Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej; Vin* 'i Den 31 Juli. 497 Vinner Nej; så komma de val att erlägga Bevillning för elen Inkomst, som af undervisning njutes; men för afgift af lion samtlige vara frikaliatle. Efter det Voterings-Sedlar blifvit utdelte,’ upphämtade och öppnade, befunnos SextiöTre (63) Ja och FemtioFyra (54) Nej, jemte tvänne Voterings-Sedlar, sorn, då de funnos sammanhängande, casserades; Och sorn Ja således vunnit; så komma Acteurer, Actriser, Musicanter, Sångare, Sångerskor, Dansmästare med flera, som tillhör a de Kong', Spéctaclernas Stat, enär de njuta Inkomst af undervisning, taxeras, enligt de i Bevillnings-Förslaget upptagne Fyra^lasser, till 25, 15, 8 och 5 samt för sina Löneförmåner särskildt efter förut stadgad grund. 2:0 Den sorn bifaller* att Bevillning skall erläggas af Advocater och alla dem, sorn med Laglig rätt biträda Parter i Rättegångar, skrifve Ja, den det ej vill, Nej: Vinner Nej; så komma endast Advocater, som med Daglig rätt biträda Parter i Rättegångar, att denna afgift vidkännas. Då Voterings-Sedlarne öppnades; befunnos TrettioSju (37) Ja och ÅttatioTvå C82) Nej; I följd hvaraf Nej vunnit; Och koinmér alltså endast Advocater, som med Laglig rätt biträda Parter i Rättegångar, att denna afgift vidkännas. 3:0 Den som bifaller, det rättigheten, att af Långifvare njuta ersättning till så stort Femte Band. Fjerde Afdel. 63, 64, be - Den 31 Juli, belopp af Rentan, som svarar mot Bevillningen af det låntagne Capitalet, sträckes till alla publique Cassör, till hvilka Rentan med Sex procent erlägges, Disconterna och Riksgälds-Contoiret allena undantagne, voterar Ja, den det ej vill Nej. Vinner
Då denna fråga säkrast och lättast kan besvaras genom undersökningar just i polartrakterna, skall jag här, till ledning för framtida resande, uppräkna några likartade fynd, som förut blifvit af mig gjorda eller föranledda.200 I början af dec. 1871 inträffade i Stockholm ett utomordentligt rikligt snöfall, kanske det ymnigaste, som egt rum i mannaminne. Flere menniskor omkommo, insnöade i Stockholms omedelbara granskap. Jag lät under de sista dagarne, som snöfallet varade, uppsamla och på ett lakan smälta ungefär en kubikmeter snö. Den lemnade en återstod af ett svart pulver, som innehöll med magnet utdragbara metalliska jernkorn. I medlet af mars 1872 gjordes en likartad undersökning af min broder Karl Nordenskiöld i en aflägsen skogsbygd, Evois i Finland. Äfven här erhölls vid snöns smältning en ringa rest, bestående af ett svart pulver innehållande metalliskt jern. Den 8 aug. och 2 sept. samma år undersökte jag norr om Spetsbergen vid 80° br. och 13°–15° längd det snölager, som här täckte isen. Beskaffenheten hos detta lager synes af vidstående träsnitt, å hvilket 1. är nyfallen snö, 2. ett 8 mm. tjockt lager af tillhårdnad gammal snö, 3. ett 30 mm. tjockt lager af snö, gyttrad till en kristallinisk kornig massa, och 4. vanlig kornig, tillhårdnad snö. Lagret 3. var fullt med små svarta korn, bland hvilka funnos talrika, med magnet utdragbara metalliska partiklar, innehållande jern, kobolt och sannolikt äfven nickel. Genomskärning af snöytan på ett drif-isfält vid 80 ° n. br. ½ af nat. storl. Vid smältning af 500 gram hagel, nedfallna i Stockholm hösten 1873, erhöllos likadana kobolt(nickel)haltiga metallflitror, hvilka i detta fall dock möjligen kunnat härröra från kringliggande tak, emedan haglen insamlades på en gård, omgifven af hus täckta med rödmålad jernplåt.
Väl skulle, vid ett eller annat tillfälle, efter serskilde, för hvarje cotnmendering, från vederbörande Consistorier utfärdade Missiver, desse Tjenstemän möjligen kunna med Extra Ordinarier inom Sliften ersättas; men denna af Motionairen föreslagna anstalt förekommer Utskotten icke blott stridande mot god ordning, utan ock, i fleste fall , overkställbar, serdeles då vid större lägers formerande flere Regementen blifva pi en punkt sammandragne; och då, vid inträffande uppbrott till krigsort, oftaberörde beställningar äro allt för vigtige, att åt slumpen allena skulle öfverlemnas deras återbesättande med de af Motionairen om-' förmälde sujetter, hvilka, om än brist af dem tillfälligtvis icke skulle ega rum , alltid vora i saknad af den närmare personliga bekant-, Bih. till Riks-St, Prot, 1828 och 1829, 4 Sdml, i Af3. 2, II,t. i 8 Stats* samt Allm. Besv.o. Oec. Utsk.Uti.N:o 25, skap med Befäl och Trupp, hvaruppå det förtroende och den tillgifvenhet säkrast grunda sig, utan hvilka KrigsPresten aldrig meri full framgång kan upplylla sitt ansvarsfulla kall, anse Utskotten, att, ehuru den föreslagne indragningen af vid indelte Regementen och. Corpserännu bibehållne ecclesiastique beställningar skulle under fredstid tillskynda Statsverket någon, ehuru ringa, besparing, det vore fara värdt , att denna vinst komme att medtöra en vida hetydligare olägenhet vid påkommande krig, och, hvad isynnerhet här bör afses, i högst betydlig mon motverka det vigtiga ändamål, sorn med KrigsPresters anställande vid indelta Arméen blifvit afsedt; med erkännande af hvilken grundsalts, StatsUtskottet jemväl i sitt Betänkande öfver 3:dje HufvudTitelns reglering, i likhet med hvad af Kongl, Majrt i Nåder föreslaget blifvit , till lön uppfört en Regementspastor vid hvarje indeldt Regemente eller Corps.
Först vill jag nu njuta af alla nöjen som erbjuda sig, och sedan, när jag blir mera lugn, skall jag försöka att inrätta värt husliga lif på en sådan fot, som skänker oss båda den tillfredsställelse, man förgäfves söker annorstädes, än hos sig sjelfva. Men friherrinnan von K– fann snart i sin mans alltför villiga biträde till förströelser, så inom som utom hus, en afledare för alla känslor och tankar på en enkel, huslig lefnads behag. Julie bemärkte likväl snart, med lika mycken förundran som harm, att, ehuru baronen ännu alltid var den uppmärksamme äkta mannen, han dock för ingen del var den eldige älskaren, som ej sökte eller önskade vinna en blick af någon annan än henne. Tvärtom var baronen aldrig mera upprymd, än då han befann sig i en krets af fremmande fruntimmer. Det bifall, hon såg att han skördade för sina bemödanden att roa alla, stack henne i hjertat, icke af svartsjuka, men af förtrytelse deröfver, att en gift man, en som sjelf egde en ung, skön, älskvärd hustru, kunde förnedra sig att spela rolen af en fjäril, hvilken fladdrande hastar från den ena blomman till den andra. Hon eftertänkte aldrig, att baronens natur så vida skiljde sig ifrån sin namne, att då denne under vintern drog sig in uti sin puppa, baronen deremot var fjäril hela året omkring, och kunde icke ens första månaderna af sitt äktenskap gå ifrån sin gamla bestämda vana, att anse salongernas qvinliga prydnad som ett rikt fält för sin eröfringslystnad. Hon fick småningom erfara, att han lemnade åt andra besväret med de små uppmärksamheter, som hon smickrat sig, att han aldrig skulle öfverlåta åt någon annan. Då Julie gjorde honom en lindrig förebråelse öfver denna bristande grannlagenhet å hans sida, svarade han med lätt skämt: ”Min lilla vän! sådant skall du alltid inbilla dig, så länge du bildar dina begrepp om ett lyckligt äkta lif efter den romantiska måttstocken. Du måste lemna dessa fadda idéer, hvilka kunna taga sig rätt godt ut på landet, men ingalunda passa annorstädes. Se dig omkring i den eleganta verlden!
Försäkringsbrefvet förses slutligen med dag och årtal samt försäkringsgifvarens underskrift. § 205. Tages återförsäkring af en redan gifven försäkring; då skall aftalets egenskap af återförsäkring i försäkringsbrefvet uttryckligen uppgifvas. Annars vare återförsäkringen ogiltig och premien förverkad. § 206. Ilar försäkringsgifvaren ersatt skada eller förlust, som varit vållad af tredje man; då inträder han i försäkringstagarens rättigheter emot den, som skadan eller förlusten vållat. År försäkring tagen å föremål, afsödt att betäcka försäkringstagarens fordran hos tredje man, och skadas det föremål eller går förloradt; vare då försäkringsgifvaren, i den mån han godtgör försäkringstagaren, berättigad inträda uti dennes rätt emot gäldenären. I de fall, denna § omtalar, vare försäkringstagaren ej förbunden att först göra sitt anspråk gällande emot den, som skadan vållat eller emot gäldenären, utan ege att genast fordra sin ersättning ut af försäkringsgifvaren. § 207. Vill försäkringstagare till annan öfverlåta sitt försäkringsbref, gore det skriftligen med namnets undertecknande. § 208. Då det enligt denna lag åligger försäkringstagare att, efter försakririgsaftalets ingående, meddela försäkringsgifvaren någon underrättelse angående försäkringen, skall han, äfven i det fall att han genom allmänt begagnad befordringsanstalt till försäkringsgifvaren meddelandet, under dennes vanliga adress, afsändt, anses hafva omförmalda skyldighet fullgjort. Försäkringstagarens förbindelser. § 209. Försäkringstagaren, den som för haus räkning försäkringen afsluter, samt hvar och en annan, som med försäkringens afslutande tager befattning, vare skyldig alt, vid aftalets ingående, fullständigt och sannfärdigt uppgifva alla de omständigheter, hvarom försäkringstagaren sjelf, såväl som de, hvilka, i afseende på samma försäkring, handla för hans räkning, å den tid ega kännedom, såvidt samma omständigheter äro försäkringsgifvaren nödvändiga att känna till bedömande af den fara, han öfvertager och af vilkoren för detta öfvertagande.
Äfven kan med säkerhet antagas, att, ifall nya vägen kommer till stånd, produktionen genom odling af en större areal fruktbar mark skulle inom ett tiotal af år mångdubblas, alldenstund landtbrukaren genom lättad afsättning skulle få uppmuntran för sina kostnader och mödor. Anhålles härjemte, att till vederbörligt Utskott få inkomma med nödiga handlingar för ärendets grundliga utredande. Remiss till Utskott, som vederbör, begäres. Stockholm den 14 November 1865. S. Johnsson, från Jönköpings län. Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Af Samuel Johnson från Jönköpings län, om upphörande af den s. k. kronobonden, m. m. Det är af historien kändt, att tionde af säd tillkom, såsom en skatt af svenska jorden, först under katholska tiden, genom ett beslut vid Skeninge möte år 1164. Andamålet, hvarför denna skatt beviljades, visar sig deraf, att af densamma anslogs i äldsta tider \ till sockenpresten, § till biskopen, f till sockenkyrkan och $ till de fattiga. Först genom den så kallade Westerås Recess år 1527 blef den andel af tionden, som icke utgått till sockenprestens aflönande, indragen till Kronan, och derigenom uppkom den grundskatt, som nu i statsregleringarna beräknas under benämningen kronotionde. Utan att våga uttala något omdöme, huruvida den år 1164 beviljade tiondeskatten var en efter dåvarande förhållanden särdeles tryckande börda för jordbrukaren, eller huruvida någon annan lämpligare beskattningsgrund varit vid den tiden att finna för vinnandet af erforderligt sammanskott till de afsedda ändamålens befrämjande, tror jag mig ega giltiga skäl att anse kronotiondeskatten, så disponerad, som den nu är, till hvarjehanda för de ursprungliga ändamålen alldeles främmande behof, utgöra en obillig börda på jordbruket. Till biskoparnas aflönande och till domkyrkornas underhållande samt till hospitalfonderna utgår visserligen ännu någon del af kronotionden, men till de öfriga kyrkorna anslås sällan något mera än vinoch byggnads-säden, som icke belöper sig till något betydligare belopp inom hvarje såkalladt gäll, och till de fattiga anslås intet.
Lån i vanlig discontväg, nemligen: Öfver-Directeuren P. A. Nordstedt, för tillverkning af Bokstilar vid Mariasdahls Stilgjuteri, narra Slockholm: Commerce-Rådet och Riddaren Morssing, för de vid dess Messingsbruk i Nyköping förfärdigade arbeten af Messing och Compositioner deraf; samt Fabriksidkare!! Adolph Vestin för dess i Stockholm anlagde Saffians-fabrik. Angående de så kallade stående, och med vissa särskildta vilkor lemnade Lån af Manufactur-Discont-fonden, samt huru sammt vilkor blifvit uppfylde, har Kongl. Commerce-Collegium i dess berättelse meddelat erforderlige och nöjaktige upplysningar, Af de öfver Manufactur-Diseontoch Ull-Discont-fonderne upprältade Hufvudböcker, med dervid fogade Capital-slut, har Ulskoltet inhemtat, att desse fonder, genom de år 1822 influlne Räntor, vunnit ea förkofran, sorn, efter afdrag af ut - Stal s-Utskottets B e tan ka n d en. 66 3 gifter utgör: för ManufäcturDisconUfonden 22,4.56: a5. och för Ull Dkeconlfonden 4^°9: 46- u. eller tillsammans en Capital tillökning af 26,766: i3. 11. sami alt fondernes tillgångar, efter afdrag af Skulden tili Banken, vid 1822 års slut, utgjort: Manufactur-Disconlfondens 674,06c), 2. 1. och Ull-Discontfondens 112,538, 28. 11. eller tillsammans 786,607: 01. hvaraf 682,183 R:dr 47 sk9 ist., utgöra fordringar hos säkra Låntagare, och 104,420
Herr Grefwe» och LandtMarssa!kenf»rrfloA art detta qwanlum skulle ulläkkas kill ett halft stop. Bifölls. Friherre LtZernlleät, önskade akt det mätte förblnwa wid ett halfstop, men Herr Grefwe» och Landtmarstalken swarade, vch älsttlltga hördes ropa att saken more afgjord. Rörande Krogars anläggande i Städer be« flöt Högloft. Rldderssapet och Adeln, att fäbant etter gifwtt ttllständ af Magistraterne skulle wara tlUätit. Rörande Krogars anläggande pä Landet föreslog Herr Grefwen och LandtMarstalken att dertill skulle fordras tilläteste af Jordägaren, Landshöfdingen och Taxerings-Committeen. Friherre Lisei von ^loMein ansäg fädam Krogar i högsta grad stadeliga sch önstgde alt de äldres kunde asskaftaö. Herr 1228 Den S9 Januarkt.' Herr Grefrven och Landrmarffalken förklarade sig aase för alldis vmöjelrgl att borttaga dem. Herr Klingsporr, wille sörbthälla att sädane Krogar som wore Gästgrfwarogärdar anstagna malte äga d:stäud. Herr Grefrven scb LanLtMarfkalkcn gjorde proposition pä sitt förut gjorda fötsiag. Ropades Ja och Nej. Grefwe kerner: Om nägot sunde winnås derigenom att Krogar sördödes, st^li jag gerna för mia del sädant niiftorka: men mchbruk kunna t detta asteende aldrig tvrek>-mma6: följden bUstwe att lönnkrogar l alla falt runues, och Staten wunne af dem inan inkomst: der är derföre sä godt att de tfllätaö och fä betala statt.
Att en fordran blir betalningsgild blott derföre, att beloppet uppgifves, är ej förenligt med min slutförmåga. Den, som är mera än jag invigd i hemligheterna, må, om han kan, försvara den satsen, att "Rikets värdighet, credit och trygghet" äfventyras, om Coloninldepartementet och borgesmännen för dess upptagna lån icke blifva af Svenska och Norrska cabinettseassan honorerade, äfven örn räkningar kunna uppgöras, som utvisa, alt departementets lån blifvit använda till försträckningar för cabinettscassan på annan väg än grundlagen föreskrifver. För min del vidblifver jag den tro, att om Svenska statsverket skulle förlora sin "credit" hos det s. k. Colonial-departementet, blefve förlusten ej särdeles stor; och ”Rikets värdighet” iakttoges, som mig synes, aldrabäst, när ett fritt folks representanter visa sig nogräknade om helgden af sina grundlagar. Hvad tryggheten "beträffar, så torde mig ursägtas den mening, att denna trygghet icke kan befrämjas annorlunda än genom en sammanjemkning af förhållandena statsmakterna emellan; men som en sådan kommer åtminstone aldrig jag att föreslå, att af folkets medel anslå 100,000 r:dr årligen, för alt dermed i all underdånighet, utan utredning, utan anmärkn. och utan villkor, sopa igen de omisskänneligaste spåren efter den förvaltningsgren, som af alla torde varit mest vållande till den obelåtenhet och till det allmänna missnöje, hvilket nu visar sig vara det tydligaste i ögonen fallande resultatet af den sist förflutna 3o-åriga administrationen. En ledamot af delta Stånd yttrade redan vid återremissen af extra-statsregleringen sin tillfredsställelse och sin glädje i anledn. af Hr Statsrådet Ihres anmärkntr emot uteblifna anslag för cabinettseassan, och jag log mig Den 37 Februari f. m. 701 vid samma tillfälle friheten yttra alldeles motsatta känslor. Det bör således förefalla helt naturligt, att jag blott betrak tade såsom ett skrämskott det yttrande: ”att, om
Herr Grefwe» och L ande,Marska lken lilkännagaf, att hs» med de öfrige Ståndens Talemän vswerensko unllt om ett svrsiag till anwoden tor Ständeus Secreterare, Cancellifter och Waklörtjcning, hwilket han un nille lära upläsa. Ödmjukaste Memorial! För art i anledning af Riksens Högloft. Ständers bestnk, färsiagswis upgiswa antalet af sadan Betjening, som undcr inncwarande Riksmöte gatt Slän» den tillhanda och derföre böra af allmänna medlen nju» ta skalig aflöning, hofwa underrcknadc Landt,Marskalk och Talemän sammanträdt och ester behörig öswerläqg - i2;8 Den . o December. ning i detta ämne, aufi-tt ost böra förestå följande Aflönings star pä de grunder jom nedanföre widare finnas wara anmärkte. Hos Högloft. Ridderskapct och Adeln. För Herr Riddarhus Secrckere.ren lsin.verstolpL prviecteras i ett för a-t - R">r roco B:eo Sp. 5 Cnnc.llifier a l Ollkr 24 j?. Banco om dagen, räknadt ifrån den I sistledne Maji tili Riksdagens afstntande Z:i'. e Waktmästare a 24 fk. Hos Högwöröige preste G.änvsr HcrrSecrckeraren ^Im^visr iertsZralt lOOo R d: Twexne Notarier för hwilka urföres dagtracra-nente a l R:d. Z2 i Cancellist a i R:d. 24 ss'« Line Waktmästare a 24 ff. Lär wstllofl. Bougare-Stnndee.
Man har eller borde åtminstone ha reda på någon nödvändighetsartikel, som personen i fråga behöfver, men i många fall resonneras som så: » Den saken köper han nog själf; jag skall hitta på något, som han icke annars skaffar sig. » Och så komma de många profkartorna på lyx, som våra butikfönster äro, riktigt till heders. Enligt mitt förmenande är detta ett sätt att lära •sina vänner lefva öfver tillgångarna och skapa nya behof, och man torde göra dem en otjänst med sin välmening. Jag håller före, att det vore mer ägnadt att höja det allmänna välståndet, d. v. s. lyckan, om man arbetade på att förminska sina behof, pruta af pretentionerna. Om därför i hemmet bestämdes, hvad som skulle köpas, oeh icke i butiken, om man isynnerhet lade an på att köpa sådana julgåfvor, » som han eller hon ändå måste köpa », så tror jag, att julglädjen ej skulle bli mindre för det. Och om ingen ginge åstad blott för att begapa butiksfönstren, om ingen ansåge det som en njutning att se och beskåda lyxen på » fåfängans marknad », så tror jag där skulle trifvas mer lefnadsglädje i våra hem, mera verklig lycka. Tiden skulle åtminstone bli kvitt ett af sina lyten: ytligheten. Belzasar. Att bekänna sin ålder. et var en gång en snäll gammal tant, som satt midt i ett stort sällskap, då en liten flicka i den riktiga frågåldern kom till henne, lade armarne i hennes knä, såg henne trohjärtadt i ögonen och frågade, hur gammal hbn var. Leendet dog på den gamla damens läppar och med ett vemodigt drag öfver ansiktet smekte hon sin lilla vän och sade: » Tant är mycket, mycket gammal, tant blir snart en gammal gumma. » Men frågerskan var ej nöjd, hon ville veta huru många år det var, och med en skygg blick, nästan bedjande om ursäkt, därför att hon hunnit så långt i lifvet, sade den gamla henne det. » Det var många år, » sade barnet, nickade och gick, .ögonblickligen glömmande sin senaste erfarenhet för nya rön. Men för den gamla förklingade ej orden så lätt.
Öfver detta Memorial afgåfvo Magistratens Ordförande och Ledamöter förklaringar och Kongl. Hofrätten afgjorde målet genom utslag den 43 Februari 4861, som innehöll, att emedan, om än den af Magistraten uti förklaringen åberopade omständighet, att Kongl. Majrts ofvan omförmälda dom den 42 Februari 4 857 icke varit bilagd den ansökning, hustruns arfvingars målsman den 22 Mars 1858 till Magistraten ingaf, samt icke heller sedermera förr än i början af påföljande Juni månad till Magistraten inkommit, må hafva föranledt, att ansökningen ej kunde bifallas, samma omständighet likväl icke lagligen utgjort hinder för Magistraten att yttrande öfver ansökningen meddela, ty fann Kongl Hofrätten Magistraten hafva felat derutinnan, att ett så beskaffadt yttrande ej förr än den 5 Juli 1858 blifvit meddeladt; hvaremot Kongl, Hofrätten ansåge, det Magistraten, hvarken af dess sislberörde dag fattade beslut, eller någon gällande föreskrift, varit förhindrad, att, på sätt som skett, skiftesärendets handläggning åt Deputerade öfverlemna; och ehuru, sedan vid det sammanträde, som till följd af Magistratens meranämnda beslut ägt rum den 24 Augusti 4 858, Magistratens Deputerade, af uppgifven orsak, då icke kunnat skiftet verkställa, utan emellan samtlige vederbörande den öfverenskommelse blifvit träffad att, efter det hustruns arfvingar erhållit tillfälle att, under nästpåföljande September månad, till Deputerade inkomma med skriftliga anmärkningar emot de å mannens arfvingars sida, vid berörda sammanträde, framstälda 'påståenden, och de sistnämndas Ombud fått påminnelser vid samma anmärkningar afgifva, nytt sammanträde till förrättningens afslutande ofördröjligen skulle hållas, den af nyssbemälda
Uti de, på grund häraf, från LänsStyrelserne inkomne yttranden blef nämnde förslag afstyrkt af tio, men tillstyrkt af de öfrige, som ansågo LandsBöckerne kunna vara afslutade och till KammarRätten insände senast inom den 1 April andra året efter skatte-året. Vid ä~ rendets behandling hos förutnämnde Embetsverk förekom derefter fråga, huruvida icke det åsyftade ändamålet skulle kunna vinnas derigenom, att, då BeredningsComitéerne upphört och Häradsskrifvarne således dels voro befriade från deras bevistan 23* - ISO de, dels icke så tidigt, som förut, behöfde hafva TaxeringsLängderne upprättade, det blefve möjligt att vid den för Summariska Redovisningens allemnande nu föreskrifne tid afgifva SpecialRäkning, afslutad antingen, såsom hiltils, för Uppbördsår eller, för vinnande af likhet med RiksHufvudBoken, för Calender-år, hvarefter, för controll å indrifningen af då befintlige rester, serskild redovisning derför, sträckande sig till slutet af påföljande Augusti, borde vid början af September månad aflemnas. I anledning häraf hördes ytterligare Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som tillika anmodades uppgifva inom hvilken kortaste tid, LandsBöckerne, i händelse en dylik förändring tillvägabragtes, skulle kunna insändas. De sålunda ifrågastälde förändringarne uti tiden för Räkenskapernes afslutande och aflemnande, afstyrktes af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de Heste Länen, hvaremot åtskillige af dem ansågo utförandet deraf icke möta hinder, utan fastmera vara lämpligt och till det åsyftade ändamålet ledande.
Sedermera erforo vi dock, att de voro renegare, som betraktade sig fullt lika goda som Menka sjelf, och vi hörde äfven längre fram en af dem med ett medlidsamt småleende omtala Menkas höfdingeanspråk. Nu voro de emellertid ganska undfallande, och det var af dem som Menkas välkomstgåfva, två renstekar, framburos med en viss högtidlighet. Som återskänk lemnade jag honom en ylleskjorta och några bundtar tobak. Menka omtalade, att han dagarne derpå skulle resa till Markova, en af ryssar bebodd plats vid floden Anadyr, i granskapet af det gamla Anadyrsk. Oaktadt jag ännu ej uppgifvit hoppet att komma loss innan vintern, ville jag dock försöka begagna denna lägenhet för att sända underrättelser till hemmet om Vegas läge, tillståndet om bord m. m. Ett öppet bref uppsattes derför på ryska och adresserades till h. exc. generalguvernören i Irkutsk, med begäran att han skulle meddela dess innehåll till H. M:t konung Oscar. Det inlades jemte några förseglade enskilda bref mellan ett par brädlappar samt gafs åt Menka, med anmaning att lemna det åt den ryska myndigheten i Markova. I början såg det ut, som om Menka skulle uppfattat brefvet såsom något slags ytterligare fullmakt för sig sjelf. När han kommit i land, samlade han nämligen, i närvaro af några bland oss, en krets af tschuktscher omkring sig, satte sig med värdighet i deras midt, utvecklade papperet, men så att han hade det upp och ned, och läste ur detsamma långa ramsor på tschuktschiska för en andäktig och öfver Menkas lärdom häpen åhörarekrets. Följande förmiddag hade vi ett nytt besök af den store och lärde höfdingen. Nya skänker vexlades, och han undfägnades åter efter bästa förmåga. Slutligen dansade han efter positiv, dels solo dels tillsammans med några af sina värdar, till stor fröjd för närvarande europeer och asiater. Då isens läge fortfarande var oförändradt, ville jag icke försumma det tillfälle, som nu erbjöd sig att få någon kunskap om det inre af landet. Med nöje gaf jag derför löjtnanterna Nordqvist och Hovgaard tillstånd att göra ett besök vid Menkas tältplats.