Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oeconomie Utskottet anser deremot för sin del destomindre skäl vara för handen, att tillstyrka, det spannmål må inbegripas ibland de till Nederlag tillåtna varor , som ej allenast många underslef och missbruk till Uandtbrukets skada derigenom kunde uppkomma, utan ock den af Oeconomie - Utskottet redan nödig befunne inskränkning i friheten till spanhmåls-införsel från utrikes orter, skulle blifva utan gällande kraft och verkan, i händelse denna vara, emot den obetydliga afgiften för Nederlags-rättigheten och utan att genast vid spannmålens införande vanliga Tullumgälder behöfde erläggas, kunde under skydd af Transitohandels-speculationer få uti Rikets Städer fritt uppläggas och förvaras, samt Utskottet tror det af sig uti utlåtandet angående allmänna Magazins inrättningen tillstyrkte ständiga upplag af inländsk spannmål i Krono-Magazinerna kunna tillräckligen förekomma hungersnöd uti missväxt-år, så länge och intilldess spannmål - 1892’ Den 2 0 Juli. nial hunne från utrikes orter då införskrifvas och hit anlända. Så väl Oeconomiesom Särskildta Utskottet finna för öfrigt skäligt hemställa , att Kongl. Brefvet den 13 October 1772, angående skyldigheten för S ädernas Handlande, att alltid vara försedde med nödiga spannmåls-förråder till afsalu, mätte hädanefter till all kraft och verkan upphöra , och sådant desto heldre , sorn , sedan Spannmålshandein blifvit frigifven för Rikets samtliga Invånare, nyssnämde stadgande i alla fall synes vara mindre nödvändigt och lämpligt.. Det ena och andra underställes Riksens Höglofl. Ständers närmare granskning. De särskildta meningar, sorn åtskilliga bland Oeconomie Utskottets Bedamöter i detta mål yttrat, innefattas i de Protocolls-Utdrag, hvilka härjemte biläggas. Stockholm den 18 Juli 18I5. På Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärs1 och Oeconomiesamt Särskildta Utskotts vägnar Höglofl. Ridderskapets och Adelns Bedamöter F. B. Schwerin•
Den 9 November e. m. 185 de skattskyldig; det kan absolut icke någon dividend lemnäs till brandstodsföreningarne innan summariska rakningen ur ingifven och restlängden lill Konungens Bef:li.-de inlemnad. Om uppbördsmannen, innan alla restantier influtit, skulle gifva brandstodsbolaget hvad detsamma visserligen med rätta tillkomme, så frågas med hvad rätt sådant kunde ske? Kronan hur likväl prioritet framför den enskilde, efter nu gällande uppbördsförfaltningar, och jag ser ej, att detta betänk, med ett enda ord deri vill åstadkomma förändring, hvadan jag anser, att dessa författningar få stå intacta, äfven om Sländerne skulle bifalla den af mig afstyrkla skrifvelse». Om åter hända skulle, alt alla rester för hvarje skattskyldig person uppfördes på brandstodsbolagens räkning, så skulle dessa bolag icke allenast nödgas afvakta uppbördslideus slut, utan jemväl tiden för resianliernes ■ »drifvande, som kan löpa från 3 ä 4 månader inpå det följande äret sedan brandskadan skeft — och till hvad ändamål skulle man väl utsätta sig för alla sådana omgångar, tillkomna -genom bristande uppmärksamhet hos dem som uppgjort oell till Konungens nåd. stadfästelse öfverlemnat förslagen till bolagsreglor? lag' skulle förmoda, att Konungen icke tillåter sådana inblandningar af enskildes medel i den allmänna kronouppbörden, emedan sådant åstadkommer förvillelser och missbruk, utan böra, hädanefter som hittills, brandstodsmedel uttaxeras och debiteras genast efter brandskadan, i och för sig sjelf uppbäras, helst sockncvis, samt emot qvitto tillställas den brandskadade, alldeles på sidan om kronouppbörden, med hvilken omnämnde medel ingalunda höra förblandas. Gr. Sparre, Erik: En ledamot har som skäl tili alsing å delta betänk, anmärkt, alt på vissa orter en bestämd form för uppbörden är i reglem. föreskri fven, och att således, om i frågavar. förslag antoges, det blefve nödvändigt att upphäfva dessa reglementarisk» föreskrifter.
Den 5 September /. m. 35 Länsstyrelse’’? IngeD, *om äger kännedom a» en Landshöfdtnges göromål, Kan anse detta tjenlig!. Hvad Heijeådalen serskildt beträffar bör det vara förenadt med Jemtland, med hvilket det är, i alla atseenden, af tn&ra likartad beskaffenhet, än med Gefleborgs Län. Sedan nu mera allmän Landsväg emellan Jemtland och Herjeådalen, pä Statens bekostnad, blifvit anlagd, är communicationen ganska beqväm. Herjeådalens Invånare hafva i allmänhet längre väg till G fle, än till Östersund Och på de marknader, som hållas å sistnämnde ställe, kunna de både köpa sina b^hof och föryttra sina varor. 1 öfrigt torde icke oanmärkt böra lemnäs, att Härjeådalen är förenadt i en Jurisdiction med Södra Jemtland, att en del af Militairens LöneSpanmäl i Jemtland utgår från Herjeådalen, och att afvittringsverket derstädes lärer komma att besörjas genom Jemtlands afvittringsDomare. Alla dessa omständigheter skulle göra den föreslagna lörändringen på det högsta olämplig. Sveriges Norra Provincer erbjuda icke blott fullkomlig ersättning för hvad som genom Finlands förlust saknas, utan kunna blifva en rik källa till hela Fäderneslandets upphjelpande, om de tillfällen begagnas, 60in der finnas, och som jag sökt att närmare utreda uti mine anföranden till HöglofbRidderskapets och Adelns Protocol! af dan 5 Januarii och 3» Ben 5 September /, ‘ml 15 April 1818» hvilka jig nu tager mig den friheten att åberopa. Kraftiga förberedande anstallter böra vidtagai, om ändamålet akall vinnaa.
Vidare har blifvit yttradt, ”att det icke gerna låter förutsätta sig, att någon enskild person skulle, helst besittningsrätten till ifrågavar:de tomt endast vore till viss tid inskränkt, derå upföra en byggnad i den stil och de dimensioner, som till alla delar motsvarade det framför liggande storartade torget”. Man har således här, af omtanka för den enskilde, som skulle vilja våga att upföra ett hus på berörde plats, afstyrkt K. M:s Propos. Denna omtanka synes mig dock vara något för långt sträckt, och att den är öfverflödig synes bäst deraf, alt för några år sedan af en skicklig arkitekt, hvilken numera lemnat fäderneslandet, ett förslag blifvit upgjordt till en vinterträdgårds upförande dersammastädes. Denna vinterträdgård skulle otvifvelaktig! hafva blifvit en af de bästa prydnader för torget; men förslaget kunde ej antagas, emedan R. St:r ej lemnat sitt bifall till någon dylik byggnads upförande. Sedermera har den ifrägavar:de personen lemnat fäderneslandet och projektet kan således icke under hans auspicier utföras. Men det visar, att hos enskilde saknas ej håg att bidraga till hufvudstadens förskönande och om en enskild person finner sin uträkning i den spekulationen att upföra enjvinterträdgård eller nå10 H. 16 242 Den 11 Augusti. gon annan dylik byggnad af lättare art, så kan jag icke finna annat än att en sådan spekulation bör underhjelpas. Ty för Staten blefve kostnaden alltför stor att för ett eller annat offentligt ändamål upföra en fullt tjenlig byggnad på denna plats. För byggnader af lättare konstruktion bör byggnaden ej blifva sä dyr, sedan man nu upfunnit ett sålt -att lägga grund, hvilket sker medelst en komposition af småsten och jordbeck. Genom en sådan grund fördelas tryckningen på grunden och förhindrar sjunkning af den upförda byggnaden, så framt proportionerna äro rigtiga emellan husets tyngd och grundens djup. Ju djupare denna grund är, desto hållbatare blifver den, men också i samma mån dyrare.
Något så ytterligt ärbart, så onaturligt, öfvermenskligt konventionell som hon har jag aldrig sedermera sett på min väg. Hon står som höjdpunkten, urbilden af den fullkomligaste oantastlighet. Alla frierier måste gå igenom hennes far. De finkänsligaste af hennes beundrare drogo sig tillbaka hellre än att gå den vägen. Men hennes förakt för de qvinnor, som kunde skämta och skratta, tillåta ett fritt ord och kanske till och med besvara en handtryckning, var gränslös. Hennes tunga skar heder och ära af hennes medsystrar med samma lätthet, som händerna lade upp det svarta blanka håret, på hennes hjessa. Den sist anmälde friaren hade gjort sin kur för en af hennes väninnor eller – efter hennes utsago – väninnan hade lagt ut sina garn för honom. På ett bröllop hade han emellertid blifvit förälskad i snöskönheten och efter den stunden hade han på alla sätt sökt närma sig henne. Det var en öppen tillbedjan och endast genom den yttersta hänsynslöshet hade hon kunnat hålla hans halfsagda förklaring tillbaka. Nu stod fadern der med ett öppet bref i handen. Denne man bad om ett möte med fadern, som han knappt kände. Afsigten var klar. »Hvad skall jag svara?» frågade fadern. »Som pappa vill», svarade hon utan att en min förändrades i det kalla, hårda ansigtet. »Har du ingenting emot honom?» »Nej. Pappa får åtgöra. Det var allt som sades. Den personifierade oförvitligheten hade ingenting mer att tillägga; hon gick in i sitt rum för att fortsätta läsningen af det nya historiska verk, hon fått. Men jag fick hjertat i halsgropen. Bella skulle gifta sig – skulle kanske gifta sig! Det var oerhördt. Hvilken spänning jag gick i. Det kunde bli bröllop i huset, med vin, tårtor och konfekt. Och hennes kalla uppmärksamma ögon, som aldrig halkade öfver en liten odygd, skulle rigtas på andra än oss. Bella skulle bort! Bella kunde svara ja! Jag gick som i ett rus hela dagen. Så kom fadern hem från mötet och der blef genast familjeråd. Jag hade praktiserat mig till min vrå medan han pelsade af sig. Och så kom man in i sängkammaren. Fadern såg på en gång högtidlig, myndig och förlägen ut, som han alltid brukade, när han väntade sig bannor af dottern. »Nå, hvad svarade pappa?»
Enligt hvad Revisorerne inhemtat, har visserligen den sålunda beslutade indragningen af berörde spanmåls-qvantitet i verkligheten egt rum, i det förvaltningen af Drottningholms slott ej vidare fått uppbära omförmälda 28 tunnor; men detta förhållande finnes icke vara iakttaget hvarken uti den vid nämnde riksmöte uppgjorda riks-stat eller uti de sednare upprättade, utan är spanmåls-beloppet fortfarande upptaget såsom indelt, nemligen 24 tunnor, som af ålder utgingo till — 26 — Blotts-predikanten vid Drottningholm, under 8:de hufvudtitelns anslag till kleresi-staten, och de återstående 4 tunnorna, hvilka ursprungligen voro anslagne till en humlegårds-läggare vid Svartsjö slott, under 6:te hufvudtitelns anslag till landt-staten i Stockholms län. Rättelse häruti bör derföre, enligt Revisorernes tanke, vidtagas, så att oftanämnde 28 tunnor från riks-statens utgifter uteslutas och vid inkomstberäkningen den indelta spanmålen minskas med samma belopp, men den oindelta dermed tillökas. § 18. Med bifall till Kongl. Maj:ts vid 1850—1851 års riksmöte derom gjorda nådiga framställning, beslöto Rikets då församlade Ständer (enligt deras underdåniga skrifvelse N:o 138}, att de till åtskilliga kassor och myndigheter utgående indelta räntor, kronotionde och arrenden m. m. borde till stats-verket indragas, emot ersättning af årligen utgående anslag utaf stats-medlen.
Herr Paijkull, C. S., (motionen N:o 56) har hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Stadgan angående afgångs-examen vid rikets högre elementarläroverk den 11 April 1862 icke måtte i de ämnen, som ej förr ovilkorligen fordrats till student-examen, men numera tillkommit, tillämpas vid afgångs-examen lörr än vid 1867 års början. Såsom bekant är, blef genom 1862 års berörda stadga, den fordna studentexamen vid universiteten upphäfd och en afgångs-examen från elementarläroverk, under föreskrifven kontroll, salt i dess ställe; men i anseende till de förändrade bestämmelser rörande hvad till fullständig afgångs-examen fordrades, hvilka vid och genom denna anordning befunnos nödiga, medgafs uppskof med hennes tillämpning lill 1864 års början. Detta uppskof ansågs af sakkunnige fullt tillräckligt för beredande af öfvergången, och bör, efter Utskottets omdöme, äfven vara det; hvarförutan kan tagas för afgjordt, att ytterligare medgifvande i detta hänseende icke före - 20 Allm. Besvoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 118. bygger anspråk på än vidare uppskof efter den nu begärda tidens slut; hemställande Utskottet, på grund häraf, alt Herr Paijkulls motion må lemnäs utan afseende. Den del af förevarande ämne, som varit föremål för de flesta motionerna, år frågan om sältet att upprätthålla ordning och lukt inom skolan, och hvilka bestraffningsmedel böra få användas.
I n ingsbeloppet ytterligare upplupna ränta eflergifves; och 5:o för åter-uppbyggande af den vid ofvannämnde eldsvåda nedbrunna delen af samma stad, ett lån å Två hundra lusen Riksdaler emot nedanstående vilkor och iakttagelser, nemligen: a) den beviljade lånesumman får i Riksgälds-kontoret lyftas af den myndighet, som har förvaltnings-bestyret med stadens drätsel sig uppdraget, och hvilken myn dighet skall ombesörja låne-medlens fördelning mellan vederbörande tomt-egare; börande vid denna fördelning iakttagas: att låne-understödens belopp icke i något läll få öfverstiga trefjerdedelar af brandförsäkrings-summan för stenhus och hälften af lörsäkrings-beloppet för andra bus; samt att för öfrigt lånesummorna lämpas efter de nya byggnadernas i kostnads-förslagen beräknade värden och de sökandes större eller mindre behof af dylikt understöd; b) på grund af dertill i vederbörlig ordning erhållet uppdrag, skaii drätselförvaltningen, å stadens vägnar, för bela lånesumman afgifva sin, till Riksgäldskontoret eller ordres ställda, skuldförbindelse, innefattande de af Rikets Ständer för lånets användande och återbetalning stadgade vilkor.
Orkesten låter for öfrigt höra sig under ett par timmar både om morgnarne, table d ' höte-tiden och om aftnarne. Då samlas man vanligen i den rymliga och vackra societetssalongen för att studera dagens tidningspost, eller ock dansar man, en eller ett par gånger i veckan vanligen. Ibland om eftermiddagarne tillställes kafferep, antingen i salongen eller ute i det fria; eller, när aftnarne börja mörkna, stiga svämare och raketer upp öfver vattenytan till ett glänsande fyrverkeri. Äfven auktioner och s. k. venetianska fester, som varit ganska lyckade, hafva icke fattats. — Sedan september månad ingått, kan den, som har tid att då dröja sig qvar, få njuta af de klara och milda dagar, som äro så egendomliga för denna trakt. Man vore frestad tro, att sommaren vände åter. Men då blifva aftnarne snart mörka utomhus, och det är då som » salongen » skapar sitt säregna behag. Man får ett intryck af, att alla dessa gamla och unga damer och herrar, som sitta samlade vid de lampupplysta borden, konverserande, läsande eller görande lekar, eller ock lyssnande till sång och musik, tillhöra en enda stor familj. Faktum är också, att man under dessa aftnar gör närmare bekantskap med hvar andra än under hela den foregående tiden. Orsaken är helt säkert den, att vid denna tid många redan flyttat in och de återstående ej äro flere, än att ett visst familjelikt förhållande kan uppstå. Naturligtvis har Furusund, liksom hvarje badort, sina vänner och sina vedersakare, beroende på, att hvar och en har olika smak och fordringar. Men vare sig att man vill söka bot för verkliga sjukdomar eller finna en angenäm tillflyktsort under sommaren med god tillgång på ren sjö- och skogsluft samt bad och gymnastik af alla slag till stärkande af en ansträngd helsa, kan Furusund sägas utgöra en lycklig blandning af naturskönhet, sällskapslif och landtlig enkelhet samt förenar äfven fördelen af ganska moderata priser. Genom sina lätta kommunikationer med hufvudstaden bör den lilla frsmåtgående badorten vara att beakta, särdeles för stockholmare, när nu snart den stora frågan står för dörren: » hvar skall man göra af sig i sommar? » Händernas vård. ^&gt; Teater och musik.
Ett nekande af ifrågavarande ersättning skulle vara ett förnärmande af ingångna kontrakter; för presterskapet i afseende på de anslag och vederlag, som utgå emot forntida afstående af vida större herrligheter, och som äro derjemte garanterade af detta Stånds privilegier; för fromma stiftelser och dylika inrättningar, i afseende på de föreningar, som i äldre tider af framfarna Konungar blifvit lemnade, sedermera både vid reduktioner och af Rikets Ständer erkända, hvarföre de också, då 1809 års grundlag tillkom, utgingo utom stat, och först vid 1818 års riksdag der infördes, för att vinna en allmännare öfversigt af alla statens inkomster och utgifter; på billighet och behof: för indeldta arméen. Den numera, då prejerierne, efter bostalls-direktionernas upprättande, i allmänhet upphört, lilla fördelen af optionsrätten kan icke utan afsaknad vid indelda officerskorpsens små löner umbäras. I allmänhet har, genom 3:dje bataljonernes tillkomst, dennas antal ökats med hälften och dock är statens anslag nu mindre, än i Konung Carl XI:s tid, ty de lemnade' penninge-tillskotten mer än motsvaras af indragna boställen och tilldelningar, och derjemte afgå nu betydliga, vid indelningsverkets tillkomst icke afsedde, summor till ackords-amorteringsfonden m. fl. Man har visserligen omnämnt, att i händelse af behof Rikets Ständer skola bevilja löneförhöjningar, men en lång erfarenhet torde tillräckligt visa osäkerheten af ett sådant hopp. Det sätt för den af mig tillstyrkta ersättning, hvilken finnes i nedan upptagna förslag, torde erkännas hvila på så billiga grunder, att dervid icke någon ersättning kan ifrågakomma för de s. k. prejerierne, , och att troligen i många fall derom icke alls någon fråga torde uppstå, men genom den, anställda undersökningen har man visat en aktning för beståndande rätt, hvilken ej annat kan än stärka förtroendet till den ifrågavarande vigtiga reformen och undanrödja en af de betydligaste aniedningarne till klander.
I stöd af min rättighet anhaller iag hos Herr Grefwen och Landtmarssalkcn, ar Grund-Lagen mätte fä sin helgd. Saken är helt enkel, at en utrryckeligen förestrist wen korm3li-ct ar försummad, derigenom ar den för» ra VotermZen ogallande, och en ny mätte företagas. Friherre Osterström, Ituclolk. Jag instämmer härurs sä mycker mera, som afwen er annat fel wid den förra Voteringen begicks, nemligen, ar för ärskillige Familler blotta Numrorne upropades, utan namnen och förnamnen, hwilket eljest är bäve manligt och nödigt. Herr Grefwen och Landtmarskalken. Det bör likwäl wäcka nägon förundran, at dessa vlagligheter icke genast under Voteringen anmärktes. Herr Den 2z Mars. e. m. 99- Herr 8ilver8tolpe, Lustaf ^brabam. Hwad den bristande formaliteten af en sedels Uttagande angar, blef densamma werkeligen anmärkt, men pä denna anmärkning gjordes icke afseende. Detta är en sanning, som af bade Herr LerZcmL^erna och af Riddarhus-kösealen, hwilka dä surlo wid bordel, icke kan motsägas. Herr Grefwen och Landtmarskalken frägade, om Nidderffapet och Adeln dä genast behagade anställa ny Votei-MI. Ropades Ja och Mej. Friherre Legerström. Jag tror, atnär en olaglighet ar begången, är det Landtmarssalkens bade rättighet och ffyldighet at rätta densamma, derigenom ar han helt enkelt sätter Grund-Lagen i »verkställighet. Ätssillige ropade Nej. Hans Txcellence Herr Grefwe kuutli. Om denna staga wele wi först votera. Friherre Oäerström. Om Grund-Lagens föreffrift kan Votering icke äga rum. Grefwe Ds l» Laröie.
Sammanlagda beloppet af all till universitetet i Lund utgående aflönings-spanmål belöpte sig till 2,438 tunnor 14j kappar råg och 2,951 tunnor 23g kappar korn, och skulle följaktligen den summa, som för omedelbart åvägabringande af den äskade regleringen i aflöningssättet erfordrades, utgöra tillhopa 11,999 11:dr 30 öre; men derifrån afginge likväl 225 R:dr, eller värdet af prisskilnaden för 100 tunnor hälften råg och korn, som innehades af en efter den 12 April 1853 utnämnd löntagare, hvars lön således redan utginge efter medelmarkegångspris, så att den för ändamålet erforderliga summan rätteligen belöpte sig till endast 11,774 R:dr 30 öre, hvilket belopp, jemte forsellöns-ersättning af 50 öre per tunna, motionären alltså begärt måtto af Rikets Ständer anvisas, att efter ofvan uppgifna grunder fördelas mellan dé löntagare vid Lunds universitet, hvilka vore utnämnda före merberörda 12 April och sorn förklarade sig villige att för dem till lön anslagen tionde-spanmål uppbära lösen efter medelmarkegångspris, på sätt Kongl. Förordningen den 11 Maj 1855 stadgar. I afseende å donna framställning får Utskottet erinra, att, i fråga om sättet för utgörande af till lön indelad tionde-spanmål, förhållandet emellan tiondegifvaren och löntagaren icke är annorlunda inom Malmöhus och Christianstads län, än inom öfriga provinser i riket. Det torde således kunna antagas att, derest tiondegitvarne inom nyssnämnda län bereddes den af motionären åsyftade förmånen, att få efter medelmarkegångspris lösa den tionde-spanmål de hafva att till löntagare vid Lunds universitet leverera, sådant skulle föranleda anspråk af enahanda beskaffenhet från öfriga tiondegifvares sida; och då billigheten fordrar, att samma förmån, som blifvit en förunnad, under lika omständigheter jemväl beviljas en annan, skulle Staten på sådant sätt komma att vidkännas ganska betydliga utgifter för ett ändamål, som mora afser enskild än det allmännas fördel.
I scen, för hvars skämtsamma pointer jag emelandra handen höll törnrosprinaessan löst en lertid — det kan jag försäkra er — ej hade stor, hälft tillsluten röd atlassolfjäder. Vid hängdet ringaste sinne. Jag ville framstamma en mattans ena ända tittade åter en liten, kokett ursäkt, men kom mig icke för. Så snart jag beklädd fot fram jemte början till en med öppnade munnen, fördubblade qvinnorna sina blommor inväfd sidenstrumpa. Jag slår vad skrik. De tre gamla fruntimren, hvilka, som om, att hvar och en af er skulle dödligt förjag senare erfor, voro min skönas tanter, kallade mig på italienska för röfvare och inbrottsälskat sig i endast denna lilla fot. » » Mycket möjligt! » mumlade Fritz von Kleetjuf, trädgårdsdrängen, hvilken hörde till den berg. » Det är äfven en pligt af den lycklige, infödda franska befolkningen, förbannade mig på Racines och Corneille ' s språk, guvernanten som ödet förunnar en sådan syn. » » Anblicken var för förförisk », sade baronen lamenterade på oförfalskad engelska. ett obeskrifligt kaos sf röster och språk, af anklagelser, förolämpningar och hotelser — dertill, hvarthän jag såg, blixtrande ögon, hotande näfvar. Plötsligt rusade alla till gallerporten. Jag såg dit. Der syntes, ditlockad af larmet, med värdig embetsmin en gendarm, förmodligen Perosas polisbetjent, en torr gestalt, i hvars hand den korta sabeln tog sig ut som en tandpetare. Var det min räddare, eller mitt förderf? Jag visste det ännu icke. Till att börja med skreko alla mina anklagare på en gång. Jag ville utföra ett attentat! Jag hade som en röfvare inträngt i trädgården! Jag vore en qvinnoförförare! Jag borde bestraffas på det strängaste! Han skulle föra mig till domaren, kasta mig i fängelse! Jag vet ej allt, som begärdes af dessa drakar, som bevakade min prinsessa. Med möda gjorde sig mannen underrättad om sakens verkliga sammanhang, antog dervid en högst betänklig min och uppmanade mig i sträng ton att följa med honom till polisvaktkontoret.
Till godtgörande af de för Lejonbackens ombyggnad upplånte Medel 120,000. — —* Sta R:dr 234,694: 46- 3. som utgör det belopp, hvilket i Utskottets af R. St:r godkände Betänkande JNT:o i54 sid. 412 igen“ finnes. Enligt samma Betänkande tillkomma: 11:0 Till Öfver Jägmästaren Munthes Sterbhus, ersättning för BötesMedcl sora bemälde Öfverjägmästare i lifstiden skolat tillkomma 244: '6. —"1 Tillsammans lödr 234,939: i4- 3. hvilken Summa, då Öfverskotten på StatsVerkets inkomster för år 1827 redan till RiksgäldsContoiret ingått med tillhopa 235,o4i R:dr 16 sk. 6 r:st., kommer att af RiksgäldsContoiret Utbetalas; hvaremot bemälte Contoir undfår Öfverskotten för åren 1828 och 182g, utan det afdrag som i Betänkandet N:o i54 var afsedt, i händelse förrberörde belopp 234,9^9: I4* 3- skolat af K,. StatsContoret utbetalas. g4 Stats-Utskottets R. St:r hafva vidare anvisat följande utbetalningar, att af RiksgäldsContoiret bestridas. 1:0 Till reparationer vid Strömsholms Slott 5,4oo R:dr; emot redovisning, hvilken R. St:r eller deras Revisorer må ega granska, af redan befintelige Öfverskotter på StatsVerkets Inkomster. 2:0 Till inköp af KronoSkatteHemmanet Holm Nto 3 i Högs Socken af Norra Helsingland 4,666 R:dr 32 sk., af nu befintelige Öfverskotter på StatsVerkets Inkomster. 3:o Ersättning till K.