Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Högsta bot vare Femhundra Riksdaler Riksmynt, der ej antingen annorledes i lagen uttryckligen bestämdt är, eller ock ett högre belopp, efter särskild, för vissa fall stadgad, beräkningsgrund, kan ega rum. 9 §. Ej må i mät för böter tagas den sakfälldes enda fasta egendom, hvaraf han sin nödiga bergning häfver; ej nödig bostad; ej till jordbruket nödiga lösören eller hvad den saktällde eljest till sin närings bedrifvande behöfver; ej nödiga gångoch sängkläder för den sakfällde, hans hustru och oförsörjda barn; ej heller af det förråd, som i huset finnes, hvad till hans och hans husfolks underhåll i en månads tid erfordras. 10 §. Saknas hos den, som blifvit till böter fälld, tillgång till deras fulla gäldande; då skola böterna, utom i de fall, som i 11 § detta Kap. och 7 §4 Kap. nämnas, till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Vid sådan bötesförvandling svare hvarje dags fängelse vid vatten och bröd under de första fepi dagarna mot fem, under de andra fem dagarna mot tio, under de tredje fem dagarna mot tjugofem och under de derpå följande dagarna mot femtio R:dr; dock med iakttagande, att fängelsestraffet ej må sättas under tre och ej öfver tjugo dagar, så att böter till och med 15 R:dr svara mot 3 dagars fängolse vid vatten och bröd; 20 F.rp cd i tinus-lits ko Ilo ta Föräi.io lili unden!. Skri/veise. 2V:o 485. böter till och med 75 R:dr svara mot 10 dagars fängelse vid vatten och bröd deröfver w « n 100 11 it 9 11 yy 11 ii n ii 11 » 11 v 11 125 11 „ 11 12 n yy « n H . 11 11 »• yy 150 yy r» ii 13 ii » w ii n yy 11 11 H ii 175 ii yy yy 14 n yy yy n H
<£)marbera hammaren eger att Bcfiämma fmfötjb af Böter för ben jfammareng tebamot, forn ftg mib tRifgbageit ej t rätt tib inftätter odj berför ej tolfar taga förfall, etter forn etjeft, utan tittftånb af hammaren, från tRifgbaggöfmcrtäggttiitgarna förfaltotöft ftg af^åller. Sefja Böter tittfatta ©tatgmerfet. Sftifébagg Början oöf) upplösning. § 31. 9iifSbagett flätt fantmanträba t JRtfets t;ufmubftab utom t be fatt, bå fienbeS frauttränganbe etter peft etter attbra lifa migtiga tanber göra bet omöjligt etter för tRifgbageng fritjet od; fäfertiet måbtigt. konungen tiftfommer bå, på fått SiegeringSformen t 50 § ftabgar, att annan Siifsbagöort utfätta od; tung öra. § 32. 1. SDert, forn Btifmit titt diifébagötnan matb, ffatt, förfta gången t;an efter matet titt tRifgbag ftg inftätter, inför 3uftitie Senna granffntng, font ffatt ffe t närmare af tre Btattb guttmäftige i DiifetS 33attf od; tre Btanb Suttmäfttge t fRifggätbSfontoret, t;ar. titt föremåt att unberföfa, Burumiba futtmafterne Btifmit i föreffrtfmett form utfärbabe, od; ffatt mtb ben fRifSbag, för t;mitfen ttt;a mai af Bägge Äamrarttag etter enberag farnttiga tebamöter egt runt, mara inom tre bagar futtänbab, men mtb attbra tRifgbagar famina bag, bå futtmafterne uppmifag. 2.
Men i så fall borde icke pastoralexamen uppskjutas tills man inträdt i embetet, utan borde föregå inträdet i detsamma och afläggas i dimissionsexamen från universiteterna. Gerna kunde man nemligen »ställa vakt vid sjelfva inträdet i embetet»; men för den, som redan inträdt, borde alla vägar till befordran stå öppna. Såsom nu vöre stäldt, lemnades skolstaten sjelfskrifvenhetens rätt till kyrkans bättre förmåner, ordets tjenare biefve, så att säga, uppassare och insamlare åt skolstaten, och okunnigheten befordrades i upplysningens namn. Ett sådant förhållande afskräckte naturligtvis mångå från att beträda den presterliga banan, och följden biefve prestbrist. Annorlunda vore förhållandet i Norrige, der den akademiska pröfningen vore den enda igenhållande makten, som allmänt af alla fordrade vida högre insigter än hos oss, men sedan utan pröfning lössläppte alla till fritt avancement genom kyrkoembetets alla grader, vore det ock ända till biskopsstolen. Slutligen borde bemärkas, att pastoralexamen väl kunde lägga i dagen hufvud och beläsenhet, men att den dock icke vore något osvikligt kriterium på andans sinne och andans gåfvor; och att dessa blefvo pröfvade, derpå läge en obestridlig vigt. Annu hade ett sådant prof icke fått tillräckligt afseende i kyrkans lagar, åtminstone ej såsom någon objektiv grund, motsvarande det förra. Dock borde en sådan objektiv grund statueras, »så vidt det låge i menskliga förmågan». Derföre borde hvarje prestkandidat först theoretice examineras och det endast vid akademierna, och sedan, några år efter inträdet i prestembetet, inför en Jury eller Pröfningsnämnd undergå idel praktiska prof till undersökning, huruvida den dokumenterade kunskapen assimilerat sig med hans anda och väsende och gjort sig fruktbar i utöfningen af det presterliga kallet, ty derpå, endast derpå berodde hans gagn i församlingen.
Utskottens förut i ämnet afgifne Betänkande, vidhålla Utskotten, lill alla delar, hvad deruti blifvit yttrad t och tillstyrkt. Slockholm den 21 Noy. 1804. N:o 4 r. Ankom till Exped.-Utskottet den 21 Nov, Utlåtandei anledning af väckt motion, angående lindring i staden Söderteljes besvär genom inqvartering af tågande trupper. Uti ett till Yällofl. Borgare-Ståndet ingifvet Memorial, sorn sedermera blifvit till Stats-Utskottet remitterad t,- har Herr Trolin, Solum, fästat uppmärksamheten derå, att Södertelje stad, i anseende till sitt läge, vore framför andra städer besvärad med inqvartering af tågande trupper, samt anfört, hurusom åt den, hvilken i Södertelje för annan emoltagit inqvartering, mast gifvas 12 sk., för hvarje man om dagen utöfver den ersättning, vanligen utgörande 10 sk., sorn af Kronan erhållits. Af sådan anledning har Motionairen föreslagit en sådan lindring i berörde afseende åt stadens invånare, att de antingen befriades ifrån skyldigheten att förse trupperne med mät i qvarteren,. hvilket kunde på annat sätt ombesörjas,. eiler ock tillädes en lämplig ersättning derföre från de städer, sorn icke äro med inqvartering besvärade. Då detta mål ansetts tillhöra jemväl Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotlets befattning, hafva de förenade Utskotten gemensamt tagit detsamma i öfvervägande; och sorn, i anledning af Oeconomie-Utskoltets Betänkande N:o 36 och de förenade Utskottens Utlåtande N:o 3, Rikets Ständer, uti: underdånig skrifvelse (Nro* 79) hemställt om vidtagande af Statssamt Ailm. Besv. och O econ.-Ut skot 11 ris Betänkande iV.-o 42, t, t .sfidane åtgärder, att inqvarterings-gifvare bereddes full ersättning för inåt åt tågande trupper, samt, i händelse förslaget vinner Kongl.
Äfven den skrifkunnige fäster storhetsbegreppet genom ord, men för hans fantasie sväfvar dessutom ziffran mer och mindre med vetslöst. Skillnaden är således, att den skrifkunnige nyttjar på en gång två sinsemellan olika sätt att fästa begreppet, och den icke skrifkunnige blott ett. — Betrakta vi nu först den skrif kunniges sätt att räkna i hufvudet, så är det klart att, i händelse Lägen, hvarefter zifferbiiden med andra I 2 Den i4 Augusti f. m. till cicil ine»! fullkomligt otänkbart. Anmärkningsvärdt är bär för oss Svenskar, att några lefvande språk väl finnas,'som i detta afseende hafva upptagit Decimalsystemet lika mycket som vårt, men intet enda som har gjört det mer. Olden elfva, tolf och tjugu äro i Svenskan inom hvart hundradetal, de enda, hvilkas formation ej följer Deci mal sy slem et. Svensken är således, mer än de flestaEuropeiska Nationer, och lika mycket sorn någon annan, mogen för Decimalsystemets antågande. Man skulle kunna säga, att han är i i gånger mer mogen i detta afseende än Fransoser! Var det, när systemet antogs, och än han någonsin kan bli utan alt byta språk; en Nation, som säger fyraljogtolf i stället för vårt nittiotvå, äger ingen decimalisk tankeledning; och utaf sådana icke decimala räkneord har Fransosen inom hvart hundrade, först de tre sorn vi äga, och sedan trettio till, från och med 70 till och med 99. Och dessutom, har Fransosen emellan 12 och 20 tvenne decimala formationssätt, sorn sinsemellan äro olika, der vi endast äga ett enda. Jag kan ej afhålla mig, att bär försöka väcka uppmärksamheten på just den del af det nya Franska systemets oile, hvilken det närvarande förslagets motståndare så sorgfälligt åberopa. Man säger: Sjelfva Napoleon insåg, att det gamla måste till en -.tor del åter. tillåtas. Må man anse min Den i4 Augusti f. m.
Ht von Hartmansdorff bar sagt, all om den trafikerande allmogen befriades ifrån ifrågavande utgifter, så skulle deraf kunna antagas såsom en gifven följd, all våghuset icke kunde underhållas. Jag tror likväl icke, att deraf skulle föranledas annan följd, än möjligtvis den, att de, som begagna vägoch mälarehus, för vägning af de varor, som utskeppas, finge betala några skillingar mera, för att dermed betala det supponerade deficit, som kunde upsla, derigenom att den, som aldrig begagnar dessa inrättningar, icke behöfde betungas med en betydlig kostnad, utan motsvarande gagn för honom. Det är derföre jag har biträdl Utsk:s förslag och nu yrkar bifall dertill. Frill. Cederström, Rud.: Då, i händelse af RiksSims bifall till detta Betänk., det kommer att åligga Exped.Ulsk. att upsätta förslag lill skrifvelse, så bar jag trott mig böra på förhand göra mig förtrogen med den framställning, Ekon.Utsk. till R. St:s bepröfvande framställt. Det har dervid icke undfallit mig, att Ulsk. helt och hållet berört frågan ur synpunkten af den ifrågavande afgiftens billighet eller obillighet, betraktade med afseende på dem, som hittills skolat samma afgift utgöra. Ulsk. Ilar icke med ett emia ord fästat sig vid den omständighet, huruvida Westerås stad må hafva några billiga anspråk på ersättning för uphörandet af denna inkomst, i händelse den sålunda skulle staden frångå. En af reservanterne, Hr Boman, har likväl velat fästa R. St:s upmärksamliet på denna sida af frågan. Jag finnér således Hr von Hartmansdorffs anmärkn. i del formella af ämnet ingalunda sakna grund, på sätt flera ledamöter trott sig finna; deremot bar jag i hufvudsaken en annan åsigt än Hr von Hartmansdorff, oell delar de ledamöters tanka, hvilka anse ifrågavande afgift böra, tiil lättnad för trafiken i allmänhet, uphöra, äfven som jag tror ali den redan 1111 rätt väl kunde uphnra för Westerås, utan afbidan af dylika frågors väckande angille öfrige städer.
Utskottets förnyade Utlåtande , angående Wadstena Klosterkyrkas upplåtande på vissa vilkor åt Wadstena Stads samt dermed förenade St. Pers ^Landsförsamlingar , pröfvade Preste-Ståndet skäligt att gilla och antaga hvad Utskottet rörande detta ärende yttrat och hemställt, dock med den modifikation , att den al Utskottet ornförmälte Summa af omkring 5000 R:dr Banko nu må till utbetalning anvisas, samt att till Kongl. Majits Kådiga åtgärd må öfverlemnas att lala uppsätta det Contrakt med Församlingarne om Kyikans iståndsättande och framtida underhållande, sorn Kongl. Majit i Nåder kan pröfva nödigt för Ri. kets säkerhet om verkställigheten deraf; uti hvilket beslut de öfrige Respektive Riks-Stånden skulle vördsamt och vänligen inbjudas att sig med Presr-Ståndet förena. S. D. Efter uppläsande af Kongl. Maj:ts nu Inkomne Kådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående Deras gjorda underdåniga anmälan, om Tullgarns Kungsgårds framtida användande; Gifven Stockholm Slott den 17 Mars 1818, beslöt Prest-Ståndét anmoda Expeditions-Utskottet, att uti Riksdags-Beslutet intaga innehållet af Högstberörde Kådiga Skrifvelse. Frän Vallo fl,. Borgare-Ståndet. S. D. Biföllos vid förnyad föredragning följande från Utskotten ankomne Betänkanden: Fran Stats-Utskottet. 1. Af den 13 April, om medels anslående för reparationer å Kongl. Theaterhusen. a. Af Prat. Udr. d. .1 S April 1818. 305 2. Af den 6 April , om anslag af allmänna medel till kostnader vid förfärdigandpt af en Tafla ofver Högst Salig Konung Carl XIII:s Kröning; 3. Af den 13 April, angående Lönförbättring för Cornministrarne i Stockholm. Frän Bevdlningssomt Allmänna Besvärs■ och Eko• nomiUtskotten.
V i hederliga, sedliga kvinnor, vi hafva blundat och fördragit i — ja, låt oss säga i adertonhundra år, för att icke taga till för mycket, och hvar äro vi nu? Huru långt hafva männen kommit på sedlighetens väg, och hvart hafva de fört oss? Därhän att det bästa vi kunna göra är att ignorera osedligheten — tills dess ohyggliga spetelska bryter fram, måhända inom vår egen dörr! Och då beror detta icke på, att det ej funnits män, som kämpat för sedligheten, utan därpå att kvinnorna ej fullt förstått värdet af deras arbete och icke nog bjudit till att understödja det. Och det är detta, som nu skall blifva annorlunda. Hvad nu angår det ofta framkastade: huru kunna kvinnorna veta allt detta om osedlighetens utbredande? skulle jag vilja besvara den frågan med en annan: huru skola de kunna undgå att få veta det? Nästan hvarje tidningsblad meddelar nya tillägg till osedlighetens meritlista. Äktenskapsbrott, barnamord och andra rysligheter höra j u till nyheterna för dagen; åtalade skrifter, hvilkas titlar tydligt angifva deras beskaffenhet, omnämnas tidt och ofta; skolgossar relegeras för lastbarheter, för hvilka vuxne män skulle blygas; de fallna kvinnornas antal tillväxer i förfärande mängd, och för tillfredsställandet af usla lidelser och ett orent njutningsbegär tillgripas de mest vanhedrande medel, stöld, förfalskningar, rån och till och med mord. Man skulle ju vara både döf och blind för att icke bemärka allt detta, och man behöfver sannerligen ej vara initierad i lastens och osedlighetens värsta yttringar för att förstå, att här är stor fara å färde och snar hjälp af nöden. Den viktigaste invändning vi hafva att bemöta är denna: hvart viljen I komma med detta. Odlaren sår på en förhoppning — så göra ock vi; han väntar växten af Herren, som gifver regnet och låter solen lysa — så göra ock vi. Allt människoverk är ofullkomligt, och all skörd af det utsådda kornet är oviss, men vilja vi något skörda, måste vi dock så.
Den, som under ett fälttåg skall föra en troupp, måste lika så väl som sjelfva truppen bafva ett ganska stort behof, och ganska stor nylla, af att känna hvarandra. Äfven måste det vara gifvet, att en Öfverste, som skickas att mönstra ett Regemente, hvilket han kanske aldrig mera kommer att se, skall vara mera likgiltig, och mindre moa vid denna förrättning, än •46 Den 3o September f. m. den person, hvars lif och hvars ära möjligen kommer att bero af delta Regementes mer eller mindre tjenstbarhet. När nu Kongl. Maj:t behagat nedsätta antalet af Generaler till g, tror jag icke, alt man bör anse detta antal för öfverdrifvit, eller att de förblifva några sinecur-beställningar. Det måste, såsom StatsSecreteraren för Krigsärenderna ganska riktigt anmärkt, blifva Kongl. Maj:ts högsta omsorg, att för dessa Generalspersoner bestämma en verkningskrets, så att deras platser icke blifva alt anse såsom sinecurer. Allt, hvad som kan sägas, har redan blifvit i denna sak så fullständigt anfördt af Grefve Cronhjelm, Grefve Posse och Herr Tham, att jag icke har någon ting vidare att tillägga, utan instämmer hufvudsakligen deruti, samt anhåller om proposition lill bifall å Kongl. Majrts proposition; men skulle Ridderskapet och Adeln anse Statens tillgångar icke medgifva ett så högt anslag, inskränker jag mig till det alternatif Grefve Posse föreslagit. Grefve Cronhjelm: Lika angelägen jag är, alt man mot mig icke skall oriktigt citera, och begagna, hvad jag sjelf anfört, lika angelägen är jag sjelf, om jag begått ett misstag, att rätta detsamma.
Till tjänst åt en » Hårdt pröfvad » meddelas här nedan ett för många år sedan, bland » småplock » i en amerikansk tidning funnet: Recept p å en g o d ä k t a man. Då man iakttagit, alt mången äkta man, en gång i besittning af alla förutsättningar för en god och förträfflig make, om ej rätt behandlad, blifvit förstörd och bortskämd till följd af bristande insikter om, huru med dem bör förfaras, vilja vi meddela några råd. En del kvinnor hålla sina män beständigt i hett vatten, under det att andra låta dem stelna till is genom att hålla temperaturen inom äktenskapet under fryspunkten. Somliga kvinnor fördärfva männen genom sin ifver och ett oaflåtligt jäktande, medan återigen andra anse dem höra hela lifvet igenom liksom pickles hållas i saltlake eller ättika. Sådana fruar servera dem med harang-sås. Att män, underkastade ett dylikt förfaringssätt, skulle bli goda och mjuka, är ingalunda att antaga, hvaremot de bli synnerligen utmärkta, om följande föreskrifter noga efterföljas. Man tar en stor kruka, omsorgernas kruka kallad, och den hvar och en god husmoder har till hands, i denna inneslutes mannen och hålles här under jämn värme fråu äktenskapskärlekens eld, som måste vara bra nog häftig och noga tillses, att den brinner frisk och klar, men att den framförallt är konstant. Mannen öfvertäckes med ett lager af det glädtiga och angenämas kryddor, och i fall man låter dessa åtföljas af kyssar och andra sötsaker, bör sådant användas utan all slags offentlighet samt med varsamhet och måtta. konsonanter. Antingen är Erny en rätt gammal, bitter ungkarl eller en ogift kvinna utan kärlek till barn, som kan tala så förståndigt som i uppsatsen om » pjollerspråk ». Då jag undervisade barn, gjorde jag samma reflektioner, då det var svårt att lära ett barn något af ljuden: » Ack, om föräldrarne ej pjollrat bort barnet, hade jag ej haft ett så- dant arbete! » Nu öfverraskar jag mig själf med att i tankarne säga: » Älkade min lilla laling », om min systers lilla 3-åriga flicka. Så i tankarne och till henne själf!
Cronhjelm föreslagit, förena oss uti BondeSt:s beslut att fixera ett minimum för hvarje grad, förmodar jag, att Frih. Cederström skall medgifva, att sådant icke skulle öfverensstämma med det motiv, jag framställt för aflöningens bestämmande vid slutet af riksdagen af StatsUtsk., efter öfverläggning med Landtm, och Talmannen. Svårligen kunde i sådant fell mer eller mindre drift och skicklighet på vedergällningen hafva inflytande; ty detta minimum är så betydligt, att sannolikt Talmännen och StatsUtsk. icke skulle våga föreslå högre arfvoden. Frih. Palmstjerna har nu föreslagit förskottens fixerande till -§ af aflöningen vid förra riksdagen, och i fell på sådant sätt en sammanjemnkning kan Den 17 Mars c. m. 3u7 göras, vill jag icke lägga hinder i vägen. Jag har endast yttrat mig för principens skull, och den måste jag vidhålla, då jag i Talmansconclaven varit en bland de första, som fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att återgå till den grund för aflöningen, som i grundlagen finnes föreskrifven. Gr. Cronhjelm: Enligt den enskilda, men ändock ganska säkra underrättelse, jag nu fått i afseende på, huru detta mål blifvit afgjordt hos BorgareSt., får jag tillkännagifva, att om R. o. Ad. skulle vilja, med förnekande af någon del af BondeSt:s beslut i denna punkt, förena sig örn att bestämma förskottet och cancelliets vedergällning till af dess belopp vid sista riksdag, skall frågan komma att undgå förstärkt StatsUtsk. och R. o. Ad:s beslut blifva R. St:s. BorgareSt. har nemi. bestämt, att | af arfvodenas belopp vid förra riksdagen böra tilldelas cancellipersonalen såsom minimum, äfvensom att Landtm, och Talmännen samt StatsUtsk. må vid statsregleringen inkomma med förslag om tillökningen. Jag tror, att jag samt Frih:na Palmstjerna och Ehrenborgh äro ense, och såvida icke Hr Gyllenhaal vidhåller sitt yrkande, hafva då skiljaktiga opinioner här icke gjort sig gällande. Frih. Boye:
Hr Tornerhjelm, Rudolph Victor: Mot detta betänk. är redan sa mycket ordadt, att jag icke vill upptaga tiden med att ytterligare tillägga något, utan anhåller blott att få förena mig med Frih. Hamilton; men som liden på året numera så framskridit, att betänk, icke lärer kunna återkomma och afgöras, förrän i September månad, och den återstående tiden af året vore för kort för att medhinna apparaternas förändring till öfverensstämmelse med den blifvande författningen; så får jag hemställa, om ej R. o. Ad. skulle vilja beluta, alt den nya brännvins fö r fa 1111 i n g e n ej må taga sin början, förrän den 1 Januari 1842. Hr Westfelt, Kils: Då jag inom Utsk:n deltagit uti afgörandet af detta betänk., men ej aflemnat någon reservation; anhåller jag få tillkännagifva, att jag fullkomligen instämmer med Frih. Leijonhufvud, förbehållande mig rättigheten att i Utsk:n vidare utveckla mina åsigter. Inom Utsk;n har jag stridt för samma princip, som Frih. Hamilton; men då den ej kunde göra sig gällande, ansåg jag dernäst Utsk:ns förslag vara det enda antagliga. Likväl förenade jag mig med Frih. Klingspor och de åsigter, han uti sin reservation utvecklat. Hr Bogeman, Carl: Det var lätt att förutse, det många olika, hvarandra korsande meningar skulle, i ett så kinkigt ämne sorn ifrågavar., komma att uttala sig. Sanni är visserligen, att mycket i ett som annat afseende med skäl kan anföras; dock tror jag, att går roan ut från de grunder, som afse landets verkliga ekonomiska fördelar och nationens moraliska lyftning, mäste man hylla de uti Frih. Hamiltons, Hugo, reservation framställda åsigter, genom hvilkas tillämpning brännvinet, efter min tanke, lomme att ansenligen fördyras; hvaraf jag ock anser bestämdt kunna antagas, att superiat skulle förminskas. Vill man ändumå - Pen i-j Juni f, lil.
Jag vill således hufvudsakligen uptaga det inom förutnämnde afdeln. utarbetade betänkande, och ehuru det vid -förra Riksdagen ej lyckades göra sig gällande, ledes jag likväl af den förhoppning att detta, måhända då alltför nya förslag nu skall lyckas tillvinna sig mera sympatier inom alla Stånd. Härtill fordras, såväl att på förhand bemöta de hufvudsakliga inkast, som då gjordes emot förslaget, som att söka, så mycket möjligt är, undanrödja de orsaker, som f. n. motarbeta entreprenaderne. Jag beder derföre få fästa upmärksamheten på följande förhållanden: Erfarenheten har visat, att entreprenader, lätteligen och för godt pris, åstadkommas på de mindre befarna vägarne; men deremot snart sagt endast undantagsvis kunna bringas till stånd på de större och mera befarna. Betta är äfven naturligt, emedan svårigheten att få köpa fourage på landet blifver större ju större qvantitet som erfordras, och förlaget., såväl för fourage som för hästars inköp, ökas så betydligt, att antalet spekulanter aftager i samma mån hästantalet ökas. En möjlighet att något minska det stora antalet hästar finnes, om man befriar Gästgifverierna från all postskjuts. Såvida jag icke blifvit allt för illa underrättad, utgår vid Gästgifvaregårdarne emellan Norrköping och Linköping, under vissa tider på året, 27 hästar i veckan för Postverkets räkning. Bå Staten anslog vissa hemman till postföring, var väl äfven meningen att den öfriga jorden skulle vara fri från detta onus; men nu betungas jordbrukaren i betydlig mån af postskjutsen, och en noggrann undersökning skulle måhända lemna det resultat, att Statsvinsten af Postverket hufvudsakligen tillkommer på jordbrukarnes bekostnad, och bland dessa drabbar ett jemförelsevis ringa antal innehafvare af hemman, som ligga vid postvägarne. Om således Gästgifvaregårdarne befrias från all postskjuts, skola säkerligen äfven entreprenader lättare åvägabringas. Man liar äfven velat göra tvifvelaktigt, hvilka hemman egentligen äro skjutsskyldige.