Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utom den fördel, som tillskyndas de större bränvinsbrännarne framför de mindre, derigenom alt de förre under höstmånaderna få bränna på potates, är stadgandet ofördelaktigt för de mindre bränvinsbrännarne äfven i det hänseende, att om de vilja använda dranken för att göda sina kreatur, så kunna de det icke, emedan, såsom vi känna, dertill erfordras längre lid än en månad. Som jag hittils icke hört några skäl anföras emot den åsigt, jag haft äran framställa, framhärdar jag deruti och anhåller, om Hr Gr:ns o. Landlmts propostn på bifall till densamma. Frill. Stjernstedt, Äng. Wilh.: Man har sagt, att inom det Serskilda Ulsk. skulle från BondeSfis ledamöters sida blifvit yttrad den önskan, att allmogen mätte fä bränna bränvin både på hösten och våren, samt ali denna önskan föranledt Utsk. att, med af vikelse från hvad i afseende ä bränningstiden för de större brännerierna blifvit bestämdt, föreslå, alt vid mindre brännerietbränvin finge tillverkas under April och November, .lag för min del anser, att man ej bör såsom alldeles afgjordt antaga, att egare af mindre brännerier betrakta saken från denna synpunkt och, vid öfvervägande af de skäl, som Gr. Sparre för en motsatt åsigt anfört, finner jag det vara ganska problematiskt, huruvida icke det vore fördelaktigare för jordbrukaren att få bränna bränvin med enkel redskap 2:ne månader på hösten i en tidsföljd, än att tillverka denna vara både höst och vår, oell hufvndskälel för den förra åsigten anser jag, lika med Gr. Sparre, ligga deruti, att jordbrukaren på hösten merändels till denna tillverkning begagnar potates, hvarpå han dä äger en större tillgång än om våren, dä ofta ädlare råämne måste tillgripas. Men jag tror äfven, att en annan omständighet härvid bör tagas i betraktande. Så vidt jag vid förslagets genomläsande kunnat finna, lägger detsamma intet hinder i vägen för en bränvinstillverkare att på samma egendom bränna bränvin å ett större bränneri under 2:ne höstmånader samt å ett mindre bränneri under den medgifna vårmånaden.
R'dr, då aliade öfrige lo tillhopa i det högsta icke gälda mera än i2o R;dr. 436 Den 24 Martti, e, m. Det torde häraf vara lätt att inse, hvad i detta fall både rätt och billigt är och att oivannämnde progression är egenteligen roten till öfverflödet på Bränvin; men hvem inser tillika, huru en förändring i allt detta skulle medföra betydlig kostnad för Panne-ägare och för hela R ket mera än Bränvins-tillverkningen, skadelig minskning i cultiverandet af Jordfrug. ter och en ansenlig förlust på Statens inkomster, hvilka i sådan händelse genom en mera tryckande Bevillning borde fyllas ? I betragtande af hvilket allt jag äger den fullkomliga öfvertygelse, att Bränvins-tillverkningen i det hela bör lemnäs oförändrad, likväl under det förbehåll, som jag icke för ofta kan yrka, att inskränkning deruti, antingen till de större Pannorna allena, eller Pannor i allmänhet, må bero af Kongl. Maj.ts Nådiga pröfning, så ofta Rikets väl det kräfver. Friherre Boye, Ludvig: Då jag torde böra antaga, att de Anmärkningar, som blifvit gjorda emot Betänkandet, verka till Återre. miss deraf; så är det tid nog för mig att, då frågan återkommer till sluteligt afgörande, framställa min önskan till bifall af den del i Betänkandet, som förbjuder, att icke mer än en Panna om 90 kannors rymd får på en egendom innehafvas. Jag skall då uppgifva sådana skäl för denna mening, som åtminstone skola vittna om en stark egen öfvertygelse ; och jag skall då alltid känna min rätt till agtning för den. Nu får jag blott den äran anhålla, att få, tiJJ antalet af de Anmärkning Den 24 Martil, e. m. 437 gar, som blifvit gjorda, lägga en, som jag tror förtjena eftersinnas. Jag tror att fördelen af Brännvinsbränningen är just nu i fortgång till en brytning, så lycklig , och derigenom så vigtig, att den ceconomiska Stats-omtankan icke kan göra nog mycket, för att dess framgång lätta och befordra.
Beviset ligger bland annat deruti, att frågor om ändring i Dryckenskaps-författningen vid denna riksdag handläggas af Lagutskottet. Herr Ribbing har redan visat, att vinsten i tid deraf, att målen handteras hos Konungens Befallningshafvande, är ganska ringa, då vittnesförhör stundom skola för sig gå vid HäradsRätterne, oell der af en eller annan orsak draga länge ut. Dessutom slå dessa mål icke väl tillsammans med Konungens Befallningshafvandes öfrige göromål. Det kan ej vara ändamålsenligt, att Landshöfdingarne en gång i veckan så till sägandes hålla KämnersRätt. Att med denna målens återflyttning till deras rätta forum, ej åsyftas inskränka Konungens Befallningshafvandes verkningskrets, och förringa deras myndighet, är klart, då man besinnar, att af de flere Landshöfdingar, hvilka å Ridderskapets och Adelns vägnar äro ledamöter af de sammansatte Utskotten, sorn behandlat ämnet, ingen reserverat sig mot beslutet i denna omständighet. Ännu en gång måste jag, på sätt redan skett vid riksdagens början, fästa Den 4 Junii f. m. uppmärksamheten derpå, att det ingalunda är de drucknes försvar, jag åtagit mig, utan vittnens, hvilka ej allenast äro, men lill och med af lagen förutsättas vara, helt och hållet oskyldige. Om en soldat eller en dagakarl, de der skola hemta sin bergning från sina armar, nödgas vandra in tillLandsCanzliet från sitt derifrån 7 till 8 mil belägna hemvist, hvarpå exempel finnas, kan han blifva satt i nödvändighet, att för sitt lifsuppehälle stjäla eller bettla sig fram. Den ringa ersättning, honom tillerkännes, i fall den anklagade sakfälles, och har tillgång att gälda böter och omkostnader, försvinner helt och hållet, om denna tillgång saknas. I hvilket bedröfligt tillstånd är icke då det fattiga vittnet försatt? Slutligen kan jag ej undertrycka den känsla af ledsnad, med hvilken jag nyss hört en värd Ledamot på detta rum åberopa en temligen färsk Rysk författning, hvars grundsatser han förmodligen önskat vi skulle låta tjena oss till ledning vid det blifvande beslutet.
Ett bland de här h e m m a kända resultaten af denna riktning var hennes p o r t r ä t t af Georg Arsenius, den yngre af hästmålarne med det namnet. P å samma gång vände hon sig äfven till landskapet, som hon uppfattade ur samma ljusa synpunkt. Hon slog sig 1884 ned i Grez, det så omtyckta s t a m h å l l e t för i F r a n k r i k e studerande svenska målare, och fick där allt större motvilja för taflor, som äro alster af flere studier i naturen och sedan målade å ateliern. Taflan måste, förklarade J u l i a Beck och hennes k a m r a t e r i Grez, vara målad helt och hållet ute i naturen. I den öfvertygelsen målade hon det äfven här bekanta » K o r p t r ä s k e t », Mare anx corbeaux, samt Sous bois och Matinée dhiver, och dessa taflor förskaffade henne i F r a n k r i k e namn för att vara en målarinna med fin känsla för färgen. Men hon hade sin gråvädersperiod, då hon tyckes icke h a sett annat än dimma i naturen och ej k u n n a t fasthålla annat än dimStämningar. Allt målade hon dock ute, och man har hört b e r ä t t a s, h u r u J u l i a Beck satt i flere veckor i regn och tjocka samt till och med gaf sig med häst och k ä r r a tit i träsket eller klef omkring i stora träskor för att få sin gråvädersstämning fullt riktig. H e n n e s arbetslust kände då inga gräser. E n liten fin bit från den perioden är » Kanalen », hvilken, så vidt jag icke missminncr mig, nu tillhör ärkebiskop Sundberg. P å den duken h a r mälarinnan förmått att med u t m ä r k t teknik framkalla cn stämning af stor verkan. Men så lämnade hon Grez och for åter till andra land, först och främst till fosterlandet, där hon uppehöll sig ganska länge, men niä- lade föga.
Det är en tvingande nödvändighet, som här finnér plats, nemi. alt medgifva bosättning till större latitud än hittills; men då man sålunda antager irsta §:n, så medgifver man i och med detsamma, att hemman får klyfvas ända derhän, att ingen annan inskränkning äger rum, än möjligheten af besuttenhet. Då bör man i 2tdra §:n mera bestämdt och på ett annat sätt säga hvad som menas med besuttenhet. Först hafva Utskrn der i början infört några ord, hvilka böra utgå; der slår nemi.: ”i medelmåttiga år.” Jag anser att de personer, som äga jord, böra vara bergade både i svåra och i goda år, och att den grunden åtminstone måtte bibehållas för besullenhets-ideen i Sverige, att åbo kan vara besutten äfven i svåra år, och ej endast i de goda. Detta skulle leda till ett proletär-systeme i stället för besuttenhet, hvilket mäste vara alldeles falskt. Vid samma § anmärker jag ytterligare, att dertill fordras, att besuttenhelen må kunna definieras sålunda, att fyra arbetsföra personer må kunna af ägornas afkastning underhållas. En arbetsför person kan underhålla sig sjelf, utan att han behöfver vara 20 H. 2 10 Den 3 Februari f. ra. jordägare, och fyra arbetsföra personer kunna det äfven. Distinctionen tyckes vara felaktig och böra förändras lill följande: arbetsför karl bör der kunna försörja hustru och barn. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag har för min del, såsom deltagare i lagstiftningen, alltid trott, alt man stiftar de säkraste och bästa lagar, ju närmare man följer rättvisan; och jag kan ej finna annat, rin att just, till följe af denna princip, ali jords klyfning måste vara fri och obegränsad. Lika litet som man kan sälta någon gräns för maximum af ägande jord i någons hand, lika så litet kan man, med rättvisans bibehållande, sätta någon gräns för klyfning af denna jord. Hvar och en mäste hafva sin frihet att köpa och förvärfva så mycken jord han mäktar, utan någon inskränkning af lagstiftningen.
På folkskollärarernöten, som årligen äga rum i de olika cozmties och p&amp; % i tre dagar under glädje och gamman och någon kurtis mellan lärare och lärarinnor, hålles hrarje afton konsert eller föredrag af en införskrifren ta.lent. I medeltal betalas ett honorar af 200 kr. för aftonens föredrag, och anmärkas måste, att en publik, sammansatt af idel va.kna lärare och lärarinnor, är särdeles tacksam att tala till. O * * * J a g vill iiu bjuda till att uppteckna nhgra minnen från en föreläsningsturné i landsorten, med ~Hemlif i Sverige » till ämne för föredraget, ' ocli - undertecknad ' pk talareistolen, iklädd dalkulledriikt; dock ber jag Dagiiys läsare besinna, att jag endast är ' en helt obe-. tydlig ljuspunkt på talenternas firinament. Den 8 janiiari reste jag. frkn New York till Philadelphia f ör a t t infria ett engagement till ett lararemöte i trakten. Landskapet låg ' insvept i ett tiicke af nyfallen snö, .så bländande livitt, att det sved ' i ögonen att ' se ut genom järnvägsvagnens fönster. E n blond, riidbloininig kväkerslin, skollärarinna p % orten, en liten by vester om Philadelphia, mötte inig vid ' statiol,en, kallade mig # diis ocli vid initt dopnainn, ehuru vi sagos för första gången i lifvet. Detta är, som bekantj sed bland kväkarne, liksom bland ' dalfolket och tyrolarne a f gainla staniiiien. Min nya vän 8usan förde niig till det hundrakriga föräldralieinket, där jag gästade under ' min vistelse i byn, oeli om det ej saknades mig tid och spaltiitryinme, hur gärna skulle jag ej velat beskrifva. de egendomliga vanorna och liela initt besök i det älskliga lieiniiiet! Under en nästan nordiskt stjärnklar vinterliiii~iiiel, med knarrande snö under fötterna, gingo vi vid ' / z 8-tiden p$ aftonen till en anspråkslös sal, belägen.
”Här finns en bondgumma som är en lefvande krönika, fullproppad med sagor och påhitt, hvilka jag efter hand tänker att uppteckna, ty det vore synd om dylika qvarlefvor från en försvunnen tid skulle förfaras.” Sannolikt åsyftas härmed Else Sjöberg, se not 53. Under sommaren 1882 tycks en tillfällig förbättring ha ägt rum i VBs ben. Den 14 juli har hon skrivit i almanackan: ”Jag försökte, för första gången i år, att gå.” Tryckt i SS 7, sid. Stycket: ”Ringen ville... t.o.m. hela landet”, har i ms skrivits tre sidor längre fram under rubriken ”Fragment, hörande till Doktor Slump.” Med hjälp av en överstruken mening från ms sid. 61 har det infogats på rätt ställe. Emanuel Wenster (1785–1856) blev år 1806 akademi-kapellmästare och domkyrkoorganist i Lund efter sin far Christian Wenster. Förf. till skriften ”De vi musicae in homines.” 1805. Jur. ex. år 1808 och assessors namn 1812. Titeln assessor utdelades förr även som hederstitel åt förtjänta män i skilda yrken. (VBs mormor hade 1800–1801 varit guvernant hos familjen von der Lancken på Wankifva.) Carl Gustaf Schönbeck (1786–1860) med. dr. 1818 och lasarettsläkare i Lund samma år. 1835 förste stadsläkare i Göteborg. Professors namn 1842. På Tegnérs tid i Lund även känd som skald. Gift första gången med en kusin till VBs mor. Av de här uppräknade sagorna och berättelserna från en annan källa än den i not 45 omtalade bondkvinnan har VB i Stora boken skrivit ner ”Niper”, som hon ger titeln ”Svinavakterskan” och ”Den late pojken”, som av Axel Lundegård fått titeln ”Dommer-Jins” i SS 7. Uppenbarligen planerar VB en sagosamling med denna titel och tänker illustrera sagorna med silhuetter.
R:dr 200: och till lön för en ytterligare lärare i praktisk gymnastik, hvilken för de förökade göromålens bestridande är högst behöflig 300: — dels ock till lön för en lärarinna i gymnastiken, hvilken numera äfven börjar begagnas i undervisningsanstalter för fruntimmer och der verkar serdeles gagnaneligt för deras fysiska bildning 133:16. Hela förhöjningen i anslaget för institutet skulle då blifva R:dr 633:16. Banko. Hvad departements-chefen sålunda tillstyrkt och hvaruti Statsrådets öfrige ledamöter sig förenade, behagade Kongl. Maj:t i nåder bifalla. 21 :o. De apotheksräkningar, som inom Sundhets-kollegium, enligt dess instruktion, böra granskas utgjorde år 1816 endast 235 stycken, med en totalsumma af 18,352 R:dr 19 sk. 9 rst. Dessa räkningar hafva sedermera till den grad ökats, att de år 1846 voro 707 stycken, uppgående till en summa af 64,320 R:dr 26 sk. I anledning] häraf har Sundhets-kollegium anmält omöjligheten att för det numera otillräckliga arfvode af 200 R:dr, som för denna granskning finnes på kollegii stat uppfördt, kunna få granskningen behörigen fullgjord, och föreslagit att det måtte förhöjas med ytterligare 600 R:dr. Under vitsordande af behofvet utaf någon tillökning i detta arfvode, anser jag likväl mödan af granskningen kunna vara behörigen ersatt med en sammanlagd summa af 600 R:dr, hvadan jagi underdånighet hemställer, att Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer för ändamålet äska skillnaden emellan detta belopp och nu utgående arfvode, eller 400 R:dr banko. Kongl. Maj:t behagade, enligt Statsrådets öfriga ledamöters underdåniga tillstyrkan, härtill lemna Sitt nådiga bifall. Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Prop. 1847.
Beräkningen af så väl Arfvotlen, sorn Traktamenten, synas oss, efter vanligheten och den verkliga Arbetstiden, böra vid Ståndens Cantzlier begynnas ifrån och med 4:de dagen före Riksdagens utblåsning, samt fortfara till och med 8:de Dagen efter Riksdagens slut och vid Utskotten beräknas ifrån Antagnings - dagen, till och med 8 dagar efter Utskottets uplösning. Huruvida den vid slutet af sistledne Riksdag visse Tjenstemän inom RiksStånden och Utskotten tillagde förhöjning uti Deras Traktamenten, må vid denna Riksdag jemväl kunna bevilljas, håfve Wi för närvarande, och innan det sig visat, om göromålens mängd och TjenStemännens nit påkalla en dylik belöning, ansett oss icke nu böra deröfver något utlåtande meddela. Sluteligen föreslås såsom fjilligt, att, på des-t, se, både Arfvoden och Traktamenten, förskott, beräknadt till och med den 3i:a sistledne Januarii, matte utbetalas; meri återstoden ej förr än efter Riksdagens slut, komma att upbäras. Börande utbetalningen ske i enlighet med serskildte speeificationer på personalen, undertecknade, -i afseende å RiksStånden af hvarje RiksStånds Taleman, och i afseende å Utskotten, af hvarje Utskotts Ordförande, samt inlemnade till det Werk, hvarifrån Betalningen utgår. Om yid någut Utskott, gö römalen skulle 344 StatsUtskottets B et ani anden.. blifva så öfverflödande, att den antagne CäntzlL Betjeningen skulle behöfva hjelp vid Renskrifningen, förbehålla Undertecknade Utskotts Ordförande sig, att sådant - framdeles till ersättning fa anmäla. Stockholm den 4 Februarii 1818. Jo/i. Aug. Sandels. C. von Rosenstein. 'h, t. LandtMarskalk. Vice Taleman. Carl Fr♦ Landberg, Lars Olssom h, t. Taleman. n. v. Taleman. H, H. von Essen. Carl DeGeer.
Då genom tre Stånds beslut är afgjordt att en skrifvelse skall aflåtas, kan jag icke inse att den nu gjorda inbjudningen kan af B. o. Ad. antagas, och får sål. anhålla att densamma måtte läggas till handlingarne. Ofverläggningen ansågs härmed slutad och inbjudningen lades till handlingarne. Efter föredragning af Vällofh Borgare-St:ts den l:sta dennes på bordet lagda prot.-utdrag N:o 194, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-St:n att förena sig i BorgareSt:ts beslut om samtlige ifiks-Stais sammanträdande till gemensam öfverläggning rörande Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts Utlåt. N:o 5, i ani. af K. Mas Nåd. Propos. ang:de förändring i grunderna för beväringsinrättningen samt om bildande af en landstorm, antog R. o. Ad. denna inbjudning; hvarefter och sedan ett prot.-utdrag om detta beslut justerats, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, i enlighet med emellan RiksSt:ns Hrr Talmän träffad öfverenskommelse, den ifrågav:de gemensamma ofverläggningen komme att hållas nästa Fredag den 4:de dennes kl. 5 e. m. Den 2 Mai. 45 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 21 sisth April och 1 dennes på bordet lagda Mein. Nro 69, i ani. af Riks-Strns skiljaktliga beslut uti åtskilliga frågor, rörande regleringen af utgifterna under Riks-Statens 2:dra, 4:de, 5:te och 7:de Hufvudtitlar. Irsta och 2:dra punkterna. Lades till handlingame. 3:dje, 4:de och örte punkterna. Voteringspropositionerna godkändes. 6:te punkten. Lades till handlingarne. 7:de, 8:de och 9:de punkterna. Utskrts förslag till voteringsproposrr godkändes. ' lOrde punkten. Lades till handlingarne. llrte punkten. H. Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf:
Att stadgandet, det Directionen skulle med sin enskilda förmögenhet ansvara för inlösen af Bankens förbindelser, äfven om Directionen ieke begått fel i förvaltningen, syntes vara för strängt, och böra så modi - 4 Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o j.. fieras, att bristande inlösen af Bankens sedlar i allmänhet endast medförde skyldighet för Directionen att sätta Banken under concurs, vid äfventyr, om delta inom viss lid icke skedde, alt derefler slå uti personlig ansvar righet. 23:o Att inlösen af creditsedlar borde ske ej allenast vid Bankens hufvudstalion, utan ock å den ort, dit penningarne med allmänna rörelsen mest draga sig, t. ex. i Stockholm; — men, efier ett annat förslag, uti flere större städer, såsom Stockholm, Götheborg, Norrköping, Gelle och Malmö; — eller jemväl, efter ett tredje förslag, vid marknads-tillfalien på landet. 24^0 Att hvad i 8 §. stadgas, angående creditsedlar, borde gälla i afseende på alla Bankens förbindelser. 9- §• a5:o Att denna §. syntes vara i strid med 8 § , när i 8 §. talas om utredning efter Concurs-lagen, och i 9 §. åter, att creditsedlar ej behöfva bevakas. 26:0 Att creditsedlar borde i concurs bevakas, likväl utan behof af edgång. for ... 27:0 Att den till 2:ne år föreslagna praescriptions-tiden för creditsedlars anmälande till inlösen borde, efter någras förmenande, förkortas, men deremot, efter andras tanka, förlängas till 3 å 5 år. 28:0 Att stadgandet icke upplyste, huruvida Domaren skall vänta med concursdomen, tilis de z:ne åren äro förlidna, för att kunna pröfva, hvilka sedelinnehafvare iakttagit prsescriptionstiden, eller må på förhand förklara den, som berörde tid försitter, vara förlustig sin betalningsrätt. 29:0 Att stadgandet, det Bankbolag skall hos Kongl.
Knappast bättre är det på senare tider af societeten etablerade modet att nyårsdagen fara omkring i sitt ekipage, låfa kusken hålla utanför vissa bestämda portar och, medan man själf helt makligt sittei kvar i kupén, skicka betjänten uppför trapporna med sitt kort. Här är det kusken, som sitter inne med minneslistan, och nyårshälsningen växlas mellan betjänten och jungfrun i stället för mellan deras fruar. Äro då månne de gamla nyårsvisiterna alldeles bortlagda? Åhnej, icke fullständigt. Ännu få vi på, nyårsdagen se en och annan herre, som bär tecknet på sig. Det syns både på hans dräkt och på hans hälft generade utseende, att han är stadd i gengångareärenden. Och alla som han möter titta på honom på det älskvärdt obehagliga sätt, som är oss svenskar eget, och säga: » nej, se, han skall gå på nyårsvisit »; om några år skola de fordra att fl se honom på » Skansen », tillsammans med rumormästaren och brandvakten uppväckande deras tröga minnen af gamla tider och sedvänjor. Thore Hur har det gått till? Hvart har det gamla löjliga, dumma, vackra, ärevördiga bruket tagit vägen? Ingen opinion har rests däremot, ingen har blåst på det, men det har försvunnit ändå som en rök. Hur kan något så glida mellan ens fingrar och hamna i skräpvrån med svart frack och hvit halsduk och allt? Det tjänar icke mycket till att fråga. Det, som försvinner af sig själft, lämnar merendels inga uppslag till svar. Ett gammalt bruk, som dör, är som en skugga öfver en orolig sjö. Man ser något skymta förbi, men man uppfattar icke konturerna. Det är mycket ovisst, om vår tid öfver hufvud taget kommer att uppställas som mönster för någonting alls, men blir det för något, så icke blir det för artighet. Det ligger icke i dess lynne. Det tar tid, det medför besvär, och vi äro rädda både om det ena och för det andra. Artigheten var en gammal sirlig man med peruk och silkesstrumpor och menuett, och ångan och elektriciteten voro för honom lika främmande som den moderna dansen.
Nov. lätit ordagrant intaga det af Fångvårdsstyrelsens Ordf. ensam beslutade förslag till nämnde lönereglering, men deremot uteslutit de från Ordf:s beslut skiljakteliga förslag, sorn af embetsverkets ledamöter afgifvits. Till följd häraf finner jag mig af min pligt mot tjenslemanna-personslen inom det embetsverk, jag såsom ledamot tillhör, upmanad att, med begagnande af den mig såsom representant tillkommande motionsrätt vördsammeligen föreslå, att aflöningen för Fångvårdsstyrelsens ernbetsoch tjenstemän, derest den nu anses böra af R. St. fastställas, måtte varda bestämd lill likhet med den, som nyligen blifvit fastställd för Krigs-colhm och Stats-konl. samt General-Tulltstyrelsen, med hvilket sistnämnda embetsverk fångvårdsstyrelsen, såsom varande derefter organiseradt, har deri närmaste likhet. Till stöd för denna min motion får jag åberopa innehållet af fångvårdsstyrelsens prot:r, dels för d. 19 Dec. näsll. år, dels oek för d. 9 och 13 förutgångne Nov., med vördsam hemställan att StatsUtsk., dit denna motion torde remitteras, behagade infordra nämnde prot:r, helst, i saknad deraf, fullständig kännedom om förhållandet icke torde erhållas. Hr Ribbing, Arvid: Jag saknar visserligen den fullständiga sakkännedom, som skulle erfordras för att rätt bedöma den motion rörande cellfängelserne, som den siste värde talaren väckt; men så mycket tror jag mig dock kunna se att han har fullkomligt rätt deruti att ett fullständigt ordnande af det hela erfordras innan vidare åtgärder vidtagas och att således icke dessa fängelser upföras förr än en bestämd plan i detta afseende blifvit upgjord. Alt en sådan plan redan finnes är visserligen sant; men den torde böra undergå betydliga förändringar om förhållanderne icke nu befinnas alldeles sådane som dä den upgjordes. I sammanhang med den nu väckta motionen stå nemi. äfven tvänne andra ganska vigliga frågor, den ena om domstolarnes organisation, den andra om brottmålslagstiftningen.