Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna propos. besvarades med starka och lifliga ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna proposm besvarad med öfvervägande ja. Hr von Hartmansdorff, anhöll om votering. Upplästes lill justering och godkändes följande förslag till voterings-propos. Den som bifaller StalsUtsk:s utlåt. N-.o 103 voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, kommer förenämnde utlåt, alt, på grund af de deremot gjorde anmärkmr, återremitteras. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit sor-> följer: Ja — 194. Hr L owe nströro: Då jag förra gången begärde ordet, visade Ståndet en sådan inquietude att komma till slut, att jag då icke ville upptaga liden; men nu då man synes vara mera lugn, anhåller jag att få framställa skälen hvarföre jag icke lemnat mitt bifall till det nu afgjorda utlåt. Man har här talat om Konungens vishet; jag delar denna tanke; men man har äfven af någon orsak trott att Han borde få ett råd af R. St.; men Konungen har ju redan en rådgifvande konselj och det är denna konselj som afgifvit ett representationsförslag alldeles stridande emot nationens uttalade önskningar. Hur kan man då vilja lemna sitt förtroende åt en sådan regering. Hade Utsk:s utlåt, inneburit det vilkor för anslagets beviljande, att Svenske krigshären icke skulle föras utom Sveriges gränsor, hade jag ändå ansett mig höra tillstyrka detsamma; men som det nu är affattadt kan jag icke annat äu ogilla detsamma. 54* Den 11 Maj. Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från Exped.ötsk. inkorane förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M.: N:o 71, ang:de beviljande af kriditiv-rätt å R. St:s bank för Stockholms stads drätsel-kommisson; N:o 72, ang:de indragning af Svenska post-kontoret i Hamburg; N:o 73, ang:de utbekommande från K.
Nu händer, att Riks-Ständen ej inom tre dagar, sedan de ä Riks-Salen afhört den L 26 Z omförmälde berättelse, äsämjas om För - Bilaga till Mein. N:° 8. 133 myndarms antal, förordne da genast, genom sina Electorer, till ett Utskott Sexton af hwarje Ständ, att medelst votering per capita, sedan en blifwit utlottad, denna fraga, med samma kraft och werkan som Riksens Ständers Beslut, inom twä dagar afgöra; skolandes sedermera den utsedde Nämnden likaledes inom tiva dagar hafwa walet förrättat, sä att i alla händelser Förmyndaren eller Förmyndarne ina inom sju dagars förlopp frän Riksdagens öppnande ä Niks-Salen kunna tillsättas. 8 62. Till följe af Negerings-Formens 96 § skola Riksens Ständer wid hwarje Riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att, såsom deras Ombud, hafwa tillsyn öfwer Lazarius efterlefnad af Domare och Embetsmän, samt att inför den Niks-Rätt, som i bemälde Grundlags 102 F till dctz inrättning och göromål beskrifwes, eller wid andra wederbörliga Domstolar, i laga ordning tilltala dem, som i sina Embetens utöfning af wäld, mannamon eller annan orsak anses hafwa nägon olaglighet begätt eller nnderlätit att sina Embetspligter behörigen fullgöra. Denne Riksens Ständers Justitice-Ombudsman, hwars rättigheter och äliggandcn ytterligare sä wäl uti Regerings-Formens 99, 100, 101 och 102 W som genom särskild Jnstruction utstakas, wäljes af Riksens Ständer, genom Electorer, Tolf af hwarje Ständ näninde. Sedan ibland detze Electorer en genom lottning utgätt, skola de öfrige, samfält och icke ekter Ständ, först medelst slutne sedlar, hwar för sig, uppgifwa den man, som de finna böra komma under omröstning.
Spens’s förslag till föredragning vara det, som närmast öfverensstämmer med en riktig logisk analys af alla de särskildta förslag och framställningar, som här blifvit gjorda, och då det följaktligen grundar sig på den princip, som blifvit nedlagd i 56 §:n Riksd.Ordn., der det heter: alt propos. bör inrättas i enlighet med de nnmärkmr i sak, som under discussionen blifvit gjorda, och då det ej lärer kunna sägas, alt icke denna grundsats är tillämplig, äfven lill delta betänk, lika så väl som lill alla andia; men, på sätt Hr von Hartmansdorff visat, en sådan framställning till propos. å de gjorda framställningarna möjligen genom de talandes egen åtgärd kunde föranleda till en nästan oändlig utsträckning: så får jag, för min del, äran förklara, att jag verkligen anser Hr von Hartmansdorflfs förslag vara det, som jag tror närmast öfverensstämma med åsigterna hos detta Stånds ledamöter, äfvensom med det sätt att disculera, som jag på detta rum funnit vanligt. Vore förhållandet icke sådant, så skulle jag i allo yrka det föredragningssätt, sorn Gr. Spens framställt, såsom det idealiskt riktiga; men med afseende på det discussionssält, som jag tror är vanligt inom detta Stånd, anser jag det vara riktigt att iakttaga Hr von Hartmansdorff? förslag. Det skulle nemi. eljest hända, att, då icke hvarje ledamot under debatten holle sig så stride vid den grundsats, som vore framställd til! öfverläggning, debatten kunde blifva oändlig, örn man åter endast höile Den 24 October f. ra. holle sig till salien, så kunde äfven delta föredragningssätt användas. Detta är hvad jag trott mig böra förklara, med tillkännagifvande tillika, att jag hoppas alt Hr Landtm, derå behagar fästa den uppmärksamhet, att ej ett sådant förklarande, som Hr Landtm, redan afgifvit, måtte anses derför lägga oöfvervinnerliga hinder. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag är af Hr von Hartmansdorff förekommen uti hvad jag velat yttra, i:ör:de formen för behandlingen af detta ärende.
Dessa måste följa kroppen i naturlig ställning, och derjemte fullt öfverensstämma med kroppens gång och hållning. I dansskolan borde åt ståendets och gångens vård minst egnas så mycken tid, som åt sjelfva dansen. STADGA. Den första frukt af menniskans inre och yttre kultur är ett stadgadt uppförande. Man menar vanligen, att stadga endast klär den mognare åldern, och att den egentligen blott är en prydnad för mankönet. Den är dock rätteligen en egenskap, som länder hvarje ålder och kön till heder och beröm. Man älskar ett stadgadt väsende hos ynglingen och jungfrun; det behagar tillochmed redan hos gossen och flickan, om det framgår ur deras personlighet, och ej är följden af pedantiskt förtryck å föräldrars sida. Man har ej att befara, det ungdomen skall antaga det slags stadga, som fordras af en mognare ålder. Häremot arbetar naturen hos ungdomen sjelf. Det stadgade skick, som behagar hos ungdomen, och älskas af denna, är blott den gräns, inom hvilken ungdomens liflighet och eld skall röra sig. Man har vanligen dels villande, dels obestämda begrepp om stadga. Man tänker sig derunder något stelt i rörelserna, ett trumpet allvar i blickarne, en löjlig betänksamhet i allt, en brist på deltagande för den yngre verldens nöjen och dylikt. Men detta allt förstår jag icke under ordet stadga. Jag betecknar dermed ett uppförande, hvarmed man genom hela sitt yttre, genom blick, min och rörelse tillkännager, att man icke försummat förståndets och hjertats odling; ett sådant uppförande, att lättsinne, flärd, obetänksamhet och brist på karakter, aldrig kunna oss tillskrifvas, och hvarvid man är försäkrad, att uppmärksamhet och aktning aldrig kunna oss betagas. En person med denna stadga visar sig ega känsla af sitt eget värde, utan att dervid göra sig skyldig till oblyghet. Då man ser honom hysa aktning för sig sjelf, så kan man ej heller annat, än bevisa honom aktning tillbaka. Men den, som icke aktar sig sjelf, den, som låter drifva gäck med sig och kryper för andra, skördar snart liknöjdhet och smälek.
M:ts rätt att nedsätta, eller, hvilket är detsamma, att borttaga tullar, som blifvit af R. Sfer bestämda. Meningarne för och emot äro ofta och vidlyftigt andragna och utvecklade. Jag vill icke ingå i någon pröfning, hvilkendera åsigten i detta afseende må vara den rätta eller anföra skäl hvarken för eiler emot, men säkert är, att denna fråga af konstitutionel beskaffenhet är af den aldra högsta vigt och måste förr eller sednare redas och erhålla sin lösning. Jag vill emedlertid fästa uppmärksamhet på en fråga, som sjelfmant framställer sig såsom följd af den tolkning af Grundlagen, derifrån Regeringen hemtar sin förmenta befogenhet att nedsätta eller borttaga tullar; och denna fråga är: hvilkendera af Stats-makterna tillkommer rättigheten att höja befintliga tullar, eller bestämma sådane der de förut ej finnas? Regeringen borde det ej vara, enär sådant är i 60 § It. F. uttrvckeligen förbjudet. Det skulle väl då vara den andra Statsmakten, eller R. St;r, hvilka enligt 57 § R. F.allena ega att beskatta Svenska folket, och att tull är en skatt, lärer väl ingen bestrida, aldra minst den tull, som utgår i ändamål att bereda skydd åt inhemska näringar. Ren är tvertoin den mest elastiska, ty jemte det att erlagd införselstuli till hela sitt belopp ingår i statskassan, stadnar den tillika, enligt hrr frihandlares påstående, i producenternas fickor. — Meri enär nu denna beskattningsrätt tillintetgöres genom Regeringens åtgärd att nedsätta eller borttaga af representationen bestämda tullsatser, är icke heller denna Statsmakt den uti ifrågavarande afseende behöriga. Man skall måhända besvara frågan sålunda att förhöjning eller åsättande af tullsatser endast kan ske, då K. M. gillar de beslut, R. St:r föreslagit, men, då K. M. i sådana fall har sista ordet, blir det ju i verkligheten K. M. som förhöjer tullarne, eller just den Statsmakt, som grundlagen med klara ord betager en sådan rätt.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm den 17 Januarii 182g. Betänkande, rörande yrkad förändring i stadgandet, att Rotehållare vid Båtsmanshållet skola, vid äfventyr af böter, personligen sig vid General-Mönstringarne inställa. Hedervärda Bonde-Ståndet har till detta Utskott remitterat: ■Bcsv. och Oecon. Utsk. Beldt;. N.o 26. 37 1:0 Johan Bengtssons från VesterNorrlands Län Memorial, af innehåll: att stadgandet uti 3g § af den utaf Förvaltningen af Sjö-Ärendena på Nådig befallning år 1824 utfärdadeContraet-eller Rotebok för Roterings - Compagnierne i Gefleborgs, Vester-Norrlands och Norrbottens Län, ”det Rotehållaren icke får, utan laga förfall, från GeneralMönstring uteblifva eller Fullmägtig för sig ställafinnes ej allenast tryckande för Rotehållare i de Norra Provincerne, hvarest flere af dem bo på 16 och 18 rails afstånd från mönstringsplatsen, utan ock ändamålslöst, enär mången gång inga sådana förhållanden emellan Piotebonden och Båtsmannen ega rum, att för svaromål eller utredning den förres närvaro blefve af nöden; och i hvilket hänseende ett behörigt Ombud i alla fall borde få af Rotehållaren begagnas så ofta han sjelf det åstundade; hvadan alltså Motionairen en slik rättighet yrkar; med tillägg, att de i sig sjelf icke betydliga böterne af 32 sk. B:co, lill fördubbling hvarje gång de ega rum, likväl äro kännbara för innevånarne i nämnde provincer, och hvilka böter Rotehållare fått vidkännas änskönt de utsett Fullmägtige, som Mönstringen bivistat; Och hade med Bengtsson sig förenat Lars Larsson från Gefleborgs Län, hvilken dessutom uti G 38 Bes v. och Occon.
Det är hälsosamt att rida, emedan därigenom isynnerhet bröstets organ gagnas. (Slut.) I s k u g g a n. Berättelse af Ernst Lundquist. lätten låg och dallrade i augustihettan, utan skydd mot förmiddagssolen, hvars strålregn obarmhärtigt trängde in öfverallt. Åkerfälten hade delvis blifvit befriade från sina hvitnade skördar och lågo där nn stubbade och taggiga. Här och där syntes dock några hvita skjortärmar syssla med de sista hafrelassen. Himlen stod hög och mjölkblå med små trasiga hvita ulltappar öfver den idylliska landskapstaflan med sina åkerfält i regelbundna rutor, sina välbyggda gårdar, omgifna af syrenoch fruktträd, sin gamla klumpiga kyrka, som lyste skärande hvit i solskenet, och sin grågula rännil, som kröp fram mellan åkrar och trädgårdar, jämnbred och lat. Uppe i skogsbacken, som kantade slätten, lyste det skärt, hvitt och ljusblått som en hel blommande rabatt; det var socknens ungdom, som var på väg upp till » sjön », herrar i ljusa dräkter och unga damer i brokiga sommarklädningar med parasoller i alla regnbågens färger. Löjtnant Bckhoff gick i teten, lastad med filtar och själar; efter kom licentiaten Törne, som vanligt omgifven af alla flickorna, och sist Fanny, löjtnantens uuga fru, arm i arm med stockholmspoeten, Karsten Törnes yngre brori Det var till de bägge brödernas — ja, egentligen mest till licentiatens — ära som man Nu hade man kommit öfverens om, att all ungdomen, som fanns i socknen, skulle mötas uppe vid sjön vid elfvatiden, äta middag af medförda förråd och stanna däruppe, så länge festens föremål ansåg sig ha tid, till inemot solnedgången åtminstone. Hvar och en skulle ha med sig en butelj öl, ett paket påbredda smörgåsar och en öfverraskning, som ingen fick veta om på förhand; det var hela välfagnaden.
Uppå derefter gjord framställning blef den af Hans Excellence Herr Grefven oell LandtMarskalken nyss foreslagne Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkänd, samt derpå anslagen. Voteringen börjades klockan en qvart till 1 eftermiddagen; och befunnos vid dess 22 Den ii J a n u a r i i f. in. slut klockan i e. m., sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige VoteringssedJarne öppnade, rösterlie hafva utfallit sålunda: Ja — ^5. Nej — 28, I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således godkänt den i Japropositionen intagne redaction af 2 §. i Lagen om Myntbestämningen, 3. Herr Skogman: Jag får hemställa, att för tydlighetens skull §:n måtte få följande lydelse: Det skall stå hvar och en fritt, äfven innan den i 2 ,$\ omnämnde utvexling tagit sin början, att i Banken emot silfver tillvexla sig sedlar efter den i 1 Stadgade grund, såsom ock, att med silfver, efter samma grund, skuld till Banken godtgöra. Meningen måtte vara att äfven innan den allmänna utvexlingen tager sin början, Banken, i betalning för dess fordringar i Bancosedlar, enmttager betalning i silfver efter Myntbestäroningsgrunden, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottens föreslague redaction af 3 §, Ropades Nej, Den 11 J a ii 11 ur i i f. m. Hvarefter Hans Excellence. hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna den redaction Herr Skogman föreslagit. Bifölls, $• 4* Herr Skogman:
Be hf+a nagot af det samma, som kaninnetecknar ryska samhBllet och ryska litteraturen, ett egendomligt, krafigt tycke, något af aobmten marks, ai unpningsfriskhet. Men sjelfva de typer, l ' olstoy skildrar, hafva icke ens tillilirmrltevis den inneh9llsrikedom soni l ' urgenjeffs. Och an mera: Tolstoy ger oss icke med sina qvinnoskildriny samma tro på den ryska qvinnans idealitet som l ' urgenjeff. Qvinnnn Br ocksa för honom nagot rikt, hemligt, men skört. YLrIdcn 51 hennes store fiende, och ' i ' olstoy, aristokrat genom födsel och lefdssiitt, tills han blef sekterist och kommunist, känner verlden viil; han har utomordentligt fint skildrat mans naiva och gränslösa dyrkan af en ouwecklad ung qvinna, som under rerldens inflytande sedan företer en hel del ilvinliga magheter. Bide Lmins äktenskap i Anm Karenina och aktenskapshistorien i KaQ@ visa, att ' i ' olstoy anser ett lyckligt äktenskap under verldsliga förh8llaiiden i hög grad vanskligt, och att dessa biida äktenskap icke bli olyckliga beror pa att ~rrUnnm hnfva en d d a n fond af godhet, Bdelmod och ti %lamod. Och dock förslllr detta icke att i högre mehustrun ning göra aktenskapet verkligt, nar, som i novellen h *, latit rerlden hänga .in i detsamma. Heia denna historia endast 1) erättelsen om huru en helt ung flicka vaknu till huld och frisk qvinlighet genom en verklig karlek till en adel man, men hum verlds lifvet tar heln glöden och glansen ur denna karlek och en blid, rriiskaplig resignation kommer i karlekens s t N e en lösning, som författaren icke godkaniier, nien fraiiist3ller som deii ininst tragiska lösningen.
Jag anser förevarande Bih. till R. SI. Brot. 1859 (f 1860. 9 Sami. 40 314 Prot.-Utdrag den 4 April 1860. fråga så enkel, att densamma bör kunna afgöras och af Ståndet bifallas, ulan vidtagande af en dylik besynnerlig och helt visst exempellös procedur. Biskop Annerstedt: Det är onekligt att ett Rikets Ständers beslut i den föreslagna syftningen, om ett sådant fattades, skulle lända Expeditions-Utskottet till efterrättelse; men då vissa skrifvelse—förslag, såsom t. ex. de rörande hufvudtitlarne, bevillningen m. m., äro så vidlyftiga alt deras aflemnande i fyra exemplar samtidigt möjligen kunde förorsaka stora olägenheter och tidsutdrägt, så och enär förevarande fråga bör kunna af Expeditions-Utskottet bäst bedömas, anser jag ganska lämpligt att öfver förslaget infordra dess utlåtande. Och vill jag endast tillägga, att, ehuru jag således tillstyrker remiss af förslaget, innan beslut deröfver fattas, jag dock icke motsätter mig den ifrågasatta inbjudningen till Med-Stånden. Kyrkoherden Wennerström: Ehuru jag, då Professoren Carlson först väckte sitt förslag, ansåg detsamma antagligt samt var besluten att understödja det, så har dock, vid närmare eftersinnande, betänkligheter deremot uppstått bos mig. Jag har nemligen fästat mig vid följande tvänne omständigheter: dels det arbete, som genom förslagets antagande skulle förorsakas, då det gällde att utskrifva i fyra exemplar skrivelser, hvilka utgöra t. ex. 30 å 40 ark, ett arbete som antingen skulle göra en fyrdubbel arbetsstyrka nödvändig eller ock föranleda uppskof ined öfriga expeditioner; och dels bar jag äfven tänkt mig möjligheten deraf att antaga olika skrilvelseförslag, som derefter skulle genom återremisser och inbjudningar sammanjemkas.
Den unga flickan hade emellertid liksom du alls ingen håg för handarbeten, hvaremot hon var dugtig att spela piano och talade en utmärkt franska. Prinsessan » All ytterlighet är stäld på gränsen af ett fel. » jen qvinliga ungdomens husliga uppfostran har på de senare åren rätt ofta varit föremål för diskussion bland tänkande män och qvinnor, och hvem vill icke i en fråga af så vigtig natur ' draga sitt strå till stacken, äfven om man befarar, att det kommer att hamna på literaturens stora sophög. rfg^p Hvad man i synnerhet påpekat vid talet om uppfostran är bristen på huslighet, på sinne och håg derför hos nutidens uppväxande qvinnor, och det tycks, som skulle denna kunskapsgren sakna en god jordmån för att kunna slå ut friska och lifskraftiga skott. Att bearbeta denna jordmån blefve ett arbete icke endast för hemmen, utan äfven af vigt från nationalekonomisk synpunkt i dessa » dåliga tider », som det heter i tal och skrift, och som med slående exempel kunna bevisas äfven i det dagliga lifvet. Mången torde erinra sig en tid, då man ej betänkte sig på, ej tvekade i åsigterna, om att huslighet var oundgänglig för den unga qvinnan; man ansåg hennes uppfostran försummad, om deri ej ingick kunskapen om ett hushålls skötande. Förefinnes ej numera denna nödvändighet? Få torde härpå ge ett nekande svar, men kanske göra det tillägget, att » husligheten den tiden var en pålaga, så absolut, att den ej kunde skjutas åt sidan ». Det är sant, att, innan den industriella verksamheten nått sin nuvarande utveckling på alla områden, måste de flitiga händerna i hemmet tillverka det, som i dessa tider mången gång köpes så lätt och understundom rätt billigt, men den prisbilligheten är dock ej alltid verklig. Det hemgjorda blir varaktigare, samt ofta ändamålsenligare, och ingen kan motsäga, att billigheten äfven har sin grund i varaktigheten.
Men om Ridderstapet och Adeln häldre bifaller ^en af Herr von käestne förestagne utwäg till bestam man - rz.yZ Den ^.7 FebrstL^r mande af CvNikarrernes söchö>ist»g, är jag ej ben som stall höja min röst för att motsäga det. Hans Excellence Herr Grefwe st.uutk anhöll, alt i fall af votering, hwilfen Hans Excellence yrkade ä fall hans motion icke bifölls, propositionen mätte stallas sälunda: Den som bifaller der första alternativet af Stats-Utstoktets tillstyrkande skrifwer 2a; den det ej will strifwer Nej. Winner Nej förblrs»' wer det wid Conlracternes innehäll. Ropades Nej blandar med nägra Ja. , . Friherre ölLnnorkeim, I^ars Aubust. Uti den ställning öfwerläggningen nu befinncs, borde derblifwa nödigt att tillfe huru saken lärrast kan stiljasHans Excellence Herr Grefwe kuutk har yrtrat sig för Conrracternas bibehållande. Srats-UtstoM har i sitt urlätande lemnar aine alternariver. Således finnes här z:ne frågor som kunna utgöra ösiverläggningsämnen. I ett sädant sakens stick synes mig. den första frägan först böra afgöras och således, om votering ffall aga rum, Hans Excellence, Herr Grefwe stuutsts framställning böra utgöra Ja-propos,rinnen, och conrra-propositionen innehalla, alt om nej winner discutteras U storrets begge alternativer; skulle dä Ja winna, sä är hela salen afgjord: tvin« ner äter Nej, sä har Högloft. Ridderstapct och Adeln sin rättighet fbrwarad att om Utstotrets beggp förstag öfwerlägga. Herr Nordenstolpe, Anders, och gansta mänga andra hördes häruti instämma; men Fri - Ber» r 7 Hebnneii^9 s ' Friherre LilzendrantL yrkade proposition pä
SDfeb §ortiftfationSafbelningenS orbinarie jfatSanflag l>ar fjufvubfakligen blifvit bejfribb fojfnaben för minbre förbättringar å famtliga rifeté fäjfningar, äfvcnfom för unberfyållet af lanbtförfvaret tilll)öranbe bpggnaber i garnifonSorterna. §ör ^SajcfyolmS od) Sarljtenö fäffningar äro nnber tillverkning ^affnings* få väl bomb#fanoner od) mörfare meb tillbehör, font projektiler, att befoftaö af be berför färfkilt affebbe anffag. ©e tib efter annan bcjfutabc rotering^ förrättningar, fjvilfa f)it# Motemsä ttUé voro ofullänbabe, funna nu mera attfeö vara nära nog till fullo utförda. $lf De wtD förra rxfémötctö början återflåenDe rotering^» werf en öfwer Den c^tra och npa orDinarie fo(Dat»roteringen, t>ar Det för örebro (än blifwit af dtongl. SKaj:t flutlicjen pröfwaDt; od) Då roteringéwerfet för ©faraborgö (än, hwilfet nu är Det enDa åter» ftåenDe, oförDröjligen af ^ongl. 3ftaj:t införwäntaS, torDe i?ong(. ?9?aj:t blifroa i tillfälle att till Dvifctö ©tänDertf behanDling i ett fain» maning öfwerlemna alla längDerna öfwer
Bland de på sednaste tiden bortgångna mera framstående män inom fäderneslandet intog utan tvifvel Komministern i Catharina församling i Stockholm Nils Ignell ett af de främsta rummen. Hans outtröttliga verksamhet för att inom vårt land framhålla ett mera lefvande intresse för mensklighetens högsta angelägenhet, religionen, samt derigenom åstadkomma renade sedlighetsbegrepp och menskliga lefvernets förädling genom kristendomen skall, derom är jag öfvertygad, alltmera vinna erkännande och alltmera bära välsignelserika frukter. Men under utöfningen af denna verksamhet stod Ignell utan uppmuntran i yttre måtto från samhällets sida, enär endast så mycken befordran blef honom beskärd, som erfordrades för den torftigaste bergning. Detta var visserligen för honom nog, ty det var hvarken för utmärkelse eller lön han arbetade; men han såg med bekymmer, hurusom han vid sin bortgång måste lemna hustru och fosterdotter utan erforderliga medel att sig försörja. Det är samhället värdigt och ligger äfven i dess välförstådda intresse, att den, hvilken, såsom Komministern Ignell, offrar sina krafter i mensklighetens och samhälhällets tjenst, må kunna från det allmännas sida påräkna någon omvårdnad om sin efterlefvande familjs utkomst, då han sjelf, till följd af sin verksamhet, varit urstånsatt att dertill förvärfva medel; och får jag på grund häraf vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte bevilja åt Komministern Ignells enka, Sigrid Ignell, född Lindmark, en årlig pension å Sexhundra Riksdaler Riksmynt. Jag anhåller om remiss af denna motion till Höglofliga Stats-Utskottet. Stockholm den 14 November 1865. A. P. Trybom. Motioner i B or g are-Ståndet 1865. Af Herr Blomberg, Aug. Tbeoph., angående låneunderstöd till anläggning af jernväg från Frövi station å KöpingHult-banan förbi Lindesberg till Falun.