Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till tryckfrihetens vård skall Riksförsamlingen, å hvarje lagtima riksdag, på R-F. § 108. sätt Riksdagsordningen stadgar, förordna sex för kunskaper och lärdom kände män, R. O. § 63. jemte Justitieombudsmannen, som tillkommer att bland dem föra ordet. Desse kommitterade, af hvilka två utom Justitieombudsmannen skola vara lagfarne, ega sådan befattning alt, i händelse någon författare eller boktryckare, innan tryckningen, sjelf öfverlemnar till dem en skrift och begär deras yttrande, huruvida åtal derå, efter Tryckfrihetsförordningen, kan ega rum, skola Justitieombudsmannen och minst trenne kommitterade, hvaraf en lagfaren, ett slikt yttrande skriftligen afgifva. För - 70 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 85. klara de deruti, att skriften må tryckas, vare då både författare och boktryckare från allt ansvar frie och ligge det på kommitterade. § 90. U.F. §109. Ej må lagtima riksdag, utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande R, O. § 80. beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till Kamrarne öfverlemna Sin proposition om statsverkets tillstånd och behof. Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, när Han så för godt finner. Derest, när riksdagen upplöses, Riksförsamlingen icke staten reglerat, eller ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, skola förutvarande riksstat och bevillning fortfara, till dess hvad Riksförsamlingen härutinnan å ny riksdag beslutar går i verkställighet. Är åter bevillningens bela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda bevillningssummans förhållande till den, som vid föregående riksdag blifvit fördelad, de i den sista bevillningsförordningen stadgade artiklar jemlikt ökas eller minskas; tillkommande, i slikt fall, Riksförsamlingens fullmäktige i banken och riksgäldskontoret att en ny bevillningsförordning, på sådan grund, uppgöra och utfärda. Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. § 91. ft. F. § 113.
Landshm skall pröfva frågor om rättighet att å skog och utmark hemta väglagningsämnen, då icke tvist derom upstår, som bör till domstols behandling hänvisas, hvilket, i Hr Just.Ombudsm:s tanka, svårligen lärer kunna inträffa, derest icke Landsb:ge-instrukt:n skulle vilja lägga hinder i vägen för parterna, att vid godvilligt åsämjande sjelfva upgöra denna sin angelägenhet. 5 § innehåller den föreskrift, att från K. Befh:de utgående exped:n skall, för att blifva gällande, vara undertecknad af Landsfng, med föredragandens kontrasignation, eller, i Landsh:ns frånvaro, af dem som förvalta Landsh:ge-embetet; men i 50 § finnes jemväl protokoll vid muntliga förhör, auktioner eller annan offentlig förrättning, hänförda till »expediliva», så vida den ulleuinas eller utgår. Ar det då LandsSekretm eller LandsKamerm förment att, utan Landshöfd.-ns namnteckning, der han vistas på orten, utlemna handlingar till påminnelse eller något slags prot. eller bevis. Före detta hafva dock LandsSekret. och LandsKamer. utan olägenhet kunnat utfärda flerahanda slags expeditioner. lini. 43 § har LandsKamer. blifvit ålagdt att hos Landshm föredraga, bland annat, alla de ärenden, som omförmälas i 23 §. Af dessa förekommer i 5 mom. frågan om »lyftning af »medel och handlingar, som blifvit i LandtRänteriet nedsatta». Detta är emellertid en fråga som kan röra enskildes rätt och bör således desto hellre tillhöra den juridiska embetsmannens inom Länsstyrelsen eller LandsSekret:s föredragning, som besvär öfver K. Bef. h:des beslut i dylika frågor skola fullföljas i HofRätt. Slutligen bör ej heller förbigås, dels att redaktm af författningen i många andra fall, än de ofvan upräknade, tarfvar nödig förbättring, t. ex. i 8 §, ang.
Und ich thue dies bloss als ein Amateur der lieben Welt Gottes. – N:o III wird bald: Systema, seu ratio Totius, enthalten. In Ihrem Lob sind mir zwey Züge unvergleichlich: ”die Glocke hallet” und ”Daher sein Feuer” . Von Kindheit her hörte ich grosses Lob, und hiess immer in meinem Vaterland (sogar bis zum Scheltwort) der hohe. Aber Kenner-Lob ist kein Schall der Luft, sondern Licht des Himmels. Weil ich über N:o I so wenig hörte: so konnte ich an die Uebersetzung nicht denken. Diese ist doch ausführbar. Alle Sprachen sind zwar nur stammelnde Kinder: die germanische aber ein Herkulskind. Die zwey ersten Capitel, Ratio et Fides, z. B. heissen mir: Richtigkeit und Aufrichtigkeit. Aber welche Wörter! In ihnen liegt alle Weisheit und Ehre; – als das Thema eines Seraphs. Mit ”Protagoras”228 ist es wohl nicht so ganz richtig. Die Sophen sagten was Rasendes und meinten was Kluges. Die Sophisten aber waren so verkehrt, dass sie – gerade umgekehrt – immer was Kluges sagten und was Rasendes meinten. Ich bewundere meine Sympathie mit Ihrem Geiste. Zwar bin ich ein Naturalist: aber, so wie die Natur selbst, voll von Gott. Und mir ist es klar, dass, wer die Welt ohne Gott denkt, der musste auch sich selbst ohne Denkkraft denken. Nun kämpfen Sie, wie ehedem Valla und Erasmus229.
Förordningen den zo April 1777, en Söndag undergå stockstraff, »ned en gren j handen, än ock för borrtkagandek af frukt ä planterade krän, hwarom ofwan äberopade A Ti 40 Cap. Mchgerninqs-Balken äfwen i allmänhet innehaller, alt den som stjal frukt ur Trägård, Humlegärd, Nvfmegärd eller Kålgård, ärter, böner, ällön eller nötter till full mans börda eller last bör stända tjufsrätt, och om vet är mindre, böla som för snar - 1668 Den 2 7 November. ten, af hwilkek stadgande följer, att Veu brottslige, huru obetydlig frukt han vek kan borrttaga, minst kommer att, jänue böler till det borttagnas halfwa warde och skaSc-crsätrninq uudcrgä hemlig skrift och aflösning, anser Lag-Ulskottet samma bestraffning wara i alla afseende» swarande mot brorrens arr; hwarföre »agun skärpning deri icke bör äga ruin. — Stockholm den 27 October 1809. Pä Högloft. Riddoch Adelns Pä Högw. Prcste-Ständ. Ledamöters magnar Ledamöters magnar l.uäv. ^anäerström. Lbrili. VVälckln. Pä Wallof!. Dorgare-Sländ. Pä Hedcrw. Bondc-Ztand. Ledamöters wägnar Ledamöters magnar st. sti. Lrevesmub!. stlric Olossson. solak-jolmbvrZto». Lakes pä borver. Uplästes följande: Riksens Högloft.
De inom Tabergs Bergslag tilläfventyrs varande privilegierade hemman och lägenheter, så vida de icke förut undergått rotering. — 4:0 Posthemman af Krono-, Skatteoch Frälse natur, derest de från post’» 808 Besv. och Ekon. ZJtsk. Betänkande/u förseln komma att skiljas, samt vid fortfarandet af detina befattning till den del, som antingen postföringsbesväret för dem är mindre än som, enligt hvad ofvanföre är föreslaget, bör svara mot en hel rote, eller de i hemmantal öfverskjuta, hvad som, efter ortens roteringsgrund, fordras till utgörande af en rote. — 5:0 Alla utjordar oeh sådane torp, som icke äro under andra hem* mansräntor inbegripna, samt odlingar å recognitions-skogar, kronoparker och andra allmänningar, så vida de vid en efter skattläggningsgrunder skeende undersökning befinnas kunna 6vara minst emot TTF dels mantal^ hvaremot de i annat fall synas böra vara från ali slags rotering frikallade. På enahanda grund, som Utskottet tillstyrkt Herjeådalens befrielse från extra rotering, anser Utskottet densamma böra njuta frihet från ordinarie rotering, för hvilken frihet provincen dessutom är llaggå viss afgift till ordinarie roteringar under Jemtlands regemente1, Och kommer således, hvad ofvanföre är föreslaget, icke till någon del att ega tillämpning på Herjeådalen. Skulle Riksens Höglofl. Ständer täckas bifalla Utskottets nu gjorda förslag, lärer till Kongl. Majit böra öfverlämnäs, att om verkställigheten deraf lita besörja, dock så, att de på detta sätt tillkommande ordinarie rotarne blifva ställda på ständig vacance, emot en årlig afgift till Statsverket, då den Best), och Ekon. Utsk. Bctänkancltti. Qgp rotefrihetsafgift, som af ifrågavarande hemman hittills varit erlaggd, kommer att upphöra.
Det måste således, på sätt jag nyss nämnde, antingen finnas betydliga förråder af bränvin uplanda — och jag hörde nyligen af en trovärdig person, att öfver 2 milhr kannor bränvin äro magasinerade här i Stockholm, samt att ytterligare 1 million är pä väg hit upp — eller ock göres det stora ansträngningar i landet för att rätt begagna de i höst för tillverkningen medgifna 13 dagarne. Jag finner således icke något skäl vara för handen, att bifalla Utsk:s förslag, och hvad beträffar farhågan att spanmålen skall oskäligen sjunka i pris, så vida bränvinsbränning ej tillätes någon tid under nästinstundande vinter, så torde denna farhåga vara alldeles ogrundad, enär det är all anledning att förmoda, att spanmålspriserna, til! följd af de politiska förvecklingarne, komma att sliga. Vidkommande åter potatisen, så kommer den att användas dels till bränvinsbränningen i höst och dels till ladugårdarnes behof, hvilka ganska väl behöfva della surrogat för dranken. För öfrigt skulle det upsla en ganska stor svårighet, om bränvinstillverkuing skulle få ega rum i vinter. Denna svålig - Den 21 Juli. 391 het består deruti, att man icke kan få tillräckligt antal kontrollörer för de stora brännerierna. När man ser de stora tillrustningarne att i höst å ångbrännerier tillverka bränvin, så har man all anledning att förmoda, det en å vintern medgifven bränningstid skulle af de stora bränneri-egarne med serdeles begärlighet omfattas. Vid sådant förhållande blefve det för vederbörande ganska svårt att anskaffa tjenliga kontrollörer för alla dessa ångbrännerier. Den instruktion, som skall gälla för dessa personer, är ännu icke upgjord och man behöfver dessutom ganska väl någon tid för att, såsom man säger, sätta sig in i den nya författnm, innan den skall tillämpas. Jag tillstyrker, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, det R. o. Ad. måtte afslå ifrågavande Betänk.
Den andra földelen, som med delta förslag vinnes, är alt detsamma undanrödjcr de föga eller intet genomtänkte molionerne, hvilka man understundom sett framkomma, emedan del åligger motionären att redigera de sladganden, lian önskar få gällande, och således kunna de icke belt lösligt angifvas, utan lian mäste länka sig dem i verkställigheten. Visserligen har den siste värde talaren anmärkt, att redaktionen af 33 § 1 mom. Riksd.Ordn. är oriktig, men den värde talaren torde ihågkomma, alt enl. delta mom. LagUtsk. skall behandla de från RiksStms plena remitterade förslag lill stiftande, ändring, förklaring eller nphäfvande af allmän civil, kriminal och kyrkolag, samt uptaga de i sådana ämnen R. St. meddelade Konungens propos:r och sig med lilleller af styrkande deröfver ulldin, börande, tillika de skäl, som för Ulsk.-s mening ligga lil! grund, fullständigt anföras etc. Skulle nu detta mom. kunna så tydas, att Utsk. icke hade rättighet alt tillstyrka annat än motionen oförändrad eller ock afstyrka densamma i dess helhet, så vore anmärkn. riktig. Men då jag icke'kan finna annat, än att ett tillstyrkande äfven innebär rättighet för Utsk. alt föreslå de förändringar i hufvudsaken, som kunna anses lämplige, så om än möjligt är alt, för alt undvika all tvetydighet i fråga om Utsk:s rättighet, man kan önska, att redaktionen af mom. varit fullständigare, finner jag för min del, alt denna omständighet icke bör lägga hinder i vägen för antagandet af ett förslag, som medför de nu af mig omnämnda fördelarne. Vi erinra oss, hurusom motionerne understundom upgålt till ett antal af 1700 vid en enda Den 25 Januari f. m. 171 riksdag, deraf icke ens |:del haft utsigt för sig att kunna göra sig gällande, ulan endast raedlagit liden för R. St. och deras Ulsk. Förslaget synes mig således förtjent af bifall, hvarom jag äfven anhåller. II r Aminoff:
N:o 10, med utlåt, öfver Ridd.direkt:s förslag till för - L_ Den 27 Maj. 163 ändradt lånereglemente för de under direkt:s förvaltningjställde fonder. R. o. Ad. ansåg Ridd.direkt:s ifrågavar. förslag böra §-vis företagas till pröfning. Efter uppläsning af 1 § jemte Utsk:s förslag till densammas förändring, yttrade sig Frih. Palmstjerna, Carl Otto: I afseende å föreskriften om räntans belopp, anser jag för min del att Ridd.direkt:ns förslag är bättre än Utsk:s förslag alt sätta ett minimum ; ty om ett minimum ulsättes, så har hvarje låntagare anspråk på att räntan skall stadna vid detta minimum. Är deremot intet minimum utsatt, så rättar sig direktm efter omständigheterne, efter den begärlighet att erhålla lån, som förefinnes, m. e. o. efter de förhållanden, som böra bestämma räntan. Denna ni i n mening grundar sig på den erfarenhet R. o. Ad. har, att Ridd.direktm i alla lider i möjligaste måtto sökt att befordra såväl Riddarhusets fördel, som afgiften med de fonder hvilka äro lemnade till Ridd.- direktms förvaltning. 1 afseende åter derpå, att omsättning skall ega rum af sådane lån, som på namn äro beviljade med vilkor, att ^:del betalas vid omsättningstillfället, så är jag af motsatt mening, dä jag nemi. anser, att omsättning väl kan äga rum med fördel, men ej att endast gidel af summan dervid skulle inbetalas. Detta anser jag vara ett efterföljande af det exempel, som bankodiskonten gifver, och hvilket, i min tanke icke är tjenligt till efterföljd.
När hon därför märkte, att han gjorde tillnärmelser, väpnade hon sig ända till tänderna i själfbehärskning, på det att hon måtte kunna skydda, icke sig, utan deras gemensamma spirande kärlek. Skulle hon måhända härvidlag ha af idel klokhet varit oklok, gjort en fällsnara för sig själf af sin egen försiktighet, skjutit öfver målet? Med denna medvetet ställda fråga var hon med ena foten utanför trollringen. Det bröt som en smal, blek strimma sol in genom allt det grå, råkalla ingenting, hvilket stod omkring henne; det kom åter färger och värme omkring henne; och en dag hörde hon åter innerst i hennes själ den fågel kvittra, hvilken hon trodde ha frusit ihjäl eller strypts i allt det gråa. Med honom däremot var det annorlunda. Han var af naturel sådan, att han måste, oåterkalleligt vandra inom ringen, i allt snäfvare kretsar och i allt hastigare tempo ikring den fixa idén, ända tills han med hela sitt väsen blef ett med denna midtpunkt och snurrade rundt omkring sig själf, – måste det, så vida icke ringen smälte hän och ströks ut genom inverkan af arbetet i hans eget omedvetna lif. Det var emellertid just detta som skedde. Han lefde sitt förhållande till den unga kvinnan fullständigt omedvetet, men de processer, genom hvilka detsamma spontant utvecklade sig, voro af sådan art, att han medels dem, utan att själf veta om det eller märka något som helst, sakta men säkert leddes rakt tillbaka in i hennes armar och hjärta. Hon märkte det. Med den skärpta syn, hvilken misstanken om att måhända själf ha vållat olyckan och att det hela vore ett missförstånd gifvit henne, upptäckte hon genast alla de mikroskopiskt små förändringar i hans beteende, genom hvilka hans väg tillbaka till henne markerades. Hon iakttog med stilla lycka, att det fanns något hos henne, hvilket oemotståndligt drog intill henne detta känsliga barn, som på samma gång var individualiserad man ända ut i alla nerver: kom han henne icke ofrivilligt allt närmare; lutade icke hans hufvud in emot henne allt mera synbart; och hvad drömde väl inne i hans ögon, blå om dagen, på kvällen mörkt blanka, om icke den varma återglansen af en inre låga?
M. först måtte afgöra, huruvida K. M. ville till R. St. framställa förslag till dessa förändringar. Hade denna fråga förekommit till pröfning, och resultatet blifvit, alt K. M. svarat nej; så hade i och med detsamma hela frågan om alt antaga lagförslaget, sådant det var, förfallit, och en omarbetning varit alldeles nödvändig. Nu, då frågan är öfverlemnad lill R. St., skulle jag, för min del, tro, att samma metod borde följas, så att de uti lagförslaget förekommande väsendtliga förändringar uti gamla lagen först framställas till antagande i dess nuvar. skick; afslås då dessa stora förändringar, så är, i och med detsamma, nödvändigheten af förslagets totala omarbetning afgjord. Man bör påminna sig, att ett par af dessa förändringar, nemi. om arfsrätt och giftorätt vid 182g och i83o årens riksdag, voro tinder R. St:s öfverläggning i följd af väckta motioner, och blefvo då af 11. o. Ad. och BondeSt. afslagna. Detta inträffade, sedan lagförslaget 33a Den aa April. var upprättadt och afgifvet och var under Högsta Domstolens granskning. Nu kan visserligen ett annat beslut fattas, men då tyckes likväl, att man först borde skrida dertill att afgöra om dessa förändringar antagas att uti nya lagförslaget qvarstå, emedan derpå till stor del beror, huruvida lagförslaget skall kunna antagas eller icke. Om den nya lagens stadganden i afseende på de väsendtligaste förändringarna, såsom i fråga om trolofning, lysning till äktenskap, giftorätt, arfsrätt, myndighetstillstånd för qvinnan 111. fl. icke antagas; så måste, i samma stund de skulle ogillas och den gamla lagens stadgande qvarstå, den nya lagens omarbetning anses beslutad. Rätleg.ordn. uti lagförslaget grundar sig på permanenta domstolar å landet.
Af alla uppoffringar, som för allmänna ändamål göras, torde få, om ens någon, kunna i rättvisa och billighet mäta sig med dem, som göras för uppbjelpande af kommunikationerna i de nordligaste, uti sådant hänseende högst vanlottade länen; också är det väl ingen uppoffring, som så hastigt återgäldas genom deraf beröende förhöjd utveckling af ortens ekonomiska förhållanden i alla afseenden. Om remiss till Höglofliga Ståts-Utskottet, auhålles. Stockholm den 15 November 1865. Olof Nilsson, från Westerbottens län. IV o 990. Af Anders Andersson från Skaraborgs län, om anslag för att befordra export af ladugdr dsprodukter. Alla svenska statsmän och författare i statshushållningsvetenskapen hafva med yttersta enträgenhet uppmanat till boskapsskötseln. De hafva förebrått svenska jordbrukarne deras ringa omtanka, när dessa uppmaningar, gifna i alla möjliga former, icke haft någon verkan, enär boskapsskötseln visserligen icke alldeles, men nära nog åtminstone, hos allmogen står på samma ståndpunkt som för tio år sedan. Ingen enda af dessa författare har betänkt att orsaken till detta stillastående varit att det i vårt land icke fanns någon säker afsättning för en större boskapsskötsel, än som behöfdes för vårt eget land. Det fanns t. ex. icke något annat sätt att afsätta boskapskreatur, smör, ost, kött och fläsk än att utbjuda dessa produkter i närmaste stad, och att der möta verkan af ali utbjudning, och endast kunna sälja dem till det lägsta möjliga pris. Hvarje vara, hvars produktion man vill uppmuntra, måste man i första rummet söka till att bereda afsättning icke blott inom eget land utan äfven på verldsmarknaden. Afsättning bör man så mycket möjligt är söka grunda på efterfrågan och icke på utbjudning. Dessa satser uttalade Biskop Agardh för tio år sedan och jag vågar tro att de ännu ega sin fulla tillämpning. Först under innevarande år har man med någon fördel på England kunnat exportera såväl boskap som öfriga ladugårdsprodukter och, om detta för den svenske Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 423 jordbrukaren allt mer och mer kunde utvecklas, skulle det blifva en ofantlig fördel för vårt land.
Sällan söker man numera framdrifva sina afsigter genom direct bestickning, utan i stället begagnas då den mera oskyldiga formen att smickra fåfängan och tillfredsställa en eller annan befintlig svaghet, och då kan detta medel blifva farligt i handen på den, som tilläfventyrs skulle vilja begagna det. Vid lagstiftning är .det icke nog att afse den närvar, tiden, ty en lag måste betraktas objectivt, och allt subjectivt afseende på det bestående utelemnas. Derföre torde det icke eller vara otillbörligt att, äfven under nuvar. förhållande, yttra sig öfver det som under andra omständigheter i tidernas längd kunde inträffa. Då jag sålunda tror mig hafva visat, att de olägenheter, man förespeglat skola blifva en följd af förslagets antagande, ingalunda inträffa, men alt sådant deremot skulle medföra väsendtlig nytta, så voterar jag naturligtvis för förslaget och hoppas, alt R. o. Ad. deruti förenar sig med de öfriga Stånden, som i detta fall (man må säga hvad som helst) äro mera opartiska domare, än vi, som alltid måste anses mer eller mindre dömma i egen sak. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Skäl för och emot hafva blifvit så många anförda och så väl utredda, att jag kan inskränka mig till några ganska korta anmärkmr. Ingen kan mera än jag biträda deras åsigt, som anse titelsjukan vara ett ondt. Den är i sjelfva verket ett stort ondt, och om den kunde botas genom det recept, som af förra riksdagens Const.Utsk. blifvit föreskrifvet, och nu här förordadt, så skulle jag visserligen gerna antaga förslaget. Min öfvertygelse är likväl, att detta recept icke hjelper, utan alt sjukdomen endast kan botas genom diet, och alt förordna denna diet beror endast af Regeringen. Denna discussion har dessutom i 2 ä 3 timmar fortgått alldeles utom äm - Den 5 September. nct, med förbiseende af den omständighet, åtminstone af de flesta talare, att Konungens höga rätt att ordna sill hof efter sitt behag, genom den här föreslagna grundlagsförändringen, står orubbad qvar.
M:t ingilven skrift, Justilierådel, 111. m. John Roy underdånigst anhållit, alt, då icke med visshet kunde bestämmas huruvida sökanden, hvilken i början af samma år angripits af sjukdom, hvarigenom han blifvit urståudsoll all lills vidare bestrida Juslilieråds-embetel, skulle kunna lill helsan fullkomligt återställas, ehuru visserligen någon förhoppning dertill förefunnes, och det således vöre möjligt att sökanden i anseende till fortfarande sjukdom, klefve försatt i nödvändighet alt framdeles söka entledigande från sitt embete, E. K. M:t mätte täckas hos Rikets Ständer göra framställning derom, att, i händelse Roy icke inom den tid, sorn al läkare ansetts erforderlig för att kunna med större visshet bedöma sjukdo - 144 Expeditions-Utskottats Forsing till underd.
IX. A. 18, 37. A. 66. U. 477, 494, 748. A. 751. XI. E. 401. — å Allmänna Indragningsstaten, om otjenstbare Premier-Löjtnanten vid Flottan H. E. A. Rundqvists berättigande till, vid afskeds erhållande. V. 608. R. 639- X. B. 79. 117, 134. A. 151. XI. E. 401. — å allmänna indragningsstaten för Landhöfdingen i Skaraborgs län f. d. statsrådet A. P Sandströmers enka, angående. XI B. 288. A. 304. E. 401. — åt Carolina Stenborg, dotter af framlidne Hofsekreteraren Carl Stenborg. II. 204. R, 523. X. B. 79, 117, 134. A. 185. XI. 1. 401. Pension, ii allmänna indragnings-staten för Ö'ver-Direktören m. m. A. E. von Sydow att vid afskedstagande erhålla. I. ISO. 11. 183. — ät aflidne Ofver-Direktören m. m. A E. von Sydows efterlem nade Fnka och Dotter.
Horn sednast anfört, som jag denna gång begärt ordet, för att meddela den förklaring, att jag alldeles icke anställt någon jemnförelse emellan Hr Gr:s yttranden i dag och de åsigter, Hr Gr. vid föregående tillfällen ådagalagt, hvartill jag hvarken haft lid eller lust, utan har den anställda jemnförelsen endast skett emellan början och slutet af Hr Gr:s i dag afgifva yttrande, deri jag trott injg finna en bestämd motsägel - Den a4 April. se, hvilken icke blifvit hiifven genom hvad Hr Gr. sedermera i timnet anfört; ty då Hr Gr. först sagt, att krigsadministrationen borde, kunde och i en framtid äfven måste på ett annat sätt Och med mera hushållning organiseras, men slutat med att säga, att R. St. i allt fall böra bevilja ökade anslag till en administration, som är illa och med misshushållning reglerad, samt att de redan befintliga anslagen äro för knappa, så kan jag icke finna annat, än att Hr Gr. varit påtagligen inconsequent i sitt yttrande. För öfrigt får jag, i anledn. af Hr Oxehufvuds förfrågan, hvarifrån min värde vän, Hr Stuart tagit det af honom uppgifna talet 20,000, nämna, att det är hemtadt från StatsUtskrs eget utlåt., hvilket tyckes böra vara bekant för Hr Oxehufvud, såsom sjelf ledamot af Utsk. Hr Stuart har nemi. trott det icke vara omöjligt att på ett anslag för flottans nybyggnad af 280,000 r:dr årl. bespara 20,000, och att dertill icke fordrades att inställa byggnaden hvarken af linieskepp eller fregatter, utan blott att minska anslagssumman derför med det nyssnämnda beloppet. Gr. Horn har äfven i detta afseende misstagit sig om mitt yttrande, då han trott mig hafva sagt, att Konungen ägde rätt att på 8:de hufvudtiteln disponera medel för sådana byggnadsföretag, som här uro i fråga.