Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af hvad angående detta ämne sålunda förekommit, och efter af Lindes skolas Inspektor gjord begäran, anhöll Konsistorium i Westerås den 11 Juli 1833 i underdånighet, att Kongl. Majit måtte täckas till Rikets Ständer vid nästkommande riksdag aflåta nådig proposition, att för det Rektor i Linde frångångna löne-bidraget ifrån Lindes bergsförsamling måtte af statsmedel beviljas ersättning. Och då för bestämmandet af det belopp, hvarmed denna ersättning bör utgöras, ingen lämpligare grund torde finnas, än det belopp, hvarmed den afgift, som från bergsförsamlingen fordom utgått till Rektor i Linde, men ifrån år 1839 ingått till bergsförsamlingens skol-kassa, under dessa sednare år blifvit utgjord, hemställde Konsistorium, att ersättningen måtte bestämmas till detta belopp, som, enligt förvaltarens af bergsförsamlingens skol-kassa den underdåniga ansökningen bilagda intygande, under åren ifrån år 1839 i medeltal varit 250 R:dr Banko. Med anledning af denna underdåniga anhållan afgaf Kongl. Majit den 10 sistlidne Januari till Stats-Utskottet »nådig skrifvelse, angående väckt fråga om ersättning till Rektor i Lindes stads-skola för honom frångångna djekneeller socknegångs-penningar, » i hvilken skrifvelse Kongl, Majit, efter meddelad framställning af ämnet, yttrar, att, »då Kongl. Majit, uti Dess nådiga proposition till Rikets nu församlade Ständer om Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit de så kallade stads-skolornas eller pedagogiernas uppförande, jemte elementar-läroverken å allmän stat, finnér Kongl. Majit ofvanberörda underdåniga framställning icke föranleda till annan åtgärd, än att handlingarne i målet varda till Rikets Ständers Stats—Utskott öfverlemnade». Att Kongl. Majit icke föreslog, att medel till den begärda ersättningen skulle af Rikets Ständer beviljas, grundade sig således icke på ett ogillande af den derom gjorda underdåniga framställningen, utan derpå, att Kongl.
Drätsel-kommission för ifrågavarande ändamål sökta utbyte af mark, hvarigenom vissa å företedda planritningar utmärkta delar af Kronans tomter i qvarleren Krabaten, Edelman mindre och Terra Nova större skulle till staden ölverlålas; dock med undanlag af de 750 qv.-lot i qvarteret Terra Nova större, som afsetts för en mindre magtpåliggande reglering af GrefMagnigalan, men hvilken areal, af anförda skäl, icke utan förlust kan af Kronan afstås; samt under vilkor att, enär af den areal, som nu af staden åt Kronan i utbyte erbjudes, en del för närvarande består af vatten, staden skall vara skyldig att sistnämnda del till läst mark utfylla, innan den lill Kronan öfverlemnas; hvarjemte E. K. Maj:t, beträffande godtgörelse lör de å Kronans mark befintliga byggnader, som för planens genomförande måste borttagas, förändras eller flyttas, ansett denna fråga, på sätt Drätsel-kommissionen hemställt, lämpligen böra blifva föremål för särskild uppgörelse eller i laga ordning skeende värdering, i den mån som dessa byggnader blifva för arbetets utförande hinderliga. Rikets Ständer, som till pröfning lorehaft denna nådiga framställning oell under ärendets handläggning jemväl tagit kännedom af dertill hörande handlingar, hafva, med afseende å ofvan anförda förhållanden, funnit sig böra bifalla hvad E. K. Majit sålunda i nåder föreslagit; hvilket Rikets Ständer fä i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Stockholm den 25 Juli 1863. Expeditions Utskottets För stäp till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2S Juli 1865. Preste-Ståndel den 28 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Stånde! den 28 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse., i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lägenheten Stallmästaregården för anläggande af en lastbrygga vid Brunnsviken. (Stals-Utskoltels Utlåtande N:o 112.) S. A. K. Enligt hvad E. K.
Mödrar, hvilka i sina gifta döttrars hem uppträda på detta sätt, fatta ej sällan hat till sina svärsöner blott af det skäl, att desse frånröfvat » mammorna » deras döttrars kärlek, och ju innerligare makarne sluta sig till hvarandra, dess mer tycker sig en sådan mor vara kränkt och förnärmad af sin dotters make. Det är så orimligt det gerna kan vara att på en gång vilja bortskänka och behålla sitt barn, och män tåla sällan orimligheter af — äldre qvinnor; det kan dessutom vara tålamodspröfvande för hvarje menniska, som tänker öfver sambandet emellan orsak och verkan, att umgås närmare med någon person, hvars alla tankar, känslor, intryck och fantasier äro sammangyttrade till ett kaos, i hvilket personen i fråga aldrig bryr sig om att skapa en smula klarhet och ordning. Det är just svärmödrar af detta slag, som gifva rik anledning till det osmakliga och långt ifrån oskadliga skämtet med detta slägtskapsförhållande. Utan att ha varit part i saken, kan man dock mycket väl föreställa sig, att det skall kännas underligt, ja obehagligt, särdeles i början, att få en främmande man in i familjkretsen, en man, som då han vunnit dotterns hjerta, skjuter modern åsido och ställer sig på visst sätt emellan dem båda, och det är klart nog, attt detta måste kännas skarpare, ju förtroligere mor och dotter hittils varit med hvarandras tankar och känslor. Men denna naturliga känsla hör till dem, som skola underordnas under det i högre mening menskliga; här gäller den frivilliga försakelsens bud, en försakelse af sig sjelf, som är oskiljaktig från all ädlare kärlek. I P \ I! M I U U IN Idun, erhållet «Jt gratlsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne mentet räcker. Aro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera Den äkta moderskärleken » söker icke sitt », för den är barnets lycka hufvudsaken, och den vet, att äfven om den kan mäta sig med, ja, öfvergår den äktenskapliga kärleken i styrka och tålamod, är det dock den förra, som det tillhör att draga sig inom sig sjelf, på det den senare må kunna växa sig stark nog till att uppfylla löftet: I nöd och lust!
Beträffande dessa varningsgrader och här anförda auktoriteter, så synas de icke vara rätt väl betänkta, ty hvad prester äro för folk, det känna vi, såväl som det förtroende, allmänheten fäster vid dem; men kyrkorådet, bestående af några beskedliga bondgubbar på landet eller borgare i städerna, betviflar jag hafva nog insigter och förstånd, att till försoning coh endrägt återföra makar i allmänhet, aldra minst sådana af en finare upfoslran och samhällsställning, der en sadan endrägt blifvit bruten. Det vore då i sanning bättre, att, när makarne gemensamt önska skiljsmessa, hänvisa dem genast till domstolen, hvilken skulle hafva pligt att lemna dem en bestämd betänketid, efter hvars förlopp, då de nemi. gemensamt återkommo med samma yrkande, domstolen borde låta dem åtskiljas. Man lemnade dem då fältet öppet att åter inträda i äktenskap och underlättade detta i händelse af deras förlikning. Hvad beträffar det förhållande, då »äktenskapsbrott» egt rum, så år saken klar, ty detta är i naturligt hänseende det enda fall, då äktenskapsskillnad kan och bör ega rum; hvaremot, då »det egenvilliga éfvergifvandet» förekommer, staten har till sin yttersta pligt att allmänneligen efterlysa och med lagens makt tillrättaföra och bestraffa den make eller maka, som öfvergifvit den andra. Hår kyrkan tar del i denna lagstifning, så strider den, efter min förmening, mot sin bestämmelse, ty kyrkan, såsom kristlig, eger icke i mer än ett fall medgifva skiljsmessa och det år i »äktenskapsbrott.» Men icke heller der har hon rätt att deltaga i någon, det vare sig lagstiftning eller lagskipning med staten, ty hennes upgift, för såvidt hon vill vara kristlig, är att endast individuel utöfva sitt andeliga inflytande på själarne, på samveten. Motionären vill nu att, då qvinnan till äfventyra finner sig på något sätt förolämpad eller våldsamt behandlad, skall hon kunna begära skiljsmessa.
Ett par personer behöfver blott stadna på gatan och visa synnerlig uppmärksamhet på någon ting, så komma strax flere ur den oupphörligt flödande folkströmmen till, och man får höra frågan: ”hvad är på färde?” (”Pray, Sir, What’s the matter”). – Jag såg i dag vid S. Pauls en sådan samling. Anledningen var en blind tiggare åtföljd af sin hustru, som satt på trappan utanför ett hus och gaf sitt späda, sköna barn di. Det hela var en tafla af djupt elände. En välklädd, ung och täck qvinna med sitt barn på armen, stadnade och såg på gruppen, och uttryckte för det vackra tiggarbarnet, hela det medlidande, som är så naturligt hos de barnkära Engelskorna. ”Hvilket sött barn!” (What a sweet baby!) utropade hon. ”Stackars!” (poor thing) o. s. v. Innom kort var en mängd menniskor samlad, som betraktade detta skådespel: en mjölkgumma med sina bägge ämbar, en fruktmånglerska med sin borika och sina korgar, tre, fyra bärare med sina tunga bördor på hufvudet, ett par bodbetjenter med varor i hand och pennan bakom örat – kolkörare, formän med sina långa piskor, flickor med askar och knyten, målarepojkar med oljekrukor, en mängd deras gelikar, som klefvo upp på nästa plank, judepojkar med gamla kläder, sluteligen alla i nejden stationerade tiggare, och ett antal välklädda personer af båda könen, som åtminstone stadnade ett ögonblick för att se hvad som var på färde. Allt för den blinda gubben och hans barn! – som emellertid skördade en hel hop halfpenny-stycken. – Man måste taga sig i akt vid sådana samlingar. – Ofta tillställas de af fick-tjufvarne, som i trängseln göra sin skörd. Sitter ens näsduk ute, då man går på gatan, så varnas man af den första hederliga person man möter. Ännu ett drag från gatan! – Man har här method i sina trätor som i allt.
Härvid förekommer dock, att Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den i5 Mars i83o, angående Saltpeter-gärdens upphörande, såsom ersättning derföre anvisade en summa af 124,000 R:dr årligen, alt utgå af de Siats-Verket, utaf Tulloch Bränvins-Bcvillningen tillflytande tillgångar, utöfver det belopp hvartill de uti Riks-Staten blifvit beräknade. 31:0 Sala-Accis af Städerne, vid senaste Statsreglering påräknad till 7,500 R:dr, bar utgjort för år 1827 R:dr 11,791: 26. 7. 182 182 183 183 men sedan Eder Kongl. Maj:t, i anledning af Ri kets senast församlade Ständers framställning om lindring i Salu-Accisens utgörande, genom nådig Kungörelse den 22 December nästlidet år, täckts förordna, att berörde lindring skulle äga rum för 20 städer, utom de 17 för hvilka sådan förmon förut fanns beviljad, lärer den vid sista Stats-regleringen gjorde beräkning af Salu-Accis-Medlen böra fortfarande iakttagas med 7,600. Transport 6,211,576. ( 27 ) Transport 6,211,576. 32:0 Post-Meillen påräknades vid sista Slatsregleringeu till: Stats-Verkets Netto-Inkomst . 100 000. Post-Verkets Stat och Utgifter 2> OOO.-^qq^q Dessa medel hafva utgjort: Netto-inkomst. Sl^od^U tgUter.
Till förekommande af det besvär, som skulle förorsakas Regeringen genom ett troligen större antal ansökningar för erhållandet af dessa frielevsplatser och dervid åtföljande olägenheter, torde det såväl i detta som flera andra fall blifva nödvändigt, att en ständig Committé' bildades, bestående af Landshöfd. i Länet såsom ordförande och 3 å 4 possessionater, af hvilka icke saknas personer i närheten af institutet, ägande dertill utmärkta egenskaper och lifligt interesse för inrättningens framgång, som icke skola undfly någon möda, då de dermed veta sig kunna gagna i ett så vigtigt fall som detta. Denna Committé' skulle sammanträda 4 gånger 0111 året, och dess function egentligen blifva att, efter granskning af de till Committeen inlemnade ansökningar om frielevsplatserna, uppställa ett förslag till dessa platsers besättande och detsamma Regeringens sanction underställa samt i öfrigt rådgöra med föreståndaren om allt hvad institutet rörer, tillse, att allt framskrider med den ordning och skyndsmbet, som sig bör, och derjemte noga granska, att de anslagna allmänna medlen ändamålsenligt användas. Uti min i tidningarna införda anmälan om Landtbruksskolan upptogs den årliga afgiften för rättarelärlingar till endast 66 R:dr 32 sk. B:co, då naturligtvis den, som hit*} Dessa frielcver sörja naturligtvis sjelfva för sin beklädnad. Den 27 Februarii. *79 skickar lärlingen, äfven sörjer för hans beklädnad, — beräknad i penningar till. 33 R:dr 16 sk. B:co; och var tillika den försigtighet nödvändig, att icke utfästa mera än att blott bilda "skickliga och fördomsfria arbetare." Men då afsigten, hvarför lärlingarna sändas till institutet, alltid torde vara den, att de antingen genast, eller något år efter det de utgått derifrån, skola kunna användas egentligen såsom rättare, och fordringarna i öfrigt tilläfventyrs blifva nog högt stegrade, mot hvilka vilkor desamma än emottagas, så måste man alltid söka att uppfylla mera, än det hvartill man förbundit sig.
Friherre TVrangel j flenning: Då jag nu uppträder, för att söka försvara en del åboers rätt till sina hemman i Halland, skall åtminstone den frågan blifva upplyst, om Auctoriteters misstag skola blifva gällande på medborgares bekostnad. Jag kan icke afhålla mig från att beundra den omsorg och det nit, hvarmed Herr Rosenblad bär sökt visa Kyrkornas anspråk, och jag skulle till och med tveka att strida med honom, om jag icke kände, att åboernes rätt är osvikelig. Jag erkänner visserligen den värde Talarens välvilja, och måhända lians öfvertygelse, alt Kyrkorna ensamt äro ägare till dessa hemman, helst uti de uppgifter han lemnat, vissa handlingar icke äro åberopade. Således ser jag mig tvungen, att med motskäl söka bevisa min sats. Det finnes tyvärr handlingar i denna sak, hvilka icke till JustitiaeOmbudsmannen blifvit afgifne, till exempel Kongl. Majrts Nådiga förklaring af den 8 October 1823. Man kan derföre hysa en billig farhåga, att flere dylika handlingar finnas, som icke blifvit afgifne. I slutet af den så kallade Lunds Landabok, som författades på Fredrik II:s befallning, står det tydligen, att dominum tillhörer Kronan, och likväl är det öfver 800 Åboer, hvilkas öde genom ett förbiseende deraf nu är i fråga. Denna Landabok är uppgjord af Presterskapet sjelf, hvilket kan visas genom handlingar från Danmark, conlrasigucrade af Danska Canzliet. Den io September f. m. Man liar med vilja begagnat ordet dominium, såsom tydeligare än härlighet, emedan det mera besämdt uttrycker äganderätten, och då fråga är om servituter, bör man icke göra större utsträckning deraf, än som verkligen behöfves. Det torde nu tillåtas mig att ur JustitiaeOmbudsmannens EmbetsBerältelse för åren 1826 och 1827 få uppläsa de skäl, som bevisa motsatsen af hvad Herr Rosenblad anfört.
Utskottet har derföre trott, att en kort framställning, huru detta ämne varis behandladt vid de föregående Riksdagar, skulle säkrast vägleda Riksens Höglofl. Ständers upplysta omdöme vid afgörandet af de åtgärder, hvilka nu böra vidtagas. Sedan framlidne Hö gstSalig Konung Gustaf lil. genom dess Nådiga förordning af den 21 Febi-. 1789 förklarat innehafvare af Kronoskatte och FrälseSkatte-Hemman äga lita orubbelig ägandeoch fri dispositions-rätt öfver sin Skog med dess tillhörigheter, som Frälseman öfver Frälse-hemman, dock alltid med undantag af de för Kongl. Maj:ts och Kronans behof tjenliga Ekar, Bokar och Masteträd; blef detta stadgande fastställdt uti den allmänna Förordningen om Skogarne i Riket af den 10 Decemb. 1793. Men som denna Förordning under verkställigheten och tidernas skiften tarfvade flere ändringar och förklaringarj så utfärdades i Nåder en ny Uesv, och Ekon. Utsh. Betänkanden. 357 förordning af den 1 Äng. 1805, som, med intagande af ofvannämnde vilikar om skattehemmans fria dispositionsrätt, samt med upphäfvande af alia dittills om Rikets skogar ntkomne författningar, är den ännu gällanda lag i detta hänseende, samt innefattar alla tliy åtföljande påbjudne iakttagelser. Vid 1809 och 1810 årens Riksdag ingåfvos flere motioner, yrkande, dels en ytterligare utsträckt dispositionsrätt aF all slags skog, dels Jägeri-Statens totala afskaffande, dels kronoskogars ni. m. försäljning for StatsCassans räkning, samt Härads och SockneAllmänningars fördulning mellan vederbörande delägare. Sedan allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet uti afgifvet Betänkande yttrat sina tankar öfver ofvannämnda förslag och deras antagande
Med anledning af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständers i underd. gjorda anhållan, angående erforderliga och ändamålsenliga åtgärders vidtagande för återbekommandet eller dödandet af ej mindre hufvudförbindelserna och 284 st. oinlösta partial-obligationer för de fordna Svenska statslånen i Holland, hvilkas ursprungliga belopp utgjorde 6,000,000 R:dr Holländskt Courant, än äfven 78 st. icke återställda förbindelser å 1000 Gulden Brabanskt Vexelmynt hvardera, tillhörande de för Svenska Statsverkets räkning i Antverpen upptagna lån, har Kongl. 31- — Maj:t, på sätt redan, uti Stats-Utskottets vid sednaste Riksdag afgifna Memorial N:o 3i , för Rikets Ständer är vordet anmäldt, i nåder anbefallt Svenska Beskickningen i Haag att söka få bestämdt utredt, huruvida någon oell hvilken preskriptionstid vore lagligen gällande för de ännu icke infriade partial-obligationerna, samt göra sig underrättad om de åtgärder, hvilka kunde erfordras för undanrödjandet af alla hinder mot sjelfva hufvud förbindelsernas återbekommande eller dödande. För fullgörandet af detta uppdrag, har, efter hvad Revisorerne inhemtat, Kongl. Majlis Chargé d’Affaires vid Kongl. Nederländska Hofvet, utom andra för sådant ändamål vidtagna åtgärder, förskaffat sig biträde af en för skicklighet och redbarhet känd Advokat i Amsterdam^ hvilken nyligen lyckats erhålla ytterligare upplysningar rörande förhållandet med liqviderna för omförmälda obligationer och yttrat, att han, på grund deraf, trodde sig kunna med säkerhet motse uppfyllandet af hvad obligations-innehafvarnes ombud, vid den år i8i5 afslutade konvention, uti ifrågavarande hänseende sig åtagit.
En sådan tendens har dock sedermera utvecklat sig allt mer och mer. Att ynglingarne vid denna skola, ehuru de börja läsa latin vid en mera framskriden ålder, likväl kunna göra några framsteg i detta språk, kommer dels derutaf att det icke är några andra, som befatta sig med detta ämne, än de som hafva en synnerlig fallenhet för studier, och dels derutaf, att, tillfölje af denna Iärjung3rnes fåtalighet, lärarne få mera tid att använda på hvar och en af dem. Dessa båda omständigheter göra, att denna undervisningsmetod kan synas vara af någon fördel vid nämnde skola, men jag hemställer, om de öfriga undervisningsanstalterna i riket kunna anses stå i samma kategori som nya elementarskolan? På grund af hvad jag har haft äran anföra, får jag tillstyrka afslag å denna punkt af Betänkff. Hr von Koch: Icke heller jag tillhör dem, som utdömma de klassiska språken. Jag har sjelf varit nödsakad att inhemta någon kunskap i latin, och jag bar sedan visat prof på att jag värderar detta språk, då jag låtit undervisa alla mina 4 söner både i latin oell grekiska, oaktadt de gått i en skola, der det stått dem fritt att slippa dessa språk. Jag måste dock bekänna, att jag anser det vara nödvändigt att göra någon slags ändring i afseende på språkundervisningen här i Sverige, om man vill söka bot (ör det onda, hvaröfver alla klaga, nemi. barnens öfveransträngande i skolorna. Ingen, som sjelf har barn eller halt att göra med barn, kan väl bestrida, att det är stor lära lör öfveransträngning, genom den mångfald af ämnen, som inhemtas i våra skolor och genom de oupphörligt stigande fordringarne. I vårt land måste man lära sig ett språk iner än i andra länder, emedan vårt eget språk endast talas af ett högst litet antal menniskor; och, om vi vilja hafva gemenskap med den öfriga civiliserade verlden, så måste vi laga så, att vi kunna kommunicera oss åtminstone på ett främmande språk. Jag tror dock, alt skolorna icke böra förbinda sig till att lära ynglingarne grammatikalisk tala och skrifva mer än modersmålet och ett annat språk, hvilket, enligt min tanka, bör vara ett lefvande. Hvilket — derom torde man tvista.
Den drömmen förde honom från verkligheten under de timmar han hade att lefva, medan vedhuggaren i källaren sågade borgmästarens bränsle, den tanken hade han ännu kvar, då han, hopkrymt till en tiondedel befriades ur lyktan, ej för att tändas mera, utan för att glätta strykerskans lod, då det fördes öfver det stärkta linnet. T y det blef slutet, och det var under det heta järnet hans stora fråga fick sitt svar. Helst iakttog emellertid det lilla ljuset husets unga dotter, ty hon var glad som en lärka och söt som en karamell. Just i dag firade hon sin trolofning med en af de ordensprydda och flintskalliga, och han stirrade så ofta och så kärvänligt och så vanvettigt på henne m e d sina stora hummerögon, att man granneligen kunde märka, att detta var hvad de pläga benämna kärlek. Men på andra sidan o m fröken Fanny satt en ung man, blek och tankspridd. Han drack flitigt och skrattade h ö g t; tydligen var han mycket tillfreds. Han hade hvarken månsken eller ordnar. Därför brydde sig den lilla fästmön inte det bittersta om honom, utan underhöll sig uteslutande med hummerögonen. • När så middagen var slut och balen begynte, fick inte fröken Fanny dansa mera än ett enda tag, ty hennes fästmans ålder och värdighet tilläto inte dylikt, utan de sutto tillsammans och sprakades vid hela aftonen. En enda sväng fick hon dock, och det blef med den bleke och tankspridde. Fästmannen hade då uppsökt buffeten, och när polkan var förbi, slogo de båda unga sig ned alldeles under lampetten. Båda tego. Ljuset flammade häftigt till, ty där kretsade en mal omkring lågan. Han reste sig upp för att slå efter den med sin näsduk. » Nej, låt honom vara, » bad fröken Fanny och lade sin hand på hans arm. » Man behöfver inte döda målen, som fladdrar omkring ljuset. » Hon sade sant, ty ögonblicket därefter låg den dränkt i den smälta stearinen. Nu ropade den ordensprydde och flintskallige sin fästmö vid namn. H o n skyndade ut, men den andre blef kvar. Han öppnade fönstret och lät den svala nattvinden smeka sin feberheta panna.
Motionen, ansett sig böra föreslå utfärdandet af en sådan Förklaring öfver /['.de Puncten af samma Förordning, att KronoSkjuts-skyldige uti hvarje Länsmans District agde, att å första Rätlegångsdagen af det Lagtima Ting i Häradet, som först på året infölle, genom förut dertill utsedde SockneFullmägtige sig inställa, för att inför HäradsRätten välja det antal af högst trenne Deputerade, hvilka, intill det påföljande året inträffande berörde Lagtima Ting, borde af KronoBetjent emottaga och granska de Afskrifter af KronoSkjutsLängder och MarcheRouter, hvilka dessa äro pligtige att genast efter hvar och en förrättad Kronoskjuts till bemälde Deputerade aflemna, hvarefter de sistnämnde ägde, att, om de funno det någon af de Skjutsskyldige för när skett, sådant hos Konungens Befallningshafvande i Länet anmäla till behörig rättelse. 3:o Angående dels Riksdagsmannen från Westmanland J. M. Wessings Memorial, hvari föreslås 1:0 Att de i 26 Cap. 4 §• ByggningaBalken från Tingshusbyggnad fritagne Hemman mätte åläggas, att deruti deltaga; 2:0 Att så framt PresteStåndet ej vill åtaga sig att bygga vid Prestegårdarne, de, hvilka från skyldigheten att vid sådan byggnad biträda, äro uti 2 §. af nämnde Capitel frikallade, må till sådan skyldighet förbindas och Kyrkoherden vara pligtig, att de vid Syn emottagne Hus under sin tjenstetid underhålla; samt 3:o Alt Säterier må vara, lika med alla andra, pligtige att biträda vid Yådelds släckande samt den ef - Den i Martii. 121 tersyn som sedan fordras; och dels den af Riksdagsmannen från Skane, Jöran Jönsson väckta fråga, om utsockne Frälsehemmans i berörde