Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva nemi. vid afstyrkande af bifall till en af ett engelskt handelshus gjord ansökning om tillåtelse att, utan att ega svensk medborgarerätt, få besitta svensk jord, yttrat: »att Kikets styrka berodde i hufvudsaklig mån derpå, att Rikets jord egdes af Rikets innevånare och ej af personer, som äro fästade vid andra aflägsna länder genom nationalitet, egendom och förvärf, och som derigenom med bestämdhet kunde förutsättas att alltjemt förblifva utländingar härstädes, utan allt annat intresse för Rikets förkofran eller ens dess försvar, än det, som läge uti ett obehindiadt fortsättande af den vinstgifvande rörelse, de här drefve; att om och en eller annan mindre besittning kunde utan särdeles olägenhet för det allmänna egas eller besittas af utrikes bosatt utländning, så blefve dock olägenheterna större, ju flere dylika undantag gynnades och skedde, samt att redan förut så många tillåtelser för utländingar att besitta egendom inom Riket blifvit meddelade, att flere ej borde bifallas, så vida sökanderne ej ville inflytta för att blifva svenska medborgare.» Det är uppenbart att om man tillåter utländingar att här besitta jord, utan att blifva svenska undersåter, och om det sker i så stor utsträckning, att de medgifvas få inköpa och besitta stora gods, sora tilläfventyrs utgöra hela församlingar, så kunna de vigtiga kommunal-bestyr, som alltid der måste finnas, ej uprätthållas så som sig bör; och då sedan sista Riksdagen icke mindre än 35 dylika tillåtelser blifvit meddelade, så anser jag Const.Utsk. hafva med fullt fog gjort äfven denna anmärkn., samt hoppas att Konungens Rådgifvare måtte derå fästa nödigt afseende. Jag vill icke trötta med att genomgå alla de öfriga punkterne, hvilka till en del förut äro uptagne; utan öfvergår till den anmärkn. Pbu 18 Juli. 417 anmärkn., som af Gr.
Spann om 50 kannor och en Ny-Tunna om 100 kannor, samt att den. bibehållna vigten borde få en decimal fördelning jemte den vanliga. Chefen för Landtmäteri-Contoiret, Friherre Wetterstedt, hörd öfver ansökningen om justeringen, Justerares tillsättande, bruket af pyndare m. in. tillstyrkte, i Memorial af den 10 Mars 1812, att pyndare skulle få brukas för all sådan vägning, som är tillåten med hetsman, samt i bergslagen för malm, tackjern och gjutgods, med förbehåll, att Landtmäteri-Contoiret då skulle till dessa pyndare förfärdiga modellen; att städerna och fiskeri-idkarne skulle få föreslå Justerare och med dem öfverenskomma om betalningen afstyrktes på den, såsom det synes, giltiga grund, att Justeraren är af Staten tillsatt för bevakandet af köparens säkerhet, samt med sin välfärd ansvarig för de krönta målens rigtighet, vid hvilkas uppmätning med vatten fordras ett arbete, som knappt nog betalas med det i taxan utsatte priset och som, vid ett ännu knappare arfvode, säkert skulle uteblifva. Vid Riksmötet 1818 förnyade Riksens Ständer åter sin underdåniga hemställan att Committerades förslag rörande vigterna skulle antagas och en tid bestämmas från hvilken den nya Författningen må ega gällande kraft. Vid detta tillfälle åberopades endast förändringen af vigterna och Bonde-Ståndet ingaf icke någon särskild underdånig ansökning deremot. En förnyad remiss afgick då till Cammar-Collegium af den 6 Apr; 1818 med befallning om skyndsamt svar. 286 Betänkande om Mätt, Mai och Vigt.
Skulder: l:o Till Manufaktur-diskonten för lemnade förskott, kapital 11,610: ränta 364: 31. 1. 11,974: 31. 1. 2:o Till Kongl. Kommer se-kollegii Statistiska Kontor, för lemnade förskott af influtna tullocli konfiskationsmedel, . 4,487: 7. 8. 16,461 00 CO 9 Utgifter år 1S51: Aflöning till Ullkontorets tjenstemän och betjening 3,116: 32. — Dito till Direktör Hofman Bang 1,000: 4,116: 32. - Beseoch traktamentspenningar till dito 803: 4. 6. Balans till år 1852. Tillgångar: l:o Säkra fordringar, hos Ullkontoret i Norrköping 316: 38. 11. „ Bikets Ständers Bank, behållning å räkn. Palme. — 19 — diskontfonden för år 1831. Bank Credit. Balans från år 1850. Tillgångar: l:o Säkra fordringar, hos Ullkontoret i Norrköping 262: 13. 5. — Bidrag af manufakturmedlen, enligt Kongl, brefvet den 9 November 1836, 1,200: — Ersättning af tulloch konfiskationsmedlen, enligt dito af den 22 Juli 1851, 353: 27. 8. 1,553: 27. 8. 5,006 — 11 Balans till år 1852. Bilaga Litt. D. — 20 — Kapitalslut öfver Gamla Gll - Dcbet. Balans från år 1S51. Skulder: l:o Till Manufaktur-diskonten för lemnade förskott, kapital 11,930: ränta 366: 37. 10. 2:o Till Konni. Kollegii Statistiska Kontor, för lemnade förskott af influtna tulloch konfiskations-medel, Utgifter år 1852: Aflöning till Ullkontorets tjenstemän och betjening
Vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit och ehuru Utskottet icke förbisett giltigheten af de skäl, hvilka, på sätt högstberörda nådiga bref innehålla, legat till grund för ifrågavarande stadganden, har Utskottet ändock, med afseende å de olägenheter, som, enligt hvad motionären anmärkt, härigenom uppkomma för de inom en mils afstånd från kyrkan bosatte socknemän, ansett sig böra motionen i så måtto förorda, att Utskottet vördsamt föreslår Rikets Ständer att, uti underdånig skrifvelse, hos Kongl. Maj;t anhålla, det Kongl Maj:t täcktes i nåder förklara, att äfven de församlingsboer, hvilkas hemvist äro belägne inom en mil frän kyrkan, må, derest herbergen derstädes äro‘behöfliga för dem, då de vilja bevista gudstjensten, eller för barnen under skolgången, ega att, utan hinder af hvad uti Kongl, brefven den 6 Maj 1817 angående kyrkostäderne i Norrbottens och Westerbottens län härom är vordet stadgadt, sådane byggnader hädanefter uppföra och för nu uppgifne ändamål begagna, såvidt Kongl. Maj:ts befallningshafvande i länet, efter församlingens /liim. Besv. och Ekon.-Utsk:s Betänkande. IV:o 56. 3 hörande å sockenstämma, finner hinder deremot i öfrigt icke möta. Stockholm den Mars 184S. jyij ös. Ank. till Exp.-Utsk. den 18 Mars, kl. 1 e. m. Betänkande , i ättledning af väckt motion om upphörande af skyldighet för landtman att afskala och samla barken ä till dem upplåtna ekar. Från hederv.
Härefter uppläste föredragande Departements-ehefen, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt, till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts denna dag på Stats-Rädets enhälliga tillstyrkande fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, med öfverlemnande af ett från Styrelsen för Allmänna Hypoteksbanken inkommet förslag till ändringar i Kongl. Förordningarne den 26 April 1861, angående dels en Allmän Hypoteksbank för riket och dels de allmänna grunder, som vid hypotheksföreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse lända; Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rädets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, och befallde att, i enlighet dermed, nådig Skrifvelse skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Ossian B veckman. 8 Kongl. Majits Nåd. Proposition N:o 77. -\:o Ank. till Exp.-Utsk. den 17 Febr. 1866, kl. 12 mtdd. Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående disposition af kronotionden från Gotland för dervarande prester skaps aflöning; Gifven Stockholms Slott den 2 Februari 1866, Sedan Kongl. Maj:t till Rikets åren 1834 och 1835 församlade
£S&gt;å fom jungfru JlTargit pienge, Som är bygöens fagraste mö; Då fom sol öfper pång od} pänge © d} pisor t baggens snö. Då fom glitter od) ljus öfper stigen, ©dj f / tmlen par6t stor odj ptö, ©ef) bet sjöng så förunöerligen 3 öoftanöe liö. Då log jungfru Iltargit pienge, ©d; ftn&amp;en » aröt tunt od; rö6: " 3ag bafper pantat 6ig länge, JTCin v ä n i lust od; nö6! 3ag pisste 6u sfulle pinnas — Det fyopp fyar jag alortg mist, 2ltt öu sfulle nås af en fpinnas " Kärlef till sist. " 3ag sörjöe så bitterliga, Här i fpällens öåranöe öoft 3ag såg 6ig ur 6ansen stiga Cill famntag i fyögaloft. " 3ag pisste 6ocf, att omstöer Du sfulle fomma igen. Xiu är 6u till sena ti6er Xllin allra ljufpaste pän. i nö6. " Då fysste jag ZTIargit pienge På finaste jungfrufinö — Det sjöng i pilarnes bänge IDUN 1893 ©dj ©dj ©d} Den t likens sorlanöe ltnö. älfpen log od? lefte talöc för säf od; fust fagra syn, som smefte 2 T t m lönliga lust. Hu btnöer jag sr&gt;ärö vxb stöa ©dj sfrufcar brynja å barm — XXu » ill jag på allrar strt&amp;a, P å all » ar pröfpa min arm; Paroer fonungars » cöerltfe, Som intet fan stå emot, ©d) lägger mitt fonungartfe $öv färestans fot. Jtuoif jStrfjmabut. ^&gt; Diskretion.
Emot denna punkt, som, i hvad densamma rörer beloppet af de medel, hvilka högst få under nästkommande 3:ne år för förutnämnde ändamål upplånas, är genom 3:ne Riks-Stånds sammanstämmande beslut godkänd, har inom BondeStåndet annan anmärkning ej förekommit, än såvidt innefattas uti det af några bland Ståndets ledamöter framställda yrkandet, att den ränta, som uti nu ifrågavarande obligationer förskrifves, borde bestämmas till 5 procent; hvilket yrkande, StatsUtskottet» Utlåtande N:o 206. 3 vid det förhållande att, på sätt här nedan finnes närmare omförmäldt, frågan om obligationernas räntefot är af Rikets Ständer afgjord i enlighet med Utskottets derom i 4:de punkten afgifna förslag, icke kan till någon åtgärd föranleda.
Då, enligt Utskottets redan under N:o 10 afgifna och af Rikets Ständer gillade utlåtande, tiden för upphörandet af aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens Canzlier, m. 11., skall, i sammanhang med denna aflönings slutliga fastställande, framdeles bestämmas, lärer dervid böra tagas i öfvervägande Revisorernes framställning i afseende på stadgandet af den tid, hvarunder berörde aflöning skall, efter Riksdagens slut, utgå för Riks-Ståndens Canzlipersonal och Vaktbetjening. 10:o Angående åtskilliga Riksgälds-Contorets tillgångars och skulders upptagande i Räkenskaperne. (1835 års Rev. Ber. pag. 6, 1837 års Rev. Ber. pag. 5—6. Rev. Ber. pag. 2—3). Efter inhemtad närmare kännedom om beskaffenheten af de i RiksgäldsContorets Räkenskaper, såsom detta verks skulder eller fordringar och tillgångar, halancerade poster, hvilka Revisorerne ansett höra afräknas från de skulder, som ovilkorligen måste återbetalas, eller från de för Contorets utgifter disponibla tillgångarne, har Utskottet funnit sig höra vördsamt tillstyrka, att nedannämnde i dessa Räkenskaper ännu halancerade skulder och tillgångar, som, fastän de, af serskilda anledningar, synas böra tills vidare derstädes fortfarande upptagas, dock sannolikt, hvad sjelfva capital-beloppen beträffar, antingen alls icke eller endast till någon del, komma att godtgöras eller inflyta, måtte varda förda inom linien i berörde Räkenskaper, nemligen: Skulder. af Det, enligt 1779 års Riksdags-beslut, såsom hemgift åt dåvarande H. K. H. Hertigen af Södermanland, sedermera Konung Carl XIII anslagna capital af R:dr B:co 100,000: hvilket för framtiden skulle blifva ”oförryckt”, men hvaraf den löpande räntan skulle till Högbemälde Hertig öfverlemnas.
E72 berättelse finnes der emellertid, som Sr valbekant för Dagnys läsare, Herr Tobitmon, en af dem, soin nian ej blott kan rakna till de goda dikterna, utan de goda handlingarna, en af de dikter, som en författare kan ligga och glada sig åt att ha skrifvit, d3 han håller på att dö. En sadan lefmnde, ömsint, vishetsbräddad, hjarteförsinaltande, humoristisk dikt som denna, kunde, liksom fru Edgrens ~Gusten får pastorateb, varit George Eliot värd. l ' art land kan vara tacksamt, att aga författare, o111 hvilka sidant kan ined sanning sagas och af hvilka flera sadana dikter kunna rantas. Elleil Kg. Milma Strandberg. ? %stertdr. gren &amp; Kerber. Skiner och noveller. Weuer Att en stormig dag vandra bland klippor och öde skar vid hafskusten medför en viss egendoiiilig stämning. Vinden vraker v5goriia högt mot stralicleii och skuminet ryker vida omkring. Yagen blir stundon1 ratt besvärlig, men man röner alltjämt en kansla af n8gonting friskt, någonting upplifvande af en dylik vandring. Något liknande erfar man vid genomläsningen af Hilina Strandbergs skizzer och noveller. Welt modigt börjar man firden rid den käcka författarinnans sida; inen stundom har inan mgst stanna och fraga sig sjalf: hvart skall det bara han? Slutligen nar man dock fram till målet och befinner sig då alltid på verklighetens fasta mark och i ren luft, on1 ock med en bitter bisinak. Renheten ar, jämte friskheten i tanke och cprik samt sympatien för skiirbons bistra. karaktär och lif,. hvad soni utgör förts originalitet och hvad hon i sitt skriftställarskap franist bör odla. Bitterheten ar visserligen, särskildt med hennes. satt att se den verld i hvilken hon lefver, b&amp;&amp;d och tar ofta gripande uttryck. Men den. behöfver dampas, förmildras. Nar Hilnia Strandberg blir niaktig att älska det goda lika djupt som hon hatar det onda, nar sjalfkritiken kowmer-att öfva sitt inflytande på.
Detta slags krig lemnade jäll fälle för en mindre styrka att, genom landt-och sjöförsvarets nära samband, draga alla förde - Den i December. larne af en både till lands och sjöss couperad krigsteater; och en mindre talrik linieflotta blef i denna plan tillräcklig, att åt systemet gifva all nödig styrka, då Finska Viken utgjorde den inskränkta gränsen för dess hufvudsakligaste verkningskrets. Gustaf III:s Finska krig rättfärdigade till alla delar Grefve Ehrensvärds åsigter, rörande försvarsverket. Skärgårdsflottan fick i synnerhet tillfälle att visa sin verkan i Finska skären, och härifrån härleder sig den, i följd af dåvarande omständigheter, så rättvisa förkärlek för ett vapen, som förskaffade Sverige en lyckligare utgång, än tillåtet var att förvänta af ett illa beräknadt krigsföretag. Under Sveriges förening med Finnland, var detta land i sjelfva verket en för Sverige betydlig ultramarinsk besittning, till hvars försvar en linieflotta äfven ingick uti planen, och sjöförsvaret var, under ett sådant statens skick, säkerligen på det ändamålsenligaste sätt uppfattadt, uti tillvaron af örlogsfartyg, tjetiliga att verka uppå hafvet, och af smärre, mindre djupgående och genom rodd rörliga, fartyg för krigsrörelserna inom skären. Sedan Finnlands afsöndrande ifrån Sverige, har ett nytt statsförhållande uppkom - io6 De 11 i December. mit för detta land, och det vore åtminstone en högst besynnerlig händelse, om icke förändrade åsigter, äfven för försvaret, härifrån påkallades såsom en nödvändig följd. Sveriges nuvarande kuster erbjuda icke mer samma förhållanden, som de, hvilka uti Finska Viken förefunnos. — I stället för att Finska Vikens kuster steg för steg måste intagas, och på samma sätt försvaras, framställer Svenska kusten hela sin front emot henden och lemnar anfallspunkterna åt fiendens val, på en till det mesta öppen och djupgående kust af mer än 100 mils längd. Kustförsvaret blifver, under så förändrade omständigheter, med en skärgårdsflotta utan allt samband med armeen. —- En skärgårdsflotta eger icke mer, utom Stockholms-skären, på våra kuster någon fördelaktig krigstheater.
Sveriges försvarsverk utgöres af en stående här och af en uppbådad reserv, beväringen. Den Den 26 Maj f. m. förras numerär utgör icke fullt en tredjedel af den sednares hela styrka, och begge äro, jemnförelsevis med åtskilliga andra staters militärstyrka, visserligen mycket undertaliga. Jemngodheten skall således sökas i dugligheten, och huru skall den ernås utan öfning eller med för liten öfning? 1 hvarje yrke är öfning ett vilkor för framgång. Vapenöfningarna för armeen äro knappt tilltagna i tid, och för beväringen äro de alldeles otillräckliga. Att begagna disponibla tillgångar härför måtte anses nyttigt och ändamålsenligt. Kan detta cj bestridas, hvarföre afstyrka tillgångarnas användande? Jag kan åtminstone ej finna skäl härtill. Bland andra skäl för dess uttalade åsigt, att öfverskotten icke böra för några statsutgifter anvisas, har StatsUtsk. äfven anfört dessa extra inkomsters ojemna belopp, och att man måste vänta halftannat år, innan man får veta, huruvida de utfallit med brister eller öfverskott. Vid ett sådant förhållande skulle 1833 års öfverskott vara kändt i835, och då möter intet hinder att använda det öfverskott, som sålunda förefinnes, för det behof, jag förut omnämnt. Hvarje år mäste man alltid veta, huruvida något öfverskott finnes för 2 år tillbaka, och man kan derefter ställa de utgifter, hvartill det förmodade öfverskottet skulle användas. StatsUtsk. har äfven ansett, att itiksg.cont. för sina betydliga skulder skulle komma att behöfva en del af de tillgångar, hvarmed inkomsterna kunna öfverskjuta utgifterna. Jag känner, att detta är förhållandet; men om Riksg.contts skuld ställes på en viss amortisering, skulle jag ej anse det omöjligt, att äfven detta ändamål skulle kunna vinnas med de inkomster, som af beskattningen å brännvinet samt af tullverket äro att påräkna, utan hinder deraf1, att den ifrågavar. summan för försvarsverket anvisas å öfverskotten.
Vi hafva haft nöjet emottaga bref och meddelanden fr %n Malmö, Lund, Uddevalla, Wenersborg, Carlstad, Weste~is, Upsala och Säter, alla uttryckande varina sympatier för Förbundets sträfvanden. Vi meddela har några af de upplysningar rörande kvinligt arbete och kvinlig verksainhet som dessa bref inneliålla, därvid uttalande den förhoppningen, att detta första uppshg till en närmare förbindelse mellan Förbundets tidskrift och dess vänner i landsorten, skall leda till ett allt lifligare utbyte af tankar, ett allt flitigare delgifvande af erfarenheter och rön, som kunna, tjäna de gemensamma intressena. ' Härmed en resumé af inneliållet af vira ärade landsortskorrespondenters slriifvelser. Förlidet å r erhöll Sverige, soiii bekant, sin andra kvinliga medicine doktor. Det är i Malmö, fröken Hedda Anderson, född i staden, börjat sin verksaniliet som praktiserande friintiminerslakare och $et är med gladje vi af vår malmökorrespondent erfar, att fröken Andersoil redan från början af sin bana haft god frauigång,. att tillloppet a f. patienter är stort och hennes anseende i stigande. - Om en annan arbeterska, ehuru på ett helt annat arbetsfalt, talar @ are brefvet från Malmö, niimligen fru Nanna Grönvall, stadens första,. ' kvinliga boktryckare. Efter a t t i börjaii af sin bana Ila ti ' akasstruts mycket, skrifver v %r korrespondent,. k r fru Grönvall, d l hon arbetar ordentligt, tillvunnit sig allt större förtroende och sysselsätter för narvarande tre arbetare. Detta soin bevis för ohållbarheten af den satsen, a t t kvinnorna iiro lika odugliga soiii ointresserade för praktiskt arbete. Angående våra unga kvinliga studerande i den sydsvenska iiniversitetsstaden har en af dessa lämnat följande upplysningar. D e kviuliga studenterna vid Lunds universitet äro för närvarande 11. Af dessa hafva 4 aflagt med. kand.-examen, (af hvilka två afslutat den kliniska tjänstgöringen vid universitetet, de bhda andra fullgöra fös närvarande densamma).
"Jag tror att Styrelsen uti handelns återfallande vid detta tillfälle vidtog den en"da utväg, hvarigenom landets sjelfständighet kunde uppoffras, ty efter mitt begrepp "hade det för Svenska Nalional-äran varit i54 Den 19 Maji f. m. ”oändligt mindre sårande, om några till ”Handelshuset Michaelson och Benedicks ”försålde Skepp af hvilken öfvermagt sorn ”helst blifvit tagne i öppna sjön, än att ”Styrelsen af hotet skulle tvingas att på en ”gång ådagalägga en oförlåtlig okunnighet ”om Europeiska Politikens tillstånd, och ”sin egen svaghet i förmåga att handla sjelf{ ”ständigt i en sak, som ej var i minsta motsägelse med de antagne och stadgade begreppen om enskild, om allmän och om ”folkrätt,” "Den ena lasten är den andras moder, ”det ena felsteget är ofta blott en följd af ”ett föregående; svaghetens illa förstådda "utväg har ej sällan varit sveket, och jag "frågar, huru mången tänkare i Sverige el"ler annorstädes varit vilseförd af den oun”dertecknade officiella artikel, hvilken för ”Svenska folket framställde en helt annan ”orsak till handelns återgång än den verk"liga, och hvilken tänkande varelse kände "ej förtrytelse, då Rikets anseende och värdighet nyttjades såsom omslag till den åt ”Michaelson och Benedicks, i anseende till ”handelns återgång, beviljade plumpa ersättning, som, i stället att vittna om Ri"kets anseende och värdighet, på det mäst ”ojäfagtiga sätt på en gång ådagalade Tad”gifvarnes bristande skicklighet och svag”het i anseende till politiska beräkningar.” Den 19 Maji f. m. *55 Hela denna period, äfvensom åtskilige andre i de afgifne yttranderne öfver samma ämne, synas mig vara foster af en sjuk fantasie; det olagliga, som deruti åsyftas, nemligen att göra politiska förhållanden till föremål för Rikets Ständers öfverläggningar, torde vara alldeles öfverflödigt att ådagalägga annorlunda, än med hänvisning till 29 §.
Silfverarbeten, Bordsilfver. Moderuast! Solidast! Billigast IDUN 382 ren vid tömmarna och en livréklädd pojke vid sidan. Till de båtfarande slöt jag mig. På Djurgårdsslätten sammanflöto de folkströmmar, som kommit genom Allmänna gränd och öfver Djurgårdsbron. Den stora floden tog naturligtvis riktningen mot " Waldemarsudden, och jag rycktes med ett godt stycke; men inseende det både fåfänga och riskabla i att vid den furstliga landstigningsplatsen söka få se någonting mer af ståten, än som erbjöds på sidan af vägen vid det höga följets förbifart, beslöt jag vända o m. Och däri gjorde jag klokt. Jag visste att de kungligas färd skulle gå öfver Ladugårdsgärde, där ett stor-läger var sammandraget, samt att Haga lustslott blifvit utsedt till uppehållsställe för den unga prinsessan, innan hon som brud den 19 juni gjorde sitt intåg i hufvudstaden. O m jag alltså vid vägen öfver den stora excercisheden skaffade mig en g o d plats, finge jag vara åskådare, utan att skymmas eller knuffas. Jag behöfde heller icke göra mig brådtom, ty det skulle nog dröja, innan efter landstigning och presentationer tåget satte sig i rörelse. Emellertid hörde jag kanonsmällar, tillkännagifvande att prinsessan lyckligen anländt. Jag gick sakta framåt och stannade långa stunder för att b e - trakta trippernas marschrörelser eller se mig tillbaka, o m de kungliga vagnarna voro förnimbara. Ändtligen kunde de skönjas. D a m m upphvirflade. Ur dammet framilade snart hästar med bländande seldon och kuskar i den välkända hofstilen med hattar på tvären och breda silfvergaloner å rockarne. Förridare trafvade raskt undan. I första vagnen sutto konung Oscar I och prinsessans fader, i nästa drottning Josefina jämte sin blifvande svärdotter och därefter en hel fil af vagnar med furstliga högheter, kammarherrar och hofdamer. V i d den sida af vagnen, där prinsessan satt, red kronprins Karl, ståtlig såsom alltid. Under promenaden hade jag upphunnit en äldre herre, ensam liksom jag. Jag fäste ingen uppmärksamhet vid honom förrän just som de kungliga vagnarne passerade.