Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 16. 23 I enlighet med Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet, hade Utskottet föreslagit, att art. Kött skulle indelas i »salladt» med 8 sk. och »alla andra slag» med 20 sk. införsels-tull per lispund, hvilket förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallet; Borgare-Ståndet har beslutat att införsels-tullen å alla slag Kött skall utgå med 4 sk. lispundet; hvaremot Bonde-Ståndel för denna artikel bibehållit följande nu gällande tull-bestämmelser: »färskt,» 20 sk. lispundet, »saltadt» 4 R:dr tunnan och »torkadt eller rökt» 32 sk. lispundet. Utskottet hemställer, att Borgareoch Bonde-Stånden ville frånträda sine sinsemellan vidt skiljaktiga meningar och förena sig med de båda öfriga Stånden om godkännande af Utskottets förslag. För annat fall föreslår Utskottet följande omröstningar: a) Om kontra-proposition: N:o 52. Den som till kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen rörande art. Kött antager Borgare-Ståndets beslut, att alla slag deraf skola åsättas införsels-tull af 4 sk. lispundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-Ståndets beslut, att gällande Tull-taxas bestämmelser för denna artikel skola fortfarande bibehållas. b) I hufvudsaken: N:o 53. Den som bifaller Utskottets, af två Stånd godkända, förslag, att införsels-tullen å Kött skall bestämmas för »saltadt» till 8 sk. och för »alla andra slag» till 20 sk. lispundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages (lia Alternat.) Borgare-Ståndets beslut. (2:a Alternat.) Bonde-Ståndets beslut.
Kunna vi ens räkna huru många af oss här församlade äro verkliga kristna? Finge Hr Gyllenskjöld upgöra räkningen, bomme han möjligen tili det resultat, att blott han sjelf jemte tre eller fyra andra ägde rätt till denna benämning. A andra sidan skulle åter Hr Gyllenskjöld sjelf kunna råka ut för missödet, att blifva räknad lill affällingarnes antal; enär, enligt hvad jag tror mig med visshet veta, han i vissa punkter hyser en från statskyrkan skiljaktig tro. Statistiska upgifterne i berörde afs:de komme helt och hållet alt bero på individualiteten hos de personer, som skulle samla desamma. Jag för min del kan omöjligen inse huruledes man skulle kunna få säker kännedom om hvilka, som affalla från statskyrkans tro. Skall man, för att härom vinna uplysning, anställa inqvisitoriske undersökningar, eller huru? Man har förebrått mig, att jag vid ett annat tillfälle påstått det landsförvisning skulle vara onyttig. Ja, enligt våra internationela förhållanden är den icke verkställbar. Det gifves dock ett sätt att verkställa landsförvisnings-straffet, som man icke tillgripit förmodligen derföre att man trott det den antiquerade lagen skulle dö bort; detta sätt består deruti, att man först skickar den dömde öfver gränsen och, om han återkommer, sänder honom dit Den 1 Februari. 213 pepparn växer. Detta är visserligen deportation, men det är det enda möjliga att bringa landsförvisningen i verkställighet. Jag fortfar att begära afslag å Domprosten Brings reservation, äfvensom å de af Hr Gyllenskjöld framställda förslag. Medan jag har ordet, ber jag att få framställa en anmärkn. Hr Gyllenskjöld har talat om alt lagstiftningen bör grunda sig på allmänna tänkesättet. Detta innehåller visserligen en sanning; men lagstiftningen får icke heller stå efter sin tid. Den får icke rätta sig efter den råa och obildade hopens tänkesätt och fördomar, utan efter de mera uplystes. Lika vigtigt det är, att icke lagstiftningen går för mycket framom sin tid, lika vigtigt, — ja! i ännu högre grad är det, att den icke blifver efter tiden.
Enligt min tanke finnes likväl, åtminstone i anseende till den värfvade arméen, en annan väg att beträda för att uppnå oftanämnda syfte; det är nemi. genom en bättre hushållning, ett ändamålsenliga re användande af redan gjorda anslag. Jag önskar lika med Frih. Hamilton: i:o afskaffandet af militärisk lux; jag skall i det följande söka visa hvaruti den består. Gifves det, mine herrar! ett enda skäl, hvarföre inom samma garnison, t. ex. Stockholms, soldater vid det ena reg:tet skola kosta Staten nära dubbelt mer än vid det andra, då nemi. de förre ej tillika genom en längre och bättre öfning, i samma mån som de äro dyrare, äfven öfverträffa de sednare i militärisk duglighet? Orsaken härtill ligger i dyrare, större och ömtåligare uniformer, uti till alltför stor fördel för passevolantörer och leverantörer uppgjorda contracter, samt uti den större inqvartering vissa reg:ter åtnjuta. Af här förlagda trupper kostar artilleristen minst, circa i3a r:dr b:co, hästgardisten mest, circa 270 r:dr b:co, något mer eller något mindre, beroende af riksmarkegången. Orsaken igenfinnes uti hvad jag förut haft äran nämna. Hästgardet har en uniform, som, så väl i anseende till dess storhet är dyrare i uppköp, som i anseende till dess öfriga egenskaper är ömtåligare och följaktligen dyrare att underhålla än artilleriets; hästoch fot-gardets beklädnad är beräknad att hålla två år, artilleriets tre. Inqvarteringen vid 471 Den 9 Maj f. m. Svea artilleri utgör för hvarje n:r io rtdr b:co, vid gardesregttena 8, men dertill kommer, att gardes-regttena bo uti af Staten byggda caserner, för hvilka de betala en, jemförelsevis, ringa afgift, och hvilkas underhåll till och med med ej obetydliga summor af Staten bekostas. Man sager väl, alt inqvarteringen utgår af Stockholms stad och ej är något statsanslag; men skulle ej en del af dessa inqvartcrings-medel kunna till något vigtigare ändamål användas, än hvad sorn nu är fallet?
Götha kauailinien och linien från Mälaren öfver Köping och Hult in i Wenern, den förra fullbordad, och den sednare ämnad att fullbordas. Då förhållandet är sådant, tror jag, alt en betydlig del af vigten utaf en jernvägsslräckning emellan Stockholm och Götheborg bortfaller. För öfrigt anser jag det vara af stort inflytande på frågans bedömande, att betrakta, huruvida verkligen en så stor mängd af varor, som man förespegla!, skulle komma att ä den tillämnade jernvägen föras till Götheborg, för att derifrån exporteras. Med hänsigt härtill anhåller jag all få under några ögonblick fästa mig vid våra hufvudsakliga export-artiklar. Dessa äro, såsom vi alla känna, trävaror, jern och span mål. Hvad de förstnämnde beträffar, så måste vi medgifva, att vår egentliga trävaru-export kommer dels från de Norrländska landskapen och dels från Småland, Dalsland och Dalarne. I eli sednare Betänk, har StalsTJlsk. tillstyrkt anslag till en jernväg från det inre af Dalarne lili antingen Mälaren eller Östersjön. Om denna jernväg kommer lill stånd, har Dalarne fått en debouché för sin trävaru-handel, hvilken i annat fall förblifver hädanefter såsom hittills mindre betydlig. Häraf följer således att våra flesta trävaror föras från Småland, Dalsland och Norrland. Jag hemställer nu, huruvida en enda stock eller planka skulle komma att föras från Norrland eller Småland å den ifrågakomne jernvägen till Götheborg. Komma icke, hädanefter såsom Intlils, dessa trävaror att inskeppas i de Norrländska och Småländska hamnarne, och sedermera sjöledes genom Sundet raka vägen lill afsältningsorten? Man talar om den olägenhet, sorn Sundska tullen medför. Den är visserligen ganska stor, men jag tror i allt fall att, äfven om en jernväg sträcktes från Småland till Götheborg, det icke skulle löna sig att derå föra så tunga och skrymmande varor som bjelkar och plank, hvilka endast genom att föras sjöledes kunna bära transportkostnaden. Återstår således Dalsland, sorn söker att få ned sina produkter till Götheborg.
Men jag bekänner öppet, att ehuru jag haft bättre tillfälle än de fleste, att approfondera det Richerl-Anckarsvärdska förslaget, så är det likväl försl vid början af innevar. riksdag, som jag rätt klart lärt mig att inse de ojemförligt större fördelar, som erbjudas åt alla classer genom detta förslag, än genom något annat. Det var först då, som jag fann, alt, enligt detta förslag, beskatlningsprincipen blifvit använd och kunde än mera bestämdt användas såsom grund för valcollegiernes organisation i tvenne afdelningar, löpande så väl i bredd med hvarannan, som inom hvarannan, nian förnärmande af någons valrätt, utan någon hög census och med bibehållande af det bcqvämligare indirecla valsättet för den lägre afdelningen, under det de i högsta classen skattande lingö begagna direct valrätt, mera passande för deras vidsträcktare kännedom örn personer att välja till riksdagsmän och mera principenligt på det hela. Under det samfällda valsättet hade endast slädernes innevånare fält gagna denna förmån, nu deremot alla, som möjligen deraf kunde och ville sig begagna. Men en annan i afseende på antagligheten öfvervägande förmån, som det Riehert-Anckarsvärdska förslaget erbjuder, är den, ali det blir så enkelt, dä all graderad scala och all hemmantalsräkning undvikes, och alt man genast kän se huru många riksdagsmän, som hvar afdelning får tillsätta, och att iden efter skattebeloppen beräknade siffran erbjudes eli tjenlig! ämne för slutlig jemkning och eftergift, utan att såra eller förneka någon grundsats. Dä jag upptäckte detta, och tillika fann, att de s. k. Rcformvännerne, delta oaktadt, ansågo sig böra vidhålla det fallna förslagets Iuifvudprinciper, nemi. de samfällda valen, var det som jag salle mig i opposition emot deras förslag. Nu synes det specielt tillhöra milt öde, att slädse vara i minoriteten; men sådant har aldrig verkat pä mitt handlingssätt, hvarken förr eller nu.
Då jag funnit mig uppkallad att uppträda i denna fråga för att meddela några upplysningar, som visserligen icke äro fullständiga, men som likväl i sin mån torde kunna leda till skingrande af en eller annan villfarelse, beträffande barnhusets förvaltning, som under de sednare tiderna uppkommit, skulle jag slutligen göra mig en välgrundad förebråelse, om jag icke begagnade detta tillfälle, att till samtlige väre riksdagsmän af alla Stånd och alla rättsinnige medborgare framställa den önskan, att de hvar inom sin ort ville skänka de barn, som från barnhuset spridas inom landet, en kärleksfull uppmärksamhet och omvårdnad, äfven derigenom alt de vaka öfver och underlätta barnens emottagande bos ömsinta och värdiga fosterföräldrar, och framförallt söka förekomma sådane, på tillfälligheter eller en föga christelig farhåga att barnen kunde i sinom tid falla fattigvården till last, grundade kommunala beslut och tillgöranden, hvarigenom detta förhindras, och hvilka beslut beklagligen icke äro utan exempel. Frih. Cederström, Jakob: Del är verkligen beklagligt att Utsk. i allmänhet med så mycken lätthet tillstyrka undersökningar i både likt och olikt. Så är det äfven i detta fall. R. St. hafva sjelfve genom sina delegerade vid hvarje revision tillfälle att laga kännedom om barnhusets organisation och vård och kunna således ganska väl se huru dermed tillgår. En begäran om särskild undersökning, kan efter mitt förmenande icke leda till något annat än hinder och besvär för den vanliga gången af ärendena inom förvaltningen ; och jag tillstyrker derföre, lika med Utsk:s reservanter, alt R. St. icke måtte bifalla, utan afslå detta betänk. Hr von Engeström, Jonas Fredr. Math., anförde skriftligen: Frih. Sprengtporten har visat oss barnhuset ifrån en sida. Jag, som inom Ekon.Utsk. såsom ledamot deltagit i frågans behandling, får framställa en annan sida deraf. Då nu bifall till delta betänk, bestrides, tvingar mig min känsla för det rätta alt, med förbigående af resuliaterna inom barnhuset af den nuvar. förvaltningens verksamhet, hvarom hvar och en som vill, på stället kan förvissa sig, i korthet yttra mig ang:de de af offentliga handlingar sig visande anledn:ne till den föreslagna skrifvelsen.
Olofs män och blifvit förd till denne, som då uppehöll sig i Nidaros, befallte konungen honom att anamma dopet. Men han vägrade. Därpå bad Olof honom med blida ord taga mot den rätta tron, och utförligt redogjorde han för denna. Likaledes talade biskopen om den allsvåldige Gudens härlighet och järtecken. Men Övind Kindrifva förblef oberörd af alltsamman. Då bjöd konungen honom ansenliga gåfvor och stora förläningar och lofvade honom därtill sin fullkomliga vänskap, om han ville öfvergifva hedendomen och mottaga det heliga dopet. Men Övind svarade oaflåtligen nej. Då hotade kungen honom med tortyr eller död. Men han vägrade igen. Sedan inburos handfat, fyllda med glöder, och dessa sattes på trollkarlens mage, så att den brast sönder. Då sade Övind: »Tag af mig handfaten; jag vill säga eder några ord, innan jag dör». Man uppfyllde hans begäran. »Vill du nu, Övind, tro på Krist?» frågade konungen. »Nej», svarade han, »något dop kan jag ej anamma, äfven om jag det ville. Fader och moder min förmådde icke få barn tillsammans, förrän de farit till trollkunniga finnar och erbjudit dem pänningar, på det att de med sin kraft måtte gifva dem alstringsförmåga. »Finnarne förklarade sig blott på det vilkor kunna uppfylla deras åstundan, att de med ed lofvade, att den son, som föddes, komme att ända till sin sista dag tjäna Tor och Oden, 'förutsatt', tillade de, 'att vi förskaffa eder ett barn, som erhåller någon högre lefnadsålder'. Mina föräldrar gåfvo detta löfte. Sedan födde de mig och vigde mig åt Oden. Jag uppfostrades, och så snart jag det kunde, förnyade jag deras löfte. Allt sedan dess hafver jag med all kärlek tjänat gud Oden, och jag har blifvit en mäktig höfding. Alltså är jag på flerfaldigt sätt gifven åt honom, och det står ingalunda i min makt att ändra detta. Dessutom vill jag det icke häller». Därefter dog Övind Kindrifva, som varit en ovanligt trollkunnig man, säger sagan. Illustration SPÅDOMSKONSTEN.
Och sedan han väl känt som själfständig diktare och kanske frampå sig att hafva verkligen slagit igenom, för allt såsom öfversättare af åtskilliga blef han en ganska flitig medarbetare i tidningar, tidskrifter bland den slaviska litteraturens mera framoch kalendrar, stående alster, samt en, hvilken på vårt Jag erinrar särspråk tolkat en hel rad moderna spanska, skildt om de förportugisiska och italienska författare, så träffliga bidrag hafva vi alla — och kanske väl det — öfvergifvit vår gamla kärlek för a t t odeladt ägna oss åt embetsmannens, lärarens eller journalistens mera prosaiska värf. Så gick det med vår förenings män och så har det nog också gått med de allra flesta andras både före och efter. N. P. ÖDMAN. : E t t lysande undantag bildar det » Namnlösa samfund », som 1860 bildades i Upsala på initiativ af Lorenz Dietrichson och som 1863 framträdde inför allmänheten med ett band » Sånger och berättelser af nio signaturer ». Väl fanns, som naturligt är, i denna samling åtskilligt mer eller mindre omoget, men bortsedt härifrån står dock som ett oförnekligt faktum kvar, a t t aldrig har en samling unga studenter, i vårt land åtminstone, gjort en mera löftesrik debut än de, som dolde sig bakom de nio signaturerna. Hvad ynglingarne lofvade, det hafva männen ärligen hållit, ity att de trots all inbördes olikhet helt enkelt gifvit färgen åt ett helt skede i vår litterära utvecklingshistoria. För a t t styrka detta påstående behöfs ingenting mer än a t t nämna namnen Ernst Björck och Daniel Klockhoff, Edvard Bäckström och Carl Ludvig Östergren eller bland de ännu lefvande Carl Snoilsky och C. D. af Wirsén samt sist, men icke sämst, Nils Petrus Ödman, hvilkens älskvärda dragLEKTOR N. P. ÖDMAN VID SITT SKRIFBORD. STOCKHOLM, IDUNS KUNGL. HOFBOKTRYCKERI.
Fullm:ges nuvande förslag åsyftar att göra alla expeditioner lill snabblöpare, d. v. s., att den, som vill vänta på sin expeditions färdigblifvande, kan göra det med anspråk, att få henne snart färdig, så att till upropet klockan half 2 icke infinna sig andra än de, hvilka icke velat i Banken afvakta expeditionernes färdigblifvande. Jag tror således, att Fultm:ge, för allmänhetens beqvämlighet, gjort allt hvad inom den nuvande lokalen åstadkommas kan. Det har blifvit mig berätladt, alt PresteSt., redan på f. m., antagit denna punkt. Jag anhåller, att 11. o. Ad. måtte göra sammaledes, dock så, att den delen, som afser den numera förkastade lokalen, må antingen anses hafva förfallit eller också läggas till handlingarna, hvilketdera Hr Gr. o. Landtm, finner lämpligast. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter, att Hr von Hartmansdorff föreslagit det beslut, ”att det af Fnllm:ge framlagda förslag till förändrade tjenstgörings-ordningar för kassaoch depositions-afdelningarne, samt revisionsoch ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena till efterrättelse, ” samt hemställde derjemte, enär ett bifall till Utsk:s hemställan icke lät sig förena med det beslut R. o. Ad. nyss fattat, om R. o. Ad. bifölle detta Hr von Hartmansdorffs förslag. Härvid ropades starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. Uppå sedermera framstäld propos., blef den öfriga delen af förevande punkt, såsom endast innehållande Utsk:s åsigt om tjenstgöringen efter Komiterades förslag, lagd till handlingarne. 3:o Utsk:s hemställan, pag. 27, att Si6:de §:ji i BankoReglementet må från blifvande Reglemente uteslutas. Hr von Hartmansdorff:
Ja, en kritik af hennes egenskaper i förevarande hänseende skulle kunna vända sig mot ett fel alldeles motsatt det, hvarom vi här gifvit en vink. Det skulle kunna sägas, att denna ideella tillbakadragenhet gaf ett visst tycke af öfverlägsenhet åt hennes sätt i det offentliga framträdandet och då hon var tillsammans med dem, som icke voro hennes förtrogna. Det låg i hennes blick ett » håll er på afstånd », en granskande skärskådan af hvarje nykommen, hvilket under senare år gjorde mången presentation för henne till ett ögonblick af högsta ängslan för dem, som kanske hade drömt om denna lycka under många dagar förut, men hvilka nu, då ögonblicket var kommet och hon betraktade dem med en kall, förnäm blick, blott kunde bedja, att jorden skulle öppna sig och uppsluka dem, innan saken utvecklat sig vidare. Det var en riktig skärseld, och säkert är, att ingen världslig rang eller ställning kunde på minsta sätt bidraga till att minska dess allvar. Å. andra sidan gjorde denna ideella hållning af » att hafva sig ålagd en mission », att » societeten » förekom henne högst motbjudande. Hon kunde aldrig på minsta sätt fråga efter den såsom sådan; hon hatade dess tomma förströelser, dess futtiga sätt att umgås på, dess tröttande vanor; den hade ingenting tilldragande för henne. Hon älskade » förtrogna vänner ». Och då » societeten » mottog henne, kände den därför aldrig, att den bevisade henne någon stor vänlighet, eller att hon var synnerligt angelägen om dess ynnestbevis. Snarare kände den, att hos henne fanns något, som gjorde alla utmärkelser i sällskapslifvet till rena obetydligheter. T y den måttstock för bedömandet, hvilken genom hennes närvaro trädde fram i första ledet, var icke det vanliga umgängeslifvets, utan moralens och idealitetens. Det var omöjligt att föra ett samtal med henne, utan att bli varse detta, och ur synpunkten af denna måttstock var det hon, som bevisade ära, icke societeten, som förlänade den.
Om tillägg i fat tigv arel*-/ör ordning en i fråga om kyrkans Jattigrnedels användning till Jördél för prestbolen. (Denna motion är af Motionären nedlagd tillsvidare). i\:0 150. Af Doktor J, B. Runsten: Om Bodums kyrkoherde-boställes för vandling från skattetill prestbols natur. I Bodums pastorat, tillhörande Hernösands stift och Ångermanlands vestra kontrakt, samt för några få år sedan från Ramsele pastorat afsöndradt, är Kyrkoherden i saknad af egentligt prestbol, enär de tvänne hemmansdelar, 3|| Seland Bodum Böhle N:o 1 och 2f| Seland Böhle N:o 3, sorn för sådant ändamål blifvit af tillhörande socknar inköpt, ännu har skattejords natur, och Kyrkoherden har Motioner i Preste-Ståndet 1862. 301 derför i kronoutskylder att utgöra, efter de i årets markegångstaxa utsatta priser, i ordinarie ränta R:mt R:dr 25: 7, i kronotionde 14: 4, i rotevakans-afgift 3: 53, i båtsmans-arfvode för 4j Seland 15 R:dr, i landsjemnad 3: 82, i hållskjutsersättning 10: 12 eller tillsammans R:dr 71: 68 R:mt. Denna afgäld är, med afseende både på boställets ringhet och pastorslönens, ej så obetydlig, då det förra föga öfverstiger ett fjerdedels mantal, och den sednare, äfven beräknad efter detta års höga markegångspris, endast uppgår till omkring 2,000 R:dr Runt. Pastoratets tvänne Komministrar, som äro anställde i dess tvänne anuexer, Tåsjö och Fjellsjö, äro i det afseendet bättre lottade, än Pastor, alldenstund de äro bosatta å bättre boställen af prestbols natur.
Betänk, utvisar att man genom den ifiågavnle aftappningén skulle kunna vinna en odlingsbar mark af 4.636 t:I:d. Om nu Staten till ett företag, beräknadt att kosta 269,760 Rdr, beviljat ett låne-understöd af 160,000, och om man genom delta arbetes utförande kan vinna 4.636 t:l:d odlingsbar mark, belägen i det rika och bördiga Östergöthland, så får jag säga, att den kringliggande orten bör kunna stå ut med att vidkännas det öfriga beloppet. Kan den icke det, så är det fara värdt att någon missräkning äfven ligger i den stora jord-arealen; ty om fördelarne af denna sjösänkning verkligen äro så stora, så måste krafterna vara särdeles små för att den erforderliga summan icke skall kunna anskaffas. Då Staten vid sisth Riksdag beviljade ett så frikostigt låne-understöd, och då dervid fästades det uttryckliga vilkor att de i företaget intresserade icke finge begära något ytterligare understöd, så ser jag ieke något skäl att bevilja det begärda understödet. Aldraminst hade detta förslag bort väckas af en enskild motionär; ty då ett företag ytterst afser enskilda jordegares nytta ber, om något stats-bidrag skall komma i fråga, fördelarne af detsamma vora så påfallande att Regeringen sjelf derom framställer propos. Om detta arbete verkligen varit så maktpåliggande, det första kostnadsförslaget så otillräckligt, eller så oöfverstigliga hinder mött för arbetets fullbordande, att det icke utan stats-bidrag kunde låta sig göra, så bade kontrahenterna bort ingå till K. M. med en dylik ansökan och K. M. hade säkert icke underlåtit att i sådan händelse, sedan ärendet blifvit pröfvadl, till Ständerna afgifva Nåd. Propos. i ämnet. Om jag granskar de summor Utsk. i detta Betänk, tillstyrkt, finner jag att detta anslag, mod undantag af de till vägförbättringar och sjöaftappningar, är det allra största.
Och har Motionairen, såsom skäl för sin framställning, uppgifvit, att, om Stats-Verket frikändes från en sådan betalnings-skyldighet för dess i Städerne egande hus och byggnader, det minskade antalet husegare derigenom buane alt vidkännas en betydlig förhöjning i de redan nog tryckande stadsutsk.ylderne. Jemte det Utskottet, i afseende på dröjsmålet med betalningen tili Nyköpings Stads Cassa, af ulskylderne för dervarande Landshöfdinge-residence-hus, får meddela den upplysning, att sådant härrört af en Iiquids uppgörande med framlidne Hr Landshöfdingen, Presidenten m. m. Friherre SkÖfdebrands Sterbhus, men att medlen i slutet af nästlidne Januarii månad blifvit till Kongl. Majrts Befallningshafvande i Södermanlands Län öfversände, för att Magistraten tillställas, har Utskottet tillika, i afseende på Motionairens framställning om de afgifter, sorn af Kronans hus i Släderne i allmänhet böra utgöras, skolat, i öfverensstämmelse med dess öfver Herr Hattings motion afgifne Utlåtande N:o no, endast åberopa Rikets Ständers härom under den it December »829 aflåtne underdåniga skrifvelse, hvarigenom Rikets Ständer förklarat Städerne berättigade, att, för Kronans deri varande egendomar, erhålla det bidrag till brandvaktsoch etdslUckmngs-anstalters underhåll, som å de samma kan finnas belöpa. Stats-Utskottets Utlåtande N:b tat. 3 Och då Utskottet uti nämnde Betänkande icke ansett sig böra föreslå någon förändring i detta stadgande, tillstyrker Utskottet, att Herr Sjöbloms motion icke må föranleda till någon åtgärd £ Rikets Ständers sida. J Slockholm den a3 Maji 1834- ' . f Emot detta Beslut anmäldes Reservation af Herr Ekerman, C. J., under åberopande af det yttrande, han afgifyit, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 110. N:o isr.