Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr UotkliebHäremot får jag likwäl anmärka, att, i flöd af de principer Utffotkec för sig stadgat, personer finnas och kunna icke annat än finnas wara upförde pä Jiidragnings-Staten, ehuru Den 2§ Zebruari!. n6i de ej funnos pä förlevit ars Stat, och att i alt fall synes Mstkotret kunnat erhälla uplysningac sä wäl fran vet ena som det andra Werket. Uppå gjord proposition klef Sjette Puncten af Nidderstapet och Adeln bifallen. Friherre klleminZ afgick med Depuralionen till de öfrige Sränden. Sjunde Puncten om Minister-Staren jemte Herr Li1kverllolpe8, ^reäric, serstilta votum, uplastes. ^err Landtmarfkalken gjorde proposition till bifall pä Stats-Uljkotiels yttrande med tillägg, att hos Konungen skulle i underdånighet anhällaS, det Matte Hans Maj:t pä hwad Herr Silfverstolpe föresiagit sä wäl i afseende pä Minister-Staren i allmänhet, som Friherre st'^1be6/tst särskilt, göra det Nådiga afseende honom lämpelrgr synes. Bifölls. Ättonde Puncten angående Post Staren Bifölls. Nionde Puncten angående Kammar - Collegii Stat bifölls likaledes, men hwad berräfsade Hans Excellence Herr Grefwe ak Ulg8is5'8 Lön, hade Stars-Utskotler ingifwit ett särskilr Betänkande, hwilket ännu liggande pä bordet skulle framdeles afLör«s. Ti - n6r Dm 2z Zebruar!!» Tionde Puncten angäende Stats - ConkoirerS Stat Bifölls. Elfte Punetcn, angående Staten för Kronans Publika hus i Stockholm Bifölls.
Obeiäknadt alla dessa göromål och ärender, tillhörande Läns-administrationen i det hela, deltager Landshöfdingen person - 28 ligen uli Pröfnings-Komité och markegångssättning, roteringsoch rekryleringskommissioner, mönslringsförrättningar, tvänne beklädnads-direklioner, trenne boställs-direktioner, tvänne lazarettsoch kurhus-direktioner och tvänne hushållnings-sällskaps-förvaltningar, förutan andra mera tillfälliga sammankomster och förrättningar. I afseende å uppfostiingsoch undervisnings-anstalter för folket hafva, utom de på enskilda donationer grundade och i sist afgifne berättelse omnämnde skolor, numera 172 socknar blifvit försedde med dylika, inrättade i öfverensstämmelse med derom gällande författning. Beträffande helsovården och fattigförsörjningen gäller hvad i sednast afgifne berättelsen blifvit anmärkt. Det förut omnämnde hushållnings-sällskapet är, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga stadgar den 1 Oktober 1844, åtskiljdt uti tvänne af hvarandra oberoende sällskaper, under benämningar: det norra, med sammanträden i Wenersborg och innefattande hela Dahlsland samt af Westergöthland Wäne, Bjerke, Flundre, Ahle, Wädtle och Kullings härader jemte städerne Wenersborg, Alingsås och Åmål, och det södra, med sammanträden i Borås och omfattande öfriga delen af länet. Norra sällskapets kapitaltillgång var vid 1846 års slut 6,575 R:dr 32 sk. 3 rst, hvarförutan det är ägare till en veterinär-inrättning, brandförsäkrad till 1,700 R:dr, samt en landtbeskälare af god race; och fortfara dessa sällskaper att, efter omständigheterne och blifvande tillgångar, utöfva det helsosamma inflytande, som i förra berättelsen blifvit omnämndt. Sockenmagasiner finnas inrättade endast uti 27 å 30 socknar, och de äro således ganska få, jemförelsevis emot socknarnes i länet stora antal.
Hr Öfverslelieutenant Edström, sorn är författare till detta ofantliga och många flera fosterländska arbeten, han är anspråkslös och modest och berömmer sig icke deraf, men mig tillkommer att berömma honom, och de af Ståndet, hvilka behaga kasta ögonen på dessa ingeniörarbeten, skola så mycket hellre instämma i detta beröm, som dessa hydrauliska arbeten icke kunnat verkställas utan ett betydligt antal ingeniör-elever, hvilka denne man med intet eller högst ringa understöd bildat. Vill man nu gå längre i undersökningar, så lärer ingen stämma böja sig deremot, eller vill man hafva Engelska ingeniörer hit för mera säkerhets skull och ytterligare undersökningars anställande, så må det gerna ske. lngeniörerne i Polhems, Thunbergs och Nordvalls Sverige befara icke utländska ingenjörers inspection, och skulle desse, enligt den gamla regeln att 4 ögon se mera än 2, se mera än våra ingeniörer, så skall det otvifvelaktig! vara dessa ganska kärt. Emedlertid och intilldess de Engelska ingeniörerne komma, skulle jag anse att sådane som en Sydow och en Ericsson kunde rådfrågas, hvilka kamrater Öfverslelieutenant Edström säkerligen gerna låter rådfråga. Gr. Anckarsvärd sade någonting om hjertrörande framställningar. När jag var ung och ville röra ett litet hjerta, så förtröt det mig också när andra kommo fram med hjertrörande framställningar, men jag var så rättvis, att jag fann lika lillåtligt för dem att röra hjerlan, som för mig, och jag tror icke att mina försök att på detta rum röra hjeltan varit märkligare eller ömmare än den värde talarens; — och hvem har rätt i denna täflan på slutet? Jo! det är den, Den 34 Mars e. ni. 343 som råkat alt röra det lilla hjertat, och jag vet icke om jag låter hänföra mig af egenkärlek, men jag tror att i Ståndet liar jag rört flera hjeltan än Gr. Anckarsvärd. Frih. Cederstr örn: Jacob: Det är ett factum att allmänna arbeten äro nyttiga, då nb. man icke har full sysselsättning för arbetande liander i landet.
Ständers Bevillningsutskott den 3 Oct. 1833. S. D. Justerades Utskottets Förslag till en förnyad Förordning, angående bruket af stämpladt papper, samt den derföre utgående afgiftens beräkning och utgörande från och med år 1824, och blefvo de dervid gjorde anmärkningar antecknade uti detta Förslag, sorn god-i iändesl Herr Wickblad åberopade sin i ämnet förut. afgifne reservation, och anhöll att densamma mätte få åtfölja Förslaget till Riksens Högloft. Ständer, Biskopen Herr Doctor Faxe reserverade sig emot Utskottets Beslut, angående GhartseSigillatse till Fulltnagter och JLysningsGhartor. Ut supra. [Ex Protocollo l^Clas Livijn. 5*2 Bevillnings-Utskottels Betänkanden. Förslag Till en förnyad Förordning, angående bruket ef sidmpladt Papper, samt den derföre utgående afgiftens beräkning och utgörande frän och med är 1824 och de påföljande åren, intill slutet af är 1828, sä vida ej Urtima Riksdag inom denna tid inträffar. §• 1. Allmänt Stadgande. Alla Handlingar och Skrifterj hvilka till Domstolar, Ämbetsverk och Myndigheter in« gifvas, der företes eller utfärdas; äfvensom alla här nedan omförmälde, emellan enskilde personer upprättade Contr3cter och Öfverenskomrnelser, eller utgifne Förbindelser; samt sa kallade LysningsSedlar, eller från Predikstolarna afkunnade Tillkännagifvanden om Äktenskaps ingående, skola antingen skrifvas på stämpladt papper, eller ock dermed beläggas, till det belopp, på det sätt, med de undantag och vid det ansvar denna Författning vidare stadgar. §. 3. Stämpling af Papper och dess varde. Bevillnings.Utskottets Betänknnden. 523 Till Vexlar skola fyra särskilda stämplar af mindre storlek finnas, för att å finare pap. per i vanligt Vexel-format användas. §• 3- Allmänna föreskrifter vid Författningens efterlefnad. 1:0
Men då det, om jag tej felar, är ett af Landtbruks-Academiens åligganden, att, genom sin Landtbruksafdelning, befrämja medlen till bildande af Rättare och Gårdsfogdar, samt att hafva inseende öfver det här befinteliga experimental-fältet: så kunde Aeademieri äfven, genom Konungens Befallningshafhafvande, eller Hushålls Sällskapernä i landsorterna, hålla den tillsyn öfver dessa undervishings-anstalter, hvilken Regeringen, i afseende derå, måhända borde utöfva. Herr Franc Spårre har önskat att ett Teehhiskt och Mechaniskt Central-Institut måtte in - Ridd. o. Ad. Den Ii Martti. rättas i Hufvudstaden. Jag tror äfven, att så borde vara, emedan de förnämsta Fabriker och Machinerier förmodeligen äro här till finnandes, hvarigenom deras begagnande och behandling följakteligen kunde vid sjelfva näringsdriften inhemtas, liksom jag ansett ett dylikt förhållande förmonligast i fråga om Landtbruks-näringens lärande. Men här finnes redan en Mechanisk Skola och en dermed förenad Modell-Kammare, sorn lärer stå i förening med LandtbruksAcademien, eiler lyda under densamma. Om jag ej bedrager mig, har en värd Ledamot, Herr Montgommerie redan gjort en motion om nytt eller förökadt anslags beviljande åt densamma. I händelse det lemnäs, och inrättningen utvidgas t så kan Herr Franc Sparres önskan uppfyllas, utan att man behöfver skapa något nytt institut, emedan en planta redan finnes att fostra och utveckla. Herr Grefven och Landt Marskalken hem-, ställde, att så val Herr Franc Sparres ofvannämnde Memorial* som Herr von Hartmansdorffs, i anledning deraf nu afgifne yttrande, måtte till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskotten remitteras. Bifölls.
Vid bedömande af den förstnämnda åtgärdens lämplighet borde nemligen tagas i betraktande att kostnaden för postföringens besörjande på entreprenad icke kunde med någon sannolikhet på förhand beräknas, att sådana postskjuts-skyldige, som i följd af deras hemmans läge vid mindre befarna vägar hade sig ålagt en jemförelsevis föga besvärlig postföring, för hvilken de genom den erhållna skjutslegan kunde anses fullt godtgjorde, sannolikt icke skulle vilja på en dylik förändring ingå5 att länsstyrelsernas och vederbörande kronobetjentes förut trägna göromål skulle öfver höfvan ökas, derest serskilda entreprenad-auktioner komme att utlysas för all den skjuts, som af posthemmans-innehafvarne bestredes, och nya kontrakt för hvarje station i riket derom afslulas; samt att den fördel af en ringare kostnad, som till en början möjligen kunde genom postföringens öfverlåtande åt entreprenörer, efter föregången auktion, postverket tillgodokomma, efter all anledning blefve minskad eller tillintetgjord i den mån, ett större antal dylika auktioner komme att utlysas, och ett stigande åkerbruk gjorde allmogen mindre benägen att med folk och dragare vara borta från sina hemman; och hvad den ifrågasatta öfverflyttningen af postföringen på gästgifveri-skjutsskyldige beträffade, så förekomme deremot att en så beskaffad öfverflyttning på de gästgifveri-skjusskyldige af det posthemmans-iiinehafvarne nu åliggande besvär svårligen kunde rättsenligt ega rum, med mindre de förre dertill lemnade sitt samtycke, och att, efter all anledning, flera af de sednare skulle på förutnämnda skäl deremot protestera; att de gästgifveri-skjutsskyldige, som icke voro pligtige att längre än 4 timmar vänta på till viss tid tingad skjuts, Ewpeditions-Utskoltets Förslag till undt. Skrifvelse, N:o 181.
Det var en förtjusande liten kvinna ... hur gammal kunde hon vara? bestämdt flera år yngre än han, kanske tretti, inte mycket mer åtminstone. Undrar hur länge hon varit enka och om hon varit lycklig med sin man och hvad det varit för en karl ... nå, allt det där kunde han få veta af Heurlin. Han skulle snart gå och titta till honom. Nu skulle han arbeta, i dag skulle det gå — hon hade lofvat, att det skulle vara tyst öfver honom hela dagen. Han satte sig ner vid skrifbordet. Nej, hvad det gick som förut innan sjukdomen, bättre, mycket bättre! Han strök ut hvad han skrifvit och tog helt enkelt rummet däruppe och beskref det; det var en charmant bakgrund till hans figurer, flickan vid pianot, hon hade blå ögon och rödt hår ... kunde man tänka sig något mer karaktäristiskt än rödt hår och han som sjöng den tyska romansen var en lång, bredaxlad mörkhyad, kraftig man, nej han fick inte göra honom för lik sig själf — nå, nu var han inte bredaxlad och kraftig längre, man skulle nog inte känna igen honom. Svarta ögon och mörk hy ha ju så många karlar. Det var fullkomligt tyst öfver honom, hvad hon var snäll, det var som om hon hjälpte honom med hans arbete. Ibland hörde han några lätta fruntimmerssteg — dem hade han icke förut kunnat urskilja i allt larmet — hans hjärta klappade, åh, det var nästan något mer än författarefeber, var det kanske början till mässlingen ... Så gingo dagar och veckor, det var visserligen ej alltid tyst öfver honom som den minnesvärda visitdagen, men det pinade honom ej mer; blotta tanken, att han kunde få det tyst, när han ville, lugnade hans nerver, och somliga af de ljud, som trängde ner till honom värkade uppeggande på hans fantasi. Han hade ju också med den återvunna produktionsförmågan blifvit mindre nervös, han var ej längre orolig öfver att hans författarebana skulle vara bruten, tvärtom. Med fru Herschows söner hade han också formerat bekantskap. Han hade en gång fångat den yngste, Klas, då denne åkte ner för ledstången på trappan och talat med honom om nöjet att åka ner för ledstänger i allmänhet och polerade ledstänger isynnerhet, det hade också farbror
Departementets uppdrag, verkställda undersökningar, angående lämpligheten af två ifrågakomne alternativ-linier för jernvägen mellan Kongsvinger och riksgrånsen; af hvilken berättelse inhemtas, att berörde alternativ-linier, enligt hvilka jernbanan skulle från Kongsvinger dragas till sjön Mökern och derifrån fortsättas till gränsen antingen vid Warildssjön eller vid Utgårdssjön (i rigtning mot Mitandersforss) skulle möta en sår-, deles ogynnsam terräng, der mycket kostsamma arbeten måste verkställas för banans utlåo-o-ning, hvarjemte, i anseende till flera förekommande starka stigningar af ända till 1 på 60, hvilka icke kunde undvikas, ej blott trafiksäkerheten skulle å en efter nåo-ondera af dessa linier anlagd bana blifva i hög grad vansklig, utan äfven fördelarne af de gynnsamma lutningsförhållandena på den redan anlagda Kongsvingerbanan väsendtligen förringas, hvadan den redan af Svenska och Norska ingeniörer gemensamt utstakade linien från Kongsvinger till Magnor vore i alla afseenden att föredraga; c) en af Bruksegarne G. Cr. Uggla, Cr. Wahlund och C. Hammarhjelm undertecknad skrift, hvarmed, jemlikt dertill erhållet uppdrag, öfverlemnats särskilda, utaf ett större antal bruksoch jordegare jemte andre innevånare i Wermland undertecknade petitioner, deruti sökanderne, med framställning om det mågtiga inflytande på de internationela förhållandenas utveckling, som en jernvågskommunika - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 51 tion mellan de förenade rikena skulle utöfva, samt om provinsens behof af lättade kommunikationer för den betydliga rörelsen och varuomsättningen derstädes, i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådig
Hvad boskapen angår, så är väl, sedan det stamholländeri af ayrshiredjur, som för ett par år sedan uppsattes, nu blifvit till annat län öfverflyttad^ efter det racen visat sig för Jemtland mindre lämplig, behofvet för handen af ett nytt stamholländeri, hvilket torde böra genom urval bland landets egna djur uppsättas; men då Kongl. Maj:t i Dess nyss afgifna nådiga Proposition om statsverkets behof, uppå Landtbruksakademiens underdåniga framställning, äskat anslag till sådana stamholländerier för Norrland, så påkallar frågan härom ingen enskild motion. Hvad åter angår hästar och får, vågar jag vördsamt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på behofvet för Jemtland, att till afvelns förbättring hugnas med något understöd af allmänna medel. Jemtlands afvel af arbetshästar har haft och har ännu ett godt rykte om sig. Intresset för densamma är dock bland allmogen mera allmänt än i de flesta af rikets öfriga landskap, men det är dock naturligt, att i ett land, der jordbruket icke ännu nått större utveckling än i Jemtland och der större jordegendomar, för så vidt storeken mätes af odlingen, icke finnas, jordegaren icke mägtar underkasta sig den uppoffring, som anskaffning af för afveln fullt lämpliga hingstar betingar. Det synes derföre, till vidmagthållande och utbildande af Jemtlands för jordbruket väl passande hästrace, vara nödigt att genom allmän försorg fullgoda beskällare uppköpas och å lämpliga ställen i landet stationeras under vilkor, som betrygga så väl deras ändamålsenliga vård och skötsel, som o^k allmänhetens i orten gagn af dem för stobetäckning. Gagnet af en sådan åtgärd skall dock icke inskränka sig till provinsen, utan skall så mycket säkrare äfven till andra orter spridas som Jemtlänningen af ålder idkat handel med hästar, af hvilka han årligen tillförer andra landsorter ett icke obetydligt antal. Väl har jag mig bekant, att fråga om allmänna åtgärder för hästafvelns förbättring, till vinnande af goda arbetshästar i alla delar af landet, blifvit vid ett allmänt Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Maj f. ra. 67 artikel vid förfärdigande af ångpannor och för upsättningen af ångmachiner, samt många andra behof, hvarföre det begäres att de må få förtullas undantagsvis lika med det ämne, hvaraf de äro förfärdigade. Då någon serskild fabrik för tillverkning af dragna jernrör ännu icke är anlagd här i landet, och således icke något skydd behöfves för denna artikel, så får jag framföra denna anhållan, som till en viss grad utgör en lifsfråga för vissa metallfabriker, och föreslår vördsamt att 15. o. Ad. täcktes besluta att låta i Tulltaxan införa samma tull för Rör af jern, gjutet eller smidt, som för det ämne, hvaraf de äro förfärdigade. Detta öfverensstämmer också med hvad som redan många år egt rom i afseende på Rör af bly, hvilka få föras in, icke såsom arbetad vara, utan lika med Blytackor och Bly ij rullar, såsom serdeles nödvändiga för en mängd techniska fabrikers behof. Gr. von Rosen, Adolf Eugene; Jag instämmer med den siste värde talaren. Hr af Harmens, Henr. Otto: Här har blifvit af en ledamot anmäldt för R. o. Ad. att vissa fabrikanter gifvit tillkänna, att det vöre nödvändigt att insätta i Tulltaxan ett stadgande, hvarigenom stor lätthet åstadkommes att få införa i riket gjutna Rör af jern ifrån utlandet. Jag påminner mig visserligen att K. M. för några år sedan beviljade serskild rättighet till införande af sådana rör och att sådana äfven till någon del i riket inkommit, men om jag icke misstager mig, så har samma fabrikant, som då lick tillstånd att införa de rören, sedan fått tillåtetse att här införa rudimaterien, d. v. s. för ändamålet passande tackjern, och derigenom är man satt i tillfälle att tillverka sådana rör lika väl i Sverige som i England. Detta har fortfarit i flera år, ehuru jag tror att detta fabricat i England göres till billigare pris än i Sverige, och under sådant förhållande tror jag att det erfordras några andra bestämdare upgifter än dem, som nu äro afgifna, för att förmå Ståndet att fatta det beslut, som Hr Hjerta nyss yrkat.
oförtrutet verkat alltsedan dess stiftande. Ständig ledamot af styrelsen har hon utgjort en af föreningens kraftigaste stödjepelare såväl med afseende på sitt energiska uppträdande som på sin offervillighet. Sedan döden för alltid bort 4l ryckt den ädla stiftarinnan ur föreningens krets, fördubblade fröken H. sina ansträngningar, på det att föreningens arbete efter förlusten af dess andekraftigaste stöd icke måtte mattas vare sig af brist på ekonomiska tillgångar eller handlingskraft och föreningens mål, hvilket den sangviniska stiftarinnan satt så högt, sålunda förfelas. Genom fröken Häggs offervillighet har föreningen blifvit i tillfälle att sprida en ansenlig mängd af förbättrade slaktredskap och andra för ändamålet lämpliga verktyg öfver hela ö n; att kunna tillhandahålla allmogen slaktare från Stockholm för undervisning i slaktredskapens användande; att anordna serier af föredrag och inköpa massor af skrifter till gratisutdelande bland unga och gamla för väckande af humanare känslor mot de varelser, hvilka helt och hållet bero af mänsklig barmhärtighet; samt att utdela premier åt personer, hvilka befordrat djurplågeriet under deS3 skilda former till laga näpst. Icke en enda gång under den räcka af år, föreningen varit i verksamhet, har, då en med dryg kostnad förenad åtgärd ansetts för föreningens syfte af vikt, förlägenhet för därtill erforderliga medel inom styrelsen uppstått, med mindre än att fröken Häggs hand beredvilligt uträckts till företagets realiserande. Att Gotlands djurskyddsförening så kunnat genomsyra hela ön, som redan skett; att de gamla pinoafrättningarna af husdjuren här och hvar kunna räknas till en öfvervunnen ståndpunkt; att knappast någon socken inom länet numera finnes, hvarest icke djuren hafva flere eller färre varma försvarare — detta är till en dryg del frukten af fröken Häggs insatser. Men icke blott såsom medlem i föreningen och dess styrelse, utan ock i det dagliga lifvet verkar fröken H. för denna sin lifsuppgift, som hon snart sagdt vid hvarje steg har i sikte; och att så af hela sin själ med gåfvor och krafter ägna sig åt de ringa och förtryckta, detta är i sanning en lifsgärning, som manar till efterföljd, detta är en sådd, som efterlämnar värderikare skördar än de, som gro å fåfängans allmänning. K. P. Dröm färd.
Ers Maj:ts tillgifnaste svägerska, H. E. Charlotte.« Med den häftigaste otålighet och ett hvarje ögonblick växande nöje genomläste Gustaf sin gemåls brefkoncept. Blicken klarnade, han knäppte med fingrarna och, när han slutat, svängde sig på klacken. «Är det möjligt!« – utropade han – «Är det verkligen hon, som skrifvit detta ömma, detta fint skämtande bref, detta bref af det utsöktaste vett, af den bästa umgängeston! Hvad min mor gör henne orätt! Hvad jag blifvit förd bakom ljuset! Hvad jag misskänt min älskade Sophie! Det är väl då endast för att undvika de danska talesätten, som hon låtit sina bref renskrifvas af ett svenskt fruntimmer.« Och konungens svar till hertiginnan spratt af qvickhet, och svaret till drottningen lyste af tillfredsställelse Så ungefär förtäljer den svenske författaren Ristell; hvaremot den engelske författaren Brown påstår, att drottningens brefkoncept blifvit förestafvadt af konungen, som skickat det från Petersburg och sjelf anmodat hertiginnan att utföra det puts, nyss blifvit berättadt, för att såmedelst inleda den försoning, konungen åsyftade med sin gemål. Just samma afton skulle Gustaf, enligt sin egen begäran, tillbringa i Eremitaget 30, bland den utsökta förtroliga krets, Catharina der samlade kring sig, och der, i kraft af «reglor« (elfva till antalet), anslagna i ett af rummen, intet slags etikett, utan endast glädje och frihet, fick råda, och ingenting var så strängt förbudet, som att ha ledsamt och gäspa. (Det var umgänget dessa aftnar i Eremitaget, Gustaf III tog till mönster, då han några år sednare gaf sina ryktbara aftongillen på operahuset.) Hans bemödanden att här uppträda med fördel understöddes af den mest upprymda sinnesstämning. Han var denna qväll så intagande, att sjelfva den fina umgängesmenniskan Catharina tillerkände Sveriges konung priset i älskvärdhet framför alla andre, som någonsin beträdt Eremitagets förtrollade slott. Midt under den allmänna glädjen yttrade Gustaf till henne, att han erhållit de angenämaste underrättelser från sitt rike, dit han snart ärnade återvända.