Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så kommer frestelsen: se, denna Anna Stjärnhök, som varit hennes vän, och lagmannen i Munkerud, dennas granne vid bordet, gripa om henne, då hon kommer, rycka stekfatet ifrån henne, skjuta fram en stol och vilja ej låta henne fly. »Sitt där, barn, sitt där!» säger lagmannen. »Du har intet ondt gjort.» Och med en mun förklara alla middagsgästerna, att om hon ej sitter kvar vid bordet, måste de alla bort. De äro ej bödelsdrängar. De gå ej Märta Dohnas ärenden. De låta ej bedraga sig så lätt som fårskalliga grefvar. »O, ni gode herrar! O, ni älskade vänner! Varen ej så barmhärtiga! Ni tvinga mig att själf ropa ut min synd. Det är någon, som jag hållit för mycket kär.» »Barn, du vet ju ej, hvad synd är. Du vet ej, hur oskyldig du är. Gösta Berling visste ju ej ens, att du tyckte om honom. Tag nu åter din plats i ditt hem! Du har intet ondt gjort.» De hålla hennes mod uppe för en stund och äro själfva med ens muntra som barn. Skratt och skämt ljuda kring bordet. De hetsiga, lättrörda människorna, de äro så goda; men ändock äro de sända af frestaren. De vilja inbilla henne, att hon är en martyr och håna öppet grefvinnan Märta, som om hon vore en häxa. Men de förstå ej saken. Ej veta de, hur själen längtar efter renhet, ej hur botgöraren af sitt hjärta tvingas att utsätta sig för vägens stenar och solens brand. Stundom tvingar grefvinnan Märta henne att i långa dagar sitta stilla vid bågen, och då berättar hon för henne ändlösa historier om Gösta Berling, denne präst och äfventyrare. Räcker ej hennes minne till, så diktar hon, lagar blott så, att hans namn hela dagarna skall ljuda i den unga kvinnans öra. Det är detta hon fruktar mest. Under sådana dagar ser hon, att hennes botgöring aldrig skall hafva ett slut. Hennes kärlek vill ej dö. Hon tror, att hon själf skall dö förr än den. Hennes kroppskrafter börja svika henne. Hon är ofta mycket sjuk. »Men hvar dröjer din hjälte?» frågar grefvinnan hånfullt.
Till utgående af den för anläggning af nya och 'förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar, äfvensom för mindre strömeller årensningsarbeten samt smärre hamnoch brobyggnader, vid sednaste riksdag till Kongl. Maj:ts nådiga disposition anvisade summa af 500,000 R:dr, har Kongl. Maj:t, enligt Dess till Fullmäktige derom aflåtna nådiga bref, beviljat följande anslag för här nedan uppräknade 54 särskilda v äg anläggningseller vägförbättringsföretag, nemligen: inom Upsala län : för vägomläggning till undvikande af Balkarisbacken inom Näs socken, mellan Bar - karby och Tibble gästgifvaregårdar, 30,000: — hvaraf utbetalts 20,000 R:dr. inom Stockholms län: för sänkning af Trappebergsbacke på vägen mellan Barkarby och Tibble gästgifvaregårdar 1,000: Hela anslaget är utbetaldt. för förbättring af vägen vid Kronabacke på vägen mellan Stockholm och Fittja gästgifvaregård 2,580: hvaraf utbetalts 1935 R:dr. inom Nyköpings och Östergöthlands; län: för omläggning af vägen mellan Lilla Aby och Ändebohls gästgifvaregårdar 8,400: hvaraf utbetalts 5,600 R:dr. för vägförbättringar och vägomläggningar mellan Krokeks och Jäders gästgifvaregårdar 19,900: hvaraf utbetalts 13,266 R:dr 32 sk. inom Östergöthlands län: för anläggning af vägen mellan Mälbäcks och Fröåsa gåst gifvaregårdar i Kinds härad 21,350: hvaraf utbetalts 14,233 R:dr 16 sk.
Efter alt sålunda hafva redogjort för sina åsigter i ämnet, får Utskottet till Rikets Ständers upplysta bepröfvande framlägga följande förslag till Hufvudyr under för Hypotheks-föreningar, hvilkas skuldförbindelser kunna i Rikets Ständers namn garanteras genom Fullmägtige i Riksgälds-Contoret. 1:0 Dessa Hypotheksföreningar skola hafva till föremål, alt, för gemensam räkning, upplåna penningar emot obligationer, ställde, antingen på viss förfallotid, eller på viss uppsägningstid, men aldrig betalbara vid anfordran, samt att de sålunda upplånade medlen utlåna endast emot inteckning i jordegendom, som i Hypotheksföreningen eger delaktighet. 2:0 Hvarje Hypotheks-förening måste omfatta ett district, bestående af ett eller flere hela Län, hvilket district-område, likasom Hypotheksföreningens Reglemente, bör af Kongl. Majit i Nåder vara faslställdt, för att tjena till efterrättelse. 3:o För att kunna vinna delaktighet uti en Hypotheks-förening, erfordras att inom densammas district, under full eganderätt, innehafva jord af frälseeller skatte-natur, eller stadsjord, uppgående tili ett värde af minst 1000 R:dr Sp. eller 4ooo R:dr Rgs eller courant, äfvensom att cj vara Förmyndare, eller stå i ansvar för barnarf, uppbörd eller andra förmonsrält egande medel. StatsUtskottets Memorial IV.-o 424’ 4:o Den, som söker delaktighet i en Hypotheks-förening, måste, jemte fullständigt styrkande af sin behörighet, enligt föregående punkt, till Hypotheks-föreningen lemna inteckning i sin egendom, uppgående till minst en åttondedel af dess värde, och, sammanräknad med öfrige inteckningar, som ega förmonsrätt framför densamma, icke öfverskjulande frdelar af egendomens värde. Börande derjemte för dessa f:delar egendomen icke vara besvärad med inteckning af något arrendeeller undantags-contract. 5:o Så stor del af hvarje sålunda beviljad inteckning, som svarar emot en åttondedel af de intecknade egendomarnes värde, tillhör Hypotheksföreningens reservfond.
Lagerbjelke behagat anföra med tydlig anspelning på tilldragelserne vid 1840 års riksdag, kunna ej undanrödjas genom den utväg, som Const.Utsk. nu föreslagit; ty börja partiåsigter att i allmänhet göra sig gällande, så komma de tvifvelsutan att fortgå i detaljerne, och då blifva olägenheterna än större genom detta förslag; emedan, under det att nu så är förhållandet alt alla försök på sidan om grundlagen kunna af 2:ne RiksStånd paralyseras, det då skulle blifva en möjlighet för 2 Stånd att, genom Const.Ulsk:s biträde göra sig lill herrar öfver sina medStänder. Gr:n har vidare sagt, att man kan ifra för sjelfva afgörandet af saken i förstärkt Ulsk., utan att derföre ifra för sjelfva saken, eller derför att den skall få den utgång som befaras af de 2 Stånd, hvilka afslagit voter:s-propos:ne. Visserligen må detta medgifvas; men deraf följer likväl ingalunda att man skall fylla förmenta brister i formerne på ett sätt, att sjelfva saken derigenom kan äfventyras. Så skulle dock ske i förevar:de fall. Och ensamt deruti ligger ett tillräckligt skäl att ogilla förslaget. Hr von Hohenhausen har ansett förevande förslag fördelaktigt derutinnan att det bestämdt uttrycker att, då 3 Stånd besluta en votering, densamma skall verkställas; men 3 Stånds sammanstämmande beslut är ju här R. St:s, hvaraf följer att, om frenne RiksStånd godkänna vo - Den 2ö September. 479 teringspropos:r, som blifvit af ett Ulsk. uppställda, så eger det fjerde ej rätt alt voteringen, i anledn. af desamma, sig undandraga. Och ett tillägg i den syftning, som Hr von Hohenhausen anfört, är således fullkomligen öfverflödigt.
Jag anhåller att få återgå till något, som jag glömt i afseende på sättet för kamrarnes bildande, att nemi. de skola vara oberoende af hvarandra. Man har påstått, att den sammansättning, som Const.Utsk. gifvit åt de olika kamrarne, icke skulle lemna den oberoende egenskap, som fordras när man vill hafva ett tvåkammarsystem, och grundat detta påstående derpå, att samma valmän utsågo ledamöterne såväl till den ena kammaren som till den andra. Man har dervid icke gjort afseende på, att det fordras olika qvalificationer för att komma till den öfre kammaren mot dem, som erfordras för att komma in i den nedre; man har icke eller nämnt, att sättet för att få den öfre kammaren mera långsamt framåtskridande, vore, att de, som skulle insättas i den, borde innehafva en högre lefnadsålder. Detta har äfven Const.- 168 Den 12 Mars f. m. Utsk. sökt att iakttaga; men oaktadt Utsk. begagnat sig af alla utvägar, hvarigenom IJtsk. trott det man skulle återfinna den önskade, återhållande kraften, har man likväl förkastat allt sådant, endast på den grund, att hegge kamrarne valdes afo samme valmän. Jag hemställer, om icke det förslag, som Hr Akerman ingifvit till Const.Utsk., har en alldeles enahanda kammarbildning, då han i 32 § föreslår, att öfre kammaren skall väljas af personer, som äga faslighet öfverstigande 8 mantal, och att de endast skola beräkna sin rösträttighet för hvad som öfverstege de 8 mantalen, emedan de redan för de första 8 mantalen utöfvat sin valrätt till den nedre kammaren. Således efter det förslaget, som jag förmodar att Ilr Akerman anser skulle kunna inrymmas i 4:de punkten af hans förslag till gemensam tanka, förekommer, alt samme valmän utse ledamöter bådeolill den nedre och öfre kammaren. Jag föreställer mig, att Hr Akerman icke anser, att hans öfre kammare skulle sakna den återhållande kraften, fastän den är bildad på samma sätt som Const.Utsk. föreslagit.
Jag påstår ingalunda, att hr Molander saknar indignation. Långt derifrån. Ja$? är till och med böjd att tro, att han eger den i mycket hög grad, och att detta sannolikt någon gång kommer att spörjas. Men faktum är, att i intet af de arbeten, som ännu från hans hand kommit till allmänheten, är dennaegenskap på något sätt dominerande. Hufvudintresset är öfvervägande psykologiskt. Man frågar sig t. ex. vid läsandet eller åskådandet af “ Furstinnan Gogol “ ej: hvar ligger rätten, hos nihilisterna eller hos kejsaren? Utan man frågar sig: på hvad sätt har den personen blifvit nihilist? På hvad sätt har den eller den utvecklat sig under inverkan af den revolutionära rörelsen? Hvilka trådar leda den eller den personens handlingssätt vid detta tillfälle? Och i hvilket samband stå dessa trådar med personens i fråga karaktersutveckling i allmänhet? Förutom ett par poem, tryckta i Upsala vid högtidliga tillfallen, finnas ej många äldre arbeten af Molanders hand. En novell, kallad I storm, tryckt i Familj-journalen och ett par humoresker i tidningen Upsala-Posten — det är allt. Men äfven i dessa är man i tillfälle att se, i huru hög grad den psykologiska iakttagelsen alltid varit en hufvud-sak för honom. Drag ur den tjenande klassens lif, sådant detta inverkar bildande på karakterna, det är hvad man får af den första berättelsen. Och i de små humoreskerna är intresset väsentligen ett likartadt. Fin iakttagelse, välde öfver formen, en udd i satiren, som kommer af reflexion mer än af hänförelse, och en ej obetydlig portion qvickhet märka vi i dessa småbitar. Men der fihs också en egenskap, som osökt visar öfver på Rococo, den enaktskomedi, hvarigenom författaren först gjorde sig egentligen känd. Der fans ett fint, gläd-tigt sjelfsvåld, uppblandadt med en ej ringa grad af skepsis. Det var som en läcker rätt, försatt med någon ovan^ pikant kryddsmak. Och detta var något, som finnes redan i de nämda humoreskerna.
Det är, som om jag just nu lärt mig förstå, hur g o d du är, mycket för god för mig. Jag vet ju, att jag ofta retar och sårar dig förfärligt, ja, jag är riktigt rysligt elak. Hur kan du låta bli att hata m i g? A c k, vet du, ibland då jag gjort dig ledsen, så afskyr jag mig själf och önskar, att någon ville slå mig riktigt ordentligt, ty det förtjänar jag. » » Tala inte så, min lilla flicka, » sade han vekt, » jag vet ju, att du har mig kär, och dessutom älskar jag dig just sådan du är. » Hon fortsatte, som om hon ej hört af brottet: » Jag förstår nu så väl, hvarför din mor ibland ser på oss med så oroliga blickar, du är j u hennes hj ärtebarn och hon lider kanske mer än du af mina många nycker och min retlighet. Jag förstår också, hvarför alla mina vänner säga till mig, att vi inte passa för hvarandra, du och jag. Du är för god, jag för dålig. Men nu längtar jag att få visa dem alla, och dig i främsta rummet, hur kär jag håller dig. Jag vill göra allt, hvad du önskar och allt hvad du begär af mig för att på något sätt visa min tacksamhet för din stora, öfverseende kärlek. » Ur stånd att få fram ett ord, slöt han den smidiga flickgestalten i sin famn och kysste henne, medan hans blick, full af ömhet och lycka, skådade in i hennes djupa, bruna ögon. Det var en vacker syn att skåda dessa två unga, lyckliga varelser, som stodo här begjutna af aftonrodnadens sken. Allt omkring dem var tyst, några måsar seglade ljudlöst öfver deras hufvuden. Intet ljud från stranden trängde hit ut för att störa den högtidliga tystnaden Jag ilade åter ut till hafs, och då jag fått visshet, att mina aningar nu skulle besannas återvände jag hastigt till de två, som voro invigda åt döden. De stodo i samma ställ ning, hon lutad tätt till honom, han med armen o m hennes lif. I detta ögonblick hördes ett doft, olycksbådande brak, rullande fram som en åska ur djupet.
Y. har äfven indragit sin skola för fattiga barn, såsom, efter inrättandet af folkskolan, öfverflödig. Uti fruntimmer-samfundets skola, numera efter samfundets höga Beskyddarinna kallad Drottning Desiderias skola, undervisas omkring 40 fattiga flickor, utom i läsa och skrifva, äfven i sömnad; hvarförutan finnes en af borgerskapet inrättad Söndagsskola, hvilken genom frivilliga bidrag af stadsboerne underhålles, och flitigt besökes af handtverks-lärlingar och några gesäller. För bemedlade föräldrars barn underhålles och förestås af en prestman en vexelundervisningsskola, som nu besökes af 101 barn. Enligt borgerskapets gjorda löfte för vinnande af nådigt bifall till ansökan om en tredje lärare vid apologistskola!!, skulle en förberedande läroanstalt till apologist-klas - 31 serna alltid underhållas i staden, och hvartill nyss omförtnälde vexelundervisningsskola var afsedd, som då ägde en rymligare lokal. Flera mindre privata skolor finnas äfven, de flesta för flickebarn. Länets helsovård är koncentrerad i staden, hvarest hospitalet, kurhuset och lazarettet äro belägne, äfvensom apotheket, det enda i länet befintliga, hvilket dock för behofvet befunnits tillräckligt. Båda provincial-läkarne äro äfven boende i staden. De fattigas antal inom staden är beklagligtvis stort, och får staden stundom tillökning i deras antal genom afsigkomna bönder, hvilka för en ringa penning inköpa någon gammal koja och efter kort tid med talrik barnskara falla stadens fattigvård till last. En tillökning i fattigantalet tillkommer äfven understundom utaf afskedade artillerister, tillhörande garnisonen, samt deras hustrur och barn, men hvilkas underhållskostnad numera, sedan statsbidrag härtill erhålles, vållar föga tunga för staden. Arbetsförtjenst under sommaren saknas icke, då det ofta är brist på arbetare och dagsverkspriserna lika höga, om icke högre, än i de flesta mindre städer. Till de fattigas understöd taxeras stadens invånare, hvarförutan något litet utaf tolagsmedlen tillflyter fattigkassan.
Jag vill ej förlänga discussionen, utan återtager min motion, ehuru jag tror, att vi vunnit mera, om vi fått något bestämdt i det ämne, hvarom fråga uppstått. Frih. Cederström: Jag beklagar, att jag är nödsakad ännu en gång yttra mig i denna fråga. Hr Riben har sagt, att ingenting annat, än hvad som står i 48 §. Riksd.-Ordn., skulle kunna föredragas och upptagas. 1 5o §. stadgas likväl: ”Ingen tillåte sig personligen förolämpande uttryck; ”sker Den 3 Mars f. ra. aa5 ”sker det, pröfve Ståndet” &c. Detta lärer väl få lof att upptagas, oaktadt det ej kan få namn af mål. För att rätt förstå grundlagarna bör man betrakta dem i sin helhet och i sammanhang, men ej sönderrycka dem. Jag anser obestridligt, att den ifrågasatta bordläggningen bör ske. Hr Cederschjöld: En värd talare har påstått, att bordläggning af anmärkningar mot en motion ej kunde särskildt äga rum, emedan detta ämne ej finnes upptaget bland dem, som i 4b §• Riksd.-Ordn. förklaras vara föremål för föredragning; hvarföre ock ett sådant bordlagdt mål ej skulle kunna från bordet upptagas tillföredragning. Men i 4g §. Riksd.-Ordn. säges bestämdt, att åtminstone ”fråga om "eller hvart remitteras bör” kan bordläggas till nästa plenum och följaktligen äfven då till föredragning upptagas, oaktadt den icke hör till någon af de fyra kathegorierna i 48 §. De särskilda stadganden, som strida mot 48 §., äro derföre icke mindre giltiga; de äro nemligen undantag från den allmänna regeln. Hr Riben: Af Frih. Cederströms sista yttrande märker jag, att jag rätt uppfattat bans första. Jag öfverlemnar åt en hvar att afgöra, om det, som 5o §. upptager, eller personligt förolämpande, kan inflickas bland de i 48 §• omnämnda föredragningsämnen. Det förra är helt och hållet reglementarisk! och kunde likaså gerna stå i Ridd.-Ordn.
redan der denna lömska sjelfviskhet stod lurande bakom de ädelmodiga sjelfuppoffrarne 171 och ledde dem med slugt omsnärjande trådar. Slutligen: hvad är Revolutionens mål, när detta betraktas från Evolutionens ståndpunkt, – d. v. s. från ståndpunkten af den harmoniska utveckling, som framgår ur det Godas egna rena krafter? Att under alla sina dunkla och lidelsefulla sträfvanden tjena denna utveckling såsom ett negatift verktyg, genom att på sitt vis egga de positiva utvecklingskrafterna till städse förhöjdare verksamhet och tvinga dem till städse klarare, städse mäktigare åtgärder vid alla verkliga samhällsförbättringars heliga kraf, samt att sålunda, i samma mån, tillintetgöra sig sjelf, på det att omsider Evolutionens välde – Guds, Kärlekens, Sanningens Rättrådighetens, Skönhetens – må för evigt, och allt beherrskande, upprätta sitt rike på spillrorna af hennes. Måtte, med blickarne ditåt riktade, de partier, som oaflåtligen strida om det menskliga samhällets politiska former, mer och mer behjerta Thorilds förmaning: ”man bör aldrig så tvista om det Lilla, som åtskiljer, att man glömmer det Stora, som förenar!” LEOPOLD. (D. V. sidd. 31 o. f.) Hvarje sorgfällig pröfvare skall finna, att det här fällda summariska yttrandet om Leopold såsom kritisk och polemisk författare, ehuru närmast föranledt af hans polemik mot Thorild och bekräftadt genom den särskildare framställningen af denna strid, har sin fulla tillämplighet äfven på hans sednaste polemiskt-kritiska arbeten; såsom t. ex. hans polemik mot Schelling. Skillnaden är blott, att i den nyssnämnda eftersträfvas en strängare och oafbrutnare vetenskaplig allvarlighet, då deremot i den förra ännu herrskar en ungdomligt öfvervägande hänförelse af nöjet att roa sig på motståndarens räkning. Mera härom innan kort. Men okärt skulle vara mig, om emellertid någon, tilläfventyrs, ansåge bemälta yttrande och framställning åsyfta ett nedsättande af Leopolds flerfaldiga positiva förtjenster.
Koliegierne icke skäl att å den underdåniga ansökningen i denna del tillstyrka nådigt bifall; samt att, beträffande åter Landshöfdingen af Geijerstams underdåniga anhållan om nådig föreskrift rörande dispositionen af löse-summan 8,802 R:dr 18 öre, för den i och för jernvägs-anläggningen från kungsgården exproprierade jord, 8 tunnland 22:!/m kappland, Kollegierne, i anseende dertill, att arrendet af denna jord, likasom af den öfriga kungsgården, vore anslaget till allöning åt Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län, ansåge ersättning derför böra åt honom å stat uppföras, hvadan Kollegierne i underdånighet hemställde, det Kongl. Maj:l mätte i nåder föreslå Rikets Ständer att, på sätt, i öfverensstämmelse med Rikets sednast församlade Ständers beslut, blifvit genom Kongl. Brefvet den 23 Februari 1858 förordnad! i fråga om dylik godtgörelse åt Landshöfdingen i Orebro län, Hih. till Ii. St. 4 Sami. i Afd. 3 liand. 10 Haft. 3 18 Stats-Utskotteis Utlåtande M 185. ifrågavarande ersättning finge ä Riks-statens sjette Hufvud-tilel uppföras, att till Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län årligen utgå med ett emot fem procent af den för jorden erlagda afträdes-summan svarande jemnadt belopp af 440 R:dr R:mt och ait, i sådan händelse, kapital-beloppet skulle till Rikets Ständers Riksgälds-kontor öfverlemnas för att blifva för Rikets Ständer disponibelt.
ConstitutionsUtskottet ansett den ifrågavarande motionen vara i constitutions - Den ti Februari! f. ra. vidrig väg remitterad, och på denna grund tror jag, ali ConstitutionsUtskottet hade bordt helt enkelt svara, att det ej kunde upplaga frågan, såsom ej i ordentlig väg tillkommen. När nu hufvudsaken sålunda är afgjord, frågar jag, hvartill tjenar hela raisonnemenlet om principfrågan, om ej till att inleda Rikets Ständer på ett fält af tidsspillan, utan något resultat? Det är endast utur denna åsigt, som jag anser nödvändigt att återremittera Memorialet, för att påminna ConstitutionsUtskottet för framtiden, att ej på samma sätt behandla sådane frågor. Att nu öfverlägga om, huruvida en Grundlagsförändring är behöflig eller ej, vet jag ej hvartill det skulle tjena, när frågan är, att motionen i olaglig väg kommit till ConstitutionsUtskottet. Sedan de tre öfrige Stånden lagt Memorialet till handlingarne, skulle det synas, attRidderskapet och Adeln, som frågan minst rörer, enär ej någon tid till valen för oss kommer i fråga, då vi äro sjelfkallade, kunde göra detsamma. På denna grund skulle också jag ej hafva något emot att gå in derpå, så framt jag ej ansåge af vigt, att ConstitutionsUtskottet hänvisas till ett rigtigare behandlingssätt af saken. Jag förenar mig således med dem, som yrka återremiss, utan att likväl tro, det remiss af Memorialet till annat Utskott kan äga rum, hvilket jag finnér ej nu kan ske. Deremot synes icke något hinder för ålerremiss af * 192 Den 12 Februarii f. m. Memorialet, ingalunda på grund af hvad Utskottet framstält om behofvet af en Grundlagsförändring (hvilken fråga jag nu ej vidare vill sysselsätta mig med}, men blott för att bedja Utskottet för framtiden ej sammanblanda sine yttranden så att de gifva anledning till en dylik discussion som denna, utan helt enkelt hålla sig till hufvudfrågan. Jag anhåller således om proposition till återremiss. Grefve Horn, Claes Fredrik:
Är någor af sameller halfsyskon, eller the alle döde; ärfven tå theras barn, eller afkoinlingar_, som i then 2 §. stadgadt är. 4 §• Äro ej fader eller moder, sameller halfsyskon, eller theras afkoinlingar til; ärfven tå farderfader och fadermoder, eller, 17 L ig-Ulskjttets Betänkande, N.-o 31. eller, ther enthera död är, then som lefver, två delar, och moderfader och modermoder likaledes en tridiung-, ther then döde Ijdt under landsrätt, men hälften, ther then ]ydt under stadsrätt. Äro the å enthera sidan både döde, och lefver någor å andra sidan; tage then alltsamman, ehvad then är å fädernet eller mödernet. Och kommer i följd häraf 7 §. all utgå. Stockholm den 22 October 1844- Reservationer. Af Herr Guntlier: ”Då jag, i afseende på giftorätten, ej funnit något giltigt skäl för bibehållande af den princip, enligt hvilken egendomens egenskap af samfällig bestämmes olika efter dess olika belägenhet i stad eiler pa landet, har jag, lika med Lag-Commiteen, i fråga om fast egendom, ansett giftorätten böra inskränkas till den, som under äktenskapet förvärfvas, utan skillnad emellan landsoch stadsfastighet. Af Herr Lagergren: ”De betänkligheter, jag vid 1840 års Tuksda" hyste emot bifall till det då a nyo väckta föislaget om införande af likhet i arfsoch giftorätt för personer af begge könen, hafva under den sedermera förflutna tiden snarare ökats, än minskats. Tvekande om rådligheten för det allmänna af den förändring, Utskottet i föreslående Betänkande föreslagit, har jag, i afseende pa arfsoch gdtoiätlen, ej kunnat detsamma biträda, och grunderna för min tvekan ansei jag mig böra här anföra.” Sedan qvinnans rätt till arf i Sverige först erkändes har denna rätt varit ordnad dels efter det stånd, hvartill den döde hört, dels efter clen ort, stad eller landsbyggd, der arfvet fallit.