Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Hvarför », infaller då den unga frun, » vill ni göra oss alla olyckliga? Hvarför ej ta ert förnuft till fånga och bannlysa en böjelse, som är så syndig, att ni aldrig ett ögonblick borde ha låtit den få insteg. Och Lizzi, min stackars syster, hvarför visar ni från er alla de rika skatter af ömhet o c h tillgifvenhet, som finnas inom hennes bröst? Jag besvär er att åter resa bort, eller att åtminstone undvika vårt hus, till dess ni blifvit herre öfver edra känslor. Kom sedan en gång tillbaka, om ni vill, ni skall hos mig alltid möta samma intresse för ert väl, och kanske ni då är mera hågad för det parti, som er far så ifrigt har förordat. » » Ni talar som den blinde om färgerna », afbryter henne häftigt Ercole. » Tror ni, att om man med hela sin själ fäst sig vid en kvinna, man kan befalla sitt hjärta att glömma? Ni har aldrig vetat, hvad kärlek är, om ni inbillar er, att man med förståndsfraser kan jaga denna känsla på flykten — nej, kärleken är likt ett af dessa starka gifter, som, gjutet i blodet, genomtränger hela vår varelse, och för hvilket ingen bot är möjlig. Men är ni verkligen så känslolös, som det ser ut? Jag är freslad tolka er onaturliga köld som hyckleri. Icke sannt? Ni förställer er? Kom därför, ni måste bli min; eljes går jag från förståndet o c h dödar både er och mig. Men nej, ni älskar mig j u — låtom oss derför fly, långt, långt bort skall jag föra er; jag skall bära er på mina starka armar genom hela lifvet och vi skola bli lyckliga. » » Följ mig! » och han griper så bårdt i den unga fruns arm, att hon är nära att skrika högt. Förskräckt och med skälfvande stämma säger nu Elena: » Ercole, ni yrar. Ni vet j u ej mera till er. Gä därför o c h låtom oss afbryta detta plågsamma samtal, som redan har varat allt för länge. » » Ah nej, jag yrar ej. Aldrig ha mina tankar varit klarare.
Vid Utsk:s i dessa §§ afgifna yttranden lät R. o. Ad. bero. § 38. Hr Bråkenhjelm: Äfven i denna punkt anser jag alt Utsk. varit mindre grannlaga i valet af uttryck för omdömet öfver - Den 16 December. 441 ver Tumba bruks förvaltning. Vid flera föreg:de riksdagar har inom BancoUtsk. fråga uppstått om sådane speciella böckers och räkenskapers förande vid nämnde bruk, som Utsk. nu föreslår; men Utsk. har in pleno förkastat de förslag, som Bancofullm. för sådant ändamål framlagt, hvarom Utsk., med tillgång till protocollen, icke bort vara okunnigt, hvarigenom visats, att en sådan speciel bokföring ansetts öfverflödig. Det torde emedlertid, hurudant förhållandet i sak för öfrigt måtte vara, finnes något obilligt att så strängt bedomina Fullmäktiges förvaltning, hvarföre jag reserverar mig mot de härdare uttrycken. Hr Bildt: Den siste värde talaren, såsom ledamot af BancoUtsk. hade kunnat reservera sig mot denna Utsk:s framställning, i stället att nu göra anmärkn. deremot. Emedlertid är upplyst, att ställningen vid Tumba är sådan, att mildare ordalag icke gerna kunnat begagnas, om någon verkan skal! följa lill förbättring, hvarföre jag hemställer, att § mätte bifallas sådan den är. Propos. till bifall å Utsk:s utlåt, i denna § biel' härefter framställd och besvarad med ja jemte några nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordföranden förklarade, det han uppfattat R. o. Ad:s svar såsom bifall till propos. §§ 39 och 40. Vid Utskis yttranden i dessa §§ lät R. o. Ad. bero. §§ 41 och 42. Ulsk:s yttranden i dessa §§ biföllos. Slutmeningen. Hr Skogmans i fråga om dechargen för Bancofullm. afgifna reservation upplästes, pä begäran af Hr Printzenskjöld, som derefter yttrade:
Och Herrans vrede förgrymmade sig åter emot Israel, och gaf David ibland dem in, att han sade: Gack bort, räkna Israel och Juda. Och Konungen sade till Joab sin härhöfvitsman: Far omkring i alla Israels slägter, ifrå Dan intill BerSeba, och räkna folket, att jag må veta huru mycket det är. Joab sade till Konungen: Herren din Gud föröke till detta folket, såsom det nu är, ännu hundrade resor så mycket, att min herre Konungen må se lust deruppå. Men hvad hafver min herre Konungen lust till detta ärendet? Men Konungens ord måste gå före, emot Joab och höfvitsmännerna öfver hären. Alltså drog Joab ut, och höfvitsmännerna öfver hären ifrå Konungenom, att de skulle tälja Israels folk; Och foro öfver Jordan, och lägrade sig i Aroer, på högra sidone vid den staden, som ligger i Guds bäck, och i Jaeser; Och kommo till Gilead, och i nederlandet Hadsi; och kommo till DanJaan, och omkring Zidon; Och kommo till den fasta staden Tyrus, och till alla de Heveers och Cananeers städer; och kommo ut söder på Juda till BerSeba; Och drogo kringom hela landet. Och efter nio månader och tjugu dagar kommo de till Jerusalem igen. Och Joab fick Konungenom summan af folket, som taldt var; och det var i Israel åttahundrade sinom tusende starke män, som svärd utdrogo; och i Juda femhundrade sinom tusende män. Och Davids hjerta slog honom, sedan folket taldt var. Och David sade till Herran: Jag hafver svårliga syndat, att jag detta gjort hafver; och nu, Herre, tag bort dins tjenares missgerning; ty jag hafver gjort mycket dårliga. Och då David stod upp om morgonen, kom Herrans ord till Propheten Gad, Davids Siare, och sade: Gack bort och tala till David: Så säger Herren: Treggehanda ting sätter jag dig före; utvälj der ett af, det jag dig göra skall.
Utbrag af 9ftä?enf?aberne öfwer skålmo f, b, ®ifcwit*8Berfö influtne od) utbetalbte stebel dren 1833 c<$ 1834, Snfluttte SDfeM. Är i833 (Seuom Cagföfuingar. ©cnom . 'ifccorbö ^toifjanbc. Summa. Utbetalbte SDJebd. Är 1833 „ >834 Slcfltfuttoncr, rirfmobcit ocf) anbra omfofluabcr. Dmbubé* mannenö 4,'rotHftoit. Öfmcrffott eU ter aSeftållning, fjwarineb ©ié Summa. Stocholm, ttfdt t)0$ $■. förberg, i836. RIKETS STÄNDERS aisaatiiK^DSRiwiDsittÄas Embets-Berättelse för åren 1834 och 1835. »w\vv\vw $ t o c ft 1) o l nu Tryckt hos Johan Hörberg, ' !«■ ’ 0% r« :• - . ’:- ' - : j ; ;• .:; ‘ ■;- i I ’ r. : V Vt *■> : ,-v •* ■ i _A.f Rikets Höglofl. Ständer, vid sistförfiutna Riksdag, förordnad, att vara Deras Justitiae-Ombudsman, äligger det mig, jemlikt 100 § RegeringsFormen och i4 § uti den för Justitice-Ombudsmannen fastställda Instruction af den i Mars i83o, att genom trycket kungöra en Berättelse om förvaltningen af detta Embete för den tid, som förflutit ifrån det, vid Riksdagens början år 1834» min företrädares redogörelse aflemnades, och under hvilken tid, den 17 September nämnde år, jag kallades att Embetet tillträda.
Regerings-Formen må erhålla följande lydelse: ''Lagtima Riksdag fortfar en tid af sex månader från den dag Konungen låtit om Statsverkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta, och må hvarken före sagde tids förlopp kunna upplösas, utan i följd af Riksens Ständers hemställan och Konungens lif ali, icke eller derutöfver utsträckas, såvida icke Konungen och Riksens samtlige Ständer minst fjorton dagar förut samtyckt till dess ytterligare förlängning på bestämd tidf 3:0 att ur 80 §. Riksdags-Ordningen (Utskottets förslag) orden: ”möjligheten af denna tids förlängning’’ samt ”efter sådan tids förlopp’’ må utgå, men §. i öfrigt bibehållas oförändrad. Af Borgare-Ståndet: ijo. Vid Regerings-Formens 109 §., att den af Utskottet föreslagna perioden: ’’Efter denna tids förlopp skola Riksens Ständer åtskiljas, såvida ieke Konungen och samtlige Riks-Slånden minst fjorton dagar förut hafva öfverenskommit om ytterligare förlängning på bestämd tid,’’ bör utbytas emot fötjande:”Efter denna tids förlopp skola Riksens Ständer åtskiljas, såvida icke Konungen och åtminstone tre Riks-Stånd — hafva öfverenskomma, etc.” 2:0. Vid 80 §. Riksdags-Ordningen, att melianstrophen: ”möjligheten af denna tids förlängning’’ bör utur förslaget uteslutas. Af Bonde-Ståndet; att, i stället för de i i;sta perioden af den föreslagne nya redactionen, utaf 109 §. Regerings-Formen förekommande orden ’’iyra månader'” bör insättas: ■''sex månader.*’ Hvad först beträffar sjelfva frågan om tiden för Riksdags fortfarande, så äro Riks-Ståndens meningar härutinnan i så måtto delade, att den egentliga eller normalliden blifvit bestämd af Ridderskapet och Adeln till fem, af Presteoch Bonde-Stånden till sex samt af Borgare-Ståndet, i enlighet med U{- Bih. till R. S/.
Då likväl de folkklasser, hvilka isynnerhet ligga fattigvården lill last, böra skäligen bidraga lill dennas upprätthållande, samt i anseende till den under sed nare åren inträffade minskning i penningens värde samtidigt med stegring i arbetsoch tjenstehjons-löncrne den mindre bemedlade synes ej skola genom berörda afgifls förhöjande ända lill dubbla beloppen i sjelfva verket blifva svårare betungad, än hvad för få år tillbaka var förhållandet och vid sednaste författnings utfärdande i ämnet afsågs, få Rikets Ständer hos E. K. M:l i underdånighet anhålla, att ifrågavarande moment mätte varda sålunda förändradt, alt omförmälda personela afgift må kunna bestämmas till högst femtio öre riksmynt för man och tjugufem öre för qvinna. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 Juni 1857. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 5 Juli 1837. Preste-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den 4 — •— Bonde-Ståndet den 6 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående gjordt anbud aj eli utländskt amorterings-lån till Svenska Stals-verkel. (Stats-Utsk:s Uthde N:o 63). S. A. K. Under åberopande af det i E. K. M:ts Nådiga Proposition, angående utförandet af de större jernvägs-anläggningar, som af allmänna medel böra bekostas, framställda förslag, alt tillgångar till dessa företag måtte medelst upplåning anskaffas, har, genom Nådig Skrifvelse af den 15 sistlidne Maj, eli hos E. Ii. M:t anmäldt låne-anbud blifvit Rikets Ständer meddeladt för den åtgärd, hvartill detsamma kunde finnas föranleda; varande detta anbud iugifvet af Herman Heine från Hamburg, som dervid skriftligen anmält, att Nordtyska Banken i nämnde stad och H. J. Merck & Komp. derstädes erbjöde Bih. till 11. St. I Afd. 22 170 E.xpeditions-Utskottels Förslag till underd.
Det är förut bestämdt att under krig afgående Båtsmän skola ersättas af Allmänna Beväringen, och Rotarne således vara frie från recruteringen till krigets slut; nu är blott frågan, om de likväl böra utgifva beklädnaden lill Beväringskarlarne, som för Rotarne insättas; och då denna beklädnad är nödig, samt Rotarne ingalunda äro på något sätt undantagne från allmänna stadganderne om beklädnadsskyldigheten, lärer ingen böra tveka att bifalla ifrågavarande Utlåtande. Herr Riben_, Carl Willielm: Jag tror verkligen, att något missförstånd uppstått hos Herr Hjerta i afseende på Utskottens förra och sednare Utlåtande i denna fråga. Den är i sjelfva verket ej så invecklad, som Herr Hjerta tyckes föreställa sig densamma. Kongl. Maj:t har, i en proposition till Rikets Ständer, hemställt, om det icke med billighet öfverensstämde, att de BåtsmansRotar, hvilkas karlar under krig afgå, åläggas betala Beklädnads-vacance-afgift till Krigsfonden. Detta hafva Utskotten i deras förra Utlåtande afstyrkt. Ridderskapet och Adeln torde påminna sig, alt i den Kongl. Pro - Den 18 November e. in. i65 positionen föreslås Vacance-afgiftens erläggande under krig fran den tid vacance uppkommit. Detta skulle hafva föranled t många svårigheter i verkställigheten; och förmodligen hafva Utskotten derföre i förra Utlåtandet, hvari jag ej deltagit, afslyrkl bifall till propositionen. När frågan sednare gången förekom, antogo Utskotten, hvilkas ledamot jag då var, en helt annan grund för Vacance-afgiftens utgörande, och den anser jag vara fullkomligt billig och rättvis. Genom 1812 års Förordning om Allmänna Beväringen är Båtsmanshållets Reci uteringsskyldighet under krig alldeles upphäfven. När Båtsmanshållet derjemte sluppit beklädnaden för de afgångne Båtsmännen, så bar Båtsmanshållet derigenom fått en opåräknad förmån, som ingen ens tänkte på, när 1812 års Förordning beslöts.
Öfvergående till aflöningssättet, vill jag mindre fästa mig vid tionden och vid de sportler, presten för åtskilliga förrättningar brukar upbära. Detta icke derföre, att jag icke fullt inser det minst sagdt obehagliga, och förhållandet emellan presten och församlingen så lätl störande, som uti tionderäkningen ligger; så ock det prestens värdighet förnärmande, till inställsamhet lockande, och för hans, af undseende för person oberoende, samvetsgranna och nitälskande utöfning af sitt kall skadliga, som sportellönerna medföra. Men det olämpliga af tionderäkningen och sportlerna är så allmänt insedt, att redan nu på de flesta ställen konventioner äro ingångna, (och nya upgöras hvarje år vid förefallande prestledigheter), för att uti en viss bestämd lön förvandla åtminstone tionden. Föga torde sålunda inom kort tid vara emot denna del af aflöningssättet att anmärka, såvida blott stadgas, att äfven sportlerna alltid skola uti konventionerna intagas, samt att dessa konventioner uti alla delar af Riket skola ingås för viss längre bestämd tid (minst 50 år), och ej förfalla, antingen efter kortare tid, eller vid prestens död eller förflyttning. Dertill behöfver dock, för att fullständiga förbättringen och fullkomligen upuå målet, ovilkorligen läggas, att presten icke sjelf skall direkte upbära, hvad konventionen honom tillägger, vare sig att detta är varor eller penningar. Ty, icke nog, att denna upbörd är för presten ganska betungande, då på många ställen åtminstone en sed inrotat sig, hvilken ej är så lätt att bryta, den nemi., att presten åt de honom för tiondegifningen besökande skall gifva en förplägning, som stundom, då qvicktionden på olika tid emot den andra erlägges, forde upgå uti värde lika med afgälden. Men, ännu mera, mången ledsam misshällighet kan, oaktadt konventionen, inträffa, föranledd af varans mindre goda beskaffenhet, tvist om måttet eller vigten, m. m.
vers g j o r d e och sannerligen icke litet o c h ersatte säkert sam pigornas sin ätt ej längre för behöfva på och fann eller i Stockholm var berömdt och skalder Kellgren, Leopold, Rosenstein, hyllningssång, Lennoch husmoder öfvervakande kvinnlig Skref som in i som fru dessa vänner d e flesta af d e m sina dikter för sådana herrar bakadragenhet u n d a n, o c h det var ej längre Själf var fru L e n n g r e n skull styrde glädje. l i g flit o c h lycklig rodnad gren föredrog samma och tog bästa hon ordning hetens läppar, vittra nya intima samlats kring tebordet i henframstående » behålla som läste det e n l i t e n k r e t s af det var m e d klappande hjärta och blygMen käcka det husliga lifvets samt som voro sysshöra h v a d h o n skrifvit, för nes hemtrefliga en nagel i ögat, synej mer. skrif b o r d e t, u t a n stens högt och midt diktade dem. hon på hans uppmaning kö- kvar ». att h o n i hufvudet Den man. äktenskapets h a m n Hennes ej sin hatt gingo varit de m o t fruntimrens efter den sta, Det framI n g e n visste rätt, och på en ledig stund mellan hastigt man », » att öka utan tal de arma snillens skara, s o m mödsamt nöta ut båd ' anda, lif o c h själ, blott för den ringa lön att hetas rimma väl. » henne sitt i n n e h å l l s l ö s a p l a d d e r, dem. » A n n a Maria Malmstedt, salaflickan ogillande, verser lorna s i g l y c k l i g t att v i d s i d a n af trött arbete afvogt vid skref.
Midt på skogen; Jag i krogen Stod och vänta’, full med harm. Stockholm måste vara kärt, Fast jag ingen hustru Bengta Hade, den mig kunnat lärt Efter dess caresser längta: Ty till Stockholm trådde jag Från ett glädjelag, Der jag, med behag, Hos min qvicka Lilla flicka, Önskat bli till domedag! Läsaren dömme, om ej dessa stropher äga så mycket af Fredmans Epistlar eller Fredmans Sånger, att en och annan lätt kunde gälla för att vara tagen der. Också har Bellman, i hvars barnaår ännu Runii visor allmänt söngos, såsom gosse lyssnat till dessa toner med fruktbärande välbehag. – I en helt olika rigtning inverkade Runius på den unge Dalin. Dennes fordom så berömda ”Förblindade Verld” har tydligen haft i sigte Runii (dittills ej mindre berömda) ”Lofsång efter öfverstånden Sjukdom”; från hvilken den ock har ärft melodien. Runii portrait, stucket i koppar af Assessor Brenner, visar oss framför hans Dudaim ett gladlynt, men föröfrigt just ej mycket sägande ansigte, omhöljdt af en ståtlig allongeperuk. Verserne derunder, af den latinske fändriken och poeten Lithou, äro lika prydliga, som peruken. Fru Brenner. Samtidig med Runius, och äfven af honom besjungen, var den lärda och vittra Sophia Brenner91. Bekant är om henne Leopolds utsaga, att hon ”skref på flera språk lika väl, eller rättare, lika illa”. Detta yttrande passar dock bättre på Runius, än på henne. Ty redan sjelfva modersmålet skref hon med större noggrannhet, än han; samma omsorg förråder sig i hennes sätt att begagna de främmande språken; och uppenbart är, att åtminstone hennes tyska och italienska qväden taga sig långt fördelaktigare ut, än hennes svenska.
En tillökning af detta anslag lärer derföre vara nödvändig, så vida den plan, som synes vara uppgjord för anskaffning och komplettering af Statens möbler och inventarier, skall kunna utföras och Utskottet har ock af sådan anledning ansett sig böra den härom i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition framställda begäran understödja. Då emellertid den tillökning Kongl. Maj:t nu äskat är temligen betydlig och det torde vara tjenligt, att anslaget icke till visst belopp för framtiden uppföres, innan närmare erfarenhet blifvit vunnen rörande det ändamålsenligaste sättet, så väl att tillvägabringa den såsom nödig ansedda kompletteringen af de Kongl. Slottens möbler och inventarier, som ock att anordna dessas underhåll, har Utskottet ansett lämpligt att beloppet anvisas till utgående under den tid nu skeende statsreglering blifver gällande, äfvensom Utskottet, enär med berörda anslagssumma skola bestridas jemväl utgifterna för underhåll af Statens silfver, koppar, glas och porslin m. m., funnit den af Kongl. Maj:t föreslagna förändrade rubrik för detta anslag vara lämplig. Utskottet hemställer således, att Rikets Ständer, med bibehållande å definitiv stat af den fiir sagde ändamål förut anvisade summa, 12,000 R:dr, för åren 1864, 1865 och 1866 bevilja en årlig förhöjning i samma anslagssumma med 44,400 R:dr, att utgå under den rubrik här ofvan blifvit föreslagen. 3:o Uti den till Polis-, lysoch renhållningen vid Kongl. Slottet och sfi {prinsens palats anvisade summa, har enär den yttre belysningen af Kongl. Slottet ej vore tillräcklig eiler ens jemförlig med den, som egde rum å kringliggande allmänna platser, Kongl. Maj:t, enligt dess nådiga Proposition, äskat en tillökning af 1,250 R:dr.
Till kostnader för Justitie-ombudsmannens embetsresor bör Riksgälds-kontoret, uppå hans reqvisition och emot derför inom hvarje års utgång afgifvandc redogörelse, förskottsvis utbetala en summa af Två tusen R:dr. Skulle dessa kostnader, under ett eller annat år, öfverstiga den dertill sålunda anslagna summa, må till det överskjutande kostnadsbeloppets godtgörande användas hvad utaf enahanda anslag för de sedan innevarande riksdags början förflutna år möjligen kan vara obegagnadt. För upphandlingen af skrifmaterialier och för andra expenser vid Justitieombudsmannens och Tryckfrihets-kommittéens Expedition hör ett årligt belopp af Femhundra ll:dr, emot behörig redogörelse, förskottsvis af Riksgälds-kontorets medel utanordnas. Tryckningen och häftningen af ej mindre Justitie-ombudsmannens årliga ernbets-bercittelser, än hans särskilda berättelse till Rikets Ständer vid nästkommande riksdag, jemte dertill hörande bilagor, böra verkställas och papperet för dessa handlingars tryckning anskaffas genom Fullmågtiges försorg, dock skall den härvid erforderliga korrektur-läsningen besörjas på sätt förut skett; börande samtliga tryckningsoch håftnings-kostnaderna för ifrågavarande berättelser och bilagor omedelbart utaf Riksgälds-kontoret godtgöras, utau afdrag å de till expenser för sagde Expedition beviljade anslag; hvaremot de medel, hvilka inflyta genom samma berättelsers försäljning i bokhandeln, skola af Justitie-ombudsmannen, som härom eger foga anstalt, inför Fullmägtige särskildt redovisas. § 188. Den af Rikets sednast församlade Ständer förre Justitie-ombudsmannen, Kammar-rådet S. L. Theorell tillerkända årliga pension af Sex tusen trehundranittio R:dr, eller samma belopp, som Justitie-ombudsmans-lönen utgjort under den tid han var Justitie-ombudsman, bör fortfarande af Riksgälds-kontoret qvartalsvis utbetalas. § 189. Den till aflöning för Sekreteraren hos Boivie-Ståndets Kansli-direktion anslagna summa, Etthundrafemtio R:dr årligen, bör likaledes qvartalsvis utbetalas af Riksgälds-kontorets medel. I)
Finner BancoUtskottet — —• — les vigt, med annat eller andra Utskott sammanträda, vare sådant tillåtet på det sätt, hvarom Utskotten öfverenskomma, dock a 11 tid genom Deputerade f r å n det eller d e Utskott, som t i 11-f kallas. Finner Banco-Utskottet ■—« 44 §. i morn. Konungens Propositioner, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådane, som kunna eller böra komma under samtliga Riks-Slåndens öfverläggning och pröfning, må ej i Riksens Ständers Plena till omedelbarligt afgörande upptagas, utan skola öfverlemnas till utredande af veder - Konungens Propositioner, äfvensom allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna elle)- höra komma under samtliga Riks - Ståndens öfverläggning och pröfning, må ej i Riksens Ständers Plena till omedelbarligt afgörande upptagas, utan skola öfverlemnas till utredande 41 'Bil. till Conatitutions XJtslc. Betclnli. N:o 3. 73 hörliga Utskott, hvilkas yttranden, hvaraf alltid ett exemplar må hvarje Stånd tilldelas, höra, enligt hvad här ofvanföre samt vidare i Regerings-Formens 56 §. stadgas, föregå Riksens Ständers heslut; och kunna Riksens Ständer genom Ståndens pluralitet, när så nödigt pröfvas, förelägga Utskotten tid till deras Betänkandens afgifvande. åt behörigt Utskott, hvars yttrande deraf alltid ett exemplar må hvarje Stånd meddelas, hör, enligt hvad här ofvanföre samt vidare i Regerings-Formens 56 §. stadgas, föregå Riksens Ständers heslut; och kunna, när så nödigt pröfvas, Riksens Ständer, genom Ståndens pluralitet, förelägga Utskottet vriss tid lill Betänkandets afgifvande, Se Bihanget, 3 Samlin* gen, sid. 824.
Frän Riksarkivarien Nordström, sorn den 24 Mars från Stockholm afrest, hade under dagarne näst före Fullmäktiges sammankomst den 6 April ankommit 3 särskilda telegramtner af innehåll, att lånenegociationerna, dä Frankfurter-tidningarne derom innehållit menliga artiklar, måst flyttas från Frankfurt am Main och fortsättas i Paris. Under de pä sednare stället hållna öfverläggningarne hade yrkats, att de vexlar, som för lånemedlens indragning af Riksgälds-kontoret utfärdades, ehuru de komme att genast accepteras, dock först 3 månader efter hvarje i lånekontraktet bestämd inbetalningstermin skulle förfalla till inlösen, hvilket medgifvande Riksarkivarien enträget tillstyrkte, med dervid fogad underrättelse, att Norska Storthingets hållning i Schlesvig-Hclsteinska frågan vållat så alfvarliga betänkligheter, att hela låneaflären stöde på spel. I anledning af denna framställning förklarade Fullmäktige, att, oaktadt den, kursskillnaden mellan 90 dagars och ä vista vexlar motsvarande förlust, som för Riksgäldskontoret härigenom skulle uppkomma och oaktadt fråga om ett dylikt förbehåll icke förekommit under de långvariga låneunderhandlingarne, Fullmäktige likväl, i betraktande af tidsförhållandena och med afseende å de i och för lånets afslutande redan vidtagne åtgärder, funno sig föranlåtne ingå på det framställda förslaget, dock endast för de 500,000 £ Sterling, som blifvit fixt öfvertagna, hvarom Riksarkivarien Nordström genom telegram underrättades. Låneöfvertagarne, som icke voro nöjde med denna inskränkning, yrkade, att deras förslag om vexlarne måtte utsträckas till alla de lånéinbetalningar, som anmäldes inom den i kontraktet utsatta tiden af 14 dagar, men Fullmäktiges pluralitet förklarade, att de icke ville i denna del ändra sitt redan fattade beslut.