Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen grep han efter rosorna och förde dem till näsan, men fnyste föraktligt åt deras doft — »de luktade lik». Hvarefter han åter sträckte på sig och gäspade. Och medan han låg där, mognade hans beslut till handling. Han gick ut i tamburen och hämtade in rock, hatt och käpp; när han strax därefter såg sig fullt promenadklädd i spegeln, nickade han förnöjdt åt sin bild och blef förtjust öfver att bilden nickade igen. Han släckte lampan och begaf sig ut i världsvimlet. Långsamt och makligt passerade han Humlegården och Norrlandsgatan; det var ingen brådska på färde, och han studerade med intresse lifvet i gränderna. Han kände ingen frestelse att formera någon närmare bekantskap därmed, men att kasta en förstulen blick på ytan roade honom, och han smålog med mycken rutin emot de gatans nymfer, han mötte på sin väg. De frestade honom icke mer än ett stycke förskämdt kött skulle ha frestat honom, när han kom från sin rikliga måltid. Han gick genom Kungsträdgårdens mörka alléer, alltjämt i samma makliga takt, svängande med käppen af och an i luften. Stora klara stjärnor tindrade på den mörkblå vinterhimlen ofvanför hans hufvud; marken var frusen och han hörde sina egna fasta steg. — Han vandrade midt i den östra allén, och ett evinnerligt tåg af skuggor strök honom förbi. Somliga uppförde en liten pantomim, en burlesk friar-scen, där en hes röst besvarades af ett fräckt skratt. Spårvagnarnes klockor ringde. Dramatiska teaterns vestibul kastade en fläck af ljus ut i gatans mörker. Han vände uppåt Arsenalsgatan. Den skinande urskifvan på Jakobs kyrka tillkännagaf, att klockan var half nio. Det var god tid. Han slokade öfver till operahuset och stannade för att studera affischen: Fidelio stod där. Han genomögnade personlistan; det kunde alltid komma till nytta i konversationen. Men nu slog klockan tre kvart på nio, och hans gång blef raskare. Han passerade hastigt förbi Hotell Rydberg och vek af uppåt Malmtorgsgatan. På »Kungen» skulle han träffa sina spelorrar
Ibbs socken å Hven utgående arbetsskyldighet, i följd af de dermed tid efter annan skedda regleringar och deribland arbetsskyldighetens utförande i vissa dagsverken, hvilka lösas med penningar efter markegång, blifvit större, än den ursprunggen varit, än ock att omförmälda hemman nu fä vidkännas på det hela högre skatter och besvär, än närmast belägna hemman å fasta landet af lika mantal och beskaffenhet; och Kongl. Majit anser vid sådant förhållande med rättvisa och billighet desto heldre öfverensstämma , alt lindring i utgörandet af omförmälda dagsverksskyldighet varder de skattdragande beredd, som det, i följd af hemmanens å ön Hven inskränktare egorymd och afskiijda läge, måste antagas, att landtmannanäringen derstädes är i saknad af flera fördelar, hvilka för dess idkare å fasta landet äro att påräkna. Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, N:o 71.
Ständer förslag till inköp eller nybyggnad af tjenlig local för ifrågavarande Casern, med bifogande af behörige värderingsinstrument och öfrige, för anskaffnings-kostnadernes bedömande, erforderlige handlingar; äfvensom att Rikets Ständer måtte undfå behörigen upprättade förslag öfver årliga kostnaden för underhållet så väl al Casernerne for Gar des-Regementena till fots, som af den ifrågavarande Casernen för Svea Artilleri-Regemente, jemte uppgift å den årliga kostnaden för underhållet af Lif-Gardets till häst stall, på det frågan härom måtte framdeles kunna be - 6 Stats-Ulskottets Utlätandej N.o 220. handlas i sammanhang med den allmännare frågan om utgörandet af inqvartering i Stockholms Stad. Då således de af Kongl. Maj:t i Nåder gjorda framställningar om så väl anskaffande af local till Casern för Kongl. Svea Artilleri-Regemente, som erforderliga reparationer och årligt underhåll af de Kongl. GardesRegementenas Caserner m. m. blifvit af Rikets Ständer föranledde, synes det väl, som skulle Stockholms Stad kunna anses hafva billiga anspråk att, i likhet med hvad för Rikets öfriga Städer eger rum, i följd af det vid sistlidna Riksdag för anskaffandet eller bekostandet af qvarter för Garnisonstrupper i nämnde Städer anvisade anslag, 24,000 R:dr årligen, få tillgodonjuta den lindring uti inqvarteringsbördan, som, enligt hvad de vid förslaget till ny inqvarterings-ordning för Stockholms Stad fogade calculer, rörande kostnaderna för hyra och service åt de i i staden inqvarterade trupper, gifva vid handen, skulle staden beredas derigenom, att Caserner åt alla desse trupper af Staten ensam, utan något bidrag af Staden, anskaffas och underhållas.
Det är ingen lust i arbetet när inte han är med. Det är fånigt, men det är så. Fru Marianne skall han läsa, – han eller Ola. Annars får jag ingen lust att skrifva på den, ingen friskhet att göra det. Jag är ett arbetsbi, men ett eremitbi är jag då inte, det känner jag.364 Hörby d. 12 Juli 1886. Stella Kleve säger att det ligger i Politikens program att beskydda det unga Sverige. Men danskarna hysa endast förakt för vår literatur. Vi stå på en för dem öfvervunnen ståndpunkt. De skratta åt våra författare, som de i sin förfining finna öfvermåttan rustika. ”De skulde se Levertin!” säger Bang, ”han kryber længs væggene.” Och Geijerstam! Men alla skola de beskyddas. Jag förstår. Svenska literaturen skall uppfostras till ett lydrike under bröderna Brandes, – ett reservrike när deras eget glider dem ur händerna. Bang söker lyfta lille Nordling upp till höjden af en storman. Hvarför? Schou förlägger Vera, Schou är Bangs förläggare, Schou begär en reklam för Vera och Bang skrifver den. 365 — Det är ingen frisk organism, Stella Kleves. Hon har anmärkningsvärdt fula tänder nu, grå. De borde ha varit starka och hvita, ty af naturen äro de jemna. Och hennes hy är hvitgrå. När hon blir nervös betäckas hennes händer af små runda hvita fläckar på en hud som är mjukare och rödare än den eljest brukar vara. Så hon snörar sig! Och så har hon förstört sin mage med klifs och sitt själslif med böcker. En härlig produkt af öfverkulturen. Kan någon tro att hon skulle bli frisk bara hon blefve gift! Visst inte. Den som är så fysiskt förstörd på förhand samt derjemte så totalt renons på psykisk omedelbarhet, den räddas inte af ett naturligare könslif heller. Det är för sent. Och fantasilifvet har blifvit förskämdt. Blir hon gift skall allt kanske se godt ut till det yttre, men hon skall undergräfvas af sin åtrå efter små extraförnöjelser. Hon skall bli en fru Marianne, men utan dennas fond af omedvetenhet.
H a n stannade i närheten af sin son, som — helt chokerad af det sätt, hvarpå hans föräldrar drogo uppmärksamheten på sig — tillika med sin hustru dragit sig u n d a n i ett hörn af rummet. » Nå, skall inte du nu u p p och dansa med din Emma, liksom jag dansat med mutter? » frågade Berättelse för I d u n gubben helt andfådd. » Jag h a r verkligen lämnat dansen bakom mig af Vera Vinge. för längesedan, » svarade sonen med värdighet. (Forts. o. slut.) Det unga paret hade intet a n n a t att göra än » God afton, Felix! Det är j u flere dagar sedan att svälja sin förlägenhet och nöja sig med sin jag sist såg dig. J a g var visserligen uppe hös tro, att de, i sitt ängsliga aktgifvande på etikett ditt ett slag i går, m e n det var skoltid, så jag och god ton, gjorde bättre figur än det gamla träffade endast E m m a och barnen. Lilla Rosa paret i sin okonstlade giädtighet och naturliga otvungna ledighet. var riktigt söt och vänlig mot farfar. » Vid supén — sedan den högtidliga skålen för Någon klappade herr Grunder på axeln; det silfverbrudparet var drucken — nådde stämninvar värden. » Det ä r riktigt roligt att se er h ä r hos oss i gen sin kulmen, och det ena talet aflöste det afton, h e r r Grunder. Det är så underligt att andra. Gubben Grunder blef allt mera lifvad; om af glädje ensamt eller af för mycken väln u m e r a se er så sällan. » * » Ja, h e r r Ekegren, det k ä n n s också underligt fägnad, var svårt att afgöra. Slutligen skred h a n att n u h a slagit sig till ro. J a g kom som en fram till bordet; h a n ville tydligen hålla tal, h a n olycklig skeppsbruten m a n till detta land, och med. Sonen blef orolig, då h a n förstod hvad här hafva n u jag och m i n famij funnit lycka och meningen var, och ville träda emellan och söka välstånd.
Diskontoch Lånekontors-styrelserna ega, hvar för sitt distrikt, så ofta och på det sätt, styrelserna finna lämpligast samt samt stå under tillsyn och ansvarighet af städernas magistrater, må jemväl vid Diskont-verken i Stockholm och Göteborg belånas mot lånesökandes förbindelse, åtföljd af behörig vågattest, som, innehållande bestämd uppgift på den bergslags namn och den hyttas stämpel, hvarest tackjernet är tillverkadt, dess vigt samt antalet af galtar eller stycken, bör genom åtecknad transport på Diskont-verket. öfverlåtas. § 162, Mom. 2. Lånen utgifvas å fullt Riksdalertal till högst J-delar af pantens försäljningsvärde, enligt mäklareattest eller eljest kiinda förhållanden, och Fullmägtige bestämma i Juni och December månader hvarje år, belåningspriset för påföljande halfår. § 163, Mom. 2. Lånebeloppet, som före slutet af hvarje år fastställes till grund för det nästföljande årets utlåning, bestämmes af Fullmägtige, med afseende å konjunktur och öfriga omständigheter, till högst f-deiar af det pris, som årligen för hvarje bergslags särskilda tillverkningar, såsom lösen för kronans tiondctackjern, af vederbörande embetsverk fastställes. § 162, Mom. 3. Lånetiden år bestämd till högst sex månader; ankommande på Diskont-direktionernas pröfning, huruvida omsättning af lån må få ega rum. § 163, Mom. 3. Lånen utgifvas å fullt Riksdalertal och på högst Sex månader, med Diskont-direktionerna förbehållen rätt att pröfva, huruvida omsättning af lån må få ega rum. § 164. Med såväl utgifning och slutbetalning af lån mot pant af de i § 162 uppräknade effekter samt tackjern, som panternas relaxering eller frigifvande förhålles i enlighet med hvad för närvarande stadgadt är, eller framdeles kan af Fullmägtige föreskrifvet varda. § 165. Diskont-direktionerna ega, hvar för sitt distrikt, att, så ofta och på det sätt, Direktionerna finna lämpligast och för
Det vore i sanning af ett icke ringa intresse för mig att få veta, huru man skulle bära sig åt, i fall man ville sätta Aktuarien till Kongl. KammarRms Registratorsbord. Naturligtvis skulle då, säger man förmodligen, den der biträdande Kanslisten sköta AktuarieKont:s göromål. Meri Akturarien är Kongl. KammarRättens penningeförvaltare, och har i denna sin egenskap ställt upbördsborgen. Kanske vill man tvinga Aktuarien att då på denna sin borgen låta Kanslisten förvalta kassan, verkställa uphandlingar upgöra per.ningeliqvider, utdela skrifmaterialier — med ett ord uträtta alla de bestyr, som med Aktuariens upbördsbefattuing iiro förenade; men om Aktuarien icke låter tvinga sig till ett sådant vågstycke utan beropar sig på sin lagliga rätt, att icke behöfva äfventyra sin välfärd blott derföre att man i hans hand I)en 21 Oktober f. in. 187 förenat 2:ne tjenste!, som äro alldeles oförenliga med hvarandra; skall man icke dä nödgas afstå från försöket att, i verkligheten göra Aktuarien till Registrator och dermed erkänna, att dessa båda tjensters sammanslagning innebär en orimlighet? Hvarföre då låta ett så beskaffadt förhållande fortfara, när ett lämpligt tillfälle är för handen att kunna afskaffa detsamma. Att man hittills hjelpt sig fram, under det man derigenom dagligen utöfvat en orättvisa emot den verkets underordnade tjensteman, som man tvingat att oafbrutet förrätta en tjenst af helt annan och besvärligare beskaffenhet än den. hvarpå man gifvit honom fullmakt oell för hvilken han njuter aflöning, bevisar ingenting mot förändringens nödvändighet. Icke heller ligger något bevis deremot uti den tillämnade sammanslagningen af ifrågav:de begge tjenster inom Kongl. KammarColl., ty hvad som der möjligen kan vara lämpligt, är det icke derföre inom Kongl. KammarRm, hvarest andra förhållanden påkalla andra ordningar. Under min sjuttonåriga tjenstetid inom Kongl.
Man säger att ankommande Riksdagsmän, Otn de ej personligen känna nog många, alltid äga vid Riksdagen en eller flera bekanta, som de kunna rådfråga. Men just detta tvånget att rådfråga ger en oundviklig anledning till listutdelning, och om opinionen icke bestämdt riktas emot allt det sorn dervid i ett ytterst talrikt Stånd kan förefalla, om nödvändigheten ursäktar en del deraf, så ät vägen öppnad för intriger af alla slag. Dessutom huruvida en person genom sitt förra lefnadssätt varit Den xi April e. m. s55 i tillfälle att lära känna många andra, det kan man med tämlig säkerhet af andra få veta; huruvida han har begagnat dessa tillfällen, huruvida han verkligen 'känner sitt Folk, derom upplyses man sällan af annat än personlig bekantskap. På samma sätt, huruvida en af allmänheten utmärkt man har en Riksdagsopinion, till och med hvilkendera han har, kan möjligen efterfrågas, kan upplysas till en del af de förra Riksdagarnas Protocollerj men huruvida han hör, eller ej, till den häftigt villoande Classen, som tror sig fylla sitt kall, då, de genom uteslutande af alla med dem olika tänkande söka bana vägen för sin åsigt att ensam blifva hörd: denna egenskap hos den till val påtänkta bör ovilkorligen bedömmas efter personlig bekantskap, eller skall domen falla au hazard. Om detta medgifves, föijer äfven, att vid stadgandet af former för ett Electors val, är det åtminstone lika principstridigt, att sätta Riksdagsmännernes pluralitet i tvång att icke blott begagna andras omdöme utan att till största delen bestämdt se med andras ögon, och det i frågor der hvar och en bör se sjelf detta säger jag är åtminstone lika principstridigt, som det man klandrar icke utan synbart skäl, då man yrkar hvar Ledamots oinskränkta rätt att välja på alla sina stånds kamrater. Att genom Lagformer inskränka rättigheter, bör undvikas så mycket möjligt är, men ännu värre är, om lagformerna ålägga någon Den l r April e. vu pligter, sorn hsn synbarligen är ur stånd, att kunna uppfylla.
Utskottet med erforderliga upplysningar vid behandlingen af statsregleringsoch andra statsverket rörande ärenden; och som med anledning häraf, Utskottet funnit sig böra hemställa, att, på sätt i likartade fall tillförene egt rum, något lämpligt vedermäle af Rikets Ständers erkänsla för t. f. Stats-kommissariens nitiska och för Utskottet gagneliga biträde måtte varda beviljadt, får Utskottet i sådant afseende tillstyrka, att en gratifikation af Ett tusen Två hundra riksdaler banko må utaf Riksgälds-kontorets medel t, f. Stats-kommissarien Kock tilldelas. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Juli, kl. 10 f. m. Memoriul, i anledning af Kongl. Maj.ts nådiga remiss å Kammarkollegii berättelse, angående kungsgårdars och öfriga kronolägenheters i riket förvaltning. (I. A.) Under den 2 December nästlidet år, har Kongl. Majit behagat till Statsutskottet öfverlemna Kongl. Majrts och Rikets Kammar-kollegii den 5 förut Bih. till ft. St. Prof. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 33 Iläft. 1 2 Stafs-Utskottets Memorial, N:o 247. gångne November till Kongl. Majit i underdånighet insända berättelse om kungsgårdarnas samt öfriga kronolägenheters förvaltning; vid hvilken berättelse blifvit fogade serskilda af de under bemälde Kollegium lydande 3:ne Provinskontor länsvis uppställda förteckningar, utvisande hvilka förändringar med under arrende varande kungsgårdar, kronosäterier och andra kronolägenheter i Riket sig tilldragit sedan den 12 Juli 1844, tillika med en af 3:dje Provinskontoret derjemte upprättad serskild förteckning öfver slika förändringar med kronofiskerier, hvilka från samma tid blifvit för Kongl. Maj:ts och kronans räkning utarrenderade.
Han tog den lilla handen, som låg på hans arm och vände den lekfullt. Han kysste det ena fingret efter det andra, under det att han såg på den fulländade formen af de smala, rosenfärgade naglarne, på ådrornas skiftning från djupblått till grönaktigt och violett i sina finaste förgreningar. » Det blir väl en rikligt förtrollande toalett det här? » sporde han med en hemlighetsfull, hvi skande ton. » Ah, » svarade modern litet afvisande, men ändå smickrad; » du vet ju, alt jag ej mer är ung. » » Kanske icke. det, men förtjusande. » » I dina ögon möjligen. » Hon suckade. » I mina naturligtvis, » svarade han och strök den hand, som han ännu kvarhöll, långt uppåt armen; » men i andras också. Säg mig färgen på din nya klädning! » » Aurikelfärg, » svarade modern småleende; » aurikelfärgad sammet och gult siden till framvåd. » » Så bra den skall taga sig ut! Bättre än både brud och tärnor. » » Din tok! Tror du, alt någon har en sådan tok till gosse som jag har? » sade hon ömt. » Det vet jag inte; men jag vet att ingen har en så intagande mamma. » » Nej, du är alldeles tokig, och så hindrar du mig och låter mig sinka bort frökens tid. Nu får du afsked. Jag måste afprofva min klädning. » Hon gick. Hon dröjde ett ögonblick i dörren, hon vände hufvudet och smålog emot honom. Så sköt hon undan portieren till toalettrummet, där sömmerskan väntade henne. Sonen slängde dörren efter henne, tog sin mössa — den hvita teknologmössan med röd kant — och gick, småhvisslande en munter melodi, nedför trappan och ut på galan. Han var nyss återkommen till sin födelsestad, efter att hafva tillbragt sitt första år vid Tekniska högskolan. Det roade honom att visa sig för gamla vänner och kamrater, utbyta glada helsningar med farbröder och tanter, möta hälft blyga, hälft förtroliga blickar från kvinliga, för delta lekkamrater. Ja, tili och med utropet: » Kors, hvad du har växt, käre Gunnar! » kunde ej dämpa den feststämning, som fyllde hans sinne.
Denna omständighet bestämmer mitt andra skäl. Slutligen kan jag ej finna någon egentlig grund, hvarföre Konungen skall dela fördelen af att disponera Bankens vinst, hvilket synes mig öfverflödigt, då banco vinsten, efter nu gällande stadgande, icke kan användas till annat än allmänna behof och landets nytta. Enär således den föreslagna förändringen, efter hvad jag tror mig veta, icke är af erfarenheten påkallad såsom nödvändig eller behöflig, afstyrker jag densamma. Frih. Boye, Ludv.; Redan länge har tidningspressen bemödat sig att ingifva nationen det begrepp, att nu ifrågavarande grundlagsförändring skulle in neli ära en vådlig magt, leornad åt Konungen på nationens bekostnad; och en ledamot, här midt emot mig, har understödt denna sats och sökt bevisa den. Under sådana förhållanden är det för hvarje representant af vigt att undersöka, om begreppet är riktigt eller falskt; och särskildt är denna undersökning angelägen för den, som, oaktadt han för sig sjelf gjort sig sådan reda för begreppet; måhända snart skall se sig inom minoriteten. Jag hoppas aldrig lefva den dag, då jag skulle understödja öfverlemnandet af en vådlig magt åt Konungen; men jag hoppas också alt aldrig öfvergifvas af den sjelfständiga urskillning, som jag är berättigad att tilltro mig, och hvilken också bevarar från vådan att, i folkets namn, ryckas från folkets sak. Vid den undersökning, jag nu vill företaga, erkänner jag gerna granskarens första pligt att gifva alla meningar deras tillständiga rätt; jag skall ej heller svigta häruti. Jag vill således öppet förklara, att äfven jag tror, att dea nya redactioneu kunnat vara bättre; mcu då den icke äv Den ii Mars f. m. otydlig, anser jag mig icke behöfva vidare uppehålla mig dervid, utan beger mig till sjelfva innehållet af den föreslagna grundlagsförändringen. Man har härvid isynnerhet fastat sig vid det sista momentet såsom farligt; man har sagt, att Konungen får ett veto öfver Bankens vinst, som lenanar rum för ett inflytande, hvarigenom Konungen ensam skulle erhålla den afgörande rätten i afseende på sedelstocken och rörelseeapitalet.
On Gottland med omgifvande mindre holmar, och Färön, belägne nära i midten af Östersjön^ emellan 56054'40" och 57°59'5" Latitud samt emellan 36°16'30" och 37°33'30" Longitud utgöra omkring 24 qvadratmil. Gottska Sandön, belägen 5^ geografiska eller sjömil norr om Fårön, tillhör äfven Gottlands Län. Afstånden ifrån Gottland, till omgifvande fasta land, beräknade i vanliga sjömil, eller 15 på graden, äro som följer: Emellan Klinlehamn och Böda på Öland .9t. » Cron va 11 och Stora Ca i Iso } mil och derifrån till Enger» på Öland inalles 7»t » Hallshuk vid Kappelshamn och Landsorts fyr .14. » Wisby och Westervik 14, » Östergarnsholm och Vindau i Curland 20. » Samma holme och närmaste strand af Curland vid Bakhofven . 18#. » Hoburgen och Reserhooft norr om Danzig ...311. Gottland åtnjuter ett tempererad t klimat, är dock underkastadt det alldeles egna förhållande, att under stränga vintrar, på en Lid af ända'till fem månader, kunna vara afskiljdt ifrån all kommunikation med fasta landet, en följd af öns aflägsenhet derifrån och den under sådana vintrar blifvande myckna drifis, som nästan uppfyller Östersjön. Utom hvad historieskrifvare anföra, såsom inträffadt i en långt aflägsen forntid, är det utan exempel att isen så sammanfrusit att någon på den kunnat färdas här emellan och fasta landet utan att behöfva stycketals begagna båt. Under de sednaste fem åren har kommunikationen med fästa landet varit temligen jemn. Endast vintern emellan 1844 och 1845 var deri afbruten från medlet af Februari till medlet af April.
Då pastorn kom för att säga henne farväl, tryckte hon hans hand på ett särskildt betydelsefullt sätt och hviskade hastigt: — Vill pastorn icke sitta ned endast två minuter, jag har en fattig familj, som jag ändtligen måste tala med pastorn om? Det är så hjärtslitande, fadern lungsot sedan tre år, modern utsliten. sex barn ... — Och pastorn ställde genast ifrån sig batten och satte sig ned, för att åhöra grefvinnans meddelanden. Det är sannt, att han var dödstrött, ty han hade arbetat hela dagen nästan utan en minuts hvila, och som ban skulle vara tidigt uppe följande morgon, längtade han att få komma till ro, men då det gällde att höra talas om och att kanske kunna afhjälpa sina likars nöd, fanns det ingenting han ej kunde försaka. Emellertid hade grefvinnan ännu en strid att genomkämpa, innan hon blef ensam med pastorn. Då Gabrielle fick se, hur styfmodern ordnade sig till en liten tete å tete med sin själasörjare, greps hon plötsligen af en hätskhet, hvars styrka hon kände utan att förstå; hon afskedade ögonblickligen diplomaten, som i det längsta underhållit henne med komplimanger och filosofiska, betraktelser, fick tag i sina bägge yngre systrar Mimmi och Ebba, två240 GENOM SKUGGOR. fjortonåriga tvillingar, som just stodo färdiga att säga godnatt, och hviskade med återhållen häftighet: • — Kom, flickor, skola vi plåga » henne » en stund, följ nu bara med mig, och sätt er bredvid mig, ska ' n.i få se! De bägge flickorna nickade betydelsefullt och följde därefter Gabrieile, förtjusta — både åt att få göra ali förtret åt » henne ». — de kallade aldrig sin styfmor annat än » hon » och » henne » — och åt att ha befunnits värdiga att intrigera tillsammans med » Bellan », som i allt var deras mönster och föresyn. Gabrielle drog dem med sig bort till det hörn, där grefvinnan och pastorn sutto, grefvinnan i soffan och pastorn på en stol bredvid henne.