Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan värd talare, Friherre Boije, har inlåtit sig i betraktelse om successionen efter Öfverste Dorchimont. Jag ber att få fästa uppmärksamheten deruppå, att Utskottet, fast i föresatsen att inskränka sig till Remissens innehåll, ej sagt ett ord om hvilken som skulle blifva arfvinge till Adelskapet. Remissen var, huruvida Generalintendenten dorchimont är berättigad, att på Riddarhuset intaga Säte och Stämma för sin faders numer. Deröfver har Utskottet yttrat dess öfvertygelse, att han icke är berättigad. Dertill har RiddarhusUtskottet inskränkt sig. Efter den förklaring Herr Grefven och Ordföranden nyss gifvit, känner nu Ridderskapet och Adeln Herr Ordförandens mening i detta ämne. Den öfverensstämmer med Utskottets pluralitet, och, som jag tillhört den, äfven med min. Jag anhåller vördsamt hos Herr Grefven och Ordföranden, att Herr Grefven täcktes inför Ridderskapet och Adeln yttra sig, huruvida Herr Grefven finner i Grundlagen något hinder för sig att göra proposition på RiddarhusUtskottets Memorial. Jag hörde ej rätt tyd3 H. 3 34 De*n 8 December f. m. ligt, om äfven denna omständighet redan finnes upptagen i Herr Grefvens nyss afgifne yttrande. Om den står der, ber jag på förhand om förlåtelse, att jag ej rätt kunnat fatta det. Lika med Friherre Cederström hyser jag den önskan, att frågan måtte komma till Constitutions-Utskottet. Det var detta mål jag afsåg, då jag väckte Motionen, och äfven då jag yrkade Remiss till RiddarhusUtskottet.
Hr Rosenblad: Emot sjelfva Ulsk:s förslag har jag ingenting att anmärka, och jag har icke heller yttrat mig deremot. Då det är så obestämdt i vår grundlag ang:de sältet för utländningar att förvärfva Svensk medborgarerätt, är det visserligen nödigt, att ett stadgande antages; och det är så mycket mindre olämpligt, att ett stadgande göres ang:de en viss tid då en utländning kan få bekläda ett Svenskt embete, som vår grundlag icke innehåller något hinder för utländningar, som erhållit Svensk medborgarerätl, att kunna blifva representanter, hvaipå vi äfven vid denna riksdag hafva - Den 19 Augusti f. ni. 1S 5 va ett exempel. Beträffande borttagandet af ordet ”under’’ medgifver jag, alt det kan vara mera språkenlig!, och att således detta ord kan utgå; men jag vidblifver den sals, att jag tror, att med de förhållanden , som finnas mellan Sverige och Norrige, hvilka Riken äga en gemensam Konung och äro genom en särskild förenings-act fästade vid hvarandra, bör ej en Norrsk man vara ställd till det Svenska samhället i samma cathegori, som en Tysk, en Engelsman, en Fransos eller hvilken annan utländning som helst. Jag känner alltför väl, alt i Norriges grundlag är ingen skilnad gjord mellan en Svensk eller hvilken annan utländning; men jag tror ej att det bör hindra, atl på något ställe frågan först väckes, och alt vi bevilja, alt Norrmän lättare än andra må kunna förvärfva Svensk medborgarerält. Jag skulle derföre tillstyrka, att som R. o. Adis gemensamma tanke måtte den anmärkn. läggas till hvad Utsk. föreslagit: att Norrske män, som i Sverige äro bosatte, äro i åtnjutande af alla de rättigheter, som äro i delta mom. tillagda Svenske män. Gr. Fröt ich, Da v id: Jag kan icke instämma med den sista värda talaren, alt man nu borde göra ett undantag för Norrske män, och derigenom partiel t söka att åstadkomma en rättelse i de flerfalldiga oriktigheter, som förefinnas i de unionella förhållandena mellan Sverige och Norrige, och som jag tror det tillhör en annan tid att lätta.
Neii iiiom v iiiilcretseii, som erfarit, att personligheten var iiiidå iiiycket rikare &amp;; ii lifsgiirniiigen, kiinnes förlusteii oersättlig. De, livillm liar i Stockholm stodo Sonja ~ o &amp; d e v s k ~ ncirai, visste henne vara eiz vildfigel, som hos oss icke egde faste, en gikt, som ofta kiiiide fr&amp;inliiigskapet tungt och giirna lyfte viiigeii till flykt iuot aiidrn bygder; De v y o siledes beredda att fiirr eller senare nödgas sakna henne; men dess mera oberedda att helt förlora henne. S i eillrelt och fordriiigslöst tog hon siii plats, att 111an. det ruin var, som hon för siim viiiiner ' icke miirlcte I ~ ~ r l a i stort ") 13cclakt.ioueil af Dagiiy Ilar gifvit fiiljmde $idskriftcr tillstJnd att ~epsodiicern nedamtilende uppsats: Kvin (Zt ?n og Snmfmcict, Köpenhaniii; Hemmet och iSmdHZ7et, Helsingfors ssiiit B~d7etin de Iyi3 / ilion Unirerselle, Paris. Tlsryln y. Ci och liirjungar fyllde - förr; di1 det blef tomt; att de först genom den skymning, som .sl&amp;ckandet d denna starka lifsliiga efterlämnat, insågo huru klart hon lyst upp vår grå- vinter. Det &amp; Y under det första intrycket af det plötsligs slagets snliirta, som dessa rader skrifvas. De h a h a intet niniat syfte 8n den eiikln minnesgardens; till en gen omf0rd lifsbilcl har har s; &amp; iiats s i. viil utrymim soin tid och krafter. ' Soiij la (Sophie) Vasilievii u f öddes 37 (15) Dec.
I afseende på utspisningen har Kollegium velat endast i allmänhet antyda sin tanke, att om General-direktörens förslag, såsom i denna punkt grundadt hufvudsakligen på den låga utspisningskostnad, som vid Danviks hospital under de sednare åren utgått, torde vara för lågt för att kunna utan vilkor tillstyrkas, Öfver-ståthållarens deremot synes påtagligen vara mer än behölligt högt, helst sjukantalet åtminstone icke under de första åren kan stiga till det beräknade beloppet, 150, och ej heller afseende blifvit fästadt pä den lättnad vid utspisningen, som genom en klokt anordnad hushållning kan beredas genom begagnande af jordens afkastning, ladugård m. m., såsom af General-direktören blifvit antydt. Enligt Kollegii åsigt, skulle man derföre måhända komma sanningen närmare, om man, för bestämmande af utspisningskostnaden för året toge till grund 37 å 40 öre pr dag för hvarje person öfver hufvud, då hela beloppet lör det uppgifna antalet sjuke och betjening skulle uppgå till omkring 25,000 å 25,850 Riksdaler, anmärkande dock Kollegium, att denna utgiftspost icke kan annorlunda än förslagsvis på förhand uppgöras, och att först ett eller annat års erfarenhet kan gifva ledning för en till beloppet mera bestämd budget. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 rii-r. viv ^i tzn 1840 oelr 1841. SKicKNOI.N, 1840. rnvciir »os i>. Dinuneer litt ullu cleluiför ded nurvurunde 8i^ Iletinnu; oell llileedr; 8dunder8 8tsd8- IId8kodt, Ull llvillied Xonzl. IVI:,j:d> enlind 15 H. i lteFerin^formen, nu öfverleinnur itiu^uvurunde
Då Utskottet, till följd häraf, föreställer sig att den allmänna reglering, hvarom Rikets Ständer, i deras underdåniga skrifvelse den 29 September i834, anhållit, svårligen under närvarande förhållanden och till äfvenlyrs icke förr, än efter en längre tid kan åstadkommas, torde emedlertid och intill dess en sådan reglering kan försiggå, det i församlingen tjenstgörande Presterskapets billiga klagan och rättvisa af den åsyftade förändringen fordra att åtminstone genast företages en jemkning och inskränkning, som utgör en öfvergång till den mera fulländade ordning, sorn åsyftas. Utskottet får berföre tillstyrka Rikets Ständer: 8 Besv* oeTi Ekon.-Zkskoltets Betänkande, N-.o 118. att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att, vid tillsättningen af prest-lägenbeter, den förhöjde tjensteårs-beräk fiingen må 1:0 helt och hållet upphöra vid förslags upprät tande lill Tredje Glassens Pastorat, samt till Capelians-och andra mindre t jens ler, a:ö nedsättas till beräkningen af i * år för i år vid förslags upprättande till Xa Glassens Pastorat, men 3:o bibehållas i sin fulla kraft, vid tillsättande af • forsla Glassens Pastorat? dock att detta gäller endast med afseende å dem, som hädanefter tillsättas till tjenster, som åtföljas af förhöjd Ijensteårs-beräkning.
Då detta icke är förhållandet med något annat af Statens Verk, inrättade och organiserade för helt andra föremål, skulle öfverlemnande! af den föreslagna uppoch utlåningen åt något annat Stats-Iustitut än Banken både vara mindre lämpligt och genom behofvet af nya Embetsman fordra en ökad kostnad, som återfölle på Låntagaren. Alt åter väl låta Banken bestrida utlåningen, men Riksgälds-Contoiret upplåningen, i afräkning på dess från Stats-Verket öfvertagande Skuld till Banken, torde vara lika litet att tillstyrka, då härigenom en sam - Bancö-UisJits Betänkande, N:o 92. 43 manblandning af Bankens gamla, för dess sjelfbestånd nödvändiga fonder komme att ske med den nya lånerörelsen, och ofvannämnde Bankens Statsfordran, påräknad såsom en nödig reservtillgång, som med lätthet kunde förvandlas i contant, i händelse af behof att för Sedlarnes oafbrutna inlösen förstärka Silfver-Fonden, komme att förvandlas i enskildas Reverser, ställda på afbetalningar under en lång följd af år, och troligen icke lika lätta att realisera. Med stod af hvad här blifvit anfördt, och då Utskottet visat, att sålunda skulle beredas för fastighetsegare till fälle att emot lindrigare ränta och betalningsvilkor omsätta gamla skulder, och derigenom medlen för dem underlättas alt efter hand afbörda sig den skuld, som nu trycker dem och hämmar sjelfständigheten af deras ställning; samt för Banken förmåga alt, äfven före allmänna Silfverutvexlingen, förekomma all större Tackling i myntvärdet, och alt trygga sig emotcoursförlust vid verkställandet af dess Sil fverköp; så får Utskottet, för det fall att Rikets Ständer icke för godt finna att i annan väg för det åsyftade ändamålet bereda tillgång af ungefär samma omfattning, vördsamt tillstyrka Rikets Ständer: att Banco-Fulhnägtigej genom serskild å Rikets Ständers vägnar utfärdad Antorisätion j må blifva upp-. 44 Bil. C. Banco-Utsk:s Betänkande, N:o 92. draget att upptaga ett
Om deras utseende få vi här äfven ett rätt godt besked. När den välbekante norske kämpen Orvar Odd stod i begrepp att lämna sin fädernegård å ön Hrafnista för att tillsammans med sin broder Gudmund draga upp till Finnmarken och därifrån vidare ut på äfventyr, vände sig deras fader Grim till Odd och sade: »Här ser du tre klenoder, frände, som jag vill gifva dig. Det är tre pilar. De bära namn och heta Flög, Rämsa och Fifva. Jag tog dem en gång från finnekonungen Guse. Af sig själfva flyga de tillbaka till strängen, och allt, som de sändas emot, träffa de.» Odd tog emot Gusepilarne och granskade dem. Han fann dem förträffliga, ty spetsarne voro fästa till skaften med gyllene band. »Många goda gåfvor har jag mottagit», sade han, »men inga, som synts mig jämgoda med dessa. Haf stor tack, fader!» Då bröderna kommo norr ut till Finnmarken, funno de uppe i land en mängd jordhyddor; och dit begaf sig Gudmund en morgon med sitt folk. De sprungo in i hyddorna och rånade kvinnorna, ty männen voro borta. Kvinnorna blefvo utom sig af förskräckelse och ropade vildt. När Gudmund och hans män om kvällen kommo tillbaka till skeppen, frågade Odd: »Hafven I varit i land i dag, Gudmund?» »Ja», svarade denne, »och där tycktes mig vara mycket nöjsamt. I morgon skall du göra oss följe dit.» »Nej, det vill jag icke», svarade Odd, »ty ingen heder vinnes af att råna kvinnor, och skola de nog vedergälla eder det omak, I dem gjort. Strax i morgon vill jag fara härifrån.» Efter en längre äfventyrlig färd till Bjarmaland2, kommo de tillbaks till Finnmarken och lade till vid samma plats, där de nyss varit. Landet vid södra och östra stranden af Hvita hafvet. Som de lågo där om natten, fingo de höra ett väldigt brak, och som de ordade om, hvad detta månde betyda, kom en ny och vida värre skräll, och så snart denna tystnat, kom en tredje, som var ännu våldsammare.
Jag får deremot anmärka, att derest frågan skulle komma att afgöras på det sätt, som nu är föreslaget, och PresteSt. skulle linna eli sådant beslut vara emot deras privilegier stridande, PresteSt. icke lärer underlåta alt hos K. M. göra framställning emot verkställighet af ett så beskaffad! beslut. Denna utväg bör så mycket mindre vara främmande för Ståndet, som den blifvit vidtagen förut. För den händelsen, alt sådant skulle komma att ega rum, anser jag mig icke böra fälla något omdöme om behörigheten af en sådan möjlig protest, men jag ber dock att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt år 1830 föreslogo R. St. indragning af alla indelta räntor samt förändring uti sättet för hemmansräntornes och tiondens lösande, hvaremot PresteSt. till K. M. afgaf underd. protest. Då var fråga, mine Hrr, om en fullständig indragning af räntorna. Nu åter är icke fråga om någon rubbning af indeluingshafvares rätt att vid sina indelningar bibehållas, d. v. s. att blifva bibehållna vid åtnjutande af den lösen, som för deras indelningar, efter meddelade föreskrifter, kommer alt ega rum. Öfver R. Sl:s nyssnämnde förslag hördes krigsoch kammarcollegierne, som d. 11 Maj 1831 afgåfvo sitt förslag och dervid yttrade, att ”Presterskapets, ”på grund af åberopade privilegier, deremot anförde protest, så Den 9 September e. m. 235 ”myckel mindre förtjenade afseende, som preslerskapel dervid enklast vore atl betrakta såsom löntagare, samt de rättigheter, som ”grundades på indelta löniugssältet, så länge det fortfore, för öf”rigt endast kunde gälla lör de i tjenst varande embetsoch tjenstemän, men ingalunda för dem, som framdeles tillsättas med de ”löneförmåner, hvilka dä kunna vara bestämda.” Man invänder troligtvis häremot: bvad betyder tvänne collegiers yttrande i saken; men i afseende derå skola vi få höra hvad R.
Gud vet huru länge samtalet på detta sätt kunnat fortfara, och med huru många missdåd, verkliga och diktade, möjliga och orimliga, delinqventernes syndaregister blifvit ökadt, om ej herren i nankinsbyxorna, som aldrig haft kikaren från ögat oftare, än han behöft torka den med sin näsduk, hastigt utropat: – »Tyst, go’ vänner! der komma de med den förste. Det är visst Brahe? Ja, riktigt; men, min Gud, så förändrad! Hvad den stackarn nu ser nedslagen och aftacklad ut! Högfärden har väl rest förbud åt helvete.« Alla tåspetsar höjdes, alla öron spetsades, alla ögon uppspärrades, alla munnar tystnade. Nyss skulle man knappt kunnat urskilja smällen af ett pistolskott bland sorlet af de tusentals språkande: nu deremot hade en myggas surrande kunnat bemärkas. Den undersätsiga qvinnan våndades öfver all beskrifning. Hon svettades; blef trampad på hälar och liktornar; knuffad i sidor, rygg, mage och bröst; fick sin halsduk bortryckt, sitt förkläde sönderslitet, sin kjortel nedsmutsad; och såg ändå ej annat, än spetsgårdens bajonettspetsar och sina lyckligare lottade – det vill vid detta tillfälle säga: mera långhalsade – medåskådares hufvuden. Det ångrade henne nu rätt hjertligt, att hon begifvit sig ut, för att betrakta detta jemrens skådespel, och hon skulle alltför gerna genast hafva återvändt till sina under tiden åsidosatta hemsysslor, om återvända i detta ögonblick varit möjligt, och om icke trängseln tvingat henne, att, oaktadt allt hennes stretande att komma i rörelse, likväl tills vidare förblifva orubbligt stillastående. Den vildaste despot, den mest förtviflade älskare, den girigaste ockrare, den nyfiknaste käring böja sig alla under nödvändighetens lag, trots ordspråket, som talar om seglatsen mot strömmen. När vår undersätsiga qvinna således blifvit fullkomligt förvissad, att, i hennes dåvarande belägenhet, ingenting var att göra, gjorde hon också ingenting annat, än svor mellan tänderna och höjde sina blickar afundsamt mot riddarholmens torntupp.
PresteStåndet samt Yällofl. BorgareStändet, och det sista, eller Ar:o 61, gilladt af R. o. A., Preste - Betänkande n, N:o 120. igi Ståndet och BondeStåndet; och sorn, likmätigt 6g §. Regeringsformen, desse mål således äro af R. St:r afgjorda, har Utskottet, till följd af de gjorda anmärkningarne, icke kunnat desamma under vidare åtgärd taga. Utlåtande, i anledning af gjorda Motioner om eftergift af Kronans fordringar lios enskilde för bytesbrister. (I.-A.) Från H. R. o. A. har till Utskottet remitterats ett Memorial af Hr Montgomcrie, Fabian, hvaruti han, såsom en himmelsskriande orättvisa anmärkt indrifvandet af de så kallade bytesbristerne, och i synnerhet de deraf härflytande efterräknings-poster, till ett mångdubbladt belopp större, än sjelfva Jordeboks-räntan som byttes för i4o år sedan, och derföre Motionären, under tillika yttrad förundran, hvarföre man icke långt förr utredt dessa bytesmål, medan det ännu var möjligt att medelst qvittencer förklara och försvara sig, och huru det kunde anses rimligt, att, för det man dröjt med utredningen en sådan tidslängd samt gjort hemmanen sorn utbyttes gravationsfrie, de olycklige Descendenterne af familjer, som icke vetat af en sådan skuld, skulle pligta med efterräkningen af ränta på ränta i så raångfalldiga år, hemställt, att R. St:r mätte gå med underd. önskan till K. M:t och begära inställelse af desse eftenäkningarsyndrifvande samt att I ig2 Stats-Utskottets de, som redan betalt, malle återfå, livad de i sådant afseende erlaggt. Oell borde i de bytesmål, som redan voro utredda, viii Baiern och Jordeboks-räntan, men inga efterräkningar, indrifvas, utan desse senare af R. St:r utstrykas.
Dessa tidt och ofia förnyade förslag hafva således icke erhållit uppmuntran af j Rikets Ständer, men orsaken dertill kan måhända påträffas uti det förhållande, som visar sig vid jemförelse emellan de särskilda förslagen, att nemligen åsigterne om ifrågavarande municipal-styrelsers ändamål och befogenhet icke kommit till full stadga. En del hafva betraktat de så kallade länsnämnderne såsom af menigheterne åt landshöfdingen valde rådgifvare och biträden uti läns-styrelsen, andra såsom representationer för länen, befullmäktigade att föra bela läns-menighetens talan samt rådpläga och besluta om länens gemensamma ekonomiska angelägenheter. Utskottet tvekar för sin del icke att gifva företräde åt den sednare uppfattningen af församlingens karakter, och anser den förra knappast förenlig med våra läns-styrelsers inrättning. I vissa främmande länder äro visserligen styrelser af motsvarig egenskap inrättade i kollegial form, men erfarenheten har icke vitsordat denna organisations företräde framför den svenska läns-styrelsen. Hvad som sökes, är också icke att få ett bättre inrättadt embetsverk för skötseln af länets styrelse, utan att tillskapa ett uttryck af läns-inbyggarnes gemensamma vilja, en församling utrustadt med makt att förbinda menigheten lill uppoffringar för gemensamma ändamål. Utskottet anser ock derföre den af en del motionärer för ifrågavarande församling begagnade benämningen landsting bättre motsvara begreppet af en rådslående församling, än det af andra nyttjade uttrycket länsnämnd, hvilket snarare betecknar ett vid landshöfdingens sida stående styrelse-biträde. För Ålim. Besv.- och Ekon.-Utsl;:s Bel. För landstingets attributioner torde, efter hvad derom redan är taladt, någon omständlig redogörelse icke erfordras. De anförda exemplen från andra länders lagstiftning i förevarande ämne lenina i delta hänseende tillräcklig ledning för omdömet. Det lider intet tvifvel, att landstingen, örn de ock i början komine att dragas med en viss torftighet på förhandlingsämrien, äro mäktiga af en stark utveckling och skola allt mer öka föremålen för sin verksamhet.
Banco t Utsi o ttet$ Be; än handen. denne Hapie-Anstalt på det hela, som t|e Re* glementariske föreskrifter, hvilka kunna finnas, nödige för att hringa den samma f möjeligas^e öfverensstämmelse med det åsyftade ändamålet;. och in.skränker sj.g här blott till upptagande af någre i Herrar Revisorers Beritt” telse? omnämnde speciella frågor, i afseende på bevakningen, och förebyggande af förlust på hvad redan finnes utgifvet, eller nu unde? tiden i stadgad ordning utgår» 1:0 Det af Rikets Ständers Herrar Revisorer år 1820 på förekommen anledning gifne Stadgande, att en och samma Person ej finge antagas såsom Löftesman för Odlings-Lån till högre Summa än 6000, R-drsamt att, då en Persön förut tecknat sin borgen för ringare Summa iin den nyssnämnde, dess ytterligare Löftesförbindelse endast må antagas under det vilkor, att betyget om vederhäftigheten vid senare tillfället, har afseende äfven pä förut ingången Borgen, och sår lunda innefattar hela det Odlings Lånebelopp, hvarföre samma Person såsom Löftesman iklädt sig ansvarighet: (1820 års,Rev. Berättelse 2 Afd; §. 7.) får Banco-Utskottet jämväl för Dess del till Rikets Högloft» Ständers bifall hemställa; men anser det ytterligare tillägg härvid erfordras: att uti Maximi Summan af 6000 R.dp för Löftesman, må inberäknas äfven de egne Qdlirigs-Lån samma Person kan hafva erhållit, så ptt till Odlings-Lane-Fogden en Person icke får lufta för. högre Summa, ari 6.000 R.dr i ett för filt både såsom Läntagare och Löftesman.
Kanske skola Smålands mindre befolkade bygder gifva större inkomster, då all rörelse på flera mils afstånd måste samlas på jernvägen, än det folkrika Westergötland med sjöarne Wenern och Wettern, förenade genom Göta kanal, på 3 ä 4 mils afstånd, och säkert mer än Mälarestränderua om en jernbana blefve dragen i deras grannskap. Kommittéen anser sig såsom ett ytterligare exempel böra anföra, att Norska jernvägen från Kristiania till Eidsvold lemnat mellan G och 700,000 Riksdalers årlig inkomst, samt gifvit de prioriterade aktie-ägarne 5, och de oprioriterade 1J procent på sina aktier. Denna viig går från hafvet nära 6 mil rätt in i landet, men om en segelbar vattenkommunikation öppnades från sjön Mjösen i bredd med jernvägen till Kristiania, så skulle också dessa goda resultater af jernvägen med detsamma försvinna. Gefle-Dala jernväg har af samma skäl utan tvifvel en vacker framtid, såsom den redan gjorda början gifver en säker anledning att förmoda; hela det på trä och jern samt andra råämnen rika samt delvis tätt befolkade Dalarne skall 36 på denna väg underhålla sina förbindelser med hafvet, likasom det mellersta Norge på den Norska hufvudbanan. Så fortfar ock rörelsen på banan emellan Nora och Orebro samt Nora och Arboga att jemt stiga, under det att den direkta trafiken emellan Orebro och Arboga är af föga betydenhet. Det kan synas som om Kommittéen vid framställningen af förenämde förhållanden varit vidlyftig, men Kommittéen anser deras rätta uppfattning vara af så mycken vigt 'vid våra kommunikations-anstalters ordnande, företrädesvis vid jervägarnes utläggning, att derpå icke kan fästas nog uppmärksamhet.
S. D. Remitterades till Bevillnings-Ulskoltet nedannämnde den 5 dennes på bordet lagda Kongl. Maj-.ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemligen: l:o angående förändring i bestämmelserna rörande poslvigten; och 2:o angående den så kallade Kurhus-afgiften. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Kongl. Maj:ts, den 5 dennes på bordet lagda, nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte beslutade lagförändringar. S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskotlet Kongl. Maj:ts den 5 dennes på bordet lagda nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, med öfverlemnande af förslag till nya predikolexter och ny kyrkohandbok; jemte de i anledning deraf nu afgifne yttranden. S. D. Föredrogs och bifölls Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 1, om arfvoden för en Notarie och en Kanslist. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskotlets Memorial N:o 1, angående tillökning af Utskottets tjenstemanna-personal. S. D. Remitterades till: Siats-Utskottet f:o. Herr von Hofstens, Sten Erland, den 5 dennes på bordet lagda motion, att Kongl. Svenska Aktie-bolaget för jernväg mellan Köping och Hull måtte återfå återstoden af de i Kongl. Stats-konloret såsom säkerhet för jernvägens färdigbyggande nedsatte medel, jemte eli i anledning deraf nu afgifvet yttrande; 2:o. Herr Bildts, Didrik Gillis, denna dag väckta motion, angående riksdagskostnadernas bestridande direkte af Riksgälds-kontoret; 5:o.