Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr eller tillhopa 151,526 R:dr, har blifvit å staten uppförd, dock under förbehåll att, i öfverensstämmelse med hvad jemväl redan linnes i författningarna föreskrifva!, de å en eller annan ort från kommunerne efter gammal häfd möjligen ännu utgående ersättningar lill Länsmännen komma att för framtiden försvinna; och få Rikets Ständer dessutom, i likhet med hvad förut skett, i fråga om Kronolögdarnes och Härads-skrifvarnes boställen, i underdånighet anhålla, att för den definitiva regleringen af Länsmännens löner en förnyad uppskattning af dessa tjenslemäns boställen må ega rum. bill. till 11 St Erot. 1856—1868. 10 Sami. 1 Afd. 2 Band. 18 138 Expeditions-1] Iskol tets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 196. g') Till beredande af anslag för bestridande tillfullo af kostnaderna för de i Länen utgående allmänna kungörelsers och påbuds tryckning, bar E. K. M:t äskat, alt härtill nu å slat anvisade medel, 100 R:dr banko, målle vid hvarje läns-styrelse ökas till 300 R:dr Runi. Enär göroinålen vid läns-styrelserne i allmänhet under sednare tider tilllagil i betydlig män mot förr, bar ock behof af ökadt anslag för ifrågavarande ändamål deraf blifvit en följd; och hafva derföre Rikets Ständer lemnat bifall till E. K.
Medelst Remiss af den 19 December sistlidet år, har Eders Kongl. Majit i nåder behagat infordra Serafimer-Ordens-Gillets underdåniga Utlåtande i anledning af hvad Rikets Ständers sist församlade Revisorer, vid granskning af Allmänna Hospitalsoch Barnhusfondens räkenskaper för åren 1842 och 1843, anmärkt dervid, att, uppå anmälan af General-Direktören öfver Hospitalerna och Lasaretterna i Riket, Kommendören af Eders Kongl. Majits Vasa-Orden m. m. Carl Johan Ekströmer, om behofvet af något anslag till bestridande af kostnaden för renskrifvarebiträde, dels vid författandet af de Berättelser och Tabeller, honom, i egenskap af General-Direktör, ålåge att årligen afgifva, dels ock vid den med Direktionerna öfver nämnde sjuk vårds-inrättningar förefallande brefvexling, Seralimer-Ordens-Gillet åt General-Direktören Ekströmer anvisat 66 R:dr 32 sk. Banko, att såsom s kr ifvar ehjelp, från och med början af år 1842, årligen utgå; samt att jemväl, medelst Ordens-Gillets beslut af den 25 Februari 1843, Sysslomannen vid Malmö Hospital fått af Hospitalsmedlen sig tillagd en löneförhöjning af 300 Ridr Banko årligen, att räknas från och med berörde års början.
Desse äro de Förstar ibland Esaus barn: Eliphas barn, den första Esaus sons, voro desse: den Försten Theman, den Försten Omar, den Försten Zepho, den Försten Kenas, Den Försten Korah, den Försten Gatham, den Försten Amalek. Desse äro de Förstar af Eliphas i Edoms lande; och äro barn af Ada. Och desse äro Reguels barn, Esau sons: Den Försten Nahath, den Försten Serah, den Försten Samma, den Försten Missa. Desse äro de Förstar af Reguel uti de Edomeers lande; och äro barn af Basmath, Esaus hustru. Desse äro barn af Aholibama, Esaus hustru: Den Försten Jeus, den Försten Jaelam, den Försten Korah. Desse äro de Förstar af Aholibama Anas dotter, Esaus hustru. Desse äro Esaus barn, och deras Förstar; han är Edom. Men de barn af Seir den Horeen, som i landena bodde, äro desse: Lotan, Sobal, Zibeon, Ana, Dison, Ezer och Disan. Desse äro de Förstar ibland de Horeer, alle Seirs barn i Edoms lande. Men Lotans barn voro desse: Hori och Hemam; och Lotans syster het Thimna. Sobals barn voro desse: Alvan, Manahat, Ebal, Sepho och Onam. Zibeons barn voro: Aja och Ana: Denne är den Ana, som i öknene påfann mular, då han vaktade sins faders Zibeons åsnar. Men Anas barn voro: Dison och Aholibama, det är Anas dotter. Disons barn voro: Hemdan, Esban, Jithran och Cheran. Ezers barn voro: Bilhan, Saavan och Akan. Disans barn voro: Uz och Aran. Desse äro de Förstar ibland de Horeer: Den Försten Lotan, den Försten Sobal, den Försten Zibeon, den Försten Ana. Den Försten Dison, den Försten Ezer, den Försten Disan.
Boktryckare icke medgifva något afdrag för det en sida eller någon del deraf icke af tryck upptages; alt i öfrigt Entrepreneuren, inför Utskottet hörd, tillkännagifva, det han vill tillse att de så kallade mellanslagen blifva så sparsamt tilltagne som möjligt; och anser Utskottet detta Entrepreneurens förklarande, med hans kända och af Herr Friherre Cederström jemväl medgifna pålitlighet, böra lugna hvarje farhåga för i detta afseende eftersträfvad vinst. Hvad slutligen angår Herr Rosenqvists af Åkershult yttrade åstundan om allmänt kungörande af ifrågavarande entreprenad, så tror Utskottet sig, till besvarande af denna anmärkning, endast behöfvq yttra, att, enligt dess öfvertygelse, ett slikt utbjudande skulle, i stället att lemna, beröfva Utskottet ali åsyftad garanti för den ordning, säkerhet och skyndsamhet vid Bihangets tryckning och dermed förenadt utskrifningsbestyr, som ansetts oundgängligen nödige, men ej torde kunna påräknas, derest utförandet af samma tryckning skulle upplåtas åt endast den minstbjudande, utan att afseende tillika fästades derå, om den person, som dertill erbjöd sig, egde den för företagets utförande nödiga erfarenhet och kännedom af alla dithörande detail-åtgärder. Efter att sålunda hafva sökt besvara och undanrödja de gjorda anmärkningarne, får Utskottet anmäla, det Utskottet, som, med afseende å hrad i det föregående blifvit anfördt och upplyst, anser någon nedsättning under det af Herr Vougt betingade pris icke kunna tillvägabringas genom uppgörande af serskildt accord för hvarje af de uti Bihangets utgifvande ingående kostnader, finnér sig Bihang till R. St. 9 Sami. 2 Afdtl, a s.dra Häftet. e Expedition!-Utskottets Utlåtande N':o 4* ega full anledning att till alla delar förblifva vid sitt förut i ämnet afgifna betänkande och deri gjorda tillstyrkande; b vartill
Riddcrffapct och Adelns beflut, at nemligen utaf Riksens Ständers Lauks tillgörande försträckning, nuwarande sä kallade krigsstulder alldeles icke stola betalas; sä wil jag icke twifla derom, at Lesie äldre stulder til och Med öfwerstiga Laucoförsträcknings summan, och at sälunda det med Lauco länet äsyftade ändamälet warder förfeladt, om meranämde vennin.getilgäng stulle anwändas til merberördö äldre skulders godtgörande; men ' 20 jag 234 Den 23 Maj. jag haller ocksä för miu del färe, ak r och -ned detsamma de nu til anffaffande nya krigsbehofwen, och andre framgent inträffande utgifter, med Lomans penningar ligenäerLZ, de äldre fordringsägarne ofelbart böra pä nägot sätt tilfredsställas, til förekommande af deras billiga klagan öfwer en bäde mot rättwisa och billighet siridande behandling. De äldre krigsssulderne mäste förmodeligen bestä dels uti Swenffa ^rmöen3 fordringar pä Fält-tr-lctLMk^nw, löner m. m., dels uti private fordringar för lefwererade krigsförnödenheter, som tiläfwentprs, oaktadt betingande emot contant betalning, för felande pennmge-tilgäng blifwit kanffe länge nog siäende oliguiäeraäL.
Commerce-Collegium_, sedan ändamålet med införandet af Tull och I Tulltaxa blifvit omnämndt, anfört: att fullkomlig Handelsfrihet egde rum här i Riket i förra tider, serdeles hvad imt porten beträffar; att denna frihets injskränkning daterar sig från den 23 Dec. 1738, clå, uti en publication från SlottsCancelliet, varning utfärdades emot inskrifning af utländska Kläden, Sidentyg och andra öfverflödigaKramvaror; att dessa till större delen blifvit förbjudna till införsel genom Tull-Taxan den 8 Junii 173g; att detta Förbuds-Systém oafbrutet fortfarit till år 1825, då, så väl som 1826, en något friare varu inoch utförsel blifvit medgifven , i anledning af Rikets Ständers vid den föregående Riksdagen derom gjorda underdåniga hem* Bevillmngs-Utskotlets Betänkande N.o 27. ställan. Kongl.
Jag vidblifver således mitt förslag, och anhåller, del R. o. Ad. malte besluta, att den af Frih. von Liewen gifna donation må af Ridd.direclm emoltagas och på mest förmånliga sätt, som kan ske, förräntas, samt att den iubragla räntan å de i 4 punkten af testamentet omtalade 20,000 r;dr utdelas med 10 pensioner å högst 100 r:dr b:co hvardera; men såvida ej så högt räntebelopp kan erhållas, att pensionerna, då de nödiga förvaltningskostnaderna äro afdragna, till denna summa kunna utgå, må de minskas lill det belopp, som blifver nödigt, men antalet 10 bibehållas. A denna framställning anhåller jag om proposition. Hr Tham, Sebastian Mathias: Såsom ledamot af Ridd.Utsk. har jag öfvervarit behandlingen af denna fråga. De DcngJuni. 129 De af Gr. Posse vid återremissen framställda oell nu förnyade anmärkntr har Utsk. tagit i öfvervägande men liar för sin del icke kunnat frångå sin förut yttrade mening. I 4 punkten af testamentet står verkligen att pensionerna skqla vara 10 och utgå med 100 r:dr. Den enda åtgärd, sorn Utsk. derföre trott sig. kunna vidtaga för att kunna fylla omkostnader och förmodade ränteförluster, har varit, att Utsk. föreslagit det pensionernas utdelning icke skulle taga sin början förr än capilaisumman blifvit så stor att omkostnader och ränteförluster äfven kunde tagas i beräkning. Jag skulle ändå ej motsätta mig Gr. Posses nu gjorda anmärkn. då lian är en af executorerna, derest icke i en till Ridd.directm inlemnad skrift Gr. Posse samt General-lieutenanten Frih. Cederström, hvilka båda äro executorer af testamentet, förklarat, alt de icke hafva något att erinra emot det beslut i ämnet R. o. Ad. fattar. Då nu härtill kommer, att det enda, som testamentet icke bestämdt uttryckt, är när pensionerna skola börja att utgå, så ser jag icke huru man kan ingå på Gr. Posses åsigt. Gr. Posse:
Friherre Lagerbjelke, Gustaf, författade och vid mera nämnde återremiss fogade förslag till underdåniga lyckönsknings-adresser fullkomligen Expeditions-Utsiottets Memorial' 13 Uttryckte de känslor och tankesätt , hvilka Rid-l derskapet och Adeln, för dess del. enhälligt ansåg och önskade böra vid ifrågavarande tillfälle i underdånighet tolkas. I anledning häraf får Utskottet gifva Höglofl. Ridderskapet och Adeln vördsamt tillkänna, att de af Utskottet upprättade och Riksens Höglofl. Ständers pröfning understälde förslag till underdåniga lyckönsknings-adresser blifvit, på sätt till Utskottet ingångne Protocolls-Utdrag innehålla, under den 6 i denna månad, hos det hÖgV. Presteståndet, det vallöf!. Borgareståndet och det hederv. Bondeståndet justerade och godkände; vid hvilket förhållande och då i öfverensstämmelse med Riksdags-Ordningens 49 genom återförvisning från ett Stånd, de öfriges Beslut icke kan betagas kraft och verkan tili Expedition, i mål, der 3:ne Stånds röst utgör Riksens Ständers, Utskottet för sig icke anser någon annan åtgärd i denna fråga öfrig, än den, att samma adresser till underskrifter i vanlig ordning låta utfärda. Stockholm den 14 Pehr. 18^3. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Expeditions Utskottets den 14 dennes afgifne samt den 17 derpå.öljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande öfver Ridderskapets och Adelns återremiss af Utskottets förslag till underdåniga ^Lyckönsknings-Adresser, fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande endast borde läggas till handlingarne. Expeditions-Utskottets Memorial.
Beträffande nya förbindelsers ingående, af redan skiljda personer, kan Staten under inga vilkor sådana förneka, och gör det icke heller hos oss, ehuru kyrkan ensamt har tillegnat sig handhafvandet af alla dessa de vigtigaste förhållanden i lifvet, men genom Statens och kyrkans kombinerade lagstiftning, kommer kyrkan åter här uti en uppenbar opposition mot kristendomen, hvilken i Matti). 5: 32. tydligen förbjuder och stämplar med ett föraktligt brott den, som tager den öfvergifna eller frånskiljda. Allt nemligen ur kristendomens synpunkt, af äktenskapsbrott såsom enda anledning tdl skiljsmessa, och hvilket ju kyrkan, under förutsättning af kristlig, mäste respektera och efterfölja. Kyrkan kan således, lika litet uti detta som föregående fall, göra gemensam sak i lagstiftningen med Staten, om hon icke helt och hållet vill uppoffra sin egenskap af kristlig. Staten åter, har endast det för handen varande faktum att vidgå, såväl som kontrahenternas inbördes förklarande, deras uttalade gemensamma önskan och vilja, hvilken Staten icke kan undertrycka. Derför måste uti hvarje läll kyrkan frånträda sin egenskap af lagstiftare i äktenskapsmål, såväl som Motioner hos Ridderskapct och Adeln 1862. 511 uti all annan lagstiftning, ty hon kan derunder aldrig i sanning bibehålla karakteren af kristlig. Då, ur religionsfrihetens synpunkt, Staten omöjligen kan uppfylla alla fordringar, som de särskilda konfessionerna eller religionssamfunden ville uppställa, eller sålunda göra äktenskapets ingående eller upplösning beroende af former, som hvarje särskildt religionssamfund kunde finna för godt att uppställa, så blir blott en enda väg öfrig, den nemligen, »att icke i lagstiftningen inrymma rätt för någon kyrklig åskådning af saken, utan endast att föreskrifva en borgerlig form för äktenskapers både ingående och upplösning, der dessa sednare olyckliga förhållanden icke kunna undvikas», (eft Rud.)
Det måste nu bero uteslutande på vederbörande kontrahenters omtanka och samtycke, att det förra aftalet så inrättas, att dels varuegaren kan genom låneattestens öfverlemnande på innehafvaren af densamma transportera sin rätt till varorna, dels ock varuegaren förbehåller sig rättighet att utan låneattestens återställande, men med enahanda förbindelser för depositarien emot låneattestens innehafvare, utbyta deponerade varor emot samma varubelopp af samma slag, hvarom naturligtvis låneattesten måste innehålla upplysning; om ett dylikt aftals verkan behöfver lagen ej meddela någon bestämmelse, emedan densamma följer omedelbart af kontrahenternas samtycke och låneattestens innehåll. Men då genom detta aftal depositionsattesten erhållit karakteren af en depositariens löpande förbindelse, som han är skyldig att emot innehafvaren fullgöra, så följer deraf, dels att den ursprunglige varuegaren ej kan fordra varornas utbekommande med mindre än att han tillika återställer den utfärdade låneattesten, dels att försträckningsgifvaren, hvilken såsom handfången pant innehar samma låneattest, äfven har rättighet att af depositarien fordra fullgörande af den förbindelse, som är vid attesten fästad. Under sådana omständigheter är försträckningsgifvarens säkerhet tillgodosedd derigenom att han innehar attesten, hvilken är pant, och någon förmånsrätt i sjelfva varan behöfver ej i lagen tillerkännas honom, emedan för sträckningstagarens försättande i konkurstillstånd ej kan inverka på det rättsförhållande, som eger rum emellan depositarien och försträckningsgifvaren såsom innehafvare af låne - Lag-Utskottets Betänkande N:o 56. 11 attesten. Den sednare har alltid att fordra varubeloppet af den förre, och försträckningstagarens borgenärer kunna lika litet som denne sjelf utbekomma varan i saknad" af låneattesten. Det torde häraf vara uppenbart, att dylika transaktioners verkan beror ensamt af kontrahenternas samtycke och öfverenskommelse samt al låneattestens fullständighet i alla för dessa transaktioner väsendtliga afseenden.
Då i vårt land kan inöfvas 50 å 60,000 ärliga och dugeliga soldater, må man väl kunna formera 3 å 400 dugeliga skogs - S>m 12 fH.etmkm' #, »itj ( 79 befjentar. Men man skall vilja medlen ocli hvarken hårdnackadt hålla sig vid det gamla, eller blindt antaga det nya. Jag anhåller att de sammansätta Utskott tens Betänkande måtte afslås. Nto $. Friherre Ridderstolpe, Fredric i Genom den motion jag vid Riksdagen! början framlagt inför Riksens Ständer, angåen. de ökadt ansvar och bestraffning för dem, hvilka genom skogsåverkan ohelga ägande rätten, har jag redan ådagalagt min opinion angående svårigheterne som häfta vid skogsvården j dessa svårigheter, hvilka vid enskilda vården hittills ägt rum, hafva än mindre kunnat aflägsna® från den allmänna j men en ny och förbättrad Lag emot plundringen skall medverka till det skydd Staten är skyldig meddela mot alla slags ohemula tillgrepp. Med det ringa ansvar som ända hittilla åtföljt skogsåverkan, är det förundransvärd!, att någon Kronoskog kunnat skyddas, då den enskilda skogen åtminstone å orter dem jag känner — med så mycken möda och stundom alls icke kunnat fredas från härjande tjufvahänder, likväl åro dock de allmänna skogarne icke öde, och sådant bevisar redan mycket om vårdens uppmärksamhet. Månne ej mången, som klandrar Jägeristaten* tillvarelse, klan - 8* Den rt Dttember r. m. drar den just derföre att han ej kunnat åtkom? ma skogen så mycket och så ofta han velat! Bättre löner och bestämda föreskrifter »kola ofelbart bidraga att stänga ali väg för plundring af nu ifrågavarande Statens allmänna Egendomj hvarvid mig synes häldre att uppmärksamheten bör fäst«s, än att upplösa just denna Egendom, som borde bevaras.
(Jti denna försvarslinie utgör befästningen vid Ålkistan den offensiva punkten, hvarifrån utfall i fiendens venstra flank kunna med stor fördel utföras, synnerligen så länge den framskjutna positionen vid Ulriksdal kan bibe - Den 13 April. 117 ■hållas, på hvilken således alltid stort niWentle bör fästas, om tillgången på trupper sådant medgifver. En fiende, sorn skall anfalla denna frönt, möter således stora svårigheter uti frontens omfattande utsträckning. Det blir äfven för honom ganska svårt att gå fram i den terrain, som omlättas af Brunnsviken och Ulfsundasjön, der hans flanker ständigt äro utsatte för skärg&rdsvapnets inverkan. Mot norra befästningslinieu liar man hört det inkast görns, att äfven den bort framdragas till norra ändpunkterna af de båda vattnen. Men utom det att venstra flygeln då saknat stöd, så skulle både högra och venstra flygeln blifvit utsatta för turnering och alla de här förut nämnde fördelarne i försvaret hade gått förlorade, att icke nämna den dubbla utsträckning, sora den egentliga befästningslinien då erhållit, med dermed förknippade ökade kostnader och behofvet af ökad besättning. Till norra fronten bör äfven beräknas försvaret af Tranebergsbro, bestående allenast af en murad kasemattbyggnad med 2:ne jordluuetter. Nar försvarstrupperna växt till det antal, att en framskjuten ställning af dessa kail intagas, på andra sidan bron ut Brommalandet, blir äfven denna punktaf offensiv beskaffenhet i fiendes högra flank. Hela det öfriga försvaret måste anförtros åt skärgårdsvapnet, uuderstödt af batterier långs Lilla Värtan, hufvudsakligen för det fall att fienden skulle få tillfälle ett fästa sig på Lidingön. En kasemattbyggnad är dessutom beräknad att anläggas vid Blockhusudden för 50 grofva kanoner, för att mota en fiendtlig flottas insegling till hufvudstaden, sedan försvaret vid Waxholm skulle möjligen af fienden vara till i n tet gjord t.
Men år 1812 den 10 Juni utkom det ännu gällande Kongl. Reglementet för handelsfartyg, som segla under konvoj, och i enlighet dermed har det stadgande influtit i 46 § af det Kongl, förslaget: att om fartyg går under konvoj, befälhafva6 Särskilda Utskottets Betänkande M 2. ren skall vara skyldig, så länge han af sådant skydd sig begagnar, att ställa sig konvojchefens föreskrifter till noggrann efterrättelse. De omnämnda kapitlen i Skeppmålabalken innehålla alla sådana stadganden i rättegången, hvilka icke tillhöra frågan om behörig domstol, och hvad af dessa särskildt angår 6 Kapitlet, får Utskottet hänvisa till motiverna för 304 § i förslaget. Slutligen och då det torde vara öfverflödigt att här upprepa och låta aftrycka den redogörelse för frågans föregående behandling, som finnes utförligt intagen bland de vid det Kongl, förslaget fogade motiver — pag. 79 och 80 i l:sta afdelningen af här ofvan omförmälda tryckta handlingar — får Utskottet till dessa hänvisa och derjemte tillkännagifva, att någon enskild motion i ämnet ej kommit Utskottet tillhanda. Då Utskottet nu går att framställa de anmärkningar, hvartill granskningen af det Kongl, förslaget föranledt, följer Ulskottet den indelning, som i förslaget är iakttagen, dervid torde bemärkas, att ändringarne i §§ 3, 3, II, 14, 22, 28, 30, 265, 276, 280, 290, 293, 305, 317 och 320, tillkommit dels för att göra meningen mera lättfattlig eller fullständig, och dels såsom följd af de mera väsendtliga förändringar, för hvilka sednare Utskottet här nedan redogör. Motiver. :o. Om fartyg och redande § 2. 1 Morn 1 afseende å besigtning och byggande af fartyg, innehåller detta mom.: »att sådan besigtning skall verkställas af sakkunnige män, af hvilka par terne välja en hvardera». Särskilda Utskottets Betänkande M 2. Det torde få antagas att parterne i detta fall endast äro två, nemligen den, sorn låter bygga och den, som bygger fartyget.
Att öfverlåta omsorgen för beredande af religionsvåid åt brunnsgästerna sjelfva, är att i de flesta fall omöjliggöra sjelfva saken. Först sedan brunnsgästerna äro samlade kunna de besluta sig för åtgärder att kalla predikant, att underhandla med någon prestman i Sverige om att åtaga sig uppdraget behöfver sin tid; denne är ej genast färdig att afresa, ban behöfver förskaffa sig tjenstledighet och ordna sina angelägenheter, innan resan kan företagas och svårligen skall allt delta medhinnas, innan brunnsgästerna aflägsnat sig från Carlsbad. Häruti instämde Doktor Arrhenius. Vid 6 § af Herr Grefve Cronstedt, Fr.: Jag reserverar mig emot del beslut, hvarigenom Stats-Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att förklara, det 1861 års Revisorer bort företaga granskning af den ifrågavarande räkenskapen, och jag gör detta i full konseqvens med min, såsom ledamot of 1861 års Statsrevision, redan då yttrade åsigt att Revisorerna, i fall de fattat beslut om granskningens företagande, äfventyrade att begå en inkonstitutionel handling. Mina skäl att, såsom Revisionens dåvarande ordförande, vägra framställandet af proposition på ett sådant beslut, voro hufvudsakligen följande: Den konstitutionela Konungens i Stals-Rådet fattade beslut, så vida detta beslut utfärdas i den form Grundlagen föreskrifver, kan icke ändras eller upphäfvas i annan ordning, än på det sätt att Konungen sjelf i Stats—Rådet ändrar eller uppbäfvcr detsamma — det vill säga — återtager beslutet, antingen till någon del, eller helt och hållet. Nu bar Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref af den 16 Mars 1860, — behörigen konlrosigneradt, — meddelat Chefen för Ecklesiastik-departementet, såsom orden lyda, »fullständig decharge» för en af denne sednare aflemnad redovisning för ett af Rikets Ständer beviljadt anslag, och detta Kongl. Maj:ts beslut att godkänna redovisningen måste ovilkorligen utesluta all påföljd af hvarje Stals-Utskottets Utlåtande M 21. 57 anmärkning, som vid granskningen af samma redovisning redan må vara gjord, eller vidare kan göras.