Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom eftertryck betraktas icke enligt denna lag: a) citater och tidningars aftryck af andra tidningars artiklar, då källan angifves; b) aftryck af dikter såsom text åt musikaliska kompositioner; c) aftryck af kortare uppsatser på vers eller prosa uti läseoch läroböc ker, kritiska och litteraturhistoriska arbeten; cl) ett likartadt begagnande af musikaliska kompositioner. I alla dessa fall måste likväl iakttagas, att erkändt författarenamn alltid utsattes under den aftryckta uppsatsen, dikten eller kompositionen. Uraktlåtes detta, är aftrycket att betrakta såsom eftertryck. § 3, mom. 1. Endast den enligt § 1 laglige egaren till ett på Danskt eller Norskt språk utgifvet arbete är berättigad att detsamma i Svensk öfversättning utgifva eller utgifva låta, för så vidt: a) Svensk författare, enligt Norsk eller Dansk lag, innehar motsvarande rätt; b) författaren eller den laglige utgifvaren sjelf på titelbladet af sitt arbete tillkännagifva sin afsigt att öfversättningsrätten till samma arbete utöfva; och fullföljer sin afsigt, så att åtminstone en del af öfversättningen är i Svensk bokhandel tillgänglig inom två år efter originalets utgifning och hela öfversättningen inom tre år, ifrån samma tid räknade. Af arbeten i flera delar räknas i detta hänseende hvarje del som ett verk för sig. mom. 2. öfversättning, som icke blifvit utgifven af enligt lag berättigad egare, anses såsom eftertryck, mom. 3. Oloflig öfversättning af dramatiskt arbete straffes som eftertryck, oansedt den icke blifvit i tryck utgifven, om deri offentligen och mot inträdesafgift blifvit sceniskt utförd, utan tillstånd af det sålunda utförda arbetets laglige egare. § 4. Förbrytelse emot denna lag kan icke åtalas af någon annan än den, emot 14 Lag-Utskottets Betänkande N:o 36. hvilken den blifvit begången; och icke då mer än två år förflutit efter det förbrutelsen egt rum. § 5.
För öfrigt anmärker Herr Prosten, under medgifvande utaf skadligheten af en alltför vidsträckt rättighet till svedjande, att på flera orter och i synnerhet i Rikets Norra Provinser, der öfverflödig skog finnes, utom rödjande och svedjande många Hemman skulle sluteligen icke allenast blifva i saknad af allt bete,’ utaii Den so Julié »857 Utan afven af sitt mesta Sädes-behof, och pä dessa grunder föreslår, att ägare af sådana Skogstrakter, efter anmälan hos Konungens Befallningshafvande, men utan beroende af Skogs Betjeningen, borde tillåtas, att indela en sådan Skogs-egendom i vissa lotte-, af hvilka blott en lott skulle svedjas för hvarje år. Herr Prosten Doctor Hesselgren åberopar sitt vid Utskottets Betänkande fogade särskildta yttrande samt tilltsyrker att Härads-Allmänningarne måtte imellan Häradsboerna emot en viss skatt tild Kongl. Maj:t och Kronan fördelas. Herr Prosten Thyselius, uti hvars yttrande såsom skäl för Allmänningarnes delning och Jägeri Betjeningens afskedande åberopas dels Herr Prostens egen erfarenhet, dels Kongl. Maj:ts Be* fallningshafvandes i Skaraborgs Län den 7 November 1810 till Kongl. Maj:t aflåtne under*1 dåniga Skrifvelse, deruti på upptagne skäl hemsi alles, att Embetsmanna-bevakningen öfver Krono-skogarna måtte försvinna och dessa antingen försaljas eller under skattläggning delas, samt i anledning hvaraf Herr Prosten tillstyrker, att Krono-skogarne må under full ägande rätt tillenskilda personer upplåtas, samt i sådant ändamål indelas i smärre trakter, hvardera af 25 Tunneland, af hvilka först afsättes så stor del „ gom, efter noggrann pröfning af Konungens Befallningshafvan !e i hvarje Län, anses tillräcklig för de, i hvarje Ort befinteliga skoglösa Boställen.
Ingen kunskap om betydelsen af ord, huru vidsträckt som helst, borgar för dragandet af riktiga slutsatser rörande orsaker och verkningar. Vanan att draga slutsatser af vunna erfarenheter ' och att vidare bekräfta dessa slutsatser genom iakttagelser och rön är det enda, som gifver förmågan att fälla ett riktigt omdöme. Och att den nödgar till en sådan vana, är en af den vetenskapliga undervisningens omätliga fördelar. “ För den, som är böjd att taga intryck af en auktoritet, kan ingen bättre gifvas än den, hvaraf vi begagnat oss. Ty Herbert Spencers namn är ett betydande namn, det må gälla hvilken som helst af nutidens samhällsfrågor, och vi misstaga oss väl knappast då vi säga, att det för vårt århundrades vetenskap torde vara det allra förnämsta. — Man kunde invända mot hans bevisning, att språkkunskapen icke endast består i vkännedom om ord och deras betydelse; men det torde lätt medgifvas, att det dock just är derpå som hufvudvigten ligger vid inhemtandet af ett främmande språk, och det öfriga består i inlärandet af en mängd regler, som stå i ett ytterst lösligt sammanhang med hvarandra. Och hvad den observationen angår, som läsaren antagligen har gjort, att Spencer i öfverensstämmelse med det vanliga språkbruket i engelskan användt ordet veten* skap endast i betydelsen naturvetenskap, så må det anmärkas, att det är just han sjelf som så ytterst mäktigt bidragit att lyfta de sociala och historiska disciplinerna till den rang af verkliga vetenskaper, som de i våra dagar intaga.Det vore ju för resten ett i hög grad oklokt och obe-rättigadt slöseri med en för oss menniskor så dyrbar tid, att använda särskilda formella bildningsämnen, då denna formella bildning lika väl kan vinnas så att säga på köpet under studiet af reala vetenskaper.
Då nu StatsUtsk. höjt anslaget från 65,000 r:dr till 90,000, så är det klart att Utsk. beräknat summan af skolafgifterna lill 25,000 r:dr mindre. Detta i afseende på den beräkning, som jag trott mig finna att StatsUtsk. gjort. För min del skulle jag tro de summor, som nu blifvit anslagna, blifva i det aldra närmaste tillräckliga för en reglering af läroverken. Enligt de beräkningar, som jag varit skyldig att göra under den tid, jag hade den nåden att föredraga dessa ärenden inför K. M., hade jag trott mig finna, alt, om denna stat, ungefärligen sådan som den blef framlagd för K. M., antoges, skulle summorna blifva tillräckliga. Man har sagt att det skulle fordras stora summor lill byggnader. Till en början finnas dock ganska betydliga byggnadsfonder, som för detta ändamål stöde alt använda. För det andra, om K. M. antoge en läroplan, ungefärligen sådan som den hvilken i statsrådsprot. blifvit framlagd, så skulle icke så stora byggnader eller förändringar behöfvas, som man vilt förespegla. I det framställda förslaget hafva visserligen några af klasserna blifvit afsedda att förenas, men åtskilliga klasser hafva ock blifvit afsedda att fortfara, hvarigenom man blir i tillfälle att begagna de rum, som nu förefinnas vid läroverken. Jag är alldeles öfvertygad, alt om R. St. bifalla de nu föreslagna 90,000 r:dr, med rättighet för K. M. alt fritt disponera de besparingar, som på dem uppkomma, dels under det första året, och dels derigenom all icke alla lärare vilja ingå på att afsäga sig sin förhöjda tjenstårsberäkning; så skulle dessa besparingar jemte de byggnadskassör, som inom stiften finnas, vara fullt tillräckliga för de byggnadskostnader, som komma alt erfordras, så vida dessa besparingar och kassor ordentligt och väl administreras.
Slutligen får jag nämna, att icke någon kunnat vederlägga den sats, att Utskrs betänk, icke kan bestå, sedan 2:dra punkten blifvit ändrad på sätt som skett. Tvärtom hafva samtliga talarne nödgats föreslå en ny redaction nästan i hvarje punkt; och jag skulle just Den a4 Juli c. m. i53 just gratulera till att få propos. på elen 3:dje punkten, sådan dea nu lyder. Hr Lefre'n har dock begärt detta, jnen har blifvit så kraftigt bevisad af 3:ne särskilda talare att ny redaction är nödvändig, så att jag förmodar, det han icke vidhåller sitt yrkande i detta afseende. Jag kunde icke vid uppläsningen så fullständigt fatta Frih. Ehrenborghs förslag; men det föreföll mig likväl, som om afvikelserna, i fall de funnos, icke kunna vara väsendtliga, och jag afstår således från yrkandet, att mitt förslag må blifva contrapropos., så vida hans dertill varder antaget. Hr Nordenanckar, Fredr. 'Wilh.: Olämpligheten af Utskts förslag i åtskilliga punkter, är af flera talare redan så utförligt visad, att jag blott skall tillägga några ord. Hvad 3:dje punkten beträffar, är man allmänt ense derom, att den ej åsyftar creditiv i dess egentliga bemärkelse, utan att det blott är fråga örn lån och icke om creditiv för att derå draga vexlar; och då det sålunda är fråga om lån, är det otvifvelaktigt, att Bankens credit måste lida deraf, alt alla veta, det hon är oförmögen att sjelf betala, och då är det enklast och nödvändigt, att staten erkänner sin förbindelse att ikläda sig Bankens skulder. Jag finnér sålunda, att 3:dje punkten icke är antaglig. Hvad 5:te och 6:te punkterna^ angår, finner jag det vara onaturligt, att Banken skall inköpa silfver för högre pris än det, hvartill hon sjelf utvexlar. Det säges väl, att detta endast borde ske i nödens stund; men pag. 35 af betänk, synes det tydligen, att silfverköpen hufvudsakligen åsyfta nya sedelemissioner.
Ett annat lagförslag, som förelädes sednaste Riksdag och Storthing, afsåg regleringen af hvartdera Rikets handelsförhållanden inom det andras område, och föranledde efter vanligheten Norska Storthingets afslag; hvaremot naturligtvis ingenting är att invända, då Norska Storthinget eger en, af ingen bestridd rätt, att äfven förbise sitt lands omisskänneliga fördelar; men det anmärkningsvärda är uti den förev:de ton af vresig misstänksamhet mot Sveriges afsigter, som städse gifver sig luft emot Grannriket, och hvarå det torde tillåtas mig anföra ett bevis uti en Storthingsmans yttrande inom thinget, då det omnämnda förslaget afhandlades, och hvarvid orden lära fallit som följer: — »Alan har (ra Svensk side fordringer og fordringer i del oandlige; i behandlingen af ncerverende sag (Propos. angående regleringen af hvartdera Rikenas Handelsförhållanden) har man havt anledning lil al erfare, al der en dag har varit siglel efter en Toldförening, der vilde havé bragl os i et ruinerende Provincielt Forhold;vore indre economislte og financielle Sager maa vi kunne raade över uden at vende Blikket mod Nuboen». Citatet anföres såsom ett af de otaliga bevisen å den vänligt broderliga sinnesstämning, som inom Norige är rådande emot Sverige. Denne uttalar sig äfven med en serdeles uthållande bitterhet emot de unionelt diplomatiska angelägenheternas förvaltande utaf endast inom Sverige ansvarige Embetsman, och med Noriges sjelf - 68 Den 2 November. ständighetsifver har det redan gått så långt, att man i Norska blad sett yttras, såsom Norige Statsrättligt tillständigt, att påkalla någon vänskaplig främmande makts biträde, i fall man inom Norige skulle anse dess, sedan år 1814 så kolossalt stegrade Slalshöghel genom förslager ifrån Sverige hotad. Hvad särskildt den s. k. Representationen hos främmande makter vidkommer, så sakna i detta afseende de Norska fordringarne å jemnlikheten med Sverige allt stöd, både uti Grundloven och uti Riksakten.
Hvar och en, livilkeii erfarit nkgot af det rena, fridfalla sjalslif som stndieriia kunna skänka, instämmer lifligt i förf: s påstkende, att det för en allvarlig och djupare anlagd natur alls inte ar någontiiig förskräckligt att t. o. m. i ungdomen för några kr m b a r a salongslifvet och wstille Einkelir in sicli selbst 1ialten.n I Ziiricli liksom äfveii i Sverige tituleras man redan i slutet af sin studietid för wdoktor~, hvarined den stora al1iiiänhet; eii äiinii allt-. jämt endast menar medicinaren. Den kviiiliga medicine kandidaten lieter shlunda på god scliweizertyska » es E ' raule Docterw. Fröken doktor liar nu på sjukliusen genom kärleksf nllt deltagande och tillniötesgående i hög grad tillvunnit sig de sjnkas sympatier, så att man tryggt kan pastå, att det lägre folket rent af är entusiasmeradt för kvinliga läkare. Det är ocksh sina inediciniska kamraters förtjänst, som förf. tillskrifver deii rörande vänlighet, Ilvilken ofta lzoin henne till del fran folkets sida. En eftermiddag, då hon med sin kollegiibok under flitig läsning vandrade af och a.n i en all6 utanför staden, kom en äldre kvinca. emot lienne med frågan, om hon kanske var ses Fräule Docter. » Då svaret blef jakaiide, räckte gurniiian lienne genast en bukett vilda blommor, utropande: » då niåste ni också lia en liten blomma. B En annan gång under en resa niellan Florens ocli Zuricli, ville konduktören icke mottagit drickspängar för en visad tjänst, sedan lian fått veta, att fru S.-F. var we stiidirte Doctere,~. » Nej W, sade mannen, » det vore synd och skam att t a mot pangar af er. Lef träl och Gud beskydde er., E ' örf.
Maj:ts Nordstjerne-orden, Arendt Dreijer, blifvit vald till hans Suppleant; och skulle genom utdrag al protokollet Expeditions-Utskottet om dessa val underrättas samt anmodas uppsätta och till Riks-Stånden ingifva förslag till så väl förordnande för de valde, som ock underdånig skrifvelse om valen till Kongl. Maj:t. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: M. 23, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af gatuhusen M 7 Glemminge och JVs 21 Hannas i Christianstads län; M 24, i anledning af väckt motion om skattelösen af alla inom Lunds stift belägna domkyrkooch kyrkohemman med flera lägenheter; JVs 23, i anledning af väckta motioner angående förändring af sättet för markegångsprisens bestämmande; JVs 27, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Tredje Hufvud titel; M 28, i anledning af väckta motioner angående ändring i vissa delar af Instruktionen för Rikets Ständers Revisorer af Statsverket; samt JVs 30, i anledning af Rikets Ständers åren 1363, 1864 och 1865 församlade Revisorers berättelser om granskningen af de under Kongl Kommerskollegii förvaltning ställda fonder och medel. 132 Prot. Utdrag den Januari 1866. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JV° 33, i anledning af väckt motion angående kontroll å utöfvandet af rättigheten att försälja maltdrycker. i S. L). Remitterades till Konstitutions-Utskottet en af Friherre Hermelin, Harid, i den ordning 29 § Riksdags-ordningen föreskrifver, anmäld anledning till anmärkning emot Stats-Rådet. Från Hogv. Presle-Ståndet.
Den 7 September f. m. sig för mig alt förena mig uli Grefve Pos ses åsigter. Herr Hjerta: Det synes som, under det en deJ hyser farhåga för att bifalla min motion* i anseende till deraf befarad förlängning af Riksdagen, man å en annan sida bemödar sig att afskräcka derifrån, på grund af vådan, att Ständerne derigenom skulle hafva tillerkänt Kongl. Maj:t en honom icke tillkommande sanctionsrätt å Ständernes beslut rörande myntväsendet. Jag vill derföre icke yrka bibehållandet af det i min motion omförmälte vilkor afKonungens sanction; det må gerna utgå, Hufvudsaken är, att Stälidernes beslut om myntbestämning fattas, i det hopp att Konungens sanction icke uteblifver. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes utesluta utur min motion de ord, hvari talas om Konungens sanction, så framt icke någon annan Ledamot önskar dem bibehållne. Friherre Anckarswärd: Det tillhör utan tvifvel de sällsamheter man stundom får erfara, att jag af en så aktningsvärd Ledamot, som Herr Munck af Rosenskjöld, stämplas såsom UltraRoynlist, men jag kan dock ej anse denna stämpling vara gifven i så elak mening, som den verkligen synes hafva framträdt. Jag fortfar likväl att anse Kongl. Muj:-ts sanction vid ifrågavarande tillfälle 158 Den 7 September f. m. nödvändig, för att förekomma kränkning af enskilde personers rätt, oell skall i sådant afseende gerna emottaga hvilken benämning som helst. Herr Munck af Rosenskjöld: Mitt sista yttrande var, att den FolkRepresentant, sorn vid flera tillfällen söker att utvidga Konungamakten utöfver hvad Konungen sjelf önskar och Grundlagen föreskrifver, kallas i ett annat land för UltraRoyalist.
En maktlysten och för allmänna röstens varningar döf Regering kunde då, genom en missbrukad och godtycklig utsträckning af den ekonomiska och polis-lagstiftningen, småningom genom ordonnancer tillintetgöra de vigtigaste personliga rättigheter, och slutligen sjelf dymedelst bringas till branten af sitt fall, emedan någon annan slutlig utväg emot detta slags missbruk icke gåfves, än denna folkens ultima ratio, som alltid måste räknas bland samhällets olyckor, emedan man ej kan förutse utgången. Men det är icke blott lagstiftnings-rättens obestämda skick, som bjuder att åt detta ämne egna en allvarlig uppmärksamhet, innan ännu några vådor deraf visat sig. Här i Sverige qvarstå äfven ifrån äldre tider, i egenskap af polis-författningar, en mängd undantags-lagar, som föga öfverensstämma med det nuvar. statsskicket, och som, då många af dem äro för allmänheten, ja lill och med för större delen af lagfarne män obekanta , lätt kunna leda till oförskyllda lidanden. Flera gånger har också vid riksdagarna fråga varit väckt om en revision af dessa författningar, men hittills har allt stannat vid en from önskan af enskilde. Det bör likväl ligga i Regeringens välförstådda intresse, ej mindre än i folkets, att det sednare må känna de lagar, som det skall Den j Mari t. n. a55 lyda, och att dessa lagar äro bestämda, tydliga och sins emellan öfverensstämmande, men icke att någon af dem skall utgöra en hemlig snara , eller kunna begagnas såsom verktyg för hämnd och förföljelse. Det är af denna orsak jag vågar hoppas, att Konungen icke skall vägra sitt bifall till It. St:s anhållan, 0111 de förena sig om en und. önskan i enlighet med hvad jag nu vördsamt föreslår, nemi.: att K. M. i nåd. tacktes anbefalla vederbör., att föranstalta om, och af trycket utgifva en samling af alla ifrån äldre tider utfärdade polisförfattningar, som ännu anses gällande, äfvensom alla andra utan It. St:s medverkan utfärdade lagar, som innefatta föreskrift om ansvar eller böter, och att denna samling vid nästpåföljande riksdag må öfverlemnas till R.
Jag vill ingalunda ifrågasätta, att förändrade förhållanden kunna å tullintraderne komma att verka någon betydligare minskning. Jag antager således med särdeles tillfredsställelse och belåtenhet de uti den Nåd. Proposin antydde beräkningarne såsom fullt tillförlitlige, äfven för den kommande tiden; och det är med anledning af upgifterne uti den K. Proposin jag tager mig friheten begära upmärksamheten å ett, jag vågar tro det, af de mest framstående föremålen för den lagstiftande omtankan. Jag torde icke misstaga mig, då jag förmodar att Regeringen nu ansett tiden vara inne, att lemna R. Stir anledning att offra stora summor och att, med hittills för Sverige oerhörda, skuldsätta Staten, för å banebringandet af ett vidt omfattande jernvägsföretag. Jag döljer mig ingalunda, att Regeringen i detta fall stödjer sig på en allmännare opinion, emot hvilken det skulle föga gagna att höja tviflets stämma, och att bjuda försigtighet och eftertanka, för att ej genom möjliga förhastanden och omogna beräkningar belasta samtiden med efterkommandes rättvisa klander, i fall det af erfarenheten ådagalades, att de ekonomiska vinstberäkningarne varit mera byggda på alltför sanguiniska förhoppningar, än på något grundligt öfvervägande af landets förevarande och såsom beståndande i sjelfva verket tillförlitliga utvägar och oemotsägligt verkliga behof. Det skulle ådagalägga en förmäten och alltför oförlåtlig sjelfviskhet, att emot den allmännare meningen hos den uplystare delen af en hel nation tilltro sig vid sina tvifvelsmål ensam hafva rätt, och jag ämnar således icke mera med ett, under sådane förhållanden vanmäktigt, ord höja min röst till motverkan af åtgärder, hvarom Regering och allmänhet synes vara ense.
Utan att ingå i undersökning om de orsaker, som från början föranleda och allt framgent intill närvarande tid bibehållit - gårdfarihandel!!,. derom Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskoltet, uti afgifvet, Betänkande i ämnet den 1 Junii 181 5 (aftryck t i Bihang lill RiksSlåndens Prot. 4 del. pag.. 287), lemnat upplysningar, hafva Utskotten ansett sig böra utreda' i hvilka afseeuden gårdfärihandels-rättigheten för städerne Borås och Ulricehamn samt allmogen i dé 7 häradérne, för närvarande, skiljer sig ifrån de städerne i allmänhet och Rikets öfrige allmoge förunnade handelsrättigheter; dervid Utskotten, beträffande förenämnde städer, trott sig finna, »tfc deras ifrågavarande företrädesrättigheter framför andra släder hufvudsakligen bestå deruti, att de uti Borås och Ulricehamn bosatte handlande, sedan den r September 1822, indelte i två classer, handlande borgar* oaVygärdfarihandlande borgare, ii ro berättigade* de förre «tt, . mot skyldighet att hålla öppen bod i staden till idkande af vanlig handel, sjelfva eller genom handelsdrängar, äfven uti alla andra, stäf I<agtamt Allm. Bctv. och Ocean. Ulex. Betänkande IV:o 14 «3er, så väl vid sora utom marknader hafva öppen hod för egen räkning till försäljning af varor och ti i! verkningar, sora i Borås och Ulricehamn eller orten deromkring äro förfärdigade; och / * <le senare att idka gårdfarihandel, samt dervid i de städer och orter, hvilka d« åstunda hesöka, så väl vid som utom marknader och under resor lill marknader,"''försälja städernes och ortens tillverkningar. De handlande deremot, som före den i September 1822 v ira nit burskap, åtnjuta dessa rättigheter gemensamt.
Ridderskapet och Adeln väckt motion, deruti föreslås, ali, genom stålens mellankomst, ulväg malle beredas till nedsättning för tyngre och vigligare varor i nu gällande laxa för inre farten å Götha kanal; tillstöd för hvilket förslag blifvit åberopadt, att Götha kanal utgjorde det hufvudsakligaste förbindelse-medlet för likets begge förnämsta afsättningsorter; att likväl kanalen innehade den stora längd, att afgifterne för begagnandet af kanalfarlen, ehuruväl i förhållande lill denna längd låga, dock vore serdeles betungande för den del af rörelsen, som begagnade hela eller större delen af kanalen; och att kanal-bolagets ställning ej tilläte detsamma att medgifva någon nedsättning i de nu gällande afgifterne, enär det vore att befara, det sådant kunde verka en kännbar minskning i bolagets inkomster; hvarjemte motionären, sorn förbehållit sig ali fu aflemna ett, med anledning af Kongl. Majlis nådiga föreskrift, af utsedde kommilterade ularbetadt förslag i afseende på de åtgärder, som borde vidtagas för att underlätta rörelsen på kanalen, åberopat innehållet af den motion, som i enahanda fråga blifvit under sisi lid ne riksdag väckt af herr friherre Carl Gyllenhaal. Förenäninda ärende, som Stats-utskottet ansett sig böra gemensamt med allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet handlägga, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och få, vid afgifvande af sitt yttrande i ämnet, först upplysa, att uti den af motionären åberopade, af herr friherre Gyllenhaal vid sednast förflulne riksdag väckta, motion blifvit, på anförde skäl, föreslaget, bland annat, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes loga anstalt om sådan skyndsam nedsättning i taxan för inre farten å Götha kanal, som kunde finnas nödig för all befrämja afsättning af inhemska produktioner från och lill de kanat-Iinien omgifvande provinser, samt för sådant ändamål berättiga Kongl. Majit alt med Slalssamt Allm. Besvoch Elton.-Vtskollens Ullnlnnde, ?l:o 2.
Begrafningshjelp efter Assessoren Sparrman Dito efter Piovincial-Medicus Colliander . 324 257 22 23 Enligt Kongl. Brefvet d. 29 Nov. i8i5, Ad v. O 6 Ingenieur.Corpsen: Svea Artilleri-Regemente: Fiscalen Lagman Hederstjerna, ersättning för förlorade sportler . 25o Landtmäteri-Staten: Efter Kongl. Brefvet d. 25 Maj i8o3. Ersättning för säng och sängkläder till MaterialBokhållaren Östling . 3 Bataljons-Predikanten Stabeck, Lön , . Under-Läkaren Nervänder, dito 232 53 ■4 16 — Konungens Cancelli: Begrafningshjelp till Sterbhuset efter Förste Landtmätaren Marin • 4i 32 L Begrafningshjelp efter UnderConstructeuren Rask. i5 9 2 3 Tunnor Spannmål å 4i R-dr . Tygskrifvaren å Waxholm, Östling, för 4Me i3 24 Efter Kongl. Brefvet d. 27 Mars 1816, ExpeDito efter Ingenieuren Werming . , 257 23 6 Lif-Drabant-Corpsen: Qvartalet 1819 samt hela 1820 arfvode å 5o R:dr årligen n Dito å Dalarö, Aberg, arfvode Dito Wahrberg, dito Aflöning för Commenderingen å Frösö Skans åren 1813 med i8i5 . , • • . Dito för Commenderingen å Gothland år 1819 Allön i ngs-förskott för 1821 till Commenderingen å Dalarö, 28J T:r Spannmål 4é B:dr Tunnan Ersättning för Communion-vin till afskedade 02 24 4? 11 18 ditions-Secreteraren Bergström, Lön