Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskott för behandling af frågor rörande kyrkans angelägenheter. Frän Heden. Bonde-Stdndet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans embetsberättelse för år i857 samt till riksdagen år 1859, åtföljd af berättelse från Trvckfrihets-kommittéen. Den 28 Oktober. Frän Heden. Bonde-Stdndet. S. D. Enligt det hos Bonde-Ståndets Elektorer hållna och nu upplästa protokoll, voro valde till Ledamöter med deras Suppleanter uti Konstitutions-Vtskottsl. Ledamöter: Johan Persson från Upsala län, F. d. vice Talmannen Per Eriksson från Wermlands d:o, Lars Magnus Knutsson från Östergötlands d:o, Per Mattsson från Wester-Norrlands d:o, Erik Malmin från Westmanlands d:o, Paul Fritt Mengel från Upsala. d:o, Prof,-Utdrag den 28 Oktober i859. Suppleanter: Erik Olsson från Nerikes län, Carl Casper Nettelbladt från Stockholms d:o, Ola Jönsson från Malmöhus d:o, Johan Carlsson från Östergötlands d:o. Stats-Utskottet. Ledamöter: Lars Rasmusson från Göteborgs och Bohus län, Mäns Månsson från Calmar d:o Johannes Andersson från Skaraborgs d:o, Anders Eriksson från Elfsborgs d:o, Erik Ersson från Gefleborgs d:o, Nils Larsson från Jemtlands d:o, Per Nilsson från Malmöhus d:o, Jonas Andersson från Östergötlands d:o, Carl Gustaf Sköldberg från Nerikes d:o. Suppleanter: Per Persson från Wermlands län, Adolf Fredriksson från Upsala d:o, Sven Rosenberg från Christianstads d:o, Carl Anders Larsson från Östergötlands d:o, Jan Andersson från Kopparbergs d:o, Carl Johan Svensén från Calmar d:o. Banko-Utskottet. Ledamöter: Olaus Eriksson från Göteborgs och Bohus län, Sven Heurlin från Kronobergs d:o, Liss Lars Olsson från St.
Skrattar nådig grefvinnan åt det också?» »Åh, det är en annan sak,» utbrister grefvinnan. »Gud har tagit ifrån mig lycka och fädernesland och tvungit mig att äta andras bröd,» säger kusin Kristoffer allvarsamt. »Jag har fått lära mig att ha respekt för fattigdomen, jag.» »Ni ock,» ropar grefvinnan och håller upp händerna. »Hvad människorna äro dygdiga! Ack, hvad de blifvit dygdiga!» »Ja,» säger han, »märk det, grefvinna, att om Gud en dag i framtiden skulle ge mig åter rikedom och makt, så skall jag göra bättre bruk af dem än att dela dem med en sådan där världsdam, en sådan där sminkad, hjärtlös markatta, som gör narr af fattigdomen.» »Det gör ni rätt i, kusin Kristoffer.» Och så marscherar kusin Kristoffer ut ur rummet och rider hem till Ekeby igen; men genierna följa honom ej, taltrasten ropar ej till honom, och han kan ej mera se den leende våren. Till Ekeby kom han, då påsksmällarna skulle aflossas och påskkäringen brännas. Påskkäringen är en stor docka af halm, med ansikte af en trasa, på hvilken ögon, näsa och mun äro tecknade med kol. Rotekäringens aflagda kläder har hon på sig. Den långskaftade ugnsrakan och sopan äro ställda bredvid henne, och smörjhornet har hon om halsen. Hon är alldeles färdig till blåkullafärd. Major Fuchs laddar sin bössa och skjuter af den rätt upp i luften gång på gång. Ett bål af torrt ris antändes, trollkäringen kastas dit och brinner snart lusteligen. Nog göra kavaljererna allt de kunna för att på gammalt bepröfvadt sätt förinta det ondas makt. Kusin Kristoffer står och ser på med dyster min. Plötsligt rycker han upp det stora kungabrefvet ur ärmuppslaget och kastar det på elden. Gud allena vet hvad han tänkte. Kanske han inbillade sig, att det var grefvinnan Märta själf, som brann där borta på bålet. Kanske tyckte han, att eftersom den kvinnan, när allt kom omkring, endast bestod af trasor och halm, så fanns det intet värderikt mer på jorden.
Den bestämda tidpunkten för de båda skånskornas afresa började närma sig. När William tänkte på den förestående skilsmessan stod den närmast för honom som ett af de obehag man måste underkasta sig här i verlden, det obehag man känner vid att komma ut ur sina vanor: flyttning t.ex.; men han reflekterade för resten icke mycket öfver det. Tanken på att han möjligen kunde vara förälskad en tanke som ibland inställde sig framkallade alltid hos honom ett småleende, så otrolig föreföll den honom. Möjligheten att hon kunde vara förälskad förekom honom deremot antaglig nog. Det intresse hon visat honom var ju tydligt; och han kände henne icke nog till att kunna veta, att han för henne representerade ungefärligen detsamma som hon för honom: ett intressant experiment, till hvilket man går under den bestämda förutsättningen att man sjelf är fullkomligt utan fara. I denna lek hade hon emellertid den fördelen framför honom, att hon kände åtminstone de yttre konturerna af hans åsigter och lif; han deremot visste ingenting om hennes föregående som visserligen aldrig rört sig utom det förbjudnas gränser, men hvars historik dock skulle ge anledning till en ganska lång Leporello-lista af flirtations-bedrifter, dervid hon ofta vågat sig så nära ut emot gränsen som hon kunde komma utan att öfverskrida den. Han ansåg henne för en vanlig liten landsortsfröken, hon deremot honom för en förskräcklig don Juan, mot hvilken hon hade att vara på sin vakt. Att han kunde bli i egentlig mening farlig för henne sjelf trodde hon dock aldrig ett ögonblick; dertill kände hon alltför väl sin styrka sin lidelsefrihet. Men hon hade en okuflig lust att komma underfund med, hur en sådan herre egentligen skulle taga sig ut i det ögonblick, då lidelsen grep honom, hvilka medel han skulle begagna för att öfvervinna den kvinnas motstånd, som han älskade. Med ett ord: hon var nyfiken på förförelsens teknik. Den var nästan det enda inom facket som ännu låg utom hennes erfarenhet. Derför hade det nästan varit henne en missräkning att William ännu aldrig gjort något steg i den riktningen. Med afseende på hans gryende känslor såg hon redan på detta stadium betydligt skarpare än han sjelf; men just derför kunde hon icke förstå hans tillbakadragenhet.
Hvar och en skall erlägga skatt i mon af sin förmögenhet och deraf bärflytande Inkomst; och som ännu behofvet af ett utöfver denna rättsgrund sträckt Stats_b drag agde rum ; så fortfor äfven den progressiva afgiften, fastän efter en mera nedsatt Tariff. I Principen voro dessa, efter mitt begrepp, sålunda alldeles öfverensstämmande; och blef det först i verkställigheten , som de skdjde sig åt. Verkställighetssättet, sorn 18 to Fastställdes, hade till 1812 hunnit i erfarenhefen utveckla vissa ganska betänkliga förhållanden, och det var Den 2 4 Martn, /. m. 387 dem man då ville rätta, under det att rättsgrunderne likväl skulle fortlara att blifva desamma. Jä’g vill'upprepa de våsendtligaste , sotn mig nu förekomma: 1 forsta rummet var det att Utslaget blef redan andra året en tredjedel mindre än sorn påräknades , och deraf älven Riksdagen år 1812 til en betydlig del föranleddes. Vidare att, emedan hvar och en sjelf fick uppgöra sin Stat för åtet, afdraga sina skulder och uppgifva sin behållnihg; men andra Medborgare åter skulle domina öfver hans uppgift, kunde de cassera och etter samvete uppföra det belopp Öe pröfvade lämpeligt: Så blef det icke lag, utan godtycke, sorn åtgjorde en af de vigtigaste angelägenheterne i Samhälj let, nemligen Beskattningsväsendet. Då nu den Taxerade på Ed uppgat sin behållning, men de Taxerande åter likaledes på Ed uppsatte den högre; så matte någondera af deni halt orätt. Den ena, som verkeligen viste hvad han hade, eller åtminstone borde veta det, efter haff hade nyckeln till sin Bureau, kunde svara med ansvarighet , men Taxeringstnännen icke så:
Följden af denna granskning blef Comitéens, af Kongl. Maj:t den 2fpde April lSl3 bifallna, tillstyrkande, hvarigenom åt Biscoparne och Ephorerne vid Rikets Läroverk uppdrogs rättigheten att, enligt de af Convtéen bestämda grunder, sedan vederbörandt Lärares yttrande blifvit inhämtadt, vidtaja de vid Läroverken nödiga proviso - Den i i Maj. riska förändringar i nyssnämnde Skol-ordnings föreskrifter. Comitéen har härigenom i förväg undanröjt de mest väsendtliga felaktigheter i de för lägre Läro-verk hittills gällande författningar, intill dess en ny Skolordning kunde i sin hela vidd omfatta alla vid dessa Läro-verk nödiga förbättringar. Att utarbeta en användbar Skol-ordning kunde Comitéen icke utan en sällsynt sjelfför. tröstan försöka , så länge den var i saknad af säkra uppgifter om Läro-verkens nu varande tillstånd. Det var för att afhjelpa denna brist, som Comitéen, enligt sin under.’ dåniga anhållan, genom Kongl. Maj:ts Bref af den 17 de Februari l8t3, erhöll tillåtelse att från Consistorierna i Riket och öfriga vederbörande infordra bestämda och fullständiga underrättelser och uppgifter om alla Uppfostringsoch Undervisnings-anstalter, vare sig allmänna eller af enskildt stiftelse tillkomne. En längre tid måste fordras till insamlingen af dessa uppgifter , så vida de skulle äga behörig noggrannhet. Maj 1814 utsattes såsom den dag, inom hvilken de om Läro-verken äskade upplysningar borde vara till Comitéen insände. De till följd häraf inkomne handlingar äro if en stor vidd. För att kunna redigt öfver, skåda dem, har Comitéen ansett nödigt att öfver deras innehåll upprätta Register Jch tabellariska sammandrag. Detta arbete tpp* drogs åt en Vetenskapsidkare , hvars sällsynta flit och sakkännedom rättfärdiga! Ca-' mitéens val. Först efter dessa upplysningar Den 11 Maj. *49 har Comitéen kunnat med säkra steg framgå till sitt vigtiga mål — granskning och förbättring af allmänna uppfostringsoch lä-' ro-inrättningar.
Ad. till största delen bifallit detsamma; så synes mig nästan grannlagenheten fordra att R. o. Ad. antager den gjorda inbjudningen, hvadan jag vågar tillstyrka detsamma. Ilr Gripenstedt; Då jag nyss hade äran yttra mig, nämnde jag, att jag ansåg det af R. o. Ad. beslutade förslaget ega företräde framför Utskis. Det torde derföre kanske fordras af mig, alt jag närmare borde motivera denna åsigt; men då jag anser detta i sjelfva saken nu vara öfverflödigt, tror jag det äfven vara rättast och mest grannlaga att icke uppehålla R. o. Ad. med ett mera eller mindre vidlyftigt ordande derom. Jag vill blott i förbigående säga, att jag anser företrädet ligga i en större bestämdhet, och refererar mig i detta hänseende till den analys, som Gr. Sparre gjort af de båda förslagen. Hvad nu beträffar sjelfva antagandet af inbjudningen, så eger det visserligen sin riktighet, att man kunde tveka, eller möjligtvis önska att icke antaga densamma, om nemi. förhållandet endast vore sådant som Gr. Lagerbjelke framställt det, eller att alternativet å ena sidan endast vore tidsförlusten och å den andra vinsten af ett bättre förslag; men jag har just begärt ordet för att visa att alternativerna i sjelfva verket äro helt annorlunda. Den värde talaren har nemi. alldeles förbigått mitt andra motiv för inbjudningens antagande, hvilket var alt, örn man än företoge en så vidlyftig 330 Den 16 September. procedur som val till och votering i förstärkt LagUtsk., så vore dock sannolikheten ganska ringa att R. o. Ad:s förslag skulle blifva antaget. Den värde talaren och R. o. Ad. torde sålunda finna, att alternativerna äro: å ena sidan grannlagenheten, jemte en bestämd tids-vinst; samt ä andra, en högst problematisk framgång i förening med en betydlig och säker tidsförlust. Pä grund häraf torde R. o. Ad. kanske ändock finna lämpligast och bäst, att antaga den gjorda inbjudningen. Hr Akerman, Fredr.: För min del vill jag ej yttra någon åsigt om den ena eller andra af de båda redaktionerna. Gr.
Kongl. Maj:ts den 18 dennes, f. m. på hordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående förslaget om upphörande af extra Grufvehjelpen. Statsoch La gUtskotten: Grefve Hårds, C. G., den 21 dennes på hordet lagde Memorial, om nedsättning till Fem Procent af Räntan för Fastighets-Lån utur alla publika Cassör. Bevillnings-Utskottet: 1:0 Herr Heykenskölds, Carl Wilhelms, den 16 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, om. nedsättning af den nuvarande Smides-bc viilningen. x i8o Riks-Ständens 2:0 Grefve Gyllenborgs, Joli. Hen., den 2t dennes på bordet lagde Memorial, 0111 upphörande af det stadgande, att hvarje Län skall utgöra ett visst minimnm af Bevillningen, jemte de af Friherrarne Boije, Ludv., och Cederström, Jac., i anledning deraf denna dag afgifne yttranden. 3:o Grefve Hårds, den 21 dennes på bordet lagde Memorial: a) Rörande direct Beskattning af penninge-förmögenhet; samt b') Om medel till beredande af jemnlikhet i beskattningen. Lag-Utskottet: 1:0 Herr Pereswetoff Morats, And. Willi., den 17 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, om uppliäfvande af stadgandet i 17 Gap. 8 §.
Men då den förändring deruti i afseende på de med indeldte Löner försedde Lands Stats Ämbets och Tjenstemänner blifvit, uppå Riksens Ställ - 1546 Stats-Utskottets Betänkanden. ders sista Riksdag gjorde underdåniga hemställan, vidtagen genom Kongl. Bref-* vet den 26 Junii i8i8och Kongl. Kammar Collegli derpå grundade Kungörelse af den 11 October 1819, att Lands Kamrerare , som hädanefter erhöllo afsked vid jo års ålder och 3o års tjenstetid, ega undfå lika pension med Kamerarere i Rikets Collegier; så ock ehuru Kammar Rätts Rådet Ekelund, under dess långa tjenstetid af mer än 00 år, alltid ådagalagt mycken skicklighet och förtjenst uti de honom uppdragneTjenstemanna befalningar, vågade dock Kongl. Stats Contoiret icke gifva anledning till någon ändring eller undantag för honom uti hvad genom Kongl. Majrts och Riksens Ständers sammanstämmande beslut vore, tiliallmän^efterrättelse, herutinnanfaststäldt hälst ett sådant undantag skulle blifva praejudicat för alla öfrige vid Lands Staterne med indelte Löner försedde Tjenstemän och Betjente, att likaledes därom göra ansökning; hvarjemte Kongl. Stats Contoiret upplyst, att den för Sökanden, efter nu gällande författningar, belöpande pension till likhet med hvad Kamererare i Collegierne efter innevarande års Stat uppbära i Lön skulle utgöra 8o4 R:dr 36 sk., men deremot Lands Kamrerare - Stats-Utskottets Betänkanden. *5 47 rerare-Lönen efter nästi. års Markegång bestiga till 1278 R:dr 16 sk 6 rst.
O, du stackars försmådda, försmädade, hur har man ej häcklat dig, dig och din prisutdelning och din grammatika och din ordbok, särskildt ordboken, för fasliga ord! Och nu — nu, då det blott gäller om du vårdat fosterlandets minnen — hur lugn kan du ej stå, hur stolt, och lägga dina 18 par händer på dina 61 delar » Handlingar » och fråga: Har jag icke vårdat våra stora minnen! — Och en andaktsfull menighet skall ropa dig emot ett högt jublande haleluja. Emellertid torde det kanske vara i sin ordning att dessförinnan något dryfta och undersöka, huruvida professor Ljunggrens nya dogm är lika ovedersägligt riktig som den är vigtig. Att ledia uppmärksamheten ät en sådan dryft-ning är dessa raders mål. Förutom första delen af Akademiens Handlingar har jag inga andra källor än just Akademiens nyutkomna historia; mina anmärkningar kunna der-för vidröra, ej professor Ljunggrens fakta, utan endast hans sätt att sammanställa och uttyda dem.Medgif, att då man vill lära känna en förenings syfte, vänder man sig vanligen, för att fa ett bestämdt svar, till dess stadgar. Så emellertid ej, vår vittre mästare. Eller rättare, han söker i stadgarne, finner ej Akademiens syfte så — som han vill ha det, och passerar vidare. Akademiens stadgar äro mindre klara, heter det derför, se sid. 15. A sid. 68 låter det: » Det vill nästan synas som om dessa stadgars författande varit en af de första åtgärder konungen för sin nya stiftelse vidtagit, ja, det tyckes som om hade han först efter (! ) det stadgarne blifvit färdiga bestämt sig för den utsträckning han i fosterländskt syfte gaf sin stiftelse ». — Stadgarne duga alltså ej; och professor Ljunggren passerar vidare. Innan vi följa honom på hans stråt är det dock lämpligt utreda huru pass klara, eller oklara, stadgarne kunna vara. Lyder § 22: » Akademiens yppersta och angelägnaste göromål är att arbeta uppå svenska språkets renhet, styrka och höghet, så uti vetenskaper, som särdeles i anseende till skaldekonsten och vältaligheten uti alla dess tillhörande delar, jemväl uti den, som tjenar att tolka de himmelska sanningarna ».
Ilet tippförda stycket i r en oniarbctniiig af det i tryck utgifiia, som nr val kandt ocksi i Sverige. Rjiirnson har i oiiiarhetningeii offrat sin optimism p9 sanningens altare. Hans stora makt ligger ju eljest i att öfver \ i v nna ilet oiiila nied ilet goda. HBr Ster later lian dc tvi riktningariie, d e tv8 nioraleriia, st5 oförsonliga emot hvarandra. Den sorgliga sanningen, att ett sidant lif, som i \ Ifs, gör mannen n?, och ntt denna r5het förnekar renheten och föraktar renhetens fordringar, risas oss h i r ntan föruiildriiig. Stycket slrrtnr allts5 följdriktigt dermed att Svara kastar handsken i nnsigtet p9 Alf. 1) essutoni liar stycket underg5tt andra genomgiliande föriindringar och förkortningar, hvilka alla stegra dess dramatiska konst \ .Xrde. Den sceniska verkan iir nu mycket stor, hvilket enilast kan tjena till att förstarka den iuoraliskn. Men natiirligtvis vticker stycket ock&amp; s9 mycket större inotst5nd. Det iir en kastad hanilske och har som s 5 h i upptagits. Men flet in9rkligastc, det föriiiiderligaste af alla dc inkast Kii Handske rickt tir det ~öplinz brcfvct * f r h professor Monrad i Luthersk Ugeskrift. I ' rofessorn har i iiiirniaste hanil blifvit retad af ctt förcilrag af V. Ullinaiiii till förni5n för nytt i r \ n&lt;lcrscns gpiil~iastiksal för ctt s9 talrikt aiiditoriuii~, att in.Snp, och hland deni er korrespondent, iniste 65, iitaii att ha kunnat konma iii.
S. D. Till Statsoch Ekonomi-Utskotten remitterades följande mo , t i onea-: Lo Professor Knös\ om ökad t anslag till Folkskole-lärare-Seminaricrne i Riket, med serskild hänsigt till Seminariet i Upsala; i hvilken motion Biskoparne Hedrén och Bridin samt Doctor Pettersson instämde; 2:o Comminister Hedins, om befrielse fran rotering för Comministerbostället i Bro Socken af Örebro Län; i hvilken motion Contraclsproslen '■Gunnelius instämde. S. D. Auhidl Contraclsprosten Gumcelius om 14 dagars permission, Prot.-Utdrag, den 2 4 Augusti i8tf4- 79' räknad från den 30 dennes, för enskilda angelägenheters ombesörjande, hvilken anhållan beviljades; och sorn Prosten Lundblad redan förut var al Ståndets Electorer utsedd till Suppleant i Ståls-Utskottet, skulle lian genom prolocolls-utdrag legitimeras att i sådan egenskap i mimmie Utskott inträda och fungera under den Contracls-Prosten Gunnelius beviljade permis&ionstid. S. D, Föredrogs Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 3,med återlemnande af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne och af Preste-Ståndet Lilli hesagde Utskott remitterade Nådiga.
Hvad hade blifvit af landet om Konungen och Regeringen ej mellankornmit; och nu, efter den i våra häfder förut oerhörda händelsen af en spannemåls-export till utrikes orter af nära 200,000 Tunnor, hafva likväl orter gifvils, der Rågen utbjudits för 6 R:dr Riksgälds, ulan att finna köpare. Man behöfver ej söka orsaken dertill i några andra förhållanden, än dem, hvilka äro för oss egna. Spannemåls-handeln fordrar slöra Capitalister. Vi torde äga få sådane ibland våra handlande, och de vi äga finna alltid Den 5 Febru ari i f. in. 27 föremål för sine speculalioner af mera säkerhet, oell framfot allt af mera tillfredsställelse, rin en handel, sorn lör 10 olsäter till vinst, och till en vinst, som ändå alltid i iner eller mindre män erhålles på nödlidande landtmäns bekostnad, erbjuder nio utsikter till förluster, hvarå förhållandet år 1828 lemnar bevis. Den som då en månad eller 6 veckor förut köpte Råi* för 10 R:dr Riksgälds tunnan, borde väl icke, då den kort derpå uppgick till i3 Riksdaler, frukta att lian skulle förlora, hvilket likväl var hans öde. Alla solida handlande älska dessutom hälst alt förtjena säkert. Derföre skola de häldre först vid den säkra utsigten till en missväxt, eller mindre god skörd, och vid redan stigande priser, göra sina inköp, än vid den goda skön!en, i afvaklan af den må hända ännu på flere år ej inträffande missväxten. De förtjena visserligen mindre på tunnan, men då utsigten att lika säkert som skyndsamt erhålla denna vinst, jemte Capitalet, tillbaka, förmår dem att insticka i denna handel ett så mycket störte capital, så bereda de sig ändå i det hela samma, eller till och med oftare större vinst, än de, hvilka gjort sina inköp efter goda skördar, och i flere år mäst umbära och förränta sitt capital, samt blottställt sig för, eller verkeligen lidit alla de förluster, som äro oskil jäktige från en längre tids magasinering af vår oriade spanuemål, Den 5 Fe bni ar i i f. m.
Midsommersdagen, mellan klockan 4 och 5 på måron, mötte jag Erik i e kärre på landsvägen, och han var alldeles öfver sej gifven. Far hans hade skickat honom iväg långt bort te Segersta, och der ska han stanne, Gud vet hur länge. Bengt. Nåja, det var foll ingenting te sörje öfver. Anders. Jo, som du vet, håller Erik och Anna åf hvarandre; men nu har Eriks far skickat honom bort på en tid, bare för te hinne ställe så, att det ska bli giftermål mellan honom och Britta, innan Erik riktigt får dra örena åt sej och sätte sej imot’et. Bengt. Jojo, jag håller’et inte otroligt. Det är likt den der Stor-Sven te fare fram med konster och snedsprång. Anders. Erik talte om, att far hans hade sagt åt honom, att han skulle rese in te Permessmarken i Carlstad och köpe opp en hop saker och godvarer, som gubben påstår att han ska ha i handelsboa, som du vet han håller. Men det är bare konster, att han säjer så; jag tror fullt och fast, att sakera ä’ för Rik-Olas räkning och ska vare te bröloppe. Bengt. Men är Erik så dålig, att han låter far sin husere med sej, hur han vill. Det skulle jag foll aldri göre. Anders. Så ska du inte tale, Bengt; det är syndigt. Jag tycker, det är vettigt och hedersamt utåf Erik, att han i det längste inte sätter sej opp imot far och mor, fastän di ä’ obillige och stränge imot honom. Bengt. Jaja, men det ska vare måtta i allt ändå. Anders. Gud låte bare ingen olycka här bli åf. Men än tör det foll gå bra för Erik och Anna, bare nå’n riktig karl lägger sej ut för dom. Så snart det blir slut på gudstjensten, ska jag gå in i sakerstigan och tale med Prosten, som Erik bedt mej. Bengt. Det borde nu snart vare slut i körkan, tycker jag. Anders. Jag ska gå in och höre efter hvad det lider. Bli qvar, tills jag kommer ut igen. (Går in i kyrkan) Bengt. Stackers Anders!
Proposition, N:o 66. de, i underdånighet tillstyrka, borde lemna ali erforderlig säkerhet derför, att någon förlust, vare sig för räntegifvare eller räntetagare, genom upphörande af skatte-persedlarnes leverering in natura icke uppkomme; hörande likväl, på sätt kommitteradej tillika i underdånighet hemställt, förrhevörde medelpris första gången bestämmas endast för tiden tili och med år i85o efter markegången för åren i836—1845; äfvensom det blefve en följd af hvad här ofvan i afseende j)å indelningarne blifvit i underdånighet liemstäldt, att enligt nu gällande stadganden koinme att tills vidare förfaras med utgörandet af de räntor och den tionde, som inneliafvas af indelningshafvare, hvilka uti fullmakter och konstitutorialer äro försäkrade om orubbadt bibehållande af samma räntor och tionde-ansla" Q och icke villja åtnöja sig med deras godtgörande efter medelpris. Hvad serskildt beträffade kommitterades i sammanhang härmed framställda förslag, i fråga om lösande efter medelpris äfven af den spanmål, som förj ständiga rcte-vakanser i Skåne utgår, äfvensom af häst-vakansspanmålen, ansåg Departements-chefen, lika med kpmmitterade, sådant böra bero på vederbörandes eget begifvande, men trodde derjemte, att en del rusteller rotehållares obenägenhet att afsäga sig rättigheten till nämnde spanmåls levererande in natura icke böra hindra medgifvande för de öfrige att sin spanmål med penningar efter medelpris liqvidera; hvadan Departements-chefen, i enlighet med det serskilda yttrande, en bland kommitterades ledamöter härom afgifvit, i underdånighet tillstyrkte, att förslaget angående räntornes och tiondespanmålens lösande efter medelpris må, äfven å roteoch hästvakans-spanmålen vinna tillämpning i den mon samtlige delegare i ett eller flere serskilda rusteller rotehåll sådant medgifva. Angående inkomsterne af Statens egendomar.