Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vigten af ett dylikt stadgande skall bäst visa sig vid ett krig, då, alla andra behof af befäl onämnda, öfning och disciplinering af reservmanskapet, som, inberäknadt besättningarna till blockskeppen, uppgår till 10,283 man, för hvilken betydliga truppmassa ordinarie staten icke kan till befäl lenina flera än 32 officerare. Man bör lätt inse hvilken nytta som af erfarne, om i öfrigt mindre aktiva officerare härvid hör kunna påräknas, och denna fördel synes mig staten ej böra afsäga sig. Den kan vinnas genom nu framställda förslag med mindre uppoffring så väl i pckuniert som i öfriga, för tjensten högst vigliga, afscenden än hvad dessa till aktiv tjenstgöring mindre tjenliga officerares qvarstående på ordinarie stat skall förorsaka, och della med förenande af den enskildes rätt och billiga anspråk, då han å sin sida, med åtnjutande från statsmedlen af samma inkomst som genom pension kunnat vinnas, eger frihet att bestämma sin vistelseort och öfriga ekonomiska förhållanden efter beqvämlighet, och endast vid förutnämnda undantagsfall ryckes från den mot nöden tryggande hvila, hvartill lång och oförvitlig tjenst samt möjligen stora förtjenster mot fäderneslandet berättiga. Med en dylik organisation skulle jag i underdånighet föreslå, att benämningen äfven förändrades från ”indragnings-” till den mer egentliga af reservstat. Då ledighet lill pension vid amiralitets-krigsmanskassan yppade sig, skulle sedermera dit från reserv-staten öfverllyttas de mest orkeslöse med fullkomlig befrielse från alla anspråk på tjenstgöring från statens sida, hvarföre och personalen å reserv-staten borde, i förhållande till dess å densamma egande lön, erlägga af - u Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. gift lill amiralitets-krigsmanskassan, med rättighet till pension efter den lön, sorn å ordinarie staten, vid afgången derifrån, åtnjutits. Ett ämne, som alltför länge varit forbisedt, men hvarpå Eders Kongl.
Jean d’Acre och tillintetgjorde Franska Arméens attaque derå, genom deras Canoners och Besättningars transporterande i land: ett fullkomlig bevis. Då man sedt England under dessa sednare 30 åren med en Flotta af 180 Linieskepp af 500 större och mindre Fregatter, Briggar och armerade Fartyg, bemannad med högst 145,000 matroser och sjösoldater, bloquera hela verlden, inkräkta fasta punkter öfver hela jordklotet hvarigenom det är blifvit mästare på håfven, öka sine undersåtare3 antal från 30 till 80 millioner, så har man åter i tidernas häfder ännu ej sedt någon Continental-makt förmå kufva eller styra flera Folkslag än mindre få herravälde i en verldsdel. Defta vittnar om det Den § Murtu. stora inflytande sjövapnet baft på Folkslagens öden. Gamla verldens öde afgjordes vid Actium & Salamis. Den nya verldens vid La Honge 1692, vid Trafalgar 1805. Härutaf vill jag draga bevis, hvad Scandinavien med ett antal af 20 Linieskepp i öppna sjön och ett tillräckligt antal små fartyg i skärgården, bemannade med so a 25,000 man sjöbesättningar kan till sitt försvar åstadkomma*, och jag tilltror mig yttra, att detta försvar sker heldre med denna Flotta än med Ioo.oco man’ Man har tillskrifvit orsaken för omöjligheten att hindra herjningarna 1718 19 20 af Ryssarna på Sveriges kuster, det vi ej då hade någon SkärgårdsFlotta och deraf dragit den slutsatts att en ÖrlogsFlotta (sorn vi då ägde i sjön af 12 Linieskepp utom 16 Engelska såsom allierade) ej kan försvara våra kuster. Detta raisonement är falskt, då man, M. B. med uppmärksamhet Och opartiskhet betraktar då varande tid och händelser.
I detsamma vände sig talaren om och fick syn på Lars Johan och Grane, som emellertid slagit sig ned i en soffa vid dörren och rekvirerat två toddar. Det var Ling. Han brast i gapskratt och gick genast fram till dem. – Hähäm. Två nya djur. Nå, hvad tycker ni om lokalen? Är det inte hemtrefligt? Hvasa? Jo, jag tyckte väl, att det gick i grinden, när jag satt och talade för den där djäfla idioten – hähäm – som bjuder på punsch i kväll. Vill ni inte flytta med er era varor? Hva? Får jag presentera er för de här gentlemännerna? Omflyttningen och presentationen försiggick under en viss högtidlighet. Men för resten inverkade icke de nykomna i ringaste mån på sälskapets stämning. Grisen hade kommit i gräl med Kronhjorten, och fortsatte omedelbart efter presentationen att med honom växla de mest otvetydiga smeknamn. Slutligen blef Kronhjorten sentimental och vände sig till Grane, med hvilken han proponerade brorskål. – Det fins sluskar i det mänskliga lifvet – han sneglade härvid på Grisen – som genom själfva namnet angifva, att de tydligtvis glömt, hvad man har rätt att fordra af folk, som för en gång åtnjuta förmånen af bättre sälskap. Han makade sin stol närmare Granes och hviskade honom i örat, så att det hördes öfver hela rummet: – Den där karlen är ett svin. Han kallas också för grisen. Han skulle bli präst. Men han kunde aldrig ta examen. När han skulle tentera i exegetik, så gick han upp till professorn och grät och sa’: »Jag har legat på knä och bedt gud om andan», sa’ han »Men det går inte. Han vill inte ge’ mig upplysning. Jag kan inte förstå texten.» Och på det sättet fick den rackarn betyg. För professorn var from och dum. Men något annat betyg fick han aldrig. Hahahaha. – Det var lögn, yttrade sig Grisen med sluddrig röst. Det var lögn. Hade jag inte betyg i kyrkohistorien, kanske? Kronhjorten vred sina långa mustascher, lade armarna på bordet och stirrade på Grisen. – Du? Äh. Du, som inte kan katkesen.
Såvidt den religiösa känslan är känsla af individualitetens försvinnande i det abstrakt absoluta, bestämmer den individualitetens mått genom att bestämma graden af dess själfförintande. Individualiteten högre i mån af dess själfförintande, ståndpunkten panteistisk. Om åter den religiösa känslan är känsla af formel själfständighet i den individuella handlingen, bestämmer den individualitetens mått genom att bestämma graden häraf; individualiteten högre i mån af den enskilda handlingens sinliga själfständighet, dess oberoende af andra handlingar och af andra individer; ståndpunkten ateistisk. Det har ofvan anmärkts, att hos Fichte sedelagen i sig själf är en visserligen själfbestämd (förnuftig) tanke, men abstrakt, och att den samma såsom gifven i den moraliska driften och känslan visserligen har konkretion och individualitet, men icke kan sättas såsom alltigenom af förnuftet konstituerad. Hos Schleiermacher har, såsom visats, förnuftet i sedligheten i och med den religiösa känslan i sig själf konkretion och individualitet, emedan det motsatta, naturen, genom förhållande till hvilket det eger dessa egenskaper, i den nämda känslan är omedelbart gifvet såsom i sin motsats med det absolut identiskt. Men å andra sidan har visats, att de nämda egenskaperna beständigt upplösas och återställas; upplösas, emedan den desamma betingande natursidan i den religiösa känslan måste i förhållande till den förnuftiga sidan såsom känsla af det abstrakt absoluta nedsättas till att uttrycka en känsla af naturens intighet; återställas, emedan i känslan absolut identitet af förnuft och natur i deras motsats är gifven, hvarför förnuftet måste i sig upptaga den det motsatta naturen, och därigenom förlora sin karakter af väsende, men vinna sinlig konkretion och individualitet. Denna process måste dock för att vara en förnuftets egen process vara ett helt och såvidt omfattad af ett densamma realt och formelt bestämmande helt. Detta hela måste tydligen vara förnuftet själf, visserligen icke såsom känsla, emedan denna (efter Kant, Fichte och Schleiermacher) involverar passivitet och därför icke kan vara ett helt i sträng och egentlig bemärkelse utan såsom tänkande, ren aktivitet.
Enligt Utskottets uppfattning härmed denna anmärkning endast åsyftats, att afslutandet af nämnde hufvudbok icke behöft, till följd af uteblifven redovisning för de till ofvanberörde stationer lemnade förskott, under (lera år fördröjas, utan att de i Kommissionens räkenskap utbalanserade så väl fordringar som skulder hellre bordt i Kommers-kollegii räkenskap för den påföljande tiden lill vidare redovisning upptagas; hvilken emot ordalydelsen af högstberörde Kongl. Bref ingalunda stridande åsigt Utskottet jemväl för sin del biträder, enär del måste anses lämpligast, att det embetsverk, til! hvilket förvaltningen öfverlemnades, äfven emottagit redovisningen för de till följd af samma förvaltning uppkomna fordringar och skulder, i stället för att desamma nu hvarken uti Ifarantäns-kommissionens eller Kommers-kollegii räkenskaper finnas slutligen redovisade. Dä emellertid den särskilda slutredogörelse, som lill följd häraf måst öfver ifrågavarande medel upprättas och hvilken nu blifvit inför Utskottet förevisad, enligt hvad bemälde Kollegium uti den underdåniga förklaringen anfört, kommer att till granskning i Kongl. Kammar-rätten i behörig ordning öfverlemnas, samt upplyst blifvit att det anmärkta förhållandet härrört endast af en från Revisorernes och Utskottets uppfattning skiljaktig tolkning af den i omförmälda hänseende meddelta nådiga föreskrift, anser Utskottet sig böra hemställa, att vidde afgifna förklaringarne må bero. Kongl. Konvoy-Kommissariatet. § 19. (Rev.-ber. pag. 80. Förkl. pag. 260.)
Direktionen beslutat att till betalning om sex månader upsäga Smålands, Hallands med flera provinsers bypoteks-föreningars med 4,]- pro - Riddarhus -Utskottets Utlåtande N: o 7, «ents ränta löpande obligationer till belopp af 31,500 R:dr B:kc har derjemte skolat tillkännagifva att Utskottet, vid inventering af de fonderna tillhö rande låneoch säkerhetshandlingar, funnit dessa i fullständigt och behörigt skick; samt i öfrigt afgifva det yttrande, att Direktionen, i enlighet med låne reglementets föreskrifter och med iakttagande af fondernas bästa, omsorgsfullt handhaft jemväl denna del af förvaltningen, så att sedan förra riksdagen någon förlust å utlåningen icke, i följd af låntagares obestånd, träffat Riddarhusets fonder. Utskottet har likväl i detta hänseende bordt anmäla, att sedan utur Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa ett lån å 6,000 R:dr B:ko blifvit år 1848 beviljadt f. d. Öfversten Herr Grefve Ph. von Schwerin emot inteckning i Säteriet Ahlbäck 2 mantal, Wenögla | mantal rusthåll m. fl., så och efter det låntagaren år 1851 till Borgenärer afstått sin egendom har 'tvist vid konkurs Domstolen, Kongl. Svea Hofrätt, upstålt rörande stifts-kassans förmåns rätt ej mindre i hemmanet Wenögla ån framför af Grefve v. Schwerin innehafda förmyndare-medel; hvilken rättegång, efter erlagd revisions-skilling, är vorden af Direktionen i underd. fullföljd hos Kongl. Maj:t, på hvars Nådiga pröfning den ännu är beroende; och återstod af Stifts-kassans förenämnde fordran enligt 1855 års bokslut ohetaldt i kapital 4,790 R:dr och i räntor till samma års slut 20 R:dr 6 sk. B:ko.
Den tillvitelse i detta afseende, som Herr af Ekenstam rigtat emot HofRåtternes Ledamöter ensamt, fastän många andra Embetsverk gifvas, uti hvilka enahanda arbetsordning äranlagen, skulle jag, för thin enskilta del, oåndiigen gerna åt glömskan öfverlemna, tryggad i medvetandet, att aldrig hafva gifvit anledning till en så beskaffad tillvitelse. Men då densamma drabbar en hel Embetsmannacorps, hvars fleste medlemmar icke möjligen åro i tillfälle, att hår försvara sig, känner jag min pligt oeftergifligen fordra, att icke lemna obemärkt ett yttrande af så eftertänklig art. Härvid inskränker jag mig likväl derhän, att dels till hvarje rättsinnig och fördomsfri granskare® ompröfvande öfverlemna, huruvida HofRåtternes Ledamöter gjort sig förtjente af den emot dem nu framställde beskyllning, dels till den värde Talarens eget lugnaeftersinnande hemställa, om han finner det värdigt, billigt eller rättvist, att emot en hel elass af Embetsmån framkasta insimulaiioner och sårande tillmålen, för hvilka icke den ringaste bevisning blifvit erbjuden, mindre åstadkommen. Har Herr af Ekenstam grundad anledning att klaga öfver något enskildt fa. ctum, något verkligen begånget misstag inom Deri 5J Martil. någondera af Rikets HofRåtter, i afseende på verkställdt utbyte af redan lottade mål, så åger han ju vågen öppen, att i laga ordning söka rättelse, och lian kan vara säker, att den icke uteblifver; men intill dess sådant sker, n;å han tillbakahåtla alla tvetydiga anfall, hvilkas grundlöshet mängden icke år i tillfälle att bedöma, och sorgfälligt undvika att kasta skugga på Embetsman, de der icke förverkat rättigheten till sina medborgares aktning och förtroende. Jag anhåller vördsammast, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja den blifvande remissen till Lagutskottet. Herr af. Eken/tam, Israel:
Banko; samt 9:o i Jemtlands län, der, genom Kammar-rättens utslag den 3 December 1816 och den 6 Oktober 1818, allmogen, sorn dittills varit från skattens utgörande befriad, förklarats skyldig att densamma utgöra, i Jemtland med 8 sk. och i Herjeådalen med 4 sk. Banko, i enlighet med hvilka föreskrifter afgiflen sedermera äfven utgått. Genom Kongl. Kungörelsen den 3 April 1857 hade blifvit stadgadt, dels att åldern, hvarifrån mantalspenningar borde påföras skattskyldig, framflyttades till 18 år, äfvensom att. der enligt förut gällande föreskrifter befrielse från nämnda skatt efter 63 års ålder ålnjötes, afgiflen skulle vid fyllda 60 är upphöra, dels ock all, efter införandet af nu gällande Riksmynt, mantalspenningarne, som förut erlagts med 12, 8, Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Då äfven jag godkänner ifrågavar. förslag lill grundlagsförändring, sådant det blifvit afgifvet, och anser det Dygd t håde på rättvisa och Rikets nytta, anhåller jag blott att få förena mig med den sista värda talaren, som uttryckt allt hvad jag i ämnet haft att säga. Hr Hjerta, Lars: Jag anhåller att äfven få till prot, förklara, att jag tillhör dem, hvilka rösta för Ulsk:s förslag. Utsk. har i min tanke, i afseende på sjelfva hufvudsnken, så fullständigt upptagit de moliver, som rättfärdiga detsamma, att föga eller intet dervid är att tillägga. Jag skall således endast anhålla alt få upptaga en värd talares anmärkn. att genom dess antagande skulle hända, att Utsk:n ena gången skulle få ordför., som skötte ärendena på ett sätt, och en annan gång andra, som skötte dem på ett annat sätt. Jag tror, att denna olägenhet icke allenast icke är förebyggd genom det nu gjorda förslaget, ulan äfven att den nu kan inträffa lika ofta och lika lätt som om förslaget antages. Om jag icke bedrager mig, har det under denna riksdag händt, att ett af R. St:s Utsk. ombytt ordför. 708 gånger. Detta bör mindre ofta kunna hända, om Utsk:n sjelfva få välja sina ordförande. Just den talare, som gjorde den anmärkn. jag nu upptagit, har under förflutna riksdagar ofta åberopat Norriges exempel. Erfarenheten från Norriges Stortliing, der ordform väljes för hvarje vecka, har dock visat oss att en och samma person der blifvit utsedd till ordför., icke blott under ett, utan äfven under flera på hvarandra följande Stortliing.
Hof-frunlitnmers och betjenings serskilda befattningar, jemte de pensions-belopp, som ansågos lämpliga, måtte varda upprättadt och till Rikets Ständers granskning vid detta Riksmöte öfverlemnadt; så har E. K. M., efter det Dess Riksmarkalks-Embete, på Nådig befallning, ett sådant förslag upprättat och dermed, jemte eget utlåtande, till E. K. M. i und. inkommit, under den 12 April sisth år, i Nåder behagat till Rikets Ständers Stats Utskott öfverlemna handlingarna i denna fråga, för den åtgärd, hvartill samma handlingar kunde föranleda. Och som R. St., vid öfvervägande af delta ärende, jemte hvad dervid förekommit, icke funnit anledning alt för närvarande bestämma några grunder för Hof-Stats-personalens pensionerande; hafva R. St. skolat sådant härmed hos E. K. M. i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Mars 1835. Bih. lill fl, Sl. Fröt. Skrifvelse N.o 3io. N:o 31 o. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 19 Mars 1835. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 — ■— Bonde-Ståndet den 23 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej om en närmare förklaring af Författningarna rörande lönings-afgifterna till Corn/ninistrar. (Stats-Utsk. N:o S. A. K.
Då så är, föreställer sig Utskottet, att genom nedsättande af en kommitté, som skulle få sig uppdraget att verkställa en fullständig revision af gällande stadganden och föreskrifter för nu befintliga pensions-anstalter, samt alt afgifva förslag om sättet huru pensioneriugs-väsendet i sin helhet äfven med afseende på behofvet af pensioner för de tjenstemanna-klasser, som af en dylik förmån ännu icke kommit i åtnjutande, måtte för framtiden kunna organiseras, det dermed åsyftade ändamål icke uppnås och att de dryga kostnader, som med en sådan kommittés verksamhet blefve oundgängliga, icke uppvägas af en allmännare nytta. På dessa skäl hemställer sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, att hvad uti ifrågavarande motioner blifvit föreslaget så i ena som andra hänseendet, icke måtte för närva rande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 9 Februari 1857. Statssamt Allm. liese.- och Ekon.-Uts/e:s Utlåtande N:o 5. j\:o 5. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 12 Febr. 1857, kl. 12 ni. Utlåtande, i anledning af väckt motion om ändring i stadgandet, angående arrendators och hans löftesmäns ansvarighet för skillnad i arrendesumma, då indraget eller annat boställshemman, till följd af arrendatorns bristande fullgörande af arrendevilkoren, å ny auktion utarrenderas.
N:o 36, i anledning af väckt motion om inskränkning af Nämndemäns befrielse från skjutsnings-besväret. Bifölls. N:o 37, i anledning af väckt fråga om utfärdande af nya Instructioner för Läns-slyrelseri e och deras un lerlydande tjenstemän. Återremitterades; samt N:o 38, i anledning af väckte motioner, angående ändringar uti, eller tillägg vid Förlällningarne 0111 lumpsamling. Bifölls. S. D. Föredrogos ånvo Stats-Utskottels, under olika data å bordet lagda Utlåtanden, hvilka biföllos, nemligen: N:o 93, i anledning af Protocolls-Secreteraren G. M. Sluarts ansökning om nedsättning i arrendet för hemmanet Neder-Jerfva N:o 2. N:o 94, i anledning af Herr De Mare’s, B., motion, angående bestämmandet af tiden för nästa Lagtima Riksmötes början. N:o 95, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets memorial N.o 15. N:o 96, i anledning af Rikets Ständers åren 1835, 1837 och 1839 församlade Revisorers Berättelser, angående granskningen af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegii förvaltning ställde fonder. N.o 97, i anledning af f. d. arrendatorns af Rinkeby hemman i Stockholms Län, Kamereraren H. H. Krutmejcrs ansökning om befrielse från skyldigheten att ersätta den genom hemmanens senare utarrendering Kronan tillskyndade förlust. 334 Trot. TJulr. <1. 5 Juni 184 N:o 98, angående arrendatorernes af Nyqvarns qvarn och bro ansökning om bibehållandet af arrendet vid dessa lägenheter. N:o 99, angående väckt fråga om undersökning rörande Statens rätt att inlösa Ekolsunds gods.
Jagharbegärt ordet, dels till följe af Hr von Hartmansdorffs till mig ställda uppmaning, och Hr Stnarts sednaste yttrande* dels emedan jag, såsom ledamot af RaneoUtsk., anser mig böra besvara den ifrån RiksSt:n, vid återremissen, till Utsk. ställda fråga om bankens närvar, ställning, och huru stor del af vinstmedlen som blifvit till allmänna rörelsen disponerade, helst betänk, i denna del blifvit ofullständigt och på ett förvillande sätt uppstäldt. I den reservation, som åtföljer betänk, har jag uppgifvit att bankens öfverskott, som anses utgöra 8,Ju,216 r:dr, verkligen utgör öfver g millioner, och Hr von Hartmansdorff har förklarat detta sålunda, att jag förmodligen till riik nät 1840 års supponerade vinst; men så är ej förhållandet, —- skilnaden ligger deruti att för så val allmänna som Handels-disconlen linnas alsatla särskilda reservfonder, som ej i bokslutet upptagits, äfvensom discont verkens vinstmedel, hvilka förut under följande året aflemnas tili banken, ehuru de, redan influtna och i utlåning använda, icke äro uti bankens hufvudbok synliga. Deraf händer, att då liufvudboken upptager såsom fordran discont-credilivet jemn t 8 millioner, så visar discontboken, att utestående lånesumman sällan understiger Ri millioner. Om jag sammanräknar dessa reservfonder och vinstmedlen, så finnes ett öfverskott vid i83g års slut af 721,6gi r:dr, som banken redan då ägde, men som ej i hufvudboken upptages. Dertill kommer vinst på aftysta dalersedlar 70,918 ndr, och om dessa 2:ne summor tilläggas det allmänt erkända öfverskottet 8,3i 1,216 r:dr, så finnes banken vid 1839 års slut äga en behållning af 9,io3,855 r:dr. Lägges härtill iSzjo års vinst, som med Handels-discontens ökade vinst bör uppgå till circa 720,000 r:dr, så äger banken nu nära 10 millioner.
Södermanlänningens ringa åtrå efter rättegångar lemnar Hans Excellens Herr Justitie-Statsministerns Embetsberättelse det ojäfak tigaste vittnesbörd, då deraf kan inhemtas, att åren 1851, 1852 och 1853, och sannolikt ännu längre tid, antalet civila mål, som vid domslolarne gjorts anhängige, varit i detta Län, i förhållande till folkmängden, lägre än i något annat. För att ådagalägga hvilken be - 8 tydlig skillnad i detta hänseende förefinnes, torde en jemförelse emellan de Län, som med hvarandra äga ungefärligen lika stor folkmängd, icke sakna sitt intresse. Vill man för bedömande af sedligheten rådfråga brottmåls-statistiken, erhålles visserligen icke ett lika fördelaktigt resultat, dock intager Nyköpings Län äfven i detta afseende ett bland de främsta rummen. Endast Stora Kopparbergs, Gottlands, Jemtlands och Norrbottens Län för 1851, Upsala, Westerbottens samt Götheborgs och Bohus län för 1852 och Westerbottens Län för 1853 visa ett bättre förhållande. i Nyköpings Län i Hela Riket i Nyköpings Län, å Landet i Hela Riket Under det sålunda tvistemålen under nyssnämnde år ungefärligen bibehållit sig vid samma låga antal, samt någon anmärkningsvärd förändring i numerären af för brott och förseelser sakfällde personer icke ägt rum, hafva dock de egentliga brottmålen visat ett bestämdt aftngande, enligt hvad följande officiella uppgifter innehålla. För svårare, i allmänhet urbota, brott sakfällde personer utgjorde nemligen: på Landet hela Länet. 185 1852 80 » 156 » 1853 69 » 127 » Härvid företer sig en ganska anmärkningsvärd skillnad emellan brottslingarnes antal i städerne och på landet, och till detta för städerne ogynnsamma förhållande lärer väl Eskilstuna, med sin stora befolkning af smeder och manufaktur-arbetare, och hvarest 1851. 1852.
Utaf det i Stats-Rådet den 18 October 1809 hällne protocoll svnes, att en anhållan om tillstånd för någre handlande i Götheborg att utföra 2:ne partier sill, utgörande tillsammans 4,600 t:r, blifvit under samma dato till ytterligare underrättelsers inhämtande hänvist till landshöfdinge-embetet och handlande i Götheborg. Samma fråga hade likväl förut blifvit af Allmänna Beredningen granskad och afslag tillstyrkts, så väl i grund af Commerce-Collegii afgifne yttrande som af Handels-Societetens i Götheborg, hvilken då förklarat, att sillen kunde då med fördel der på orten afsättas för 15 å 16 rdlr tunnan. Som ingen särskilt mening finnes i Beredningens protocoll på Stats-Secreterarens vägnar anförd, lärer han då äfven med Beredningen varit af samma tanka. Följden utaf målets återremitterande bl ef likväl, att Landshöfdinge-Em betets svar återkom med tillstyrkande, att sillen måtte få utföras, åtföljdt af en mäklareattest, att för densamma ej kunde fås mer än 10 rdlr per t:na. På dessa skäl finnes utförseln af detta partie sill under d. 8 Nov. 1809 vara beviljad. Ehuru mycket jag i allmänhet gillar de grundsatser, i kraft af hvilka handelsfrihet så mycket som möjeligt bör beviljas, tror jag likväl, att äfven dessa böra hafva en gräns, och att i anseende till de varor, som utgöra den arbetande classens förnämsta födoämnen, bör afseende göras på sådana varors relativa pris till alla öfriga, och utförsel deraf icke tillåtas, förr än tillgången blifvit någorlunda svarande mot behofvet, och deras pris följaktligen kommit i jemnvigt med öfriga varors värden. Vi veta alla, att förhållandet mellan sillen under flere år icke varit sådant, och jag kan således icke finna, att tillåtelse till utförsel deraf var instämmande med det allmännas sannskyldiga nytta.