Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Palmstjerna’. För att undanrödja all tvist härom, föreslår jag, att 7:de punkten kunde få följande redaction: att Banken efter i usta punkten bestämdt värde skall silfver mot sedlar invexla. Jag hemställer till Herr von Hartmansdorff, om han ej skulle vilja antaga denna redaction, hvars innehåll är af samma mening, som den han åsyftat. Herr Lefrén'. Då tre Stånd redan bifallit denna punkt, och fråga nu ej är om annat än att säga samma sak med andra ord, och sådant är alldeles öfverflödigt, anhåller jag om proposition till bifall af punkten. Denna punkt vill ej säga annat, än att man, då man i Banken inlemnar 128 sk. i sedlar, utbekommer så mycket 4‘4 Den 16 O c tobe r e. ra. silfver, som i R:dr efter 1G64 års myntfot innehåller, eller 534f|f ass fint silfver. Herr Tham: De discussioner, hvilka nu likasom vid irsta punkten uppstått, härleda sig från sammanblandandet af värdet utaf vår nu varande Riksdaler med beståndsdelarne af den blifvande, irsta och y:de punkterne handla endast derom, att nuvarande Rrdr invexlas inot 138 sk. i sedlar. I i2rle punkten bestämmes, hurudan» de nya Riksdalerna äro, som svara mot 18 sk. i silfver. Man kan gerna bifalla denna yrde punkt, ty då den i2:te förekommer, kan man resonnera så mycket man behagar om ass &c. Jag tillstyrker således oförändradt bibehållande af hela denna punkt. Herr von HartmansdorffJag har hufvudsakligen intet att invända mot Friherre Palmstjernas redaction; icke heller mot Utskottens, med det förbehåll, som vid första punkten gjordes. Mitt ändamål med den förändring jag föreslagit, var att åtminstone tvänne Stånd skulle blifva ense om beslutet, emedan BorgareStåndet ordagrant antagit den redaction jag framställde. Friherre Palmstjerna:
Derpå började det skymma, och det drog kallt hän öfver de begge vandrarne. Han drog skyndsamt rocken på sig och knäppte den omsorgsfullt till. «Ska’ vi vända nu?» sade han. Hans följeslagerska hade blifvit stående och såg ut öfver det sköna natursceneriet. «Som du vill,» svarade hon stillsamt och sprang efter honom – han hade redan begynt att gå, oroligt brådskande som förut. De gingo åter en stund tigande bredvid hvarandra, han med hufvudet sänkt och ögonen i marken. Då lade hon plötsligt och töfvande sin hand på hans arm och strök den gång på gång, som om hon ville säga, att hon gick der vid hans sida och frågade, om hon icke tordes komma till honom. Berättelser och utkast Jag lemnar härmed i allmänhetens händer ett första band af Ernst Ahlgrens efterlemnade Berättelser och Utkast. De fyra sista berättelserna äro nya. De funnos i utkast bland den aflidna författarinnans papper och jag har endast, i enlighet med hennes önskan, gjort dem till föremål för en obetydlig retuschering. – De öfriga ha alla förut varit publicerade. Det är till en del lösa skizzer, kastade ner på papperet utan annan afsigt än att inpregla i minnet en situation eller fasthålla en stämning; omskrifna och utarbetade ha de sedermera kommit att fylla några sidor eller spalter i en eller annan publikation för dagen. Jag har samlat dem från skilda håll, från kalendrar, tidningar och tidskrifter, och jag öfverlemnar dem utan tvekan åt vännerna af Ernst Ahlgrens diktning – några qvarglömda blad efter en literär blomning, som var kort men ovanligt rik. Sjelf skulle författarinnan med det ömtåliga konstnärssamvetet och de höga fordringarne på sig sjelf kanske icke ha ansett dem alla värdiga att upptagas i en bok, som skulle vara en exponent af hennes talang, ett fullt tillförlitligt uttryck för hvad hon förmådde och hvad hon åsyftade; men nu, efter hennes död, eger ju också det obetydligaste utkast intresse för så vidt som det bidrager till att förklara hennes författarpersonlighet, för så vidt som det återger en afskuggning af hennes individualitet eller blott ett enda karakterfullt smådrag af hennes lif.
Utskottet får alltså hemställa j 4 Stals-Utskottcts Utlåtande, N:o 21. alt densamma, likasom Eevisorernes derjemte gjorda erinran i anledning af Fullmägtiges pluralitets vägran alt, på sättyrkadt var, återremittera ärendet till Disconl-Ombudet, må förfalla. Efter öfvervägande af hvad härjemte blifvit utaf Revisorerne anmärkt samt af Fullmägtige upplyst och fork la råd t, i anledning af Fullmägtiges medgifvande att Commerce-Rådet Santessons ovilkorliga afsägelse af allt redovisningsoch ersättnings-anspråk icke må, å Discont-utredningens sida, begagnas i fråga om redovisningen för den i Revisions-Berättelsen uppgifna revers, har Utskottet visserligen ansett sig böra biträda Revisorernes yttrade åsigt, att Fullmägtioe sedan de engång funnit sig befogade äska en sådan afsägelse och den erhållit,ricke bordt densamma undanrödja, utan hade frågan härom, jemväl en1 i„t Utskottets tanke, rätteligen bordt hänskjutas till Rikets Ständers afgörande; men då Utskottet, i betraktande af de skäl och omständigheter, som föranledt Fullmäktige till den anmärkta återkallelsen af berörde afsägelse, tror sig kunna ta "a för gifvet, att samma skäl äfvenledes hos Rikets Ständer gjort sig gällande samt att resultatet följaktligen, jemväl i detta fall, blifvit alldeles enahanda, så anser Utskottet sig icke ega anledning tillstyrka Rikets Ständer någon åtgärd, i afseende på den ansvarsskyldighet för Fullmägtige, som
Jag kan inte! Så hjelpe mig Gud! Och Yngva? Hon! EKSKÖLD. THORA. EKSKÖLD. nan, bör vara lätt för modern. Hjertligt. Så! Jag ville så gerna... Räcker fram handen. THORA. Hvad som möjligen kan kännas påkostande för qvin Är då en mor inte menniska? också dubbelt... Jo, i dubbelt afseende. Derför är hennes ansvar THORA ifrigt. EKSKÖLD. EKSKÖLD. Ja, inte sant! ha blifvit förvillade. Ser ut genom fönstret. Der ha vi ju de unga tu. Ska' jag ropa på Allan? THORA flämtande. Se så, kom till er sjelf, Thora. Edra rättsbegrepp får inte! Inte ännu, inte ännu... Nej, jag kan inte jag EKSKÖLD. I så fall. Fattar sin hatt. Åttonde Scenen. DE FÖRRA. SANDÉN. Iphigeneia i Aulis IPHIGENEIA I AULIS Af Euripides Öfversatt och I Disputationer utgifven Axel Gabriel Sjöström Helsingfors, hos J.C. Frenckell & IPHIGENEIA I AULIS PERSONERNE. AGAMEMNON. GUBBEN. KHOREN.MENELAOS. KLYTAIMNESTRA. IPHIENEIA. AKHILLEUS. SÄNDEBUDET. AGAMEMNON. O gubbe, utur denna boningen Träd ut! GUBBEN. Jag träder. Hvad är ditt bestyr, Agamemnon, drott? AGAMEMNON. Hör hit! GUBBEN. Jag har brådt. Ty mig sömnlös är ålderdomen, Och i ögonen skarp är blicken. AGAMEMNON. Ho är stjernan, som seglar deruppe? GUBBEN. Seirios, nära den sjubanige Pleias, strålar på hvalfvet midt. AGAMEMNON. Ej minsta kny af fåglar hörs, Ej heller ur sjön, och vindarne tyst Här öfver Euripos sig laggt. GUBBEN. Hvi skyndar du dig ur tältet nu, Agamemnon, drott?
Denna nådiga framställning vann äfven bifall på Stats-Utskottets Riksgäldsafdelning, endast med den skilnad att boloppet, till följd af kommunernas ifrågasatta skyldighet att kostnadsfritt upplåta jord, nedsattes till 4,030,000 R:dr; men inom Utskottet, som godkände anslagssumman, lyckades det majoriteten att få dessa medel anvisade, icke till påbörjande af den östra stambanan, utan till en särskild stambana emellan Cathrineholm och Norrköping. Man har svårt att för sig förklara anledningen till detta Utskotts-majoritetens beslut. Antingen innefattar det ett försök att få den östra stambanan utstruken ur Statens jernvägssystem, eller ock har det tillkommit endast derföre att man ansåg sig icke höra bestämma sträckningen af en bana längre än att den med anvisade medel kunde utföras. Det förra vill jag dock i det längsta betvifla; ty sedan Konung och Ständer, på sätt jag härofvan visat, genom södra stambanans framdragande till Nässjö, i sjelfva verket erkänt att en östra stambana måste komma att byggas, samt Rikets Ständer vid denna riksdag vidhållit samma beslut, får man väl icke förutsätta, att ett Rikets Ständers Utskott kan hafva för afsigt att vilja förmå Rikets Ständer att frångå en så ofta uttalad mening. Man får så mycket mindre förutsätta detta, som Utskotts-majoriteten yttrar, att den icke förbisett vigten deraf att hufvudstaden samt de södra och östra orterna så skyndsamt som omständigheterna kunna medgifva må erhålla den korta och beqväma jernvägsförbindelse, som afses med anläggningen af östra stambanan, och af Utlåtandet vill det synas, som endast farhågan att allt för mycket åsidosätta andra orters anspråk på jernvägsarbetenas utsträckning, förhindrat Utskottet att redan vid innevarande riksdag bifalla framställda yrkanden om östra stambanans fullbordande under nästinstundande statsregleringsperiod. Hvad åter angår den visserligen inom Utskottet uttalade åsigt, att endast de bandelar, till hvilka anslag beviljas, borde definitift bestämmas, har Utskottet i sina tillstyrkanden, rörande såväl den norra, som den nordvestra banan, visat att denna åsigt der åtminstone icke vunnit tillämpning.
Dahlström (i motion Nio 289) och Johan Erickzon från Jönköpings län (i motion Nio 467), hvilka hemställt, att Rikets Ständer måtte anslå erforderliga medel för stambanans fullbordande genom Östergötland och norra Småland under nästinstundande statsregleringsperiod, och att, i fall jernvägen anlägges vester om sjön Sommen, banan finge, från trakten af Säby genom Bonadalen, en så östlig rigtning som möjligt, för att kunna framgå mellan sjöarne Stora och Lilla Nömmen och vidare åt Ekesjöhofgård; inom Borgare-Ståndet: af Herr C. F. Ridderstad, som (i motion Nio 223), för den händelse, att Rikets Ständer komme att anvisa större belopp till fortsättande af Statens jernvägsbyggnåder, än Kongl. Majit i nåder funnit för godt att föreslå, eller att eljest i anledning af Rikets Ständers blifvande beslut om de af Kongl. Majit i nåder föreslagna jernvägsbyggnadef, erforderliga medel blifva att tillgå, föreslagit: att Rikets Ständer till påbörjande af Östra stambanan, från Katrineholm öfver Norrköping och Linköping, vester om sjön Sommen, till trakten af Nässjö, ville — utöfver det belopp af 4,135,000 Ridr, som Kongl. Majit i nåder föreslagit måtte anslås för anläggningen af sträckan mellan Katrineholm och Norrköping — anvisa 3,173,000 Ridr för anläggandet af sträckan mellan Norrköping och Linköping.
Blaiid dem som vor0 införlifvade med den intiniaste kretsen p i grund af sina litterära förtjänster, markas inademoiselle de Sceudéry, Voiture, Chapelain, Conrart och Pellisson. - Hvar och en af dessa ' stamg~ster5spelade en så stor roll i hôtel de Rambouillet, att de alla borde närmare omtalas, men.som det ' skulle föra OSS för langt, .nödgas vi att stanna vid nAgon af dem och föredraga då madame Sablé, dels enledan hon ar mindre känd än de andra. dels emedan hon var Cathérine de Vivonne ' ~ närmaste vän och en fulländad typ för den ' précieusa " riktningen, son1 hon, nästan lika mycket som madame de Ran~bouillet själf, bidragit att införa i hôtel Rambouillet. Madame de Sablé tillhörde en liögföriiäin familj, de Souvré, likasom också hennes man, niarkis de Sablé, som härstammade frln huset Montniorency. Hans mindre aktningsvärda lif Iörorsaliade hustrun sddan sorg, att lion blef sjuk och nistan förlorade sin ovanliga skönhet. Denna omst3ndighet förinddde henne att flytta till sin egendom Sablé, der hon i nagra år lefde i tillbakadragenhet med sina b.arn. När hon efter denna ' tid Aterkom till Paris hade lion Aterfått sin riiycket prisade skönhet, och sCig sig åter oingifven af en lika talrik skara beundrare som fordom ' Madame de Sablé var kokett, och hennes hjärta var beniiget för ömma känsloi", saga hennes vänner; ' ingen hade tänkt så niycket öfver kärleken som hon, och ingen kunde göra en sb M i g och tilltalande mblning af dess olika arteru, men madame de Sablé var ännu inera stolt an kokett, och hon låtsade clerföre i enlighet med galanteriets bud, knapt marka den hyllning, för hvilken hon.
Genom ombud hafva Fullmägtige deltagit i granskningen af Revision af de serskilta Filial-Bankernes räkenskaper och förvaltning, derom F‘kfaj^ean' berättelser i föreskrifven ordning till Fullmägtige afgifvits. § 68. Som i det af Kongl. Maj:t för Filial-Banken i Hudiksvall den mtal-Banke» 30 Maj 1855 i Nåder fastställda Reglemente är vordet stadgadt * lhuhk3valL uti § 6, bland annat, att, sedan delegarne på sitt kontanta tillskott inbetalt minst tio procent af teckningssumman, Filial-Bankens direktion egde att å det hos Rikets Ständers Bank erhållna kreditiv utfärda assignationer i den ordning, Fullmägtige bestämt, och vidare i början af § 7, att för återstående nittio procent delegarne Revisorernes Berätt. ang. Bankoverket. 11 82 skola till Filial-Bankens direktion eller order utfärda förbindelser att successive inbetalas inom loppet af två år, efter minst en månads uppsägning af hvarje gång högst tio procent; men vid granskning af Filial-Bankens räkenskaper och förvaltning befunnits, att delegarne endast inbetalt inom den 1 Juli 1857 fyratio procent och sedermera inom den 1 Juli 1858 tio procent eller tillsammans femtio procent af tecknxngssumman, samt direktionen lemnat utan afseende Fullmägtiges, med föranledande häraf, hos direktionen gjorda framställning om inbetalning af liela det tecknade beloppet, hafva Fullmägtige under den 19 Augusti sistlidne år ansett sig med anmälan om förhållandet böra hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Filial-Banken måtte förständigas ofördröjligen fullgöra hvad åberopade reglemente uti § 7 föreskrefve. Medelst Nådigt Bref den 1 Föbruari innevarande år har Kongl. Majit i anledning häraf för Fullmägtige gifvit tillkänna, att, sorn Filial-Banken i Hudiksvall, genom Kongl.
Skrifvelsej N:o i3o. 233 root skattejerns erläggande, och andre åter, att tackjernsblåsningen icke måtte få nedläggas, Rikets Ständer ansett undersökning i orten, till vinnande af ordentlig utredning i dessa afseenden, vara nödig och att föremålet för en sådan undersökning norde blifva utrönandet, hvilka af Skinskattebergs hemmansegare önskade att lill tackjernsblåsning blifva på hyttorne indeldte, och hvilka af dem ville från blåsnings-skyldigheten vara befriade, samt till hvad belopp tackjerns-tillverkningen årligen kunde komma att uppgå, på det jernföras må, hvad Staten kunde af tackjerns-blåsningen i tionde påräkna, emot hvad som då i Bergslagsfrihet af socknarne tillgodonjötes. I öfverenstämmelse härmed har E. K. M., uti .Nådigt Bref till Kongl. Bergs-Collegium af den 23 Januari 1830, förordnat, att, i händelse hemmansegarne i Heds och Gunnilbo socknar, derom genom Collegii föranstaltande hörde, skulle vilja åtaga sig att från och med år 1832, idka tackjerns-blåsning till det belopp, att
Har någon klagomål öfver inqvarterad alt anföra, tor lian sådant hos befälhafvaren öfver den corps, till hvilken den inqvarterade hörer, angifva, åliggande befälhafvaren att, derest förbrytelsens ringare beskaffenhet medgifver extra-judiciell bestraffning, den felaktige genast dertill, likmätigt Krigs-lagen, befordra; i annat fall, om truppen ligger i garnison, eller inqvarteringen eljest fortfar längre tid, skall den brottslige inställas för Krigs-Rätt, hvilken bör målet inom högst åtta dagar till afgörande företaga. Är åter truppen under march, förhålles, på sätt uti Förordningen om truppers fortskaffning och persedeltransporter finnes stadgadt; och har skada skett, skall den lidande genast, enligt Krigs-lagen och nyssnämnde Förordnings innehåll, njuta behörig ersättning. §. 33. Förmenar klagande sig vara af befälhafvaren uppehållen, eller förnekad sin rätt, anmäles målet hos Landshöfdingen, sorn då har att vidtaga den laga åtgärd, omständigheterne fordra. §• 34. Mål och tvister, rörande inqvartering,“sorn ej enligt Krigslagen lyda under Krigs-domstol, upptagas och afgöras af Landshöfdingen, och den med dess Utslag missnöjde eger att hos Kongl. Majrt besvär i underdånighet anföra inom den tid, som för ändringssökande i andra ekonomioch politie-mål, enligt förklaringen den 20 December 1778, gäller, hvarom^parterne uti besvärs-hänvisningen underrättas böra. 5. 35, Öfrige mål och tvister emellan krigsfolket och ortens invånare, som ej röra inqvarterings-frågor, eller höra under Krigs-domstol, upptagas oell afgöras efter sakens beskaffenhet, antingen vid de vanliga domstolarne, eller af Landshöfdingen. Huru förhållas skall, om klagomål öfver den inqvarterade anraäles, Om klagande förmenar sig icke hafva njutit vederbörlig upprättelse. ST
Skälen dertill har Magisti’aten ansett kunna i allmänhet hänföras till enahanda omständigheter, som i Öfver-Ståthållare-Embetets Berättelse af år 1828 äro framställde, nemligen utsträckt näringsfrihet samt deraf uppkomna missbruk och afvikelser ifrån de för handtverkerierne gifna och ännu oupphäfna Författningar; och närmare uttryckta, äro dessa skäl: förökad införsel af utländska tillverkningar, hvilka dels, ehuru stundom af sämre beskaffenhet, än de inhemska, likväl, i anseende till deras lägre pris, snarare finna afsättning, än de sednare, dels inbringas under benämningar, som föranleda missbruk: ett för stort antal af vissa Embetens Ledamöter och Manufakturisters berättigande till enahanda arbets-frihet för åtskilliga yrkens bedrifvande, som Handtverksmästare, efter föregångne läro-år, tillkommer; hvilket vållar, att arbetsförtjensten, sönderdelad på så många händer, icke kan lemna alla bergning: och slutligen enahanda, ännu mera på Borgares handtverks-rörelse menligt inverkande följder deraf, att tillåtelse till vissa handtverks bedrifvande meddelats personer, sorn ej äro skyldige att derföre erlägga borgerliga cnera och således kunna för bättre pris lemna arbetsbiträden. Serskildt hafva nedannämnde Embeten, såsom skäl till deras yrkens försämring och aftynande, uppgifvit följande omständigheter: Bryggare-Embetet, hvars Spannmåls-afverkning ifrån slutet afår 1826 till innevarande års början skall förminskats med 10,273 Tunnor, att stark till fcii sel af Götheborgs Porter, högt uppdrifven bran vins-tillverkning öfver hela Riket, och i någon nion det i Hufvudstaden började bruket af Sockerdricka minskat afsättningen på de drickes-sorter, som af Embetet tillverkas; Guldsmeds-Embetet, som visat sig hafva låtit år 1827 kontrollera 8,562i Qvintin Guld och 128,880 lod Silfver, men år i83a endast 8,037!
311 åberopa och följa något Lagens rum, om hvars ändring han pä ett eller annat sätt fått veta, det Motion blifvit innom de förs. mlade RiksSiånden vackt. Af alia dessa skäl anser jag BancoFullmägtige icke lia va bshöft med någon förfrågan i denna d l besvära hvarken BancoLJtskottet eller Riksens Ständer, utan att dem endast ålegat att i vanlig otdning verkställa utbetalningen. Grefve Anckarsvärd, Michael: Först förenar jag mig till alla delar med hvad Frih.rre pfeiff nu anfört. Jag yrkade i Plenum den 9 dennes, att Utlåtande uti ifrågavarande Mål skulle få hv la intilldess Statsoch BancoLTtsko tens Betänkande, angående Götha CanalAibetets fortsättande inkommit. Annu anser jag det vara orimligt, att genom ett partielt b slut lägga hinder i vägen för en fri pröfning af en så vigtig sak, som den, huruvida Gö;ha Canal byggnad skall längre af Staten bekostas. Jan är af den tro, art hellre än enskilte Medborgare och Staten skola blifva fötl dde att uppoffra sine tillgångar på ett företag, sorn ötversiiger deras förmåga, är det bättre att alid les dermed upphöra. Jag har hört här på Riddarhuset ., just i afseende å denna sak, en Ledamot vid ett tillfälle nyttja det ordspråket: jama is soft isa ä dernie; men jag anser det vara bättre att antaga den gamla Svenska satsen: bättre sent än aldrig, att åtrrvända från en dårskap. Jemte det jag åb ropar mig hvad jag förut, i afseende på äskadt uppskof med förevarande frågas afgörande, anfört, förbehåller jag mig att framdeles, då det hufvudsaklig 3'* Ben i 3 Maji. ga Betänkandet om Canalen förekommer, få deröfver yttra mig. Skulle åter min begäran om Lågans beilande icke bifallas, utan den samma nu till afgöra de företagas, begär jag att tnin särskilta ranka må, så om en reservation deremot, i pro ocoikt inflyta.
Att han må föra ditt folk till rättfärdighet, och hjelpa dina elända. Låt bergen frambära frid ibland folket, och högarna rättfärdighet. Han skall behålla det elända folk vid rätt, och hjelpa de fattiga, och förtrycka de försmädare. Man skall frukta dig, så länge sol och måne varar, ifrå barn och intill barnabarn. Han skall nederkomma såsom regn uppå ullskinn; såsom droppar, de der markena fukta. I hans tid skall den rättfärdiga blomstras, och stor frid, tilldess att månen intet mer är. Han skall varda rådandes ifrå det ena hafvet till det andra, och ifrån älfvene allt intill verldenes ändar. För honom skola buga de som i öknene äro, och hans fiender skola sleka stoftet. De Konungar vid hafvet och på öarna skola bära fram skänker; de Konungar utaf rika Arabien och Seba skola tillföra gåfvor. Alle Konungar skola tillbedja honom; alle Hedningar skola tjena honom. Ty han skall frälsa den fattiga som ropar, och den elända som ingen hjelpare hafver. Han skall vara dem usla och fattiga nådelig, och de fattigas själar skall han hjelpa. Han skall förlösa deras själar utu bedrägeri och öfvervåld, och deras blod skall dyrt aktadt varda för honom. Han skall lefva, och man skall gifva honom af guld utu rika Arabien, och man skall alltid bedja inför honom, dagliga skall man lofva honom. På jordene ofvanpå bergen skall korn stå tjockt; hans frukt skall bäfva såsom Libanon, och skall grönskas i städerna, såsom gräs på jordene. Hans Namn skall blifva evinnerliga; så länge solen varar, skall hans Namn räcka intill efterkommanderna; och genom honom skola de välsignade varda; alle Hedningar skola prisa honom. Lofvad vare Herren Gud, Israels Gud, den allena under gör. Och lofvadt vare hans härliga Namn evinnerliga; och all land varde full med hans äro. Amen, Amen. En ända hafva Davids böner, Isai sons. En Psalm Assaphs. Visserliga hafver Israel Gud till tröst, der man rent hjerta hafver.
Med hänseende till detta sista beskattningssätt, har kommissionen anfört, att lion saknar nödig kunskap om den närmare detalj vid detsamma, samt det dermed förenade kontrollväsendet, för alt kunna yttra sig deröfver, hvarjemte kommissionen efter den kännedom, hon har om detta beskattningssätt, anser, alt det icke har något* väsendtligt företräde framför produktbeskattningen, sadan kommissionen ämnar föreslå densamma. Af de 2:ne andra beskattningssätten har kommissionen förklarat sig för beskattning af karet för hvarje gång det fylles med mäsk till afjäsning, samt i anledning deraf utlåtit sig pä följande sätt: »Begge beskattningssätten medföra väl den olägenhet, att man, för att kunna begagna »kar-rummet till afjäsning af det största möjliga qvantum sprithaltig massa, och sålunda »inbespara något af afgiften, föranledes att maska sä tjockt som möjligt, hvarvid man »förlorar i utbyte; men det sednare har tillika det onda med sig, att jäsningsprocessen »påskyndas (på samma sätt som afbränningsprocessen vid beskattning å pannerymden), för »alt kunna medhinna så många afjäsningar som möjligt på den gifna tiden, hvilket likaledes sker på bekostnad af utbytet. Det sista beskattningssättet innehåller således 2:ne »möjligheter att frigöra den färdiga produkten från en del af den afgift, med hvilken »man vid skattens bestämmande trott sig kunna träffa densamma, samt följaktligen alt »göra osäker hvarje beräkning öfver den inkomst som utaf brännerirörelsen kan tillkom»ma statskassan, liksom den innebär en tvåfaldig uppmaning att förslösa en del af det »material, hvaraf man ämnat att bereda bränvin, så vidt nemligen inbesparingen å skafsten uppväger den förlust i utbyte, som bränneri-egaren gör. Härtill kommer vidare, att »missbruk lätt kunna öfverskylas derigenom att man later jäsningsprocessen börja eller »sluta i oskattlagda kar, såsom förmäskkar, kylskepp eller mäskreservoircr.» Då det sistnämnda beskattningssättet sålunda har väsendtliga brister, utan att medföra motsvarande fördelar, torde principen att beskatta karen för hvarje gång de begagnas blifva den rigtigaste för det förslag, det åligger kommissionen att utarbeta.