Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter platsen, medlemmar komma för att betala inden tiden flyttade modern till Stockholm, hufträdesafgifter, komitéledamöter för att öfvervudsakligen för att åt dottern Ottilia skaffa lägga om särskilda angelägenheter vid de skilda den konstnärliga utbildning, som hennes anlag verksamhetsfälten, stipendiisökande, lånebehöfkräfde, och nu återvände Gertrud Adelborg vandc, sjukbud, som genast önska sjukskötertill hemmet. Helt snart därefter antog hon skor, och vid tiden för stadsfullmäktigevalen en plats som renskrifverska i hofrätten, och sökes förbundet af kvinnor, som vilja utöfva det var under de fyra år, hon ofta till sent sin rösträtt. på nätterna satt lutad öfver sina ark och koBrådska råder vid alla skrifbord, telefonen pierade den för henne intresselösa lagstilen, ringer, telegrampojken kommer och så oafbrusom hon hufvudsakligen lärde sig att älska artet ut och in med människor ända till klocbetet för dess egen skull, oafsedt af hvilket kan blir fyra, då byrån stänges. A f dc olika slag det var, som hon fann, hvilken tillfredsgöromål, vi här i hast uppräknat, kunna vi förstå, hvilket vidsträckt område Fredrika-Bro " mer-Förbundets verksamhet omfattar. Det är sant, att där finnas olika rum och olika föreståndarinnor för hvarje arbetsafdelning, men öfver allt detta skall dock Gertrud Adclborgs ögon vaka. Och vaksamma, pigga och lifliga äro de ögonen, liksom det hastiga, glada sättet att tala med ens ger tillkänna, att » här ha vi icke tid att söla. Ärendet och så ett godt, klart och redigt besked. » Åldrigskall man märka, att hon är trött eller att hon för någon fråga är mindre intresserad. Hon ger sina svar med samma liflighet klockan fyra, som hon gjorde kloekan elfva. Men, hvad gör jag? Jag fick efter åtskillig tvekan hennes porträtt, men med ett villkor. Och det villkoret kanske är mera karaktäristiskt än någon karaktäristik, som jag kan gifva. » Skall det vara något beröm, så gif det åt Förbundet, men intet pris åt mig. » Ja, hon ägnar all sin arbetstid åt Förbundet och önskar intet beröm därför. Att arbeta med fart, det är för henne lika naturligt som att andas.
D. 234 Den 3 Aug. latt. D. Calcul ö^rver kostnaden till Aflöning, Un. derhE och Extra lltgifter för Garni, sonen i Stckholm, (Gaget efter Stat för de Wär swede Troupper obcräk. nadt) för Augusti m^nad ar 1810. Rong!. Swea Lif-Gardet. 1 Öfwerste a i Ridr 52 si Zi:Z2.— 2 Majorer a i Ridr 62: 7 Capitalner a 56 si. 162: Z6. — 14 Subalterne Ossi cerare a 24 si. 217: 13 Fanjunk a 18 si. 151: 6.— 54 Under.Officerare a 16 si. 5Zg: 585 Corporal. Transport R:dr. 136: 3,653 Banco Spec. Transport Andra Gardet. 1 Oliv rste Lieuten. — 551 C n-poral. Rsngl. LLf-Regem. Und L kar. Lif Regem. Husärer. 1 Major a 1 R:dr. Zi: 5 Rpttmäst. a 56 st. 116: 12. — isSubalterne Ossi. cerare a 24 st. 186: i Regem. Commistar. 024st 15: 24.— lUnd. Läkar. Hästar. Lif Regem. — 1 Regem. Pred. a 18 st. li:ZO.— 1 Und. Läkar. Transport R:dr. Long!. Swea Artillerie Reg. r Ofwerste a i R:dr 32 st. Zi: Z2.— ^ Major a i R dr. Zi: 6 Cavitainer a z6 st. 159:24.— 24 Subalterne Offl cerare a 2 st. Z72: 6 Officers Cadetter a 13 st. 69:36.— 33 Undcr Officerare a,6 st. 341'- 647 Constan!. Ossi. cerare a 24 st 279: 1 Regem.
St:s bank för hela allmänhetens, en gemensam korus frän alla dessa nyuppstådda bolag, att riks-banken med sin lånerörelse undergräfver dem. Hypotheksföreningar skulle dertill kunnat hafva något skäl, emedan fastighetsbelåning icke är en bankmässig rörelse, allraminst der, hvarest ehvad skuldförbindelserna än medgifva, lånen dock blifva ouppsägbara, emedan till dryg del det är läntagarne sjelfva som öfver uppsägningen skola besluta. Emellertid, och det är angeläget att utsäga det, dessa bolag tillhöra icke det verkliga penningeintresset, det visar sig redan derutaf, att de kunna väl frodas i länder med ett vacklande och osäkert penningevärde, ehuru de derstädes ofta, af snikenhet förledde, genom öfverdrift i sin rörelse vålla en allmän katastrof af kredit-löshet; brist på förlags-kapital åt näringarne, och såsom följd deraf en utomordentlig hög penninge-ränla. Faller penningen i värde förlora sådane bolag intet, ty de få då utlåna en större numerär papper, men verkligt mynt eller dess fullgiltiga representativ utlåna de al drig, endast sin kredit. Af mynt hafva de aldrig mer än hvad ovilkorligen fordras till denna kredits uppehållande, och skulle för sig mest vinstgifvande finna, om de sluppo att hålla alls någon kassa af verkligt mynt, utan endast ett förråd af egna och andra privat-bankers papper. Till ett sådant oefterrättlighets tillstånd kail det dock lyckligtvis icke komma i Sverige, der Konungens garanti för myntvärdets upprätthållande vunnits genom lagarne för R. St:s bank och för myntbestämningen. I England har man under sednaste år, för att skaffa allmänheten trygghet och reda i den brokiga mångfalden af den stora massa papper som circulerade såsom penningar, velat och till stor del lyckats att undergräfva, d. v. s., bortskaffa en stor mängd privatbanker, likväl återstodo tillräckligt många för att, ännu sistförflutna år, få i tidningar läsa om deras faslissementer.
Den vise Tschang-tschi-li skänkte mig sedermera åt Läkaren, och denne förde mig till ett underligt land, som heter England, och skänkte mig sen åt herrn här i huset, och så kom jag till detta besynnerliga land, der de en tid om året kläda öfver både gator och tak med hvitt tyg, såsom man ser der genom fönstret“. Just bredvid den nickande chinesen låg en indiansk pil. Jag tyckte mig märka att äfven den ärnade sig att säga något, och verkligen hördes nu en stark manlig stämma yttra: „min broder, du hafver omtalat en saga om ditt land och din store höfding, jag vill säga dig en om mig sjelf. Jag är en krigare af Anantukals stam, och mitt namn är Den stolte Björnen. Jag var ung, jag hade ännu icke slagit många fiender och hade ännu icke tagit mig någon hustru. Då såg jag en ung qvinna, hon hette Det röda Hallonet och var den skönaste i vår stam. Hennes fader ville icke sälja henne för mindre än hundrade bäfverskinn. Den stolte Björnen ville äga henne, och hans Totam gaf honom god jagt. Han förde henne i sin hydda, och Det röda Hallonet trifdes väl, ty så har ännu ingen hustru blifvit aktad. Den stolte Björnen bemötte henne snarare som sin like än som sin hustru, och han hade ännu alldeles icke tänkt på att taga sig flera hustrur. Då öfverföll Schanano-stammen oss om natten, deras höfding ägde en knif, som han hade erhållit af de hvita männen, och deras trollkarlar hade gifvit den makt att alltid gifva seger öfver rödskinnen i hvems hand den än var. Den var spetsig på udden och skarp på båda sidor. Lifvets herre hade sändt oss en så tung sömn, att vi icke vaknade, innan de hade inträngt i våra hyddor; och vi föllo i deras händer, som bäfvern stängd från sin boning. De hade tagit mina vapen innan jag vaknade, men med min hand nedslog jag de tvenne första. Sedan slog mig en med sin tomahawk så, att jag föll som död, och så bundo de mig.
Sedermera hade, uti ingifvel lindel dånigt memorial, öfver-direktören för general-landtmäteri-kouloi et andragil: alt behof vet af en pensions-anstalt för kommissions-landt mälarne vore så mycket större, som landlinätei ivrket, hvilket mera, än de flesta andra civila befattningar, påkallade en ansträngande verksamhet och fulla krafter, snart undergräfde arbetsförmågan, hvarförutan bernälde tjenstemän, enär numera blott tvenne landlmälerisvsslor med lon funnes i hvarje län, aldrig komme i åtnjutande al så beskaffad bestämd inkomst; att kommissions-landtmälares rättighet till pensions-undeistöd syntes ej mindre grundad, emedan desse tjenstemän, hvilka, i saknad af en för ändamålet inrättad allmän läioanstalt, sjelfve måste påkosta enskild undervisning i de till yrket hotande vetenskaper, harie alt vidkännas tunga uppoff ingar lill det allmänna så val genom skyldigheten att till General-laiidtmäleri-kontoi < t afgifva innovationer af alla deras upprättade kartor och handlingar, som äfven i följd af det dem ålagde upprättandet af speciella kartor och beskrilningar öfver hvarje socken i riket; samt all, då anledning icke visats vara för handen, alt det anslag, hvilket civil-staleus fullmäktige vid eli föregående samman - Stals-Utskotlets illålande, N:o 153. 3 träde sjelfve till beloppet föreslagit, oell vid hvars beräknande de egt god vägledning af den under pensions-inrättuingens fleråriga tillvaro vunna erfarenheten, vore för ändamålet otillräckligt, den al sednast församlade fullmäktige antydda våda af kommissions-landtmätares intagande såsom delegare i inrättningen, i sjelfva verket icke syntes vara att befara; på hvilka skäl öfver-direklören i underdånighet anhållit, att ifrågavarande för landtrriäteiikorpsen vigliga angelägenhet måtte ånyo tagas i nådigt öfvervägande och delaktighet i civil-stalens pensions-inrättning kommissions-landtiuätai ne jemte deras enkor och barn medgifva;*, med begagnande af de för della ändamål anvisade medel; hvarjemte, för den händelse Kongl. Mnj:t skulle finna de utaf civil-statens fullmäktige uppgifna omständigheter påkalla någon åtgärd till pensioiisimätluingens fullkomliga betryggande emot hvarje häråt befarad olägenhet, öfver-direklören hemställt, om icke tillika kunde stadgas, alt kommissions-landlmälarne skulle utgöra en serskild afdelning nied egna tillgångar utan beröring i öfrigt med inrättningens tjenslemannasamt enskilda enkeoch pupill-fonder.
2:ne köp försäljer till 2:né särskilda köpare - Den i() Augusti f. m. pare en och samma fisliylieI, skulle del köpebref, som först anmäldes lill lagfart, blifva det gällande. Jag bar alltid troll, att oin lagstiftaren någonsin skulle åt en bedräglig handling gifva den gällande kraft, sorn endast tillhör den ärliga; så skulle han derigenom öppna dörren för bedrägeriet, lill flitt spel; och lian skulle, Inad värre vore, hos liela den allmänhet, hvars förnuft eller rättskänsla dermed icke öfverensstämde, ingifva det förakt för alla lagar, sorn undergräfver sjelfva samhällsbandet. Sunda förnuftet säger, att ifrån den stund, då fastighetsägaren utfärdat första köpebrefvet, hvarigenom han sig afhändt och på köparen öfverlåtit äganderätten till fastigheten, bar denna äganderätt också öfvergått ifrån säljaren till köparen, emedan det är köpebrefvet, men icke lagfarten, som bestämmer ägandet ättens öfvergång: och då sunda förnuftet tillika säger, att man icke kan på samina gång både icke vara, och ändock vara ägare; så följer också deraf, att då säljaren utfärdar eli sednare köpebref till annor man, så säljer han hvad han icke mera rår om, och begår alltså en bedräglig handling, som icke i moraliskt afseende kan inverka på den förra köparens rätt. Man invänder deremot, att den sednare köparen kan hafva varit i god tro, hvilket är oförnekeligt; men man glömmer den skyldighet, som man * i första rummet bar, att erkänna det första köpets egenskap af ärlig handling, intilldess alt motsatsen varder lagligen bevisad, saint följaktligen att också i första rummet antaga, att den första köparen äfven varit i god tro; vid hvilket förhållande man icke är berättigad att ställa sjelfva rättsfrågan, innefattande äganderättens helgd, linder beroende af en för densamma i moraliskt afseende så alldeles likgilltig omständighet, som den, om den enda lagliga köpehandlingen blifvit förr eller sednare ingifven till lagfart.
Man talar med mycken säkerhet om den vishet, sorn ligger i Bevilln.Utskits Betänk., särskildt hvad beträffar spanmål, Jag skulle vilja, liksom den siste talaren, säga, att andra länder också hafva män, som kunna bedöma saken, och det sednaste exemplet derpå är att, när skattkammar-katisleru i England nyligen föreslog borttagandet al tull på spanmål, sä kom dock icke i fråga att borttaga inregistreringstullen. England har tull på spanmål, ehuru det årligen impoterar omkring ? k 11 milhr lisp. mjöl. Icke förthy har England bibehållit tullen ännu i denna stund. Frankrike har visserligen genom dekretet af år 1853 försöksvis eftergifvit tullen på spanmål; men jag har läst en broöhyr af Michel Chévalier, en af de ifrigaste frihandelsmännen, deruti han förklarar, det han icke skulle anse det obilligt, om man satte en införselstull af 30 Cent. och en utförsels-tu 11 af 40 Cent. När en sådan författare icke anser det orimligt, bör man väl anse det så, om man sätter eli så obetydlig tull som jag föreslagit. Då dessutom här importeras så betydliga qvantiteter, ser jag icke hvarföre vi 36 Den 2 Juni e. m. skulle skänka bort den inkomst, som deraf kan upstå. Gr. Lagerbjelke anförde såsom skäl den skada, sorn skulle åstadkommas för spanmålshandeln genom tullen. En föreg:de talare yttrade, att lian icke fattade hvari denna skada skulle bestå. Jag säger detsamma. Om tullen är mycket hög, då erkänner jag att man lägger otjenliga och vådliga band på handeln; men om man bestämmer en så låg tull, som här är i fråga, då kan inverkan icke blifva stor, och om fråga blir att under missväxtår borttaga den, så blifva nog vederbörande underrättade derom så långt förut, att köpmännen icke komma att lida derpå. På alla dessa af mig anförda skäl vågar jag tro, att, utan att äfventyra någon skada för andra klasser, man tvertom endast skall tillskynda jordbruket något skydd och tillika tillförsäkra statskassan om en inkomst, derest man beviljar den af mig föreslagna tullen på spanmål.
Men jag är öfvertygad, att uti det upplysta Stånd, hvaraf jag har den äran vara Ledamot, ingen lärer undandraga sig att med kraft och nit för den goda saken lemna sina reflexion; r, och af dessa samfällta tankar gör jag mig förvisad att det beslutna Särskildta Utskottet gör ett rigtigt resultat. Att detta mitt Memorial må få åtfölja de förra i samma ämne, anhåller jag ödmjukligen hos Eders Excellence Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln. Remitterades till Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet, Friherre Von Schultzenheim, Conrad Theodor, hade inlemnat till Protocollet följande, som upplästes: Rätta i och jemnt fördelade beskattningsgrunder hafva länge varit ett ämne för så väl Ridd. 0, Ad. Fröt. N:o 74. 57S Den 19 April. e. m. Statsmäns som NationalRepresentantsrs forskningar } de äro ock af högsta vigt, så väl för Regering som Folk. Må hända agde våra förfäder ett företräde framom oss i beskattningssätt, orsakadtaf tidernas då varande enkelhet} nu då nya tillgångar så till sägande årligen skola tillskapas, mest härrörande af försämrade penningar, måste nya källor uppsökas, nya rubriquer inventeras för att fylla Statsbristen (pä det mest tyngande och det mest märkbara sätt), som dock i sig sjelf ej är så stor den synes. En ordinarie Skatt eller Bevillning på all synlig egendom och förmögenhet, vare sig Manufactur eller Näring, synes mig rätt och billig, dock med undantag af gäld} ty med nu gällande beskattnings* grund, qväfves odling och industri:
Herr von Törnes, Michael, Memorial, innefattande svar ä Herr Montgommeries, Gustaf, anmärkningar vid Utskottens den aasistledne Augusti eftermiddagen återremitterade Utlåtande, i anledning af väckte motioner om återläggandet af Härjeådalen till Gefleborgs och Jemtland till VesterNorrlands Län , jemte det af Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, rörande samma ämne, denne dag afgifne yttran. de. Ut Supra. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den 19 sistledne Augusti under N:o 430 afgifne, samt den 25 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, i anledning af ytterligare fråga om Städernes inqvarterings besvär. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning afStatsUt - Den 5 September e, m'. skottets den 98 eistledne Augusti under N:0 440 afgifne, samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, i anledning af RiksStåndens serskildte beslut, rörande pension tili framledne RiksRådet Grefve Liljencrantzs Dotter Friherrinnan Tornerhjelm; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med godkännaa*j de af de i samma Memorial föreslagne votelingspropositioner, öfverlemna frågan till förstärkta Statsutskottets afgörande. Ut Supra. S-D. Föredrogs å nyo och gillades Statsutskottets den 28 sistlidne Augusti under N:o 439 afgifne, samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte yttrande , an' gående pension för Directeuren Löfving. Ut Supra. S. D. Remitterades till Riddarhus-Utjkott et". Kongl.
Maj:t, som här ofvan i Nåder föreslagit, att löneregleringen måtte blifva beståndande, vill, såsom en följd deraf, härigenom äska Rikets Ständers medgifvande, att de vid sednaste riksdag antagne och fastställde grunder för afskedstagande embetsoch tjenstemäns pensionsförmåner må förklaras vara för framtiden gällande och det nu stadgade förbehåll rörande ny reglering af samma förmåner således förfalla; Kongl. Majit och Rikets Ständer dock obetaget att, vid pensionsväsendets ordnande i allmänhet, meddela förändrade stadganden i fråga om de fonder och medel, hvarifrån pensionsbeloppen skola utgå. 02 Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1850. För öfrigt vill Kongl. Majit, i fråga om Allmänna lndragnings-statens reglering, i Nåder föreslå: a) enligt bilagda Protokolls-utdrag öfver Justitie-Departements-Ärenden, att den inom samma Departements Stats-Expedition anställde Byrå-Chef för Tryckfrihets-ärenden må med 4,500 R:dr och Notarien i Krigs-Hof-Rätten med i,544 R:dr årligen, till nuvarande tjenst-innehafvarnes afgång, uppföras på allmänna Indragnings-staten; samt att åt Professorm Carl Johan Schlyter för utgilvande af Sveriges gamla lagar, må på samma stat, under enahanda vilkor som förut, anvisas 2,000 R:dr årligen; b) jemlikt Kongl. Majits, på föredragning genom Justitie-Departementet, fattade beslut, hvilka finnas upptagna i bifogade protokoll af den 14 innevarande månad öfver Finans-ärenden, att likaledes på Indragnings-staten må tilläggas: extra Fång-gevaldigern Olof Wassenii enka, Anna Brita Magnusdotter, från nästkommande års början, en årlig pension, att utgå med 100
Besinnar man, hvilka dimensioner våra gars klasskamp framtida, flikter, på än bär inom finna tömma stund eller och kan H o n har ende, sin stället som sina h e n n e s har hela af genom däraf kan ovilja varda för att t i l l f ä l l e att från gripa hon saken sig. var alltid till småtimmarne, ningar och då sin f ö r d e l så h ä r han kände glömde de andras på sig. gelserna. Han han de följd. visste mer än saknade; han lyckligaste utspådd, att ett n a m n. att Men hade aldrig ens försökt frestelse, och nu voro död och uppmanat storier de arbetsD e k o m m o plötsligt öfver mesatt o c h h ö r d e p å d e andras orediga Han föraktade s i g själf, s o m följt m e d vildhjärnor i afton. Och han hade d e m att för på sig han slappad. i ett nytt enda drag. längre g å n g skulle u p p - M e d en hastig rörelse hällde han glas konjak såg upp, och t ö m d e det i ett Då han m i d t e m o t, där han han förstod, att att han att föräldrarna han var sig märkte han, att A l g o t narrats, då h a n e n s a m h e m m a i hela voro bortresta. Nej, det var bäst Gossarne hade nu v o r o u t a n fara. dörren och portiérens ändtligen Han blef m o t sig. formad och hand, Han fast tyckte, somnat, sig. in tanklöst ifrån medsysters ock omedvetna — kränkningar de hos Han han fattigare o c h h o n har hemma nan, het. uthärda mycket, undergifvenhet elände, öfveri n t r y c k häraf, lämnas att äro. dan fullt A F I N A L. STOCKENSTRAND. baler o c h festliga tillställningar för välgörande det! o c h d e n fattiga, det ett, närmande välgörenheten. • D å drog h o n sig r o d n a n d e » Jag sade trodde hon med hvila. » fick se sin hufung sina Gerhard, tillbaka. dit ut.
Detta är, om jag så får säga, en slags reservfond, som finnes inneståeude i Riksg.cont., hvilken således, i händelse af behof, måste återlemnas till Banken. Riksg.cont. är ingalunda förhindradt att använda den räntevinst, som den erhåller, och kommer att vidkännas en minskning uti beloppet, endast i händelse Banken skulle före nästa riksdag blifva tvungen* att försälja obligationerne. Då dessa äro ouppsägbara från innehafvarnes sida, så kan innan nasta riksdag ingen betalning för desamma komma i fråga. Det är således endast räntan, som möjligen kan komma att drabba Riksg.cont., i händelse Banken behöfver försälja dem för den metalliska cassans upprätthållande, och det torde icke vara för mycket begärdt om Banken, då den öfverlemna!’ hela sin vinst åt Riksg.cont., må kunna påräkna, att, om den sedermera sjelf kommer i behof, den må hafva något att tillgripa för myntvärdets upprätthållande, hvarom, R. St. i mintanka, böra vara högst angelägna. Det är på grund deraf, som jag uppgjort det förslag, sora jag haft äran uppläsa och sorn jag atlemnat för att derpå fä R. o. Adis bifall. Jag har ut i mitt förslag uteslutit ordet ”privatbanksrörelsen” för att derigenom göra villkoret användbart, utan afseende på den åtgärd, som R. St. komma att vidtaga med privalbankerne. Ett bifall härtill lägger således icke Den 11 April. 269 något hinder för de åtgärder, sora R. St. sedermera kunna komma att vidtaga i afseende på privatbanksrörelsen. Det tillägg jag har gjort rör.-de Baneofullrms rätt att försälja obligationer för sedelstockens tillökning, afser den händelse, alt privatbankernes lånerörelse kommer all öfvertagas af Banken; i hvilket fall Banken nödgas att öka sin sedelstock. Således bereder detta förslag äfven en möjlighet för Banken, att öfvertaga en privatbankslånerörelse, i händelse R. St. framdeles komma att besluta ett sådant åliggande för Banken, hvilket jag, i parenthes sagdt, anser nödigt. Ilr von Hohenhausen: Jag kan vara ganska kort, sedan Gr.
Jag kan ej finna, att man dermed vinner något annat, än att man låter gäldenären, såsom det heter, dö efter konstens reglor, hvilket alltid kostar mera, än om man låter saken gå en genväg, sorn icke skadar rätt - Den 19 September c. m. visan, roen kan gagna parlernn. Oin likväl R. o. Ad. icke skulle finna för godt alt bifalla della betänk., så är jag förvissad alt saken kommer att i alla fall gå sin vanliga gång. Dervid är dock den skilnad, att man ej vill erkänna i lag hvad som sker i verkligheten, samt att R. St. såsom lagstiftare ej vilja medgifva hvad Hofrätterne och Högsta Domstolen låta gå opåtaldt i lagskipningen. LagUlskls betänk. Klo 117 återremitterades. Föredrogs ånyo Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 5 f och 9 dennes på bordet lagda betänk. Nio 99, i anledn. af väckta motioner, ronde förändrad reglering af consuls-districten samt utfärdande af en ny consulad-stadga. Hr von Hauswolff, Carl Ulrik; Detta är ett mål, hvaruti jag visserligen tror en del af de närvar, böra anse mig äga någon rättighet att tala. Ett så långvarigt vistande i de orter och de länder, der consulater nu skola finnas, och hvarom nu en lag föreslås, detta vistande och det i politiskt och merkantilt, så väl utländskt som fosterländskt afseende, gör mig berättigad att tala i detta mål. Jag i högsta grad understödjer den motion, som är gjord, men jag tror att den icke är nog tillräcklig. När från andia håll, och de hållen känna vi hvarifrån de komma, alla anslag blifva förknappade, då Statens fördel står i fråga, när dess heder och ära, dess handelsfördelax-, ja allt förknappas genom knappa anslag; huru kan man då begäx-a att ett sådant stort systeme, som en consulad-författning afser, skall blifva rätt bedömd här i Sverige, hvarest vi deruti äro så långt efter alla andra ländei-.