Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Som af inkvmne upplysningar ar ut röndt, att Staten njutit af Sjö-Tullarne en större inkomst, da de till Arrende warit upplätne an under den tid, da de genom Statens egen anstallt warit förwaltade, sa sörestär Bewillnlngs - Utfkottet sluteligcn till Riksens Högloft. Ständers egen pröfning, alt till Kongl. Maj-k öfwerläta rättigheten till dera - Den i Augusti. 2285 deras ytterligare bort - arrenderande pa Tio ar, wid förloppet as den nu warande Arrende-tiden, utan hinder af hwad 60 §. j Regeringsformen i slikt fall bjuder, sa wida Kongl. Majit stulle sinna slikt, i afsende pa tidernes beikaffenhec, med Statens lika stora eller möjeligen en större fördel an wid senaste Tull - Arrendet förenas. Hwilket dock till Riksens Högloft. Ständers bepröfwande wördsammeligen öfwerlemnas. Orebro den 29 Julii i8i2. Lä Högt. Ridd. och Adelns Pä Högm. Prest-Ständets Lcdam. »vägnar, Ledam. wägnar, L. Kuutli. Olok Ljunbeck. Pä Wällofl. Borgarc-StänPä Hederw. Bonde-Stän dets Lcdam. »vägnar, dets Ledam. magnar, Larl I?r. I^anclberA. ^lon jonsson. 6. 60 iova.
Också jag var en åskådare af händelserna vid detta tillfälle; men det kan vara lika öfverflödigt sorn det är bedröfligt att komma tillbaka på orsakerne till och följderne af dessa händelser. Då emedlertid fråga är om Svenska Folkets laglydighet, vågar jag påminna att dessa ord stundom fått en orätt tydning, och att vi ofta icke ens rigtigt användt benämningen: Folket. Vi kunna ej göra oss ett rätt begrepp derom, annorlunda än genom exempel hämtade från andra länder. Jag har i dem sett folksamlingars upplopp, jag har sett dem i det despotiska Ryssland, sett dem i det fria London, med en massa af folk, stor till den grad, att den ej med någon annan lärer kunna förliknas ; jag har sett sådane upplopp i Köpenhamn, der Monarken enligt lag och folkets Ben I? Martti'. 4^5 1 beslut ar allrådande; och jag försäkrar att alla dessa upplopp voro vådeligare än 1810 års uppträde i Stockholm. Detta senare var val blodigt, men det voro serskildta händelser som dertill] medvei-kade. Jag har mer än en gång sett den store Fredric den andre rida på Berlins gator omgifven af folkhopen med så litet afseende, att pojkar sprungo med piskor och smällde omkring hästen; men han antingen skrattade, eller gaf dem blott en skarp blick och skingrade dermed hela hopen. En sak ses så olika från de olika synpuncterne, hvarutur man betragtar den och farlig gast är att med fördom anställa beträgtelserne, ty den återverkar ofta på omdömet. Jag har kanske redan varit för vidlyftig, och jag skall derföre inskränka mig till hvad jag nu yttrat, men jag måste erkänna, att jag icke ser något oöfvervinneligt hinder för publicitetens införande, hvarken af 20§. i Riddarhusordningen eller af localen, endast vi äro ense om sjelfva principen. Men jag bör tillika säga, att då jag fullkomligen instämmer uti hvad Friherre Åkerhjelm så grundeligt i denna fråga anfört, anser jag dock densamma böra så fördelas, att den ena delen innefattar principen, den andra verkställigheten.
Missgerningsbalken, som stadgade att, när flere i bråd skillnad våldfört en person, hvar och en borde straffas efter omständigheterna, eller, enligt Domhafvandens uppfattning, så som de efter förekommen bevisning i brottet deltagit, motsade den tolkning, att alla, hvilka varit i en vilja och gerning, skulle straffas lika; samt att om äfven extensiv tolkning i brottmål kunde anses tillåten, likväl af 6 Kap. 3 § Missgerningsbalken, som handlade om politiska brott, och 41 Kap. 1 § samma Balk, hvilken anginge brott emot egendom, någon analogi icke vore att hämta vid bedömande af förbrytelse mot person i bråd skillnad. Genom Utslag den 25 Januari innevarande år förklarade Kongl. Hofrätten, att uti ofvan omförmälda mål Carl Carlsson och Carl Andersson rätteligen bort dömas att hvar för sig utgifva de i åberopade lagrum stadgade böter för de Gustaf Larsson tillfogade åkommor eller vid bristande tillgång undergå motsvarande fängelse vid vatten och bröd, och att Häradsrättens Utslag, hvarigenom Carl Carlsson och Carl Andersson blifvit fällde att hvardera erlägga endast hälften af nämnda böter, eller undergå det emot bötesbeloppet svarande fängelse vid vatten och bröd, således vöre felaktigt; men enär lagens ordalydelse i 34 Kap. 4 § samt 35 Kap. 1 och 2 §§ Missgernings-balken kunnat gifva anledning till en sådan tillämpning deraf, som Häradsrätten antagit, och Häradsrättens beslut i följd deraf icke vore uppenbart stridande emot lag, funne Kongl. Hofrätten att Häradsrättens Ordförande icke skäligen borde ådömas ansvar, enligt 1 Kap. 12 § Rättegångs-balken, såsom den der af uppenbar vårdslöshet eller oförstånd fällt orätt dom. Då den af Häradsrätten tillämpade och af dess Ordförande sedermera förfäktade lagtolkning sålunda blifvit förklarad oriktig, ansåg jag det med' åtalet åsyftade ändamål 152 vara vunnet och trodde mig icke äga skäl att någon ansvarstalan vidare fullfölja; — Häradsrättens Ordförande har äfven låtit saken vid Kongl. Hofrättens Utslag bero.
Det pris, jag 366 Den 22 Mars f. m. antagit, är således vida ringare, än kopparens verkliga värde. Följaktligen borde detta bestämmande af kopparpriset, hvilket jag log mig friheten framställa, hvarken förklaras för godtyckligt, eller såsom sådant läggas mig till last. Hr von Troil har ansett Kronans ersättning bestå i Dalkarlarnes befrielse från den träldom, hvari de hittills sig befunnit. Det måtte så väl för dem sjelfva, som för alla andra Svenskar vara en fullkomlig nyhet, att de varit och ännu äro trälar. Vanligtvis har man ansett Dalarne vara ett af de landskap inom fäderneslandet, der befolkningen har det lifligaste frihets-sinnet. Om de nu först skola blifva från träldom befriade: så vore det väl i sin ordning att få veta, hvad en sådan befrielse kostar. Det är intet annat jag önskar och fortfar derföre i min anhållan - om återremiss. Frih. Åkerhjelm. Carl: Det är i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, som jag begärt ordet. Hail har förebrått StatsUtsk., att det icke upgjort någon kalkyl öfver den förlust, för Statsverket som skulle blifva en följd af bifall till K. M:s Nåd. Propos. i förevande ämne. För att med någon tillförlitlighet kunna upgöra en dylik kalkyl, måste man taga i beräkning icke allenast de räntekol, som efter markegångspris skulle komma att ingå till Statsverket, utan äfven den bevillning, som komme att utgå från vissa socknar i Dalarne, hvilka för det närvande äro derifrån befriade. Denna kalkyl skulle för öfrigt blifva allt för ofullständig och möta alltför stora svårigheter, hvarföre det, enl. min tanke, varit rätt af StatsUtsk. att icke företaga någon sådan beräkning. Jag får dessutom fästa upmärksamheten derå, att Statsverkets inkomst af kopparräntan, derest koppartillverkningen fortfarande kommer alt stiga, upgår ändock genom ökad koppartillverkning vid andra verk till enahanda belopp som förut. För min del får jag vördsamt tillstyrka bifall till Utlåt. Frih. Palmstjerna:
Litt. d) ang:de tillökte löner och arfvoden för undervisningsverkets ordnande. Frih. Gyllengranat, anförde skriftligen: Anslaget för undervisningsverkets ordnande afstyrktes, i anseende till begärd reorganisation af Krigsacademien, men då K. M. redan under d. 11 Mars 1841, i anledn. af R. Sirs skrifvelse d. 19 Dec. 1840, i nåder förklarat, att den nämnde reorganisationen först i sammanhang med frågan om reglering af Rikets öfriga läroverk kan ifrågakomma, samt dertill kommer, att frågan om förbättrande af läroverket i Carlskrona, hvilket icke, på sätt Utsk. antagit, är bildadt för sjöcadelter, ej har någon gemenskap med frågan om Krigsacademiens förändring, måste jag så mycket hellre vidhålla nyttan af det äskade anslaget, som undervisningsverket i Carlskrona afser icke Krigsacademiens sjöcadelter, utan underofficerare vid flottan och ynglingar, som egna sig åt sjöyrket, utan att genomgå lärocursen på Carlberg, och kan jag icke undgå att lemna den upplysningen, att, ehuru underofficerare äro skyldige undergå officersexamen, för att blifva competente till högsta underofficersgraden, någon läroanstalt dock icke finnes, der de kunna inhemta de för denna examen nödiga kunskaper, utan måste dessa förvärfvas genom privat undervisning, den de sjelfve få bekosta. Jag föreslår i grund af hvad anfördt blifvit, att H. R. o. Ad. bifaller K. M:s propos. om r:dr 3,870 för undervisningsverkens ordnande, och behagade bevilja återremiss. De Den 25 Octoker. 321 Do emot Ulsk:s onder litt. d) i 4 punkten afgifne yttrande gjorde anmärkn:r ansågos föranleda återremiss. Litt. e) ang:de förhöjning i bätsmans-corporalernes arfvoden. Frih. Gyllengranat anförde skriftligen:
Af de så beskaffade förrättningar, hvilka finnas omnämnde i sista berättelsen, har den då pågående skogsdelningen i en af socknarne i Öster-Dalarne blifvit fullbordad, men i anseende till anförde besvär öfver det utslag, hvarigenom Landtmätarnes åtgärder dervid blifvit godkände, har vid den afvittrade markens skattläggning någon åtgärd ännu icke kunnat vidtagas. Den då anmälde tvisten om grunderne för skogens delning i en socken nedom Dal-laget har blifvit dragen under Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, och Dess utslag afbidas innan ärendet kan komma till vidare behandling. Det derförinnan började skiftet i en lill den nyssnämnde gränsande socken fortgår ännu, äfvensom, sedan det då nyligen föietagne skiftet i en af socknarne i Öster-Dalarne blifvit till inägorna fullbordadt och genom nu mera laga kraftägande utslag fastställdt, förberedande åtgärder till skogens delning och afvittring derstädes blifvit under tiden begynte, likasom sloiskiftet i en af de tillgränsande större socknarne hörjadt. De fördelar som för orten vinnas genom dessa förrättningar äro stora, då derlörinnan någon möjlighet icke finnes, att ernå en väsendtlig förbättring i jordbruket, hvilket en till och med icke besuten jordägare ofta nog nu ses nödsakad, alt idka på en otrolig mängd särskilte små skiften, spridde på flere från hvarannan skiljde trakter af socknen, samt enär derförutan en ändamålsenlig vård af de samfällige skogarne icke kan påräknas eller en lämplig reglering verkställas, angående äganderätten lill de å vissa trakter •vidt kringspridde, oftast ohägnade slog eller slotter-lägenheter, hvilka i sitt närvarande skick föranleda till många tvister. För att säkrare ernå det med dessa förrättningar åsyftade ändamål äro behöflige ansedde ändringar och tillägg uti derom gällande föreskrifter till Kongl.
Detta hör väl egentligen icke hit, men jag befarar verkligen, att deri beskedlige skjutspojken misstagit sig om den allm. opinionen i denna del; ty om det icke kan bestridas, att de sjelfägande åboerna på de flesta kronoskattehemman, Under nuvar. förhållanden, sällan torde kunna anses såsom annat än arrendatorer af sin egen jord, mätte deraf följa, att, deras ställning är ganska beroende, och att den icke motsvarar, hvad de äga rätt att fordra. Om Hr Cederschjölds och den af honom citerade auctoritets sats vore riklig, skulle det jemväl innebära rättvisa, att staten eller Kronan loge af jorden allt, hvad den afkastade, så att denna jord vore värd ingenting; men jag hemställer, om icke detta vore detsamma som att förvandla fastighetsägarne till slafvar, och om icke de höga grundskatterna i sjelfva verket, åtminstone i en och annan landsort, nedsätta Sveriges allmoge lill en grad af torftighet och elände, sorn måugen gång ej ens är sjelfva trälens i de länder, der allmogen är lifegen. Dock hvad hafva vi väl att tacka för dessa höga grundskatter, örn icke just en oförlåtlig brist på uppmärksamhet hos de prisade Rikets Ständer. En hvar vet, att en stor del af dessa skaller varit tillfälliga, att de från början utgjort krigsgärder, blifvit beviljade för viss tid och vissa ändamål, men sedan bibehållits såsom ständiga. 3go Den i3 Octoter f. m. Man har jäfvat publicitetens målsmanskap för den allm. opinionen, och man har sagt, att den förras klander uti ifrågavar. afseende icke rättvisades af den sednare. Medgifvas måste, att målsmanskapet är sjelftaget, ty någon fullmagt kan visserligen ej företes; men publiciteten fordrar ej heller att representera den allm. opinionen i vidsträcktare mån, än denna opinion instämmer med publicitetens. Inträffar detta i mångå fall, då är säkert det sjelftagna målsmanskapet välkommet för folket; inträffar det i intet fall, så är och blifver publiciteten utan inflytande, och då behöfver ej heller någon lyssna till dess röst. Det har blifvit yttradt, att klandret emot den nuvar.
å Rättens dörr anslagen ett år före inställelsedagen och i allmänna tidningarna kungjord tre gånger, första gången tio och tredje gången sist fijra månader innan den dag inträ/far. Kronans ombudsman i orten och alla borgenärer, sorn å den i 9 § omförmälda förteckning upptagna äro, skola örn stämningen särskildt underrättas; och foge Rätten eller Domaren anstalt, att sådan underrättelse varder, minst en månad före inställelsedagen, dem meddelad, § M Uraktlåter borgenär, den der ej finnes upptagen å omförmälda förteckning, att sin fordran å den i årsstämningen utsatta inställelsedag angifva, och har han den ej heller förut angifvit; håfve sin talan förlorat emot gäldenär, som ej visas hafva före inställelsetiden ägt, eller å nämnda tid erhållit, vetskap om fordringens tillvaro: och vare gäldenär, som för sådan fordran sökes, pligtig, der borgenär det äskar, med ed betyga, att den fordran ej var honom känd före inställelsetidens utgång: brister han åt eden, eller styrkes annorledes, alt lian om fordringen ägt kunskap sorn sagdt är; betale dä sin andel i gälden. Ar årsstämning af förmyndare tagen för person, sorn till myndiga år kommit, men blifvit under förmyndare ställd; då håfve ock borgenär, hvarom nu nämndt är, sin talan föi iorat, der ej förmyndaren visas hafva om fordringen ägt eller erhållit vetskap, såsom förut är sagdt. § «. Äro flera gäldenärer, de der, en för alla och alla för en, betalningsskyldighet sig ilclädt, och har årsstämning å någonderas borgenärer ågått; då äge hvar af de andra gäldenärerna, lika med borgenären, att fordringen"[bevaka, ändå att den ej blifvit förut hos någondera utsökt. § Ar fast egendom för borgenärs fordran intecknad, eller har han lös egendom såsom pant eller eljest under panträtt i handom; njute han betalning ur egendomen, ändå att han ej, efter årsstämning, sin fordran angifven.
~~ppgift, sin speciella kallelse i världen, så har ock livarje liön i olika ålclersgracler ett visst, kännetecken, som är för detsamma iitmärkancle, ocli då detta, kännemärke saknas hos den enskilcle, blir ocksh denne ur stå,ncl att soni sig bör fylla sin nppgift. Hvillia äro t. ex. cle egenskaper som främst böra ntmärka den zmga 7cvinnan och iitan, Iivilka hon. icke - kan &amp; fylla den kallelse hon af Gud fått sig anvisad? Det är en clygd, som i vhr k~~nslrapssökande, sträfsamma, kämpande, handlingsifriga tid kanske icke är tillräckligt påaktad. Kanhäncla finnas de som vilje kalla den en sgammalmoclig)) dygd, ty. röster förekomma ju som proklamera den åsikten, att modet skulle ha en best&amp;tnmande rätt, äfven inom moralens område. Denna clygd förefaller kanske clessntom för negativ, .för passiv för att väcka hänförelse, ocli dock är det ht dem som äga den dygden det saliga löftet blifvit gifvet: satt de skola se Gncb. Det är renhten vi mena, det är om 7giirtnts ~ m 7 ~ M e t vilj a y t t r n några ordi Hjärtats renhet kallas äfveii med det sköna namnet osknld. Det är ingen positiv dygd, soin t. ex. godheten, medlidandet o. s. v. men den genomtränger hela varelsen. Dess natur ä r att reagera mdt allt okyskt, hvarhelst eller hur det än fram-. träder. Den är en lehande, en ständig protest mot andens slafveri linder sinnlighetens välde. Hos clen unga flickan röjer clen sig i hennes öppna blick, i hennes okonstlade väsen, i den tillitsfulla tryggheten, den jungfrnliga värdigheten, i clen sanning som präglar hela hennes ~~ppträdande, och vid något äldre år i hennes förmága af sedlig indignation.
27‘ Destilleringspannor af högst 6 kannors rymd, kokrummet inbegripet, må, utan serskild afgift, nyttjas på de vilkor, i §. omförmäler. Apothekare tillätes att, utan serskild afgift, dock endast för pharmaceutiska behof, beLjena sig af destilleringspannor till högst 20 kannors rymd; och der Apotheks-rörelsen gör bruket af (lera nödigt, må likväl icke mer än tvänne sådane begagnas, hvaraf en på 20 och en på högst 12 kannor '*). §. 28. En procent af den summa, som genom bränvinsbevillning inflyter, skall innehållas och till Kongl. Slats-Contoiret ingå, för att, enligt hvad Kongl. Majrt, efter Pröfnings-Comiteens förslag, för hvarje Län, fastställer, användas till ersättning för det ökade besvär och de kostnader, hvilka debitering och redovisning af denna skatt medföra”*®). Med Herr Grefve Hamilton förenade sig Herrar Stuart , Fredric , Bibbing, Bengt, och Herr von Rosen, Georg, samt Herrar Brunnius, Rydin och Akeson. Herr von Heland förenade sig med Herr Grefve Hamilton, utom i Herr Grefvens förslag, att pannerymden får öfverstiga po kannor. Äfven Herr Westfeldt instämde i Herr Grefve Hamiltons reservation, utom i afseende å Herr Grefvens uppskattning af ångans verkan på bränviuspannan.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då flere Ledamöter tycktes önska, att 4:de momentet, angående sammanslående af den serskilda fonden för lån på actier och documenter med den ifrågavarande HandelsDisconten, måtte före andra momentet till pröfning företagas, fann Hans Excellence sig böra derom inhämta Ridderskapels och Adelns Den 4 December f. m. tanka; och hemställde Hans Excelience altså, om Ridderskapet och Adeln ansåg f.de momentet böra först afgöras. Ropades Nej. Hans Excelience gjorde derefter proposition till bifall å andra momentet; livilli en proposition med Ja besvarades* Herr Lefrén: Som jag begärt, alt proposition först måtte meddelas å 4;de momentet, hemställer jag vördsamt, om ej min rättighet är öppen att sedermera* då 4;de momentet lill pröfning förekommer, framställa mitt förslag, oberoende af det beslut Ridderskapet och Adeln nu fattat, angående 2:dra momentet. Jag kan ej annat än anse oriktigt att bestämdt afgöra ett underordnadt moment, som har så positift inflytande på ett efterföljande hufvudmoment. Herr Hjerta: Om Herr Lefton behagat närmare genomläsa Utskottets förslag i begge momenterne, är jag öfvertygad, att han ej skolat finna något hinder för frågornas afgörande i den ordning de af Utskottet blifvit framställde. I 4-‘de momentet står nemligen, att den serskilda fonden för lån på actier och documenter skall med upplåningsfonden sammanslås j icke inberäknas$ och jag tror således, att Utskottets Utlåtande gifver den bästa ledningen för sakens afgörande.
Doktor, Kongl. Hof-Predikant, Kontrakts-Prost, Kyrkoherde i Skärstad af Wexiö stift, L. N. O. L. S. A. N. Sundberg, Förste Theol. Professor och Domprost i Lund. L. S. H. A. Witt. Kyrkoherde i Helsingborgs Stadsoch Landsförsamling i Lunds stift. L. S. G. T. Ljunggren, Kyrkoherde i Uddevalla. L. S. 9tif§bag§*23eflut 1863. 91 L. N. Mellqvist, Anders Sandberg, Johan Israel Melén, Kyrkoherde i Halmstad i GötheKyrkoherde i Madesjö i Calmar stift. Prost och Kyrkoherde i Gärdsbergs stift. KS. lösa och Bredsättra af Calmar X,. s_ stift, L. N. O. L. S. O. Arrhenius, Theol. Doktor, Kontrakts-Prost, Kyrkoherde i Nor af Carlstads stift, L. N. O. L. S. J. M. Malmstedt, Th. Doktor, Lektor vid Carlstads Högre Elementar-Lärcverk och Prost, L. N. O. L. S. N. Nordlander, Th. Doktor, Kongl. Hof-Predikant, Kontrakts-Prost och Kyrkoherde i Skellefteå, K. W. O., L. N. O. P. Lithner, Kongl. Hof-Predikant och Kyrkoherde i Torp och Bergsjö af Hernösands stift. L. S. Daniel Söderberg, Theol. Doktor, Graee. Ling. & Historiae Lektor, Kontrakts-Prost och Kyrkoherde i Endre och Hejdeby Praebende-pastorat af "Wisby stift, L. N. O. L. S. Carl Bergvall, Prost och Kyrkoherde i Barlingbo och Ekeby pastorat af Wisby stift. L. S. 3®agnar: J. G. Schwan. jt. i». Xalinan. Gefle. P. Murén. vice Talman. L. S. N:o 1. Stockholm. F. A. Rinman. Stockholm. August Blanche.
Betänkande, N:u 26. derigenom uppkomma, alt dessa personer, vande vid ett lättsinnigt och lättjefullt lefnadssätt, i saknad af stadigvarande hemvist, på sätt motionären anmärkt, synnerligen emot de enfaldigare bland folket, tillåta sig ett egen* mäktigt förfarande, har Utskottet ändock, vid betraktande deraf, att, enligt hvad motionären medgifvet samt i öfrigt kändt är, antalet af dessa personer, hvilka sålunda landet kringstryka, på sednare tider betydligt aftagit, samt då, efter Utskottets tanka, i afseene å dem, som ett sådant lefnadsätt ännu utöfva, lärer kunna tillämpas såväl hvad Kongl. Maj:ts nådiga stadga angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer den 29 Maj 1846, som äfven hvad uti Kongl. Majrts nådiga förordning angående fattigvården i riket den 25 Maj 1847, serdeles i §. 2, angående hithörande fall, stadga och förmå, ansett vidare föreskrifter till afböjande af dylika oordningar icke vara af behotvel påkallade; utan får Utskottet, uppå nu anförda skäl, vördsamt föreslå Rikets Ständer, att förevarande framställning, så i ena som andra afseendet, icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 28 Januari 1848. Ank. till Exp. Utsk. den 29 Jan. kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändrad reglering af Nämndeoch Fjerdingsmäns skjutsskyldighet. Uti ett från Hederv. Bonde-Ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets handläggning remitteradt memorial, har Riksdagsmannen Anders Andersson från Wermlands län anfört, all i motionärens hemort nämndeoch fjerdigsmän icke utgöra någon slags skjuts för de hemman, som de ega eller bruka, antingen dessa hemman utgöra större eller mindre hemmantal; till allijelpande af hvilket, med rättvisa och billighet icke öfverensstämmande, förhållande motionären, under medgifvande, att någon lindi ing i skjuts - Allm. Besv. och Ekon. Etsk.
Vid 4:de punkten och 7:de punkten, mom. 1, angående förminskning af Bankens fastighet s-lånefond: af Herr Doklor Sandberg: »Under den rika penningetillgångeri vid sistför llutne riksdag, befunnos i denna fond 530,000 R dr obegagnade, hvarföre man ock dä beslutade en successiv indragning under trenne år af 1,123,000 R:dr, så att fonden, som förut var 9,730,000 R:dr, för närvarande utgör blott 8,623,000 Riksdaler. Nu är likväl förhållandet helt annorlunda än det då var. Det fordna öfverflödet är förvandladt till penningenöd. Svårigheten att erhålla stående lån emot små inteckningar, om de ock äro aldrig så säkra, är nu större än någonsin. Lånefonden är också nu otillräcklig, och lånesökande få nu vänta 8 å 9 månader, och om ytterligare indragning skall ske, blir väntetiden olver ett år, sedan handlingarne blifva godkända, innan lånen kunna utfalla. Derföre hafva också en större eller mindre tillökning uti denna fond vid denna riksdag blifvit begärd af flere motionärer inom Bonde-Ståndet, hvars ledamöter af dessa lån hafva den största nyttan. Men i stället att gå dessa önskningar till mötes och i någon mån afhjelpa ett högt uttaladt|behof, har Utskottet tvärt deremot tillstyrkt en ytterligare förminskning på V2 million i landt-fonden och V8 million i stads-fonden intill nästa riksdag. Detta synes mig vara obilligt, att ej säga orättvist, särdeles emot det stora antalet af mindre jordegare, för hvilka så beskaffade lån medföra en verklig fördel. Ty genom denna utväg kunna många små uppsägbara skulder förvandlas till amorteringslån; — mången bror dermed utlösa syskon ur en liten ärfd jordlott; — och jordbruket på många små hemmansdelar förbättras. — Men dessa lån blifva aldrig så stora, att dermed kan, såsom det sker med flere andra, spekuleras på ytterligare hemmansköp.