Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvem måste icke vid en allvarligare eftertanke inse * att en sådan uppfattning af en nations ära är alldeles enahanda med Amerikas indianers uppfattning af den enskilde mannens ära, då de anse denna växa i samma mån som han kan uppvisa såsom trofeer ett större antal slagna fienders hufvudsvålar! Ingen kan rimligtvis påstå, att känslan af personlig heder och ära försvagats hos de civiliserade folken derigenom, att denna råa uppfattning hos dem blifvit utrotad. Och lika så litet skall känslan af verklig nationalära försvagas derigenom, att samma råa uppfattning i fråga om nationernas inbördes förhållanden utrotas. En holländsklärare oeh fredsvän, hr J. Wyina i Schiedam yttrar i en af honom utgifven skol-läsebok (som citeras i Molkenboers Corre-spondenz-Blatt): » Enligt min tanke kan nationalkänslan aldrig för tidigt väckas hos barnen i folkskolorna; men må man dervid följa den rätta vägen. Det gifves många, som tro, att det bästa medlet är att berätta ungefår sålunda: Tå den tiden gåfvo våra förffcder spaniorerna dugtigt med stryk — på det stället jagade de engelsmännen på flykten — vid det tillfallet slogo de ihjäl så och så många fransmän ’. Men himlen bevare oss och alla folk fbr en indiansk, nationalkänsla, som måste blifva den nödvändiga följden deraf. » Det är ett vanligt, men ödesdigert misstag, att man tror, att bortläggandet af denna råa patriotism är detsamma som ett bortkastande af fosterlandskärleken i och för sig. Misstaget förekommer inom båda de motsatta lägren. Det upprepas ständigt icke endast af den krigiska patriotismens försvarare, utan ofta äfven af dess vedersakare. Många bland desse tro sig ännu — likasom en af den tyska radikalismens förnämste förkämpar på 1840-talet, Arnold Ruge — böra sätta likhetstecken mellan » nationerna » och » barbariet » och betrakta nationalkänslans utrotande såsom ett vilkor för att menskligheten skall blifva qvitt krigets förbannelse.
S. D anseende till gjord anmärkning blef Stats-Ustkottets, i anledning af Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition till Utskottet, angäende Riksvägs kostnaderne, den 21 sistl. September afgifne utlätande, äterremitteradt. Ur supra. Lx ?rolocollo Oabrie! Öämsao. Utdrag af Protokollet, hället hos Bonde-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den 4 October 1810. S. D. ^ anledning af hwad Stats-Utffottet, pä föregängen Remisi i sitt serskildt den sistledne September afgifne Betänkande, öfwer Kongl. MasitS Allmänna Nädiga Proposition till Riksens Ständer af den 26 nästförutgäende Julii, om Stats - WerketS tillständ och behof, hade sig yttrat om Stats-regleringen i allmänhet, med tillstyrkande, att den wid sista Riksdag gjorde Stats - reglering och widtagne Finance-Plan nu mäste bekräftas, gjordes af Talmannen Proposition derom, att den wir förra Riksdagen antagne Bewillnings Sum. 254 Den 4 October. man, stor 2,500,000 R:d., skulle blifwa oförän, drad, utan att ökas; Hivilken framställning af Ständet blef bifallen. Or suprz. klx Urotscollo 6abnel Öämaoo. Utdrag af Protokollet, hället bos Lön de-Ständet wid Urtima Riksdagen t Arebro den 4 Oktober 18ro. S. D. 2ull hwad Lag-W skottet sig utlätit ge> nom insändt Memorial af den 15 September, i anledning af Handlanden C. M. WängS bos Wällofl. Borgare Ständet wäckte och till Ut< skottet remitterade motion om det stadgande, at! Manufacturister och Handtwerkare, lika met Handlande, blefwe tillätit med Ed gifwa sine fordringar fullt witsord m. m. lemnade BoudeStändet sitt bifall, bie suprs. Lx ?rotc>LoIIo 6«bns!
Kanske detta var en falsk slutsats. Hon hade blifvit så förvirrad. Nej, nej, det var så, hon kunde ej. Då blef hon så försmäktande trött. Hon hade ju rest och rest hela dagen. Hon hade varit så länge på väg. Och hon skulle aldrig komma fram. Hon sjönk tillsammans. Det var dvala och maktlöshet öfver henne. Det var ju ingenting annat att göra än att hvila ut efter den oändliga färd hon gjort. Men det kunde hon visst aldrig. Hon började gråta öfver att hon aldrig skulle komma fram. Hela sitt lif skulle hon resa och resa och aldrig komma fram. Två canzoner. Det var morgonen efter den dag, då San Pasquales klockor hade ringt, och donna Elisa satt i sin bod och räknade pengar. Dagen förut, då alla människor varit rädda, hade där varit en otrolig omsättning i boden, och på morgonen, då hon kommit ut dit, hade hon först nästan blifvit rädd. Ty hela boden var ödslig och tom, medaljongerna voro borta, vaxljusen voro borta och likaså alla de stora radbandsknippena. Alla Gaetanos vackra helgonbilder hade blifvit nedtagna från hyllorna och bortsålda, och det var en verklig sorg för donna Elisa, att ej mer se hela denna stora skara af heliga män och kvinnor omkring sig. Så drog hon ut penninglådan, och den var så full, att hon knappast kunde få fram den. Och medan hon räknade sina pengar, grät hon öfver dem, som om de alla varit falska. Ty hvad gagnade det henne att äga alla dessa smutsiga liresedlar och dessa stora bronsslantar nu, då hon hade förlorat Gaetano! Ack, hon tänkte på att om han stannat hemma endast en dag till, så hade han ej behöft resa, ty nu hade hon ju fullt upp med pengar. Medan hon satt så, hörde hon postvagnen stanna utanför sin port. Men hon såg ej ens upp, hon brydde sig ej om hvad som hände, sedan Gaetano var borta. Då öppnades dörren, och klockan ringde förfärligt. Hon bara grät och räknade. Då sade någon: »Donna Elisa, donna Elisa!» Och det var Gaetano. »Men Gud, hur kan du vara hemma?» ropade hon. — »Du har ju sålt bort alla dina bilder.
När jag således icke kan finna något giltigt skäl att sammanbinda detta förslag, hvilket jag i och för sig an• ser vara mycket godt, med ett annat, som äfven kan vara dugligt, men som är mycket vidlyftigt, och hvars antagande är osäkert, så vet jag ej, hvarföre man icke kan antaga dem hvar sig; hvadan jag anhåller om bifall till förslaget med den af mig begärda förändring. Gr. t) en 8 A 11 gil s t i. Gr. Sparre, Erik: Emot upliäfvnndet af bysättningstvång get liar hiir någon anm. icke blifvit gjord; men den anm., som framställts emot detta uphäfvande i fråga om vissa förbindelser, är dock af beskaffenhet, att man först måste undersöka om ifrågavide tvång ur någon synpunkt kati lörsvaras. Om det befinnes vara en institution, som eger sin grund i fordna begrepp, hvilka vi icke mera erkänna, så måste den försvinna och icke kunna åberopas för något visst slag af förbindelser. Enl. min öfvertygelse, qvarstår bysättningen såsom en qvarlefva från en tid, då man ännu icke lärt sig skilja emellan person och egendom, utan dessa båda voro med hvarandra så integrerande, att när det icke fanns någon egendom att taga, så tog man personen. I så måtto vill jag erkänna den så mycket omtalade personlighetsprincipen, att jag anser personen alltför helig för att behandlas som ting. Det är under sådana förhållanden, som bysättningen inkommit i fordna tiders lagstiftning. Numera lärer den dock icke kunna försvaras. Den qvarstår egentligen blott såsom ett slags straff; men hvarföre straifas man? Staten kan icke utöfva sin straffmakt annat, än uiir man brutit mot Statens lagar; men så länge det icke är något brott mot Statens lagar att göra skuld, så länge kan icke heller något straff följa derpå. Om man också icke kan neka, att gäldenären genom slöseri bidragit till sitt obestånd, så måste man också erkänna, att ofta oskyldiga anhr kunna hafva gifvit ani. dertill.
Om smugglaren ej fyllde en del af allmogens behof af denna vara, skulle fabrikauterne ytterligare böja priset, och det blefve då kanske möjligt att tillvägabringa en förening, hvarigenom, till prejeris undvikande, sirup uteslötes ur hushållningen; men då detta nu icke låter sig göra, vore det skäl att bjfria inhemska consumenter från sitt oerhörda onus eller åtminstone i någon moa nedsätta de stora förrnoner, lurendrejaren njuter på ordentliga handlandes bekostnad. Om socker gäller samma anmärkning, som om näst föregående artikel. Den plumpa osanning har af en viss författare blifvit utspridd, att Belgiska Regeringen beviljat en cå hög export-premie för raflineradt socker, att detta land skulle vara färdigt bortskänka det till 10 å ii sk. p:rskålp., uppgående råsockret endast för att tillgodonjuta den till omkring i sk. eller något deröfver stigande arbets-vinsten; denna osanning bevisar, hvilka stora förhoppningar vissa intressen bygga på Ständernas lättrogenhet och borde, efter min tanka, öppna ögonen på dem, som hittills af medlidande med dessa intressen förbisett det allmännas. Detta senare fordrar ovillkorligen, att de, som beskattas af ett partielt intresse inom landet, åtminstone må njuta den lättnad, ökade tull-intrader medgifva; för dem, som betala grundskatt, är denna lindring oundgänglig. Många flera anmärkningar hade jag att fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet på, såsom till exempel under artikeln: Strumpor alla sla%, der införsels-tullen blifvit höjd lill nära ioo procent, utan någon dervid förekommen anledning, men jag anser mig icke böra vara vidlyftigare, då jag är fullt öfvertygad derom, att de många felaktigheter, som insmugit sig i detta Betänkande, icke undfalla Rikets Höglofl. Ständers skarpsynta blick.” Af Pehr Pehrsson från Örebro Län. ”Emot det af Utskottet stadgade förbud mot utförsel af tackjern, får jag anmäla min reservation.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående föresfagne förändringar i Kgl. Förordningen den 26 Februarii 1817, rörande Socknestämmor och KyrkoRåd. Angående befrielse för Bergs? Sexman att deltaga i skjutsningsbesvär©!. Den 9 Juguslii e. in. Af den 9 sistledne Julii: N:o 140. 1 anledning af väckt fråga ora förbud mot införsel af Danska hästar. N:o 14 r. I anledning af väckte frågor, angående Passevolanceafgiften och Beklädnadssättet vid Kongl. Westgötha Regemente. N:0 142* Rörande väckt fråga om stadgandet af visse föreskrifter, i afseende på upprättandet af Debet-Sedlar och meddelandet af förbud för Häradsskrifvare att fordra betalning för åbo-förändringars anteckningar i jordaboken, samt gamle och bräcklige personers uteslutande ur Mantalslängden. Af den 16 sistledne Julii: N:o 144. I anledning af väckt fråga om förbud mot införsel af utländsk Humbla. I anledning af väckt fråga om en förändrad grund för pregtegårdsbyggnadsskyldighetens utgörande, der Stad och Land utgöra en församling. I anledning af väckt fråga, att Rotehållare icke måtte åläggas transportera Compagniemas Trossoch Munderingspersedlar från Munderiagsbodarne till mötesplatsen». Ut Supra. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande från StatsUtskottet inkomne, samt den 22 och 39 sistlidna Julli eftermiddagarne på bordet lagde, Utlåtanden: Af den 9 sistledne Julii: N:o 304. I anledning af f. d. Ryttmästaren Fredric Kappes underdåniga ansökning om betalning för den så kallade Eckertska Obligationen å 3000 R:dr Hamburger Banco, hvilken uti RiksgäldsContoirets räkenskaper är bokförd såsom utelöpande. Af den 16 sistledne Julii: N;o 316. I anledning af KonglMajit» Nådiga proposition, angående anslag till bostnaderne för Myntverkets iståndsättande.
Förordningen, den 9 Februarii 1802, omkring sådan mark yrka stängsel, är nästbelägne byalag eller granne skyldig, efter oförmedladt hemmantal, deruti deltaga ; och åberopar Riksdagsmannen såsom stöd för denna sin mening, att Skogarne, som i allmänhet äro mycket medtagne , dels genom inträffade stormar, dels genom försäljning af Skogs effecter, under missväxtår, erfordra den möjligaste sparsamma hushållning, helst betydligt deraf ändock åtgår till byggnad, reparationer, vedbrand och den öfriga nödiga gårdesgårds stängseln : att utan afseende på hvad förmån de sjelfva eller den by, hvars deltagande äskas, deraf ega , eller hvad tillgång till stängselvirke skogarne tillåta, ofta yrkas af nåstbelågne byalag eller bygranne, att den ostängde Skogsmarken också skall inhägnas, då den eller de ega vitsord, som stånga vilja, enär skillnads.linien , hvarefter stängas skall, år under 5000 famnar, och då den är derut» öfver, beror det väl på Domarens pröfning, om och hvad lindring vid deltagandet erhållas må, men icke destomindre måste hägnaden fullbordas, samt slutligen, att då all till åker tjenlig mark nu mera odlas, och skogstrakterna således merendels bestå af sandmo samt berg och stenbunden mark, hvars stängsel skall vara för vextlighetea ödande, all den skog desse stenbundna trakter bära , som minst upptaga en mansålder till sin återvext, kunde användas till närvarande ock kommande tiders nödvändiga LngUtskotteu Ettinkandtn, 2,05 behof, så framt den icke, på den ensidiges vink, måste användas till stängsel omkring dess enskilda område; hemställande Riksdagsmannen, på dessa grunder, att, med ändring af Kongl. Förordningen elen 9 Februarii 1802 samt Kongl. Kungörelsen den 6 Junii 1820, egare af den, vid skedd eller skeende delning, hemmanen tillhör ige skog, utom råtta beteshagar, må från deltagande i den påbudne stängselskyldigheten varda frie, så vida ej godvillig förening dem emellan träffas kan.
Det döda eller s. k. passiva försvaret, det må nu bestå af stenfyllningar, stängsellinier eller andra hinder, är, rätt användt, utan tvifvel serdeles lämpligt, men, som medlen att tränga igenom sådana hinder äro mångfaldiga, om man dertill ostördt får använda tid och arbete, måste de försvaras, och Utsk:t har derlöre tillstyrkt ett anslag äfven för anläggandet af en skans vid Oxdjupet, hvarigenom derv:de fövsänkningar kunde beredas behöfligt skydd. Utsk:t har emellertid ansett sig kunna föreslå någon nedsättning i det af K. M:t för 1867 äskade anslaget, enär ifrågav:de skansanläggning är beräknad alt uppföras under flera år och vid delta likasom vid andra större byggnadsföretag man under det lörsta året, då åtskilliga förberedelser måste göras, icke med lika fördel kan använda en större byggnadssumma, som under de efterföljande. Hvad beträffar den af den siste värde talaren gjorda jemförelse!) med Carlsborg, så kan jag visserligen icke annat än beklaga att byggnaden af denna lastning icke kan bedrifvas med större skyndsamhet. Men till någon inkonseqvens har Utsk:t icke gjort sig skyldigt, då det beviljat rikligare anslag lill belastningarne vid Stockholms inlopp, än till Carlsborg. Stockholms läge såsom en utpost på Sveriges vestra och mest blottställda kust, dess vigt såsom hufvudstad och strategisk punkt, gör att det i första hand kan blifva utsatt för ett fiendtligt anfall, då deremot Carlsborg, afsedt till depotoch förrådsfästning, i anseende till sitt undandragna läge, lörst i sista hand bör kunna blifva målet för en fiendes allvarliga företag. Detta är skilnaden mellan Stockholm och Carlsborg, och deraf förklaras äfven att Utslct, då det icke kunnat lika omhulda befästningarne vid båda dessa orter, tillstyrkt rikligare anslag för Stockholm, än tor Carlsborg. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan, hvilken jag anser vara fullt befogad.
Jag anhåller endast, att rlctta må lör min räkning upptagas i Proloioeoilct, Och vill sluta med att visa, det jag Den 17 November f. m . icke utan all grund klagat öfver Ban-co-Discontens handiings-sätl, då Skånska Lånebcliöfvande Jordbrukare vid denna Riksdags början icke kunnat erhålla fullt 5o,ooo R:dr, under det alt på samma gång öfver 100,000 R:dr voro ullånle lili Militair-personer, endast i Skåne. Jag skulle tro, att detta visar, det man godtyckligt behandlar sökande. Man kan väl säga, att Direclionen förfarit så, endast mot personer, hvilkas säkerhet varit misstänkt, men den har sjelf vederlagt sitt handlings-sätt derigenom, att, innan slutet af Riksdagen, 80,000 R:dr mera blifvit utlånte, än i början deraf, och jag kan icke tro, att säkerheten ökats för Riksdagens skuld. Herr von Hohenhausen, Michael: Ehuru jag visserligen i många stycken icke delar Herr Munck af Rnsenskjölds mening, vill jag dock, enär han inskränker sig dertill, att få sin yttrade mening i Protocollet förvarad, icke vidröra sjelfva ämnet, utan endast anhålla om Proposition, lill bifall å Utskottets Betänkande. Herr Rosenblad, Bernhard; Jag får äfven med Herr von Hohenhausen förena mig i anhållan om bifall af Betänkandet. Herr Liljestråle, Gustaf, anförde skrifteligen: (Se Bilagan lNT:o 2.) De» 17 November f, m. 37 Herr Grefven och L a n d t-Marskalk en frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Banco-Utskotleis. förevarande Betänkande böra , i : nledning af de dervid gjoide anmärkningar, Lili Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och Lan dl-Marskalken gjorde proposition lill bifall af berörde Betänkande.
För att den går utom det tillåtna, för att det är en kärlekskorrespondens, för att han bedragit henne, medan hon i sin kortsynthet gjorde allt för att sätta honom i stånd därtill! Det är klart. Han skulle aldrig annars dolt det för henne. Hon för ännu en gång portföljen till sin näsa, super parfymdoften in i minnet och lägger den sedan ner i lådan, där hon funnit den. Efter det fyndet är det förbi med hennes själs ro. Hon vet icke om hon är nyfiken eller svartsjuk eller båda delarna; hon vill bara konstatera att hennes man ljugit för henne, att han döljer någonting för henne och att han dolt det länge. Det är alldeles nog för att rubba hennes jämvikt, hvilken hon så resigneradt ålagt sig, och för att väcka tusen misstankar till lifs. Och nu börjar hon gå tillväga med något af husspionens förslagenhet, emedan hon är sårad i djupet af sin värdighet, emedan detta hem är hennes och hennes barns, och emedan hennes man har hemlighetsmakeri för sig i detta fridlysta hem. Hon står svåra själsstrider med sin lust att mannen ovetande taga reda på portföljens innehåll, hon vaknar om nätterna för att observera honom, hon ger akt på allt han företager sig. Det blir outhärdligt, och hon är nästan besluten att bryta sig in i portföljen – det är hennes rätt att icke tillåta hemligheter i sitt hus. Hon får dock bukt på sig, tager sitt förnuft till fånga och beslutar att handla med större värdighet och att bibehålla den öfverlägsenhet, hon från början innehar. När en half veckas tigande och tyst observation icke fört till något resultat, – undantaget det att hon en dag känt den hatade parfymen ånyo slå emot sig från mannens kläder och stanna kvar på sina händer, sedan han tryckt dem till hälsning, – besluter hon sig för attack. Hon skulle åtminstone gå öppet och ärligt tillväga. Hon har inga skäl att gå smygvägar. Så säger hon en eftermiddag, då han kommit hem från banken, lugnt och eftertänksamt som sig bör: »Jag har städat ditt skrifbord i dag och funnit på en liten portfölj i en af lådorna. Hvad har du i den? Det luktar så märkvärdigt af den.» »Det är bara min korrespondens med fransyskan, jag redan en gång talade om,» svarar Klercken utan ett spår af förlägenhet.
Detta skulle dock ej ha hindrat oss meddela den vackra sagan, om ej vårt begränsade utrymme förbjuder oss offra ät denna genre. V i hoppas att ni ej glömmer I d u n m e d något annat alster af er penna; helst praktiska prosanpps&amp;tser. D:s poem är ingalunda dåligt, och vi skola antagligen finna användning för det samma, om ni tillstädjer oss att något retouebera det. R. Bref i denna vecka afgått under adress: Helsingborg, pöste restante. Hilda. V i tacka för intresset och vänliga bidragen, hvilka vi m e d nöje skola begagna oss af. Anna Lisa. Ta, af prenumeranter. Således äfven af eder. Magni och A. T. S. tackas för de uttömmande svaren. Red. En lärarinna — 22 år — önskar med första plats att undervisa i vanliga skolämnen (icke främmande språk) samt musik. Den sökande, hvilken eger vana både som lärarinna och lektris, har god helsa och gladt lynne samt har utgått från ett mycket godt hem. Anspråken äro ej stora. De bästa rekommendationer kunna företes. Närmare upplysningar kunna erhållas genom Iduns Redaktion, dit svar, märkta &gt; H. H. », ock torde ställas. Innehållsförteckning: Kronprinsessan Lovisa af D a n m a r k; af Friihiof Grönhamn. (Med porträtt.) — Vill du älska m i g; poem efter Plong af Karl Åkermark. — O m sqvaller; några reflexioner af Elna Tenow (forts.). — Grannens klenod; af Ruth. — Små steg mot ett stort mål; m e d anledning af en slöjd ut ställ ning af J. N — g. • — Tillkännagifvande. — Ett ungdomsminne; af — er. — Några ord om barnens uppfostran; af Inga Schenfelt. (Hedersamt o m n ä m n d vid Iduns fjerde pristäfilng. — Teater och m u s i k; — E n radikalkur; n o - vell af Min Ameen (.forts).
Kub.f. k:r R:dr. ö. R:dr. ö. 10,500 — “ 10,500 Departements-Chefen. Nuvarande anslaget . 10,500: — Tillkommer: förhöjning 4,500: — 15,000 15,000 22,087 22,987 — Departementets Expedition. Nuvarande anslaaet 22,987: — Tillkommer: förhöjning, se Tab. N:o 1 13,213: — 36,200 , _ 36,200 66,432 66,432 — Kammar-Kollegium. Nuvarande anslaget 66,432: • Penningar: Nuvarande anslaget 84,925: Tillkommer: förhöjning för det egentliga Stats-Kontoret, se Tab. N:o 3 , 16,674: — för gesällerna vid Kronobageriet samt drängarne vid Slottsoch Förråds-magasinet i Stockholm 1,050: 17,7.4. — 102 649: _ Oindelt Spanmål: 1855 års Riks-stat anslår (18 T:r) 113,4 kubikfot med ett förslagsvärde af . 180: — förhöjning i detta värde till 2 R:dr per kubikfot 46: 80. 1/0 50 lyJIjllbUtll jlVUilbl UllV tJI IVcIl» Löningar: Tillkommer: förhöjning, se Tab. N:o 4 7,557: 50. | g 700- V Till Myntets drift och underhåll (samma belopp som i 1855 års Stat) 12,000: — 30,700 3,450 30,700 3,450 — _ _ 3,450 Omkostnader för Kontroll-verket, Förslags-anslag (beloppet oförändradt) 3,450 — 81,426 81,426 — Kammar-Rätten. Post-verket. Penningar, Förslags-anslag, att af Postmedlen direkte utgå.
Han bar henne hela morgonen omkring på axeln, medan han tog i ögnasikte hvad David uträttat under sommaren. Nog blir det här ännu en styf gård, försäkrade han, medan de åto sin frukost. Med sådan ängsmark här är kan du ju hålla en hel hjord om du vill. Till och med de utkörda hästkräken du köpte äro helt ståtliga nu. Dem skulle väl ingen känna igen, medgaf David belåtet. De äro säkert värda fyra gånger mera än du betalade. Med dem kan du förtjäna vackra pengar i vinter. Det lönar sig bättre att släpa stock än att hugga. Kan nog hända. Men inte kan jag ju lämna barnet här ensamt och inte taga henne med häller, så de pengarna få nog bli oförtjänade. Det vet man inte. Om du vill låta mig köra, så dela vi förtjensten. En vecka med ena hästen och nästa vecka med den andra, så hålla de ut. Också det blir pengar, då man inte behöfver köpa foder. Det är ingen dålig fundering. Tid har ju hästarna nog under vintern. Och på våren kan du taga fast tio af dem att föda under sommaren, fortsatte Lehtinen. Stockkörarne betala nog hällre en tjugu, tjugufem dollars stycket än de sälja för nästan ingenting. David myste af förnöjelse. Det var icke hans vana att tänka längre än på det arbete han närmast hade att utföra, men då någon annan gjorde ett förslag, fattade han så snabbt som trots någon om det var fördelaktigt eller motsatsen. Och just det hade utgjort hans största bekymmer att utsikterna till kontant förtjänst voro så ytterst små. Kalle Lehtinen arbetade som om nybygget varit hans eget och hvad det led begynte det nog synas att arbetsstyrkan fördubblats. Innan vintern kom, var det kombinerade stallet och fähuset fullt färdigt och därtill åtskilligt annat undangjordt, hvilket David aldrig ens kunnat tänka på att begynna om han varit ensam. Abel Korhonen var den näste, som kom på besök. Han hade uppgjort ett stort hyggeskontrakt och hade stämt möte på nybygget med så många af det gamla arbetslaget han hade reda på och med en hel hop nytt folk därjämte. Det blef helt lifligt på "Anttila" medan manskapet samlades och väntade på att årstiden skulle stadga sig.