Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maria var, tack vare fru Snabbecks omtanke! förut noga underrättad om hvarjehanda som rörde systren och fadrens hus; och hennes misstänksamma öga såg ännu mera. Hon varseblef snart ett visst hemligt förstånd mellan Hedda och jungfru Brita, och insåg, att de hvar på sitt sätt bedrogo hennes fader. Ofta hade hon mycken lust att upplysa honom derom, men det hade varit att föra sqvaller; äfven anade hon dunkelt ett förhållande, som kunde göra henne mindre trodd — hon teg således. Van vid sparsamhet i fru Snabbecks lilla inskränkta hushållning, ansåg hon lefnadssättet i fadrens hus för slösande; oförsvarliga fann hon gubbens «nattmössor,» äfvensom hans plumpa skämt om och mot qvinnor, det han, som så mången annan till åren kommen man, ansåg sig äga rättighet att föra till torgs, utan att de ana det förakt, de derigenom ådraga sig sjelfva. Något, som nära nog liknade nämnde känsla, grep Maria, när hon sjelf kom underfund med, att fadren ej alltid gjorde hvad hans embetsed fordrade. Med ett ord: hon var olycklig, missnöjd med sitt öde, och med alla menniskor utomdess. Af den religionsundervisning, hon sedan erhöll, behöll hon skalet, icke kärnan. Hennes väsende och uttryck antogo framdeles en anstrykning af gudaktighet, utan att vara lifvade af kristendomens milda anda. Hon ansåg sig vara en martyr, dömd att lefva bland onda och felande varelser, och likväl tvungen att tiga, att dölja deras fel, emedan de tillhörde henne genom blodsband. Någon vän af sitt eget kön hade hon ej, och hon saknade icke heller en sådan, ty misstroende låg inrotadt i hennes karakter. Sedan vi nu efter bästa förmåga sökt skildra personalen, införes läsaren i deras boning. Huset som af herr Smitt beboddes på hyra, innehöll ett stort rum, med tvenne mindre på hvardera sidan, utom kök och farstukammare; kammarn innanföre med utgång till «salen,» var mamsellernas, och det midtemot belägna rummet tillhörde herr Smitt.
Hvad som nu jag anser vara angelägnast är, att R. St:r ville ur en riktig synpunkt upfatta hvad dem rätteligen tillkommer såsom representativ Satsmakt i afseende på sträckningen af de s. k. stambanorna. Det är visserligen obeskrifligt tillfredsställande, att af K. Propos. N:o 20, sidorna 18 och 19 finna, det K. M. täckts yttra sådana ordalag, som att högstdensamme »velat för R. St:r framlägga sina åsigter och förslag i ämnet», äfvensom att »liufvudgrunderna för systemet af K. M nu öfverlemnades lill R. St:rs pröfning»; men Ständerna sjelfva böra begripa hur långt deras pröfningsrätt grundlagligen sträcker sig och icke derutöfver, af någon aniedn., söka utvidga sin pröfningsrätt. Det tillkommer Konungen ensamt att pröfva och besluta om stambanornas sträckning eller lokal, och allt hvad som i Nåder blifvit framlagdt under form af KomitéBelänk., eller slutligt Betänk, afgifvet af Hr Öfverste Erikson (af K. M. utsedd till, hvad man skulle kunna kalla, serskild Minister för stambans-anläggningarne i Riket), bör icke af R. St:r anses annorlunda än när ett härad höres öfver anläggning eller omläggning af väg inom dess gränsor. Att »höras öfver ärendet» är en form som, i afseende på R. St:r, till fullo blifvit iakttagen; men vårt StatsUtsk. synes vilja inleda oss, genom sitt eget exempel, att punkt för punkt fatta beslut rörande hvarje tum af stambanornas sträckning, förglömmandes, som det synes, att samma Utsk. endast ålåg att sig yttra: huru mycket pengar R.St:r borde tillstgrkas alt anslå, i den händelse K. M. beslutade alt stambanorna skulle få cn viss upyifven sträckning. Den 2 Maj.
M. antingen täcktes i nåder låta utarbeta ett reglemente, hvarefter kyrkoherde-boställen skola underhållas, eller ock låta tillämpa de reglementen, sorn redan finnas för underhåll af Kronans hus, hvilka reglementen äro tillämpliga äfven i afseende på presteboställen, ty dä man undersöker dessa reglementen närmare, så innehålla de icke någonting annat än en närmare bestämmelse, huru kyrkoherden skall fullgöra sin underhållningsskyldighet; och det tyckes vara nödvändigt, att någon bestämd gräns härutinnan finnes, ty icke kan man beräkna, att den välvilja alltid skall förefinnas emellan kyrkoherden och församlingen, alt de skola komma öfverens, utan att lagen utstakar deras skyldigheter. Jag tillstyrker på det högsta, alt R. o. Ad. mätte bifalla Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Gr. Sparre har nog rätt der uti, alt stadgandet i Byggn.b:n icke är tillräckligt förde tvister, som kunna uppkomma ang:de den ifrågavar. underhälls-skyldighelen; men nu hafva Utsk:n icke inskränkt sig dertill, att blott föreslå, det R. St. mätte bos Konungen begära ett särskildt reglemente för dessa boställen, utan jemväl att antingen skulle detsamma utarbetas i öfverensstämmelse med grunderna i äldre reglementen för Kronans bus, eller ock dessa tillämpas äfven på presteboställen. Det är hvad jag, för min del, anser oantagligt. Om frågan icke vore någon annan än den, att R. St. skulle i underd. anhålla, det K. 51. täcktes i nåder låta utfärda ett särskildt reglemente till bestämmande af kyrkoherdars åliggande i afseende på underhållet af den del af ecclesiaslikboslällens åbyggnader, hvilken ej af församlingarne bekostas, och om denna tillstyrkan icke vore gjord i den form, sorn skulle det bero af Konungen nilena att vidtaga en sådan åtgärd, sä tror jag, alt förslaget vore riktigt. Slen dä fråga är om närmare förklaring af ett stadgande i Byggn.b:n; så måtte väl Ständerna skola besluta gemensamt med Konungen, och icke han allena utfärda reglementet. Dessa båda brister förefinnas nu i Utskins betänk.
De utaf hela den beviljade låne-summan återstående 60,000 R:dr skulle utlånas åt enskilde emot 5 procents ränta och i öfrigt med vilkor, att, om byggnader af sten komme att uppföras, skulle lånet få innestå utan capitalafbetalning under tio (10) års tid, att räkna från den 1 Januarii i83o; men, efter desse tio årens förlopp, skulle inom slutet af hvarje påföljande år inbetalas årligen å primitiva capitalet ro procent, så att hela capitalet, inom 1849 ^rs s^ut> vore inbetaldt; men komme byggnader af träd att uppföras, finge lånet icke innestå utan capital-afbetalning, mera än fem år, att räkna från den 1 Januarii r83o, efter hvilka fern års förlopp, skulle inbetalas årligen på primitiva, capitalet ro procent, så att hela capitalet inom 1844 års s^llt vore inbetaldt.. Stats-Utskattet har tagit detta allt i öfvervägande, hvarvid Utskottet, i betraktande af de allmänna föremål, hvartill de 2:ne lån-summorne, den ena af ro,000 R:dr och den andra af r5,ooo R:dr, blifvit beviljade, ansett sig böra, på de uti den underdåniga ansökningen anförda skäl, tillstyrka, att den till fulländande af stadens nya planläggning med gatu-reglering anslagne lån-summa af tio tusen (to,000) R:dr får efterskänkas, oell afskrifvas; och att, i afseende på den andra, till åter - Stats-Utskoltets Utlåtande N:o 35. 3 uppbyggande af stadens afbrända allmänna byggnader, anslagne lånsuminan af femton tusen (i5,ooo) R:dr, årliga räntan derå mu, ifrån och med innevarande år 1834, nedsättas ifrån fem till tre procent; dock komma öfrige vilkoren alt bibehållas oförändrade.
' Vid pröfning af hvad sålunda vid 1840 och 1847 arens slals-revisionen blifvit framslälldl och föreslaget angående en serskild hufvud-bok för Stats-kontoret, har Utskollet för sin del funnit nyttan och behofvet af en dylik hufvud-boks upprättande vara fullt ådagalagde. I afseende å Kongl. Stats-kontorets yttrande öfver 18/p års stals-revisions framställning om möjligheten, att förskotter och fordringar kunna ända till 2 1/2 år lemnäs utan åtgärd, får Utskottet meddela, att frågan här icke är endast om det slags förskotter med deraf föranledde fordringar, öfver hvilka de af Stats-kontoret åberopade förskottsförleckningarne årligen upprättas och till kammar-rätten insändas. Uti slats-verkets förvaltning förekomma nemligen äfven andra slags förskotler, hvilka äro af natur alt icke 22 S/als-Utskottets Utlåtande, N:a 206. utgöra föremål för redovisning inför kammar-rätten oell hvilka fördenskull icke på nämnde förteckningar intagas, och hvarpå såsom exempel kunna anföras förskotter af stats-medlen för kreditiv-fonden för Rikets Sländers Riksgälds-kontor, i afräkning å serskilde slats-anslag, förskotts utbetalningar i följd af doinstols-beslut, samt i allmänhet af under hand varande medel mot på framtida anmälan beroende ersättning o. s. v. Med dvlika poster, derest de i början af t. e\. detta år blifvit utbetalde, kari det, under närvarande förhållanden, visserligen inträffa, att desamma blifva lemnade utan åtgärd ända till dess riks-bokslutet vid medlet af September månad år i85o leder uppmärksamheten derå, under hvilken tidrymd af öfver 2 \fi år likväl alla de af 1845 års revisorer anmärkte olägenheter möjligen kunna uppslå. Utskottet anser således hvad härom af nämnde revisorer blifvit anfördt, icke heller sakna grund.
Detta motif antyddes korteligen redan uti Kongl. Brefvet den 6 Mars 1788, att bestå uti förekommande så väl af brottsliga personers lidande utöfver lagen genom ett långvarigt fängelse, som af den dryga kostnad, statsverket till fångförtäring måste vidkännas; och intetdera af dessa skäl hade i senare tider förlorat sin vigt och betydelse. Omsorgen att förekomma äfven brottsliga personers lidande utöfver lagei! genom långvarigt fängelse bade nu mera uttalat sig i Konungs och Ständers gemensama förordnande, ätt förteckningarna öfver fångar ej skola stanna hos Regeringens Embetsman allena, utan undergå granskning a t hela den offentliga äklagaremaklen, sådan den utöfvas ej mindre å Konungens, än å Sländernes vägnar. Jag 113 Jag erinrade, att denna granskning är det mödosamaste af de göromål, som åklagaremakten tillhöra, men förklarade, att om den oek vore än mera betungande och tråkig än den är, jag dock icke skulle deraf förledas att önska mig derifrån befriad. De täta anmärkningar, hvartill den föranledde, vore icke alltid obetydliga. Det vore ej ens sällsynt, att dessa anmärkningar slutades med ansvarspåföljd för domare och tjenstemän. Då sådant nu vore förhållandet, under den llerfaldiga och allvarsama kontroll, fångförteckningarne i så lång tid undergått och fortfara att undergå; ville häraf naturligen följa, att kontrollen ej kunde vara öfverflödig, och att den förvaltning, som nu så ofta gåfve anledning till grundade anmärkningar, tvifvelsutan skulle än mera förtjena dem, i fall ingen anmärkning gjordes. Slutligen upprepade jag min öfvertygelse, att det tillkomme Rikets Ständer att bifalla eller afslå den lagförändring, som var i fråga. Jag insåg icke, huru denna Ständernes rätt skulle tillintetgöras, så vida det ej kunde ske med den lätt funna anmärkning, att ordalagen i 17 § af Just. Omb. instruktionen efterlefdes, när till Just. Ombudsmannen insändes ”så beskaffade fång”listor som de, hvilka Just. Kantsleren tillsändas”, ehvad dessa vore många eller få.
Ian, l:o å Skellefteå stads borgerskaps vägnar, anhållit, att hemmanen N:is 6 och 8 i Norrböle by, tillsammans utgörande mantal, som staten för stadens anläggande inköpt och låtit, till en för det närvarande erforderlig ansedd vidd deraf, indela till tomter, hvilka borgerskapet af staten fått inköpa mot höga köpeskillingar och förbindelse att utgöra i tomtören 1 r.st. för hvarje qvadrataln, måtte, sedan, genom utarrenderande af de öfriga till tomter icke indelade hemmanen underlydande ägor, å köpeskillingen för hemmanen, utgörande med odlingskostnad 5,572 r:dr S4 sk. b:ko, återstode endast 2,650 r:dr 40 sk. 5 r:st. oersatte, varda till staden donerade under full eganderätt, med jordens befrielse från grundräntan och de indelda »autonia, samt att hvad ännu vore oguldet å köpeskillingen måtte staden tillerkännas; till stöd för hvilken anhållan motionären, under åberopande af förhållandet med StalsUtskottets Utlåtande, fi:o 206. ti Ser* rikets släder, hvilka vid deras anläggning fått sig hemman donerade och andra friheter sig tilldelade, anfört, att sådant vöre så myckel billigare, som de förste anläggarne af cn stad måste vidkännas stora uppoffringar, som icke förr än i es aflägsen framlid kunna ersättas, samt att, hvad serskildt beträffade Skellefteå, den mark, hvarpå staden är anlagd, befunnits, emot hvad vid anläggningen förmodades .9 vara af lös eller myraktig beskaffenhet, så att derigenom en opåräknad kostnad tillskyndats alla, som byggt hus i staden; hvarförutan en icke ringa kostnad utgått för vägar* anläggande till och ifrån staden, torgs och gators planerande nr. m.; och 2:o under åberopande af ett motionen bi lagdt utdrag af jordransaknings-protokollet, hållet i Skellefteå socken sistlidet år, hvaraf inhemtas, att hemmanen N:is 6 och 8 t
Inom Banco-Utskottet böra i de mål, der Utskottet med Riksens Ständers rätt besluter, två tredjedelar af hvarje Stånds Ledamöter vara närvarande». Constitutions-Utskottets Memorial den 13 Augusti 1812, 56 § Riksdags-Ordningen. »Intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut. Ej heller må, med undantag af Grundlagsfrågor, nya ämnen af Riksdagsmän väckas, sedan En månad från Riksdagens början, eldigt 27 §, till ända lupit, så vida icke sådana frågor, af redan fattade beslut, eller redan upptagna ärenden, eller under Riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas». c) Såsom alternativ, huruvida de vid följande §§ gjorda förslag till tillägg och ändringar böra upptagas eller uppskjutas, öfverlemnas här redactionerna af dessa förslag: Constitutions-Utskottets Memorial af den 29 Mars 1810, 74 § Regerings-Formen. »Konungen äge ej magt att fordra någon annan Gärd, till utförande af ett uppkommet Krig, än det sammanskott af födande varor, som uti en landsort kan 730 Riksdagen 1815. blifva erforderligt till krigsfolks underhållande under tåg och marsch, när de särskildte orter, der detta tåg sker, icke förmå tropparne med nödigt uppehälle förse. Denna Gärd, äfvensom all slags förplägning, skall dock genast med penningar af Statsmedlen de levererande betalas, efter de faststälda Markegångspris och med förhöjning deruti till hälften af deras belopp.
Till förekommande af dessa olägenheter och förluster för så väl del allmänna som den enskilde, samt med hänsigt dertill, alt det icke kunde vara kronan värdigt att rikta sig på den enskilde medborgarens bekostnad, utan att staten tvärtom borde vara belåten med sin tillsländiga rätt, hafva motionärerne föreslagit, att, i öfverensstämmelse med Kongl, kungörelsen den 17 Julii 1847, ett maximum och minimum för arrendet å berörde kungsgård måtte bestämmas samt Ahlins arrende derefter rättas, eller ock arrendesumman nedsättas till det belopp, som af hans företrädare i arrendet utgjorts eller 180 tunnor spanmål, hvilket vore det högsta arrende, som för merberörde kungsgård billiglvis kunde erhållas, för hvilken sednare åsigt motionärerne hemtat stöd af ett utaf merbemäite Kongl, kollegii första provinskontor den 28 April 1844 afgifvet och uti afskrift motionerne bilagdt memorial, enligt hvilket kontoret ansett det kunna antagas, att 180 tunnor spanmål vore det högsta arrendebelopp, sorn, med en arrendators bestånd, kunde för Wendtholms kungsgård erläggas eller borde fordras. Stat t-Vt skottets Utlåtande, N.o 60. 7 Enligt hvad provinskontorets berörde memorial utvisar, hade Ahlins företrädare i arrendet, Sven Asker, hos Kongl. Maj:t gjort underdånig ansökning om förlängning uuder 30 år i arrenderätten å ifrågavarande kungsgård, hvilken underdåniga ansökning blifvit, efter Askers död, af hans enka fortsatt, men hvarå Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt bref af den 29 November 1844, icke täcktes lemna nådigt bifall. Om än, hvilket Utskottet icke är i tillfälle att bedöma, det af Ahlin utfästa arrende skulle vara högre, än som med en skälig vinst för arrendatorn låter sig fören», lärer dock
Till Fredrika-Bremer-Förbundet insänd periodisk litteratur, Xordisk tidskrift, 1895 n: r 7-8. - Läsning för Iienimet, 1895 n: r fi; 1896 nr 1, 2. - Hemåt, n: r 1, 3-5 - Nånad8blad för K. F. U. X., n: r 1-5, Pedagogisk tidskrift, 1895 n: r 12; - 18Wj n: r 1-3. - De svenska landsnialen n: r 53-55. - Jordemodern, n: r 1-3. - Moral. - Nya bokhandelstidningen, 189.5 n: r 50-52. - skötseln, n: r 1-5. Nya kyrkans tidning, n: r 1-4. - Iduii, 1893 n: r &amp;) - .i? ; 1896 n: r 1-21. - Svensk Damtidning, n: r 1-21. - Kaiiirateii, 1895 n: r 24. Dagny 1892. i ' 6.e haft. TIDSKRIFT FOR SOCIALA OCH LITTERARA INTRESSEN FREDRIKA-BREMER-FORBUNDET Es3elde, Fiediika Limnell t Esselde, En protest mot den ouamnda foifattaien af; oKwmans slaktlif~ Ceczlao Wm, iimeiikanske kvmnoklubbai Hugo Vallmtm, Mrs Emilg Crmvfoid Litteratur M C, Industrien och kvinnofrigen af S A Andree - Slophm, Handledmiig i metodisk undervisning i kviiilig s l o ~ d af Hulda Lundin i Chcago 1893 Den srenska kmnnms deltagande i ~~arldsutstallnmgeii Meddelanden fran Fredrika-Bremer-Forbundet Hvarjehanda i kvinnofiAgan Fbr Forbundets medlemmar kr 2 50 4 00 Pris pr argång {Fbr icke medlemmar Bettina Lewysohn, fodd Zetterling, Utexaminerad Barnmorska i Stockholm och Wien.
Då ej mindre inträffande ombyten af hemmansegare, än flere andra förhållanden, kunna föranleda behofvet att å innehafvande fastigheter, rhed deras värden, till Taxerings-Comitéerna aflemna uppgifter, hvilka tjena till ledning vid fastighetsvärdets bestämmande, och de vid Mantalsoch Skattskrifningen erforderliga uppgifter äro af skiljaktig beskaffenhet mot de nu ifrågavarande; så anser Utskottet sig höra afstyrka bifall lill ofvannämnde motion. Herr von Heijnej Georga som ansett 66 och 72 §§ i BevilluingsSladgan jemte den ed, som 122 § föreskrifver, och den locala kännedom, 68 § förutsätter, att Taxeriugs-Comilé bör ega, för att kunna fullgöra dess åliggande att utröna egendomars beskaffenhet till utrymme, jord mort, åbyggnad, belägenhet, afsättnings-tillfälle, förmoner och onera, utgöra fullständiga föreskrifter för taxering af jord, har inom Hoglofl.
Det kan alltså hända att R. o. Adis beslut i denna fråga blifver R. Sus, och då den tid, som till voteringen åtgår, endast utgöres af 10 minuter till följd af den reda och skyndsamhet som ordfin i förstärkta StatsUtsk. vetat införa och vidmakthålla vid voteringarne, så ser jag verkligen icke något skäl, att R. o. Ad. för en besparing af 10 minuter skulle frånträda ett förut af Ståndet fattadt beslut. 126 Den 6 Augusti. Gr. Sparre, Erik: I motsats till dea siste värde talaren ber jag att få förklara, alt jag i allo instämmer i den af Frih. Palmstjerna yttrade åsigt. Jag har sett exempel uppå, att då något af de andra RiksSl:n i frågor af bevillningsnatur varit af annan mening än de 3:ne öfriga Stånden, har detta Stånd frånträdt sin skiljaktiga mening, på del att onödiga omröstningar i förstärkt StatsUtsk. mätte undvikas. Exemplet är förtjent att efterföljas och om detta Stånd envisas ali vidblifva alla sina i sådana frågor förut fattade beslut, blefve följden sannolikt den, att de öfriga Stånden äfven å deras sida uphörde alt visa en sådan nyss omnämnd redebogenhet, och då blefve den tid som förspilldes i förstärkta StatsUtsk. många gånger mera än 10 minuter. Hr Printzensköld: Jag kan icke upmana R. o. Ad. att följa det af Gr. Sparre lofordade exemplet att i oträngdt mål frånträda ett nyttigt beslut, för del man misströstar om framgången deraf, och jag har, såsom jag i mitt förra yttrande nämnde, vid nu pågående riksdag erfarit, att många af de frågor, om hvilka man röstat i förstärkt StatsUtsk., just varit sådana, der ett Stånd stannat mot tre och der likväl det förras mening segrat. Jag ser således intet skäl att R. o. Ad. i detta fall skulle underlåta ali begagna sin grundlagsenliga rätt, helst det är ganska ovisst, huruvida icke flere ledamöter af de andra Stånden och isynnerhet af del Högv. PresteSt. komma att biträda Adelns åsigt i denna fråga.
Lagens värdighet.fordrar det, och den behbfver, för straffets tillfogande, icke åberopa annat ändamål än upprätthållandet af sjelfva denna värdighet. Det är icke här stället, att ingå i någon vetenskaplig undersökning om de särskildta afsigter, särskildte rättslärare velat förena med sltaff i allmänhet, antingen såsom hotadt eller verk. ställdt. En af dessa lrar man påstått vara den brottsliges förbättring. Om man ock icke skulle vilja antaga, att straffets egentliga ändamål är att den befrämja, kan dock icke nekas, att det bör vara sådant, att den derigenom icke försvåras eller rent utaf förhindras. De öfriga hufvudsäkliga egenskaperna af hvarje straff äro, alt det bör vara sådant, att det afskräcker andra från brottets begående ; sådant, att det kan lämpas efter brottets storlek; sådant, att det äger sin grund i sjelfva brottets natur; sådant, att det kan verkställas med offentlighet , man att medföra förhärdelse; sådant , att det icke underhåller råhet, vildhet och ett obändigt lynne hos menigheten; sådant, att det drabbar lika brottslingar lika , utan afseende på ski ljaktighet i vilkor och stånd; och ändteligen sådapt, att det icke i den skyldiges person äfven straffar den oskyldiga. Öfverväger man efter dessa grunder beskaffenheten af de nu i vårt Fädernesland antagna särskildta straff, skall man finna, att de stundom, i sin egen art , i sättet för deras verkställighet och i sitt förhållande till de brott, sorn genom dem Den 5 Maj. dem skola bestraffas , äro stridande mot de fordringar man är_ berättigad att göra sig af hvarje Straff-Lag, såvida den skal! uppfylla det dermed åsyftade ändamål. De straff, som af Dagen oftast användas, äro Penningböter, spö eller ris och fängelse vid vatten och bröd. Penningböter hafva hös alla Folkslag i deras. barndom varit ibland de mest brukliga straff.
Herr Hesselgren har uti sin förut omförmälda motion om upphäfvande af all bevillning för gesäller, i den händelse detta yrkande ej kunde bifallas, alternativt före slagit, att, med upphäfvande af 134 § uti nu gällande Bevillnings-förordning, i hvad densamma rörer mästares skyldighet att ansvara för de hos dem vid skallskrifningen sysselsatte gesällers eller andre arbetares, jemte deras hustrurs och barns, ulskylder, äter mätte upplilvas hvad i detta ämne s.tadgats uti 137 § af 1845 års Bevillningsförordning, hvilken inskränkte skyldigheten att ansvara endast för dem, som verkligen äro ”hos honom mantalsskrifnetill hvilken förändring motionären andragit såsom skäl, att då, i följd af nu gällande författningar, bemälde personer äro oförhindrade att sig sjelfva skattskrifva, det syntes ligga en stor obillighet uti föreskriften att borgerskapet skall ansvara för deras utskylder, oaktadt det under skalteärel icke dragit någon fördel af deras arbetskrafter. Då det vid 1850—1851 årens Riksdag för införande af ifrågavarande, utaf motionären ölverklagade bestämmelse anförda skäl, eller att det är med Bevillnings-lörordningens föreskrifter i allmänhet öfverensstämmande, all husbönder och andre, som hafva personer i arbete hos sig anställde, skola vara Staten ansvarige för arbelarnes ulskylder, synes Utskottet väl grundad!, samt desse husbönder m. 11. hafva en ovilkorlig rättighet sig tillerkänd, alt genom afdrag af arbetslortjensten derför göra sig betalde, linner Utskottet ej skäl alt föreslå någon förändring uti ifrågakomne afseende, ulan hemställer, att Herr Hesselgrens förslag ej må till någon åtgärd föranleda. § 141.