Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vore en behöflig förbättring i båtsmannens villkor, ty sällan är legau så stor, att den förslår till inköp af nödiga inventarier vid torpet, äfven om dessa inskränka sig til! en ko, några får och den enklaste redskap för åkertäppans bruk. Kan deremot den legde få upbära t. ex. ett halft års lön af den husbonde, han lemnar, då han skall tillträda torpet, och på samma gång af roten hvad denne eljest till AmiralitetsKrigsmans-kassan skulle erlägga för båtsmannen, så är detta jemte legan en hjelplig tillgång för den nya jordbrukaren. Att K. AmiralitetsKrigsmans-kassan genom en sådan billighetsåtgärd ieke bör vidkännas minskning i sina inkomster, är å andra sidan rättvist, hvadan jag får äran föreslå: 1:0 att ifrågavande »förverkade båtsmanslöner» icke mera från rotarne infordras, utan att båtsmännen ega att lön och rättigheter tillträda med månaden efter den, under hvilken de blifvit inskrifne; och 1J e ti 26 November e. m 4 »r> 2:o att K. AmiralitetsKrigsmans-kassan af Statsverkets tillgångar erhåller ersättning för ofvannämnde inkomst. Enligt hvad Stats-revisorernas berättelser »plysa, hafva de s. k. »förverkade båtsmanslönerna», i medeltal beräknadt för åren 1852— 1856, utgjort 1594 rdr 26 öre rmt om året, uti hvilket belopp likväl möjligen ingå de på annat sätt »förverkade båtsmanslöner», hvarom berättelserna icke gifva vid handen. Om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. får jag vördsamt anhålla. 4:o.
Ack, sena tiders barn, om det varit ni eller jag, som mött skogsfrun på Karlstads torg! Tror ni ej, att jag gått i skogen och ropat: »Skogsfru, skogsfru, det är jag, Kevenhüller, Kevenhüller!» Men hvem ser henne nu för tiden? Hvem klagar i våra dagar öfver att ha fått för mycket af hennes gåfvor? TJUGUFÖRSTA KAPITLET. Broby marknad. Den första fredagen i oktober börjar den stora Broby marknad, som varar i åtta dagar. Det är höstens stora högtid. Den föregås af slakt och bak i hvarje stuga; de nya vinterdräkterna äro då färdiga att bäras första gången; helgdagsrätter – sådana som klengås och ostkaka – stå på bordet dagen om; brännvinsransonerna fördubblas; arbetet hvilar. Det är fest i hvarje gård. Tjänare och arbetsfolk få då ut sina löner och hålla långa öfverläggningar om hvad de skola köpa på marknaden. Långväga folk kommer i små flockar vandrande vägen fram med ränsel på ryggen och staf i handen. Många måste ock drifva sina kreatur till marknaden för att få dem sålda nu i denna nödens tid. Små envisa ungtjurar och getter, som stå stilla och sätta frambenen rätt i backen, ställa till mycken förtret för ägaren och mycken glädje för åskådarna. Gästrummen på herrgårdarna äro fyllda af kära gäster: nyheter utbytas, och priser på boskap och bohag diskuteras. Barnen gå och drömma om marknadsgåfvor och marknadspenningar. Och på den första marknadsdagen – hvilket vimmel rör sig ej då uppför Broby backar och öfver det vida marknadsfältet! Stånd äro resta, där städernas köpmän bredt ut sina varor, medan dalfolk och västgötar staplat upp sitt gods på oändliga räckor af »skifvor», öfver hvilka hvita tygtak fladdra. Lindansare, positiv och blinde fiolspelare finnes där nog af, likaså af spåmän, af karamellförsäljare och af brännvinskrogar. Bortom ståndsraderna stå stenoch träkärl uppradade. Lök och pepparrot, äpplen och päron bjudas ut af trädgårdsmästare från de stora gårdarna. Vidsträckta kvadrater af marken äro upptagna af rödbruna kopparkärl med blank förtenning.
Den innehåller i 42 §:n, som i 1835 års förordning svarar emot den 3g:de i den nu föreslagna: ’’I hela Riket skola mantalsoch skattskrifningar börjas i medlet af November månad, då alla, som inom den 3i December samma år fylla r5 år, i mantal skattskrifvas, och de, som vid lika tid fyllt 17 år, antecknas till personlig skyddsafgifts erläggande. Mantalsoch skattskrifningen förrättas inom hvarje stad, pastorat eller socken, i närvaro af ett sådant Konungens Bef:h:des ombud, som med nödiga kunskaper förenar anseende i orten. Af presterskapet må endast ordinarie eller tjenstförrättande pastorer kunna dertill förordnas, hvilka dessutom alltid sjelfve böra dervid vara tillstädes, eller i sitt ställe hafva dertill utsett någon af församlingens prester; men är pastor ensam prest, och laga förfall hindrar hans inställelse, må han foga den anstalt, att annan person ti11— slädeskommer, som med pastors ansvar ur den medförda husförhörsboken meddelar all den upplysning, som lagligen kan äskas." Något annat vet jag icke härvid erfordras, än att det gamla stadgandet oförändradt bibehålles. Jag går äfven så långt, att jag tror, att alla de föreskrifter, som i 1835 års författning finnas om mantalsoch skattskrifningarna samt om Berednings-, Taxeringsoch Pröfnings-comite'erna, böra oförändrade bibehållas. Det finnes likväl ett par punkter, hvarvid jag framdeles, närde blifva föredragna, kommer att göra några anmärkn:r, nemi. i afseende på mantalsskrifningen för academier. Men för öfrigt skulle jag anse desto bättre, ju mindre man ändrar sådana författningar , som äro häfdvunna och folket är vandt vid. Det går då som ett uppdraget urverk, och det gör mycket besvär och bekymmer i landsorterna, när ändring i en sådan författning sker. De mindre skrifkunnige och de, som ej hafva tillfälle att studera sig in i författningarna, blifva derigenom ofta utsatte för böter och andra olägenheter.
Galle likrväl ej detta stadgande i afseende pä StatSConroiret, hwilket, likasom Banco-och Riksgälds - wäcken, bär i frågor om sjelfwa redsiviSningen af medlen alla äskade upplysningar omedelbarligen meddela. § 4Z Bifölls med den af Utskottet föreslagna förändring. § 44 Bifölls. § 45 Bifölls med följande ändring i sista raben Eruntlagarna, Riddarhus - Ordningen eller GtändenS ordningar och Beslut fbrcffrifwa. § 46 Bifölls med Utskottets förändring, § 47 BiföllS med den tilläggning, att efter or, ben: sä framt ej Gtändcn derom, särras: L wig. tiga mål. § 48 BiföllS med Utskottets förändring. § 49 Bifölls med tilläggning efter ststa orden: med dertill hörande actec och handlingar. § 50 Bifölls med den förändring, akt i stället för personliga färolämpanden och oanständiga uttryck, sättes: personligen förolämpande uttryck. Äfwen bifölloS de af Uiffottck föreslagne förändringar. Den 23 October. 46g? § 51 BiföllS med tltskottetS förändring. § 52 Bifölls sädav dcn i Ukffollets första för» stag finnes redigerad. Z sz Bifölls med Utffoltcls förändring. § 54 LEalebes. § 55 Bifölls med Ulskollels förändring, samk esker orden: Grundlagarnas lydelse, följande tillägg» ning, börandeS förut hafwa skälen till sitt wag» rande anfört. § 56 BiföllS Constitutions-Utssotkcks omarbetade förslag.
Komiterade anse, att i Sverige minimivärdet å egendom, berättigande till inträde i hypotheks-förening, icke bör vara högre än (500 r:dr efter taxering, hvilket värde nu berättigar till erhållande i riksbanken af lägsta lånebeloppet MOO r:dr, samt 1000 r:dr efter särskild uppskattning; och i öfverensstämmelse med hvad nu gällande reglementen innehålla, synes delegarerätlen, äfvensom belåningsrätlen, fortfarande böra bibehållas vid två tredjedelar af taxeringsvärdet och hälften af uppskattningsvärdet. Det lägsta belopp, hvarå lån finge af föreningarne meddelas, blefve således 400 r:dr, om till grund derför loges taxering, och nOO r:dr, om det bestämdes efter särskild uppskattning. I norska hypoteksbanken utgör lägsta låne-beloppet 100 speciedaler. I hvad nuvarande reglementen för hypolheks-föreningarne stadga rörande den ränta, som må af förening tagas, samt kapital-afbetalningen och förvaltningsbidraget, synes Komiterade någon förändring icke erfordras. Komiterade tillstyrka således i underdånighet, att räntan sättes lill högst 5 procent, kapital-afbetalningen till minst procent och förvaltningsbidraget till \ procent. Det är endast vid god tillgång på penningar, som hypotheksinrättningarne kunna operera, om de vilja uppfylla sin bestämmelse, och när obligationer icke kunna försäljas på sådana vilkor, alt lån kunna utlemnas mot 5 procent, böra alla låneoperationer å hypolheksbankens sida tills vidare inställas. Hvad kapital-afbetalningen angår, så torde den icke böra lill visst belopp fastställas, utan endast ett minimum utsättas, för alt icke göra amor - 48 teringen illusorisk, samt i öfrigt åt banken öfverlemnas att vid låns utgifvande medgifva olika amortering, dock under vilkor, att de obligationer, som af banken utgifvas för anskaffande af medel till amorteringslån, alltid ställas på samma amorteringstid som dessa.
Elter öfvervägande af hvad härvid förekommit, har Utskottet, lika med Banco-fullmägtige, icke funnit skäl att för Banco-ombuds-befattningarnes endast tillförordnade innehafvare tillstyrka högre tur och tjensteberäkning, än de, på grund af i Banken innehafvande tjenster, ega, men anser både billighet och en nödig omtanka för Verkets sanna fördel fordra, att desse tjenstemän förses med en för deras ekonomiska bestånd oeh oberoende oundgängligen nödig, en gång för alla bestämd, löne-inkomst. Då lik väl den utaf Banco-Fullmägtige föreslagne tillökning af ina R:dr 32 sk., reseoch ecjuiperingskoslnader deruti inberäknade, med 23S Banco-Utslcottets Betänkande, JV:o 58.
Enligt hwad Herrar Fullmägtige uti Riksgälds-Lontoiret, uti deras afgifne Utlåtande uplyst och anfört, stall någon hwitstämpling af Charror wäl icke kunna werkställas uti vepc>8ition8- Loutoiiet, men at annan tjenlig local uti Riksgälds-(lontoilet8 Egendom finnes, der et Stämpelwerk skulle kunna inrättas, om Riksens Högloft. Ständer täckas anordna nödige medel, til bestridande af de härtil erforderliga kostnader, och hwarwid Stats-Utskottet får tillägga den uplysning, at Riksgälds-Lontoiret icke har någor egit Prägel-werk, uran -har hwitstämplingen af de nu brukelige (^reäit-Sedlar, astid stedt uti Riksens Sränders UMgue. Beträffande clonwollsn wid hwitstämplingen, hfwer hwilken omständighet Stats-Utskottet ^af of wans - Den 8 Mars. 2gz pannämnde anledning, icke fatt tilfälle inhämta Herrar Fullmägtiges enssildta yttrande; sa tror Stats-Utikottet, at om Riksgälds-Oomoirer ffulle updragas någon befattning härmed, Lontrolien i allmänhet bör sökas deruti, at Stämplarne noga och säkert wardås, och at Stämplingen förrättas, under jämn och oafbruten tilsyn af någon Tjensteman wid Riksgälds-Lontoiret. Och derest, e.iligt Högloft. Bewillnings-Utskottets förslag, särffildt Papper til Chartor stulle komma at tilwerkas wid Languens Bruk, bör detta Papper af RiksgäldsLoinoiiet emottagas och til hwarje ark redowisas, pa lika fäkt, som nu ffer med det papper, hwilket Nyttjas til LrLclit -Sedlar, och wid L.nguens Bruk förfärdigas. Hwilket Riksens Högloft. Ständers ompröfwande wördsammeligen underställes.
Kungörelse den 20 December 1854 påbudna; dock att, beträffande Stockholms och Stora Kopparbergs län, det måtte lemnäs vederbörande öppet att, derest behofvet sådant oundgängligen fordrar, samt, hvad särskildt sistnämnda län augår, utvidgning af länets sjukhus verkställes, höja ifrågavarande afgift till högst 8 skillingar banko eller 25 öre Riksmynt för hvarje mantalsskrifven person. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet hafva derjemte (ill Utskottet öfverlemna! yttranden, som i anledning af omförmälda nådiga Proposition blifvit afgifna, hos Ridderskapet och Adelil af Herr Silfverstolpe, F. (K, och hos Borgare-ståndet af Herr C■ Stolpe. Då under sednare åren alla de för kurhusoch lasarelts-inräilningar erforderliga förnödenheter stigit i pris, hvarigenom man kunde förmoda, ali del nu bestämda maximum för kurhus-afgiften skulle blifva otillräckligt, har Herr Silfverstål - Hemlin,-Utskottets Betänkande N:o 12. 5 pe föreslagit, att liiaximi-beloppet måtte höjas i allmänhet uti alla länen till 8 sk.; hvilken mening Herr Stolpe också uttalal, likväl endast för det fall alt något maxi mum för kurhus-afgiften ansåges böra bestämmas. Enligt Herr Stolpes tanke vore dock ett sådant bestämmande ej blott öfverflödigt, enär kommunerna egde att tillse, det beskattningen icke blefve för stor, ulan äfven menligt för det allmänna, då ifrågaslällda afgift stundom uti länen ulginge till så ringa belopp, att densamma vore alldeles otillräcklig för beslridande af länets sjukvård. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad sålunda blifvit ej mindre af Kongl. Majit i Dess Nådiga Proposition framstäldf, än äfven hvad Herrar Silfverstolpe och Stolpe i deras anföranden föreslagit; och enär, enligt Utskottets tanke, en förhöjning af nu bestämda kurhus-afgiften icke blott, såsom Kongl.
Det Svenska jordbruket liksom det Franska liar gått framåt; intelligens och kapital hafva vändt sig dit, men — nu står man der misströstande och säger med samma beryktade talare: »en näring går framåt endast när den bär sig.» — »Det är hvarken fondbanken eller jordbruksbanken, som kan bringa jordbruket till blomstring. De hafva endast skänkt missräkningar. Hjelpen ligger i ett vinstgifvande pris — i en skyddstull, som till en viss grad utjemnar de olika vilkoren emellan de Franska (läs här Svenska) och den utländska spanmålen.» Skulle man inte tro att den store talaren stod här och talade till oss? så väl passa hans ord och varningar in på våra förhållanden och dock har det rika, af naturen begåfvade Frankrike på långt när ej så som vi tagit steget ut på frihandelns bana; det har inländsk skuld, då vi hafva utländsk; det hejdar sig vid första symptomerna till sjukdom, vi hafva nått 2:dra, kanske 3:dje stadiet. — Gifve Gud att vi nu måtte använda det rätta botemedlet! Stödjande mig på de sanningar, jag här haft äran framlägga, beder jag få ställa en vördsam uppmaning till R. o. Ad:n att bifalla de lindriga skyddstullar, som Bevillnin.-Utsk:t så visligen i detta sitt Betänk, tillstyrkt, beklagande att Hera af våra industrigrenar af den ingångna 12-åriga traktaten blifvit förlamade, kanske undergräfda, utan möjlighet för oss att nu komma dem till hjelp; låtom oss åtminstone rädda de näringar, öfver hvilkas öde den Svenska riksdagen ännu har att besluta. I afseende på den nu föredragna punkten anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på bifall till Utsk:ts förslag. Flere ledamöter yttrade härvid bifall. Hr von Den 21 April f. m. 385 Hr von Kraemer, Anders Robert:
Besvärs-och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 44. att dessa tvistigheter blefvo utan dröjsmål afgjorda; hvilket ej kunde blifva fallet, så länge man, såsom hos oss, måste passera genom Öfveroch Under-rätter innan slutligt afgörande skedde. Under förmenande att de angifna olägenheterna skulle kunna undvikas om särskilda Handels-domstolar inrättades, har motionären föreslagit: att Rikets Ständer måtte uti underdånig skrifvelse anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla utarbetande af förslag till inrättande af Handelsdomstolar i städerna. Denna, till Lag-Utskottefreinitterade motion, har, med stöd af 43 §:n Riksdags-Ordningen, blifvit pröfvad af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Frågan om inrättandet af särskilda domstolar för bedömandé af tvister emellan affärsmän har i sednare tider inom vårt land vid flera tillfällen varit väckt, utan att hafva lyckats tillvinna sig allmännare bifall. Sådana domstolar hafva först blifvit inrättade i Frankrike, samt derefter, i den mån de i den franska handels-rätten antagna grundsatser vunnit insteg i flere af Europas stater jemväl der blifvit införde. Till någon del motsvarade de också de här i landet förut varande Hall-rätterne, vid hvilkas upphäfvande det måhända hade varit skäl att taga i öfvervägande behofvet af särskilda Handels-domstolar. Detta skedde likväl ej, och införandet nu af sådana domstolar, utan sammanhang med de flere förändringar i handelsoch kredit-lagstiftningen, som otvifvelagtigt förr eller sednare måste blifva en följd af det industriela lifvets utveckling, torde icke vara välbetänkt. De ofta nog tvistiga frågorna< om dessa domstolars kompetens skulle nemligen, derest den i de flesta främmande lagstiftningar antagna skillnaden emellan affärsmän och icke affärsmän jemväl hos oss lades till grund för handelslagstiftningen, blifva ännu mera svårlösta och möjligen kunna fördröja i stället för att påskynda sådana tvisters afgörande. På grund häraf anser Utskottet sig böra hemställa, att Herr Rooths ifrågavarande motion icke måtte till någon vidare åtgärd föranleda.
Huruvida förvaltningen af våra stuterier är ordnad på ändaroålsenligaste sätt börStuleriöfverstyrelsen icke här afgöra, dock vågar Ofverstyrelsen antaga att, om jemförelse anställes med fremmande länders stuterivåsende samt dermed förenade kostnader, denna jemförelse icke skall lemna ett för Sverige ofördelaktigt resultat. Stuteri-öfverstyrelsen framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och underså ter; D. SILFVERSTOLPE. Stockholm den 27 November 1865 J. A. Thundström. Kongl. Landtbrnk,s-akademiens underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Akademiens Experimentallälts räkenskaper för år 1863. Underdånigste memorial. Sedan förvaltaren och räkenskapsföraren vid Landtbruk s-akademiens Experimentalfält, Intendenten C. Juhlin-Dannfelt, blifvit delgifven Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Experimental fältets räkenskaper för år 1863 samt deröfver afgifvit förklaring, som föredragits denria dag inför Akademien, får hon i underdånighet meddela, att samma anmärkningar, som gjorts af Revisorerne, hafva förut framställts från Kammar-rättens Öfverrevisions-departement, hvarefter af räkenskapsföraren förklaring redan den 9, i sistlidne November månad till Kammar-rätten afgifvit»; och som denna förklaring genom bifogade intyg styrkt, att de anmärkta felen uppkommit genom misskrifning af utställarne till tvenne räkningar, ej genom missräkning af redovisaren, samt att rättelse å dessa skriffel redan iakttagits, och som desamma dessutom uti Fältets kassaräk - — 337 — n’n§ ej återfinnas och de sålunda icke heller varit af något inflytande på Akademiens penningeställning, torde de ifrågavarande anmärkningarne, hvilka komma att i laga ordning utgöra föremål lör Kammar-rättens pröfning, icke vara af beskaffenhet att till någon särskild åtgärd föranleda.
Hafva de insett eller betänkt den absoluta orimligheten deraf, att den enligt Jagarna okränkbare, för klander fridlyste Konungens personliga åsigter och förslag ställas fram såsom föremål för Representationens och folkets offentliga nnmärkn:r emot de möjliga förbiseenden af lag, tillbörlighet eller Rikets sannskyldiga nytta, hvilka kunna begås af denna höga person såväl som af hvarje annan menniska? Hafva dessa rådgifvare fattat sin pligt att resignera från sina platser, då de uti någon vigtig samhällsangelägenhet eller — än mer — i hela riktningen af regeringssystemet ej kunnat vara så lyckliga att dela Konungens tänkesätt, samt såmedelst lemna ät Konungen valet af andra med honom mer liktänkande, hvilka, utan uppoffring af sin öfvertygelse, kunna följa den bana, som en måhända mer än de upplyst Regent utstakar? Hafva de slutligen betänkt, huru föga grannlaga, att ej säga rent af opassande, det är, att, då de ej begagna sin resignationsrätt, utan vilja qvarstadna vid sin Herres rådsbord, offentligen reservera sig mot de framställningar, hvilka Konungen —- som endast i och genom sina rådgifvare kan utöfva en laglig magt — meddelar Representationen, — att ej hellre, genom borttagandet af dessa reservationer, 48 Dea 5 Mart f, m. bilda sig till en egid för Konungen, oantastlig just derföre, att högstdensamme i regeringsärender aldrig ansetts kunna handla utan ett för hans åtgärder ansvarigt biträde? Och är detta väl att äga en sann kärlek och vördnad för Konungamagten, att handla i dess interesse? Vi måste, mina Hrr, pä dessa frågor svara ett sorgligt nej. Ett af exemplen hafva vi bredvid oss; flera andra äro ej svåra att uppleta. Och har icke den rådgifvande personalen dermed, snart sagdt, Öfver sig sjelf afsagt den hårdaste af alla domar? Ty om dessa rådgifvare anse sig kunna tryggt behålla sina embeten, oansedt landets regering skulle föras tvärt emot deras öfvertygelse om Rikets nytta, om folkets och representationens billiga fordringar, hur skall man väl då föreställa sig, att de betrakta dessa höga platser?
St:r skulle taga initiativet i afseende på ett förslag af så vidt omfattande beskaffenhet, som detta, velat göra några erinringar, hvilka jag tror mig böra vidhålla. Den siste värde talaren har sagt att det framstälda förslaget vore tillräckligt förberedt i allmänna opinionen genom de särskilda komitéarbeten, som egt rum. För min del nödgas jag bekänna att jag icke riktigt kan påminna mig alla de särskilda stadganden, som förekomma i det arbete, som blifvit upgjordt af deri af Gr. Sparre 44 Den 11 Juli e. m. åberopade 1854 års komité; men derom är jag dock fullt säker, att i 1854 års förslag är förutsatt inrättandet af handelsdomstolar för att handlägga köpmanskonkurser. Blott den omständigheten att en dylik institution ej förekommer i det sednare förslaget är tillräcklig att bevisa att detta nu ifrågav:de förslag är något helt annat än 1854 års. Att nu på förhand ingå i diskussion ang:de de detaljerade bestämmelserna i förslaget, skulle vara att frångå det redan fattade beslutet att Betänk:t skall g-vis föredragas, hvarföre jag endast förbehåller mig min rätt att vid hvarje af de föredragna §§:iia, mot hvilka jag kan finna något att anmärka, få särskildt yttra mig. Gr. Sparre: Jag vill just fästa mig vid hvad den siste värde talaren anfört, för att bevisa på hvad sätt den första komitéeu gått tillväga och tillika huru det sista förslaget är en omarbetning af det första. Den första komitéen föreslog alldeles icke, på sätt den värde talaren påstod, att särskilda handelsdomstolar skulle inrättas, utan endast att konkurs såväl på landet som i städerna skulle handläggas af Rådhusrätterna i städerna. Den Franska lagen utgår från den synpunkt att konkursen skall skiljas från domstolen och endast de tvistiga frågorne underkastas domstolens pröfning, och för öfrigt förhandliugarne ledas af en särskild dertill förordnad person, som kallas referent eller ombudsman. Också har den första komitéen ansett att all konkurs skall handläggas af Rådhusrätteu och att den ombudsman, som tillsättes, bör väljas inom Rådhusrättens egne ledamöter. Mot detta gjorde Högsta
Ståndet, som återremitterade Utlåtandet i 2:dra punkten, angående Rikets Ständers beslut om aflemnandet till Riksgälds-Contoiret af Kongl, f. d. Canzli-styrelsens liand-cassa, låt vid de öfriga punkterna för närvarande bero. N:o 41, i anledning af motion om aflönings-ersätlning för adjungerade ledamöter uti Kongl. Götha Hof-Rätt. Återremitterades. Från Vä 110fl. Borgare-StIndet. S. D. Vid förnyad föredragning, blefyo lill handlingarne lagda följande Stats-Utskottets memorial: Prot. Vtdr. d. 2g April 1840. ivj N:o 33, med återlemnande till Bonde-Ståndet af vissa delar af en utaf Anders Nordmark ifrån 'Westerbottens Län väckt motion; och N:o 38, med öfverlemnande af Fullmägtiges i Rikgälds-Contoiret till Rikets nu församlade Ständer afgifna Berättelse, hvilken jemväl lill handlingarne lades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Utskotts bordlagda Utlåtanden och Betänkanden: l:o Stats-Utskottets: