Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svensk eller Norsk man, som \ till främmande Makt förråder krigsfolk eller andra invånare i något af de förenade Rikena, eller land, stad, fästning, pass eller* annan försvarspost, tyghus, magazin, vapeneller proviantförråd, fartyg, krigskassa eller annat dylikt, som tillhörer något af de förenade Rikena eller Makt, som med dem i krig förbunden är, eller något sådant, i förrädlig afsigt, förstörer eller förderfvar; eller 2. förleder de förenade Rikenas eller med dem förbunden Makts krigsfolk att till fienden öfvergå, eller till uppror eller annan trolöshet; eller 3 i förrädlig afsigt hindrar användandet af de förenade Rikenas eller med dem förbunden Makts krigsfolk emot fienden; miste lifvet. 7 §. Gör någon försök till brott, som i 5 eller 6 § sagdt är, utan alt brottet till fullbordan kommit; dömes till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år. Har ban, af egen drift och ej för yttre hinder eller annan tillfällighet, afvärjt all skadlig verkan af försöket; varde straffad högst med straffarbete i två år. 8 §. Om stämpling eller uppmaning till förräderi, som i 6 § omtalas, gälle ock hvad i 2 och 3 §§ sagdt är. 9 §. Svensk eller Norsk man, som i krigstid understöder fienden med krigs förnödenheler eller lifsmedel, eller för honom uppenbarar krigsmaktens ställning eller rörelser eller något rådslag eller beslut derom, eller genom teckning eller annorledes meddelar honom underrättelse om försvarsverk, hamn, farled eller väg, eller bedrager 13 krigsmakten med underrättelse, den han vet falsk vara, eller i förrädlig afsigt hyser eller döljer fiendens spejare eller krigsfolk, eller åt fienden värfvar eller anskaffar sådant folk, eller på annat dylikt satt honom tillhandagår, dömes till straffarbete på lifstid eller från och med åtta till och med tio år. 10 §. Har någon gjort försök till brott, som i 9 § sagdt är, och blef endast genom omständigheter, som voro af gerningsmannens vilja oberoende, brottets fullbordan förhindrad; varde dömd till straffarbete i högst tio år. 1 1 §.
Detta stadgande har äfven den fördelen med sig, att man till följd deraf kan tvinga krögarne att skaffa sig lokaler, der det är lättare och bättre att kontrollera deras rörelse, än om de fingo 310 Den 4 Juli f. m. sälja bränvin utan mat. Vid sådant förhållande, tror jag att man handlar rättast uti att icke borttaga en föreskrift, som icke visat sig vara menlig, isynnerhet om man icke liar något annat att sätta i stället, hvarför jag anhåller om afslag å Utskds hemställan. Frih. Alströmer: För min del lägger jag icke den rin gaste vigt derpå, om delta stadgande finnes i författningen eller icke. Anledningen hvarföre Utsk:t föreslagit detsammas borttagande var egentligen det obestämda uti ordet »mat» Det beror nemi. uteslutande på krögaren, om han vill hålla ordentlig mat eller icke. Finner han det med sin fördel öfverensstämmande, gör han det hvarom icke, håller han endast skorpor och s. k. »tilltugg.» Afven anfördes inom Utsk:t, att om mat finnes att tillgå, supes det ofta mera, ty då stanna de qvar en längre tid på krogen, hvilka eljest endast hade gått dit för att taga sig en sup och sedan gå sin väg. Emedlertid anser jag, att det giir detsamma, antingen man borttager detta stadgande eller låter det stå qvar, så att jag vill icke framställa något yrkande i det hänseendet. Hr Nordenfelt: Jag instämmer med de talare, som yrkat bibehållande af nu gällande föreskrift; och de invändningar, sorn häremot blifvit gjorda, synas mig temligen svaga. Man har sagt, att det är svårt att säga hvad med mat förstås. Jag tror, att hvar och en, som känt sig hungrig, ganska väl vet hvad som menas med mat. Kontrollen är mycket lätt. Om en länsman går in på en krog och begär mat, så kan han ju straxt komma krögaren på pligt, om mat ej finnes. Har krögaren icke annat än skorpor att bjuda på, tror jag icke att någon domstol skall frikänna honom. I stad är det ännu lättare, ty der kan hvarje polisbetjent utöfva en sådan kontroll.
Nu lår jag vördsamt fästa uppmärksamheten derpå, att här endast är fråga om 2:ne saker: Huruvida en StatsRåds-Beredning skall inrättas, och om Allmänna Beredningen skall bibehållas eller icke. Herr Lagerhjelm'. Jag anhåller att ännu få tillägga några ord till hvad jag förut yttrat. Med ali vördnad för hvars och ens öfvertygelse, vare sig i Grundlags-väg eller annars, torde det dock tåla att tänka på, huruvida detta ärende är lika beskaffädt med andra förslag till ändringar i Grundlagen, hvilka väckas antingen genom enskildtes motioner eller genom Kongl. Propositioner. Innan man fullkomligt medger denna likhet, borde man förut hafva afgjordt, om den föreslagna organisations-förändringen subordinerar under Grundlagens anda eller icke, Detta kan åtminstone icke afgöras 524 Den 3 December c. m. ntan en viss pröfning, hvilken måste föregå hvad afgörande som helst. Hvad detta ärende särskildt angar, kan jag icke finna annat, än att Ridd. och Adeln vid återremissen äger rätt att bifoga sin tanka, såsom Grundlagen medgifvit. Jag skulle således önska , att det blef Ridd» och Adelns tanka, att Allmänna Beredningen kunde indragas. Herr Gref ven och Landt-Mar sk diken yttrade, att då flere anmärkningar blifvit under discussionen emot förevarande §. framställde, ansåg Herr Landt-Marskalken sig först böra inhämta Ridderskapets och Adelns tanka, om Rikets Ärenders Allmänna Beredning borde bibehållas, samt om följaktligen nuvarande redaction af io. §. Regeringsformen borde förblifva oförändrad. Herr Hjerta: Det är icke nödvändigt att redactionen blir alldeles oförändrad. Jag^ skulle snarare tro, att orden: Embetsverk borde i redactionen införas, i stället för ordet Collegier. I öfrigt instämmer jag helt och hållet i den framställde propositionen. Herr Manner stam: Alla de anmärkningar, som blifvit gjorde vid redactions-föriindringen af denna §., synas mig kunna inneslutas i det förslag, Herr Rosenblad nyss framställt och, 6om jag vill minnas, var följande: Till föredragning hos Konungen uti Stats-Rådet skola ärenderne, sedan nödige upplysningar deröfver
— Jag torde dessutom, lill förekommande af missförstånd, böra upplysa, att hvad i StalsUtskls utlåt., pag. 18, är sagdt derom, att en del af de i Riksg.cont. lyftade lånemedlen skola, under den tid de varit obegagnade, blifvit mot ränta särskildt utlånade, hänför sig till det af låueanslagcl för stadens publika byggnader anvi-*- sade belopp ^5,000 rldr, hvilket stadens magistrat och äldste lyflat, emot särskild till Riksg.cont. afgifven förbindelse; D c n 3 J u n i t\ m. 9l ty det öfriga af anslaget, i 25,ooo r:dr, sorn stått under lånecomiteens disposition, liar icke någonsin utlånats i annan våg, än såsom förskott till vederbör, tomtägare, utan har städse varit förvarsdt i länets landtränteri, intilldess, för sådant ändamål, anordningar efter hand skett. — Jag torde slutligen böra försöka att reda begreppet om del sätt, som af coiniteiade iakttagits vid byggnadslåns lifgifvande till enskilda tomtägare. Comiterade hafva nemligen härvid bort rälta sig efter de reglementai iska stadgandena i ämnet, som bestämma att medel skulle ullemnas förskottvis, med företräde åt de mest behöfvande. Följaktligen kunde utlåningsbeloppet för livar och en ej annorlunda lampas, än efter de af ritningar åtföljda kostnadsförslag, tomtägarne dessförinnan ingafvo, men icke efter brandförsäkringsvärdet, som först blef kändt, sedan busen voro färdigbyggda; och då, oaktadt antagna allmänna grunden för lånerättighet var jfrdelar af byggnadskostnaden för boningshus oell £:del deraf för uthus, det således någon gång kunde hända, att länet, notabene för boningshus, öfverstigit hälften af brandförsäkringsvärdet; lärer nian, på grund af dessa upplysningar, lätt kunna inse, att Riksg.conlts säkerhet berott af comiterades omtanke och försigtighet, långt mera än af de reglementariska stadgandena, samt att förty fullmäktige haft föga skäl till sin mot comiterade gjorda anmälan.
Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 25 sistledne October under N:o 2i3 afgifne, samt den 6 dennes på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, öfver åtskilliga af Bankens Fiscals-Embete väckte frågor om ändring och undantag i allmänna Lagar och Författningar till betryggande af Banco-Verkets säkerhet; fann Ridderskapet och Adelil, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas tillllandlingarne. Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan # till 11 0111 aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. 454 &en I2 November f m, Onsdagen den 12 November, Plenum klockan 9 förmiddagen. Vid förnyad föredragning af Stats-Ut® skottets den 25 sistledne October under N‘o 566 afgifne, samt den 3i i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Kongl. MajUs Nådiga skrifvelse, angående Intraderne från Ön S:t Barthelemy; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde läggas till Ilandlingarne, Föredrogs å nyo och bifölls Stats-? Banco® och Lag-Utskottens den 13 . sistledne October under N:o 546 afgifne, samt den 24 i samma månad på bordet lagde. Utlåtande, i anledning af‘ gjorde anmärkningar vid Ut® sköttens förut meddeldte Betänkande, an® gående vilkoret! för inrättandet af enskildte Banker eller Disconter, Då nu å nyo föredrogs Stats-Utskottets den 1 dennes under N:o 585 afgifne, saint den 10 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, i frågan om undersökning rö-»
Ja, nu är historien slut, – ett skede deraf åtminstone; nyfikenhetens och experimenternas skede. Jag vet nu på hvad sätt och med hvad ord Georg Brandes begär en qvinna, jag vet också af hvad slag den erotik är, som jag kan känna. Jag vet hvilken relativt ringa makt det blott sinliga har öfver mig. Jag har icke motarbetat det; jag har låtit min natur vara fri; och min natur är att icke älska blott med kroppen. Själlösa smekningar lemna mig fullkomligt kall, det är först när kärliga ord och ett innerligt förtroende kommer till, som jag blir riktigt varm. Hvad som vållar mig det förfärliga lidande, hvarom dessa blad så ofta bära vittne, det är mitt behof att helt sluta mig till en menniska; med ett ord att i mitt personliga förhållande få någonting öfverordnadt, något hvaromkring hela mitt enskilda lif kan samla sig som kring en kärna. Intet offer skulle vara mig för stort, om jag derigenom helt kunde vinna en mans tillgifvenhet. Utsigten att kunna detta, tviflet derom, ovissheten, ansträngningarne för att tum för tum tillkämpa mig den aktning, det intresse, det förtroende, hvarpå en sådan tillgifvenhet måste vara fotad, se der de hemliga skrufvar, som framkalla de spänningar i min själs strängar, hvarunder jag den sista tiden så ofta vridit mig och klagat. Nyfikenhetens skede är förbi. Jag har velat lära känna Georg Brandes, och jag känner honom nu. Han säger sjelf att jag gör det. Han citerade Gœthes yttrande till fru von Stein, ”ni känner mig i botten. Och skulle det ännu finnas drag i min karaktär, som ni icke är bekant med, så är det sådana, som jag sjelf icke känner.” Jag har velat veta hur det skulle vara att se den man, som man skulle kunna älska, breda ut sina armar emot en. Jag ville veta hvad det är att trycka sig intill denna smärta figur, smekas af dessa händer, kyssas af dessa läppar och kramas af dessa armar. Jag vet det nu.
Fieanten blef så hvit som en trasa i syna, och ett tu tre tog han Flinken och drängen, en med hvardera handen, och körde ut dem, och jag sprang med hiskelig fart undan, och han efter oss med piskan i högsta hugg, till dess vi kommo utom ägorna. Men drängen, han blef stående han på gården, det nötet, och kom inte och hjelpte sin husbonde. Nu ha de tagit länsmanskapet af Flinken, och han vet inte hvad han skall ta sig till, när Fieanten så mot all lag och rätt tog vårt rusthåll. Vi ha nu varit här på besök i grannskapet hos Flinkens syster, och Flinken for nyss för att se sig om efter något annat ställe, men jag vet ej hvar jag imellertid skall få tak öfver hufvudet.“ „Till en början kan ju Flinkskan stanna här,“ sade Fru Catharina, „kanske lyckas det imellertid er man att få sig ett hem. Här är mycket arbete med spånad, väfning och söm nu till min dotters förestående bröllopp, och vill Flinkskan åtaga sig att hjelpa, så passar det ju bra.“ Malin neg och kysste Fru Catharina på kjortelfållen och vandrade ut med nöjdt sinne, ty nog visste hon, att Flinken skott sig och att henne ingen nöd förestod, men hon tyckte det kunde vara roligt att vara med om brölloppstillrustningar och bröllopp, under den tiden hennes man var rest på sina bestyr, och så var hon nu belåten att tillställningen lyckats. Öfver Cecilias glada lycka började stundom skymta en liten skugga. Hon visste ej sjelf rätt hvad det var, men hon kände en obestämd oro, och hon förebrådde sig den såsom ett af medgången bortskämt barns obelåtenhet. Hon ägde ju allt, hvad hennes hjerta kunde önska, hon hade ju ej ens i sina drömmar kunnat tänka sig Carl behagligare och älskvärdare än han var; och dock, hvarföre var det stundom som om hon skyggat tillbaka för att undgå att vidröra is, vid uttryck, som undföllo honom.
Då nu den publik som öfver hufvud taget bryr sig om att inhemta något vetande alis, föredrar att göra det på detta bekväma, något ytliga sätt, så må man ej klandra, att våra förläggare gärna utgifva dylika arberen, att våra författare skrifva dem. Att döma af prospektet till herr G. Nordjensvans nya bok skall den blifva en framställning af ofvanbeskrifven art. Den lofvar att inom det korta utrymmet af 12 häften lemna en historisk, kritisk öfverblick öfver den svenska konstens utveckling under ett helt århundrade, och den skall illustreras af ej mindre än trehundra afbildningar af konstverk, porträtt m. m. Efter att ha genomläst författarens företal, finner man emellertid, att han synes ämna gifva vida mer än man af bokens populära beskaffenhet har rätt att vänta. Han har tydligen idkat långa och djupgående förstudier. Den svenska konsthistorien är ju en så godt som obruten mark, och herr N. har utom de få tryckta källor som finnas, fått söka sitt material ganska vida omkring; en viktig del af detta material har varit de brefsamlingar, han haft tillgång^ till, och han synes i dem gjort en ganska rik skörd af nya upplysningar, fakta, data, samtida omdömen o. s. v. Det förefaller således, som förf. skulle kunna under32° literära notiser. det populära arbetets form bibringa sina läsare en rätt grundlig och omfattande insikt i sitt så synnerligen intressanta ämne. Att det är den senaste delen af vår konsthistoria, vårt eget århundrades konst, han tagit till ämne för sin skildring, är också en borgen för, att skildringen bör blifva särskildt läsvärd. Förf. rör sig här på ett område, hvarest han af naturel liksom af sina studiers riktning och af sympati torde vara mest hemmastadd; och om det också är en ganska vansklig sak att behandla den samtida konsten och dess närmaste förutsättningar, så är det å andra sidan ett högst viktigt och nödvändigt arbete såsom material för framtidens konstforskning, liksom det är ett bland de tacksammaste för en författares egen publik. Det nu utkomna första häftet innehåller en kort återblick Öfver Sveriges äldre konstförhållanden, ' och förf.
Då jag således icke kan anse det hittills gjorda bestämmandet af Postbetjeningens arfvode för annat, än en godtycklig, indirect beskattning, som, tillkommen i annan väg, än den Regeringsformen i 57 och 60 §§. utstakat, går i bredd med den Bevillning, Rikets Ständer sjelfve bestämt, har jag för min del trott, att i f 1 aga varande afgift borde till dess belopp af Rikets Ständer bestämmas, och att, i följd deraf, ett reglementarisk! stadgande, om och till hvad belopp densamma skolat utgå, bordt af Utskottet föreslås; dervid, för vederbörande Bil. lill Btvilln. Ufskot. Betänk. N:o 15. 35 Post betjentes möda och besvär i denna del, vissa procent af Prenumerations* eller Bokladsprisen kunde bestämmas, i närmaste likhet med hvad i bokhandeln i slikt afseende eger rum; Tidnings-, Periodisk Skriftseller Bruchure-utgilvare obetaget , alf, derest Postbetjeningen ej skulle dermed åtnojas, sjelfve directe ombesörja Tidningarnes eller Skrifternas afsändattde på Posten <ich i följd deraf låta inlemna deni å Post-Contoiren, medelst fogadt omslag af en så kallad chemise, med påskrifven adress, emot rättighet, att få den, såsom ett bref, hvars Portoafgift genom stämplingen blifvit Staten godtgjord, å PostChartan uppförd och till vederbörlig ort afsänd.’’ Uti hvilken reservation Herrar Sifvertsson och Alund samt Riksdagsmännen Erik Palsson, Anders Nilsson, Per Eriksson och Fale Burman lill alla delar instämde. Pierr af Geijerstam: ”1 andra länder hänger Tid. ningsstämplingen tillsammans roed stämplingsoch consurntions-afgift af alla andra tillverkningar. Hos oss deremot har man icke infört ett dylikt systern i allmänhet , så att stämpel-afgift är använd på den minst lönande af näringar, Tidningsskrifveriet, oell dessutom endast på spelkort.
Jo, herr redaktör, jag vill bedja er läsa igenom medföljande små försök; jag vet att de vimla af fel, vet att jag är okunnig, vet att hvarannan, ja kanske hvarenda rad i mina »poem» skall stöta er för hufvudet, och ändå beder jag er läsa igenom dem för att derefter fälla ett domslut, icke öfver verserna (ty de äro dåliga, det säger mig mitt eget gehör) utan öfver mina medfödda anlag. »Anlag! – Ni tycker kanske att uttrycket låter egenkärt, men missförstå mig ej – jag ber er! – Anse mig enfaldig, obildad och oerfaren, men icke egenkär. Alla menniskor hafva ju anlag för något, om jag endast har anlag för »skrifklåda» så för Guds skull säg mig det, och jag skall hellre bita mig i fingrarne än nedskrifva mina fatasier. Korteligen: Anser ni att jag bör motarbeta min fantasiverksamhet eller uppodla den? Det är detta jag på det bevekligaste ber eder säga mig. Det var derföre jag i fjol skickade er de tre små skizzerna, det är derföre jag sänder er versstumparne i år. Det närvarande är skräp, men kan jag hoppas att framtiden må bli bättre? Jag famlar omkring som en blindbock och kan derföre icke komma fram på någon väg, fast jag har både arbetsförmåga och viljekraft; de gagna mig till intet då jag ej sjelf kan se, åt hvilket håll jag bör gå, och jag har ej sjelfförtroende nog att fara fram blindvis och på eget bevåg; men kanske ni kan lösa min bindel med några få ord. Säg mig: leda mina anlag till »dikt» eller »skrifklåda»??? Jag har en brinnande lust att för andra åskådliggöra de bilder, som fylla min egen själ, men tror ni att jag aldrig skall kunna lyckas deri, att jag aldrig skall kunna göra något framsteg, så säg det rent ut. Kan jag icke hoppas att bli en konstnär, så vill jag åtminstone ej vara en fantast. Jag fruktar mig storliga för allt sjelfbedrägeri, och ni gör verkligen en god gerning om ni på mina frågor gifver ett ärligt och uppriktigt svar. Man säger att lyckan ligger i sträfvandet efter sanningen».
Af föregående fångar hafva hållits förvarade: a) För undergående af ransakning, fängelse vid vatten och bröd samt enkelt fängelse under år 1833 202, 306, till 1840 års slut under 1843 . år 1847 133, samt 184. år 1833 . 146, 248, „ 1840 11 år 1845 141, „ 1847 • 172, hvaraf finnes att antalet 1847 öfversteg antalet 1835 med 26, eller 18 procent, hvaremot det understeg 1840 med 76, eller 30| procent; och torde anledningen till sistnämnde förhållande, eller att året 1840 utvisar så hög fångnummer, få tillskrifvas de derförut gående årens allmännare nöd, som, enligt hvad erfarenheten alltför ofta vitsordar, framkallar flera förbrytelser emot äganderätten, än som under gynnsamma förhållanden i afseende på allmänna välmågan plär vara fallet. Då emellertid en mildring i de affliktiva bestraffningarne för en del brott af sistnämnda kategori först inträdde med Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, synes det som, då man jemväl tager i betraktande folkmängdens progressiva tillökning, under den sedermera förflutna tiden, den sålunda etablerade mildare grundsatsen i lagstiftningsväg icke skulle hafva, åtminstone hvad detta län angår, föranledt någon tillökning af brotten emot äganderätten. b) För försvarslöshet och olofligt kringstrykande: Den särdeles märkliga skillnad, som här företer sig emellan de olika åren, (antalet 1847 understiger antalet 1835 med 44 st. År 1835 10, ,1840 1, „ 1845 47, , 1847 10; och tor de, i afseende på det förhållande, att då under år 1840 en enda bysättnings-fånge satt förvarad, deras antal 1845 uppgick ända till 47, det böra anmärkas, att först sistnämnde år återställdes den vidsträcktare rättigheten till bysättnings ådömande, hvilken rättighet under de derförut gående åren varit genom Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 nästan tillintetgjord.
Ull kunnat fyllas fran in, hemsta Schälericr, under det Swensta Kläden upp, natt en godhet, om icke i allt jemförlig med de Utländska, dock likwäl gansta förfwculig och öswerträffande förra tiders tillwcrkningar; men att ter, emot ett bedröfligt öde finnes för Swensta Alle, Manufacturerne berett genom förbudet mot Hus> wisitationerne och det derigenom lättade Lurendrä, geriet, genom försäljning, til! qwarblifwande af confiscerade förbundna wahror, och siutel-gen genom Auctionerne i Carlshamn pa° wäfnader af alla siag, hwilket allt i Herr Lagmannens tanka orsakat de olyckor, sim redan drabbat och snart stola ruinera Swensta Alle-Fabrikerne, Schaferierne, samt Konst, fiitens bästa och stönaste werk innom delta Land. Da Lurendrägeri oförsynt och med största lätthet utäfwas, da Landet öswerswämmas af Utländska wahror; da till och med Swensk Manufakturstämpel saktes pa Utländskt gods, da sjelfwa de stämplar, som asättas confisterade och till qwar, bliswande sörfallde Manufactur-wahrvr, aro fa bestaffade, att de utan controll lätteligen kunna efter, göras; dä tycks tiden wara inne att inför Thronen Den rz Julik. is8? och Rikets Höglofl. Ständer framföra FabriksJdkarcs klagan. Widare anser Herr Lagmannen tillame Huswisitationer utgöra en kraftig och alltid med fram, gang nyttjad anstallt till hämmande af Lurendrägeri och Tullförsnillning, och hwilken anstallt genom flera i Memorialet anförde stäl tillstyrkes.
BorgareStåndet, angående eventuella tullafgifter å förbudna varor. XXIV. B. 298. A. 442- ■— N:o 48. i anledning deraf, att Utskottets memorial N:o 4i om sammanjemkning af RiksStåndens olika beslut, angående tullbevillningen, blifvit i vissa delar ogilladt eller återremitteradt. XXV. B. 162, 165. A. 189. XXVI. E. 64. — N:o 49- ' anledning af Hederv. BondeStåndets återremiss å Utskottets, under N:o 46, afgifna memorial/rörande sammanjemkning af RiksStåndens olika beslut, angående stämmoböters upphöjande eller förminskning. XXV. B. 219. A. 278. E. 416. — N:o 5o. angående beräkningen af sjötullsmedlen, saluaccisen, postmedlen, chartse-sigillatae-afgiften, husbehofsbrännerimedlen, samt tidnings-stämpeloch kortstämpelafgifterna. XXV. B. 219. A. 248. XXVI. E. 112. — N:o 5i. i anledning af återremiss å betänkandet N:o 43, angående befrielse från bevillning för Lima sockens innevånare i Vester-Dalarne. XXVI. B. 3o. A. 43. — N:o 52. med förslag till bevillningssuramans fördelning. XXV. B. 480. XXVI. 17. A. 3o. E. 101. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 1. angående Herr Cedercronas, Johan Ulrik, motion om årlig bevillning af en hvar, som vill utöfva jagt och djurfångst, för beredande af medel till premier för rofdjurs dödande. V. B. 348, 3yo. A. 4.16. — N:o 2. angående grunderna för förändrade föreskrifter om brännvinsbränningens utöfning i städerna och på landet.