Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Lika med 1823 års Banco-Regl., se pag. 68,) §■ 13- På Banco-Utskottets hemställan hafva Rikets Ständer beslutat: att Stockholms Stads Bra n d försök ring s-Contoirs Läner ättighef, som, enligt Rdiets Ständers Secreta Utskotts Beslut af den [\ Mars 1756, blifvit medgifven, samt derefter oafbrutet fortfarit och äfven af Rikets senast församlade Ständer är vorden stadfästad, kommer, intilldessRiketsStänder annorlunda förordna, att, vid dess för - Banco-Vtsk:s Memorial, N:o ng» r5 utvarande belopp af högst Trettio Tre Tusende Tre Hundrade Trettiotre Rdr )6 sk. Banco (33,333 Rdr iGsk.) bibehållas, jemlikt hvad i 1823 års Banco - Reglemente (pag. 7oj) derom finnes stadgadt, nemligen: a. Lånerältigheten är afsedd att kunna anlitas, enär Contoiret af inträffande större Eldsvådor finner sig deraf i behof, för att icke, medelst hastiga uppsägningar hos egna Gäldenärer, nödgas inbringa de till ersättning erforderliga medel. b. Contoiret skall, till säkerhet för hvad utaf summan begagnas, aflemna till Banken sådana i Fast egendom intecknade Förskrifningar, hvilka Contoiret såsom hypotheker för egna fordringar innehar. c. Dessa skola innehålla så stor summa, att det af Contoiret upptagna Lånebelopp icke öfverstiger £ af hypothekens värde. d. Desamma böra till beskaffenheten serskildt pröfvas af Banco-Commissarierne, medelst tillämpning af de i allmänhet för Bankens Fastighets-Lån gällande föreskrifter. e. Ränta efter 4 för hundrade, å hvad s"- sora Lån upptages, skall till Banken erläggas; och f. de Lån, som i enlighet härmed utgå, böra ofelbart inom ett år derefter vara åltrbetalde.
Den pjesen har blifvit så genomdiskuterad och är för den tänkande delen af allmänheten sä väl käud, att alla försök att rubba uppfattningen af den, äfven om de utföras med Strindbergs talang och qvickhet, skola komma att falla fruktlösa till jorden. Den har verkligen blifvit, som Strindberg kallat den, en kodex, men den är icke en sådan der gammal dogmkodex, som binder andarne och stiger åt tanken: hitintill skall du gå, men icke vidare. Nej, den har blifvit en frihetskodex, tv den var det förlösande ordet, som uttalades i rätta ögonblicket af den man, som dertill var mest värdig. » Den uppfattades som ett manifest för den förtryckta qvinnan », skrifver Strindberg. Ja väl, och den uppfattningen hade nog sina goda skäl för sig. Hvad är » Dockhemmet; annat än en skildring af huru qvinnan i våra dagar vaknar till medvetande om att hon icke är, som hon borde, sin mans jemlike, hans bästa vän och kamrat, på samma gång som hans älskarinna? När Nora gör den stora upptäckten.att hennes man handlat blödigt orätt mot henne, då han under hela deras äktenskap endast tänkt på sig sjelf och ingenting gjort för att dana henne till en sjelfständig menni-ska, då ser hon honom som han är, i hela hans bottenlösa egoism, då försvinner för henne den nimbus, som förut ora-gaf honom, och med den på samma gång förutsättningen för hela hennes gamla äktenskap. Det öfriga i pjesen är jem-förelsevis bisaker, som blott tjena till att ge denna tafla relief. Så totalt missuppfattar nu Strindberg detta stycke, att han finner det » bevisa rakt motsatsen till hvad det skulle bevisa ». Deraf att Ibsen, för att ej distrahera uppmärksamheten och för att göra sitt hugg så mycket mera dräpande, utrustat Helmer med all möjlig ytlig älskvärdhet, låter Strindberg dupera sig och slår sig till den stackars misskände Helmers riddare. Det är sant, att till och med hans obeskrifligt fria sätt att behandla citater ändå ej kan göra denna konstruktion möjlig.
Du öfverdrifver. Pappa har aldrig behandlat Det är ju bara för mammas skull, som jag är och så se dig alltid lika öm och mild att veta, den slitas i och trampas på som som ett ogräs, BERTA. annars vet jag inte något brott, som han inte med den älskvärdaste min i verlden begått mot dig. Inte? Nej, han har inte slagit dig, tror jag FRU BARK. Åh Berta! (Det ringer på tamburdörren.) FRU BARK (rycker till). nyckel. Hvem kan det vara så sent! händt pappa Det ringer! Det är inte pappa, ty han har Något har (Berta springer ut och öppnar; fru Bark lyssnar förskrämd.) BERTA (höres utanför). vackert. Åh, Wilhelm, är det du? (Tittar i dörren.) Mamma lilla, det är Du skrämde oss Wilhelm. FRU BARK. Wilhelm! så sent! Hvad står på? Lissi? barnen? (Springer andlös emot Wilhelm, som kommer in i frack och hvit halsduk, elegant, med knäppta handskar.) Säg det strax! Hvad är det? WILHELM. skrämma er så, skulle jag väl inte kommit. Jag gick förbi här och såg att det lyste i förmaket, Kors bevars hade jag anat att jag skulle Barnen? kommer från en middag, som ni ser och då jag fick jag lust att titta upp. Man vet aldrig riktigt, hvad man skall taga sig till så här efter en glad dag. Man är för lifvad att gå i säng och ändå är man litet olustig. (Gäspar.) Det är så bekvämt här i hu set, att bakporten alltid är öppen. Man kan märka att det är svärfar, som är vice-värd. (Går af och an i rummet, tar ljuset och speglar sig, hvisslar, sätter sig, springer upp igen.) Jag skall hälsa från Lissi. Jag hade bref i går. FRU BARK. Såå! Då vet du kanske ? (Berta höjdar henne med en blick.) WILHELM. Hvad för något? FRU BARK. Nej ingenting jag menar att hon mår bra. WILHELM. annan åkomma än svartsjuka. Men den är hon fasligt illa anfäktad af.
Då Malmöhus Läns invånare, vid Öfverenskommelsen, som blifvit träffad, att använda till skogsplantering hvarje *>0 tunnland af deras jord, fästat dervid den underdåniga förhoppning, att ett mera allvarsamt ansvar måtte stadgas mot skogshygge och åverkan, än det som nu varande Lag och Författningad derå bestämma; så har jag ock ansett för en ovilkorlig pligt att söka befordra detta före. mål, så vidt på min åtgärd och omtanka kunnat ankomma. Om den allmänt rådande hågen att missvårda Lagarna, der de finnas, att lörstöra planteringar der de anläggas, hämtar sin grund från forntida nödvändigheten att undanrödja Lagen, der den för odling var hinderlig, eller från den fördom att förstöra föremålet för La - JJhn 19 Juni 445 gens tillämpning i anseende till fridlysta trän; elKr från egna beholvets kraf, eller ock af «tt blott okynne och missunnsamhet, eiler fran alla dessa anledningar tillsammans, rörer icke egentligen förevarande ämne. Att förmoda det alla och enhvar, inseende nyttan af skogsplantering, skulle inspireras af en gemensam god vija att bidiaga till detta nyttiga ändamål , vore nästan det samma som ville man statuera att alla andia brott skulle upphöra, derföre att alla och en hvar böra gemensamt finna, och lämpa sin vilja efter det omdöme, att en ond gerning bör af alla och en hvar undvikas. Då denna dygd icke är att hoppas i allmänna sammanletnaden, efter söm förnuftet ej alltid segrar öfver begäret och viljan; så torde det vara ot vilvelaktigt, att straff utgör en: da återseende medlet att åstadkomma laglydnad hos den vanartige. Deraf mäste ostridigt följa, att ett svårare stiafF mera verkar än ett lindrigare; och om Lagen ej supponerar denna effect, så vore det utan ändamål att genom densamma s adgades svårare eller lindrigare straff, lämpade efter brottens olika qualifi.- cation. Att den bestraffning
DRAMATISKA TEATERNS elevskolas tredje offentvara på hvilken antingen kokas och skumliga öfning ägde rum förliden fredag middag inmas så länge, att den blir alldeles klar, därefter hälför en talrik inbjuden publik, bland hvilken hufles på buteljer samt användes på buljong, stek o. d.; vudsakligen Icke minmärktes representanter för pressen, eller ock försökes följande förfarande: Man häller dre än 43 kvinnliga konstnärer inom områdena målkonsten och literaturen. Programmet var af synlaken i rengjorda oxeller svinblåsor, hopbinder ning och skulptur hafva hittills anmält sig för att få nerligt omvexlande natur o c h innefattade delvis dessa och hänger dem i ett kärl med friskt vatten, mycket kräfvande uppgifter, såsom de första fem sina arbeten exponerade i kvinnopalatset på den blifsom ombytes 2 å. 3 gånger dagligen. Efter 3 dagar vande Chicagoutställningen. Huruvida plats kan bescenerna ur tredje akten af &gt;Maria Sluart », fängelseäro nästan allt salt och salpeter aflägsnade ur laken, scenen ur » Faust » o c h en del scener ur redas för alla de nu anmäldas arbeten, är okändt; och den i blåsan kvarvarande vätskan har förvand&gt; Syrsan ». En monolog » Godnatt af såsom bekant bestämmer kommissariatet, hvilka lats till en ren, välsmakande köttsaft, hvaraf man och spirituella lilla komedi » Ba konstnärer skola få sina arbeten utställda. kan bereda soppor. Själfva rengöras samt skorna » representerade det modernare elementet. förvaras hälst på fuktigt ställe, så att de ej gistna Såsom totalintryck af det hela framgick, att för mycket. och tvättbaljor granskas ibland Svenska kvinnoföreningen Dramatiska teatern inom elevkretsen för närvaranaf samma orsak; har man för vana att lägga våta för fosterlandets försvar, som år 1890 öfverlämnat de äger många verkligt lofvande unga krafter på säckar (eller trasmattor) i botten, så bör man tillse, 24,000 kr. till inköp af för befästningsarbetena å Mnnosidan; på den manliga däremot var prestaatt dessa aldrig torka.
Notarier och en extra-ordinarie Notarie för att ombesörja prolokolls-ljenstgöringen å Andra divisionen; att af Hof-Rättens tre Kanslister biträder den ene Hof-Rättens Sekreterare vid hans dagliga trägna göromål och har sig dervid, bland annat, anförtrodl att ordna och expediera handlingarne uti alla mål, som lill Kongl. Maj:ls Juslitiaj-Revisions-Expedition infordras, samt utskrifva och expediera alla Hot-Rättens förordnanden och andra bref i civila ärenden, den andre har sig förelagdt alt utskrifva och kollationera IIof-Rällens domar i vädjade och instämda saker, och den tredje biträder vid Fiskals-expeditionen och ombesörjer, bland annat, utskrifning, kollationering och expedierande af utslag i sådana hratU - 12 Kungl. MajUs Aud. Vrop. om Statsverket 1853. mål, deri Under-Rätternas utslag blifvit Hof-Rätlens pröfning underställde. Den förstnämnde af dessa Kanslister ansåg Hof-Rättch oumbärlig för Sekreterarens biträde, och äfven de öfriga hafva sig ombelrodda göromål af sådan vigt, alt någon ordinarie tjensteman lämpligen bör vara ansvarig för samma göromåls behöriga verkställande; och föreslog Hof-Rätlen, i följd häraf, underdånigst, alt Ivahslisl-befallningarna bibehållas. Genom arbetets bestridande å två afdelningar voro såväl dessa tjenstemäns, som förste Notariens eller Proto-Nolariens, göromål betydligt ökade, men, under förutsättning, alt Kongl. Maj:t j
St. samt äro ej ändamålet med Ulskts tillsättande. Jag hyser således den tanke, alt Utsk:ns ledamöter böra vara så många de äro, oell att ju flera meningar der framställas, ju lättare blir det för R. St. att afgöra frågorna, emedan de derigenom snarare inse det rätta. Jag förenar mig i Hr v. Hartmansdorffs tillstyrkande, att ett särskildt Bevilln.Utsk., såsom hittills, må finnas. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag har icke af de skäl, som nu af 3:ne värda talare äro framställda, blifvit öfvertygad derom, att ifrågavar. af Constit.Utsk. framlagda förslag icke är väl grundadt. Jag tror, i motsats med hvad Gr. v. Fersen yttrat, att den tanken är oriktig, att man skall undersöka statsbehofven, utan afseende på medlen att fylla dessa behof. Jag anser det vara nödvändigt att, på samma gång man bestämmer statsbehofven, äfven se på möjligheten alt fylla dem, hvarföre jag tror, att Stats-och Bevilln. Utsk:ns göromål hafva ett oskil jäktigt sammanhang. Deremot gillar jag den åsigt, Gr. v. Fersen framställt i afseende på det antal ledamöter, hvaraf de sammanförda Statsoch Bevilln.TJtskm skulle bestå. Jag tror också, att ett antal af 32 personer vore tillräckligt, och jag är öfvertygad derom, att om StalsTJtsk., bestående af 32 ledamöter, fördelade sig på 4 divisioner, kunde ganska väl den ena afdelningen af 8 personer, likaså fullständigt som det hittills af 48 ledamöter bestående Bevilln.Utsk., behandla alla de ärende!', hvilka tillhöra sistnämnde Utsk.; ty hvari består väl detta Utskts arbete, utom i en omskrifning från riksdag till riksdag af allm. författningar, grundade på tabeller och beräkningar, gemenligen uppgjorda af personer utom Utsk. Den långa tidsutdrägten förorsakas af TJtskrs talrikhet, och vi hafva inom R. o. Ad. ofta exempel derpå, att ingenting mera fördröjer öfverläggningen, än att alltför många söka göra sin tanke gällande.
Det är likgiltigt, om de äro rök-, öleller matklubbar; men vigtigare är, att Riksdagsmannen icke förbiser orsaken, hvarföre samlingen sker, ty han bör der förbereda sig till de beslut, som i Plena skola fattas. Jag nödgas således begära, att contra-proposition måtte blifva, att på Landtm:s-soireerna hädanefter må finnas alla på bordet liggande Memorial och föredragningsämnen, på det R. o. Ad:s sammankomster på Klubben måtte hålla sig till sitt egentliga föremål. Hr Rosenblad, Bernh.: Lika med Gr. Spens instämmer jag deruti, att det kan vara likgiltigt, om Landtm:ssoireerna äro rökeller mat-sällskap, ehuru jag finnér mycket tala för det sednare; men jag anser deremot betänkligt att afskaffa dem. Hvad jag deremot inser ganska bestämdt, Den 4 Fcbruarii f. m. 45 är, att Klubben icke blott bör vara tillsluten pleni-aftnar, utan äfven att dess ändamål icke är alt blifva blott en spel-klubb; och jag önskar derföre, att antingen uti Jaeder Nej-propositionen uttryckes, att intet spel å Klubben må vara tillåtet. Frih. Boye, Fredr.: Det tyckes mig, att vi här tala som den blinde om färgen. Här är fråga om att göra en besparing, och jag tror, att större delen af 11. o. Ad. icke vet, huru stor den summa är, som man vill bespara. Jag har sjelf varit i okunnighet derom och har erhållit den upplysning, att dermed egentligen menas de 6oo R:dr, som äro anslagne till Talmännen, hvilket utgör en summa af 2,4*00 R:dr i månaden. Denna summa är den egentliga representationen, och således är fråga nu, huruvida R. o. Ad., lika med PresteSit., vill, att denna summa skall indragas eller minskas. Varar Riksdagen 3 månader, blir hela depensen 6 å 8,ooo R:dr, hvilket jag velat uppgifva, på det Ståndet måtte veta, hvad som är i fråga. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Ganska ogerna yttrar jag mig i detta ämne, och blott i ändamål att förkorta discussionen.
Han tog till höger och venster personer i famn och samtalade med alla, som nalkades honom eller dem han råkade i sin väg. Han var i sanning gudomlig, och som sådan blef han nästan dyrkad »38 – «En gud mot alla andra, är det endast mot sitt eget blod, sin mor i synnerhet, han är en djefvul! – föll enkedrottningen i talet. – «Den allmänna hänryckningen är långt ifrån icke ännu slutad – återtog hertigen –. «Stockholms borgerskap undfägnar just i afton menigheten med mat och dryckesvaror gratis, i en 80 alnars lång sal af bräder, uppslagen på Norrmalmstorg, framför Castenhoff och Leijelska huset, med hufvudsidan åt slottet. Jag kunde knappt arbeta mig fram genom folkmassan, då jag för en stund sedan tog transparenten på byggnaden i ögonsigte. Den föreställer hufvudstadens glädje öfver kronprinsens födelse, med dessa orden: «Amor urbis et orbis.» 39. – «Sannerligen, den, som icke genomskådat Gustaf, skulle kunna falla på den tankan, att han yrkat det jag ej måtte visa mig ute, af verklig omtanka att skona mig för följderna af folkets närvarande sinnesstämning.» – «Och detta är också allmänna meningen.» – «O, den listige hycklaren! Huru slugt han beräknar allting! Huru han alltid förstår, att på en gång främja tvänne olika ändamål! Under det han nu håller mig som ett slags fånge i mitt eget slott (ty något annat betyder icke min nyligen fördubblade hedersvakt), inbillar han det lättrogna folket, att det sker af sonlig ömhet, och stegrar på detta sätt den allmänna berusningen för sin egen person. Hvad den gynnaren Beylon missledde mig, då han, under min högstsalige gemåls regering, påstod, att Gustaf byggde hela sin förtröstan på min vishet och hoppades, att jag skulle upplysa och leda honom, när han en gång blefve kung sjelf! Jag hade eljest noga aktat mig att understöda hans äregiriga och herrsklystna planer, för hvilka jag, hans egen mor, blifvit ett himmelsskriande offer.»
Klockaren måste ovilkorligen flytta d. 1 Maj och huru skall det väl dä tillgå, om han derjemte är skollärare, men söla och erhållit, en annan klockaret jenst? I afseende pä skollärarne medgifver jag, att Hr von Hartmansdorffs förslag kr lämpligare, men då klockateoch skollärareljenslerne åro förenade uppstår svårigheter för bestämmandet af någon lämplig lid. Som jag redan nämnt, hafva en del församlingar serskild klockare och serskild skollärare, men i ridernes längd blifva väl dessa tjenster förenade och dä lärer väl ändå 1 Maj blifva den lämpligaste fly 11- ningsliden. Jag tillstyrker alliså bifall lill Ctsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Hr von Hohenhausen har missförstått min mening, angtde examen, enär lian omförmält ilen 12* 1 Den 29 Maj. skada, suni läijungarne i en folkskola lida deraf, all de icke blifva examinerade vid terminens slut. Jag afsåg icke examen i folkskolorne, utan seminarierne, och yttrade, alt läi jungarne der eller de blifvande folkskolelärarne icke varda examinerade förr än i Juni och Dee. månader. Följaktligen kunna de icke tillträda ledigblifna skollärarebefattningar förr än efter sin egen examen. Hr Ribbing s anmärkn. ronde svårigheten med de folkskolelärare, »om tillika äro klockare och hvilka måste flytta den 1 Maj. utgör för mig ett af skälen, alt begära återremiss, emedan, såsom jag redan yttrat, det är af mera vigt, att klockares flyttningstid lättar sig efter skollärarnes, än tverlom; ty det är mindre vigligt för församlingen, hvilken som sjunger för henne, en månad förr eller sednare, än hvem som under liden läser för bennes barn. Pä denna grund, samt på det alt Ulsk. efter sakens närmare öfvervägande mätte föreslå R. St. en lämpligare underd. anhållan hos Konungen, är det jag sorn yrkar återremiss. Gr. Gyldenstolpe:
Län härifrån bor undantagas, men denna del ålitar sällan undsä tini ngs-spa naem åls-tillgångarne, och med den sparsamhet vid deras utdelning, som Läns-Styreisen altid sökt att iagttaga, har icke densamma erhållit någon Tietydelig andel deraf, utan nästan alltid blifvit anvisad, att uti sin egen förmåga söka medel att uppfylla sine behof. Uti denna del al Länet beslå derföre ännu flere Sockne Magaziner, och jag vill lika litet bestrida, att en utvidgning af dem, med ett derefter afpassadt anslag af det Spanliemåls-qvantnm, som af Magazins-Inräliftingen kan komma att tilldelas Länet, 3go S t a t s-U t sk o t te ts B etan Landen. skulle kunna vara* nyttig, som jag ville medgifva, att den öfre delen af Länet, genom Districtoch Sockne-Magaziner kunde finna ett räddningsmedel, som under en allmän nöd försäkrade om dess räddning. Utdelning af UndsältningsSpannemål i Norra delen af Riket innefattar en verkelig nödanstalt, och den bör egenteligen icke ega något annat ändamål, än räddning ifrån ytterligt behof. Det är åt den egna omtankan, ål den yttersta sparsamhet och inskränkning, gränsande nästan intill ett verkeligt lidande, som man bör vända sin uppmärksamhet, då man skall undsätta denna Allmoge, och det erfordras en enhet i omtanka och verksamhet, som kanske icke är förenlig med inrättning af Municipal-Styrelser, och som säkert aldrig deraf, under en längre tiderynid, kan vara att vänta. Planen bör vara uppgjord för det helas frälsning, efter förhållanden, som äfven under sjelfva den tid, då nöden härjar, förändrar sig, och jag kan icke föreställa mig, huru en Municipaloch TerritorialStyrelse skulle kunna skilja sig ifrån det enskilda inflytande, eller sådane intryck af medlidande, sorn kunde hänföra ifrån ett strängt fullgörande af gifna föreskrifter, och i och med detsamma verka menligt, både för Inrättningen och äfven ge - ( Stats-Ut s k o 11 e t s Betänkanden. 3g i nom efterdömet.
SuUmabtet, Sonjlttutortaler, ^3rotocollö>Utbrag m. m7 b^arigenont cmbe* ten, tjenfler, beftällningar ocb ft)f(or meb wetblig lön wto emile, militäre, erde* ; r a. 4 ftaflife jamt anDra 0tatet, af gmaD namn De mata må, tinfättaé od) bortgift maö af vf)of> od) .Öfmer bätter, Sollegier, Dli£ömatpal£ö45mbetet, SkaDemi* Sam,(etet, ;Ofmet>0tåtf)å!lare'©rnbetet, 'SSåte SDttectionet od) Sommittéer, ®ene« tal De mata må, font bettin ega ^SSått nåDiga tillpånD, få mäl font af SSftagiprn» ter od) De pete, pmiffa ega att bortgifta bepällntngat odj fpglor tneD lön, böta fötfeS meD päntplaDt pappet till fem procent af lönen. Étföljeö tjenpen af eptta orDinarie infomp ellet fpottler af bepänDig egenpap, få böta äfmen Dega ingå uti lönebetalningen. 3 t>etta fall, ellet Då lönen ät unDerfapab föränDring, betäfnaé cpattae^beloppet efter meDiunt af De ppa fem årenö tjenpen åtföljanDe odj till taxering uppgifna löneförmåner, för Ijmilfa bemillning efter 2lnDra 2(t# tifeln blifmit erlagD; men för conpitutorial på behaglig tiD pall päntplaDe pap* perö>afgiften mata Ijälften minDre, än (>maD för fullmaft paDgaDt ät.
Hvarifrån härleda våra handtver keriers närvarande eländighet, fullt densamma nu som för 20 å 30 år sedan i prohibitismens blomstringstid, om icke derifrån att frihandelsgrundsatsen ej ännu fått en tums inträde pä detta område. Detta sagdt utan att vilja yrka någon radikalism. Frihandelssystemet afser icke den radikalism, man vill i vårt land dermed förstå. Hvarest finna någon radikal tillämpning af frihandeln, i hvilket land visas exempel på ett sådant begrepp om densamma? Ej i England, der frihandeln uppstått och utveckladt sig. Möjligen i Brasilien, der den infördes 1816. Men der fanns ingen industri att taga vara på. Möjligen i Amerika, för att tro Carey, men då är det den Amerikanska lagstiftningens fel, den brutala tillämpningen af frihandeln, som åstadkommit det onda. Goda grundsatser, illa tillämpade, förfela ofta sitt mål. Kanske ock helt andra orsaker framkallat det elände och de resultater han skildrar. Amerikanarne äro ej mindre än vi befriade ifrån statsmyndigheters opåkallade förmynderskap och olyckliga följder af ett föråldradt penningeväsende. Dessa äro stora nog att motarbeta och paralysera de bästa grundsatser, att skapa eller öfverändakasta en eljest blomstrande industri. En Stats penningeoch kreditväsende är en lifsfråga för industrien. Blicken i denna källas botten, och man skall finna orsakerna till den strid mången nation kämpar för sitt varande och oberoende. Må man använda hvilka systemer som helst för nationalhushållningen, om icke driffjedrarne för den inre rörelsen få gagna med deras hela *) Att vi måste göra något annat och mera för vår yrkes—skickligliet och vrkesulveckling, än endast bortrifvandet af skrå-statuterna är klart. Synnerligen i England, der man i denna väg förfarit med stor omsorg, har man stadgat [flere påbud för fria yrkesföreningar i tidens anda, hvarigenom yrkes-skichlighel befordras. 200 Motioner hos Ricider skåpet och Adeln 1862. N:o 66. elasticitet, de skola icke förmå hålla den aftynande kroppen uppe; han sjunker oupphörligt af mattighet tillbaka.