Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Freclliiilla! Bh, det blir vi61 fred ä~iclå, Fast jag ej kommer. Ack, a t t folket tege! Hvad svor jag nyss? Men detta rör ej freden. Xiing Blsgiiils böxj a r icke n&amp;got krig; För att jag icke lcoiiimer. : Krni Blir, gl.acl. » ~Fredlmlla)) ropa, hoparna i fjärran, Bien folket n armast vägen börjar mnmla ~ H v a r t rider ' hon? Hvart flyktar fredens jungfni ?r 0, k ~ ~ n g a d o t liör t e ~ 8, en niocler ropar: Nitt h n f v ~ ~ darrar d iiiicleio grens tyngd, Skall kriget 1 1 ~ 1 beröfva mig min son ?$ X D 0, kungadotter hör. : L~ngs hela dalen SlAs clöïrar till! Hör, .rapei&amp;istaii öppnas! Hör, bonden rycker plogen upp ur jorden. Hvad meiiar cln, son1 sätter dina händer För öronen 3 Dii inåste höra., höra. Eredkulla, skönliga du bär ditt iiamii. Vi våga icke kasta säd i jorden. V k dotter sliaSS. i &amp; r ej fira bröl.lop. D % givrdaii. brnniiit, slala gaimla lrvinnor En iiidstång resa á, den svarts grundeii; Fredkulla, ditt är iiamilet deii skall Bära. Predl-&lt;~iS.l.a, d&amp; vi falla, t81d~ pá, oss! Dk bosliap röfvas från oss, täiik p i oss! Då v h a frände * hämnas, tä,id&lt; på oss! D&amp; vilda d&amp;d vi öfka, tank p&amp; oss, Idksom 115, dig vi alltid taidra skola. Rid Siem&amp;t, j iingfrii, öfver våm kroppar, Vi kasta oss p&amp; viigeii frainför hilsten.
Blekinge Kongl. Maju förblifver Riksens Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. CARL JOHAN. Gyllenhaal lff:o 32.'. Utdrag af Protocollet li fver ffustitice-ären der, hållet inför Hans Maj:t Kontin-, gen uti Stats-Rådet den 10 April 1823. Tillförordnade föredraganden, Hof-Rä'tts-Assessoren Gyllenhaal uppläste i underdånighet till justering, Förslag till Kongl. Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående tiden för bevakande af mål, sorn. i. Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge anhängige göras, eller derifrån till Kongl. Ma ht i underdånighet fullföljas; Gifven Stockholms. Slott den 2 1 Martii 1823, hvilket Förslag Kongl. Majit täckts i Nåder godkänna sådant soto det vid detta Protocoll finues bilagdt,. Ex Protocollo. Carl Sutthoff, Proposition till Hofr. i Skane o. Blekinge 7x7 Protocoll öfver jfustitice-ärender, hållet i Kongl. Maj:ts Högsta Domstol. Onsdagen den 12 Martii 1823. Närvarande; ■Justi t ise Räder ne Poppius. Bloili. Fi iherre Kurk. Norelis. Petersson. t*refve Strömfelt. Mannerståm. Tillförordnade föredraganden j ÄssesSoren gyllenhaal föredrog i underdånighet : Kongl. Maj:ts Remiss på fustitice-Cancellers-Ämbetets hemställan om förändring af 26 Cap. f> $. °ch 30 Cap. .9 Rättegångs-Balhem 1:0 Kongl. Majus uti Stals-Radet den 27 sistlidne FebrUarii gifne Nådige Remiss uppå Ju. Stitiae-Cancellers-Ämbetets underdåniga anmälan, att sedan Kongl. Majit af de anledningar Dess under den 7 October 1820 utfärdade Kungörelse innehåller, funnit för godt att inrätta och förordna en särskild Hof-Rätt för Skåne och Blekinge; Men Kongl.
Beträffande pensioneringen af de vid Flottan anställda embetsoch tjenstemän hade Utskottet uti 2Usta punkten tillstyrkt, att Rikets Ständer, med godkännande af den i sådant hänseende uppgjorda pensionsstat, måtte bevilja och på Riksgälds-kontoret anvisa det för ifrågavarande pensionering under nästkommande statsreglerings-period erforderliga kreditiv af 30,000 R:dr R:mt årligen, äfvensom att hvad Kongl. Maj:t härvid i öfrigt begärt och föreslagit, matte af Rikets Ständer bifallas. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva godkänt detta Utskottets yttrande, men dervid beslutat det tillägg, att pension för Officerare vid Flottans Konstruktions-korps bör beräknas efter nuvarande löner på interims-stat; hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden afslagit Utskottets ifrågavarande hemställan; — Slatn-VlskoUels Utlåtande N:o 159. 21 och får viii sådant förhållande Utskottet för omröstning i detta ämne föreslå följande proposition: »Den som anser, att Stafs-Utskottets uti 2Usta punkten af Utlåtandet N:o 85 afgifna yttrande i fråga om pensionering af vid Flottan anställde emöetsoch tjenstemän bör af Rikets Ständer godkännas, med det tillägg, att pension för Officerare vid Flottans Konstruktions-korps må beräknas efter nuvarande löner pä interims-stat — röstar Js j Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer afslagit Kongl. Maj:ts i detta ämne gjorda framställning.» hjette Hnfviid-titcln.
DU N 1894 jag likväl mindre klokt, ej för min egen del, ty den risk jag löper är nog ej stor, äfven om jag törhända är litet mera mottaglig för smitta än som precis är önskligt, men s o m du vet har jag en del systeroch brorsbarn, o c h deras mammor kunde möjligtvis taga illa vid sig, ifall de finge kunskap om ditt besök och vädra » bakterier o c h baciller » i alla vråar i mitt trefna hem, o c h denna ängslan vill jag bespara dem. Det oaktadt vill jag gärna, att vi skola träffas, så att jag får pigga upp dig litet. Möjligen skulle vi kunna träffas hemma hos dig, i något rum som ligger så långt skildt från sjukrummet s o m möjligt, men ännu hellre skulle jag vilja, att vi träffades ute och toge oss en promenad, hvarunder vi kunde ha tillfälle att talas vid, på samma gång som du själf hämtade litet frisk luft, hvilket nu är alldeles nödvändigt för dig, såvida du skall stå ut med att vaka vid din lilla Esters sjuksäng. Håll bara modet uppe, Klara lilla, o c h sök med alla till buds stående medel bekämpa den svåra sjukdomen. Skicka o m möjligt genast bort de öfriga barnen, så att deras skolgång ej behöfver afbrytas, hvilket är dubbelt så svårt, när man har sjukt hemma o c h behöfver ha frid för de små bråkstakärna. I nödfall kan du få skicka hem ett par till mig, sedan du först grundligt låtit desinficiera deras kläder samt låtit dem tvätta sig med något desinfektionsmedel, exempelvis karbollösning. Som du vet, är jag ej orolig för min egen värda person, men det oaktadt anser jag, att man är skyldig att iakttaga en del försiktighetsmått, på det man ej må få anledning till samvetsförebrå- elser, och därför ber jag dig att först byta klä- der samt sedan grundligt tvätta dig med något » desinficerande » o c h därpå genast begifva dig ut. Jag skall vänta dig nere vid porten. Sedan skall jag å min sida genomgå en liknande » reningsprocess » vid min hemkomst, och hoppas jag, att hvarken jag eller mina små släktingar då kunna få den ringaste känning af skarlakansfebern. Farväl nu, min kära vän I Jag hoppas vi snart träffas! Vännen Anna.
Ofvanberörde Memorial, som hos Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet blifvit lagdt till handlingarne, har deremot af Borgareoch BondeStånden återremitterats till Utskottet, med anmärkningar, hvilka hufvudsakligen innehålla: att Landshöfdingarne, hvilka stå i ansvar för Landsböckernes rigtighet, måste, enär desse räkenskaper granskas af Ständernes delegationer, vara, enligt 41 § Riksdags-Ordningen, hindrade, att deltaga i Stats-Utskottets förhandlingar: att det förhållande, hvari Landshöfdingarne befinna sig både till Kongl. Stats-Contoret och Riksgälds-Contoret, göra dem, både ur laglig och moralisk synpunkt, jäfvige att deltaga i det Utskott, som granskar hela Stats-Verket: att, jemlikt berörde paragraf, personer, af hvilka Rikets Ständer kunna fordra redo och ansvar, icke må i Utskott inväljas, samt att till denna dass af redovisningsskyldige Landshöfdingar måste hänföras, hvilket practice visat sig för icke länge sedan vid en uppkommen balance: att dylike em betsmän vid föregående Riksdagar begärt och fått afskrifning för iråkade balancer, hvilket bevisade, att de just inför Ständerne äro i sista hand redovisningsskyldige: att Landshöfdingar och andre högre functionärer, som innehafva förtroende-embelen, icke borde placeras i detta Utskott, hvars åliggande är att reglera Statens inkomster och utgiftei; samt att, så vida man ej lät inleda sig i advocatoriska klyftigheter, det befunnes uppenbart, att Utskottet sjelft borde tillse, huruvida det vore i grundlagsenlig ordning constitueradt; —och blefve Utskotlet, genom en återremiss, försatt i tillfälle att framlägga en annan sida af saken, än som uti dess första anmälan kunnat ega rum; — varande dessutom af Bonde-Ståndet förelagdt Utskottet, att inkomma med ett bestämdt utlåtande, huruvida Utskottet ansåg de af Ridderskapet och Adeln till Ledamöter Stats-Utskottets Memorial j N.o 11. 3 invalde 3:ne
Våra egna personer våga vi ej låta transportera från ena stranden af Norrrström till den andra med de lättskötia ångbåtar, som besörja denna trafik, utan alt lagen bjuder, det skepparen skall hafva undergått något slags examen eller ega sjö - Den il November f. m. 71 vana; men ett krigsfartyg, framdrifvet med maskinkraft, skall, jag upprepar det ännu en gäng, möjligen kunna få till befälhafvare en infanteri-officer. Det må invändas att en från landtarméen till skärgårds-artilleriet öfverflyttad officer ej skulle erhålla fartygsbefäl, men i så fall vågar jag fråga, hvarest skall han då användas? Ej måtte det kunna blifva vid lärtygets utrustning och klargöring, ty det begriper han ej, och lär han väl ej heller kunna användas vid stationen i och för materielens handhafvande och vård, då bilagan D. uttryckligen förklarar, »att skärgårdsvapnet, i följd af materielens beskaffenhet, måste vara stäldt under sjölörvaltningens styrelse», hvilket väl egentligen vill säga, att det så kallade skärgårds-artilleriets materiel är af den beskaffenhet, att ingen armée-förvaltning förstår densamma handtera, utan att åt sjöförvaltningen d. v. s. sjöofficerare med rälta bör lemnäs vården af sådana förstörelseinstrumenter, som flyta på vatten, de må nu gå inomeller utomskärs. Tror någon att jag i alltför lifliga färger framhåller de svårigheter, hvilka äro oskiljaktige från vår kustoch skärgårdsfart, och de vådor, som skulle uppstå, om befälet öfver något slag af våra krigsfartyg lemnades åt ej sjövane officerare, så hänvisar jag blott till den utom flottan varande mängden af ångbåtsbefälhafvare, hvilka idka fraktfart på våra kuster, och de fleste skola deri instämma, att försöket att åt icke sjömän öfverlåta detta yrke skulle i allo misslyckas. Efter utsago af en verldsbefaren, hvad man kallar väderbiten sjöman, en flottans officer, får jag anföra, att han, som olika gånger haft sig uppdraget att under senhösten hemlöra ett af de i Norrländska skärgården utlagde fyrfartygen, för sin del anser delta eller dylika företag lika svåra och möjligen farligare än mången segling på oceanen.
Att om silfver skulle upphandlas för alla Bankens öfverskotter och alla inbetalta Bancoskulder, som ej tillhörde Discontering, så ^fskures möjligheten ej mindre för fastighets och odlingslån, än äfven för lån på pant ar silfver, guld, jern eller andra sådana effecter;- Banken kunde då icke eller, såsom hittills skedt med en de! af dess öfverskott, understödja stora allmänna företag till landets upphjelpande, och dessa måste således till obote %g skada aldeles afstadna,. Den 26 Fehr ilar ii. Sorn troligen ganska ringa silfver till afsalu inom landet finnes, skall priset derå omåuligt uppstegras, och enär, sådant oagtadt, silfver icke inom landet sluteligen kunde erhållas, skulle det hos utlänniDgen upphandlas, och våra BancoSedlar, om han derföre ville dem emottaga, således dragas utur rö. reisen; ville han åter icke emottaga dessa sedlar, skulle silfveruppköpet alldeles afstadna, så vida ej emot allt hvad vanligen yrkas, den fägnande händelsen inträffade, att Svenska handeln hade öfvervigt emot utlänningens-, och * 3^0 Att de öfriga lämpliga utvägarna till silfvers införande i Banken, torde biifva svåra att utfinna, så framt nationen ej skulle åläggas det odrägliga onus att betala en del af utlagorna i silfver, eller ock låna silfver af utlänningen, sorn väl vore den mäst förderfliga utväg någon kan upptänka. Bankens nytta är känd och erkänd : men, icke bör Nationen utarmas för att göra Banken rik. Utan att hvarken nu kunna eller vilja ingå i något allmänt financeförslag, anhåller jsg få framställa några tankar, emot hvilka jag väl hört fruktan för vådeiiga följder anföras, men ännu inga skäl, som full komligt vederlagt dem.
At* G. ^ då »Maker éga rum, mea'det hela -jemnar sig, och ehuru cinsfluctnationerues verkan ej kan intränga i alla förhållanden, eller bestämma hela sedelmassans värde, så måste likväl, under i öfiigl lika creditbruk, mrelse-qapitalets metalliska värde gifva en lika säker ledning lör bedömandet af samhällskioppens oeconomiska tillstånd, eller nätingslifvets förhållamlen, då jag dermed menar icke allenast ar hets k ra flens användande med klokhet, utan Ufven hushållning med den vunnna produclen, så att den ger behållning «ch förlag till ny production, således kraften, afkastningen och hehålhua* gen i förening. Följande Tabell torde icke sakna interesse. ►t3 fl ^ 2 Summnn af utelöpande Banco - och Kiksguidssedlar, Göthe* horgs, Malmö och CanalDiscontsedlur, Rilrolse-capitaU-U metalliska viirde i Hamljiirgci-Banco. Spanmåls import Tuuaor. Förhållandena blifva ännu förmonligare arén 1828, 1829 och 1831, om >v besinna, alt silfver i mport då egde nini oell utgjorde eu handelns beliåil ning, nemligen 1828 S-j^.ooo R:dr Söka vi nu alt tillämpa denna tabell såsom en ledning för bedömandet äf Tår oeconomiska ställning, så synes, alt under den förr omnämnde perioden, från 1817 lill 1822, voio näiingarne i aflynande, och alt orsaker)lé kunna igenfinnas i sedelstockens minskning, samt betydlig span 111 åls import. ;n :• 1827 och 1828 årens lika skördar och 1828 års jernexpört upplyftadc näiingarne till hebofvet af ett rörelse-capital af i3,280,000 R:dr, och gjorde möjligt att importera del silfver, hvarpå r83o års realisalions-beslut grundades.
Utsk. uppgifver nemi. såsom det väsendtligaste hindret emot verkställigheten af det ifråga var. förslaget, att pastorernas löneinkomster i några pastorat skulle blifva otillräckliga, om desamma skiljdes från skollärarebefattningarna. Vidare anser jag Utsk. hafva begått ett misstag, då Utsk. tillstyrkt R. St. antagandet af den grundsats, att vid bestämmandet af gymnasiioch skollärares löner, hvilka skola vara lika för ena - \ Den i3 April f. m. i :3 enahanda befattningar vid alla Rikets elementarläroverk, hus hyror och enskilda anslag äfven böra tagas i be» rakning. Då lefnadskostriaderna å vissa orter äro så betydligt högre än å andra, torde den i allmänhet visserligen riktiga principen, att lika tjensteåhgganden böra vara förenade'med lika lönevilkor, blifva högst orättvis, så vida den alltför strängt tillämpas. Enahanda löneförmåner, som å de flesta ställen vore någorlunda motsvarande lärarens behof, skulle deremot t. ex. vid Stockholms och Götheborgs gymnasier vara alldeles otillräckliga för de der anställda lärares anständiga bergning. Sistnämnda läroanstalter skulle följaktligen komma att sakna en fullt skicklig lärarepersonal, der» est icke de enskilda bidrag, som af dessa städer blifvit densamma beviljade, finge användas till en derstädes mera än på något annat ställe inom Riket af behofvet påkallad förbättring uti ifrågavar. tjenstemäns lönevilkor; och om såda» na enskilda bidrag hädanefter icke få uteslutande komma de inrättningar till godo, för hvilka de egentligen blifvit anslagna, utan dervid anställda lärare nödgas vidkännas efi motsvarande förminskning uti de dem af staten bestådda löner, lära några dylika tillskott till skolstaternas aflönandé förmodligen icke komma att af berörde städer vidare utgöras. Jag hade derföre önskat, att XJtsk., med fästadt afseende å dessa förhållanden, undantagit åtminstone enskilda anslag vid bestämmandet af de tillgångar, som uti den nya löneregleringen för Järarne vid elementarläroverken böra ingå. Deremot delar jag helt och hållet Utskts åsigt, att de af det allmänna utgående löneanslag för lika befattningar också bora vara lika. Hvad slutligen beträffar
Tackoch barlastsamt kasserade Kanoner, Bomber, Mörsare och Kulor Bomber och Kulor, champlunerade lill visst mått och renfilade, Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, stämplade och borrade samt finare och gröfre Lavetter Kanoner, Stycken, Nickhakar och Mörsare, ostämplade och oborrade samt Hällar, Lod och Lödjor Införsels-tull. Riksmynt. Fritt. Fria. 25 50 Insekter; hänföras under Naturalier. Instrumenter, Handtverks-; se Verktyg, ej specificerade. Ipecacuanha; hänföres under Apotheksvaror. Jalappa; hänföres under Apotheksvaror. Jern, gjutgods till Machin erler eller delar deraf; se Redskap. 500 Förslöf] till Tull-laxa. Qvantitet fö Införsels -tull. Tullberäki ningen. Jern: R:dr öre.
Genom storskiftena hafva vunnits och vinnas, allteftersom de hinna att fullbordas, den af allmogen öfverallt inom länet numera insedda stora fördel, att de spridda egorna sammandragas till färre och formligare skiften, men dessa egodelningar hafva deremot icke uppnått det med dem tillika åsyftade ändamål genom regleringen af obesulenheter, hvarom E. K. M.ts Befallningshafvande uti Memorial af den 12 December 1842 äfven gjort underdånig anmälan. Tjugu år hafva numera förflutit sedan åtskilliga storskiftes-förrättningar kommo lill stånd. Så länge ännu penningc-tillgången hos Dal-allmogen var knapp, kunde E. E. M:ts Befallningshafvande icke åstadkomma den föreskri/na besulenhels-regleringen, ulan har tid efter annan genom Kongl. Bref, rörande särskilda socknar, den bestämda tiden för regleringen blifvit förlängd ; och i nyssnämnda Memorial ansåg E. K. M:ts Befallningshafvande det tvifvelaktigt om regleringen någonsin kunde, i enlighet med nu befintliga stadganden, gå i fullbordan, då sådant motverkades icke allenast af brist på erforderliga lösningsmedel, utan äfven af befolkningens ständiga tillväxt och behofvel af flere jordlägenheter lör tillkommande nva hushålls bosättning; hvarjemte yttrades, alt då vid hållna undersökningar få obesutne lägenheter funnits förenade eller genom odlingar bragta till besutenheter, hade E. K. M:ts Befallningshafvande ansett betänkligt att under sådana omständigheter den i 1804 års Kongl. Bref föreskrilna lottning verkställa, helst derigenom många jordegare, som ditintills med sparsamhet och ansträngda arbeten hos andra kunnat åt sig och de sina förvärfva lifvets oumbärligaste förnödenheter, skulle hafva blifvit husvilla eller inhyseshjon, utan annat vederlag för den dem aftvungna egendomen, än den måhända öfver sina tillgångar förut gäldbundne grannens skuldsedel.
Mot den af honom redan då anade öfvermakten ho&amp; en talrikare representerad jordbruksbefolkning uttalade han sig med största bestämdhet ännu vid början af den stora reformriksdagen, då han såsom ordförande för ridderskapets och adelns helsningsdeputation varnade bondeståndet för öfvergrepp åt detta håll och påminde ståndet om “ det myckna, som behöfver lefva både öfver och bredvid det samma. “ Så talade han mot det ensidiga majoritetsförtrycket. Fyra år senare gifver han vid 1869 års riksdag lika öppet till känna huru han då ännu är sinnad för privilegierna i vissa fall. Radikal i sin sparsamhet som alltid, hade nu mera aflidne Jöns Pehrsson då väckt förslag om upphörande af den till städerna utgående tolagsersättningen. Grefve Posse bekämpade då samma idé, som hans egen finansminister 14 år senare — så underligt kunna vägarne vända sig — skulle uppställa såsom en kardinalpunkt på den Posseska ministérens program, och han gjorde det bL a. i följande ordalag: “ Den siste värde talaren (motionären sjelf) uttryckte en grundsats, som synes mig ganska vådlig. Han tyckte nämligen, om jag eljest rätt förstod honom, att såsom vilkor för landets fullkomliga lycka vore uppgifvan-det af alla särskilda rättigheter önskningsmålet; svårligen torde dock detta vara hans verkliga mening. Jag tror tvärt om, att inga rättigheter böra på våldsamt sätt upp häfvas “ Detta tyckes tydligt nog vitna för att grefve Posse ingalunda förenade sig med landtmannamajoriteten på grund af » dennas demokratiskt nivellerande tendenser. Något sådant skulle väl svårligen heller på fullt allvar kunnat sättas i fråga. Deremot har man vid mer än ett tillfälle sett både grefve Posses gamle motståndare från riksdagsdebatternaoch desse motståndares eftersägare i en senare tid insinuera, att gréfve Posse vid sitt uppträdande i spetsen för landtmannapartiet skulle drifvits endast och allenast af ett simpelt begär att hämnas adelns förlorade rättigheter genom att in absurdum föra ut konseqvenserna af 1865 års reform och dymedelst visa oundvikligheten af all den “ ofred och olycka “ han en gång på riddarhuset spådde deraf.
Uti ett ämne af den farliga beskaffenhet som förevarande, att se på enskilda orters intresse, då frågan här rörer hela samhället. Jag måste derföre på det aldra högsta tillstyrka afslag. Grefve Posse: Jag åter måste instämma med Hr von Hartmansdorff och kan icke föreställa mig, att detta förslag kan medföra så farliga följder, som de siste talarns förespeglat. Det är nemi. fråga 0111 personer, hvilkas manlalsskrifningsort icke kan utrönas, och jag tror del sällan inträffa - Den i j M r s f. ra. frii (Ta att man icke kan taga leila på mantalsskrifningsorlen, åtminstone är min erfarenhet sådan. Det är visserligen sanni hvad Fril). Cederström yttrat, att om man ieke får reda på mantalsskrifningsorten eiler kan placera en sådan person på någon annan församling, så skall han falla K. M. och Kronan till last; men jag får likväl nämna, att under 7 års erfarenhet har sådant icke händt mer un en gång eller högst ett par gånger i den ort, der jag hor. Det kommer således sällan i fråga. Då cholera-sjukdomen var gängse, var allmänheten mycket höjd för ordning och höll en mvcket noga räfst efter personer, som ej voro mantalsskrifne. Det hände mig då såsom landshöfding, att jag fann en sådan person, som a5 år vistats i trakten. Omsider upptäcktes genom en tillfällighet, att han tillhörde Calmar hän. Vid sådana fall tror jag det ej vara farligt, om man äger'rättighet att kunna placera en sådan usling och skalfa honom underhåll. Det lärer dock icke ofta inträffa. Jag tillstyrker bifall å denna punkt. Frih. Sprengtporten: Det är icke någon ovanlig företeelse vid behandlingen af fatligvårdsangelägenheter, att personer finnas, som ej tillhöra någon viss församling, och hvilka, under det att församlingarne tvistat om skyldigheten att underhålla sådana olyckliga varelser, skulle hafva saknat den hjelp och det understöd, hvartill de genom sin belägenhet vore berättigade, om icke den enskilda barmhertigheten kommit emellan eller aucloriteterna för dem upplåtit fängelserna.
Med den organisation, Arméen har, skulle man visserligen icke kunna hoppas, att någon förändring kunde ega rum med afseende å detta reglemite, men det förhållande, jag vill påpeka, är så vigtigt, att jag ansett det böra vidröras. Det heter i den §, jag anfört: att soldat, ryttare, båtsman må icke inträda i äktenskap, utan dertill af befälet erhållet tillstånd. Det är val mycket, att soldaten skall, i sådana naturens vigtigaste förhållanden, vara beröfvad den frihet, som hvilken annan samhällets medlem som helst får åtnjuta. Om en soldat skall träda i äktenskap, så kan det hända att han, för att få betyget skrif vet af en officer, måste gå sina 8 å 10 mil. Endast ur denna synpunkt borde §:n utgå, att icke tala om de frioch rättigheter, hvilka soldaten såsom menniska böra tillkomma. Beträffande Hr af Klints yttrande, att det är Styrelsens pligt att förebygga allt hvad som kan menligt inverka på soldaten, så må detta vara sannt, men det bör dock hafva sin gräns. Skulle man utsträcka denna Hr af Klints sats längre, så skulle man komma derhän, att man borde följa soldatens förhållanden ända in i stugan. Hr af Klint har sagt, att denna befälets rätt att bestämma om soldatens äktenskap icke kan missbrukas; detta är likväl problematiskt, och hvad som är säkert, är att den medför besvär och verkliga kostnader för soldaten. Ur denna synpunkt vore det skäl att uphäfva stadgandet. Hr von Knorring, Erik Oskar: Ett bevis, som Frih. Creutz anfört mot det ifrågav:de stadgandet, är, att det skulle leda till besvär och omkostnader för soldaten. Ar det väl Frih:ns allvar att för denna omkostnad ett så ändamålsenligt stadgande skall borttagas? Då man besinnar, att kompani chefen vanligen tager sig en faderlig vård om soldaten, att han är bättre än soldaten i tillfälle att bedöma den persons frejd, med hvilken ett äktenskap, som varar för hela lifstiden, skall ingas, så synes mig soldaten alltför väl kunna underkasta sig denna omkostnad, om han derigenom kan blifva varnad för ingående af ett äktenskap, som han sedan skulle möjligen få ångra.