Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En måttlig inkomst beredes innevånarne genom handel, åkerbruk, handtverkerier, fiske och sjöfart. Handeln består i dels export, dels kommissions-bandel och dels import för stadens och ortens behof och kan ej sägas vara i aftagande. Åkerbruket omfattas med ett ökadt intresse. Handtverkarne uppgifvas vara ovanligt skickliga, men i anseende till den större mängden, äro åtskillige i saknad af arbetsförtjenst. Sjöfarten har väl något tilltagit, men skulle ännu mera utvidgas om ej hamnen genom uppgrundning gjordes nära obrukbar. Trivial-skola och fattig-skola med nödige Lärare underhållas i ett ordentligt skick och undervisning meddelas fortfarande åt stadens barn. I stadens fattighus inrymmas 20 fattige och öfrige, omkring 140, uppbära penningar, till understöd, qvartalsvis. Stadens inkomster uppskattas till 6,664 R:dr 23 sk. 4 r:st. och vanlige 1 27 utgifter till 6,885 Rith11 sk. 9 r:st., allt Banko. De sednare hafva betydligen ö kats och om ej en ovanlig beredvillighet hos stadens innevånare for enskildt» bidrag varit alt påräkna och om den yttersta hushållsaktighet icke iakttagits, skulle mycket, som är verkstäldt och jemväl under utförande, ej kunnat åstadkommas. Å kyrkan, sorn var i ett mest förfallet skick, är lagdt nytt koppartak och reparationerne invändigt äro fullbordade, men en yttre betydlig reparation pågår. De dryga utgifterna härtill äro anskaffade dels genom sammanskott och dels genom åtagen särskild dryg beskattning. Skolhus bygges, som är beräknadt alt kosta omkring 14,000 R.dr Banko, och dertill fås 6,000 R:drs bidrag af Stiftets byggnadskassa; således omkring 8,000 R:dr Banko utgift för staden. Galulysningen är bragt i ändamålsenligt skick. Inqvarterings-besväret är öfverflyttad t från den enskilde på stadskassan.
Efter öfvervägande af hvad i detta mål, å såväl klagandernes som Banco-Fullmägtiges sida, anfördt blifvit, och sedan Revisorerne inhemtat, att, i händelse den af klaganderne sålunda yrkade löneförhöjning skulle beviljas, full tillgång för det belopp, hvarmed, till följd häraf, den lills vidare faststälde nya Aflönings-Staten kunde komma alt ökas, finnes uti de besparingar, som genom nya Aflönings-Stateus antagande redan uppkommit å de anslag, som, enligt förut varande Aflönings-Stat, egde rum, hafva lia (Va Revisorerne, med gillande af de anförde besvären, för Banco-Fullmägtige förklarat, alt Revisorerne anse kbga liderne vara berättigade, att ifrån 1838 års början, eller den tid, frun och nied hvilken den af Banco-Fulltnäglige fastslälde nya Aflönings-Sla-ten för Banko-Verkets Em betsoch Tjenstemän saint Betjente är vorden tillämpad, och intill dess Rikets Ständer annorlunda förordna, beräkna en årlig lön af r,6oo R:dr Banco. b) Besvär af Revisoren i Banken, Inspectoren vid Stockholms Slöra Jernoch Metall-Våg C. G. Cronland, öfver Banco-Fullmägtiges beslut af den 5 October 1837, samt den 3 Maj och 27 September i838, till följd af hvilka klaganden, som varit anställd såsom Revisor i och för revisionen af f. d. Växel-Bankens räkenskaper, men efter Depositions-Afdelningens förändrade skick förflyttats a Sarnumerär-Staten, blifvit från samma Stat öfverflyttad till en af de tvänne, genom den nya Organisationen bestämda, Revisors-Sysslor inom Controlloch Revisions-Afdelningen; Deruti Revisoren Cronland sökt ändring, under anhållan, att, i händelse afseende ■* hans besvär ej kunde hafvas, lian, lika med andre Bankens Tjenstemän, hvilkas tjenster och personer genom den nya Organisationen blifvit öfverflödiga, mätte få förflyttas på Pensions-Slat med bibehållande af sin lön.
Dessa undersökningar hafva innevarande år blifvit verkställda. Men på det att nödiga medel icke må saknas såväl till dessa befästningar som ock till de undersökningar och befästningar, hvilka möjligen snart nog kunna ifrågakomma vid inloppen till andra Norrländska hamnar, får jag, med stöd af hvad jag haft äran anföra, vördsamt föreslå, att Rikets Höglofliga Ständer behagade till Kongl. Majits disposition ställa ett anslag af 100,000 (etthundralusen) R:dr R:mt, för att, hufvudsakligen på de af sjöförsvarskomiléen år 1862 uppgifna grunder och på de vilkor Kongl. Majit kan komma att föreskrifva, användas icke allenast till försät tande i försvarsbart skick af inloppen till städerna Hudiksvall och Sundsvall, utan ock, så långt medlen räcka, till det Norrländska kusl/örsvaret i allmänhet. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. Oscar v. Knorring. Af Herr von Knorring, Erik Oscar, om beviljande af eli låneunderstöd å 295,000 R:dr för fortsättning af Hudiksvall — Fors sa-jernv äg en till sjön Dellen. Vid 1856—1857 årens riksdag beviljade Rikets Ständer för anläggning af jernväg emellan hafsviken vid Hudiksval! och Dellsjöarnes vattendrag vid Forssa kyrka ett låneunderstöd af 370,000 R:dr R:mt mot fyra procent ränta och en procent årlig kapital-afbetalning. Denna jernväg, sora genast efter Rikets Ständers ofvannämnda beslut sattes i verket samt fullbordades och afsynades år 1860, ställdes i förbindelse med en af numera aflidne Baron P. Å. Tamm tidigare påbörjad och samtidigt med jernvägen afslutad kanal-anläggning från Dellsjöarne ned till Forssa kyrka. Kostnaden för jernvägsanläggningen uppgick vid jernvägens afsynmg till 624,000 R.dr, hvarlörutan sedermera betydliga kostnader måst göras för utvidgning af stationernas om - 62 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865.
Då det måste erkännas såsom en väsendtlig brist i den Svenska arméens organisation, att densamma är i saknad af en öfvad Ingeniör-trupp med tillhörande materiel, genom hvilken arméens rörelser underlättas och göras mindre beroende af naturhinder, sorn alltid måste hämmande inverka på krigsoperationerne, och på hvilkas mer eller mindre hastiga öfvervinnande icke allenast arméens välfärd utan ock stridens utgångi många fall bero, samt, med afseende å omöjligheten att, sedan krig börjat, bilda dylika trupper, det är nödvändigt, att redan på fredsfot desamma organiseras, har Utskottet, på dessa och öfrige i det den Nådiga Propositionen bilagde Stats-Råds-Protokoll af den 9 November nästlidet år anförde skäl, funnit sig böra tillstyrka, att den af Kongl. Maj:t för en Ingeniör-trupps bildande nu äskade summa 17,500 R:dr årligen, må af Rikets Ständer beviljas att, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, uppföras med 13,586 R:dr å anslaget för lngeniör-korpsen och med 3,914 R:dr å anslaget till Försvarsverket i allmänhet, äfvensom att kostnaderne för truppens uppsättning må få af första årets underhålls-anslag bestridas. 4:o Enligt hvad det Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Proposition bilagde Stats-Råds-Protokoll gifver vid handen, hade Chefen för lngeniör-korpsen till Kongl. Maj:t ingifvit ett underdånigt memorial om löneförbättring för den vid korpsen anställde personal, men Kongl. Maj:t, ehuru behofvet af en dylik löneförbättring erkändes, fann likväl, med afseende å angelägenheten att endast föreslå Rikets Ständer sådana löneförhöjnings-anslag, som kunde anses alldeles oafvisliga, icke skäl att i anledning af det gjorda förslaget vidtaga någon åtgärd.
Jag tillstyrker derföre, att ej något afseende må göras på den värde Ledamotens begäran om upskof, och går nu att yttra mig i sjelfva saken. — Efter mitt omdöme är här fråga om ingenting mindre, än att ombyta Svenska Folkets Regeringssätt, och att, i stället för en erfaren frihet, försöka ovissheten af ett blott förmodadt ännu bättre. Fästom upmärksamhet på den form, hvari denna fråga blifvit framställd, man begär blott sex nya Ministrar; man aktar sig att begära mer; man aktar sig att nämna, hvad deras befattning skall vara, huru stor deras magt skall blifva; och man talar ej om någon instruetion för dem. Troligen skulle deras första session hafva till föremål, att sjelfve taga för sig och dela magten sig emellan. Antingen skola de förblifva endast Statssekreterare, såsom man föregifver; nå då är blott fråga om, att gifva dessa högre rang och lön; alltför gerna, men på ett annat sätt; eller ock blifva de, såsom verkliga Ministrar, Embetsman af Ben a3 Februari i f. m. 45 så hög lyftning och magt, att Svenska Folket förut aldrig haft sådane. Om de skola erhålla en sådan större magt, så skulle den tagas från Folket eller Konungen; ja, må det förlåtas mig att jag vågar säga det, de skulle taga magten från Representationen, och det populaira förtroendet och anseendet från Konungen. Jag afstyrker detta förslag om Ministrars införande bland vår Regering, och jag tror Ridderskapet och Adeln ej kunna ansvarsfritt gå in på sådane nya institutioner, innan man bestämt en demarcationslinea för desse Ministrars magt. Svenska Folket har väl, i sitt Nationallynne, tålighet och lugn; men Svenska Folket har aldrig fördragit, att tryckas eller beherrskas af Likar. En MinisterStyrelse är för mycket stridande mot Nationens caracter. Vi hafva, Gud ske lof, ej heller någonsin försökt Ministerväldet; men vi veta hvad desse Ministrar äro i andra Länder. Det ligger i menniskonaturen, att sträfva efter all större magt; så göra ock alltid Ministrarne utomlands.
Skrifvelse den 20 förutgångne Augusti, ”med fästadt afseende å Tiondeoch Ränte-gifvares samt tagares ömsesidiga förmon, för godt funnit i Nåder förklara, att tillsägelse om Afradseller Tiondes-lefverering in natura bör hädanefter ske sist dagen efter Thomee dag, samt att i de fall, då Räntetagare är boende utom Häradet, den då medgifna tillsägelsen hos KronoFogde eller RegémentsSkrifvare bör göras sist å Fjortonde (i4) dagen före Thoma? dag, på det de må kunna, innan nämnde dag, Räntetagare sådant tillkännagifva, vid påföljd, att eljest någon uppsägning icke må anses vara gjord.” Och får Utskottet härjemte upplysa, att frågan om omformäldte ändring i ofvanberörde K. Förordning vid sista Riksdag behandlades af R. St:rs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Economi-Utskott. N:o 185- Utlåtande, i anledning af K. M:ts den 16 sistl. Maji till Utskottet aflåtne Nåd. Skrifvelse, ang:de anslåendet af ett K. M:t och Kro - \ Betänkanden, N:o i85. 91 nan tillfallet Dana-arf till en ScholaeFond i Wahlö Församling af Upsala Stift. (I.-A.) Högstberörde Nåd. Skrifvelse innehåller: ”Uti underdånig skrifvelse af den 25 sistlidne Februarii har DomCapitlet i Upsala till K. M:t öfverlemnat en af Wahlö Församling, genom dervarande Kyrkoherden, Prosten Magister P. Wallinder, i underd:het framställd anhållan derom, att ett, i stöd af vederbörande HäradsRätts af LagmansRätten fastställde och laga kraftvunne Dom, till K. M:t och Kronan hemfallet DanaArf, belöpande, enligt Bouppteckning, till 2,977 R:dr g sk. 8 r:st. B:co, efter aflidne Kyrkoherden J. J.
Redan i det föregående har blifvit antydt, a t t Sophie genom musiklektioner och öfversättningar funnit en inkomstkälla. Den fyndighet och den makt öfver språket, hvarpå hon gaf prof i sina öfversättningar, ledigheten, behaget i hennes stil,. skaffade henne snart högt anseende shom öfversättarinna. J a g märkte likväl inom kort, a t t heiines själsghfkor pekade på något högre ä11 det osjälfständiga öfkersättningsarbetet och rippmanade henne ofta att försöka sin penna på fri hand, men hon svarade ' alltid: %Det h g e r jag ej till,. Sk stor var rid den tiden hennes misstro till sig själf. De försök till skriftställeri, hon tid efter annan i * sthet gjort, hade väl skänkt henne en rföruniierlig njutnings, men visades ej ens för systern annat än undantagsvis. %Blyg äfven inför sig själfr vid blotta tanken p6 att framträda inför allmänheten, uppbrände hon snart dessa, förstlingsalster af sin penna. Vid denna tid var ännu den högre aristokratiens k ~ k n o - värld kringgärdad af konventionella skrankor och lefde darför tämligen oberörd af de friskare vindkast, som framkallades af den nya tidens vingslag. Visst hade Fredrika Agardhs och andra författares skrifter gifrit Sophie en aning om, a t t ej ' allt var som det borde rara i &amp; aga om krinnansi iippfostran och lefriadsmil, men hon r a r dock uppfödd, rörde sig ännu uteslutande inom kretsar, där med ytterst f&amp; undantag, de nya åsikterna om kvinnans uppgift antingen ignorerades eller förlöjligades. Endast med modern hade hon nhgon g h g bytt tanka+ i änmet, och man hade då stannat vid den slutsatsen, a t t. det myckna shifrandet ' och &amp; skuterandet blott tröttade och retade tiu motstknd, men a t t det jn alltid stode hvar och en fritt att i handling visa sina griindsatsws. J a g hade däremot redan i min tidigaste ungdom ' kommit p&amp; det klara med, a t t ej allt var s&amp; val bestalldt för kvinnan x dans le meilleur des mondes r.
Med de grundsatser, sorn genomgå vår Statsförfattning, låter en dylik inskränkning ej eller förena sig; och då medborgare, enligt lag, äro berättigade att fritt sammankomma för att öfverlägga och meddela hvarandra sina tankar i verldsliga angelägenheter, kan förbudet emot en sådan frihet, då fråga är om andliga ämnen, svårligen försvaras._ För Utskottet är det dock icke obekant, hurusom flere i religiöst hänseende anställda sammankomster föranledt oordningar af betänklig art; men derföre att en rättighet kan missbrukas, är sjelfva rättigheten icke fördömlig. De ändliga rörelser, som här i landet, oansedt de förbud man deremot uppställt, städse fortgått alltsedan pietismens inträngande, häntyda dessutom på ett i menniskans inre djupt fästadt religiöst behof, som ej kan lemnäs otillfredsställdt; ty s f.ag-Vtikotlcti Betänkan/It, .V.o 34. det är att bofara, det andon, sorn icke tål tvång', eljest hamnar sig genom farligare afsteg än deni, man sökt förekomma. Pietismen framträdde ock såsom en protest emot den hvila, hvaråt protestantismen efter trettioåriga krigets slut öfverlemnade sig. i kyrkan, liksom i Staten, får ej eller finnas stillestånd. Det leder till försoffning och likgiltighet; oell den lära har svårt att kämpa emot yttre fiender, hvars bekännare lör densamma blifvit likgiltiga. Derföre innebär ock närvarande tid en maning till lossande af de band, som hindra det friare religiösa .lifvet inom vår kyrka, de andliga krafter, som stå till buds att för densamma verka. Kyrkolags-Kommittéen tvekade ej eller att, efter hvad ofvan är sagd t, hos Kongl. Maj:t hemställa 0111 upphäfvande af oftanämnde författning; och det bör ej lemnäs oanmärkt, hurusom Kongl. Majit uti Sin tillämnade, till Högste Domstolens utlåtande öfverlemnade, Proposition, i anledning af ifrågaställa, stadgandes, yttrade: r. Dessa stadganden anser Kongl.
Jag hade förnimmelsen af, att lifvet, min vilja förutan, gled in i ett nytt spår, och jag följde denna underliga känsla, full af den oförklarliga förnimmelsen, att en obeskriflig lycka väntade mig. Nu var det, som min gamle vän en afton berättade mig om Margit. »Du tror säkert, att hon är vårt barn,» sade han. »Och det är också helt naturligt, att du icke kan tro annat. Men,» tillade han, »det är den enda lycka, jag icke erfarit af lifvet. Min hustru och jag ha aldrig haft några egna barn.» Jag satt och tänkte på hvad jag hade hört, jag tyckte icke, att det var underligt, att han först nu berättade mig detta, jag tyckte endast, att jag hört det förr, och att det var naturligt. »Jag begriper inte, att jag inte sagt dig detta förr,» tillade han. Jag tänkte icke på detta. Jag satt ju endast och gladde mig åt, att detta på något underbart sätt hade skett, och att jag fått veta det. Jag förstod det icke, men jag tyckte, att det på ett outransakligt sätt närmade Margit till mig. Under tiden berättade den gamle en romantisk historia om en kvinna, med hvilken han varit på långt håll släkt, och som sändt efter honom i sin dödsstund, sedan hon gifvit lifvet åt en dotter. Af den gamles berättelse fick jag för öfrigt det intrycket, att hon varit en annan kvinna, än hvad han i sin godhet trott. Han sade mig, att hon varit olycklig och öfvergifven, och att hon ingenting annat önskade än att få dö lugn. Han hade fört Margit med sig hem från denna dödsbädd, och han sade mig, att han inbillat sig se ett leende på det nyfödda barnets ansikte, när han första gången lutade sig öfver dess bädd. Detta allt berättade han mig, och han såg förvånad ut, därför att jag, som intresserade mig för den minsta småsak, hvilken rörde dem eller deras lif, icke tycktes bry mig om att ens svara på detta. Det var också märkbart för mig själf, att jag gjorde ett underligt intryck. Men jag kunde ej rycka mig upp ur de drömmar, som behärskade mig, och öfver hvilka hon rådde med en styrka, som nästan vållade mig smärta.
Då Embetsoch Tjenstemän samt betjente äfvensom civile Tjenstemän och deras vederlikar vid Militie-staten, vid de tillfällen, då de kommenderas att hålla rotesyner, att närvara såsom ombud vid af Landtmätare utsatta förrättningar för bevakande af soldaters och båtsmäns rätt, såväl i afseende å deras torp, som vid uppkommande tvister emellan de förra och deras rotehållare, vid roteliqvider, afoch tillträdessyner samt vid ekonomiska besigtningar å Militie—boställen; då de inom ett Regementes eller en korps stånd möjligen kunna anbefallas att i tjensteväg företaga resor, de der upptaga, utom betydlig tidspillan, en väglängd af omkring 40 å 50 mil, Motioner hos liidderskapet och Adeln 18(12. 367 sorn de utan ersättning hittills äro skyldiga att verkställa pä egen bekostnad; då en Under—löjtnant t. ex., med 300 R:dr i ärlig lön, sedan pensionsoch andra afgifter afgått, derigenom knappast har i behåll mera än omkring 230 R:dr, en summa som, med hänseende till nuvarande höga lefnadskostnader, är alldeles otillräcklig för hans bergning; så vågar jag vördsamt föreslå att Rikets Ständer ville för sin del besluta att ofvannämnda personer må tillerkännas rättighet att uppbära reseoch traktamentskostnads-ersättning efter rese-reglementet vid alla de förrättningar, hvartill de, utom de årliga befälseller rekryt-mötena vid regementen och korpser, kunna blifva kommenderade. Om remiss till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 28 November 1862. G. W. af Donner. mo 143. Af Herr af Donner, Gisistaf Willielm, angående ändring i Instruktionen för taxerings-förrättningarne, i fråga om hyresbelop pets läggande till grund för taxeringen.
Skrifvelse, N:o HO. hof påkallad och böra verkställas; men med afseende derå, alt vid denna riksdag statens tillgångar blifvit för andra angelägna utgifter strängt anlitade, anse emellertid Rikets Ständer utbetalningen af de härför erforderliga anslags-medel, utgörande för Wadstena hospital 50,000 R:dr, för Götheborgs 100,000 R:dr, och för Hernösand 50,000 R:dr eller tillsammans 200,000 R:dr, skäligen kunna, lika med hvad här ofvan blifvit bestämdt i afseende å anslaget för ett nytt hospital invid hufvudstaden, ställas på 4 år, så att blott ett belopp af 150,000 R:dr kommer att under nästa ståtsreglerings-period utgå; och hafva Rikets Ständer fördenskull, till utvidgning och förbättring af ifrågavarande trenne hospitaler, för den tid nästa stats-reglering omfattar, nu anvisat denna summa, 150,000 R:dr, att från Riksgälds-kontoret, i mån af behof, utgå med 50,000 R:dr årligen, samt af E. K. M:t för de särskilda byggnadsföretagen disponeras i den ordning, E. K. M:t i Nåder kan finna lämplig. För öfrigt hafva Rikets Ständer, som förmoda att Öfverintendents-embetet erhåller nådigt uppdrag att om byggnadernas uppförande gå i författning, härmed velat jemväl uttrycka den önskan, att Sundhets-kollegium, innan byggnadsarbetena företagas, må blifva i ämnet hördt. Hvilket allt Rikets Ständer, med anledning af högstberörda Nådiga Proposition, härigenom få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Augusti 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Aug. 18S4.
Jag anmäler mig såsom den der tror, att i det hela en annan tydning bör gifvas åt Regeringsformens stadganden för Styrelsetheorien, än den sorn den värde Talaren anser varaden rätta, utan likväl att jag derföre skulle vilja vara ansedd såsom den der efterlängtade att hädanefter blifva mindre bortskymd än hitintills. Om en sådan tro någon gång varit fattad om min ringa person under 1815 års Riksdag så torde orsaken dertill vara den, att jag kom att säga att nya idéer icke kunna lefva utan genom nya organer. Jag erkänner villigt att jag sedan den tiden ägt tillfälle öfvertyga mig att denna sats är alltför absolut. Idéerna som jag har funnit, verka icke mindre mäktigpåorganernaänorganerna på idéerna. Det tadel som RiketsStänder fått uppbära för det att de någon gång genom framställda och mindre väl beräknade önskningar rubbat den lugna åsigten af hvad som till Riket sannskylldiga nytta länder, har medfört den verkan, att man vid denna Riksdag ser Riksdagsmännen ådagalägga ett nit och en arbetsifver, synbarligen lifvade af den önskan att hädanefter blifva mindre tadlade, samt att afböja tlen opinionen att de kunde linna sig handlöst lemnade. Den öppenhet hvarmed de, hvilka framställt tvekan och farhågor, blifvit besvarade; omsorgen att sätta allmänheten i tillfälle att sjelfständigt döma; <)o § fortfarande liggande bland öfrige handlingar; allt detta vitsordar huru, under skydd af rättigheten att fritt tala och utlåta sig; nya idéer 56 Den 5 jgaji c, m. kunna bryta sig väg till organerna, och later ana möjligheten af en menlös t;d, då idéer och orgaoer fullkomligen skola motsvara hvarandra. Att om mig må kunna säga0, att jag t min mån medverkat derhän har städse utgjort enda målet för min ärelystnad, det utgör allena skälet hvarföre jag i dag anhållit om ©idet.
Propositionen all garanti för Riksens Ständer, att meningen verkligen skulle vara att göra de Urtima RiksdagarBih, till R. St, Fröt, 1840. 3 Sami, 17 Hiift, 2 10 Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 28. ne så korta som möjligt. En dylik garanti hade kunnat gifvas, dels genom bestämmandet af en viss tid, hvarutöfver Urtima Riksdag icke finge räcka, t. ex. fyra eller sex månader, dels ock genom det stadgandet, att Kongl. Maj:t skulle vid Riksdagens öppnande genast meddela Riksens Ständer alla de Propositioner, som komma att blifva föremål för deras handläggning. Och tror Utskottet, att, i sammanhang härmed, lämpligen kunnat föreslås den bestämmelse, att uti kallelsen till Urtima Riksdag de frågor borde uppgifvas, för hvilka Riksens Ständer sammankallades. Derigenom skulle de väljande få någon ledning’ för sina val, och de valde äfvensom Ridderskapet och Adeln tid att öfverväga de ämnen, som kom me att behandlas. På grund af allt livad sålunda blifvit anfördt, anser Utskottet sig böra afstyrka bifall till Kongl. Majrts ifrågavarande Nådiga Proposition, Stockholm den 3 Augusti 1840. Ani;, till Exp. Utsk, den 3 Augustt, kl. 1 e. ra. Memorial, med Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående 'ändring i 109 §. Regerings-Formen och 80 §. Riksdags-Ordningen. Med afseende på olämpligheten deraf, att den ena Statsmagten skall behöfva af den andra begära, hvad denna ej eger rätt att vägra, har uti Nådig Proposition af den 3 i nästforlidne månad, Kongl. Maj:t förklarat Sig anse de i 109 §. Regerings-Formen och 80 §.