Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I st. f. att lagen på detta sätt flera särskilda gånger in om samma § upprepar, att det skall förhålla sig lika med ansvarspåföljden antingen Statsrådet förer Regeringen, eller ej, föreslog Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, vid sistl. riksdag, hvad R. o. Ad. då äfven för sin del gillade, att i slutet af ansvarighetslagen skulle en ny § 12 införas af innehåll: ”Hvad i denna lag stadgadt är, gälle äfven i de fall, då Regeringen föres af Statsrådet.” Om delta stadgande på ett ställe, en gång för alla, infördes, så kunde man hafva den säkerheten, alt ingenting förglömdes eller uraktlätes, hvilket eljest lätt kan ske, när man i hvarje särskild § skall uppräkna huru det tillgår, dels när Statsrådet förer Regeringen och dels när det icke förer densamma. I anledu. af denna anmärkn. yrkar jag återremiss äfven af denna §. Då sedermera 3 § föredrogs, anmälde och yttrade sig Frih. Cederström, Anders: Lika med motionären tror jag, att Utsk. bort taga i noggrannare öfvervägande stadgandet rör:de båk-, brooch färjafgifter. Ty om ock hvad här står, icke är ett undantag, utan blott el.t förtydligande, så är det dock orätt att det i denna lag blifvit infördt, enär om ett sådant förtydligande behöfves, detsamma då borde inflyta i grundlagen, helst de ordalag som här blifvit nyttjade kunna gifva anledn. till den misstydning, att Statsrådet skulle kunna äga rättighet att beskatta landets innebyggare, för hvilken brobyggnad som helst, och att således en allmän beskattning för ett visst ändamål skulle kunna åläggas. Detta är visserligen icke meningen, men till undvikande af allt missförstånd, torde vara bäst att stadgandet i omförmälde hänseende utgick, och anhåller jag D e n 2 November f m. 19 derföre om återremiss, pä det att Utsk. måtte laga den saken i nogare öfvervägande. Hr von Hartmansdorff.: Jag är icke af Frih. Cederströms mening, att della stadgande bör utgå; men jag tror deremot att lagen borde jemkas.
Jag anser detta minimibelopp vara för ringa ; Utsk. har sagt, att 4 skskulle erläggas i bot för uleblifven betalning af 2 r:drs kronoutskylder. Jag befarar att om man icke utsätter minimibeloppet af stämmoböterna så högt, att det någorlunda motsvarar värdet af ett dagsverke, så blifva de för låga. Om en person icke förlorar mer än 4 sk. b:co genom uteblifvande från stämman, men deremot kan förtjena 12 eller 16 sk., derigenom att han den dagen gör ett dagsverke; så är det för honom en gifven uträkning att icke gå till uppbördsstämman. Följden blir att ingen infinner sig der, och alt fogden får söka hvarje skattskyldig hemma i hans hus, hvarigenom uppbörden blir så till sägandes ogörlig, åtminstone inom den tid författningarne nu bestämma för hennes afslutnnde. Jag yrkar således, att R. o. Ad. måtte låta det nu gällande beloppet af 12 sk. b:co qvarstå såsom minimum för stämmoböter. Men alt låta 12 sk böter qvarstå likaväl för underlåten betalning af 100 eller 200 r:dr, som för r eller 2 r;drs utskylder, det vore både obilligt jemförelsevis till de skattskyldige och oklok t i förhållande till Staten, ty följden blefve, att de, som hafva betydliga kronoutskylder, funné för sig vida ofördelaktigare att resa till uppbördsstämman och betala dem, än att behålla penningarna i deras rörelse till dess fogden kornig H. 46 36a Den a3 Januari f. m. me i huset för alt emottaga dem. Således tillstyrker jag, det R. o. Ad. måtte höja beloppet af slärmnoböierna i samma mån som skattens storlek förökes. Flår i Stockholm får man, ulan afseende på beloppet, betala 3 sk. på riksdaler», eller 6 proc. på skatten i stämmoböter, hvilket ur en ganska dryg afgift.
För min blick ligger det klart, att genom detta steg hafva vi afklippt all utväg till ett, enligt tidens andas kraf, hastigare fort - Den 17 Martti. skridande af upplysning och af nationens värma för våra öfverlåggningar; säkerligen kan ingen med mera känsla vilja träda i Förfådernes fotspår ån jag ; men om man å ena sidan är skyldig att vörda deras minnen, har man å andra sidan en ån högre pligt att uppfylla , nemligen den, att upphöja sin röst som Svensk, ty framför allt lefver man för Sverige. Med Friherre Wrangel förenade sig Grefvarne Hamilton, John, samt Lewenhaupt, Claes och Gustaf Adolptl. Herrarne Akrell, Carl Fredric, och Stjernstam, Ludvig, reserverade sig äfven emot Ridderskapets och Adelns beslut. Grefve Horn, Claes Fredric: Ehuru jag, såsom ledamot i RiddarhusUtskottet, deltagit i dess betänkande, och min öfvertygelse rörande publiciteten således år af Ridderskapet och Adeln fullkomligen känd, anhåller jag likväl, att emot Ridderskapets och Adelns nyss fattade be^ slut få till Protocollet anmäla min reservation. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. 6 eftermiddagen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Den 19 Martti. Onsclagen den 19 Martii. Plenum kl. half till, 10 förmiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, den 17 Martii 1823. S. D. Föredrogs å nyo RiddarhusUtskottets den 25 sistledne Februarii afgifne, samt den 11 dennes på bordet lagde utlåtande, i frågan om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverlåggningar; och ansåg Ridderskapet och Adeln sig icke böra för närvarande medgifva offentlighet vid Ståndets öfverläggningar. Ut supra. Friherre Åkerhjelm, Gusta{ Fredric:
På ungefär lika lösa grunder hvila alla de öftiga skäl man sökt andraga för att öfvertala R. o. Ad. att öfvergifva sitt förra beslut, hvars vidblifvande jag ännu en gång vördsamt tillstyrker. Hr Hjärne: Jag skall så vidt möjligt är, söka att undvika eli återuprepande af hvad i delta ämne förut blifvit yttradl under 2:ne dagars diskussion. Den föreskrift om säkerhets ställande för bolagets förpligtelse att till Staten afträda banan uti fullgodt skick anser jag iuclusive ligga uti det redan af 3:ne Stånd sammanstämmande fattade beslut, ”att ål K. M. updraga att vidtaga de ytterligare förfoganden etc”. Således anser jag alla vidare detaljerade föreskrifter öfverflödiga och endast utgöra eli återuprepande af samma sak med andra ordalag. Skulle R. o. Ad. icke frångå sitt förra beslut, att säkerhet skulle af bolaget ställas specielt för det fall, som afser jernvägens slutliga öfverlemnande lill Staten uti fullgodt skick, men icke eller stadga något om hvaruti denna säkerhet skulle bestå, utan öfverlemna bestämmandet häraf åt K. M., så frågar jag, om icke ett sådant beslut skulle blifva en tavtologi, när man sedan i allmänhet beslutar, att åt K. 51. öfverlemna vidtagandet af öfriga erforderliga åtgärder i afseende å ifrågavande företag. Ett sådant sätt att besluta anser jag vara högst oriktigt och vill derföre biträda den mening som yrkal bifall till denna 3:dje punkt af Utsk:s mern. Då Gr. Lagerbjelkes förslag så ifrigt af motsidan understöddes, så föreställde jag mig, att man ville vinna någonting annat än hvad Ständerne redan i ämnet beslutat. Gr. Lagerbjelke har väl i dag förklarat sig hysa den mening, att den föreslagna säkerheten icke torde bestå uti någonting annat, än att bolaget vid slutet af oktroytiden skulle ställa säkerhet för banans afträdande uti fullgodt skick, men denna sin mening har Gr:n icke bestämdt uttryckt uti det förelagda stadgandet, hvilket också derföre kan på mångahanda sätt tydas.
Då man blir bjuden på att åka, så kan man naturligtvis icke köra ut egaren till ekipaget, och ehuru hela hans person liknade en våt svamp, som vid minsta beröring meddelade sitt innehåll, så bestämde jag mig likväl för att sitta qvar, helst jag vid lyktskenet tyckte mig märka, att den artige åkaren var en rätt vacker karl, och som dertill talade ett språk alldeles som en gentleman, hvilket kom mig i början på den tron, att det kunde vara en förnäm herre, som förklädd ville enlevera mig, och sanningen att säga skulle detta icke varit mig emot, om jag bara icke haft mr Kutts’ stöflar på mig. Imellertid lunkade hästen sakta framåt, och min kusk berättade mig under tiden, att han många gånger sett mig traska i smutsen till och från teatern, men denna qväll varit inne och sett mig dansa i lampskenet, klädd i flor och siden, samt att han då fann mig se långt bättre ut än på gatan under mitt bomullsparaply och med min fula kappa. Ja, jag må så godt säga det genast, han hade blifvit alldeles betagen. Man hade också denna afton gifvit balletten ”Zefyr och Flora”, och ehuru jag icke hade hufvudrolen, så dansade jag likväl åtskilliga gånger nästan ensam och denna ballett var glanspunkten i min repertoir. Jag minnes ännu alla de hopp och språng och graciösa attityder, jag der utförde, så väl, att jag hvilket ögonblick som helst skulle kunna återgifva dem, ehuru kanske icke med samma lätthet. Vår bekantskap var nu gjord. Mr Morris bodde verkligen i mitt grannskap och kom sedermera att dricka sitt thé hvarje afton i mitt lilla rum, der jag hänförde honom med de svåraste och vackraste af mina steg och attityder, och till tacksamhet derför stälde han sin droska till min disposition, och denna blef mig nu, ehuru på ett annat sätt, lika nyttig som Kutts’ basun. Det var en högst angenäm tid, och jag tillstår, att det var mig rätt okärt, när Morris på samma gång han bestämde vårt giftermål, yppade sitt beslut att upphöra som åkare och i stället blifva begrafningsentreprenör.
Om det är en gifven sak, att enskildtas interressen äso ingredierande delar i det allmännas, och att Statskroppen lider i hvarje lem, som skadas;, så följer ock deraf, att allmänt väl främjas genom förekommandet af dessa stora enskildta förluster utbredde öfver helis sträckor af laad, och ofta förnyade i o - Den 26 Februarii. bestämda afdelningar stundom år efter år, stundom efter en något längre mellantid. Förekommandet af detta onda, är alltså ett föremål, väldigt Rikets Ständers uppmärksamhet, och destomer riksgagneligt, som detta tillfälliga vattenflöde, utom den positiva förlusten af fördränkte skördar, leder till en annan negativ, kanske mer betydlig, då den afskräcker fran odling af de oberäkneliga och till ädlare bruk högst tjenliga landsträckor, hvilka flerstädes angränsa sjön, och nu, af fruktan för hans obestämda flöden, måste lemnäs aldeles obegagnade. Orsakerne till dessa flöden, troligen härflytande från större eller mindre nederbörd, frän de olika.vindar, som bestämma den fallande 6RÖns läge å ena eller andra sidan om Norrska fjällryggen, och från den större eller mindre hast, hvarmed dessa försmälta; dessa orsaker, liggande utom gränsen af ali mensklig inverkan, kunna icke atböjas, men föijderne kunna det Hans Maj-t Konungen, omtänksam och nitfull för landets väl, har genom en vettenskaplig, kunskapsrik man, Herr ÖfverDir ecteuren och Riddaren Hagström nådigst låtit undersöka om och till hvad kostnad för Wenern, genom ökadt aflopp kunde hållas vid en medelmåttig vattenhöjd, samt dess öfverdrifna flöden afledas.
Enligt Rikets Ständers under denna riksdag fattade beslut, hafva Hernösands stad och Hernö landtförsamling vunnit befrielse från utgörande af ränta för det, till fullbordande af nya sliftskyrkan i nämnde stad, vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade samt under år 1845 utbetalda lån å Fyratiotusen R:dr; dock med fortfarande skyldighet för staden och landtförsamlingen att, sedan lånet fått inneBih. lill R. Sl. Prol. 4850 A 1851. 4 Sami, 1 Afd., 2 Band, 62 Haft. 1 2 Stais Ulskollcls Memorial, JM 546 hafvas under fem års tid från slutet af det år, hvarunder detsamma utbekommits, å dess ursprungliga belopp årligen till Riksgälds-kontoret inbetala fem procent, intilldess lånesumman derigenom blifvit till fullo godtgjord; börande, i fall denna inbetalning icke skulle inom bestämd tid verkställas, S procents årlig ränta erläggas för det till liqvid förfallna beloppet. § 104. Som Rikets Ständer beviljat och ställt till Kongl. Maj:ts nådiga disposition en summa af 3,333 R:dr 16 sk., för att till Auditören Georg Scheutz utbetalas, i den händelse Kongl. Maj:t, efter vederbörlig pröfning, skullé finna att en af bemälde Auditör och hans son Edvard Scheutz uppfunnen räknemachin, färdiggjord, uppfyller det dermed åsyftade ändamål; så bör denna anslagssumma, för dess behöriga utbetalning, af Riksgälds-kontoret tillhandahållas. § 109. För den händelse, att en Kanslirådet D. Krutmeijer tillhörig gravyrsamling, vid den undersökning om densammas beskaffenhet, som Kongl. Majit-torde låta anställa, skulle befinnas ega ett sällsyntare konsthistoriskt värde, har en summa af högst 12,000 R:dr blifvit ställd till Kongl. Majits nådiga disposition för nämnde samlings inköpande samt öfverlemnande till Kongl. Bibliotheket; och bör, ifsådant fall, denna summa, för sagde ändamål, Kongl.
Men på samma vägar, der bergsproduklerne gå ned till hafvet, återföras bergslagernas behof från andra orter. Förhållandet med bergverken är också, att de icke som jordbruket, äro jemnt fördelade på en stor yta. Det är vid vattendrag, som bergverken alltid koncentrera sig på vissa punkter, i vissa dalgångar, der vattendragen löpa fram. För att tala med ex.: från södra delen af Dalarne ända till Westerås, framgår en så beskaffad dalsträckning, omfattande på en icke särdeles stor bredd en ofantlig mängd bergverk. Om jag från Mälaren går upåt, så påminner jag mig Skultuna, Svanå, Hamnäs, Sala, Forss, Högfors, Bjurforss, Avesta, Norberg, Gosjö, Nårn, Kloster, Garpenberg, Wikmanshyttan, Furbo, oberäknade flere Bergsmanshyttor, samt i öfrigt Vintjärns och framför allt Bissbergs grufvor; denna källa för malm-tillgången i så väl Dalarne som andra orter. På samma sätt finnes ofvanför Köping och omkring Linde en bygd, som är tätt besatt med bergverk; likaså kring Nora, hvars malmer förse Wermlands-bruken med råämnen. Emellan de punkter, der dessa bergverk äro koncentrerade, ligga vidsträckta skogar, liknande ödemarker och föga eller ingen odlingsbar mark. Det är således för de på desse punkter koncentrerade bergverken alldeles nödvändigt att på kortaste väg komma ned till Mälaren, hvarföre också på alla de punkter jag antydt förslag blifvit väckte att anlägga bi-banor, nemi. från Dalarne till Westerås; från bergverken ofvanför Köping till nämnde stad, och från Linde till Arboga; hvarjemte, såsom vi veta, en väg från Nora till Örebro är öpnad. En större bana, som sammanbinder alla dessa bibanors ändpunkter, hvilka äro på föga afstånd från hvarandra, och vidare framgår till Upland och hufvudstaden på ena sidan och Götheborg eller vestra delarne af Den 6 December f. m. 399 Riket på den andra, är således hvad denna provins behöfver.
Levererad inom deu 31 Augusti 1862 Resterande den 1 September samma år Förskott Anmärkta poster Proprie-balanser Fordringar Skulder Ingående balans: Statsoch Riksgälds-medel. Diverse medel. Litt. B. till 1864 års revisionsberättelse, angående statsverket, sid. 5. Statsverkets grundfond år 1862. Debet. Ingående balans: Fondens behållning vid 1862 års början, bestående af: Behållning af spaninål och proviant 85,969; 30. Dito af bergseffekter 625,086: 17. Utestående kronouppbörd den 31 December 1861: Efter afdrag af: Återstående utgifter, enligt riksstat, 404,894: 19. Skulder: Till ordinarie statsregleringsfonden: Reservationer å riksstats-anslag 12,729,299: 50. Odisponible uppbördsmedel: Till extra statsregleringsfonden: Reservatfoner å extra statsanslag 1,844,074: 79. Till riksgälds-verkets fond: Andel i öfverskott och besparingar: Utgående balans: Fondens behållning vid 1862 års slut, bestående af: Behållning af spanmål och proviant 83,872: 42. Dito af bergseffekter 291,058: 20. Utestående kronouppbörd den 31 December 1862: Efter afdrag af: Återstående utgifter, enligt riksstat, 435,858: 58. Skulder: Till ordinarie statsregleringsfonden: Reservationer å riksstats-anslag 12,968,245: 75. Odisponible uppbördsmedel: Till extra statsregleringsfonden: Reservationer å extra statsanslag 641,966: 21. Till riksgälds-verkets fond: Andel i öfverskott och besparingar: C, till 1864 åra revisionsberättelse, angående statsverket, sid 5. Ordinarie statsregleringsfonden för år 1862. Debet. Ingående balan*: Fondens behållning vid 1862 års början, bestående af: Reservationer å riksstats-anslag
» svarade Lilly o c h sträckte ut sig på soffan, » jag skall ligga o c h tänka under tiden. » » På morgondagen? » » Ja, » svarade hon sorgset, » Gud gifve den vore öfver! » » Det önskar jag med, » sade Agnes sakta o c h lämnade rummet. När hon årerkom med tebrickan, sof Lilly så djupt, att hon ej nändes väcka henne, o c h att hon tänkt på allt annat än det som varit ledsamt, syntes på uttrycket i hennes ansikte. Agnes lutade sig ned o c h tryckte en kyss på hennes panna. » Gud hjälpe dig till allt godt! » hviskade hon o c h satte sig på pallen vid hennes fötter. Hon kände sig så tacksam o c h lycklig! Utanför tjöt vinden o c h kastade smattrande vattenfloder m o t rutan, men hon visste, att det skulle så vara. Höst o c h vinter måste förrätta sitt arbete, o m vår o c h sommar skulle kunna komma med ljus o c h värme. Återigen gingo hennes tankar tillbaka till den svunna sommarhärligheten! Hon hade ofta tänkt, att hon ej lefvat förrän då, när h o n fri o c h obunden solade sig i skönhet och lycka samt kände n y a kraftiga tankar spira likt frodig vårgrönska — o c h nu frågade hon sig, hvilket s o m egentligen var lifvet — antingen detta jublande lyckliga eller arbetet för andra — plikten? Hvilket? Idun PRENUMERATIONSPRIS PR IDUN KR. IDUNS MODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. — » IDNNS MODETID. UTAN PL. » ÅR: 5: - 5: - 3: - UTGIFNINGSDAGAR '. LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. DEN j ~ T I D N 9 DECEMBER REDAKTÖR OCH FRITHIOF UTGIFVARE: HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. REDAKTIONSSEKR. : J O H A N I N G KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL.
„Hersklystne“, svarade flickan leende, men tillade sedan: „ro ändå att vi komma hem. Ser du det mörka molnet derborta. Den andra båten är redan framme. Jag har en gång på denna sjö sett en stormil som lätt kunnat vända vår lilla julle opp och ned. Säg du min egen“, tillade hon efter en stunds tankfullhet, „säg, blefve det dig mycket svårt om jag skulle dö?“ „Hvartill sådana der funderingar? Du har stundom denna tid syftat på dylikt“. „Älskade, jag måste ju säga dig sanningen, för dig vill jag ingenting dölja. Man har varnat mig för kärleken, den skulle blifva min död. Men – hur kunde jag låta bli att älska dig, och huru skulle jag velat, om jag än kunnat. Haf tack för din kärlek, för mitt lif; ty den är ju dock mitt lif om än den vållar min död. Ser du, jag var förmäten och djerf. Ljuft är att dö för dig, för min kärlek, skönare hade dock varit att lefva för dig. Men lefva utan din kärlek vore död. Älskade, du sörjer mig ju? Eljest vore det tungt att gå bort, men sörj icke för mycket heller, nej, nej, sorg är tung, icke vill jag göra dig någon sorg“. „Huru talar du så“, utbrast ynglingen häftigt, „hvem plågar dig med sådana spådomar, hvem vågar hota med att rycka dig ifrån mig. Nej, nej, det sker ej“, och liksom för att försvara henne, slöt han sin arm omkring henne och i en känsla af outsäglig ljufhet och smärta lutade flickan sitt hufvud mot hans bröst, under det båten sagta vaggades framåt af vattnet. „Ack“, hviskade hon sagta, „hvad det är ljuft så. Och dock känn huru mina pulsar slå, huru bloden forsar i mina ådror. Du har anmärkt att jag blifvit blekare denna tid, och du har uppmanat mig att vara försigtig; ack, du visste ej huru strängt varnad jag redan var. I dag, då du, första gången med tydligt uttalade ord, sade mig att du älskade mig, då du första gången slöt mig till ditt bröst och första gången kysste mig, då invigdes jag åt döden, det känner jag väl.
Då, enligt E. 3v. M:(s Nådiga Förordning, öm Lurendrägeri och Tullförsnillning, af den 12 Februarii 1820, confisquerade varor blifvit till utrikes ort afförda och der föryttrade,’ men de bestådde dryga beslagare-andelar och de med sådan Utförsel och försäljning å främmande ort förenade kostnader, jemte ofta inträffade sjöskador och låga försäljnings-pris, ej allenast medtagit varornes hela värde, utan äfven tillskyndat Staten utgifter derutöfver; altså och ehuru berörde stadgande tydligen åsyftat att aflägsna möjligheten af det till införsel förbudne ellet förbrutne godsets qvarblifvande i Riket, samt delta sätt, lill de inhemska näringatnes skyd - Underdåniga Skrifvelierl dande visserligen synes böra bibehållas hafva likväl Riksens Ständer trott sig böra till E. K.' M:ts Nådiga pröfning öfverlemna, om icke ändamålet lika säkert , men utan någon förlust för Staten, skulle vinnas, om varorne försåldes inora Riket, under vilkor ef deras exporterande, samt med iagttagande af de Controller, som kunde u-« tesluta allt missbruk i verkställigheten. 2:0. Sedan, uppå förekommen fråga om tilltik t Stats-anslag för underhållandet af Spinnhusoch Corrections-Inrättningen i Stockholm, Riksens Ständer, under dea 9 Maji 1818, föreslagit, att, i öfverensstämmelse med bestående Tractater och Författningar, en viss mindre afgift, till det belopp, E. K. M. täcktes i Nåder fastställa, måtte påläggas Ved och Victualier, som till Hufvudstaden infördes fran Finland, och alt denna afgift kunde uppbäras jemte Tullintraderne, och till
Om man då, till uppmuntran och lättnad för Nyjords-odlure, skulle utsätta 25 Frihets-år, så tyckes Innehafvaren af den nya Odlingen njutit en emot dess kostnad tillräckeligen svarande fördel, hvarefter ingen skillnad emellan så kallad gammal Åker och den i 25 år brukade Jorden, i afseende på olika Stängselskyldighet, vidare borde göras. Jag ville derföre föreslå följande förändring uti Högstnämnde De förändringar, Skog elier Utmark antingen redan undergått eiler hädanefter undergå, genom uppodlingar till Åker, Äng och Plantering nr, höra icke pä de första 25 åren , sedan den nija Åkern blifvit besådd, Ängsmark slagen eller Plantering anlagd ^ verka till annat förhållande uti skyldigheten till häg. nads upprätthållande och underhållande, titan varde Jorden eller Marken 3 oagtadt sina förbättringar, an. sedd efter dess förra beskaffenhet; men efter den tiden anses egenskapen af uppodling hafva/ upphört-, och verkstäUes hägnad pä sätt, som denna Förordning i öfrigt bjuder. Om Höglofl Ridderskapet och Adeln täcktes finna denna anmärkning för tjena något af - 143 Den 5 Januarii. seende, anhåller jag vördsamt, att mitt Memorial måtte remitteras till Oeconomie - och BesvärsUtskottets vidare handläggning. Genom förminskade tillgångar, dels på Skog, dels på Malm, hafva en del Jernbergslager under tidernas lopp kommit uti ett förändradt skick. Der finnas Bergsmanshemman, för hvilka Bergsmanna-yrket icke med lika drift som tillförene kan idkasj der äro andre, som endast till någon del deruti kunna dellaga, och sådane finnas, som icke nu mera kunna tillverka Tackjern. Men det är i och för Tackjernsblåsningen, så väl i afseende på Kronans Tionde deraf, som dess omedelbara inflytande på Stångjerns-tillverkningen och det lif denna Product sprider uti allmänna rörelsen, som BergsmansHemmanen från början erhållit friheter, hvilka åstadkommit Ödemarkens befolkning, tillökning i Rikets Intrader och afsättning af Spannemål från Rikets sädesrika Landsorter.