Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter föredragning ej mindre af Expeditions-Utskottets memorial N:o 9, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets, under N:o 38 afgifna förslag lili Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående dels anstånd för invånarne i vissa orter af landskapet Dalarne med Betalning, dels afskrifning af skuld för undsättnings-spanmål, än äfven af ett på grund af nämnde memorial, under N:o 42, afgifvet nytt förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i berörde ämne, blef detta senare förslag af Borgare-Ståndet godkcindt. S. D. Ånyo föredrogos följande Lag-Utskottets Utlåtanden och Betänlanden: N:o 82, i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 30, öfver väckt fråga derom, att enskild egande-rätt bör vika för allmänna ändamål. Det af Utskottet i detta hänseende i Betänkandet N:o 30 afgifna och i Utlåtandet N:o 82 vidhållna förslag godkändes. N:o 83, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 22, öfver väckt fråga om tillägg till 17 Cap, 32 §. Rättegångs-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779. Ansågs ej erfordra någon åtgärd å Ståndets sida. N:o 84, i anledning af väckt motion om förklarings meddelande, angående rätta grunden för förvandling till fängelse vid vatten och bröd af böter, som ådömas för sådana stölder, hvilka, enligt allmän lag, ligga i tveböte emot annan tjufnad. Bifölls. N:o 85, i anledning af väckt motion om föreskrifters meddelande, angående verkställighet af spö- och risstraff. Bifölls. N:o 86, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 23, öfver väckt motion om ändring af 1 mom. i 7 §. af 8 Cap. Ärfda-Balken.
I öfverensstämmelse med den uttryckta åsigten, att sådan bränvins-distillering, som i § 20 omförmäles, borde få utöfvas under alla tider af året, har Borgare-Ståndet nekat att åt § 35 gifva den lydelse, som Ridderskapet och Adeln, vid behandlingen af Betänkandet N:o 2, beslutat och Utlåtandet N:o 5 upptager: men som Presteoch Bonde-Stånden antagit inbjudningen att biträda Ridder-. skåpet och Adelns mening, så lärer vid hvad de tre sistnämnde Stånden i denna fråga beslutat böra förblifva. § 39. Med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, att afgiften för bränvinstillverkning skulle utgå med 16 sk. banko eller 50 öre Riksmynt för hvarje tillverkad kanna bränvin af den styrka, som i Utskottets förslag till förordning § 4 Bcv.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskotlets Memorial N:o 6. 3 funnes omförmäld, har Bonde-Ståndet afslagit inbjudningen till nämnde Stånd, att med öfrige tre Riks-Stånden sig förena om samma afgifts bestämmande till 60 öre riksmynt för hvarje tillverkad kanna sådant bränvin; och som denna fråga är af bevillnings-natur och således, vid omförmälda förhållande, måste genom votering i förstärkt Bevillnings-Utskott afgöras, får Utskottet föreslå följande voterings-proposition: i :o Den, som, lika med Ridder skap et och Adeln samt Presteoch BorgareStånden, godkänner Sammansatta Utskottets förslag, att afgiften för bränvinstillverkning skall utgå med 60 öre riksmynt för hvarje tillverkad kanna, briinvinet beräknadt till den styrka, som i § å af Utskottets förslag till förordning omförmäles, röste Ja. Den, det ej vill, röste Nej. Vinner
Såsom anledning till önskan af ytterligare controll öfver uppbörden anmältes vid sista Riksdagen den besynnerliga omständighet, att tillökningen i postinkomsten icke motsvarat en hillig väntan, stödd på 1818 års stora förhöjning, då icke blott allt porto höjdes 25 procent, utan äfven dessutom flera runstycken här och der tillädes. I sig sjelf kan, då rörelsen i landet, och dermed förenadt behof af postcommunicationer, icke kan antagas vara i aftagande, nämnde resultat icke förklaras iner än på två sätt, antingen såsom ett tydligt tecken till behöfligheten af en ökad controll å uppbörden, eller så alt den förhöjning som 1818 skedde, yppat åtskilliga missförhållanden i förut gällande Posttaxa, och många förut ansenligen skattande couiinunicalionsbehof sökt sitt tillfredsställande genom andra utvägar än [tosten, häldre än att draga den ökade porto-bördan. Jag vill här en gång för alla hafva anmärkt, att jag alldeles ieke inlåter mig på den van - 3go Den io December e. m. liga banan att yttra eller ens för mig sjelf fastställa en tanka om huruvida bägge, eller endera af nämnde orsaker varit verkande till det anförda resultatet. Min mening är, då jag fordrar ytterligare controller, icke att anklaga någon af Postverkets hvarken högre eller lägre personal; mitt syftemål är så ofta det kan undvikas aldrig någon person, och här är det sä mycket mer en skyldighet, som blotta förmodningar äro möjliga, och inga bestämda skäl.
Då tre Stånd redan fattat definitivt beslut i frågan, och Utskottet således blott behöfver anmäla detta, instämmer jag i Herr Hjertås förslag. Herr Hjerta: Jag måtte blifvit miss - Den 12 Februarii e. m. 39 förstådd af Herr von Hartmansdorff, ty jag mente blott det första Betänkandet af de nu föredragna; och mitt yttrande liar blifvit så skyndsamt affordradt, att jag förmodar det RiddarhusSecreteraren bar för afsigt att nästa Måndag afsända återremissen, hvadan jag förnyar min anhållan om föreläggande af viss tid för Utskottet att inkomma med förnyadt Utlåtande, hvari Utskottet kan, om icke göra ändring i sitt förra förslag, dock deri proponera ett tillägg, enligt hvad liu blifvit begärdt. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att SlatsUtskottets under N:o 382 afgifne Betänkande, i anledning af Kongl. Majrts nådiga skrifvelse, angående lättad utväg till Lånebidrag åt fastighetsägare, blifvit den ii dennes eftermiddagen af Ridderskapet och Adeln till Utskottet återremitteradt, samt hemställde, om Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt anmoda StatsUtskottet, att, inom åtta dagar, efter af nämnde återremiss erhållen del, med Utlåtande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkomma. Ropades Ja. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 2 dennes under N:o 384, afgifne, och den 4 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, angående så väl sättet för utlåningen af de 4o Den x2 Febrnarii e. ra. medel, hvilka genom upptagande af det i Betänkandet N:o 38a föreslagne lån skola för RiksgäldsContoirets Herrar Fullmäktige hlifva disponible, till låns utgifvande emot inteckning i Jordegendom å landet och i städerne, som vissa allmänna föreskrifter i detta hänseende för hemälte Herrar Fullmäktige.
Korangens Befallningshafvande låter hemforsla honom, om dess hemvist kan utrönas, eller i vidtigt fall, förfar efter allmän Lag. Det synes nog, ett TafethusstrafF blott en gång fördubblas ifrån en till högst tre månader första gången, sann ifrån 2 till högst 6 månader andra gången, och framgent enär någon, som njuter fattigvård , förbryter sig emot dervid lagligen antagne Stadgar; börandes det efter Utskottens tänka , bero på Kongl, Majus Befallningshafvande, efter gjord åklagan af fattigsty» relsen, som bäst känner den feiagtiges lynne och förhållande, huru lång tid af maximum och minimum, han för hvarje gång bör denna correciion underkastas. 5:0 Den för sista classens fattige uti §. 5 föreslsgne åtgärd, att såsom bsstraff» ning tili hälften förminska fattighjonets dagportion af kost, kunna Utskotten ingalunda finna lämplig. Ett fattighjon bör efter sa - LqgUt skot tits Betänkandtn* 42 658 LagUtskottets Betänkandett, l<ens natur, och för att ej motverka dea rätta afsigten med ali Fattigvård, icke nju. ta större förplägning ån hvad tili dess nödtorftiga uppehälle ovilkorligen fordras Detta låter sig följagtligen, utan att ingå på en slags tortur, utur våra Lagars esprit alldeles utesluten, icke förminskas. Sålunda synes med dessa slags fattige ingen annan bestraffning kunna användas, än varningar och tilltal, samt att de på sin vistelseort uti hembyggden hållas till det arbete de kunna åstadkomma, och för öfrigt deras vidare utvandring i möjligaste måtto förekommes. Uti 7 §. bör vid husbonde eller vårdare tilläggas, att den motvillige må be. handlas efter TjenstehjonsStadgan, och der ej detta hjelper, då till Konungens Befallningshafvande öfverlemnas, att vidtaga de Correctionsmedel, som föregående §. §. utstaka.
Men när denne tvekade sade slottsfogden med öfvertygande stämma: "Det är alls inte farligt der inne fastän der är kallt och otrefligt. Vi behöfva ej heller vistas der så länge." "Gå du förut, min son", uppmanade pater Clemens. "Jag kommer straxt efter." Slottsfogden steg in och placerade den lilla lyktan, hvars sken nätt och jemt kunde upplysa rummet, på ett vid främre väggen stående bord. Sedan munken derefter också inkommit stängde Fuchs varsamt dörren och gaf pater Clemens ett tecken att taga plats, på stenbänken vid bordet. "Ni må tro", sade han derefter, "att detta rum har sin intressanta historia." "Jaså", svarade augustinermunken kort och godt. Utan att låtsa om detta korta och föga uppmuntrande svar fortsatte slottsfogden: "En af min nuvarande husbondes förfäder, hvilken känner jag dock icke, var en mäkta lärd herre, som stod i stor gunst hos kejsaren. Han önskade dock helst att vara ensam och drog sig för den skull undan hit ned i detta rum, der han både sof och studerade. Derjemte befallde han alla sine tjenare att säga att han var bortrest då någon kom och sökte honom. Och det förunderligaste är att tjenarne trodde det." "Hur så", menade pater Clemens nyfiken. "Jo, den besynnerlige kärren gick tillväga på så sätt att han verkligen reste i öppen vagn ifrån slottet. Utkommen, i skogen lemnade han den och återvände i hemlighet till slottet genom en lönngång, som leder hit, och genom hvilken det också ska' lyckas oss att fly undan. Hans ende förtrogne voro kusken och den gamle trotjenaren. De buro derefter genom samma lönngång, som vi nyligen kommit, mat och dryck till honom och detta ibland under flere veckors tid." "Det var en besynnerlig gubbe", utbrast pater Clemens, "men inte ser jag till någon lönngång ut i det fria." "Jaså, inte! Se nu då", utbrast räfskinnet och tryckte på en knapp i väggen. Genast vände sig ett par släthuggna stenar ljudlöst inåt, och mynningen af en kolmörk gång blef synlig.
Hvad beträffar elektriska telegrafer, får jag äran uplysa att anledn:n, hvarföre icke elektriska telegafer varit inryckta i förslaget har varit den, all denna väg blott afser en ganska kort linie och att på samma tid, som detta förslag väcktes, det var ett bolag, som erbjöd sig att i Sverige anlägga en telegraf-liuie ifrån Stockholm till Götheborg, och då hade del varit, såsom jag tror, föga ändamålsenligt att förhöja kostnaden, genom tillägg af kostnaden för en telegraflinje, då jernvägsbolaget egde tillfälle att upgöra kontrakt med ifrägavande bolag, emot det att detsamma fick begagna jernvägen, så långt den räckte, för upsältande af deras elektriska telegraf, hvilket innebär för dem en ganska stor fördel, och på detta sätt kunde jernvägslinien på vissa tider af dagen äfven få gratis begagna sig af telegrafen. Nu har förhållandet blifvit annorlunda, och jag får säga, alt hvad på mig ankommer, så skulle jag icke hafva något emot, att äfven kostnaden för en elektrisk telegraf intages i anläggningskostnaden: jag skall fastmer göra allt mill till alt det må blifva förhållandet; men jag tror, att det nu icke vore rätt, alt intaga detta såsom ett vilkor, af det skälet, att om vi tänkte oss den elektriska telegrafens utsträckning emellan Götheborg och Stockholm, och densamma tillhörde ett enskildt bolag, så skulle telegraflinien, ifall jernvägen, då den afslås till Regeringen, icke vore utsträckt emellan Götheborg och Slockholm, derigenom brytas för den del deraf, som tillhörde jernvägen. Jag tror således, att jag har gifvit tillräcklig förklaring öfver dessa Gr. Lagerbjelkes förslag. Hvad deremot beträffar kostnaden för telegrafliniens begagnande af kronan, så tror jag icke ens, att det vore rätt eller att del skulle komma att fordras, att kronan derför erlade betalning. Man har hemtat farhåga deraf, alt det skulle blifva ett utländskt bolag, och jag tager mig friheten anmärka, då jag nu har ordet, att det är oriktigt att så mycket tala om illvillja, hvilket säkerligen härledt sig frän nyssnämnda farhåga.
Man hör i allmänhet inom de särskilda corpserna, att hvar och en inom den corps, han tillhör, känner bäst, hvar skon klämmer. Vi hafva hört, huru civila personer talat för ökade anslag för civilstaten, men med största sparsamhet gått tillväga, då fråga blifvit om militären. Jag har böljat min bana såsom militär och fortsatt den på civila vägen, men tillhör nu ingendera corpsen och är således opartisk i detta ämne. Hvad löner i allmänhet beträffar, är det en ganska oriktig tanke, om man föreställer sig, att militären i Sverige är mera gynnad, än civila corpsen. Jag har ej den lönestat, som af K. M, blifvit yrkad, men jag har den, som vid sista riksdagen af StatsUtsk, föreslogs. Der ser jag först capitainer, som betala accord, stå för 85o r:dr, men vid de Skånska regtterna, hvarvid inga accorder äga rum, stå för 700, lieutenanter för 4oo och fänrikar för o.5o och vid Skånska regtterna för 220 r:dr. För lägsta graden inom K. M. Cancelli, eller copister, är deremot föreslaget 400 »"dr, ehuru dessa kunna bereda sig biinkomster, hvilket sällan är förhållandet inom militären. Ehuru jag gerna instämmer uti hehofvet af lönetillökning för civila embetsoch tjenstemän, tror jag likväl, att militären icke är bättre lottad, utan snarare sämre, då man jemväl beräknar den fatiganta tjenstgöringen, särdeles då det numera icke går an, som i gamla dagar skall hafva händt, att, under det officeren exercerade en division, betjenten var till hands med en ländstol, hvaruti han hvilade sin lekamen. Sådant låter sig icke göra nu för tiden. Civila corpsen har den oinskränkta rättigheten att vid 65 års ålder retirera med hela lönen. Civilen har dessutom en stor pensionscassa.
BancoUtskottets Memorial, N:o 2g, angående några förändringar och närmare bestämmanden af grunderne och vilkoren för Assignering på Ban» ken; samt Betänkande, N:o 31, om ytterliga, re åtgärder för Silfverköp, samt fortfarande Silfverinvexling å 128 sk. per R:dr, till och med den 00 September innevarande år. S. D. Bevillnings-Utskottets Betänkande Nto lG, i anledning deraf, att Kongl. Maj.-t, i sammanhang med Nådig Proposition om Curhusafgiftens utgörande, till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna», om »eke BarmhertighetsInrättningarne borde från erläggande af be - Prot. Utdrag dtn 14 April 1829. 63 ■viUning för deras egendomar af både hus och jord njuta befrielse, blef, vid förnyad föredragning , i anledning af deremot gjorda anmärkningar, af Preste-Ståndet återremitterad!, S. D. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets Memorial , N o 35, nied anledning af hvad 1827 års Revisions-Berättelse förmäler om det skick , hvaruti trossbottnarne i det så kallade Archiveller mindre Bancohuset sig befinna , blef detsamma af Preste-Ståndet gilladt, S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades, i anledning af deremot gjorda anmärkningar, alllmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande, Nm 8i, i anledning af väckt fråga, dels om tillägg i föreskrifterne, rörande Afvittrings-Verket inom Luleå Lapp* mark , och dels om behofvet af åtskilliga åtr gärder till förekommande ?f Lappska folkstammens undergång. S. D. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Utlåtande, N:o 1, i anledning af Herrar N. G. Donners och Carl Valleijs väckta 54 Prol. Utdrag den i4 April 183g1.
Domstol j och att dessa balancer, ehuru till numerären ökade, likväl tilltagit i mindre förhållande, än målen i allmänhet; hvaraf följer att Skånska HofRättens inrättning icke varit nödvändig för målens skyndsammare behandling, helst om detta ändamål för någon tid behöft befordras, säkrare och för Staten mindre betungande medel dertill Den 23 Maji, 291 funnits medelst Extra Ledamöters adjungerande med arfvode», eller ordinarie Ledamöters constituterände med lön, antingen till de nuvarande 4 Divisionernas förstärkande elier tormerande af en ny, genom hvilka medel äfven den drygare kostnad undvikits, som troligen blir af nöden, i anseende till Skånska HofRättens behof af flera Ledamöter. Närheten af en ÖfverDomstol skall föranleda dess besvärande med mål, sorn man kanske icke skulle anse mödan värdt, att på lane gre afstånd fullfölja. Göromålen skola alltså ökas, och dessutom torde en förstärkning af Ledamöternes antal erfordras, så vida de sko» la njuta någon ledighet och göromålen icke skola afstadna vid inträffände sjukdom eller annat förfall. Om, å en annan sida, afseendet på obei qvämligheten för Invånaren i aflägsna provincer, att på längre afstånd utföra Rättegångar ingått i beräkning vid inrättningen af den ifrågavarande HofRätten, anser jag denna anledning vara mindre vigtig; det är en sälsynt händel* se, att en part personligen utför talan i Hof-: Rätten och förmonen af dess närbelägenhet består då endast i besparing af postporto och möjligen af tid, genom något kortare Vade-, Besvärsoch Cömmunicationstid; men då det icke kan fordras, att det allmänna gör uppoffringar, för att minska några enskildas utgifter, bör allt afseende på en sadan anledning förfalla. Efter min öfvertygelse är alltså LagEJt - ig2 Den 23 Maji. skottete utlåtande angående den Skånska HofRättens nödvändighet ogrundadt. jag har fram-* stäldt de omständigheter, hvarpå mitt Omdöme sig grundar, och jag anser dem föranleda ärendets återremitterande, till samma Utskott, oin icke Högloft.
På slaget 8 satt jag i vagnen, och så bar det af i karrier genom den bländande Kaiserstrasse och det ändå intensivare upplysta Zeil direkt till Zoologischer Garten. Ett » Nicht da, gnädige Frau, » räddade mig nere i vestibulen från att hufvudstupa rusa in i studentflocken. På galleriet voro alla bord redan besatta med till största delen unga » Korpsschwester », fagra under ögonen och i toaletter, som i färgglädje täflade med lokalens läckra målningar. Den bästa platsen af alla, midt emot hästskobordet där nere i salen, var upptagen af en äldre och en yngre dam med en svärm uppvaktande kavaljerer. Efter ett kort rådslag med en förbindlig marskalk slog jag mig ned framför en, ganska vidsträckta vyer medgifvande, pelare vid sidan af den äldre damen. Tvärs öfver salen och parallelt med hästskobordet löpte till höger om detta tre, till vänster fyra lika långa bord, hvarförutom dylika voro placerade på längden vid de förras nedre ände. Platsen för de olika kårerna var betecknad genom dessas å bordskifvan med krita skrifna namn, såsom Falatia, Bonn, Suevia, Miinchen o. s. v. 1 i QENATORN ROMTTALDO BONFADINI, som ny* P ligen helt plötsligt afled i sin födelsestad Sondrio, var en af de främste för att ej säga den allra främste bland pressens män i Italien. President för Boms journalistförening, var han ledare af förhandlingarna vid den internationella journalistkongress, som under sistlidne april månad afhölls i den gamla Tiberstaden, och de af våra svenska kolleger, hvilka voro där närvarande, bibehålla säkerligen i friskt minne hans sympatiska och älskvärda personlighet. Sveriges journalister hade för öfrigt tillfälle att göra den framstående mannens bekantskap redan sommaren 1897 unE. BONFADTNI. der härvarande stora journalistkongress, till hvars mest bemärkta medlemmar han med rätta räknades. Bonfadini var född 1831 och inträdde år 1855 i pressens led.
Stadens Folkmängd har utgjort, enligt Manlalsförteekningarne: År 1838 Mantalsskrifne: Mankön 24,751 gfQvinkön 33,425 5g j~jq Mantalsfrie: Mankön 14,020 Qvinkön 11,069 25089 g3 ^ „ 1839 Mantalsskrifne: Mankön 24,669 Qvinkön » . 33,686 5g 355 Mantalsfrie: Mankön Mankön 24,706 Qvinkön 34,097 -g gQg Mantalsfrie: Mankön 13,782 Qvinkön 11,570 o 23,800 Qvinkön 33,303 jqo Mantalsfrie: Mankön Under dessa fern år har alltså Innevånarnes antal, sorn år 1837 uppgick till 83,117, ökats med 2,063 personer. Denna tillökning år uppkommen endast genom inflyttningar; ty antalet af de i Hufvudstaden födde har samma tid, såsom äfven förut vanligen ägt rum, betydligt understigit antalet af de döde. Förhållandet dermed har nemligen varit följande: Födde: Döde: I afseende på Folkets lynne, bildning, sedlighet, konstoch nårings-Jlit samt välmåga anser Öfver-Ståthållare-Embetet sig hafva anledning till det allmänna omdöme för de ifrågavarande åren, att ehuru obestridligt är, att Folkets upplysning och bildning äfven under denna tid varit med allvar omfattade och främjade, samt att konstoch näringsflit i mångå delar utvecklats, synes dock sedligheten samt aktningen för lag och ordning hafva aftagit och välmågan i allmänhet vara förminskad. Bland den lägre folk - 4 klassen isynnerhet hafva sjelfsvåld, lät ja, sedeförderf, fattigdom och tiggeri alltmer utbredt sig; och brotten bafva beklagligen varit talrikare än tillförene. För gröfre brott bafva i Poliskammaren varit tilltalade:
Se äfven Kapellförsamling. 102 — K — Kyrklig representation, angående förslag till organiserande af en ny. I. 107. B. 144. Kyrkligaoch undervisnings-ärender, om inrättande af en Oentralmyndighet för. II. 166. II. 517. Kvrkobetjente, angående förändrad lagstiftning rörande val af. XI. B. 269, 288, A. 303. Kyrkooch Skolbyggnader, om medels anvisande till lån för. VIII. B. 175, A. 193. Kyrkohandboken, psalmboken, katekesen, om begagnande undantagsvis af de gamla. II. 169. R. 171. Se vidare Lag-Utskottets Memorial N:o 46. Kyrkohemmannen, s. k., i Halland, om åtgärders vidtagande för att under vissa vilkor bereda åboerna å dessa dispositionsoch besittningsrätt till samma hemman XI. B. 20- A. 76- Kyrkolagen 10 Kap. om dels upphäfvande af detta, dels lörändring af samma kapitel, och hvad i öfrigt är vordet, stadgadt i afseende på kyrkotuktens upprätthållande. XI. B. 332- A. 355. — 24 Kap. 32 §, angående ändring af. X. B. 205, 248. A. 318. Kyrkomöte, att Rikets Ständer måtte, med tillkännagifvande att de vilja anslå medel till omkostnaden för ett kyrkomötes hållande, hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit ville till nästa Riksdag låta utarbeta och förelägga Rikets Ständer en lag för allmänt kyrkomötes hållande under loppet af åren 1860 och 1861. I. R. 97. — om stiltande af lag angående allmänt. Kyrkoråd, om ändring i vissa delar af K.
» Bekymra dig inte för det, kära barn, » sade hennes man och klappade henne lätt på handen, » det blir nog bra med d e t. » Hvilket svar hon för resten kunnat ana på förhand — John hade minsann annat att tänka på och intressera sig för än så- dana där bagateller, som han aldrig kunde ägna mer än en synnerligen förströdd uppmärksamhet. t. ex. som med julklapparne. Hon suckade litet beklämdt, men tog ögonblicket därpå så att säga tillbaka denna otacksamhetens suck med den reflexionen, att John j u var en så innerligt god man, som ändå menade så väl, om han nu också inte hade tid att deltaga i alla hennes små funderingar och idéer. Nej, det var inte godt för herr Törnell att få tid till öfverlopps för småsaker; han var banktjänsteman, stadsfullmäktig och ordförande i åtskilliga bolag och komitéer, en man, som från tidigt på morgonen till sena kvällen outtröttligt nötte sin kraft på de mest skiftande samhälleliga värf — de lade så helt beslag på honom, att någon gång i ensamma stunder till och med han själf med ett visst mismod tyckte sig vara blott en arbetsmaskin. Det var en sådan där » ensam stund », han en eftermiddag fram på nyåret unnat sig i sitt arbetsrum. Det knackade på dörren och betjänten tassade in. » Kan man få vara.i fred — jag har inte ringt! » sade herr Törnell kärft. men nu förstod han, hvart åtskilligt hennes dryga handpenningar tagit vä- af gen ... Kvinnan berättade, att Fru Törnell ända sedan julen hjälpt henne och hennes familj, en dödssjuk man och minderåriga barn, med kläder, mat och pengar. De hade under bostadsbristen fått bo i ett skjul, men fru Törnell hade nu för hela året skaffat dem en varm och God liten bostad, läkarehjälp åt mannen och arbete med fintvätt åt henne själf. ja, gud välsigne den frun. pä Om förlåtelse, herr direktör, » sade betjänten och stannade villrådig, » det är en främmande kvinna, som nödvändigt vill tala vid direktören, eftersom frun inte är hemma för tillfället. » Eftersom frun inte är h e m m a? » eftersade herr Törnell, » hvad menar hon med det?