Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad kan vare orsaka, att du så ifrigt lägger dej ut för den der torper-stackern? Lisa. Åh, det går mej som en knif igömmen hjerte. Den der visa, som Erik nyss sang, var säkert om Jan Hanssons Anna. Sven. Jan Hanssons Anna? Den trasungen! Hvem tusan skull' vare så tokig och dikte viser om henne? Erik (^ifrigt^) Om ni kände Anna ändå! Hon är den bästa, den mest renhjertade flicka på jorden. Lisa (^orolig^) Herre Gud! Har du då verkligen fattat kärlek te henne? Erik (^efter en stunds tvekan, bestämdt^) Ja. Sven (^slår ihop händerna^) Nå, maken har jag foll aldri i verla hört, så gammel jag är! Anna? Är du splitter rasande befängd galn, Erik? Du skull' ha fattat tycke för Jans Anna, du, som får ärfve en hel gål och blir den rikeste bo'n i sockna, och ho, som inte får så pass som e träsked efter sine föräldrer? Nej, nånting så orimligt kan jag aldri tro, om di också plugga' in'et i skallen på mej med en yxhammere. Erik. Många gånger har jag ämnat tala med er och bekänna min håg för Anna; men ert ovänliga tal om Jan Hanssons har gjort, att jag inte vågat det. Nu vet ni saken, och jag ber er så innerligt: låt inte oss barn plikta för er ovänskap! Vi kan inte lefva utan hvarandra. Sven. Kan inte lefva? Hör bare, så grannt han orerer! Der ha vi såleds orsaka, hvarför du lägger dej ut så för Torper-Jan. Men slå di der dumhetera ifrå dej, gosse! Anna blir aldri di' hustru, så framt jag får rå. Hvad tycker du, mor? Har du nånsin hört ett så befängdt påhett? Pojken är inte rektig i hufv'et. Lisa. Nej, Gud hjelpe mej, nock låter det månge gånger, som han vor' förläsen. Säj, Erik, har du länge bure tycke för Anna? Erik. Ja, så långt jag kan minnas tillbaka. Lisa.
Transport-Resolutionen den 9 Sept. 1741 och Arrende-conti actet den 20 Sept. 174a, Bergslaget upplåtne och Silfververket åtföljande förläningar och donationer, helig och orubblig, som Bergslaget å sin sida icke underlåtit, att ställa sig utfärdade Författningar och föreskrifter till efterrättelse; att om äfven, emot förmodan, beståndet af contractet skulle, genom målets öfverlemnande till laga pröfning Betänk an den, iV:o 199. 1-1 kunna häfvas, Collegium svårligen kunde inse, hvad sein dermed i sjelfva verket vore vunnet, så vida som det nemligen torde böra antagas, å ena sidan, att Silfververket, utan något direct understöd, ungefärligen motsvarande det Bergslaget nu, på grund af ingångne Contracter, tillgodonjuter, för det närvarande icke skulle kunna fortdrifvas på rätt bergsvis elier med behörigt fullföljande af den plan, sorn för Grufvubrytningen och i allmänhet Silf ver t i 11 verkningens successiva utvidgande redan blifvit uppgjord och till en del, med dryg kostnad, i verket ställd, och, å andra sidan, att Silfververkets öfverlemnande åt sitt öde, i det verkligen lofvande skick, hvari detsamma sig nu befinner och efter så stora derå förut gjorda uppoffringar, skulle, genom de menliga och förstörande verkningarne deraf på ortens urgamla folknäring samt de enskilde delägarnes bestånd, för det allmänna tilläfventyrs medföra större eller i visst afseende mera kännbara förluster, än dem man från början genom förändringen velat undvika; att i betraktande således deraf, att så väl den ifrågavarande ortens, som det allmännas interesse fordrade upprätthållande af Sala urgamla Silfververk , som under serskilda tidskiften tillförene varit af stor vigt för StatsVerket, och under de sednare åren blifvit uppbragdt till den icke så obetydeliga tillverkningen af 3ooo lödige marker Silfver och derutöfver; att en vidtagen förändring eller rubbning utaf de rörande Silfververket hittills gällande K.
Dörren till höger om hans öppnades och ett manhaftigt fruntimmer kom ut. – Hvad vill det här säga? frågade hon med gäll röst. Kommer herr Lindqvist hit igen, fast jag i morgse sade, att herrn inte fick sticka sin näsa hit, förr än hyran vore betald? – Bästa fru Jonsson, börja inte nu igen! Jag vet allt hvad ni har att säga, och ni vet också allt hvad jag kan svara er: att ni, så fort jag kan skaffa något, får edra penningar. Nu är jag trött. Ni kan väl inte begära att jag skall gå ute i ösregnet heller! – Jaha för all del, jag skall tiga nu; men i morgon skall jag låsa igen rummet och sjelf taga nyckeln till dess jag får det uthyrdt åt någon, som kan betala. – Men så skrik då inte så mycket, fru Jonsson! – Bah, det vet jag visst det! Herrn är rädd för att fröken Nora skall höra hur herrn har det. Liksom hon inte sett tillräckligt af eländet förut. – Hvad tjenar det till att ni nu säger allt det här? – Ja, inte tjenar det till något, det må då gudarne veta; men jag tycker att jag har liksom en smula rättighet att fordra min hyra. Och den som inte betalar, kan gerna tåla att höra ett ord. – Ni skall få penningar har jag sagt. Låt mig få gå in nu. Redan i morgon skall jag försöka skaffa, om inte alltihop, så åtminstone en del. – Låt se att herrn håller ord! För resten är det inte stort att lita på. Det har herrn sagt så många gånger, att jag nu vet hvad herrns löften gå för. Dermed gick hon. Arnold trädde in i sitt ytterst tarfliga rum. Gråten satt honom i halsen af harm. Huru gerna skulle han inte velat slunga hela hyran åt den ogina värdinnan, om han blott kunnat! Han kastade sig i soffan och bet hårdt i hörnkudden för att undertrycka ett tjut af vanmäktig smärta och ilska. Han låg en lång stund sålunda i en vrede, som småningom öfvergick i ett dvalliknande tillstånd, hvarunder han ingenting kände, ingenting tänkte. Det var kolmörkt i hans rum och atmosferen var osund, kall och fuktig. Der hade hvarken eldats eller vädrats på lång tid. Arnold bekymrade sig litet härom.
Då Kongl. Majit ansett angeläget att i tid -vara betänkt på vidtagande af sådana åtgärder, sorn, i händelse de i riket nu befintliga enskilda Banker skulle vid oktrojlidernes utgång upphöra, må kunna på ett tillfredsställande sätt förekomma den stockning i allmänna penninge-rörelsen samt i handel och näringar, som dessa lån-inrättningars upphörande ovilkorligen måste medföra, så framt icke deras verksamhet varder öfverflyttad på andra anstalter, hvilka i sig inneburo trygghet för de allmänna kreditförhållanderné och åt dem kunde gifva riktning, säkerhet och stadga, samt inom sig egde eller på naturlig väg åt sig beredde de af ett utvidgad t jordbruk, stigande industri och tilltagande folkmängd påkallade hjelpkällor, som för det allmännas förkofran och ökade välstånd icke borde saknas; så har Kongl. Majit, genom Nådigt Bref af den 9 Juli 1852, uppdragit åt en Komité, att, efter' noggrann pröfning af ämnet, med underdånigt betänkande derom lill Kongl Majit inkomma. Enligt Kongl. Majlis Nådiga föreskrift åligger det Komitén att deruti framställa förslag till sådant ordnande af kredil-fdrhållanaérne och läne-ansta lierne, hvarigenom, med fästadt afseende å Rikets Ständers genom grundlagarne förvarade rätt att bestämma om förvaltningen af Rikets Ständers Bank, penninge-cirkulationen och näringnrnes utveckling på ett med rikets nuvarande ställning samt folkets lynne och verkliga behof öfverensstämmande sätt må kunna befordras, äfvensom trygghet för framtiden beredas emot de hvalfningar i penningeväsendet, hvaraf riket i förra tider rönt kännbara olägenheter. Kongl. Majit bemyndigade Komitén, för sådant ändamål, att så väl ifrån vederbörande infordra de uppgifter och meddelanden, Komitén kunde finna erforderliga, som ock höra personer, af hvilka Komitén ansåg sig kunna erhålla gagneliga upplysningar. Vid fullgörandet af det vigtiga uppdrag, Komitén sålunda erhållit, har ordnandet af kredit-fÖrhållanäerne ansetts höra i första rummet komma under betraktande, såsom grundval både för samhällets förkofran och för en ändamålsenlig bankrörelse.
Jag tror, att det ingalunda blir lättare att betala 4 sk. Bko än 1X? öre. Det gamla kopparmyntet är nu sällsynt de nya öre-styckena deremot komma allt mer i rörelsen; hvad silfvermyntet beträffar, torde 10 ören redan vara långt vanligare än 4 sk. Då dessutom K. M. och R. St:r redan beslutat, att inga halfva ören skola i kronans räkenskaper uptagas, förefaller det mig abderitisk t, att i detta fall följa en annan regel. Någon förlust tror jag ej heller skall upstå; det ålen gammal erfarenhet, att billig nedsättning i postportot verkar förökning af post-intraderna. Ehuru en så betydlig nedsättning skedde vid det allmänna medelportots införande fordrades dock ej mer än 9 månader för att inkomsten skulle upstiga till hvad den förut varit, nu är den högre än någonsin förr. Jag hoppas således att R. o. Ad., i likhet med de öfriga Stin, bifaller punkten. Den härefter till bifall å förev.-de punkt framstälda propos:n besvarades med starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande De öfrige punkterne af förevide Betänk, biföllos utan discussion. Anmäldes till bordläggning Beviiln,-Utsk:s Betänk. N:o 32, i anledn. af väckte motioner dels om utvidgning i den presterskapet tillerkända fr i brefs-rä tti ghet, dels om en sådan rättighets meddelande åt Skolstyrelser, Sparbanker och inhemska Brandstodsbolag. Gr. Lagerbjelke, Gust.: På föredragningslistan finnes en motion ar Hr Cederschiöld, åsyftande, att ett ärende måtte af R. St:r vid innev:de Riksdag afgöras. Jag vill icke utlåta mig deröfver, huruvida den kan vara behöflig eller ej, men om den skall kunna föranleda någon åtgärd, bör den så fort som möjligt remitteras till Utsk. Jag får derföre anhålla, att densamma måtte upföras på föredragningslistan till nästa plenum näst efter den K.
så torde en annan redaction, i början af denna §, vara af nöden, helst meningen väl lärer vara, alt å Sönoch Helgedagar bränvin å gästgifvaregårdar och andra tillåtna minuleringsställen, ej må i minut försäljas, annorledes än vid måltider. 5:o Mot 4,0 får jag anmärka, att jag gifver företräde åt det stadgande i slutet deraf, som innefattas i Afdelningens förslag, så lydande: ” bos andra, än dem på stället bränvin utminutera, ”eller ock fått Kongl. Maj.ts Befallningshafvandes serskilda tillståndsbref att der under marknader spisqvarters-näring idka”, och hvilkas antal medgifver.” Af Herr Horin: ”Då jag uti flere punkter af hvad de sammansatta Utskotten föreslagit varit af mer eller mindre skiljagtighet, men anser ett framläggande deraf skulle blifva alltför vidlyftigt, får jag föi klara min belåtenhet att sålunda hafva nedlagt min reservation.” Af Anders Larsson från Westerås Län: ”Ehuru jag i allmänhet delar de åsigter,' sorn legat lill grund för de sammansatta Utskottens afgifna Betänkande, angående reglemenlar iska föreskrifter för bran vinsbränningens utöfn ng m. m., har jag dock varit från majoriteten skilj gtig i nedannämnde punkter, hvilka jag anser mig böra i form af reservation angifva. Uti 44 § Betänkandet-stadgas bland annat, att, derest någon individ, som tillhör en menighet, hvilken allmänt afsagt sig brån vinsbränning, äfvensom emottagande af sådan vara, skulle ht finnas innehafva bränvin i sitt förvar, detsamma då skall anses förverkadt, samt innehafvaren dessutom underkastad böfes-ansvar. Detta stadgande är, enligt min åsigt, högst obilligt och ofta lill och med ledande till husfr,idens störande. Hvar och en Bilt. till RSt.
Och det var för dessa små fina aristokrathufvuden, som han gjorde sina högsta och djärfvaste volter där nere på gatan, det var för deras skull, som han gick så länge på händerna med hufvudet nedåt, tills blodet höll på att spricka ut genom näsa och ögonhålor — endast för deras skull. Fastän det visste ingen af hela den där gapande, beundrande pojkskaran, som vid sådana tillfällen skockade sig omkring honom. Den lilla västsömmerskan hade en gång för länge sen i tiden varit ung, glad och täck; då hade hon haft halfva hufvudet i stor bränd lugg. Nu för tiden brändes aldrig luggen, utan stod rakt ut, blandad medgrofva grå hårstrån. Mellan luggen och det längre håret, som var slätt kammadt bakåt och hopsnörpt nere i den magra nacken uti en hård knut, hvarifrån rostiga hårnålar brukade stå ut, gick en bena. Den hade blifvit så bred, den hvita benan under alla dessa år, som maskinen gått och Kalle växt upp. Luggen och det långa håret liksom åkte allt mer ifrån hvarann, för hvarje dag, som gick. När Kalle satt där och sprättade, vanligtvis på de sömmar han ej skulle sprätta, brukade Redigeras af Sophie Linge. Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf. han sitta och se på den där benan, som lyste hvit i halfdunklet. Den blef i hans fantasi en bred väg, som ledde till ett slott och slottet var hårknuten i nacken och de rostiga nålarna, som stodo ut, blefvo vakter med dragna svärd och den raka, grå luggen blef en tät skog, hvarifrån hotade tusen faror. Och Kalle själf vandrade på den breda, hvita vägen och han trotsade och öfvervann de tusende farorna och hindren, ty i slottet sutto tvänne prinsessor med hängande pagehår och sågo på med sina stora, allvarsamma ögon, hur han stred för dem. — Det var tidigt på våren. Då tilldrog sig en mycket viktig händelse hos de små fröknarna Kugge.
Beträffande denne Läkares station, så skulle jag anse Ljungby Tingsställe dertill böra utses, såsom beläget ungefär midt uti det område hvarom nu är fråga; men då det torde vara angeläget, att Apothek är att tillgå å det ställe der Läkaren sig uppehåller, bör jag jemväl nämna, att ett sådant redan finnes inrättadt i Vernamo inom Össbo Härad, samt att denna Gästgifvaregård är belägen endast fem fjerdedels väg från Vässbo och tvänne mil från Sunnerbo Härads gräns; och det Den i Martil. 39 ir det med afseende härå som Wernamo torde böra bestämmas tiil station för den ifrågavarande Provincial Läkaren. Jag anhåller Ödmjukast om remiss af denna min motion tili Oeconomieoch Stats-U-frskotten. Friherre Wrangel, Henning: Linder de interessanta discussioner och Anföranden som ägt ruin öfver landets närvarande förlägenhet, har jag till denna stund, blott med min uppmärksamhet följt dessa öfverläggningar, under afvaktan af ett för min öfvertygelse tillfredsställande förslag till afhjelpande af det onda men som motionstiden lider till slut —- och, enligt mina åsigter, icke något fullständigt system blifvit framlagdt, ehuru både Grefve Hård, Friherre Cederström, Herr Tham med flere utbredt ljus öfver detta ämne; så torde det icke af Ridderskapet och Adeln synas förmätit, att jag vågar anhålla om tillstånd att framställa en motion, rörande industrien i allmänhet, lämpad på Sverige, hvars utarbetning och detailler jag förbehåller mig att längre fram, sedan den korta inotions-terminen är förbi, inför Ridderskapet och Adeln till granskning framlägga. Konungens nådiga skrifvelse rörande näringsfriheten, torde göra mitt förslag öfverila - I Den i Martti, digt, men som jag icke haft tillfälle att dejvsamraa genomläsa, och genom mina anmärkningar, äfvensom andras, åsigterne må hän* da blefvo alltför delade, så vill jag ej dröja med framställandet af mina tankar i detta ämne. Under denna synpunkt, utan att tilltro mig inse det rätta, skall jag försöka att framställa juina tankar i åtskilliga angelägenheter.
Då vore jag ej mera ensam: det starkaste och heligaste band sammanhölle mig då med ett annat väsende – men vore det också nyttigt? Jag frågar mig om jag kunde bereda detta barn den sällhet, jag ville skänka det? Skulle det ej en gång, då tiden och förnuftet undanröjt barndomens lyckliga okunnighet, rodna och sörja öfver den, som det enligt naturens bud borde vörda? Och skulle det finnas något straff jemförligt med det att höra sonen afsky sin far, kanske förebrå föräldrarne lifvets bittra gåfva? Nej, hellre än detta vill jag ständigt vara ensam! För några stunder, månader, till och med år af sällhet vill jag icke äfventyra att i utbyte emottaga den djupaste och verkligaste sorg. Gud är rättvis – straffet uteblir icke! Jag vågar ej ens bedja om den lycka, som utgör qvinnans högsta tröst, bästa målet för hennes lif. Omkring Gabriella vill jag sluta all den kärlek, jag kunde slösa på mitt eget barn. Gabriella är äfven moderlös. Icke förgäfves har Gud satt henne under min vård.” Sådana voro Erikas betraktelser. De utgjorde ett behof för hennes varma hjerta, som under hela lifvet erfor den trånande längtan, hon försökt gifva klarhet i ord. Men sedan hon lemnat sin ensliga kammare och trädt ut i de dagliga rummen till sin omgifning samt återtagit sina pligter och göromål, då var hon den verksamma, förståndiga och ömma husmodern, som ej tycktes hafva något annat mål, någon annan känsla, än omsorgen för de sinas trefnad. Efter återkomsten från den misslyckade skäljagten hade Erikas uppmärksamhet isynnerhet varit fästad vid den stackars Anton, hvilken efter denna tid åter erfor svaga anfall af den fordna sinnesoredan. Den mjeltsjuka, som tärde honom, blef allt djupare och mörkare, och förgäfves sökte både Erika och den lifliga Gabriella att fängsla hans uppmärksamhet. ”Låt mig vara: jag är bäst så här!” var hans ständiga svar, då han, sittande på en sten vid strandens sankaste sida och med fötterna helt nära vattenytan, roade sig att uppdraga sjögräs, hvaraf han flätade kransar åt Gabriella.
Vid valet angående beskaffenheten af denna mellankomst måste likväl den största försigtighet iakttagas, ty nådegåfvor gifva farliga prejudikat och låneunderstöd kunna icke lemnäs till dem, som ej förmå ställa säkerhet för återbetalning. Någon annan utväg torde således icke återstå än befordrandet af ett allmännyttigt företag, hvarigenom arbetsförtjenst bereddes åt ortens invånare. Tillfälle härtill erbjudes genom en redan för flera år sedan föreslagen omläggning af den synnerligen backiga landsvägen, som genomgående häradet till hela dess längd leder från Borås till Warberg. Alltsedan 1856 har omläggningen af denna väg från förstnämnde stad till Sundholma gästgifvaregård varit ifrågasatt med en beräknad kostnad af 105,633 R:dr Riksmynt, och flera gånger har Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader uppfört den på sitt general-förslag till Kongl. Maj:t öfver de allmänna arbeten, som ansetts förtjente af understöd från Statens sida, ehuru otillräckligheten af härtill anvisade medel allt hittills fördröjt utförandet i dess helhet. Under innevarande år har dock Kongl. Maj:t med afseende på nyttan af denna vägomläggning, och sedan enskild person med vanlig frikostighet erbjudit sig att af egna medel anlägga en vägsträcka, hvartill kostnaden blifvit upptagen till 3,327 R:dr, i nåder täckts af besparingar å 6:te Hufvudtiteln anslå 6000 R:dr till omläggning af en del af samma vägsträcka inom Wedens härad samt af en backe benämnd Alekärrsliden, hvartill kostnaden anslagits till 9,619 R:dr 50 öre. Således återstår en vägsträcka mellan den s. k. Orreleken och Sundholms gästgifvaregård, till hvars omläggning ansetts erfordras 92,686 R:dr 50 öre; och har Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen i dess generalförslag till innevarande riksdag i undei’dånighet tillstyrkt ett statsbidrag för denna vägomläggning af 60,000 R:dr, under förutsättning, att återstående beloppet af häradet tillskjutes.
Utöfver den allmänna löneförhöjning af omkring 50 procent, som i ofvan föreslagna stat och på angifna skäl blifvit utförd, förekomme å vissa poster en ytterligare höjning, för hvilken, äfvensom för särskilda omständigheter vid andra poster, Akademien ansett sig böra närmare redogöra och dervid anfört: att Sekreteraren, utom det för honom upptagna inkomstbelopp, åtnjöte fördelen af boställsrum ; att, till följd deraf att Bibliotheket i sednare tider blifvit alltmera besökt, så att tiden för dess begagnande måst utsträckas, Akademien funnit billigt att för Amanuensen, hvilken tjenstgjorde då detsamma för allmänheten hölles öppet, föreslå, utom procentförhöjningen, en extra tillökning af 200 R:dr; att för Direktören, hvilken, sedan Akademiens läroverk ökats med en landskapsskola, en målareskola och en afdelning för qvinliga lärjungar, fått sina göromål i betydlig grad utsträckta, Akademien likaledes funnit en extra arvodesförhöjning af 300 Riksdaler vara af rättvisa och billighet påkallad, och oafsedt att äfven han vore i följd af Akademiens stadgar i åtnjutande af boställsrum; att, vid beräkningen af arvoden för professorerna i figurteckning och målning 72 Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Prop N:o 1 om Statsverket 1865. Akademien icke kunnat undgå att fästa skäligt afseende å olikheten af tjenstgöringens beskaffenhet dem emellan, enär två af dem endast undervisade i modelloch antikskolan, hvilket skedde om aftnarne, då deras enskilda sysselsättningar vore slutade, men de öfriga två förnämligast tjenstgjorde i målareskolan, hvilken blott vid dagsljus fortginge och hvarvid den bästa delen af deras arbetstid såsom konstnärer för dem förspilldes. Deras aflöning hade derför blifvit reglerad på följande sätt: för 2 professorer i modelloch antikskolan, tjenstgörande hvardera 3 månader, 2 timmar hvarje söcknedag, å 400 Kalr per månad R:mt
Slädernes Betjente, Gewaldiger, UppsyntngSmän, LinHampeBradoch Jernwräkare, Packhusoch Wägkarlar, Stadstjenare, Parmmätare, Mätare, Besökare, Jernbärare, Windragare, Akare, Timmer06) Murkarlar, Fiskare, Packare, Politieoch Exekutions,Betjente, Extra-Ordinarie Stadstjenare med deras wederlikar, som icke ärv Pvrgare, dä de hafwa Lön pä Stadens Stal af Atta och en tredjedels Riksdaler och deröfwer, Ni» procent af Lönen, men med ringare eller och utan Lön, Tjugufyra Skillingar, Musikanter och Dansmästare, lika med förenämnde Personer. ^ 2952 Den 18 Augusti. Tillständs-Bref att halin Näring, Caffekokeri och mera dylikt, hwarmed Burstap icke är förbundit, i Stockholm och Götheborg, Fyra Riksdaler Tjugufyra Skillingar, i de öfrige större Städerne Tre Riksdaler och i de mindre En Riksdaler Tjugufyra Skillmgar. De som ej äro infödde Svenske Män, och antingen antagas till Borgare a Grohoch annan handel, samt idka Fabriks, Manufaktur eller annan rörelse, eller till Städernas Betjening lika med hwad efwan utsatt ar. §. Contracter, som angående Hus, Rum, Bodar, Källare, Tomter, Tragardar, Akrar, Ängar och Beteshagar, mm., i Städerne och pä Landet emellan enstildte Personer, antingen genom Protokolls-Utdrag eller pa annat i denna Författning ej undantagit sätt, upprättas, stola, i Städerne-owillkorligen striswas va, men a Landet antingen strifrvas va, eller beläggas med Stämpladt Papper efter Arrende - Summan, Hyran eller Afgalden, uemnligen: Under till och med 5 R:dlr, Twä Skillingar Deröfwer till och med ro R:dlr, Tre Skillingar. Deröfwer till och med rz R:dlr, Fem Skillingar.
I afseende ä en sällan delning förekommer, att (ialmar län mell Öland, inneBällande 97? gvadratmil, sjoarne oBeräknade, är till arealen nära duBBelt eller mer än duBBelt sä stort som (iBristianstsds, Upsala, Hallands (lötBeBorgs oelr Bolins, NalmöBus, Blekinge eller Oottlands län, oell att, enligt laBell-lommissionens uppgift, folkmängden i länet vill 1857 ars slut var att Beräkna till 177,657 personer, oeB således nära duBBelt eller mer än duBBelt sä stor, som i Blekinge, Ilallands, ^Vestmanlands, Upsala, (Gottlands, "VVesterlVorrlands, demtlands, WesterBottenseller IVorrBottenS län, ti varian delningen ak (ialmar län kunds läta sig göra, utan att cle Berak uppkommande tvänne län Blefvo för smä, Bvarken i anseende till arealen eller tu lil män Allen. I fräga äter om rätta grunden för en sällan delning, liasva sä väl Bökanderne som läns-st^relsen uppgifvit såsom elen enda lämpliga, att af Iläracterne l^orrs seli 8ödra "ljust, utgörande en Domsaga oeB ett lögderi, samt Bläraderne Bunalän, 8efvede oeB Vspelands, tillsammans utgörande en Domsaga oell ett lögderi, Borde Bildas list ena, eller Blorra länet, med Westervik till Besidens-stad, oell att loljakteligen det 8ödra länet, med (ialmar till Besidens-stad, komme att innefatta ds äterstäende Iläraderne 8tranda, DanBöre, l^orra oell 8ödra Nöre, jemte Öland, vi dien förändring äfven gynnas deraf, att Bvartdera länets liesill en s-stad är lielägen i medelpunkten ak länet, efter längden eller kusten räknadt, samt att