Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nämner ogerna ordet ”strypsystem;” det har nog ofta genljudat inom detta hus, och vi känna, att dess betydelse är ingen annan än den, att genom rörelse-capitalets förminskning tvinga hvarje skuldsatt jordbrukare till den radicala euren att afstå sin egendom. Och en sådan förminskning måste blifva en nödvändig följd af realisationen, till lägre än de näst föregående årens gångbara cours. Vänner af stadga i myntväsendet anser jag alltså dem vara, som nu yrka bestämning och vexling under Ständernas egna ögon, och icke dem, sorn fästa sig vid det gamla beslutet. Jag är, såsom jag förut framställt, lifligt intresserad för reda och ordning i myntväsendet och anser det således vara bättre att stadga nya grunder och verkställa genast, än besluta uppskof, som jag fruktar blifva en följd af den motsatta principens ihärdiga försvar, och hvarigenom realisationen än längre finge stå på tillväxt af en ytterligare myntförsämring. Försynen vet, hvar det då kan stadna. Men skulle man Ryckas verkställa realisationen efter redan uppgjorda grunde r, så fruktar jag, att den oreda, hvaröfver man klagat i hufvudstaden, men hvilken jag alldeles icke erfartt i landsorterna, då i stället skulle vända sig dit, och att, under det hufvudstaden vore lugnad, oro komme att råda i landet. Jag skulle tvekat att framställa denna min öfvertygelse, då Konungen yttrat sin om nödvändigheten att sätta lagen i verkställighet; nien jag tror ej, att meningen kunnat vara att anse lagen af i83o ovilkorligt bindande i afseende å sättet. Denna lag är redan de facto upphäfven; sådant kan icke undgå någon, som gör sig reda för dess innehåll. Den förutsätter nemi. tvenne väsendtliga vilkor. Det ena är tiden; den är länge sedan expirerad: Det andra är föreskriften om Bankens förstärkning; sådant kan ej ske utan nya mesurer, och då åter är ju förändring nödig. — Lagens i §. lyder nemi.: ”R.
Min afsigt har icke varit någon annan, än att i denna § få bestämdt, att på samma grunder som ett minimum för hemmansklyfning, ett maximum för afsöndring skall rätta sig efter hemmanens olika förhållande i särskilda örte r. Jag åberopar 4 §:n aH vidare utveckla hvad jag tänker. Den i §:n säger: ”lill och med y^tdel af hemmanets jordrymd;” delta är maximum; men i 4 §:n står, att lägenhet ej får vara af mindre område, än ali derå kan utsättas t Ira potates samt alt en ko må kunna sommaroch vinterföda?. Nu frågar jag: om åboen af en sådan lägenhet kan föda sig med något, som inbringar honom mera än värdet af en t;a potates och underhållet af en ko; skall han likväl vara bunden vid potatestunnan och kon, om han kati föda sig på annat sätt? Jag önskar ingen generel term, såsom varande någonting alldeles oförenligt med de omvexlande och högst olika förhållanden, som existera i vårt land. Jag vill icke hindra arbetsclassen att förvärfva sig besuttenhet; tvertom, men i samma mån jag önskar bereda denna dass tillfälle att kunna föda sig af jorden, vill jag äfven afvärja de missbruk, sorn skett; och alt communerna hafva rättighet dertill anser jag otvifvelaktigt följa deraf att cornniunerna hafva till skyldighet att försörja personer af denna dass, när desse icke förmå att försörja sig sjelfva. Gr. Anckarsvärd: Jag har visserligen ingenting att invända emot Hr von Rosens sednaste yttrande, då han förklarat itel icke hafva varit bans mening, att, genom borttagande af den bestämmelse, som har är i fråga, lägga i cominuneiis händer alt absolut neka jordafsöndring; men jag v ici b lifver mitt påstående, alt, på grund af den erfarenhet Den 3 Februari t, ra. 5g jag vunnit, det vore olämpligt alt lägga i communens hand rättigheten att intränga på den enskilda äganderätten, nemi. i den pröfning huruvida jag skall få afsöndra någon del af min jord och huruvida en annan person skall i sådant hänseende få med mig contrahera. Till svar på Frih.
Han höll sin för detta hvita studentmössa under en närbelägen qvarnränna, och drack sig så otörstig. Kandidaten talade något om gagnet af måttliga försakelser, men öfverröstades af elfvens och fallens dån, och jag gick till en stillsammare bäck och drack der, likt den hjelten Gideons utvalde kämpar, ur handen. Dessa vattenhaltiga omsorger förde Ambrosius in i tvättersketankar, och han sporde mig afsides, om det vore för sent att lemna fram till tvätt på hotellet, när han icke hade mer än ett plagg att räkna till tvätterskan. »Är du vild! Klockan är ju öfver tio på qvällen, och vi resa vid sjutiden.» »Så må jeg vadske den i vandfadet da.» »Men den kan ju ej hinna torka öfver natten, kamrat.» »Den kan vel ej blive vådere end mine strömper; som jeg hver aften pent vadsker i vandfadet; jeg kan vel også törre den på mig.» Kandidaten vände sig om, och då vi ej ville att hon skulle höra, att Ambrosius på detta sätt frestades att offra sitt unga lif, för att synas ren i våra ögon, talade vi ej mera om saken den aftonen. I stället sjöng han ett par af Ambrosius Stubbs sånger ur den bekanta komedien af samma namn, och för att sätta kandidaten in i den rätta stämningen, spelade han och jag hufvudrollerna och de flesta birollerna med allt det allvar som en upphöjd dramatisk konst kräfver. Sådana småsaker lär man lätt på landsortsteatrar. Detta tog naturligtvis tid, så att vi ej kommo i säng före midnatt, och då vi följande morgon voro klädda och färdiga att dricka kaffe, sof Ambrosius ännu den oskyldiges sömn, och hans ullstrumpor hängde med klara tårar i tåspetsarne då jag häftigt slog larm på hans dörr. När han hörde att det var fråga om mat, kom han snart i kläderna, och då vi möttes vid bordet, sade han på förebrående danska: »Ave, du har skrämt mig förskräckligt; jag trodde du blifvit åndssvag, då du kallade mig menniska. Och så berättade han, att näst intill honom bott ett svenskt äkta par.
Jag vill ej eller söka besvara den i öfrigt farliga invändning, att man vid denna Riksdag heldre bör antaga, än förkasta förslaget, emedan man då har öppet att vid nästa Riksdag förkasta det, hvaremot, om man nu afsloge ett sådant förslag, man skulle stänga all möjlighet att afgöra framdeles frågan, samt sålunda ännu i io år få den fördröjd. Med den värde talaren instämmer jag i det vackra yttrandet att menniskans morgondag är kort, men staternas framtiden. Men om 10 år äro en lång lid, så bör man ock besinna, att det Den 27 Ja 11 n n r i i f. m. 85 i Svenska folkets tider utgör en ganska ringa del af dess framtid, men att hvarje uppoffring af en en gång tillkämpad frihet icke vinnes lätt åter, och jag anser att våra Grundlagar, då de föreskrilvit att 2 Riksdagar skola behandla frågorne, ganska väl insett, att den första Riksdagen skulle göra till sin skyldighet att icke ingå på några förslag, som ej vore af nödvändigheten påkallade. Det är ur denna synpunkt, jag bestrider i allo den tolkning Friherre Cederström gjort af Grundlagen, öfvertygad att ordet ändring är det, som man bör fästa sig vid, så att väl ändring icke får beslutas, men väl att icke ändring skall ske. För att återkomma till det bestämda i frågan, anhåller jag, att af Herr Grefven och LandtMarskalken få framstäld, till den början, den vigtigaste delen, om Juryn. Detta är visserligen icke enligt med ordningen i Utskottets Memoria], men för min del skulle jag tro, att en sådan förändring i föredragningssättet ej vore emot formen. Således skulle jag önska, att först få framstäld den frågan, huruvida Ridderskapet och Adeln såsom gemensam tanke godkändt den mening, att Juryinrättningen ej hör upphäfvas. Om vi derom först få yttra oss, så äro de andra frågorne snart afgjorde. H. Ex. Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf:
Nej, nej, tackar så mycket, jag dricker inte brännvin, afvärjde Broberg och drog sig tillbaka. Nå hvad krusar ni nu där onödigtvis. Nej tack, värkligen inte. Och därmed måste Penttinen slutligen lämna honom. Men han kom tillbaka, såsnart han fått alla de öfriga att inmundiga suparna, blinkade hemlighetsfullt med ögonen och knykte Broberg i rockuppslaget. Gå ni bara bort och sätt er bredvid Fanny, det går nog an. Fanny hörde detta. Hon härdade icke längre ut, steg upp och ämnade bege sig till sitt rum. Fanny, Fanny, hvart går du? ropade Penttinen. Kom hit först. Fanny måste stanna. Hit, hit Fadern tog henne vid handen och drog henne närmare. Kom hit och språka med doktor Broberg. Fanny måste lyda. Hon skulle hälst flytt bort, ut på gatan och sedan längs landsvägen ut från staden, så långt hemifrån som möjligt, för att icke mera på hela kvällen behöfva visa sitt ansikte för någon människa. Men hon förmådde ej. Hon var alldeles afdomnad, såsom en dödsdömd, hvilken icke mera hoppas på räddning. Döden hade dock varit lätt i jämförelse med denna skam. Se nu, huru hon är blyg, forsatte Penttinen. Alldeles som om det kantänka inte vore i smaken. Men sådana äro de flickorna. Han skrattade spetsfundigt, lämnade dem på tumanhand och vände sig till andra. Viljelöst och utan att veta hvad hon gjorde hade Fanny sjunkit ned på en stol. Broberg stod framför henne, smålog förläget och strök sina mustascher. Fanny vågade icke lyfta sina ögon från golfvet. Hennes blick fäste sig vid Brobergs stöfvelspets och stannade där som fastnitad, oaktadt föremålet icke egentligen erbjöd någonting särskildt betraktansvärdt. Det var en alldeles vanlig, blankad stöfvelspets, kanske något spetsigare än faderns, och kanske blankare också. Fröken Penttinen går i fortbildningslärovärket, eller huru? yttrade Broberg för att börja ett samtal. Ja, hviskade Fanny så sakta att det knappast hördes och lutade hufvudet ännu djupare ned. Där lär finnas många elever. Ja. Slutar ni kanske redan i vår? Ja. Just när jag kommer dit såsom lärare. Fanny glömde sig och såg hastigt upp.
Ifrå Moseroth drogo de ut, och lägrade sig i BeneJaakan. Ifrå BeneJaakan drogo de ut, och lägrade sig i HorGidgad. Ifrå HorGidgad drogo de ut, och lägrade sig i Jotbatha. Ifrå Jotbatha drogo de ut, och lägrade sig i Abrona. Ifrån Abrona drogo de ut, och lägrade sig i EzionGaber. Ifrån EzionGaber drogo de ut, och lägrade sig i den öknene Zin, det är Kades. Ifrå Kades drogo de ut, och lägrade sig på det berget Hor, som är på gränsone vid Edoms land. Der gick Presten Aaron upp på berget Hor, efter Herrans befallning, och blef der död på fyrationde årena, sedan Israels barn voro utdragne utur Egypti land, på första dagen i femte månadenom; Då han var hundrade tre och tjugu åra gammal. Och Arad, de Cananeers Konung, som bodde söderut i Canaans lande, hörde att Israels barn kommo. Ifrå berget Hor drogo de ut, och lägrade sig i Zalmona. Ifrå Zalmona drogo de ut, och lägrade sig i Punon. Ifrå Punon drogo de ut, och lägrade sig i Oboth. Ifrån Oboth drogo de ut, och lägrade sig i Ijim vid Abarim, i de Moabiters gränso. Ifrån Ijim drogo de ut, och lägrade sig i DibonGad. Ifrå DibonGad drogo de ut, och lägrade sig i AlmonDiblathaim. Ifrån AlmonDiblathaim drogo de ut, och lägrade sig på berget Abarim emot Nebo. Ifrå berget Abarim drogo de ut, och lägrade sig på de Moabiters mark, vid Jordan in mot Jericho. Och de lägrade sig ifrå BethJesimoth allt intill den slättena Sittim, på de Moabiters mark. Och Herren talade med Mose på de Moabiters mark, vid Jordan, in mot Jericho, och sade:
Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i noga öfvervägande; och enär, Utskottet veterligen, det till år 1772 samt vidare från år 1810 till närvarande tid brukliga sätt, att genom Bänkmän Utse Electorer, icke medfört någon olägenhet, eller Utskottet kan finna detta valsätt, i afseende på utrönandet af Ståndets allmännare förtroende för dess Ledamöter i Utskotten, innefatta ett mindre säkert bevis, än om Electorsvalen förrättades af hela Ridderskapet och Adeln, samt, efter Utskottets öfvertygelse, det nu föreslagna sättet af Llectorsval skulle leda till en vida större långsamhet j Rjksdagsärendernas gång , heldst Electorerne 184 Det? j Augusti e. m. äga ostridig rättighet att ibland sig och sina Sup. pleanter v .Ija Utskotts Leda möter; alltså, och då härigenom ofta nog uppkomma, så väl inom de Ordinarie Electorerna sorn deras Suppleanter, vacancer, tili uppfyllande hvaraf skulle lika olta fordras Ridderskcpets och Adelns enhälliga sammanträde, hvilken omständighet, i mer eller mindre män, likväl verkar till större elJ r mindre tidsutdrägt, finner. Utskottet icke någon anledning att frånträda dess i afseende |>å Bankmannens bibehållande afgifna Yttrande. Om likväl, i anseende till den möjligen inträffande händelse, att om blott en enda person kömme, under fortsättningen af ett Riksmöte, att tilläfventyrs utgöra hela Bä ikfördelningen, och derigenom vid fråga om Bänkmansval skulle sättas i belägenhet att utse sig sjelf. Högloft. Ridderskapet och Adeln skalle stadga en ny Ordning tor valet till Electorer, finner Utskottet ej annan utväg att förekomma den ofvanföre fruktade handske, af allt för få personer under nuvarande Bäokfördelnmgar , än att föreslå det deras antal, söm nu är 50, blefve till hälften , eiler 2S, förmindskadt, och att hvar sådan del ägde att för sig välja 2:ne Bankmän, hvilket då utgjorde ett lika antal med de nuvarande yo.
Hr Charpentier: Jag har blott begärt ordet, för att få förklara det jag instämmer i Frih. af Ugglas’ förslag. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Vid flere föregående riksdagar har å räntegifvarnes sida klagan förts öfver de olägenheter, som förorsakats dem derigenom, att de nödgades på olika tider verkställa den betalning, som de voro skyldige att erlägga, och genom de många resorna, hvilkas kostnad stöde i ett stort missförhållande till den jemförelsevis obetydliga skatt, som vid det, från deras hem aflägsna uppbördsstället, af dem måste betalas. Till dessa klagomål hafva R. St:r vid flere föregående riksdagar lyssnat oeh gjorde vid förra riksdagen i en viss del en framställning till K. M. i samma syftning som denna ifrågav:de. Sedan dess har Landtbruks-Akademien till K. M. ingått med en begäran, åsyftande att, fast i något större utsträckning, vinna enahanda lättnad för de indelta räntegifvarne som sednaste R. St:r önskade dem bereda. Och i lika syftning med Akademien har dess president vid innev:de riksdag gjort motion i samma ämne. Och det är på grund af detta Hr Gr. Mörners förslag, som Utsk:t tillstyrkt och åtskilliga jordbrukets vänner i dag förordat ett, flera andra likartade förhållanden omfattande, tillägg till den underdåniga framställning, som af R. St:r vid förra riksdagen gjordes. Det vore derföre besynnerligt, om R. o. Ad., som vid många föregående tillfällen visat sig vara varma vänner af jordbruket och alltid stått på de skattdragandes bästa, såvida det varit med rätt och billighet öfverensstämmande, icke skulle äfven vid detta tillfälle behålla samma åsigter. Jag kan derföre icke tro att R. o. Ad. kommer att vägra sitt bifall till den framställning, 80 Den il Mars. som af Frih. af Ugglas blifvit gjord, och yrkar åtminstone jag bifall dertill. Hr Reuterskjöld, Fabian: Denna fråga har blifvit så mångsidigt behandlad, att det kunde synas öfverflödigt att derom vidare orda.
Summa kommer att utgå, förskjutas, emot återgäldande medelst förenämnde successivt inflytande fordringar, eller ock att Styrelsen måtte tillåtas, att, under enahanda ersättnings-skyldighet, få af fång-underhålls-medlen till Byggnadskostnaden använda en motsvararde Summa, eller io,5p4 R:dr 34 sk. 3 rst. Banco. Kongl. Majit öfverlemnar nu denna framställning af förhållanden till Rikets Ständer, hvilka lära inse nödvändigheten deraf, att Styrelsen af Fängelserne och Arbets-Inrättningarne, så skyndsamt som hegärdt blifvit, sättes i tillfälle att få lyfta de för betalning af inköpte materialier samt för arbetets fullbordande i öfrigt erforderlige Banco Riks - K. MNåd, Propus. N:o 23. daler 41 >^47 : 9» hvartill nödige medel torde af Riktes Ständer anvisas. Vidare och hvad beträffar Styrelsens anmälan angående de Banco Riksdaler io,5t)4: 34- 3, sorn, ehuru bland de nu befintlige tillgångar ne upptagne, likväl icke ännu, såsom varande utestående fordringar, äro för byggnads-kostnaden disponible, föreslår Kongl. Maj:t Rikets Ständer, alt bemälde Styrelse må berättigas, att, emot ersättning i den mon fordringarne inflyta, få af fång-undcrliålls-medlen använda nyss upptagna Summa till byggnads-kostnadens betäckande. Styrelsens öfver Fängelser och Arbetsinrättningar ofta åberopade underdåniga Memorial, hvilket, utom närmare framställning af ofvanupptagne förhållanden, innefattar en sammandragen redovisning för alla de, i afseende på Fängelsers och CorrectionsInrältningars förbättring, de senare åren, i allmänhet vidtagne anstalter och de hittils deraf vunne resultater, varder bärbos bifogadt; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN A. Thuring. 14 Bil. till K. M. JSåd. Propos. N:o 23.
De invändningar, som emot StatsUtsk:s Utlåt, blifvit gjorda, synas mig fullständigt vederlagda så väl af Hr Bildt som utaf Frih. af Ugglas. Jag ber att få fästa Hr Cederschiölds upmärksamhet på första delen af 48 § Riksd.Ordn., der det tydligen står: ”Konungens Propos:r, som å Rikssalen eller sedermera under Riksdagens lopp blifvit till Stånden eller StatsUtsk. öfverlemnade”. Hade nu icke lagstiftaren afsett att K. M. skulle under Riksdagens lopp kunna aflemna några Propos:r till StatsUtsk., så hade här utan allt tvifvel stått Konungens Propos. rör:de Statsverkets tillstånd och behof och Den 16 Januari. 175 icke Konungens Propos:r. Hvad för öfrigt beträffar den mindre utförlighet i Utsk:s Betänk., sorn Hr Cederschiöld åberopar, så ber jag endast få fästa talarens upmärksamhet derpå att troligen lian likasom alla andra Riksdagsmän har fått emottaga ett tryckt exemplar af K. M:s Nåd. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof och derest han har gjort sig den mödan, att genomläsa denna Propos., med den förträffliga motivering, hvilken åtföljer denna Propos., så har han utan tvifvel inhemtat att detta ärende är så väl utredt, som man någonsin kan önska. Jag hemställer huruvida det vore lämpligt, att i Utlåt, afskrifva alla de motiver, som i nämnde prot. finnas anförda. En hvar Riksdagsman, som önskar deraf taga kännedom har fått handlingen sig tillställd, och jag skulle för min del tro att Betänk, derföre icke behöft innehålla mera än som nu deri finnes. Jag anhåller om bifall till Utlåt. Hr Bildt: Den siste värde talaren har till största delen förekommit mig. Jag har begärt ordet för att visa att de anmärkn:r Hr Cederschiöld gjort emot StatsUtsk. deri att Utsk., enl. hans lanke, särdeles knapphändigt behandlat denna sak, icke torde vara väl förtjente.
Deputerade utses och formligen auctoriseraS, att, ej mindre i afseende pä förefallande frägor om Länet, sa wäl uti Riksgälds, Contoiret som wid Domstolar och Executions, Säten, representera Malmö Stad, än aftven, att ftelfwe eller genom Ombud, hwilka af dem befullmäot. gas, uppbära och quittera penningarne uti Riksgälds-Contoiret. 6:0. Nar någon as deste Deputerade antin, gen med döden afgär eller eljest stulle komma i belägenhet, att ej kunna fortfara med den honom, i afseende pä Länet, uppdragne befattning, kommer en annan, i hans ställe, att pä lika fäit utses och auctoriseras; och hwarom Riksgälds, Contoiret bör genast underrättelse meddelas. För Den 17 Julis. r?6r För öfrigt, och da Riksgälds-Contoiret efter hwad här osman är omförmgldt, stall halla StatsWerket tillhanda 5 procents ränta a beloppet ajde fran Kongl. Krigs-Collegium aflemnade Castor; men Contoiret deremot ä de Medel, hwilka till Malmö Siad komma att utlänas, endast får uppbära 4 procent» ränta, anser Stats-Utstottek billigt, att Riksgälds, Contoiret uti liguid får päföra Stats, Wcrket En procent a de Summor, hwilka såsom Län af Malmö Stad innehafwas. Slutelig^ torde Riksens Höglostige Stander, i händelse af bifall til! hivad Stats, Utstottet nu föresiagit, finna lämpeligt, hes Kongl. Maj:t lunderdänighet anhälla, det täckes Kongl. Majtt i Na, der anbefalla Dest Befallningshafwande, öfwer Malmöhus Län, att hwarje är inkomma med underdånig Berättelse om Casternoch Stall-byggnaderneZ fortgång, samt stuteligen, när de warda fullbordade. Detta allt underställes Riksens Höglofl. Ständers närmare ompröfwande wördsammcligen.
— Att neka till en synd är infödt hos alla menniskor efter syndafallet och ju ogudaktigare de äro, dess djerfvare neka de till sina synder, särdeles trollpacket, hvilket, salva venia, inbillar sig att ingen rättvisa biter, när det förlitar sig på satans hjelp och bistånd. — Stundom spörjes väl också att någre gudfruktige föras af trollpackor, men detta veta de ej, utan är då allt för dem som ett spökeri af den onde tillstäldt, för att väcka split och räddhåga hos rätten. — Det var då af denna anledning som Galna Brita togs för hufvudet, i stället för den förnäma damen? — återtog Hjärne med ett ironiskt leende. Denna fråga kom magister Olaus att plötsligt tystna. Det var också en ömtålig sak hon rörde. När de senast dömda trollpackorna brändes hade nämligen barnen berättat, att den elake gråtit och klädt Blåkulla i svart, samt valt sig en ny drottning, som var en förnäm grefvinna. Saken hade emellertid förefallit alltför dunkel, äfven för de nitälskande, att dragas inför domstolen, hvilket också snart visade sig obehöfligt, sedan magister Olaus förklarat att allt samman endast varit ett djefvulskt gäckeri, och att den person, som barnen syftade på, icke var någon annan än Galna Brita, som ofta brukade kläda ut sig i de förnämas trasor. — Den saken är ännu icke slut — svarade också magister Olaus efter en stunds eftersinnande. — När denna flickan bekänner, torde mycket, som nu är oklart, komma i ljuset. — Och Ers ärevördighet skulle våga att tillstyrka rätten så allvarliga mått och steg; de kunde violera adelns privilegier? — Vi handla i Guds namn, och för honom finnes hvarken hög eller låg — svarade magister Olaus beslutsamt. — I hören då, mine herrar — sade Hjärne — att vårt hopp står till denna unga flickas sanningskärlek, ty hon kan lätt leda ofördragsamhetens störtflod öfver det bästa och heligaste vi ega. — Detta är hädelse mot kyrkan! — utbrast magister Olaus, allt ifrigare. — Må det kallas så — svarade
Ut» skottet anser sig dock böra tillägga det förbe» häll, att i händelse en värdering enligt berörde grunder skulle så högt uppgå, att belänings-summan enligt densamma komme att öfverstiga halfva Brandförsäkringsvärdet, kan likväl i intet fall mera än hälften af sistnämnde värde såsom Banco-lån erhållas. Då Banco-Utskottet föreslagit, att fria obe» byggda, tomter m. rn. uti och invid Städerna må kunna belänas på enahanda grunder som Xandt-egendomar, af det skäl, att de, i likhet ined dessa, icke äro underkastade så betydande förändringar till värde och beskaffenhet; bör Ut» skottet i anledning af yppad fråga, hvad med obebyggda tomter egentligen åsyftas, tillägga den förklaring: Att Utskottet anser otvifvelaktigt, det sådana tomter som omgifva husen i Städerna, och i deras värde kunde vara inberäknade, såsom trägårdar och mera dylikt, icke kunna enligt särskild grund belänas; men att deremot rättigheten att beläna särskilda tomter och ut» ägor på Stadens mark ej kan förmimfskas deraf, att någon obetydlig byggnad, hvarå lån ej begåres derstädes kunde finnas uppförd. Beträffande företrädesrätt till låns erhållande för afbrända Städer, har Banco-Utskottet uti Memorial af den 13 sistl. Juni yttra! den öfvertygelse, att sådant med de öfriga Städernas billiga rätt svårligen kan förenäs: Afven5. -te Bandet, aö 3. 264. Som Sog8 Den 2 2 Juli. som Utskottet anser någon förmånsrätt för de Städer, hvilka icke hittills varit i åtnjutande af Banco-lån, ej kunna komma i fråga. Då rättigheten är lika för alla, vinnes det säkraste företräde genom completta Rånhandlingars tidigare inlemnande. Någon mera hillig och närmare afpassacl fördelning imellan Bandet och Städerna, än den af f °delar för Bandet, för Stockholm , Och ^delar för Rikets öfriga Städer, kan Banco-Utskottet för dess del ej föreslå; och förmodar Utskottet att densamma får vinna Riksens Höglofl.