Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emellertid hoppade han elastisk och glad uppför trappan, var vid dörren, låste upp och gick in. Sara stod redan på golvet, påklädd och färdig från topp till tå. Hatten var likväl inte ännu anlagd, och den sex kvarter långa hårflätan inte hopvirvlad i sina ringar, för att ligga ovanpå nacken till kamfäste. Nu riktigt god morgon! sade hon. Vi har inte ännu hälsat på varann? Jag har sett genom fönstret, att vagnen där på gården redan är framme. Men ... tillade hon med en mild, helt sakta och litet svävande röst ... du har farit bra illa för min skull i natt? I hennes gestalt, där hon stod på golvet, låg härvid ett uttryck av stor tacksamhet, förenad med nöjet av ett obegränsat förtroende till hans person: och till på köpet låg ändå i det uttrycket en inte så liten blandning av kvinnlig skämtsamhet. Albert svarade inte. Men det var omöjligt för honom att i detta ögonblick inte göra det han gjorde. Han tog henne i famn och kysste henne helt hastigt. Sara Videbeck gick strax därefter bort till deras packning, för att se över och betänka hur allt skulle läggas i vagnen för att fara väl. Då Albert stod i dörren för att gå efter bonden, vilken skulle bära ned sakerna, vinkade hon honom tillbaka och sade: Jag har överlagt något. Det är bäst att du ensam skriver i dagboken under resan och likviderar skjutsen, ty skjutspojkarna kan sällan addera, och de förargar mig så när jag skall räkna med dem, att jag mister humöret. Men se här min andel i skjutsen, beräknad härifrån och till Mariestad, ena hästen för mig, 24 skilling milen, 15-1/2 mil, gör 7 rdr 36 sk.; vagnpengarna 46-1/2 sk.; ökad skjuts ifrån städerna Arboga och Örebro (flera städer får vi inte), och nattkvarter, alltihop tillsammans 11 rdr 6 sk. Se här: jag tror inte jag räknat rasande, ty jag är van och kan det. Räkna ändå över själv. Förödmjukad och med sänkt huvud svarade sergeanten inte, men höjde inte heller upp handen för att ta emot de ur börsen framrullande silverpengarna. Bästa Albert, inföll hon sorgset, kanske har jag misstagit mig, och du reser inte med så långt som till Mariestad?
Utskottets förslag, pag. 9 och 10, i utlåt N: o 5 3, i anleda, af väckt motion 0111 liek läd nadshjelp och förhöjd inqvartering för flottans underofficerare. Hr Nordensköld: Jag anhåller, att denna Hr Sabelfelts motion mätte afslås. Jag tror det ligger i tingens ordning, att Ständerne icke skola befatta sig med sådana små detaljer, sorn huru stor en underofficerares aflöning är, synnerligast när icke medel anslås; men det finnes äfven en annan hufvudsaklig anledn. alt afslå, nemi. att saken är under bearbetning bos chefen för Sjöförsvars-depart., och således ar också motionen till sin natur öfverflödig. Jag anhåller, att R. o. Ad. ville helt och hållet afslå densamma. Denna punkt blef af R. o. Ad. afslagen. Utskottets yttrande, pag. 10, i utlåt. N:o 53, ö f v e i' Hr Dalmans motion. Detta yttrande blef af R. o. Ad. gilladt. Utskottets förslag, pag. 4> * utlåt. Hr Nordensköld: Denna punkt är af samma natur som den, hvilken i går af handlades af R. o. Ad. i betänk. N:o 202, och der StatsUlsk. minskat anslaget till Krigs-collegii departementers anslags-summa med 22,5on r:dr s. k. 1 otefrihets-medel. Jag anhåller nu, att R. o. Ad. måtte i den nu föredragna punkten fatta enahanda beslut i afseende å dessa 5,5oo r:dr rotefrihets-medel, som höra under 4;de hufvudtiteln. 308 Den 12 A u gu sti f. m. Frih.
För Städerne 65,547: 14. 3. 245 916- 46 — Enligt de vid sista Berättelsen fogade tabeller, utgjorde då samma bidrag: Bidraget till diverse Verk och Inrättningar utgjorde enligt tabellörne till sista Berättelsen: 11 För Landet . För Städerne Eldigt nu upprättade tabeller utgör samma bidrag: För Landet . Utaf hvad salunda är ådagalagdt, täcktes Eders Kongl. Maj:t i Nåder inhemta, att de bidrag som directe till Kongl. Maj:t och Kronan eiler Statens Kassor ingått, blifvit ökade: härledande sig denna tillökning: för Landet hufvudsakligen uti Bränvinsafgifter, Personel Bevillning och Mantalspenningar samt öfrige personela afgifter, hvilka äro en följd af folkökningen; och hvad tillökningen uti bidraget från Städerna angår, så härleder sig densamma ifrån en ökad rörelse och en större förtjenst utaf näringarne. Det minskade Statsbidraget till diverse Verk och Inrättningar hafva Städerna ensamt fått tillgodonjuta, enär deras tillskott nu visas vara 8,875 R:dr 18 sk. 8 r:st. mindre än hvad förra Berättelsen upptager, hvaremot Landets tillskott blifvit ökadt med 2,802 R:dr 27 sk. 5 r:st., hvarutaf följer, att, om man drager den summa som Landet fått erlägga mera, ifrån den summa, som Städerna erlagt mindre, 6,072 R:dr 39 sk. 3 r:st. återstå såsom min-skad t Statsbidrag. Politie. Någre särskille anstalter till ordningens och sedlighetens vidmakthållande å Landet hafva icke i sednare åren tillkommit, utan vårdas de af Presterskapet och Kronobetjeningen samt utsedde Ordningsmän för hvarje församling, som vid sockenstämmor utses och nu mera icke anse sin befattning så förhatlig, som i början.
Mörner nu väckta förslag, att de öfriga Riks-Stånden skulle inbjudas att förena sig i R. o. Adis beslut ang:de första punkten af det Betänk., hvars behandling nyss afslutats, och då denna propos. besvarades med många ja, jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 18 och 21 dennes på bordet lagde Betänk. N:o 28, i ani. af väckta motioner om ändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnas myndighet. Hr von Ehrenheim, Per: Då jag anser den i detta hänseende gällande lagstiftning vara för qvinnan fördelaktigare än hvad som i detta Betänk, blifvit föreslaget, kan jag, lör min del, icke tillstyrka bifall till den nu ifrågaställda förändringen. Hvad som väl i denna fråga måste vara hufvudsaken, är, att qvinnans rättighet att blifva myndig utan Konungens eller slägtingars hörande, samt utan att bestämmandet i detta hänseende beror på något annat än hennes egen fria vilja, numera blifvit till Fullo erkänd. Det har alltid synts mig vara af största vigt att en sådan rättighet tillerkändes qvinnan; men dermed finner jag ock allt hvad som man för närv:de i detta afseende kan önska, vara iakttaget. Lagen innehåller ju att det beror på henne sjelf att tillämpa den deruti gifna bestämmelse. Efter mitt förmenande uppfostras verkligen icke flertalet af qvinnorna på så sätt, att de kunna ega någon grundlig kännedom om skilnaden mellan de förhållanden, som ega rum före och efter inträdande uti myndighetstillståndet. Det är dock gifvet att qvinnan bör hafva klart för sig, hvad det vill säga, att blifva myndig. Det är just detta, som vinnes genom det nu i berörde hänseende gällande stadgande. Godkännandet af en förmyndareräkning fordrar redan en omsorg och insigt uti dylika förhållanden, hvilken sannerligen icke flertalet af qvinnor besitta. Derjemte har qvinnan utaf nuv:de stadgande den ytterligare förmån, att efter myndighetsåldern fortfarande få behålla samma 384 Den 28 Msr« e. m. förmyndare.
Ridderskapet och Adeln samt Högvörd. PrestStåndet , med bifall till BancoUtskottets Förklaring och gjorda hemställan, förenat sig uti det Beslut, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet måtte anhållas, det Hans Maj-.t behagade låta, genom behörigen tillförordnad Actor, anställa laglig Undersökning om Malmö DiscontDirections förhållande i afseende på Verkets Förvaltning; Vällofl. BorgareStåndet, med bifall till Förslaget om ökadt Credit i v, funnit all fråga om ansvar för Directionens Förvaltning till och med 1814 ars slut, i följd af Revisorerues me ddelte decharge, böra förfalla; Och Hedervärda BondeStåndet, under lemnadt bifall till det tillökta Creditivet, förklarat, att BancoUtskottets öfrige anförande lemnades utan afseende', blef enhälligt beslutit, att desse särskilde meningar skulle hos Kongl. Maj:t i underdånigt het anmälas till den åtgärd, som i anledning deraf kunde pröfva* nödig. Riksens Ständer funno sedermera lämpeligt, att förlänga Malmö DiscontVerks Octroj till 1820 års slut, och anslogo tillika åt samma Verk ännu ett ytterligare Creditiv på Banken af 100,000 R:dr, som ifrån 18 17 års början skulle afdragas från Götha CanalBolags, under Riksdagen erhällne Extra biträde. BancoFullmäktige lemnades uti Reglementet kännedom af de villkor, som härvid blifvit bifogade, hvaribland, att Discont-. Riks. St. Revisorers Berättelse?’. 35 Verkets Utlåning ej fick Öfverstiga det belopp den utgjorde viii 1814 års slut, samt erhöllo i öfrigt den generella föreskrift* att på Discont-, rörelsen i allmänhet fästa en fortfarande mest noggrann uppmärksamhet. Någon tid efter Riksdagens förlopp, täcktes Kongl.
Att jernverk vid Hedströmmen, utefter hvilken sistnämnda bana är anlagd, kunde med fördel välja Göteborg till sin afsättningsort för export, visade sig deraf att, oaktadt landtransport från Köping begagnats till jernvägen vid Arboga, hade likväl under loppet af de sednare tvänne åren ifrån ett af dessa jernverk tusentals centner jern tagit denna väg till Göteborg. Om således, genom Örebro—Arboga-banans utsträckande till Köping, en billigare transportkostnad kunde beredas, skulle ofelbart vestra stambanan erhålla en ganska betydlig tillökning i trafik från de jernverk, som betjena sig af Köping—Uttersberg-banan. Ganska betydliga kostnader hade redan vid jernvägsföretagets början blifvit nedlagda på linien mellan Arboga och Köping; erforderlig mark hade blifvit inköpt; en del af terrasseringen och ballastningen hade blifvit utförd jemte murning för tvänne större broar; — men arbetets fulländande hade sedermera måst, i brist på nödigt byggnadskapital, öfvergifvas. Kostnaden för de återstående arbetena hade blifvit beräknade att uppgå till 320,000 Riksdaler, men bolaget befunne sig, i anseende till de alltför väl kända missöden, som drabbat detsamma, urståndsatt att bekosta dessa arbeten utan främmande bidrag. Efter underhandling med de uti orten boende, för företaget intresserade personer, ansåge man sig med säkerhet kunna påräkna, att hälften af det behöfliga kapitalet kunde anskaffas emot erläggande af ränta och amortering; och det vore för fyllande af den erforderliga summan, som man nu begärde Statens mellankomst.
Då ändamålsenliga undervisnings-anstalter för djurläkarekonsten äro af den största vigt, och då de anstalter för detta ändamål, som i vårt land finnas, af hvilka den enä har att tacka enskild mans frikostighet för sin tillvaro, af goda skäl måste finnas vara alltför inskränkta, tvekar jag icke att i underdånighet tillstyrka Nådigt bifall till hvad som för deras utvidgande blifvit föreslaget. Underdånigst hemställer jag, att Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer äska nya årliga anslag på ordinarie stat: För Veterinär-inrättningen i Stockholm 2730: och för den i Skara 1400: Tillsammans I sammanhang med hvad som angående undervisnings-anstalterna för djurläkarekonst förekommit, anmärkes, i afseende på nu å Stat uppförde djurläkares aflöning, utgörande för hvarje läkare SO R:dr, att den är alltför knapp, och dess höjande till 200 R:dr föreslås. Härtill erfordras ett nytt anslag af 3,600 Ridr. Äfven denna mening måste jag biträda, och föreslår sålunda i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer göra Nådig proposition om nämnda summas beviljande och uppförande på den årliga ordinarie Staten. 18:o Om ett förslagsanslag till reseoch traktaments-kostnader på Åttonde Hufvudliteln. Då erfarenheten, särdeles under sednare tiden, ådagalagt behofvet deraf, att, i likliet med hvad som eger rum i afseende å Fjerde, Femte, Sjette och Sjundeo Hufvudtitlarne, ett anslag till reseoch traktamentskostnaders bestridande må vara att å Åttonde Hufvudtiteln tillgå, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer äska, att ett förslagsanslag af 1000 R:dr för reseoch traktamentskostnader må varda å Åttonde Hufvudtitelns ordinarie stat uppfördt. 19.0 Om fyllnad i anslaget till elementar-läroverken i fall af salpeterhjelgens utgående efter kronovärdi i Jönköpings, Kronobergs och Calmar län.
Schelden, hvars mynningar vid Belgiens och Nederländernas skilsmessa förblefvo under Nederländsk landshöghet, har sedan nämnde lid år 1792 varit fullkomligt fri allt intill år 1859, då, oaktadt de protester Belgien under de långvariga underhandlingar, som i London egde rum rörande detta lands och Nederländernas skiljande från hvarandra, inlade mot Nederländernas anspråk på fastställandet af en afgift utaf sjöfarten på Schelden till förmån för sistnämnda land, det uti Art. 9 § 3 af den emellan de håda rikena under de fem Stormagternas inflytande den 19 April 1839 afslutade traktat bestämdes, alt Nederländska regeringen skulle ega, att af de å Scheldefloden och dess mynningar trafikerande fartyg uppbära en afgift af i Fl. 50 cent. per tonneau sålunda ali 1 Fl. 12 cent. skulle erläggas för fartyg, som, kommande från öppen sjö, ginge uppföre den gren af Scheldefloden, som benämnes vestra Schelde, för att begifva sig till Belgien antingen på Scheldefloden eller Ternenscr-kanalen, samt 58 cent. per tonneau för fartyg, som på samma väg afgå från Belgien till öppen sjö. Samma dag afslöls emellan Nederländerna, å ena sidan, samt Österrike, Frankrike, Stor-Britannien, Preussen och Ryssland, å den andra, en traktat, hvarigenom de uti omförmälda traktat intagna bestämmelser blefvo ställda under Regeringarnes i de fem sistnämnda länderna garanti.
Det är långt ifrån mig att misstänka Hr von Hohenhausen för någon hvarken uppenbar eller understucken förkärlek för privatbankerna; jag vill icke ens beskylla honom för någon huldskap om vårt åkerbruk, då han missunnar det att få läna 6| millioner r:dr mot den låga räntan af 4 proc., hvilken ränta likväl är högre, än den vanliga i andra länder. Hr von Hohenhausen här jemväl påstått, att Hr von Troils förslag skulle medföra en betydlig sedelutsläppning. Jag begriper sannerligen icke huru det skulle kunna medföra en större sedelutsläppning, att bevilja 6 millioner, än alt bevilja 6£. Visserligen medgifver jag, att om i båda fallen ullemnas för tillfället de låneansökningar, som äro inkomne, så blir utsläppningen enahanda; men såsom Hr Rosenblad antydt, skall snart nog, efter Hr von Troils förslag, en indragning äga rum, och inom året äro vi då i den knipan, som jag velat förekomma. Jag har förut nämnt, att denna summa är en sådan obetydlighet för jordbruket i det stora hela, att den svårligen kan betraktas såsom någon utväg att hjelpa upp jordbruket, och om jag vore viss att Ständerna ville frikostigt bevilja cassacreditiver och andra utlåningsutvägar, när vi komma dit, så skulle jag icke ifrigt förfäkta bifall till detta förslag; men då jag jemväl i detta fall hyser mina farhågor, tillstyrker jag emedlertid bifall till denna §. Hr von Hartmansdorff, Au g.: För min del instämmer jag i Hr von Troils förslag, sådant det äfvenledes blifvit biträdt af Hr Skogman. Skälen dertill anhåller jag att få uppgifva. De äro väsendtligen desamma, som Hr von Hohenhausen anfört. Bankens ändamål är icke att vara en hypotheksförening, och man bör icke, då man är pä väg att återställa Banken sill sitt rätta mål, inleda honom, längre än hittills, på en afväg.
Herr llotlllieb inwande, at da Moder j sä mänga andra fall kunde utöfwa sin Sons rat , ' tig - -54 Den z Mars. tigherer, rycktes hon äfwen i detta böra kunna befullmäktiga en man, som wld Riksdagen för hans talan. Friherre 8t^ern3te6t, LLrl6u8t3.k, höll före, at en Moder wäl i andra fall kunde fä bewaka sina Barns fördelar, men-fann ej lämpligt, ac hon under någor wilkor kunde fa deltaga i Lagstiftningen. Långt bättre wore, at den närmaste i slägren wid dessa infallen betvakade den omyndiges rätt. I detta Friherre 8tMnste6t8 yttrande, för» enade sig Grefwe k.övenb^eim, Larl. Herr kork lie b förklarade sig ej hafwanägor emot er sädant stadgande, allenast det blefwe bestämdt. Friherre Uo8enk3ne erinrade, at Utskottet allenast satt der wilkor, at Förmyndaren skulle wara lagligen förordnad, hwarwid Herr UotKUeb anmärkte, at i afseende pä Modren, denna tormslne ej iakttages, emedan hon aldrig för ar wara Förmyndare behöfde någon särskildt förordnande. Herr Grefwe» och Landrmarskalken gjorde proportion pä denna H. med den af Herr kotblieb föreflagne förändring, hwilken Bifölls. 5 och 6 §§. biföllos. Gref» Den z Mars. 15; Grefwe V. k-antinZskausen, Albreckt, yttrade sig sakna en föreskrift, huru förhallas bor» de, i fall under påstående Riksdag Hufwudmannen hunne til den alder, at han sjelf fin ratt kun» de nlöswa. Friherre knäbeck, /i.lexanäcr, uplyste, at i en af de följande §§. et stadgande härom skulle förekomma. 7. §. Herr kotblleb. En Bankman, Klefor eller Utskottets Ledamot, ar der i kraft af der sate han innehar.
Jag har särskild befallning från konungen till er, mycket förståndigt, att alldenstund folket är upprördt öfver de nya sakerna, ni ej får på något vis rubba det gamla, ej borttaga messor, vigvatten eller MÄSTER OLOF - andra öfriga bruk samt för öfrigt ej företaga några nya sjelfsvåldigheter, ty kungen kommer ej att blunda för era tilltag vidare såsom tillförene, då han ej hade magt att göra annat! OLOF. Jaså! Än nya tron, som han lät mig predika! ADELSMANNEN. Den skall mogna långsamt! Den kommer! Den kommer! OLOF. Är det något annat? ADELSMANNEN (stiger upp). Nej! Var nu blott lugn, så skall ni gå långt! Åh! Jag höll på att glömma det bästa! Herr kyrkoherde, jag har den äran att lyckönska; se här er fullmagt! Kyrkoherde i stadens kyrka med 3,000 daler vid så unga år; minsann, nu kan ni slå er i ro och njuta af lifvet om ni också aldrig skulle komma längre. Det är vackert att ha hunnit sitt mål vid så unga år! Jag gratulerar! (Går.) OLOF (kastar fullmagten på golfvet). Detta var allt jag kämpat och lidit för! En fullmagt! En kunglig fullmagt! Jag tjente Belial i stäilet för Gud! Ve dig, falske konung, som sålde din Herre och Gud! ve mig som sålde mitt lif och mitt arbete åt mammon! Gud i himmelen förlåt mig! (Kastar sig på en bänk och gråter). CHRISTINA OCH GERDT (CHRISTINA går fram, GERDT stannar i grunden.) bak CHRISTINA (tar upp fullmagten och läser, går derpå glad fram till Olof). (Hon vill smeka Olof, han springer upp och stöter undan henne.) Olof! Nu vill jag lyckönska dig med gladt hjerta! MÄSTER OLOF 125 - OLOF. Gå bort ifrån mig! Du också! GERDT (kommer fram). Nå, Olof! tron OLOF. Otron menar du! GERDT. Påfven är ju slagen! Ska' vi ta ihop med kejsaren snart! OLOF.
Det är för alt häruti åstadkomma någon rättelse jag vördsamt vågar föreslå: ”att Riksg:skont:s och Bankens Hrr Fullmägtige måtte erhålla föreskrift, dels alt vid upköp af Svenska Hypolheks”obligationer icke stadga andra vilkor i afseende på obliga”tionernes infriande m. m., än dem som uti obligationernc ”äro uttryckligen föreskrifne, dels bemyndigas att upköpa *slika obligationer, utan afseende derpå om desamme äro . ”stälde på längre eller kortare upsägningsoch förfallotid ”samt att följaktligen obligationer ställde på utlottning, jem”väl må af bemälde Hrr Fullmägtige inköpas.” Härförutan och enär det måste förefalla besynnerligt, att de Svenska Hypotheksföreningars på utländska språk författade obligationer på främmande Börser' säljas med rabatt, våra egne penningeverk föredraga att för samma inrättningars obligationer gifva full valuta blott derföre att desamma äro skrifne på Svenska språket, får jag vidare äran föreslå: ”att Bankens och Riksg:skont:s Hrr Fullmägtige mätte uttryckligen bemyndigas att företrädesvis upköpa sådane obligationer, som kunna erhållas mot kapitalrabatt, under viltor att om obligationerne äro ställde att i utländskt mynt ”till kapital och ränta infrias å utländsk ort, vederbönde ”Hypotheksföreningars Direkl:r förbinda sig, att, efter derom ”skedd tillsägelse, i Svenskt mynt efter bestämd kurs här ”i Sverige å förfallotiderne infria samma obligationer samt ”dertill hörande ränte-couponer”. Om Remiss till Högh StalsUtsk. anhålles vördsamligen. Begärdes på bordet. Härefter anförde Frih. Raab, mundtligen: Medan jag nu har ordet, anhåller jag att få framställa en motion till Exped:sUtsk.
»Sådant kaffe bruka vi ej i Norge.» Jag skämdes starkt på Sverges vägnar, men inte kunde jag tillstå ett större folks underlägsenhet gentemot ett mindre i fråga om något, som gick ut på styrka; fast vi sedan alla fem inför hvarandra erkände, att det norska kaffet är minst dubbelt så starkt som det svenska. Man kan naturligtvis kalla det förra skadligt, så bevaras ändå vår öfverlägsenhet. Efter frukosten och liqviden bar det åter af på säterstig mot Lidsätrarne, en hel dagsmarsch, sade kartan. Hvilken luft, hvilket sceneri på denna morgonvandring! Till venster ett brant fjell med glittrande små bäckar nedför stupet, till höger Dockvattnet och en slingrande, knappt märkbar stig genom björkoch grandungar, skuggande en rik blomsterverld, som tycktes le åt de spridda snöfläckarne i fjellskrefvorna. Vid middagstiden hunno vi till en liten gård, kallad Tjernverket; här hade vi beslutat att äta middag, ty der borde vi kunna få fisk och sälla hopp! potatis. Gården var för tillfället temligen befolkad; vi sågo stadsklädda manspersoner röra sig på tunet och vid sjöbrädden, då vi klefvo nedåt i en lång rad; eftertruppen knappast synlig, då förtruppen helsade på bondhustrun. Några långa ynglingar med skolklassmärken i pannan sysslade med fiskeredskap, men fingo vid vår åsyn ett anfall af vår ständiga skrattlust, hvilket jagade dem bort mot fjöset; men en äldre herre såg på oss med ärliga afsigter att stå emot smittan och visa sig som en bildad man med ett finare småleende. Här fingo vi för första gången göra bekantskap med den vackra norska forellen, fjellörret, men drömmen om potatis uppfyldes ej; det gamla förrådet var nu slut hos bönderna, och den nya skörden stod knappt i blomning. Hade icke fisken låtit sig fånga, så skulle vi äfven här fått den vanliga säterkosten. Nu slöts dock vår måltid och middagshvila med chokolad och norskt kaffe från Brasilien. Två af de mest mogne skolynglingarne bröto upp samtidigt med oss, och glömmande alla våra föresatser, upptogo vi både dem och deras engelska fiskestänger i vårt sällskap så långt vägen räckte.
Anckarsvärd åberopat den omständighet att denna Chef föreslagit, att någon nybyggnad af roddkanonbåtar icke vidare skulle ega rum. Hans förslag inskränker sig dock dertill, att med en sådan nybyggnad lills vidare skulle anstå, och det borde icke förefalla underligt eller klandervärdt, om han i närvide ögonblick, då försöken att använda ångkraften på Skärgårdsbåtar pågå, vill afvakta resultaten af dessa försök. Han har dermed ingalunda uttalat någon bestämd förkastelsedom öfver EoddFlottan, utan endast, i min tanke, ganska klokt och försigtigt, velat upskjuta all nybyggnad af sådane fartyg, till dess det visat sig, huruvida ångkraftens applicerande på dem vore lämpligt eller icke. Att Chefen för SjöförsvarsDepartitet icke hyser någon obenägenhet i allmänhet för det mindre Sjövapnet, visar sig deraf, att han föreslagit, att 8 ångkanonslupar skulle byggas med en årlig kostnad af 333,333 Edr eller nära hälften af den summa, som han ansett böra till nybyggnad af krigs-fartyg årligen användas. Häremot torde man kanhända invända, att dessa ångkanonbåtar icke egentligen höra till Skärgårds-vapnet, utan snarare till den s. k. stora Flottan. Att dessa båtar dock måste till förstnämnde kathegori hänföras, förefaller mig uppenbart ty skillnaden emellan roddkanonbåten och ångkanonslupen består ju endast deri, att den förre framdrifves med menniskokraft och den sednare med ångkraft. Uti ångkraftens användande ligger äfven, enligt min åsigt, ångkanonslupens företräde framför roddkanonbåten, då det väl ej kan vara 202 Den 8 Juli e. m. med klok hushållning förenligt att använda menniskokraft der man kan använda någon annan kraft, att använda 60 å 70 man för att sköta ett par kanoner, då hälften eller derunder är tillräckligt.