Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. rnåtte taga begge delarna i närmare öfvervägande. 64 Den i3 Maj e. m. 3: d j e punkten. Ac ad em ien för de fria konsterna. Frih. Boye, Fredrik, uppläste följande: Ehuru jag visserligen gillar StatsUtsk:s princip i allmänhet att hushålla med Statens medel, så mycket mer nödvändigt, som anspråken på förhöjda löner och ökade anslag vid hvarje riksdag tyckas vara obegränsade, och jag således, för min del, önskade, alt deras beviljande inskränktes till det nödvändigaste, hemtar jag likväl af Utsk:s yttrande i närvar, fråga om förhöjdt anslag till Målare-academien, änledn. yttra några ord, åsyftande en återremiss. Utsk. tillstyrker till en del det begärda anslaget af 4ooo r:dr, men icke förr, än academiens local blir tillbyggd och iståndsatt. Men detta är egentligen liufvudfrågan, och huru skall byggnadernas iståndsättande kunna verkställas? — Academiens hus erfordra en total ombyggnad, ända upp ifrån grunden, som är för svag och i alla afseenden måste göras säkrare, helst om en påbyggnad skall kunna blifva möjlig. Till verkställande häraf äger academien endast ett capital af 3o,ooo r:dr b:co, som är otillräckligt, och hvarmed ändamålet icke kan vinnas, hvadan Utsk:s tillstyrkan om högre anslag är stäldt på en lång framtid. livad åter det gamla anslaget af 12,333 r:dr 16 sk. angår, så är det sålunda fördeladt, att 8,333 r:dr 16 sk. deraf icke direct kommer academiens lärostat af i3 personer och den för undervisningen nödiga materielen till godo, utan utgår till pensioner för utrikes studerande och andra konstnärer. Till alla ofvan uppräknade behof återstår endast 4ooo r:dr. Också hafva professorerne, till en del, endast i5o r:drs lön, —en summa, som i sanning tyckes vara för ringa för en konstnär.
Han skall troligen falla på den tanken, att en för vida sträckt hemmansklyfning lämpligast medför sitt eget korrektiv deruti, att de sönderstyckade delarne, hvilka icke såsom sådana kunna bestå, sammanfalla af sig sjelfva; att jorden emellertid blifvit odlad och förbättrad; och att hela den s. k. förlusten med delningen varit åbyggnaden, och att åboen måste bli brukare eller torpare å annans jord; ty det hör alldeles icke till de vanliga förhållandena, knapt till undantagen, att en sådan åbo med familj faller fattigvården till last, än mindre att han öfvergår till brottslingarnes antal, hvilket äfven af FångStyrelsens Berättelser kan inhemtas. Det händer denne precist detsamma som den hvilken Vilt H. 4 Den 1 Angus ti e. m. obetänksamt koper en fullt besuten hemmansdel utan att äga tillräckligt kapital att deruti insticka, eller som icke har egen jord utan med otillräckligt förlag sätter sig som brukare å andras. Han skall kanske häraf icke anse otroligt, att de som förmena ordet besutenhet vara en fiktion, en idé, som ej kan realiseras, icke sakna allt skäl för ett sådant förmenande. Slutligen skall han ej heller kunna ogilla det missnöje och den ovilja, hvarmed stränga hemmansk!yfnings-förfaltn:r af allmogen anses, då de dels neka densamma att på egen torfva söka bereda sig utkomst och sjelfbestånd, dels för vinnandet häraf åbringa den kostnader och besvär. Han skall troligen icke ulan skäl fästa sigvid den tanke, att den enskilde bäst häruti bör förstå sitt eget bästa, och att derest andra böra bedöma och afgöra om han får äga och bruka en hemmansdel, de med ännu större skäl böra äga ett lika förmyndareskap i afseende på arrendatorer m. fl. dylika; och att det är med förbud härutinnan ungefär som med ifrågasatt förbud emot giftermål för det man anses icke kunna berga sig, att nemi. det är i följd af uplysning och klokhet, vunna genom upfostran till allt godt och nyttigt, samt förståndiga slägtingars och vänners råd, som det rätta och lämpliga i denna del skall utväljas.
D. sattes på två divisioner, hvilket man ansåg medföra våda för den enhet i lagskipningen, man inbillade sig och andra då lörefinnas, när blott en division fanns. En sådan förändring är emellertid nu gjord. Enheten i lagskipningen, beroende emellertid å andra förhållanden, är, tror jag, lika stor eller lika liten, men antalet balancerade revisionssaker har derefter till 1864 års slut nedgått från 897 till 317; och då dertill kommer att, till följe af målens hastigare afgörande, färre mål till K. M:t fullföljas, är det andra skälet för revisionsskillingens bibehållande, att Högsta Domstolen oaktadt det ökade antalet ledamöter och nu befintliga två divisioner skulle för mycket öfverhopas af s. k. revisionssaker, efter all sannolikhet en blott inbillad fara. Till följd af ändringar i lagstiftningen är Högsta Domstolen dessutom nu så mycket mindre besvärad med brottmål att den kan medhinna något mer tvistemål, Dei som vilja motsätta sig revisionsskillingens borttagande, anföra för öfrigt skäl, som bevisa lör mycket, ty samma skäl skulle kunna anföras för alla fotanglar lagda vid rättvisans dörr. Att uppställa hinder, som för den 188 Den 7 Mars e. m. fattige äro svåra att öfvervinna, är att rubba likheten inför lagen, och denna måste man till hvilket pris som helst söka uppnå. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Ramsay, Anders Henrik: Afven jag delar den åsigt, som blifvit uttalad, att skäl icke finnas för borttagande af revisionsskillingen. J)å en summa appellabilis i andra länder finnes, anser jag att revisionsskillingen, såsom ett korrektiv mot Högsta Domstolens öfverhopande af mål, hos oss väl är behöflig; och jag anhåller derföre om afslag å Utsk:ts förslag.
— Nej, långt derifrån! — jag tror tvertom, att denna stadga är uppbyggd af sådana materialier och på sådan grund, att den motverkar och strider emot det fria samhällets utveckling och bildning; att den snarare danar oduglingar, tiggare och lösdrifvare, än den verkar motsatsen. Men jag har ansett nödvändigt, att, så länge denna på det gumla feodalväldets ruiner uppresta byggnad — som gör skilnad emellan fria och ofria, rika och fattiga, privilegierade och oprivilegierade varar, den åtminstone må vara så tydlig som möjligt, på det ilen ej må gifva anleda, åt godtycket, att, allt som olika intressen uppstå, olika tillämpa densamma. — Jag har trott att, så länge den finnes, den åtminstone må vara så litet skadlig och så nyttig som möjligt; och den enda nytta som deraf kan ernås, vore, att den bidroge att rensa samhället från förbrytare och lösdrifvare. Min öfvertygelse är, att hvarje menniska är född lill frihet, och sträfvar efter frihet, om hon ej från barndomen så blifvit vand vid motsatsen; att hon, lik oxen för plogen, ej duger till något, med mindre hon dertill af sin herre drifves. Den frie mannen finner tili och med jordlifvets frihet för inskränkt, han längtar efter en ännu högre — den som vinnes på andra sidan grafven. — Här menas likväl blott lagbunden frihet, ty all annan är sjelfsvåld. Verklig frihet kan blott finnas inom ett lagbundet samhälle; ty endast der, hvarest hvarje menniska supponeras lika så noga bevara egen, som respectera andras, finnes verklig frihet. Och en sådan supponerad rättskänsla kan endast inom ett lagbundet samhälle förutsättas* eller anses möjlig. — Ty menniskan är, dess värre, alltför böjd att missbruka sin frihet på andras bekostnad, och sålunda tillvälla sig en makt, som ej kan ernås med mindre andras frihet inskränkes.
Angående Rustnings-skyldighelens utgörande i krigstid. *4 Den 16 December. I anledning af väckt fråga om förräntande af den till Kongl. Maj:ts Nådiga Disposition öfverlemnade Saltpetter-Fonden. N:o 4J7- 0>n en Dykeri-Commissarien Westbeck tillagd Pension, m. m. N:o 4I8- Angående utbetalande af ett för Öfver-Commissarien D. Ek, till 5oo R:d., faststäldt arfvode. Angående Land t-Tullsbevåhlängen och Gränse-Tullarne mot Norrige. Upplästes till justering Expeditions-Utskottels under N:o 4*4 afgifna Förslag till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:st, angående fortfarande anslag för Strömrensningar m. m. Herr Hjerta, Gustaf , anmärkte, att uti den del af ifrågavarande underdåniga skrifvelse som angick Anslaget till Wäddö Canal, förekom å ett ställe ordet: utomskärs, hvilket, efter hvad skrifvelsen tydeligen utmärkte, likväl borde vara: innomskärs. Af hvilken anledning Herr Hjerta alltså yrkade, att ordet utomskärs, måtte utbytas mot ordet innomskärs. Sedan den af Herr Hjerta omförmäldte del af Expeditionen blifvit å nyo uppläst, fann Ridderskapet och Adeln för godt godkänna Den 16 December. 1? Expeditions-Utskottets ifrågavarande Förslag till underdånig skrifvelse, endast med den rättelse, att ordet utomskärs borde förändras till ordet innomskärs; och skulle, till tidens vinnande, detta beslut, hvaröfver något serskilt Protocolls-Utdrag icke behöfde uppsättas, endast nu genast å den så kallade Löparen antecknas. Företogs till pröfning Stats-Utskottets den 13 dennes under N:o 658 aflåtne, samt följande dagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående ändring uti Instructionen för Riksens Ständers Revisorer m. m.
Jag har med liflig glädje skådat den goda vilja, det nit och den fosterlandskänsla, som under öfverläggningarna kämpat emot alla de svårigheter en Svensk Representant har att ■öfvervinna vid utarbetandet af en financiel Lagstiftning. Jag har deremot, då jag betraktat anledningen till Representanternes arbeten, i denna del af samhällets angelägenheter och sättet, att deni utföra, med bekymmer trott mig finna, att orsaken till den ringa framgången allena bör tillskrifvas ett missförstånd om Regerings och Ständers pligter;och jag' behöfver då ej vidare redovisa, hvarföre jag vid detta tillfälle handlar ensam: fastän min öfvertygelse ej har blifvit pluralitetens, har den dock förbiifvit min; och en Representants öfvertygelse tillhör hans fädernesland, 79 g. i Regerings-Formenj öfverlemnar i Konungens hand, att låta slå mynt; samt förekommer förändring i Rikets mynt, utan Ständernes samtycke. 72 §. i Regerings-Formen försäkrar Stähderne förval t nings - rätten öfver Banquen och gifver åt denna uteslutande rätt till utgifvande af Sedlar, som för mynt i Riket må erkännas. Bihang till Riis. St. Prot, i3zs. rfcte SamJ. N:o 19i S84 Banco.Utskottas Betänkanden. 16 §. i Regerings-Forrnen tryggar hvarje Svensk? mans lif, ära, frihet, välfärd och gods Den 6 Junii 180g, då Regerings-Formen antogs, befanns i Sverige all egendom och förmögenhet uppskattad i Riksdaler Specie, eller Riksdaler Banco, stäld att roed Riksdaler Specie inlösas, och hvilken inlösning då afven skedde. Detta är nödigt att erinra, för att fatta, hvarföre Lagstiftaren icke då behöfde göra andra föreskrifter än de nyssnämnde. Rikets Ständer anviste 1809 och 1810 hela krigs-skulden på Banquen, li i ett belopp af a 3 till 14 millioner Banco-sedlar.
Söneller Den 10 Mars f. m. helgedag, då gudstjenst hålles, fran predikstolen uppläsas. Angår det ensamt någon person af församlingen , då skall honom ofördröjligen utdrag af prof., innefattande beslutet, tillställas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, > HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE MMDHSiaAlKSa ocii AHill VID Årén IS53—IS54. Fjortonde Häftet. STOCKHOLM. Onsdagen den 25 Oktober 1854. Plenum kl. 10 I. m. Justerades 7 prot.-uldr. för den 21 dennes, samt p!eni-prot:l för den 14 sisil. Juli. Frih. Cederström, Hud., upläste en så lydande motion: Vid R. Stms svar å K. M:s Nåd. framställning om ett tillökningsanslag för forlskijndande af afvillringsarbetena i Rikets tre nordligaste län synes ett förbiseende hafva ägt rum, hvarigenom äfventyras en betydlig minskning af detta för ett vigtigt ändamål afsedda och af R. St. beviljade anslag. Det är för att härutinnan bereda rättelse, söm jag, under åberopande af Riksd.- Ordn:s 5(5:te §, vördsamt anhåller att få till StatsUtsk. remitterad nedanstående utredning.
Utstottec sannolikt icke lärer kunna med tillstyrkande understödja en proposition derom, dä samma stal som föranledt Utstottet att i allo afslä Herr Friherre Leclerströms memorial l delta afseende, synas lika existera ännu, och en amorkistements fond till gäldande af räntor och afberalmngar i en aflägsen framtid icke lärer med längifwares fullkomliga säkerhet kunna sökas i den wid hwarje Riksdag förändringar underkastade bcwillningen; och ehuru lans uptagande icke aro af Utskottet directe ställde i fräga, torde likwal i sakens ställning, det tillätas mig att deröfwer yttra mina tankar: Alt en tillgäng mäste beredas till ett större belopp af penningar att kunna begagnas i följd as politista ställningens fordringar, kan icke bestridas, men lika sä angelägit detta är, lika sä är säkerheten att kunna dem påräkna. Detta inträffar sannolikt icke med län till betydligare belopp som Utstottet i förenämnde desi yttrande äfwen förutser och hwartill utländska creditorers öden åtminstone icke upmuntra, men skulle jag äfwen förmoda möjligheten att med, för läntagare förmänlige, men för Riket sä mycket mera betungande wilkor kunna uptaga betydligare län, sä stulle med fästad upmärksamhet pä den af Utstottet rätteligen yttrade nöd - tys
Det betyg af två oväldige och trovärdige personer, att sökanden sjelf tillverkat sitt mästare-prof, kan i flera fall, äfven med förutsättning af all redlighet å de intygandes sida, blifva vilseledande, ty dels kunna - Allm. Best.- och Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 128. 17 na dessa personer icke utan särdeles stor svårighet öfvervara genomförandet af hela profvet, dels kunna de sakna den kännedom i yrket, utan hvilken en sökandes skicklighet icke kan bedömas. Då Utskottet således anser ett närmare bestämmande af sättet för mästare-profs fullgörande vara behöfligt, har Utskottet, utan att i öfrigt gilla motionärens förslag, såsom i flera afseenden ledande till tidsutdrägt och måhända äfven till olägenheter för den burskaps-sökande, trott ändamålet bäst vinnas derigenom att sökanden verkställer profvet under tillsyn af två sakkunnige personer, deraf sökanden sjelf skulle ega utse den ena och handtverks-föreningen den andra. På grund häraf får Utskottet vördsamt tillstyrka Pikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det 23 § 1 morn. måtte erhålla följande lydelse: »Eho, som vill vinna mästerskap å handtverk, skall derom anmäla sig hos magistraten i den stad, der han har sitt hemvist, eller, om han är å landet boende, i den stad, der han finnér det lägligast; och skall dervid, jemte det eller de bevis, som, för ådagaläggande af behörighet, enligt stadgandet i 3 § litt, a) kunna vara erforderlige, förete ej allenast något af honom förfärdigadt arbete, hörande till det handtverk, han vili utöfva, och hvilket arbete bör vara af den beskaffenhet, att omdöme om den sökandes skicklighet derå kan grundas, utan ock ett af Iva oväldige och sakkunnige män, af hvilka sökanden sjelf utsett den ena och handtverks-föreningen den andra, afgifvet intyg, att sökanden undpr deras tillsyn sjelf tillverkat det företedda arbetet.
Denna menlösa och lidande varelse hade således afundsmän! falska vänner! Det synes så otroligt, att man frestas misstänka verkligheten deraf; emellertid smärtade honom föreställningen. – Sina akademiska studier hade han, troligen, fullbordat ganska tidigt. Sammanlägger man, att hans äldsta tryckta poem är af år 1712; att han mot slutet af Runii lefnad var dennes umgängsvän; att han kunde redan 1715 vara utsedd till ”Echo å Sveriges allmänna Fröjde-qväden”, såsom talare på Riddarhuset inför ”ett högt och förnämt samqväm”, hvaribland Hertigen af Holstein och de Kongliga Råderne; men tillika, att han i en tillegnan af detta Tal kallar sig, till sin ursäkt, en ”i åldern späd”: så tyckes man ej kunna utsätta hans födelseår sednare, än ungefär 1692, man också ej heller tidigare. I en annan tillegnan af samma Tal, ställd till Konungen sjelf, säger han sig ock,– Fast den konstiga mö ock vänaste jungfru Thalia Synes ha korgen i hand, till den jag ärnade fria106, – drista i ringhet tända sitt rökverk, ”skönt än med spädare händer”. Att han ännu 1715 var ganska ung, samt dessutom begåfvad med ett angenämt yttre, intygar följande något platta fägneoch bifalls-rim af en beundrare, som dermed utstyrde hans Echo-qväde vid dess tryckning: Är er håg, Herr Fres’, att fria Till den väna mö Thalia? Vackra ungdom! våga’t då! Och så framt J der få korgen, – Den J aldrig fått ell’ få, – Gack till Venus’ döttrar små; Då så går jag väl i borgen, Att J genast slippa sorgen. Foga vi nu härtill, att ifrån 1712 till 1728 finnes under hvartenda år angifvet något af honom författadt, och att det allrasista, som kunnat uppspanas, är en grafskrift öfver den nyssnämnde brodern Hans, död den 27 Juli 1728: så kan väl ock antagas med temlig säkerhet, att han inom detta års förlopp sjelf följde brodern efter.
Utlåtande, i anledning af väckt motion om anslag lill förhöjning i Iiäradsnämndernas s. k. tingsgästningspenningar. (U. A.) Under anförande, hurusom den ringa godtgörelse, som under namn af tingsgästningspenningar vore nämndemän för detta deras bestyr tillerkänd, icke kunde betraktas såsom någon skälig ersättning för deras resekostnader och tidspillan vid häradstingen, har Riksdagsfullmägtigen Per Östman från Wester-Norrlands län, uti en hos Bonde-Ståndet väckt motion (N:o 473), föreslagit att, till förekommande af allt för Stats-Utskottets Utlåtande JM 182. 11 täta ombyten af häradsnämndernas ledamöter, Rikets Ständer måtte bevilja tillökning i tingsgästningspenningarne, så att de för hvarje härad komme att utgöra 150 R:dr årligen Uti nästlidne dag afgifvet Utlåtande N:o 175 har Utskottet tillstyrkt bifall till Kongl. Maj:ts i nådig Skrifvelse den 27 sistlidne Mars gjorda framställning i afseende på utsträckning af nämndemäns rätt till reseoch traktaments-ersättning för extra förrättningar i Kronans ärenden; och då, derest detta Utlåtande af Rikets Ständer godkännes, nämndemäns godtgörelse för tjenstebestyr i ej ringa mån ökas, synes någon ytterligare förhöjning i deras aflöningsförmåner för närvarande ej vara erforderlig, hvadan Utskottet hemställer, att Riksdagsfullmägtigen Per Ostmans ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Oktober 1863.
Kammar-kollegium, häröfver hördt, i underdånighet yttrat, att, då egaren af det hemman, sorn gemensamt med Repperda bildade en rote, bestridt roterings-skyidighetens öfverflyttande från Repperda tili Hvetlanda eller annat i sådant hänseende föreslaget hemman, och hinder således mötte för Hvetlandas inträde i ordinarie rotering i stället för Repperda Drakegården, Kollegium funne bytet lämpligast böra ske på det sätt, att hvardera hemmanet behölie sina nuvdrande onera, och innehafvaren af Hvetlanda lill innehafvaren af Repperda årligen efter markegångspris utgåfve ersättning för den ordinarie roteringsbördan, samt den sednare ersatte den förre, då extra rotering utgjordes för Hvetlanda Thomasoch Kulla-gårdarne, hvilka nu tili sådan rotering vore indelade, sä har Kongl. Majit, uti en till Rikets Ständer den 17 Januari innevarande år aijåten och af samtlige Riksstånden till Stats-Utskottet remitterad Nådig Proposition, enär olvanberörde till utbyte mot hvarandra föreslagna hemman, å ena sidan, Repperda Drakegården, och å andra sidan, Hvetlanda Thoinas-gårdeu och Kullagården, funnes i afseende på åbyggnad i det närmaste jemngoda, samt, enligt hvad de å samma hemman i vederbörlig ordning verkställda värderingar, efter rättelse af en föreiupen mindre missräkning, utvisade, den behållna afkastning, sorn Hvellanda-hemmalien kunde anses gifva, endast med 27 R:dr 24 sk. 2 rst. öfverstege hvad Repperda vore beräknadt att lemna, och denna föga betydliga skillnad i hammanens afkastning derjemte förminskades, om i beräkning tages de vid värderingen förbigångna omständigheter, att
Och när han på samma väg tillika träffade Bergs gästgifvaregård, var han ej mindre ovillkorligen berättigad att der inträda, uppehålla sig, fordra förplägning, nattqvarter, skjuts, allt efter eget val och omständigheternas kraf, såsom uti 3:dje punkten af kungörelsen den 22 September uttryckligen föreskrifves. Då nemligen sådant allt måste äfven på närmaste gästgifvaregård intill en smittad stad hållas en resande tillhanda vid hans ankomst omedelbarligen från denna stad; vöre det också en orimlighet, om efter en sjöresa, som kunde hafva varit mångdubbelt längre, och fortfarit flera dagar, den resande ägde mindre fordran på emottagning och betjening å gästgifvaregården. Vid eftersinnande häraf syntes mig Landshöfdingeembetet hafva bordt finna det hinder olofligt, som genom resolutionen den 3 Sept. Sundhetsnämnden i Wreta klosters socken erhållit tillåtelse att lägga i vägen för fri kommunikation vid Bergs gästgifvaregård samt å den der framlöpande allmänna landsväg; och har jag derföre funnit nödigt förordna åtal emot Landshöfdingeembetet, med påstående om laga ansvar för hvad härutinnan blifvit feladt, samt om skyldighet att godtgöra den derigenom vållade skada; men sedan detta åtal blifvit i vederbörlig ordning utfördt inför Kongl. Göta Hofrätt, så har Kongl. Hofrätten genom utslag den 8 Januari 1855 sig utlåtit, att enär Sundhetsnämnden genom ofvan omförmälde resolution icke erhållit bemyndigande att vägra de personer, hvilkas sjöresa slutat vid Berg, att der gå i land och vidare fortsätta sin färd, samt berörde resolution dessutom i anmärkta hänseendet till ordalydelsen hufvudsakligen öfverensstämde med första momentet i Kongl. Karantänskommissionens i Stockholm kungörelse den 23 Sept. 1834; alltså pröfvade Kongi. Hofrätten rättvist befria Landskamereraren och Landssekreteraren från all påföljd af förevarande mot dem utförda åtal. Öfver detta utslag har Advokatfiskalsembetet i Hofrätten, som der utfört målet, till mig insändt till Kongl.
Men ännu har du mycket att lära. Och tro mig, den som med ödmjukt sinne säger: Herre, ske din vilje, han vandrar sin verld lättast igenom. Kom ihåg, att det är han som styr och att du är i hans hand.» »Jag kan vara lika olycklig för det.» »Det är ogudaktiga ord.» »Jag menar, att han styr för oss alla», kom det under täcket, »han styr för de allra olyckligaste med, äfven för dem som aldrig veta af annat än sorg och elände. Så det är ingen tröst.» »Barn, hvad är det för ord!» sade han strängt. »Jo, det hindrar ju inte att jag skulle kunna känna det värre ju längre jag lefver. Hvarför inte jag så väl som alla andra?» »Vi måste taga vår tillflykt till honom i bönen.» Dessa mildt framsagda ord stredo på ett besynnerligt sätt mot hela hans person; mot den stela, sirliga hållningen; mot det glatta, känslolösa ansigtet, och mot hans sjelfbelåtna leende då han uttalade dem. »Jag har bedt», kom det temligen vresigt. »Men du har gjort det kortsynt och otåligt. Kanske väntar dig en glädje, som du aldrig drömt om.» »Jo vackert!» snyftade det otroget under täcket. Han kunde icke återhålla ett leende, ty han egde en viss humor: den var det mildrande draget i hans karaktär. Den lilla dispyten tycktes ha gjort henne godt, fast hans tröstegrunder lemnat henne oberörd. Snyftningarne kommo endast som dyningar efter en storm. »Som tröst hade jag tänkt bereda dig en liten öfverraskning», sade han med ett slugt leende, »är du inte nyfiken?» En långdragen snyftning var hennes enda svar. »Du är ju annars så glad åt pengar, se här.» Han väntade att få se ett par förgråtna ögon titta fram, men täcket låg orörligt. »Nu behöfver jag inga pengar.» »Men en hundrakronesedel ...» Meningen hann ej fullbordas förr än hon satt upp i sängen, blinkande mot ljuset med sina rödkantade ögon. Det låg verkligen en sedel på täcket.