Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 28 Oktober 1860, — jemte anmälan, att till fullbordande af National-museibyggnaden samt till verkställande af den del utaf dess inredning, hvilken i sammanhang med det egentliga byggnadsarbetet borde utföras, en summa af Trehundra Åttatio Tusen Riksdaler Riksmynt blifvit för nu löpande statsregleringsperiod anslagen, — i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes åt sakkunnige personer uppdraga att utarbeta fullständigt förslag i afseende på de återstående arbeten, som erfordrades ej mindre för byggnadens inredning och försättande i fullständigt skick, än för samlingarnes inrymmande och omgifningarnes ordnande, samt att deröfver uppgöra noggranna kostnadsberäkningar med iakttagande af all den sparsamhet, som kunde stå i förening med ett ändamålsenligt utförande af ifrågavarande arbeten, och Kongl. Maj;t, med bifall till denna Rikets Ständers anhållan, under den 12 April 1861 förordnat en Komité, bestående af Öfver-intendenten G. Söderberg, Riks-antiqvarien B. E. Hildebrand, Professoren vid Akademien för de Fria Konsterna J. C. Boklund, vice Bibliothekarien i Kongl Bibliotheket G. E. Klemming och Lektorn vid högre Elementarläroverket i Skara G. Wennerberg, att uppgöra berörda förslag, hvarvid Komiterade, i händelse af behof, finge sig till biträde och till deltagande i öfverläggningarne tillkalla andre sakkunnige personer; så hafva Komiterade, som, till följd af denna nådiga tillåtelse, vid några tillfällen under fortgången af sina arbeten inhemtat råd och upplysningar af Intendenten öfver Klädoch Lifrustkammarens samlingar Friherre G. Fleetwood samt Professorerne vid Akademien för de Fria Konsterna C. G. Qvarnström, F. W. Scholander och J. P. Molin, den 18
Huru kan någon sig så kallande bildad familj sätta ifråga, att en någorlunda bildad ung kvinna — eller hvad som just menas med en » bättre flicka » — skulle kunna antaga sådana villkor som dem, hvilka framställas i ofvanciterade mirakulösa annons? Förutsätt, att bland de » 4 personerna » också tinnes en dotter, en uppväxande dotter i huset, som kanske en gång kommer att för egen räkning studera annonser om » lediga platser » och kanske af omständigheterna drifves att antaga just en plats af samma beskaffenhet, som den » fattiga bättre flickan » en gång hade i henues föråldras hem — skulle dessa föräldrar käuna sig uppbyggda och glada vid detta framtidsperspektiv? Visserligen torde det i stort sedt vara sant, att tjänarinnorna i våra dagar långt ifrån äro lätta att handskas med; men jag vet, att många hem också äro sådana, att tjänarinnorna måste komma i harnesk mot sina öfverordnade. Därför har mången bland tjänarnes klass illa känd husmor svårt att få en vanlig tjä- narinna och försöker därför locka till sig » bättre », hemlösa, fattiga flickor, i förhoppning att deras fattigdom, värnlöshet och bildning tillsammans skola göra dem mera medgörliga och framför allt — billigare än den själfständiga och robusta arbetstlickan. Saken är sorglig i och för sig, men äfven därför att den utvisar, huru lågt aflönadt det kvinnliga arbetet blir. Det är ett vackert tidens tecken, att äfven förmögne mäns döttrar vilja vara nyttiga. Men ett missförhållande är det dock, att just dessa genom de relationer, de hafva, med lätthet få goda platser, hvilka så väl behöfdea för lika flitiga och lika skickliga kvinnor, saknande bröd. Äfvenledes har man observerat, att t. ex. i försäljningslokaler för kvinnligt handarbete de förnämare damernas arbeten, tillkomna under form af tidsfördrif, bättre framläggas och äfven därigenom lättare finna afsättnning än de kvinnors alster, som förfärdigats direkt för utkomstens skull.
Stats-Utskottet fattade beslut, rörande begärdt statsanslag till uppförande af ett hus för elementar-läroverket i Oscarshamn, får jag vördsamt anmäla min reservation. Om vi älska kunskapernas och upplysningens befrämjande i allmänhet så måste vi ock vilja medlen derför, och bland dessa står naturligtvis i främsta rummet undervisningen; dennas krafter må dock vara huru utmärkta som helst, så är ändamålet likväl lörfeladt om den saknar erforderliga hjelpmedel för sin verksamhet Förutskickande denna erinran, och under förklarande att bland alla de anslag, som Utskottet under innevarande riksdag beslutat, inga af mig ansetts mera ändamålsenliga och för efterkommande mera fruktbärande än de som blifvit afsedda till skolornas upphjelpande, är jag derjemte af den öfvertygelsen att alla böra tillgodonjuta lika rätt och icke den ena gynnas under det en annan lemnäs åsido. Utskottet har nemligen tillstyrkt stora summor för läroverks-byggnader, t. ex. i Strengnäs och örebro, och dervid föregifvit att stiftsstäder, der högre elementarläroverk finnes, böra främst komma i åtanka; icke förty hafva Helsingborg och Fahlun fått rätt vackra summor sig tillerkända till sina läroverks-byggnader, oaktadt dessa icke äro stiftsstäder och den förra åtminstone ej heller eger något högre läroverk. — Den följdriktighet, som Utskottet velat låta förmärka i sitt handlingssätt, är här föga märkbar, eller har åtminstone fått ett tvetydigt utseende, så mycket mera i ögonen fallande, som Oscarshamn är i total saknad af läroverkshus, hvilket icke är fallet med något af de öfriga läroverken, som här varit i fråga. De bevekande skäl och omständigheter, som för Utskottet till hufvudsakligaste delen varit framlagda, men, såsom icke fullständigt tillgängliga för Utgifts-afdelningen ej heller i utlåtandet blifvit omtalade, får jag i möjligaste korthet framlägga:
Detta blifver i alla fall intet nytt anslag, lika så litet som hvad Banken årligen gifver till pios usus, till discretioner åt vissa Embetsman m. m., och tarfvar således, äfven så litet som dessa, en ny calcul öfver de möjliga tillgångarne Banken eger odisponerade; men oss åtminstone förefaller det Representationen mindre värdigt, att med denna, vid realisationens uppgörande, visserligen icke påräknade nya tillgång af 1400 Rdr årligen förstärka Bankens metalliska fond, egentligen på vetenskapens och konstens bekostnad, af hvilkas gemensamma bemödanden ensamt beror, om en gång ett väl ord - nadt penningeverk kan tillvägabringas och ett ändamålsenligt mynt införas. Uti senare momentet af denna sista reservation, att ersättningen till Academierne må tagas af Bankens årliga vinst, innan den till Riksgälds Contoiret ingär, hafva instämt; Herr Kammarherren Rosett - Banco-L' tsk:s Memorial, N:o n4- 7 blad, Herr Professoreri Morén och Herr Leffler. N:o r 14 ■ Ankom till Exp. Utsk. d. ii Febr. 1830, Memorial, med förslag öm bestämmande af eli viss tid, inom hvars förlopp alla af Banken på Daler Kopparmynt utgifna Sedlar böra vard derstädes till inlösen ajlemnade. Genom infordradt Utlåtande från Bankens Fullmägtige och Commissarier, har Utskottet inhemtat, att Bankens på Daler Kopparmynt utfärdade, ännu utevarande Sedlar bestiga sig till följande belopp, nemligen i Sedlar på 50 Daler Kopparmynt och derutöfver, utgifna åren 1728-1760 B;o Rdr 5,524: 29: 11, Dito dito 1760-1776 11,116: 18: 3.
- Men nu till något annat, sade biskopen med klarnat anlete, medan han gick upp och ned i det trånga avlånga rummet. Du skulle i dag på förmiddagen uppsöka juden Baruk. - Jag fann honom hemma. - Och du förmådde honom meddela, vad vi vilja veta? - Ja, efter någon svårighet. - Jag inskärpte, huru du skulle gå till väga, och känner för övrigt ditt skarpsinne. Huru mycket är Karmides skyldig honom? Eufemios framtog under sin kåpa ett papper, som han räckte biskopen. Denne genomögnade det och utbrast: - Han är en förfärlig slösare. Detta kan icke fortfara länge. - Jag sade detsamma till Baruk. - Med vad verkan? - Då jag påpekade möjligheten, att de säkerheter, han erhållit, torde vara otillräckliga att trygga honom emot förluster, vart han likblek. - Såå? - Han kommer att ansätta Karmides mycket hårt. - Du är förvissad därom? - Ja. - Förträffligt, min gode Eufemios. Har Karmides varit synlig i den där resande vällustfilosofen Atenagoras' sällskap? - Ja, han och några andra av Atens förtappade unga hedningar hava varit sedda, när de nattetid eller fram emot morgonen lämnat Atenagoras' hus. - Det är gott. Denne Atenagoras är en såningsman och hans väg igenom landen en fåra, i vilken förtvivlan och samvetskval uppväxa. Men skörden, så vill Gud, ger ofta den renaste säd i kristendomens lada. Må han fördenskull fortsätta sin verksamhet! Herren vänder det onda till gott. - Tyvärr har även prokonsuln varit synlig i Atenagoras' - Vi lämna prokonsuln åsido, min son. Han har sina fel, likasom sina stora förtjänster. Ätervändom till Karmides! Har du inhämtat flera av de underrättelser, jag äskat om denne olycklige yngling? - Obetydligt, min fader. - Låt höra! - Alkmene talar stundom med den vackre slavgossen han köpte ... - Jag vet ... till ett fabelaktigt pris. Hela Aten har talat därom. Men vidare! Vad har Alkmene fått veta av gossen? - Endast det att hans herre är förfärligt dyster, när han är ensam.
att kyssa henne, men hejdar sig och vänder hennes ansikte 152 ELISA. Ja, faster, det hoppas jag. FRU VINGE (släpper henne). Nå, hvad talar du då om uppoffringar? GROT (kommer från höger). till honom, han kysser henne på pannan.) Har Dick redan gått upp på byrån? FRU VINGE. Nej. GROT. Har han kanske inte kommit upp ännu? FRU VINGE. Jag tror inte det. GROT. ligt, äfven mitt tålamod har sina gränser. FRU VINGE. Så, det har verkligen det? GROT. vill du se efter, hur det är med frukosten, min flicka! Jag förmodar, att han var ute och hm, Hans slarf börjar verkligen på att bli olidGod morgon. (Fru Vinge nickar; Elisa går fram 153 ELISA. pappa, för min skull! Ja. (I det hon går förbi Grot.) Bråka inte, GROT. du bara! Jo, just för din skull! Se så, gå (Elisa går.) GROT. inte bryr sig om sina förbindelser mot mig, borde han väl ändå för hennes skull FRU VINGE. de största förbindelserna, han eller du? GROT. det, som öppnade sina dörrar för honom, då han af orsaker som jag icke vill närmare inlåta mig på, fick lof att lämna Rudbergs hus, Du är verkligen naiv, Gertrud. Hvem var Förbindelser mot dig! Hvem har månne Det är verkligen upprörande! Om han hvem var det då, som gaf honom ett hem, en verkningskrets, ett fält, där han kunde få talang det erkänner jag gärna, så mycket egentligen upptäckte den, hvem var det, frågar jag? tillfälle att utveckla sin talang för han har hellre som jag vågar säga, att det var jag, som 154 FRU VINGE. från att ohjälpligt misslyckas, hvem är det som ännu håller det uppe, hvem är det, på hvars GROT. gerar tidningen. Du tycks glömma, att det är jag, som rediFRU VINGE. artiklar, som publiken läser. Och du tycks glömma, att det är Richards GROT. om inte jag? Och den är inte så liten, den, för de äro tämligen pepprade, hans artiklar.
Det förefaller mig, som om jag här skulle komma att upplefva något sällsamt, som om jag skulle finna lösningen på den gåta, som så länge brydt och plågat mig. — Nåväl! Låt oss då invänta denna upptäckt! Men du måste lofva att en dag följa mig till Langenau likväl. Dagen derpå vid samma tid, då de båda unge männen slutat sin soupé, hade Alf föreslagit en promenad utom staden. Det var nu svalt på aftonen, och de vandrade öfver de tysta gatorna genom den höga murade stadsporten och togo vägen åt höjden, der den gamla fästningen låg. Himlen var klar och månen göt sitt skimmer öfver de gråa murarne, i hvilkas skugga, nedanför på vallen, de kastade sig ned i gräset. Uppöfver dem på bröstvärnet vandrade skyldtvakten med långsamma och regelbundna steg. Nedanför låg den lilla staden och rundt omkring det vackra landskapet med Fichtelgebirges toppar långt bort i bakgrunden, nu i aftondunklet otydliga och sammansmältande med himlen. Det var en herrlig afton, och doften från akaciernas långa, gula och ljusröda blomklasar uppfylde den ljumma luften omkring dem och väckte i Malkolms själ denna obestämda känsla af längtan och saknad, som lemnar oss villrådiga, om vi lida eller njuta, om vi minnas eller ana någonting, som icke kan hopsamlas i rediga bilder och icke kan uttalas. Äfven Alf hänfördes af stundens ljufhet och kände en fläkt af denna lättrörliga sinnesstämning, denna mjukhet i själen, då hvarje föremål gör intryck derpå. Det var kanhända derför, som han spratt till och kände sitt hjerta slå fortare, då han ifrån andra sidan af fästningsvallen såg en liten svart figur komma fram, hvars otydliga konturer i hans inbillning antog likhet med en person, som förut i Dresden fäst hans uppmärksamhet. Det var för åtta dagar sedan; Malkolm och han hade suttit på den vackra terrassen vid Elbebryggan i Dresden, då Alf bland hvimlet af resande från messan i Leipzig, som trängdes på bron, kom att fästa sina blickar vid tvenne serbiska köpmän i sina röda fezer och stora räfskinnspelsar.
det nemligen attCommendera sina Divisioner i fält , äfvensom att eortimendera dem under fredstid hvarje gång de äro samlade» samt hela tillsy nén och Contjollen öfver tjenstens behöriga gång i fred och krig, fterr Grefven o«/; Z,andtMar$k(il%en frågade, om Ridderskapet och Adeln afsiog den af StatsUtskottet tillstyrkte förhöjning af jqoo R:dr uti Reseoch Yractamemspenningar för Extra Militair förrättningar. Ropades Ja och Nöj», J anledning hvaraf HerrGrefven och JjandtJSIarskctiken, hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde förhöjning, Ropades äfven Ja och Nej Friherre Björnstjerna'- Då Herr Drefven Och Randt Marskalken fot en st und sedan fram» Ställde Proposition å denna punct, voro ved-, ljusoch respenningar deruti sammanräknad®» a4ö JDen 18 September f. m. Jag vägar nu föreslå en medelväg, nemligen att afpruta 2000 R:dr på hela anslaget.. Herr von Hartmansdorff: Om den utväg vidtages, att förhöjningen af sooo IPdr å respenniragarrae afsläs, och det öfriga bifalles, blifver beslutet sådant Ridderskapet och Adela det, efter min tanka, nyligen fattat Herr Grefven och Landt Marskalken förnya» de dess förut gjorde Proposition om afslag å den af StatsUtskotiet tillstyrkte förhöjning uti anslaget till resoch tractaments penningar fös extra Militair-förrättningar. Ropades starka Ja, jemte några Nej». X anledning hvaraf Herr Grefven och Landi* Marskalken förklarade, att sorn, efter hvad hara tyckt sig finna, Ja öfverröstat Ne i, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Dä jag nu har ordet torde det tillåtas mig alt gifva ett kort genmäle till en värd ledamot, sorn förut yttrat sig. Ilan bar sagt, att prygelstraffets bibehållande vore nödvändigt under krig, och gaf tillkänna, att lian icke visste huruvida de krigskamrater, som dä yttrat sig, hade sett något krig eller icke. Jag får förklara, att jag lika med dem tror, att prygelstraffet ingalnnda är nödvändigt, och beklagar den befälhafvare, som skulle nödgas alt genom prygel vidmakthålla stridslusten hos sina krigare. Några ledamöter ropade på propos. Gr. Frölich, David: I det ögonblick jag uppstiger, så hör jag ordet propos. nämnas. Della är nog för mig att få ett faktiskt bevis 0111 hvad jag redan förut visste, nemi. alt R. o. Ad. skulle önska alt jag afstode ifrån att tala; men, mine Hrr, jag kan det icke. Jag förutsåg alltför val i går, att när en discussion blir uppskjuten ifrån en dag till en annan, så skall åtskilligt inträH'a, hvarpå man icke kan vara beredd och som är af en alldeles ny beskaffenhet. Likväl kunde jag icke förutse, alt man skulle blifva inskränkt likasom till en viss tid med discussionen, då den ovillkorligen skulle vara slut, ett förhållande, som tydligen varit begagnadt här af ledamöter på den andra sidan i denna fråga, för att till den grad trainera discussioneu och upplaga liden, all andra derigenom factiskt skulla 10 H. 33 f) e 11 V8 A |i r i I. blifva beröfvade tillfallet alt få yttra sig. Derföre bänder, alt personer komma lill den, sorn skall få ordet, och bell naivt fråga, 0111 lian icke ämnar lala så länge, att han kunde fä emedlertid gä bort och iila middag. Andra ledamöter af mina vänner fråga: kan du icke byta om och få en annan lid efter jag vet du har beredt dig på alt framställa den sidan af saken, sorn jag anser vara den förnämsta, nemi. den politiska.
Tor sjelfva courspriset, och sedermera sjelf besörja hittransporten; men jag tror, att detta i allt fall skulle innefatta en förtydning af Hr Dalmans förslag och ej öfverensstämma med hans egen mening, som är att förhindra, det Banken på ett eller annat sätt må betala silfret högre, än efter vexlingsgrunden. Då Hr Dalmans förslag i alla fall utesluter all möjlighet för Bancostyreisen att köpa silfver, lefvereradt här i Stockholm, så alt Bancofullmägtige icke skulle äga någon annan utväg, än att sjelfva från uppköpsorten hittransportera silfret, kan jag för min del icke frångå den tanken, att propos. till antagande af Hr Dalmans förslag grundlagsenlig! icke kan framställas. Hr Nordenanckar: Jag begärde ordet, då Gr. Cronhjelm, i min tanke, oriktigt tolkade Hr Dalmans förslag; jag behöfver dock numera icke vara vidlyftig, sedan Hr Lefren redan utvecklat förhållandet. Men jag får blott fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan 5:fe punkten och Hr Dalmans propos. Den förra är nemi. blott negativ, den sednare deremot positiv; och jag kan således icke finna Hr Dalmans förslag stridande emot det redan fattade beslutet, rör:de 5:te punkten. Jag finner det ganska godt och att den princip bör antagas, som legat till grund för detsamma. Den a5 Juli f. ra. Hr Dalman: Hr Lefren och Hr v. Troil hafva riktigt fattat min mening. Om någon otydlighet förefinnes uti mitt redactionsförslag, härrör den derifrån, att jag så litet som möjligt velat aflägsna mig frän Utsk:s redaction och derföre begagnat ordet pris, som deruti -förekommer; men om efter orden: ”uppköpta silfret,” tilläggas orden: ”i Banken lefvereradt, ” tror jag, att all otydlighet skall vara undanröjd. Att, på sätt IIr v.
Denna besparing, om den genom den föreslagna entreprenaden skall vinnas, grundar sig således till ganska betydlig del derpå, att de erforderlige Cancellist-arfvoden upptagas efter lika lång tid af i5 2-3:djedels månader, och till enahanda belopp af 2 R:dr 24 sk. per dag, sorn vid förra Riksdagen, hvilket innebär en förutsättning, som strider emot Riksdagsordningens 80 §., der Riksdagens längd bestämmes till högst 4 månader, samt emot dess 24 §•, som stadgar huru och till hvad belopp den vid Ståndens och Utskottens Cancellier nödiga Betjening må aflönas. Det in gä fri a Förslaget kan jag således, för mili del, icke till antagande af Rikets Ständer föreslå, men jag hade önskat, och ansett mycket fördelaktigt, om Contract med Herr Vougt, hvilkens skicklighet för den ifrågavarande befattningen är känd och vitsordad, kunde upprättas efter de Expeditious-ljiskottets Eaävknndt Nu 3, ri grunder jag haft äran föreslå, och hvilkas antagande från Herr Vougt» sida icke, efter hvad jag underrättat mig, hade mott svårigheter.
Och har Chefen, jemte det lian fästat uppmärksamheten å de olägenheter, som, derest ökadt anslag icke kunde erhållas innan beslut blifvit af Rikets Ständer iätladt om jernvägsarbetenas fortsättning i sin helhet, skulle följa såväl deraf, alt största delen af den nu använda arbetspersonalen måste afskedas, som ock af den oalvisliga nödvändigheten att i sådant fall inställa åtskilliga upphandlingar med flera för framtida arbeten nödiga åtgärder, slutligen erinrat, att af de 20,000,000 R:dr, som Rikets sist församlade Ständer uppdrogo åt Fullmägtige i Riksgälds-kontoret att för Statens jernvägsbyggnader upplåna, ännu, utöfver ofvannämnde 800,000 R:dr, återstod en oanvänd summa af 400,000 R:dr R:mt. I anledning deraf, att uti E. K. Maj:(s nådiga Proposition om Statens jernvägsbyggnader den vid innevarande års ingång odisponerade återstoden af ofvannämnde 20,000,000 R:dr beräknats utgöra allenast 800,000 R:dr, hvaremot Rikets Ständers Revisorer och Fullmägtige i Riksgälds-kontoret lika med Chefen för Statens jernvägsbyggnader, uppgifvit denna återstod lill ett belopp af 1,200,000 R:dr, halva Rikets Ständer till utredande af rätta förhållandet härmed, låtit anställa noggrann undersökning, hvarvid det blifvit tillförlitligen upplyst, alt del belopp, hvarmed den till följd af Rikets sednast församlade Ständers beslut utomlands upptagna lånesumman öfverskjuter de vid samma riksdag lör dä beslutade jernvägsarbeten beviljade nya anslagssummor å 19,600,000 R:dr, utgör en för jernvägsarbetenas foiIsättning befintlig oanvänd tillgäng af 400,000 R:dr.
En storslagen, ödslig natur, men som har intet tungsint eller tryckande. Allvar, men också lif. ; glädje, lugn, men icke vemod. R o m s campagna är en kyrkogård, men det behöfs endast sol, så blir den så leende lefnadsglad, som endast en italiensk grafgård kan vara. Skymningen stiger upp ur stadens gränder, klättr a r ' uppför höjderna, låter hus o c h trädgårdarsjunka i dunklet. Skyarne skingras, en blek måne söker tränga igenom de grå molnen i söder. Jag har tändt lampan i mitt rum och tagit upp jultidningarna, som anländt. Och tankarna gå till det frusna landet där långt borta bakom berg och slätter och haf, till den nordiska kyrkogårdsnaturen med granarna planterade i snö, till vintermörkrets land, där sinnet blir tungt, och där man så tidigt upp«er den strid, som borde vara till lifvets slut, det hopp, som skulle gifva kraft, uthållighet och léfnadslust. Tankarne gå till allt detta, som jag nu är så långt ifrån, och som jag ändå är så nära, alltid så nära. kyrkorna, genom nya gränder, än i skugga, än i klart månljus, till dess vi svänga ned för backen framför Colosseum. Ett besök där i månskenet skulle vara en värdig afslutning på julaftonen i R o m. Genom de beckmörka hvalfven gå vi in på arenan. En af oss har börjat sjunga » Du gamla, du friska », men han tystnar, dä han kommit där in. Vi andra äro ock tysta. En hvar vill ingenting annat än få vara ensam med sina tankar. Ena hälften af kolossen gömmer sig i svart mörker, som randas af skarpa, långa månstrimmor in genom gluggarne. På dagsidan är hvarje linie skarpt dragen, skuggorna kraftiga och bestämda. Månstrålarne smyga in i hyalfven, förbi kolonnerna, förlora sig i mörkret. Öfver står natthimlen med bleka stjärnor, månen rullande fram mellan hvita moln, karlavagnen som kört omkull och står på kant ... Och tystnaden hvilar öfver forntidens graf, belyst af julnattens stjärnor.
Skulle domaren finna sig generad af ett åliggande, som tillhör alla andra uppbördsmän , så återstår ju alltid den utvägen för honom ätt afträda från sin domarebefattning. Hr von Hartmansdorff: I hufvudsaken instämmer jag med hvad Hrr Stuart anfört. Yid samma riksdag, söni beslutet fattades, funno R. St. anledning att ångra sin eftergifvenhet och anhålla örn strängare åtgärder. Sådana vidtogos, och jäg tror det vara nödvändigt att såväl hos domare som andra personer söka säkerhet för de medel, som de få om händer, hvadan jag tillstyrker bifall å Utsk:s förslag. Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad., hvad Utsk. yttrat i anledn. af anmärkningarna vid 16 §:n. Hr Stuart, Carl Gust.: Lika med slutat, skulle jag anhålla, att R. o. Ad. ville förklara, att de drängar och allmogens söner, äfvensom alla personer, som icke betala bevillning för förmögenhet, må vara befriade från stämpladt papper å lysningssediar, såsom skäl hvarför jag får åberopa Frih. Kantzous reservation vid Utsk:s utlåt. N:o 13, innehållande: ”Då ali beskattning bör så litet tungt som 16 H. 1% 0° .Den G November c. m. möjligt drabba den arbetande classen, och då både statshus-* hållningens interesse och sedlighetens fordra, det äktenskapliga förbindelser af lagstiftningen uppmuntras i stället för att försvåras; så och enär jag finner dessa grundsatser öfverträdda genom stadgandet af stämpladt papper å lysningssedelför allmogens söner eller drängar samt alla sådana, hvilka icke betala bevillning för förmögenhet, har jag ansett mig böra anmäla min reservation emot Utsk:s förslag i denna del och tillstyrker, att lysningssedeltill äktenskap för sådana personer, hvilka icke erlägga bevillning för lön eller förmögenhet, framdeles ej må med stämpladt papper beläggas;” och får jag såsom ytterligare skäl för min åsigt erinra om besväret med den vidlyftiga redovisningen för denna obetydliga afgift. Ilr von Hartmansdorff: