Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således, och i fall Discont-Gäldenärerne skola undvika kraf och utsökning, måste de, vid Lånens förfallotid, vara försedde med penningar; Och sä* kerligen skola de ffeste icke underlåta att, till penningars ärhållande, begagna sig af den tillgång, som uti Banquen blefve dem anvisad. I saknad af odisponerade Tillgångar, skulle Banquen då komma att försättas 1 nödvändighet, att utsläppa nya sedlar, antingen Lånen utgå omedelbarligen från Bajiquen eller ut lemnäs genom dess Discont, enär denne sistnämndes redan ägande fond icke skulle kunna till dessa extraordinaira utlåningar användas. Och, då förslaget är uppgifvet, under den förutsättning, att Disconterne skulle öfverlemnas åt deras eget öde, möter dervid en så mycket större betänklighet, sorn de nya Banco - Sedlarna ganska långsamt och endast i den inolin do nya Lånen, för hvilka de blifvit utgifne, inbetaides, kunde åter indragas. En nnn»n olägenhet skulle äfven uppkomma af Disconternes försättandet ordentligt Goncours-Ullständ, den nemligen, att Discont-dapperen, såsom då mera icke ägande ringaste be - 1114 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. stämde värde, skulle förlora i den gångbarhet de samma haft, äfven efter Disconternes iråkade obestånd; samt de summor, hvilka äro stående på Afskrifnings - Räkningen i Götha CanalD iscont , icke på något sätt kunna begagnas; enär sistnämnde slags Fordringar måste bevakas Och beedigas af samma personer, på hvilkas namn de äro upptagne uti Discontens Afskrifnings-Räkning, den dag, då proclama blifvit kungjord.
M'öiners förfrågan, linge förklara att förhållandet var sådant, sorn Hr Printzensköld upgifvit. fl. Ex. hade efler proposms besvarande fällt klubban, utan att höra Hr Prinlzenskölds begäran att erhålla ordet, hvartill orsaken varit att H. Ex. f. n. genom en tillfällig åkomma nästan helt och hållet var beröfvad hörseln på ena örat; men en af R. o. Adis kanslister hade sedermera gjort H. Ex. upmärksam på Hr Prinlzenskölds före klubbslaget gjorda begäran, och förevarande fråga vore således ännu öppen till diskussion. Gr. Mörner: Då frågan således är öppen, skall jag laga mig friheten att besvara de framställningar, som isynnerhet af Hr Printzensköld blifvit gjorda. Han har nemi. sagt, att om Ulsk. hade först från Förvaltningen af Sjöärenderna begärt uplysniugar, så skulle ifrågavar. betänk, icke hafva framkommit. Hade Hr Printzensköld genomläst Ulsk:s betänk., så hade han pä dess första sida funnit, alt Ulsk. i vederbörlig ordning begärt och erhållit up - Den 1 D April. 517 lysningar. SlalsUisk. liar genom Ilr Statsrådet Wallensteen begärt och håde från Förvaltningen af Sjöärenderna och från Kongl. Krigs-collmi erhållit uplysning och svar på de frågor, som StatsUtsk. framställt, hvilka svar finnas intagna lill sitt hufvudsakliga innehåll i detta StatsUlskis betänk. Jag vill endast uplåsa det af Förvaltningen af Sjö-ärenderne afgifne svar, för att lemna R. o. Ad. tillfälle all bedomina, i hvad mån de öro tillfyllestgörande, eller sammanslå med de upgifter, som Ilr Printzensköld har gjort.
Beträffande den förre af ofvanberörde anmärkningar, utbeder sig Konsistorium att få fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på det förhållande, som under åren 1854 och 1855 eller den tid, revisions-berättelsen omfattar, egde rum i afseende på den allmänna penninge-ställningen, hvilken var sådan, att penningar med största lätthet kunde upplånas, och att det för större kassor föll sig serdeles svårt att få sina medel mot vanlig procent och goda säkerhets-handlingar förräntade, hvadan Konsistorium äfven fann sig nödsakadt att från 6 till 5 för hundrade nedsätta räntan på en del äldre, lån för undvikande af dessas uppsägning till inbetalning. Under sednaste räkenskaps-år deremot, då ett helt annat förhållande i förevarande hänseende inträdt, hafva alla disponibla medel blifvit utlånade, så att anledning till dylik anmärkning nu mera icke förefinnes. I afseende på den andra anmärknings-anledningen vid Konsistorii räkenskaper eller angående de obestyrkta afskrifterna af verifikationerna, tillhörande redogörelsen öfver Enköpings skolkassa, har vederbörande uti sin till Konsistorium afgifna förklaring andragit, att sedan Inspektor schöl» jemte stadens Borgmästare med sina namns underskrift bestyrkt räkenskapernas riktighet efter verkställd granskning, hvarvid de icke kunnat undgå att jemföra original-verifikationerna med de bilagde afskrifterna, dessa sistnämnde äfven borde anses bestyrkte, samt att originalen au, likasom förr, blifvit bland skolans handlingar förvarade, utan att detta förfarande, som I - 311 — allt hittills egt rum i afseende på räkenskapernas verificering, vid föregående revisioner ansetts påkalla någon anmärkning. Med djupaste undersåtliga vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, A. F. BECKMAN. C. A. TOKÉN. H. G. HULTMAN. R. ANNERSTEDT. Upsala den 20 Januari 1858. E. R. Henschen.
R:dr och 3 å 5,500 R:dr, samt att anslagen till samlingarne vore sålunda fördelade, att på zoologiens trenne afdelningar bomme 6,700 R:dr, på botaniken 2,000 R:dr och på mineralogien 5,600 R:dr, —• föreslagit att, på grund af dessa förhållanden och med hänseende lill kostbarheten af vissa föremål, som ej borde saknas i en samling af ifrågavarande slag, Rikets Ständer mätte anslå till lön för en Intendent vid Riksmusei palaeontologiska afdelning 3,500 R:dr, samt till förökande af samlingarna, materiel och vetenskapligt biträde årligen 5,000 R:dr eller 2,500 R.dr. Då Paleeontologien på sednare tiden tillvunnit sig allt större och mera allmänt intresse samt under nuvarande förhållanden ej ens de redan befintliga samlingarne i denna vetenskapsgren kunna göras lör allmänheten tillgängliga, tvekar ej Utskottet alt motionärernes framställningar understödja, helst tillfälle lärer erbjuda sig alt vid denna institution fästa en vetenskapsman, som för sina forskningar i nordens paleeontologi och geologi redan åtnjuter ett stadgadt anseende, såväl inom som utom fäderneslandet; och tillstyrker Utskottet alltså, att Rikets Ständer måtte på det sätt ifrågavarande motionen bifalla, att på Riksmusei stat uppföres dels såsom lön för en Intendent vid musei palajontologiska afdelning 3,500 R:dr och dels till ordnande och förökande af denna afdelnings samlingar, samt till materiel och vetenskapligt biträde, ett belopp af 2,500 R:dr. Allmänna Institutet för blinda oell döfstumma. 96:o.
Nu deremot hafva vi hunnit det stadium i odling, att man icke allenast anser skogen hafva värde, utan äfven odlar den såsom andra växter; och bästa beviset derpå är, att detta Stånd för icke länge sedan beslöt, att skogsegaren skulle vid ganska sträng påföljd tillförbindas att 'verkligen odla och vårda sin skog. I och med detsamma skogshushållningen antagit karakteren af en odling af skogsalster, har skogen blifvit ställd i samma kathegori som å marken växande säd, så att det är ett lika stort brott alt fälla och bortföra ett träd, som att skära och bortföra något säd. Det kan således icke vara annat än fullkomligt riktigt och principenligt, att samma slag af brott belägges med samma straff. Långt ifrån att härigenom förvilla begreppen, såsom den siste värde talaren förmenat, skulle tvertom en sådan förvillelse åstadkommas, om lagen stadgade olika straff för i sjelfva verket lika brott. Man har visserligen här påpekat, att det lindrigare straffet för åverkan skulle äga sin grund, utom annat, deruti, att gränserna emellan skogarne här i landet merändels äro så otydligt utstakade, att misstag i afseende å eganderätten till skog lätteligen kan begås. Om della förhållande utgjorde ett öfvervägande skäl för bibehållande af åverkarebegreppet, så borde väl äfven detta skäl hafva gjort sig gällande i afseende å växande säd. Ty många byar, som ännu icke undergått laga skifte, ligga med sina inägor i så kalladt tegskifte, så att den ena åkertegen Den 14 November. 53 tillhör en byaman, den andra närliggande en annan, och det förefaller mig vara vida lättare att med lian afslå några sädesax på en grannes teg än att misstaga sigom en rågång i skogsmark. Jag tror icke, att någon fallit på den tanken, att tillgreppet af växande säd icke borde betraktas såsom tjufnad, derföre att man lätt kan misstaga sig om åkertegarne i en by, som ligger i tegskifte; och icke heller tror jag, att någon blifvit dömd såsom tjuf, derföre att han utaf misstag skurit säd något in på grannens teg.
Om de i stället hade följt järnvägen, funderade han, så hade de väl slutligen kommit till någon stad eller by ehuru det visst var sant, att det här i landet var förfärligt långt från den ena staden till den andra. Och under det han funderade, sjönk solen alt lägre och lägre och blef alt rödare och rödare, hvilket väl i Amerika som annorstädes i världen betydde att natten var i antågande. Det började se altmera bekymmersamt ut, och Matti suckade så tungt, att det nästan ekade, men det bekom inte Pekka det minsta. Han bara rökte och såg ut som om han ännu inte tyckt läget vara alldeles hopplöst. Så sände solen sin sista glöd öfver prärin och öfver de brungula kullarna, som fingo en sådan lefvande varm färg därvid, och öfver de grå bärgväggarna, så att de skimrade i rosenrödt, och sist öfver de höga, snöklädda topparna längst borta, och bragte dem att glimma i orange och blodrödt, tills det såg ut som om de brunnit. Och ögonblicket därpå sjönk det stora, glödande klotet bort under synranden, och skuggorna begynte krypa upp längs kullarna och sedan längs bärgen, alt högre och högre, tills de nådde snötopparna och släckte det granna ljuset, så att snön med ens blef hvitgrå, af en dödlik, kall färg, som kom en att frysa, då man såg därpå. Nere vid bäcken hade det också blifvit mörkt. Pekkas pipa glimmade ännu som en jättestor, röd lysmask, men Mattis andetag, regelbundna och skärande som om de frambragts af en såg, förrådde, att han för tillfället glömt sina bekymmer. De hade i stället nu begynt inkräkta Pekkas sinne. Vanligen var det så, att han behöfde längre tid än Matti för att öppna sin hjärna för en viss tankegång, men så tänkte han så mycket grundligare i stället, när han en gång började på. Och nu hade han börjat riktigt på allvar, ty såvidt han förstod var där ingenting annat att göra än att vända tillbaka till järnvägen, så snart det blef dager. Det hade Matti tydligen beslutit och sedan visste man inte, om det als mera skulle bli möjligt att komma till kolgrufvan, där Antti och de andra förtjänade sådana stora pengar.
Fastän under de år, som sedan förflutit,' fylleriet utan tvifvel mera tillän aftagit, fastän, i anledning deraf, vid början af nuvarande Riksmöte, det samma Randsfaderliga språk utgått från Thronen, synes dock den upplysta tid ännu icke vara kommen, då man med fullt allvar behjertar verkliga förhållandet och vidtager kraftiga mått och steg emot det öfver hand tagande förderfvet; hvarföre ock den föreslagna bränvinsförordningen icke torde motsvara hvarken Regeringens eller Nationens billiga väntan. De förut medgifne, allt för långt utsträckte rättigheter för bränneri-handteringen hafva föga blifvit inskränkte, snarare till en del utvidgade. Jag får således vördsamt reservera mig emot de fattade besluten hufvudsakligast i föl - Bil. t. Bevillri.' Lagoch Oecr Utsk. Bet. N:o 6, 69 jande punkter, i hvilka jag önskat den förändring: 1:0 Att den tillåtne bränningstiden måtte inskränkas till 6 å 8 månader om året. 2to Att beskattningen må utgå efter pro. ductionen, enligt det förslag Herr Prosten Åstrands reservation innehåller, 3:0 Att vid taxering af Pistoriska verk någon annan pålitligare norm må läggas till grund, än mätning af allenast den ena pannan, hvar» under eldas. 4:0 Att gårdfarihandeln med bränvin må vara förbjuden. Herr Rydström, Wilh,: Delande de sammansatta Utskottens Pluralitets Beslut, i frågan om en enkel och simpel bränvinsbränningspanna af go kannors rymd, såsom maximum för huru stor egendom som helst, kan jag, såsom efter mitt omdöme, i rak motsatts häremot,alldeles icke vara af den tanka, som blifvit uttryckt i Pluralitetens tillstyrkande, att konstpannor till husbehofs-bränvinsbränning skola få begagnas till lika kannetal som de simpla och enkla. Emot detta senare beslut får jag således mig härmed reservera. 70 pil. t. Bevilin.- Lagoch Oec.-Utsk. Bet.
Ulilr. d. 11 •Julii 1818. 777 S. D. Föredrogs Stats-och Banko-Utskottens, under deri 26 i denne månad afgifna Utlåtande, öfver anmärkningar vid förenade Utskottens förslag till Reglemente för Riksens Ständers Fullmäktige, i Riksgälds-Contoiret, i afseende på utredningen af Götha Canal-Bolags , Malmö och Götheborgs Diskonter ; och fann Bonde-S.tåndet för godt, icke allenast godkänna de härutinnan föreslagna tillägg och förändringar, utan äfven till närmare förtydligande, antaga den redactionsförändring af 3 §, 2 mom. uti första Betänkandet, att i stället för ordenafbetalning pä den förra Lane-Summan; hör sättas.- afbetalning pä Läne-Summan, sadan tlen var, dä den första gängen uti Riksgälds-Contoiret kom i fråga till omsättning; men i öfrigt ansåg sig Bonde-Ståndet böra härvid åberopa dess till Utskottens ofvannämnde förslag Jemnade bifall. S, D. Vid förnyad föredragning biföllos: 1:0 Stats-Utskottes Memorial N:o 349, med förslag till någre förändringar uti nu gällande Reglemente för Riksgälds-Contoiret, och 52:0 Särskilda Utskottets Betänkande , i anledning af gjordt förslag till de Norrländska .Länens sammanslående. Den 13 Julii i8i8« Fran Högloft.
Medelst denna bana skulle nemligen för dessa orter beredas en lätt och beqväm förbindelse med Norrköping, hvilken stad, sålunda komme att blifva den naturliga stapelorten för en betydande del af dessa landskaper. Den vestra stambanan skulle ock härigenom otvifvelaktigt tillföras en stor både personaloch varutrafik, och Statens inkomster af denna bana sålunda i samma mån ökas.“ Redan i 1859 års jernvägskomitées betänkande förekommer, i fråga om riktningen af södra stambanan den erinran, att då nämnda bana i första rummet afsåge att på kortaste väg förbinda det norra och mellersta Sverige, samt hufvudstaden med Malmö och utlandet, så borde Nässjö bestämmas till föreningspunkt mellan södra och östra stambanorna, enär afståndet emellan Stockholm och Malmö derigenom blefve 57 mil 13,150 fot, i stället för 67 mil 18,540 fot, som utgör våglängden sålänge trafiken måste följa södra och vestra stambanorna till Falköping. Förutom de nu anförda skälen för östra stambanans fullbordande, torde komma under öfvervägande: att sålänge östra stambanan icke blifvit färdigbygd, stor svårighet möter att pä ett ändamålsenligt sätt ordna snälltågen mellan Stockholm och Malmö, så att denna väglängd på en dag kan tillryggaläggas; att postföringen emellan Stockholm och Malmö genom östra stambanans fullbordande blifver synnerligen underlättad; att så snart östra stambanan blifver anlagd till Mjölby, bibanor, dels till Wadstena, dels till Motala, på enskildes bekostnad, sannolikt komma till stånd, hvilka banor skola i hög grad öka trafiken på stambanan; 372 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
St. hafva gjort ganska mycket af hvad på dem kan ankomma, då de, i deras framställning till K. M., gifvit ämnet den vigt och lemnat deråt den synnerliga uppmärksamhet, som o '*a betänk, utvisar. Hr Dal man; Ståndet har visserligen genom afslag å motionen om biskopsembetenas indragning stängt vägen för sig att göra något af större vigt för folkskolorna; men jag tror, att Ständerna ej böra alldeles förbise att göra åtminstone något positivt i detta afsende, som bevisar, att Ständerna med allvar betrakta denna magtpåliggande angelägenhet. Jag hade derföre önskat, att man inom Utsk:n fästat mera afseende å Anders Danielssons förslag att utfinna medel till detta ändamål, och jag kan ej godkänna de skäl häremot, som Utskrn anfört. Af de betänk, åtföljande reservationerna upplyses, alt det blott varit på en röst, som And. Danielsons förslag om användande af nådårsbesparingar till folkskolor blifvit afstyrkt, och att detta skeft efter en lång och släpande discussion om presterskapets privilegier; men meningen är ej att indraga något af presterskapets nådår till förfång för dess enkor och barn, utan blott alt dessa tjenster skulle stå någon längre tid vaeanta. Utsk:ns förklarande, att en sådan åtgärd mera skulle motverka än befrämja ändamålet, kan jag ej godkänna. Jag tror tvärtom, att man skulle kunna anföra lika många bevis för som 124 Den io November. emot tillförordnade pastorers nitiska fullgörande af sina erabetsskyldigheter. Om likväl Utsk:ns skäl tages för giltigt, skulle, i consequens härmed, alldeles inga nådår finnas, ty om de aro skadliga för religionsundervisningens befrämjande, böra de alldeles afskalfas; men då tvenne nådår gifvas åt presterskapet, kan man äfven gifva ett tredje åt folkundervisningen. Vidare hafva Utsk:n afstyrkt And. Danielssons förslag om öppnandet af subscription.
Den förhöjning, som i vissa fall egt rum, har skett med afs:de på serskilda omständigheter, såsom t. ex. att för Erkebiskopen samt Biskoparne i Lund och Götheborg lefnadskostnaderna äro dyrare; att Linköpings stift väl icke till vidden, men dock med hänsigt till dess folkrikhet, mängden af skolor och församlingar derstädes, år bland de största och erfordrar större representations-skyldighet än vanligt; hvaremot aflöningen för Dan 7 Januari. 2:ne stift, Wexiö och Calmar, blifvit föreslagen till lägre belopp eller 10,000 rdr, med afs:de derå, att utgifterna derstädes i och för tjensten åro mindre, enär dessa stift äro mindre vidsträckta, resorna följaktligen blifva kortare, samt församlingarnes antal mindre, och således representations-skyldigheten i förhållande dertill minskad. Dessutom tror jag, att vid en sådan här lönereglering, der PresteStåndets beslut i frågan är af så betydlig vigt, är skäl att äfven fästa något afs:de på det förhållande, som hittills egt rum. Vi veta, att ehuru Biskoparnes löner i många stift icke upgå till de höga belopp, hvarom man förut gjort sig föreställning, de likväl i några få stift upburna inkomsterna utgöra mer än hvad man skäligen i Sverige kan antaga såsom god utkomst. B. St:r hafva uttryckt den önskan, att ett jemnare förhållande i detta hänseende skulle kunna åstadkommas, samt att prmbende-pastoraten, så vidt möjligt är, måtte indragas. Uti båda dessa fall har K. M:t sökt gå K. Sfcrs omförmäldte önskningar till mötes, då dels halfva antalet prsebende-pastorater är föreslaget till indragning, dels ett jemnare förhållande mellan Biskoparnes löneinkomster sökt regleras; och detta på ett sått, som jag tror kunna tillfredsställa PresteSt:s billiga anspråk och icke heller böra af representationen anses alltför frikostigt. Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja den Ii. Propos. till Utslct. Frih. Raab, Adam Christian: Jag erkänner fullkomligt vigten af de skäl, Gr.
Hit räknar jag i forsta rummet, att ehuru det är bestämdt stadgadt, på hvilka tider Sockenstämmor böra bållås, utsättas de nästan aldrig på desse dagar, utan vanligen på irregulier lider, som så korrt förut kungöras, att icke alla blifva underrättade om sammankomsten, helst i de aflägsna Norra Or - Den 3o J u 1 i i f. m. orterne. Utskotten hade derföre bordt tillstyrka en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om påbud, att Socknestämmorne böra hållas, så vidt möjligt är, på ordinarie tider, äfvensom att åtminstone alla irregulier Socknestämmor böra kungöras, icke allenast i god lid från predikstolarne, utan äfven genom budkaflar, så att enhvar måtte få kännedom om förestående Socknestämmor och de ämnen, som dervid förekomma. För öfrigt är jag ense med Herr Cederschjöld, att Socknestämmo-beslut ej må gälla för dem, som icke erhållit kallelse till Socknestämma. Dessa äro de väsendteligaste petitioner jag tillstyrker i afseende på Socknestämmor. Hvad åter KyrkoRådet angår, så vill jag dervid icke gå så långt som Grefve Cronhjelm; ty jag anser den nu gällande Författningen inskränka KyrkoRådets polismagt till endast allmänna lefvernet, och icke tillåta dess inblandning i cnskilta lifvet, fastän kanske ett eller annat missbruk äfven dervid kan äga rum, som dock i besvärs väg lätt rättas. Men jag anser det vara af mycken vigt, att det vanhedrande stockstraffet uteslutes från de bestraffningar KyrkoRådet äger ålägga. Det är så oförenligt med hvarje enskilds rättigheter och vårt samhällsskick, att jag icke kan annat än yrka, att det måtte alldeles försvinna , och KyrkoRådet åtminstone aldrig få ålägga ett så nesligt straff.
Den afvikelse från kommitteens förslag, som jag här ofvan antydt, rörer visserligen endast serskilt underordnade delar af detsamma, men inverkar dock så på uppställningen af de serskilta bestämmelserna, att jag trott mig böra närmare åskådliggöra min mening med det serskilta förslag till alla de <§ §, som röra fabriksbrännerierna och jemväl till åtskilliga § § »om mätning och stämpling» och »om redskapens försegling,» hvilka § §, såsom en följd af mäskens beskattning, skulle antingen tillkomma eller få en förändrad lydelse. Föreskrifterna i afseende pä ansvarsbestämmelserna och förordningens efterlefnad måste, om mäskekars-beskattningen blefve antagen, omarbetas och lämpas derefter, men jag har icke tilltrott mig, i saknad af dertill erforderliga juridiska insigter, på egen hand härtill kunna uppgöra tillförlitligt förslag. A. Raab. 3:dje Klassen. Bränvinsbränning såsom, fabriksrörclse. § 20. Bränvinsbränning i 3:dje klassen såsom fabriksrörelse må såväl på landet som å stadsgrund, utan hänsigt till innehafvande jord, utöfvas af hvarje välfrejdad person, som dertill erhållit tillstånd af Kongl. Maj:ts befallningshafvande i länet. (i Bil. N:o 5 till Bev. Utslc. Skrifvelse, JV.-o 6. Fabriksbränneri å stadsgrund vare underkastadt vederbörande myndighets föreskrift, i afseende på snygghet och försigtighetsmått mot eldfara, såsom i 15 .§ säges. § 21. I ansökning om tillåtelse till anläggning af fabriksbränneri bör sökanden uppgifva stället för anläggningen, jemte antal och storlek af de miiskekar, han der ämnar begagna. Malle,s denna ansökning, ingifve han derefter till Kongl. Maj:ts befallningshafvande fullständig skriftlig uppgift, åtföljd af vederbörliga mätningsoch stämplingsbevis, så väl å de mäskekar och öfriga käril, som ock å de bränvinsbrännings-redskap, som skola i bränneriet begagnas, och enligt nästföljande § liro mätning och stämpling underkastade.
1553 hållanden och i de fall, då sjelfva Spannemalslörelsen derigenom underlättas och befordras. Beträffande dernäst frågan om bränvinsbrännings-rättigheten i Staden Götheborg, så och da någon afverkning för M-agazins-Inrättningens räkning på flerfalldige ar der blifvit verkställd, utan denria rättighet varit på Arrende åt private personer öfverlåten, finner väl Stats-Ut^kottet sig icke tillhöra, att ingå i något bedömande, huru och på hvad sätt denna bran vins-bränning framdeles bör bedrifvas, men anser dock att som förut anmärkt blifvit, inkomsterne härföre böra Magazins-Inrätiningerl tillfalla, Utan afseende pl de vilkor, som för denna rörelse kan komma att bestämmas. Om sättet att sälja öfverflödige Spannemåls-Lager. DS allmänna Magasins Inrättningen under flere pa hvarandra följande göda år, möjligen, kan komma att äga större spannemålsLörråd, än som för undsättningsöcll andre behof tunna och behöfva magasineras, eller ock att desse Jkeserve-lager, efter en längre förvaringstid, och Spannemålens deraf följande mindré godhet måste omsättas, har det synts Stats-Utskottet nödigt; alt i grundeme för Magazins-; Inrättningens organisation äfven borde inflyta,' liuru och på hvad sätt desse öfverflödige Lager, må ,kunna med största fördel för Inrättningen afyttras, när Landet ej är i behof af undsättning och nyssnämnde Öfverskotta - lager ej eller kunna genom bränvins-brärtningens fortRihang till Rikt-St. 1’rot, 4.de Sami. N:r 19j 196i 1554 Förslag till Allmänna Magazins gående i Stockholm , consumeras inom den kol* tare tid, som sjelfva Spannemåls-rörelsens förmånliga bedrifvande sådant fordrade.