Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– «Unge Thorild, ehuru något uppbrusande, är en snillrik litteratör, som redan ådragit sig Ers Maj:ts höga uppmärksamhet .« – (Faller in) «Men som aldrig får plats i min akademi, såvida han icke lägger bort sina brushufvudslater. Låt honom ifra för konungadömets bästa lika mycket, som han nu gör för sin såkallade frihet, så får man se huru det kan gå framdeles. Jag har på långt håll låtit ge honom en vink derom, men ännu åtminstone tycks han föredraga sina drömbilder. Det är de der otäcka amerikanska begreppen, som förfört och som skulle förrycka all ungdom här i landet, om jag ej gåfve ärelystnaden hos våra snillen en annan riktning. Dertill skall svenska akademien bidraga, både med sina ledamotsplatser och sina belöningar. Jag har ej längesedan nödgats tillrättavisa Stedingk och Fersen, som tjenade vid franska hären i Amerika och der fingo Cincinnatus-orden. Jag lät befalla dem att aflägga detta revolutionära tecken och skref sjelf till Stedingk: «att det «är stridande både mot mitt interesse och klokhet «att tillåta mina undersåter, isynnerhet personer som «äro utmärkte genom deras embeten och mina en«skilta tänkesätt, att bära och tro sig hedrade af ett «offentligt tecken af undersåtares lyckliga uppror emot «deras lagliga öfverhet, och isynnerhet ett uppror, «hvars orsaker och skäl voro så orättvisa och föga «grundade. Jag vet väl, att Amerika nu anses som «en sjelfständig stat och äfven min bundsförvandt; «men framgången, som kunnat gifva laglighet åt detta «företag, kan likväl icke rättvisa det. Då vi sjelfve «så nyligen kommit ifrån våra inhemska oroligheter, «att ännu frön torde finnas efter dessa fordna tvister, «anser jag det för min skyldighet att undanrödja «hvarje föremål, som kunde åter uppväcka dylika «begrepp. Detta är orsaken hvarföre jag förböd Ste«dingk, äfvensom jag förbudit grefve Fersen, att emot«taga och bära detta tecken af den amerikanska ar«méens orden.
Bland alla de frågor, som Hr Arnberg väckt, torde ingen vara af mera vigt än den, som ålägger hvarje näringsidkare att föra tydliga oell fullständiga böcker. Denna fråga har af Ulsk. blifvit afslyrkt på grund deraf, att allmänna lagen verkligen föreskrifver att ordentlig bok skall hållas, ehuru en reservant ganska tydligt bevisat, alt ordet ”ordentlig bok” blifvit vid flere tillfällen olika tolkadt, och alt lill följd deraf en mängd cessionanter, hvilka icke fört ordenlliga böcker, delta oaktadt blifvit frikände för denna förseelse. Jag skulle således tro, att denna punkt af betänk, är den, hvaruppå kanske den största vigten borde läggas. Visserligen erkänner jag, att Hr Arnberg uti sin motion nog långt utsträckt denna skyldighet, icke blott i afseende på de individer, som skulle nödgas föra böcker, utan äfven i afseende på den mängd olika böcker, som af dem skulle föras: men att något mera bestämdt stadgande i della afseende vidtages, än som nu finnes, torde vara af behofvet päkalladt. Jas anhåller, .att då denna fråga till Utsk. återkommer, Utsk. måtte deråt egna all den uppmärksamhet, som detta vigtiga ämne kräfver. Öfverläggningen om de sednast föredragne punkterne af förevar, betänk. ansågs härmed vara slutad, hvarefter R. o. Ad. fann de gjorde anmärkn:ne föranleda till samma punkters återremitterande. Ånyo föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 88, i anledn. af väckte motioner om förändring af 8 § i 9 cap. Handelsbm, samt 2 § af K. förordn. d. 28 Juni 1798. Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o 89, i anledn. af väckt fråga derom, alt för reverser och invisningar, ställde till viss man eller ordres, Den 17 Mars f. m. 423 måtte bestämmas enahanda betalningsansvarighet, som för vexlar m. m., yttrade sig Frih.
Icke hofwa de begärr uphäfwande af Lagens stadgande o,n Lnsudsstädja i 2. §. eller denna och z. §:s heik och hållit borrtbykmrde emot emanus andra, stom n:ed de förras innehall ej ager ringaste gemenskap: Icke hafwa de begärt uteslutande af sidsta lVlomenrer i 6. §. eller af hela den i;:de; och aldramindst et sadant stadgande, som under samma §. i Betänkandet sinnes infördk. Intet af alic detta är hegardt eller pro^onsraär, hwarken eif Konung eller Ständer, således icke eller rsmirroroär til Lag-Utskottets utlåtande; Utan Kongl. Masttö Nådiga kroxnluicm son, tydeligen förutsätter och nämner 2. och z. §§:s bestrand, såsom orwifwelaktigt, da assigten är at befästa, icke ac försvaga eller til intet göra Jordbrukarens rättigheter; innehåller bestämdt, at endast hwad 16. Cap. is. §. Jorda - Balken förordnar, angående häfwande af Lc>„cr.i5i:, som om Hemmansbruk pa -Landet bliswit flnkadt, således icke hela ma warda andradt; med undantag, icke af arfwejord i allmänhet, utan blott as sadana Egendomar, hwilka ej fa saljaS eller för pantas. Konungen har ock föreslagit, at en wist tid kunde utsättas, hwaröfwer Landtbo och ärrenäs - LonrrsAor icke finge sträcka sig, ert sadana 6c>nrri,Äsr borde wid Härads - Ratten upwifas och inkecknas, och at aldre Jnteckningshafware, samt de, hwilke framför dem aga bekabiing utur egens domen njuta, icke ma warda rubbade i deras ratt» M helm har hlifwtt as Ständer!,as klrus til LM 255 U skottek remitterad och deröfwer har det ägt at sig pnnktewis uljata.
I anledning af näst den siste värde Talarens upplästa anförande, vill jag blott anmärka, att du man ville liksom eröfra nya lånetillgångar, uppgaf man för icke länge sedan, att betydliga hemmansdelar bortgingo på auction för några få R:dr, i brist på penningar i orten; men nu, då bytet skall delas, vill man försäkra oss, att egendomar på auction icke gå under taxeringsvärdet, och åtminstone kunna med full trygghet belånas till tre femtedelar (y) af detta värde. Ilerr Rosenblad, Bernhard: Förbehållande mig att få afgifva skriftligt förslag till ny redaction af de i detta Utlåtande innehållna grunder, vill jag blott fästa uppmärksamheten på huru otydlig närvarande lydelse deraf blifvit, då det i 7:de punkten beter.- ”Skulle likväl, vid sista Lånetermi”nens förlopp, tillräckligt antal sökande icke ”hafva sig anmält, att på ofvannämnde vil”kor lån undfå, äge då RiksgäldsContorets ”Fullmägtige öppet, att, utan annat villkor ”än fullgod inteckning i jordegendom, lån ”till andre sökande utgifva.” Meningen häraf har naturligtvis varit, att desse sistnämde Lånesökandes skyldigheter, i afseende på Capitaloch ränte-afbetalningar, skulle blifva enahanda som de andra, men man Den 12 Februari! e. m. 45 lundé lätt af denna stylisering draga slutsatts, att de voro derifrån befriade. Herr LagerhjelmPehr: Förenande mig med den siste värde Talaren, ber jag blott att få tillägga, hurusom det synes nödigt förtydliga stadgandet i irsta punkten, der det tillätes att äfven belåna jordegendom i städerne; skolandes taxeringsvärdet ligga till grund för belåningen. En livar torde veta, att jord i städerne icke serskilt taxeras, utan uppskattas i sammanhang med en del af Husen. Om nu jordens värde icke utgör f af bela taxeringsvärdet; kommer äfven huset att belånas. Det är icke ens föreskrifvet, att Husen skola vara brandförsäkrade.
Fisket är i allmänhet af mindre betydenhet, men någorlunda lönande för innevånarne å de i Wenern belägne öarne Thorsö och Kållandsö, samt jemväl vid några af stränderne utmed nämnde sjö, likasom i Wettern och Ymsen. Skogarne gifva anledning lill särskilte temligen lönande förtjenster, såsom Kohlning, Beckoch Tjäru-bränning, samt Laggkärls och gröfre husgeråds förfärdigande, till afsättning dels i Länets släder, dels ock utom Länet, hvarförutan under sednare tiden tillkommit en förtjenst med spingning af stickor efter en viss dimension, hvilka föras särdeles från Wartofta Härad till Jönköping, för att exporteras till England. Af Bergsproducter finnas äfven Brunstensoch Qvarnstens-brott, ganska lönande inom Wadsbo och en del Skara Fögderier, samt] Kalkbränning på Hunneoch Mösseberg och vid foten af Kinnekulle. Saltpeter-tillverkningen deremot aftager inom detta Län allt mer och mer, så att förlidet år deraf endast från Wadsbo kunde erbjudas 48L:pd, för hvars beredning, inköp och intägt det icke synes vara ändamålsenligt att aflöna någon tjenstepersonal i Länet, än mindre att bekosta någon särskild Uppbördsman, som emottager och transporterar nämnde obetydlighet för Kronans Krutbruk. Den nu mera inskränkta vedtillgång och det ringa lösningspriset i saltpetern måste alltid föranleda till minskning af berörde tillverkning. Inom alla delar af Länet tillverkas af Allmogen Linneoch Ylleväfnader för husbehof, och särdeles Linneväf säljes till betydliga belopp från Wadsbo och Kåkinds Härader. Handeln inom Landet inskränker sig till afsättning af egna producter och kan icke för sig sjelf betraktas såsom någon särskild näring. Denna afsättning sker vanligen i Städerna samt vid Landtmarknaderna, äfvensom vid Hofva och Undenäs Kyrkor, der spannemål och åtskillige lefnadsförnödenheter merendels hvarje vecka hållas tillhanda för desse församlingars behof. I den mohn tillgångarne öfverstiga consumlionen inom
Och härmed framgick den gamla till spisen, tände åter på en blossande töresticka, och uppvecklade triumferande något, som hon hade i handen, och lyste derpå med stickan, framgående till Gunnar, som alltjemt låg på den hårda trädsoffan. – Ser du baraste! – sade den välmenande gumman, hållande den brinnande stickan i mun, och Gunnar såg verkligen ett mörkt skynke, väl icke förslitet, men alldeles förlegadt, och hvarpå ej en enda färg kunde urskiljas, utan såg alltsammans gråbrunt ut och talade sjelft om sin höga ålder. Gunnar tog i den gamla halsduken, vände litet på honom, och det gjorde honom så ondt när han nödgades säga: – Åh nej, käraste mor! Behåll eran silkeduk sjelf. Den är nog galant, det förstås, men se Lena: ho’ vill väl ha’ det som lyser i öga’. Det ska fälle vara båd’ rödt och grönt och gult och alla färger i den. – Åh! – svarade modern litet förtrytsamt, ty hon hade alltid satt ett högt värde på denna «sölkeduk», som hon sjelf fått i «begåfving» i fordna dagar. – Jag tycker ho’ lyser nog sjelf med de der kolsvarta öga’ och röda kindbena, och ramsvarta benade håret, att hon kunde väl ha litet mörkvulna kläder, nu när ho’ ska bli’ ena torparehustru. Jo, jo! – suckade den gamla, under det hon åter högst sorgfälligt hoplade och inlade sin klenod, allt med sin flammande sticka i mun – jo, jo! högfärdig och fåfäng det tör hon nog bli, stackars min Gunnar! Gunnar suckade, men om han just tänkte på högfärden och fåfängan hos Lena, det kan man icke så noga bestämma, eller om icke detta uttryck: «stackars min Gunnar!» från moderns läppar uppjagade sucken ur sonens bröst. När man lider, så suckar man när man blir beklagad, suckar när man icke blir det, suckar för allt. Gunnar hade redan ätit sin «qvällsvard» innan han gick hemifrån.
ÄrfdaBalken. VIII. B. 252, A. 293. — om ändring af 2 §. och ett tillägg lill 3 §. i 12 Cap. RättegångsBalken. X. B. 3g6. XI. 112. XII. A. 101. — om ändring af t och 4 SS22 Cap. ÄrfdaBalken. XII. B. 290, 375. XIII. A. 10. XVI. B. 141. A. 233. XVII. E. 3. *— om ändring af i5 §. 16 Cap. JordaBalken. XIII. ÄrfdaBalken. XIII. •— om förtydligande af eller tillägg till 2 §. 16 Cap. ÄrfdaBalken. XIII. E. 5o. — om ändring i 1 §. Lagen, Allmänna, om förändringar deruti eller förklaringar deröfver: om ändring i 3 §. 8 Cap. MissgerningsBalken. XIV. B. 207, XV. A. 240. ‘ 1— om ändring i eller förklaring öfver 2 §. 26 Cap. ByggningaBalken. XIX. B. 57, i56. A. 227. XX. E. 12. — om tillägg i g Cap. 11 §. Lagerbjelke, H. Ex. Herr Friherre Gustaf, yttrande. Lagerheim, Friherre Elias, yttranden. VII. i83. XIII. 160. Lagerheim, Erik Julius, yttrande. XXII. igo. Lagerheim, Lars Magnus, yttrande. XIII. 237. Lagfart, ora vissa föreskrifter rörande. XIII. B. 271, 273. XIV. Å. 6. XVII. U. 133, 166. A. 402. XVIII. E. 5o. Lagfartssökande, örn skyldighet för, att förete gravationsbevis. VII. B. 65, 70.' IX. Å. 34g. XVII. Lagfartstiden, om förkortning af, i händelse bördsrätten i stad afskaffas. XIV. 38. XV. 234- Lagmans-räntan, om upphörande af.
Ja? får fästa Eder upmärksamhet Mine Hrr, deruppå, att det beslut i afseende å minimivalören af Privatbankernas sedlar, som vid 1844—45 årens riksdag af Ständer och Konung fattades, icke skedde utan långvariga och omständliga öfverläggningar; samt att fråga upstod att sätta denna minimi-valör dels till 10 oell dels lill 20 r:dr b:co. Jag tvekar icke alt erkänna försigtigheten af det beslut, hvari dåvarande BankoUtsk. stannade, eller att denna minimi-valör skulle blifva 6 r:dr 32 sk. b:co, samt alt Piivalbankerne skulle fortfarande berättigas att till den 1 Jan. 1851 utgifva sedlar å 3 r:dr 16 sk. s. m. Detta beslut gillades på sätt jag nyss hade äran nämna, af Sländerne samt st a cl fäst ades af K. M., hvilken likväl, på underd. framställning af Privatbanksdirektionerne, genom resolution af d. 30 Okt. sistlidet år ytterligare förlängde ifrågavar:de tid till den 1 Jan. 1852. Nu söker man ånyo att åstadkomma ett uphäfvande af Ständernes och K. M:s föregide beslut, och, besynnerligt nog, har motionen derom just blifvit väckt af en person, sjelf delägare uti en Privatbank, stiftad efter kungörandet af 1845 års beslut, eller åtminstone medlem af det samhälle, der samma Privatbank har sin egeDtliga veiknings-sfer. Jag hemställer till Eder Mine Hrr, huruvida något mera talande och giltigt bevis kan gifvas för ådagaläggande af det förhållande, att Privatbankerne icke äro i behof alt utgifva mindre sedlar för att kunna fortfarande ega bestånd, än att såväl Götheborgs som MälareProvinsernes enskilta Banker upslåll efter oftanämnde lid, d. v. s. efter den lid, då delegarne af dessa banker alltför väl visste, att de icke skulle få utgifva sedlar å 3: 16 längre än till d. 1 Jan. 1851.
Vilja personer i landsorterna regera här, såsom de regera der, så skulle de troligen begagna hushållssällskaperna, pröfningscomite'erna eller hvilken annan gemensam myndighet, som i ett län finnes, för att stifta oro; ty den som vill sjunga, han får nog visor, säger ordspråket. Min allmänna mening är följaktligen, att både häradsoch länsnämnder kunna vara nyttiga och hellre böra finnas än uteblifva. 21 H. 44 346 Den ii Hars, Hr von Rosen: Jag är af den tanke, att sedan 2 Stånd hafva afslagit betänk., så skulle, om de 2 öfriga Stånden återremitterade detsamma, saken således komma åter till Utsk:n. Vid slutet af denna riksdag, som jag hoppas ej matte vara långt borta, skulle således Utsk:n, utan att deråt kunna egna tillräcklig tid, nödgas utarbeta ett nytt förslag. Sedan detta kommit till Pt. St. och blifvit 1 gånger bordlagdt, så skulle förmodligen året vara slut innan detta betänk. blefve afgjordt. För öfrigt tror jag, att hela betänkts uppställning har gifvit anledn. till det afslag, som 2 Stånd beslutat. Jag vill ej uppehålla R. o. Ad:s tid med att uttrycka min opinion om så väl häradssom länsnämnderna. I)e kunna allt efter sin inrättning vara nyttiga eller onyttiga. Sådana, som Utskm hafva föreslagit dem, tror jag att de vore onyttiga. Det är på denna grund jag tillstyrker afslag å Ulsk:ns betänkande. Hr von Hohenhausen: Det angelägna vore att bringa saken till ett snart slut , då vi veta alt två andra Stånd redan afslagit betänk., och att man alltså vid denna riksdag cj kan få någonting afgjordt. Hvad BorgareSt. vid betänk, anmärkt och livad R. o. Ad. äfven möjligen anmärker, kan visserligen föranleda till återremiss och en möjlig omarbetning af detta betänk., eller också att Utsk:n vidblifva sitt beslut och betänk, blir afslaget, då det möjligen kan komma att tjena till grund för blifvande Ständer, i händelse frågan skulle ånyo upptagas vid en kommande riksdag.
BancoUtskottet, som ej underlåtit att taga i betraktande, samt redan i dess förra Betänkande, pag. 20, upprepat de liufvudsakligare skäl, som för dessa båda motsatta åsigter blifvit anförda, har nu, vid förnyad t öfvervägande, och efter det att beslut om General - Assistance - Contoirets indragning blifvit inom Riks-Stånden fattadt, funnit, att, om Lånrättigheten på guld och silfver i Banken i och med detsamma alltför mycket inskränktes för de, serdeles uti hufvudstaden, talrika fattigare folk-classerna, sådant blefve för dem af ett ganska menligt inflytande, och betoge dem all möjlighet att reda sig under de tider, då tillfällen för arbetsförtjenst saknas; hvadan Utskottet, med frånträdande af dess förra Förslag, härigenom får tillstyrka : att det minsta lånbelopp, som af Banken från någon viss dag ut - Banco-Utskottets Utlåtande N o 82. 9 gifves på guldoch silfver-pant, må bestämmas till en En (ö) Riksdaler Banco. I anledning afUtskottels förslag, —■ pag. 21, Litt. b, att såsom lån måtte oafkortadt få utjjifvas 1 R:dr B:o för ett lod controlleradt silfver, och 5 R:dr B:o för en Ducat i guld, samt efter reduction i enahanda fölhållande på andra halter, såsom Medalj-silfver och controlleradt Verk-guld, en hvar dock obetaget, att äfven kunna belåna sin pant till ringare belopp,—är inom Riks-Stånden anmärkt: att något visst Lån värde icke behöfde bestämmas för dessa mera än för andra belånbara metaller; att guld och silfver vore en vara, som ömsom stiger och faller, hvadan högre lån än till | af värdet icke borde meddelas, helst då Lån-rättigheten sträckes ända till de obetydligaste panter; och att 5 R:dr B:o vore för hög belåning å en Ducat, enär den äfven, i senare tider, kunnat köpas för bättre pris.
IDUN 1897 nar där anställda telefonister, o c h den aflöning i timpenning samt bidrag till sparkassa bolaget utbetalar till sina telefonister, m e d beräkning för de senare af lika antal tjänstgöringstimmar pr månad som för de förra, utvisar, att bolagets lägst aflönade telefonister tillgodonjuta högre ersättning än de bäst aflönade vid rikstelefonens Stockholmsnät. Då därjämte beaktas, att m e r än en tredjedel af bolagets telefonister åtnjuta högre, för åtskilliga ända till 37,2 proc. mera än de lägst aflönade, att bolagets telefonister äga begagna h månads semester pr år m e d bibehållen aflöning äfvensom i händelse af sjukdom erhålla dels fri läkarehjälp o c h dels tjänstledighet med hel telefonistaflöning under cirka 2V vecka (125 tjänstgöringstimmar) och m e d half dylik aflöning under ytterligare lika lång tid, m e n telefonist hos rikstelefon ej har rätt till vare sig semester, fri läkarhjälp eller tjänstledighet m e d aflöning under sjukdom, torde tydligen framgå, att telefonist hos bolaget åtnjutit ej oväsentligt större förmåner än sådan hos rikstelefon. Vid sådant förhållande och då uppenbart är, att vid den starka konkurrens, för hvilken bolaget är utsatt från rikstelefonen, bolaget ej kan bestämm a aflöningen för sin talrika telefonistpersonal, utan tillbörlig hänsyn till hvad konkurrenten för lika beskaffadt arbete betalar, finner sig bolaget ej för det närvarande kunna tillmötesgå önskan o m allmän höjning af telefonistaflöningen. » 1 2 Angående vissa anordningar för de tjänstgörande telefonisterna i bekvämlighetsväg och i sanitärt hänseende, såsom tillhandahållande af driksvatten, uppvärmning o c h ventilering af expeditionslokalerna, den afstängda och ensamma nattjänstgöringen o. s. v., hade äfven yrkanden på förbättringar framställts. I de flesta af dessa punkter finner styrelsen allt välbestäldt, som det är, o c h gifver af böjande svar. Desslikes angående den inom bolaget befintliga sparkassans organisation och frågan o m åtgärder för att skydda telefonist för ohöfviska abonnenters kränkningar.
Om så ur, mine herrar! så intygar detta betydliga bevillningsbidiag otvifvelaktig! en stor rikedom, och det är utan all fråga att bevillningen från städerna bevisar vida större rikedom proportionaliter, än bevillningen från landet, emedan städernes taxering icke på långt när är så uttryckt af den verkliga förmögenheten, som landlmannens och jordegendomar nes - Den 27 Mars c. m. 433 nes beskattning och bevillning äro det. Här har ytterligare blifvit sagclt, såsom ett bevis på de stora fördelar Staten erhåller från Götheborg, att öfver en million r:dr i tullmedel ingå derifrån. Jag är icke af den tron att Götheborgs stad har någon synnerlig förtjenst af dessa tullmedel, ty de äro en indirect skatt på oss alla, mine herrar! Men bredvid dessa tullmedel, i sammanhang med dessa stora afgifter, utgår, under namn af tolag, en ganska betydlig bevillning, sorn staden Götheborg gör sig till godo, och min öfvertygelse är, att för Götheborg, likasom pg,. våra andra större städer, om de använde sina betydliga inkomster och betydliga medel till så beskaffade ändamål, som detta, företrädesvis före deras kostsamma stadsstyrelser och dermed sammanhängande utgifter, borde medlen räcka till; och i alla fall finner jag ingen anledning vara för handen alt vid detta tillfälle, tvertemot StatsUtsk:s tillstyrkande, anslå några medel till Götheborgs hamns uppmuddring, och jag yrkar således bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit. Hr Edenhjelm: Jag har endast begärt ordet för att lemna Gr. Anckarsvärd upplysning huru dessa penningar blifvit Götheborgs stad frånryckte. Det skedde redan för många, många år sedan, då det befanns att icke fartygen kunde komma upp hvarken nedanför Ström eller ofvanför Trollhättan, ulan der måste anläggas ganska dyrbara dragvägar. Hamnstyrelsen och elfstyrelsen tillhörde då samma styrelse, så att medlens användande ej kunde controlleras, utan penningar logos lill hvad som var angelägnast. Hr von Hohenhausen:
Schreiberska fyllerikuren, hvarigenom motionären ansåge ett med straffet afsedt ändamål, eller den felandes förbättring, säkrast kunna påräknas, samt tillika, för beredande af verkställighet åt nu uppgifna förslag, hemställt, att hvarje länshäkte borde förses med tjenlig lokal för emottagande af sådana patienter, äfvensom att inom hvarje stad en derstädes boende läkare måtte åläggas, att, emot skälig ersättning af staten, om nämnde kurmethod taga kännedom och densamma på den dömde tillämpa. Härjemte har, medelst remiss från Högv. Preste-ståndet, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet fått till behandling emottaga en af Herr Prosten Gellerstedt, med anledning af 56 § Riksdagsordningen — efter det Höglofl. Lag-utskottet uti afgifvet och af Riks-stånden gilladt Betänkande den 27 December nästlidet år afstyrkt bifall till en af motionären redan gjord framställning om inrättande af fylleri-kur-anstalter inom G Alliniiunn Besvärsoch Ekonomi-Visko (tets Betänkande, N:o 43. länen, samt om upphäfvande af nu stadgad påföljd för fylleri m. m., — ånyo väckt motion i ämnet, deruti Herr Prosten, under antagande deraf, att drinkarens förbättring, hvilken, genom tillämpning af nu stadgad plikt icke vunnes, borde vara lagstiftningens förnämsta syftemål, anmärkt, huruvida icke, enär genom användande af den s. k. Schreiberska fylleri-kuren, hvars fullkomligt förbättrande verkan motionären väl medgåfve icke hafva inträffat i afseende å alla personer, som densamma begagnat, i allt fall visadt vore, det flere drinkare, hvilka varit ansedde såsom alldeles förlorade, blifvit återförde till ett ordentligt och arbetsamt lefnadssätt, det blefve en vinst för samhället, samt tillfredsställande för dess medlemmar, i fall någre, om ock blott fä, fallne, kunde återupprättas..