Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Transport: — 36 — Transport: till deltagarne i en kanal-anläggning genom Kotlholmsnäset vid Tidaän samt upprensningen aiSågströmmen inom samma härad, å 4,126 R:dr 24 sk., dito dito af 222 R:dr 29 sk. 9 r:st jemte dito för åren 1849 med 1875 och 106 R:dr 23 sk. 2 r.st för år 1876 » dito i sänkningen af sjön Lången och uprensningen af Kräftan inom samma härad, å 7,700 R:dr, dito dito af 385 R:dr jemte dito för åren 1850 med 1879 och 384 R:dr 28 sk. 9 r:st för år 1880 » Löjtnanten C. J. 11. Ramsaij, för utdikningen af Redeberga egendoms andel i Mönarps mossar inom Marka socken af Wilske härad, å 1,000 R.-dr, dito dito af 80 R:dr jemte dito för åren 1853 mod 1866, och 40 R:dr för år 1867 » deltagarne i utdikningen af Dagsnäs och Höryda samt en del af Stora Bjurums mossar inom Gudhems härad, emot ärlig inbetalning efter 1860 års slut, af 8 procent å hela lånesumman, dervid 2 procents ränta beräknas för kapital-återstoden inom Orebro län: till deltagarne i sänkningen af Lindesby sjön och upprensningen af Rastelfven inom Jernboås socken af Nora bergslag, emot dito dito, efter 1857 års slut » dito i dito af Mosjön samt rensning af Kumla, Täby och Aby åar inom Örebro, Kumla och Sköllersta härader, emot dito dito efter 1860 års slut inom Wermlands län: till deltagarne i sänkningen af sjön Björktången inom Nyeds socken och härad, å 2,200 R:dr; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande årligen af 176
Vid 5:te punkten angående Riks-Archivet, af Herr ReutersvärdP. A. ”Vid Propositioner om nya Statsanslag till diverse ändamål, har man trott sig i allmänhet finna, att, ehuru dessa stundom må hafva varit behöfliga, det Stats-Utskottets Utlåtande, IV.-o 4,0. 39 dock sällan tagits i betragtande, om de skattdragande^ tillgångar och förmåga kunnat medgifva att, utan förmycken känning för deras bärgning och ekonomiska bestånd, åstadkomma ökade utskylder. Med iagttagande af denna regel i hvad förbättringar beträffa, som nu äro i fråga, anser jag, att, om sådana än kunna tarfvas, de löntagande i någon mon dock böra afse en stor del af de löngifvandes belägenhet, hvilka hufvudsakligen äro jordbrukarne och näringsidkarne. Dessa hafva äfven behof, barn att uppfostra, de kunna äfven åstunda att lefva beqvämare, att någon gång förlusta sig och ha njutningar, för alt muntra sinnet från det tunga, mödosamma, alldagliga arbetet. Betraktar man saken från denna synpunkt, vårt fattiga lands inskränkta tillgångar och jemför cn del Embetsoch Tjenstemäns lefnadssätt i hufvudstaden med de mindre bemedlade landtmännens och näringsidkarnes, så lärer man nödgas medge, att de förre i allmänhet icke äro så vanlottade med sina öfverklagade, små löner, som de vid första påseendet synas vara. Ehuru jag således aldrig varit, och icke är, serdeles benägen att tillstyrka bifall till ökade utgifter för Staten, vågar jag likväl tro, att, när nya eller förhöjda löner, efter inhemtad närmare kännedom och noggrant öfvervägande af saken, äro af verkliga behofvet, samt af rättvisa och billighet påkallade, Representanten, sin pligt likmätigt, icke elier bör underlåta att, då hans mening af pluraliteten blir undertryckt, genom reservation yppa sina tänkesätt.
Utsh. Uti., iV.-o 129. garne, postförarne öfver det ökade besväret började anse sig hardt betungade,- att likväl bördan deraf i sednare tider ytterligare ökats genom den tilltagande mängden af bref och periodiska skrifter m. m., som med dessa poster afsändas, och att postföringen emellan Jönköping och Stockholm ökats ända derhän, att den numera måste verkställas med minst tvänne och, en större del af året, med Irenne hästar, så att i och för densamma utgingo i hvarje vecka 8 ä 12 hästar; att derförutan tillkomme extra poster, hvilka anlände oregelbundet, och sålunda än mera ökade besväret; att postförarne hade mindre ersättning för skjutsen än den betalning, som erlades för gäslgifveri-skjuts och dessutom icke åtnjöto vagnpenningar; hvarjemte postbönderne i sednare tider varit nödsakade att öka antalet ej allenast af tjenstefolk, som i anseende till besväret att skjutsa posten i hurudant väder som helst, fordrade större aflöning hos postförare än andre husbönder, utan äfven af hästar, hvilka genom den synnerligast i dåligt väglag altför tunga postskjutsen, snart blefvo utkörde och för(jerfvade ; afl dessa bördor och olägenheter ingalunda uppvägdes af de förmoner och friheter, som voro postförare förunnade, och hvilka hufvudsakligast bestodo uti befrielse, från roteringen och åtskilliga andra onera; hvadan altså åtgä rder borde vidtagas till upphäfvande af posthemmanens ifrågaställde besvär eller åt minstone lindring deruti beredas. Ofvanberörde motioner tillika med hvad, i anledning af desamma blifvit yltradt inom Hedervärda Bonde-Ståndet, hafva Utskotten tagit i öfvervägande, och få nu uti förevarande ämne sitt utlåtande afgifva.
Ett serskildt stadgande vid 20 §. till förhindrande deraf, att, enär vid Egendomshandel , Inventarier ingå i Köpesumman, Domare ej må beräkna det Stämplade Papperet till hela det i KöpeBrefvet upptagna belopp, förmodar Utskottet så mycket mindre vara af nöden , som det ankommer på hvar och en , att vid KöpeAfhandlingar om Fastigheter antingen låta värdet a£ åtföljande Inventarier inflyta i 146 BevillningsUtsk. Betänkandeti. Köpesumman , eller en särskild afhandling der* öfver upprätta. 8:0 Genom en förändrad redaction af 20 §. "Agt enskaps Forord, Morgongåfva Bref, FidtiCommisser och andra dylika förordnanden skrifvas fä Ståmpladt Papper eller beläggas dermed till | Procent af den bortgifne Egendomens vid BevillningsTaxeringen uppskattade värde, då den består i fast gods, och efter Bouppteckningar, Måtismanna ordom eller Domarens pröfning då den utgöres i Lösören vidare 1 2 Mom. i stället för de uteslutne orden: "Och endast i händelse af begagnande &c. genom följande införda mening : "och dä de vunnit laga kraft och vid slutet af samina Moment, i stället for de utelemnade uttrycken: äsatt värde , genom ett så lydande tillägg: ’’och skall vid Testamentets uppvisande inför Dom. stol vederbörlig borgen får d n belöpande C hartan lemnäs, intill dess detsamma vunnit laga kraft förmodar Utskottet sig ej allenast hafva gifvit åt denna §. all tydlighet, utan äfven lem» nät nödig anvisning om följderne af en försummad Chartering, hvarom jemväl fråga uppstått. 9:0 Det vid 22 §.
Ridderskapet och Adeln remitterad en Stats-j Bevillningssamt Oec.-Utsk. XJll. N.oiog. 3 af Grefve Nils Bark väckt Motion, att, till vinnande af en förbättrad Fårskötsel oell Uliproduetion, Rikets Ständer måtte, genom anslag af statsmedel, föröka nämnde Uil-Discont Fond till 5oo,ooo R:dr B:o, hvaraf en tredjedel skulle användas, enligt det för Ull-Disconten nu gällande Reglemente, men de öfriga två tredjedelarne komma att, emot behörig, af Kongl. Commerce-Gollegium profvad säkerhet, samt 5 procent ränta för äret och en tiondedel årlig afbetalning å capitalet, efter de 5 forsta årens forlopp, utlånas till de Landtmån, som ville från utrikes orter infora Electoral-får, och anlägga Schåferier af sådana. Sedermera har Kongl. Majit, den 16 Januarii innevararde år, til! Rikets Häglofl. Ständer i INåder aflåtit en Skrifvelse om ytterligare åtyårder till Får-skåtselns och Ullproductionens befrämjande, hvilken Nådiga Skrifvelse blifvit ofveriemnad af Hoglofl. Ridderskapet och Adeln samt Yållofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet till Statsoch Oeconomie-Utskotten, men af Hogvördiga Preste-Ståndet endast till sistnämnde Utskott. Kongl. Majit framställer i denna Nådiga Skrivelse hufvudsakliga innehållet af ett, på Kongl. 4 Stats-j Bevillningssamt Oec.-Utsk. Uti.
Andra qvällen gick drottningen åter till gäst-kammaren, bäddade torpare-flickans säng med mjuka silkes-bolstrar, och lade några ärter under den första bolstren; »ty», tänkte hon, »om det verkligen är en konunga-dotter, såsom hon säger, lärer hon icke undgå att märka det.» Den unga mön ledsagades derefter till sin sof-kammare med stor heders-bevisning. Men katten hade märkt drottningens påfund, och nyrnade sin matmoder derom. När det så led fram på morgonen, kom drottningen in och tillsporde sin gäst, huru hon sofvit om natten. Flickan svarade som katten hade lärt henne: »åh jo, visst har jag sofvit, ty jag var mycket trött; men det kändes som jag haft stora stenar inunder mig. Nog sof jag bättre i min säng på Kattenborg.» Den gamla drottningen tyckte nu att jungfrun hade väl genomgått sitt prof. Men hon ville dock icke låta sina misstankar fara, utan satte sig i sinnet att ännu en gång söka utforska om den främmande jungfrun var så förnäm, som hon sjelf sade. När nu den tredje aftonen kom, gick drottningen åter till gäst-stugan, bäddade torpare-flickans säng med mjuka silkes-bolstrar, och lade ett halmstrå under den andra bolstern; »ty», tänkte hon, »om det är en konunga-dotter, lärer hon icke undgå att märka det.» Den unga mön ledsagades derefter till sin sof-kammare med stor heders-bevisning. Men katten märkte drottningens list, och varskodde sin matmoder derom. När det så led fram på morgonen, kom drottningen in och tillsporde sin gäst, huru hon sofvit om natten. Flickan svarade, såsom katten hade lärt henne: »åh jo, visst har jag sofvit, ty jag var mycket trött; men det kändes som jag haft ett stort träd inunder mig. Nog passade man mig bättre, när jag låg i min säng på Kattenborg.» Drottningen kunde nu väl märka, att hon på det sättet aldrig skulle utleta sanningen, och beslöt derföre vara på sin vakt, huru den främmande jungfrun betedde sig i allting annat.
Enligt komiterades förslag skall stad med öfver 2,000 innevånare välja represeutanter eller s. k. stadsfullmägtige. Den Norska lagen åter stadgar, att alla komuner skola välja representanter. Utsk:t skiljer sig i denna punkt från komiterades förslag, och anser, att det bör lemnäs åt stadskomunerna sjelfva att bestämma, huruvida de vilja välja representanter eller icke. Låtom oss nu tänka uppå, huru det skulle gestalta sig, om, vid allmän rådstuga uti en af våra större städer l. ex. Stockholm, Götheborg eller den vida mindre staden Norrköping, alla stadens innevånare skola deltaga i besluten. Jag befarar att det, för så fall, skulle blifva förenadt med oöfvervinnerliga svårigheter att lyckas ordna kommunalstyrelsen. Det invändes' att det sunda förnuftet säkerligen skall komma att göra sig gällande, så att större städer skola delegera vissa personer till fullmägtige. Huruvida detta alltid blir händelsen, vill jag lemna derhän, ty den ifrågav:de myndighet tillkommande beslutande rätt omfattar äfven beskattningstrågor; och sådane frågor äro af natur, att en hvar vill helst sjelf deruti deltaga. Utsk:t har nemi. löreslagit, att beslutanderätten endast i det fall skall öfverlåtas åt fullmägtige, att mer än hälften af stadens hela röstetal antager ett sådant sätt för handbafvande af de kommunala angelägenheterna. Med särskildt fä stad t alside uppå den förut af mig berörde omstän - Den 15 September e. m. 199 (lighet, att en icke ringa beskattning tillhör denna myndighet, anser jag det vara ganska problematiskt, huruvida man skall lyckas komma derhän att öfver hälften af alla röstegande inom en kommun förena sig uti ett sådant beslut. Det är nemi. icke de närvarandes röstetal, som härvid tages i beräkning, utan stadens hela röstetal. Som jag redan haft äran nämna, hafva vi uti våra sockenoch stadsnämnder redan en ganska god grund, uppå hvilken vidare kan byggas. Min åsigt är att dessa institutioner redan gifvit omisskänneliga prof på en temligen stor verksamhet, åtminstone i förhållande till den tid, som förflutit efter deras införande.
Summa centner 10,289,oo. 13,858,oo. 18,5 63,75. att trafikinkomsten för hela året 1864 uppgått till 25,984 R:dr, deraf för Juni, Juli, Augu - sti och September till 19,899 R:dr; men för samma månader 1865 till 25,47 9,58 R:dr; och att hela trafikkostnaden år 1864, deri inberäknadt alla aflöningar, ångbåtarnes drift kostnad, forlöner, vägunderhåll, reparationer m. m. enligt bokslut utgjort, 26,366 R:dr R:mt. Om således trafiken ännu icke ernått någon jemförelsevis stor betydenhet, utvisa nämnda fakta dock med fästadt afseende derå att af seglationen innevarande år bör återstå en icke obetydlig tid, att trafiken gått så stadigt framåt, att med all visshet bör kunna förutses, att kommunikationsleden har att gå till mötes en särdeles vacker framtid om och när den blir utsträckt till Sundsvall, i den mån den i öfrigt hinner draga till sig rörelsen, som allt hitintills hufvudsakligen gått på sidan af leden. lith. till II. St.
Prot. 1SS3 A ISäi. i Sand. 1 Afd. 3 Hand. 37 Haft. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1II54. Ank. till Exp.-Utsk. d. 16 Nov. 1884, kl. s e. m. Memorial, med förslag till voterings-proposilion i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, angående statsbidrag för en jernvägs anläggning frän Dalarne. (Rgds-Afd.) Genom dels 4, dels 3 Riks-Stånds sammanstämmande beslut, har hvad StatsUtskottet uti dess Utlåtande N:o 274 och Memorial N:o 334 hemställt och tillstyrkt, i anledning af väckta motioner om statsbidrag för jernvägars anläggning, blifvit af Rikets Ständer bifallet, med undantag af Utskottets hemställan, att, för anläggningen af en till begagnande med lokomotiver afsedd jernväg från Dalarne till lämplig hamnplats vid Mälaren eller Östersjön, måtte beviljas ett lån å ett belopp, motsvarande två tredjedelar utaf den summa, som uppgjordt och af vederbörande godkändt samt af Kongl. Maj:t i Nåder faststäldt kostnadsförslag upptoge; hvilken hemställan — jemte det i sammanhang dermed framställda förslag, alt Kongl. Maj:t skulle ega bestämma ej mindre den utgångspunkt inom nämnde provins, derifrån jernvägen borde anläggas, samt ■Men hamnplats vid Mälaren eller Östersjön, dertill densamma borde ledas, än äfven hvilkendera jernvägs-linien skulle med ifrågavarande statsbidrag understödjas, i fäll bolag, inom utsatt tid, bildade sig för anläggning af jernvägar från Dalarne till så väl Mälaren som Östersjön — endast bifallits af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvaremot Rorgareoch Ronde-Stånden, för anläggningen af en till begagnande med lokomotiver afsedd jernväg mellan Fahlun och Gefle, beviljat och lill utbetalning från Riksgälds-konloret såsom lån anvisat ett statsbidrag af 1,600,000 R:dr, under de vilkor och öfriga föreskrifter Stats-Utskottet föreslagit.
Mits jBefallningshafvandes »lutliga handläggning, synes lika fullkomligt kunna vinnas, utan Sökande Parters blottställande för vites-ansvar, helst målens afskrifning ej medför annan påföljd, än att Lagsökningen för den gången förfaller* men Sökanden deraf icke är hindrad, att sin talan genom ny lagsökning fullfölja j få hos E. K. M. fördenskuld Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att, med upphäfvande af 1767 års Kongl. Bref, genom allmän författning stadgas måtte: att, ther icke Sökande hos K. Mits Befallninghafvande inom Sex Månader från den dag, hans ansökning till vederpartens förklaring blifvit utstäld, fullföljer målet eller hos K. Mits Befallningshafvande anmäler och styrker laga förfall eller hinder derför, skall målet anses såsom förfallet och afskrifvas; K. Mits Befallningshafvande dock obetaget, ätt, ther förfall af Sökanden i rätter tid styrkes, ytterligare tid för målets fullföljd efter omständigheterne förelägga I sammanhang härmed och på förekommen fråga om olämpligheten deraf, att, på grund af XJnderddniga Skrifvelter. 535 Kongl. Förordningen den 31 Julii 1815, förklarande Parten uti ett hos E. K. M:ts Befallningshafvande anhängigt skuldfordringsmål, bade vid vite och talans förlust, förelägges att, inom viss tid, nied förklaring inkomma, samt, orri denna tid försummas, icke allenast blifver, pä de skäl Sökanden företer, betalnings-skyldigheten ålagd, utan äfven fälld till vitet, hafva Riksens Ständer, sorn anse den för förklarande Parter, i händelse de med förklaring inom förelagd tid uteblifva, stadgade förlust af rättigheten att uti målet vidare höras, innefatta ett nog kraftigt correctif emot lagsökningars uppehåll genom Förklaranders förvållande, samt det särskildta vitesansvaret vara destomefa öfverflödigt, som, enligt 6 §. Kongl.
Utom en mängd andra magtpåliggande angelägenheter regleras och bestämmes härigenom en beskattningsmagt, som troligen i alla rikets städer är för deras skattdragande innevånare af vida större omfång och betydelse, än den sjelfbeskattningsrätt öfver nationen i allmänhet, hvilken af Rikets Ständer utöfvas vid allmän riksdag. Kommunalskatterna uppgå nemligen för närvarande i alla rikets städer af någon betydenhet till två-, treå fyr-dubbla beloppet af kronoutskylderna. Dessa djupt ingripande förordningar, bero dessutom egentligen endast på Kongl. Maj:ts administrativa godtfinnande och kunna näroch huru som helst jemkas, likasom all annan ekonomisk lagstiftning, enligt uppfattningen af den absoluta magtfullkomlighet härutinnan, hvilken grundlagen förlägger i Kongl. Maj:ts hand. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. För ett säkrare betryggande af allmän och enskild rätt äfven i dessa hänseenden samt för undgående af de kastningar och vådor, som alltid äro oskiljaktliga från en sådan lagstiftningsmagt, hvilken lätteligen kan taga intryck af de för dagen vexlande opinioner utan afseende på deras befogenhet, synes hela denna kommunala lagstiftning böra beredas den stabilitet af civillags natur, hvarförutan antydda vådor och osäkerhet svårligen kunna förebyggas och hvilken Kongl. Maj:ts Regering redan föreslagit, men endast villkorligen eller under förutsättningen af nu hvilande Kongl. Representationsförslagets antagande. Tanken på denna nödvändighet och billighet kan således stödja sig på Regeringens auktoritet samt representationens förutsatta godkännande deraf, i händelse af representationsförslagets antagande, hvadan all vidare motivering af detta yrkande torde vara öfverflödig. Den enklaste och följdrigtigaste slutledning från de sålunda lemnade och godkända Kongliga Premisserna i denna punkt förer dock ovilkorligen till det ytterligare yrkandet, att hela denna kommunallagstiftning bör, äfven oberoende af det hvilande representationsförslagets öde, beredas helgden och stabiliteten af civillag. Endast af detta skäl borde hela denna lagstiftning revideras i angifna syfte, enär densamma i sitt oförändrade skick icke torde böra till civillag upphöjas, helst derigenom äfven skulle stabiliseras de ovedersägliga felaktigheter i flera afseenden, hvilka nu vidlåda densamma.
Vidare har Hr von Troil, såsom skäl för sitt yrkande i detta hänseende, anfört, att lönerna hafva sjunkit så betydligt. Det må vara, att löntagarne äga skäl klaga öfver tor små löner, men icke kan man skäligen begära, att det skall vara räntegifvarens sak att betala en större penning än han har i inkomst, för att öka räntetagarnes löner, sedan han sjelf förlorat genom en dålig skörd. Det är icke obekant huruledes, under den framfarna tiden, det förhållande, som ägt rum, har ledt till oändliga prejerier. Jag får härjemte fästa uppmärksamhet på hvad som uti betänk. N:o lil finnes anfördt, nemi. att uti K. resol. af 1697, 1728, 1732 och 1756 samt R. br. d. 23 Jan. 1777 är stadgadt, att den skattskyldige icke kan tillförbindas att afleverera sin spanmålsskatt uti bättre och renare säd, än som å hans ägor ”vuxit och fallit.” Jag skulle tro, att det icke är skäl att nu vara strängare emot räntegif var - Den 29 Mars. 529 värne, än i början af t700-talet. Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag i denna punkt. Hr Åkerman, Fredr.: Jag anhåller att äfven för min del få instämma med de talare, som yrkat bifall till ifrågavarande punkt. Jag föreställer mig, att om äfven icke de ord, som här äro föreslagna, skulle finnas i författningen, så måste likväl hvar och en, som har i uppdrag att för Kronans räkning emottaga spanmål, dervid ihågkomma, att Kronans fördel, rätt förstådd, äfven är deras, som betala skatten. Det är, på sätt en talare har anmärkt, bra orimligt, att af de skattdragande fordra en annan eller bättre vara, än den som växer på deras jord, och delta stadgande kan och hör icke förstås annorlunda, än att den säd, som levereras å afrad, skall vara den bästa, som under året växt på leverantörens jord. Tolkas delta stadgande annorlunda, så måste det vara ett missförstånd. En värd talare har förmenat, att ett så beskaffadt stadgande skulle ge anledning till krångel.
Der fiskrarne varit ägare af jord, och denna till omfång och beskaffenhet tillika sådan, att de såsom jordbrukare kunnat deraf hafva sin bergning, hafva de öfvergifvit fisket och i stället egnat sig åt jordbruk. Fördelen häraf har snart visat sig, och i stället för fattiga, otta till sedel och lefnadssätt mindre ordentliga fiskare, hafva de blifvit välmående bönder. Detta är hufvudsakligen förhållandet med dem, som bebo de fruktbara öarne Senoren i Ramdala socken och Sturkö, hvilken sednare, med 10f mantal, bildar en särskild socken och hvarest numera endast finnas 2 sa kallade vrak-ekor för Iiafsösket och en fiskare, som icke är hemmansägare; hvarjemte brott och utmätningar der äro högst sällsynta och de behof vandes antal icke uppgår till stort mera än en procent af befolkningens antal. Några andra öar iinnas vis - 13 serligen, likasom de förra belägna i östra skärgården, Jivilka äro satte i hemmantal eller der jordbruk idkas, nämligen Tjurkö, Aspö och Hasselö, samt Ullängan, Inlängan och Östra Hästholmen med flera; men dels är jorden derstädes icke lika fruktbar som på Senoren och Sturkö och dels är den mera styckad och ägolotterne alltför små, att jordbruket ensamt skulle lemna tillräckligt för bergningen. Fisket fortsattes således derifrån både af hemmansägarne sjelfve och af andre personer, som med deras tillstånd bosatt sig der; och utkomsten är i allmänhet knapp. Än mera svår är ställningen för dem, som bo på de nästan alldeles ofruktbara klipporna i yttre skärgården, eller på kusten af fasta landet. Det största antalet sådane fiskare finnes inom Mellby socken, der vid 7 särskilda så kallade fiskelägen emellan 2 och 300 fiskarehushåll, med öfver 1,200 personer, äro bosatte på andras jord. Laxfisket vid Edehohn bar lemnat betydlig behållning, och kronolaxfisket vid Mörrutn har jemväl under dessa åren varit borlarrenderadt för 2,950 R:dr banko. Några andra binäringar af betydenhet idkas icke inom länet.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 6. blifvit, bland många andra, handelns friare utveckling åsyftande, frågor, väckt jemväl den om erforderliga undersökningars anställande för en sådan reglering af de till städerna utgående inkomster af den utländska varutrafiken, att icke blott tolagen, utan äfven vågoch stämpelpenningar m. fl. dylika afgifter kunde inbegripas under tullsatserna, och vedergällning till städerna utgå af tullmedlen, ehuru Kongl. Majit, i saknad af erforderliga uppgifter angående de båda sistnämnda afgifternas belopp, genom nådigt