Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Ständer hafva ock genom sina vid föregående riksdagar i denna fråga fattade beslut och de derför anförda skiil visat, att do ansett bilfighetsgrunder tala derför, att lagens kraf icke i sin fulla stränghet blefve emot Kansli-Rådet Valerius tillämpad, likasom Rikets Ständer vid niistlidne riksdag uttalat en dylik åsigt genom sitt då fattade beslut, hvarigenom medgifvits, att den Presidenten af Billbergh i lifstiden ädömda ersättningskyldighet i ifrågavarande balansmål finge till förmån för hans efterlemnade familj cftcrgilvas. Vid sådant .förhållande och då, hvad beträffar Advokatfiskal^! Printzenskölds ofvanberörda anspråk. Kongl.
Man invänder visserligen att, då straffen måste, för att blifva ändamålsenliga, rättas efter folkens åsigter, lefnadsvanor, seder och föreställningar, man från andra länders erfarenhet ej kan hemta någon tillförlitlig ledning för bedömandet af oraförmälte frihetsstraffs lämplighet här i riket; men Utskottet kan ej föreställa sig, att svenska folket står på lägre kulturgrad, än andra Europeiska folk, från hvilka man hemtat den erfarenhet angående verkningarne af berörde straff, som nyss är anmärkt; och lika med Lagkommitléen hyser Utskottet alltför mycken aktning för detta folk, för att tro, det vissa menskligheten förnedrande straff, såsom spö och ris, dem man hos de gamla fria folken brukade egentligen för slafvar, och hvilka äfven hos alla civiliserade nyare folkslag, mer och mer försvunnit i samma mån som föraktet för de lägre samhällsklasserna aftagit, skulle hafva med svenska nationallynne! så sammanvuxit, att de icke jemväl här, när som hälst, utan våda, skulle kunna borttagas, för att ersättas af andra med förnuft och rättvisa mera öfverensstämmande straff. På sätt visadt blifvit, har ock lagstiftningen länge syftat derhän; och så småningom har nödvändigheten af reformens genomförande inträdt.
Ett ej likgiltigt skäl för Bolagets skyddande emot utgörande af den uti anmärkningsväg ifrågasatte Bevillning, anser jag vara alt den håg, som hittills visat sig hos Directionen och Bolaget att verka för allmänt gagn, vårdas och bibehålies, hvaremot om det skulle visa sig att rätt och billighet ej blifva behörigen afsedde, ju en nödvändig följd måste blifva, att all patriotisk håg försvinner, hvarmed tillgångarne kunna göras ganska olika fruktgifvainle och Bolaget söka tillegna sig allt hvad det kan; hvarigenom således det allmänna kommer att betydligt förlora. Såsom bevis på den anda, som hittils varit rådande hos Trollhätte** Direction kan jag ej undgå nämna, alt den, oaktadt besvär och ansvar, i senare lider blifvit så ojemförligt ökade, och änskönt rika tillgångar förefunnite, åtnöjt sig med det vid Bolagets tillkomst bestämda arfvode af endast 3oa R:dr B:co, som till betydlig del åtgått i resekostnader. Jag anser såledea att så länge Trollhätte Bolag för sina Adier åtnöjer sig med en mindre utdelning, än hvartill privilegierne dem berättiga, och använda denna eftergift, äfvensom allt annat öfverskott, till förbättrande af segelleden för de trafikerande, alt detsamma bör vara fredadt från allt annat anspråk af Bevillning". STOCKHOLM, i834; hos J. A. Wali.dch. Etvi!lmng:.XJtskottat Bet. Nio i3. N:o iZ. Ankom till Exp.-Utsk. dea 7 Junii. Betänkande angående stämplade pappersafgiften. Sedan Bevillnings-Utskoltet, för fullgörandet af dess åliggande, att afgifva förslag lill den Bevillning, som Rikets Högh Ständer, med anledning af 60 oell 61 §§. af Regerings-Formen, må åtaga sig, att, till Statsbristens fyllande, erlägga för bruket af slämpladt papper, nu genomgått och granskat den af Kongl. Maj:t den a3 Januarii i83o utfärdade Nådiga Kungörelse rörande stämplade pappersafgiften, får Utskottet för Rikets Höglofl.
M. skulle vid förra riksdagen hafva framställt Sitt då afgifna förslag i enlighet med min tillstyrkan. Rätta förhållandet är dock, som en hvar, hvilken tager kännedom om ifrågav:de Nåd. Propos., kan öfvertyga sig om, att jag, vid denna frågas föredragning inför K. M., icke var närvarande. Hindrad af sjukdom kunde jag uti densammas behandling icke deltaga. Jag ölvervar väl en af de flera preliminära öfverläggningar, som rör:de detta ämne egde rum; men som något protokoll dervid icke fördes, anser jag mig böra tillkännagifva, det min då uttalade åsigt står i fullkomlig öfverensstämmelse med det af mig nu gjorda yrkande. Min åsigt var äfven då, att det rigtigaste hade varit, att draga den irån Westergöthland kommande jernvägen öfver Orebro Deu 25 April f. m. 307 till Wendle samt vidare norr om Mälaren till Stockholm, och låta östra stambanan ifrån Östergöthland gå förbi Katrineholm öfver Qvicksund till Wendle oell der förena sig med den s. k. vestra, hvarigenom de provinser, sorn ligga på båda sidor om Mälaren, kunde hafva fått gagn af järnvägsanläggningen. Detta förslag ansågs då icke antagligt och nu kan det icke vidare komma i fråga att oförändradt utföras. Derföre har jag ansett mig vid detta tillfälle böra påyrka det, som under nuvarande förhållanden har synts mig lämpligast och med minsta kostnad kunna leda till samma ändamål, som af mig då åsyftades, eller att den pågående jernvägsanläggningen må tillskynda fördelar åt en så vidsträckt del af landet, som möjligt. Jag har allenast velat i korthet nämna detta, för att ådagalägga, det jag icke, på sätt den värde talaren antydf, gjort mig skyldig till någon inkonseqvens eller någon motsägelse. Likväl beder jag få tillägga, att, för elen händelse jag skulle hafva kommit till en annan och rigtigare öfvertygelse, än den jag först omfattat, skulle jag icke hafva blygts att detsamma erkänna.
Att likvist intet afseende i sjelfva hufvudfrågan mätte fästas på, 0111 en sådan plan icke kan realiseras, anhåller jag dock af skäl, jag redan utförligt i min motion anfört: jag har nemligen deri begärt, att det årliga arrendet af kungsgården må från och med 184 * få afsättas till bildande af en fond för inrättningens förseende med inventarier, till lärares aflönande m. m.; att under den återstående arrendetiden dels skickliga föreståndare och lärare borde efterhöras, dels en fullständig plan för central-institutet utarbetas, med ledning af den erfarenhet man inom och utom fäderneslandet äger. Att nu uppskjuta med hufvudfrågans afgörande, skulle fördröja ifrågavar. vigtiga inrättning minst i 4° år, emedan utarrenderingen af kungsgården redan bör försiggå i845 eller sednast i början af 1S4Ö, och innan dess hafva vi ingen lagtima riksdag att förvänta. Hr Edelsvärd Den 11 Mare f. ra. har ansett, att landtbruksinstitut^- företrädesvis böra anläggas i grannskapet af universiteternn och pä kronan tillhöriga egendomar. Denna åsigt delar jag fullkomligt; då man ofta och med skäl åberopar Preussens och andra länders exempel, der jordbruket redan framgått med jättesteg, anser jag mig böra omnämna, att vid universitetsstaden Greifswald , på J mils afstånd, finnes på en kronan tillhörig större egendom, benämnd Eldena, ett betydligt landtbruksinstitut organiseradt, som nyligen fatt en utvidgning, hvartill Regeringen anslagit omkring 100,000 r:dr b:co efter vårt mynt; samma förhållande ar med det betvdliga Jandtbruksinstitutet Kranichstein vid universitetsstaden Darmstadt. Eleverne vid dessa instituter uro förpligtigade, att om vintrarna öfvervara förcläsningarne vid universitetet i allt, som rörer den praktiska ekonomien , och närheten till universitetet bereder en betydlig lättnad att för billig kostnad förse institutet med skickliga lärare, hvarjemte den fördel häraf vinnes, att bibliothek, chcmiska apparater m. m. icke behöfva anskaffas, emedan allt sådant vid universitetet linnes att tillgå.
1 med uteslutande att den emot det redan af R. o. Ad. antagna mom. 2 svarande slutmeningen: »Begäran derom anmäles skriftligen hos Bolaget och varde den begäran pröfvad å den ordinarie bolagsstämma, som hålles under nästföljande räkenskapsår» samt godkändes mom. 2, 3 och 4 med den förändring i nummerordningen, som föranleddes af R. o. Ad:s nyss fattade beslut om 2:dra mom:s lydelse. 7:de punkten, ang:de § 9. Denna punkt lades till handlingarne. 8:de punkten, ang:de §4 0. Denna punkt bifölls. Då härefter Utslcs förslag till redaktion af § 10 blifvit upläst, yttrade Hr von Koch: Jag skulle visserligen hafva önskat, att denna g hade fått den lydelse, jag förra gången frågan förevar ansåg den böra ega, men efter den förändring 6 §:n mom. d erhållit, Den 24 Febrn ari. 383 anser jag mig ej behöfva påyrka någon förändring i denna, utan anhåller blott att få min särskilda mening derom i prot. antecknad. Utskis förslag till redaktion af 10 gm blef, uppå härefter framställd propos., godkändt. 9:de punkten, angtde §12. Denna punkt lades till handlingarne. Härefter uplästes och godkändes Utsk:s förslag till redaktion af litt. b i lista morn. och hela mom. 3 af 13 gin, som af R. o. Ad. varit återremitterade och hvarom Utsk. i en föregide punkt sig yttrat. 10:de punkten, ang:de § di. Hr von Koch: För min del anser jag denna § vara en af de vigtigaste i hela förslaget. Det är af en särdeles vigt för all mänheten, om den skall vara trygg under sådana kriser som den nu"”pågående, att Bankernes sedel-emission icke för långt utsträckes, och jag kan nu säga hvad som var riskabelt att säga förra gången, då krisen var i sitt högsta stadium, nemi. att det verkligen varit stor fara derför, att PrivatBankerne icke kunnat på dagen göra löte emot påtryckningarne vid vexlings-luckorna.
IV.-o 20. 5 den förseglade sedelns öppnande vid votering , får jag mig reservera, enär jag finner med rättvisa och billighet öfverensstämmande, det Herr Soldin bör tillgodonjuta befrielse från straffräntas erläggande så väl å egne lån, som för den borgens-förbindelse, han iklädt sig för afvikne J, G. Hainmar« bom, så mycket heldre, som Banco-Utskottet i flere föregående fall för sin del befriat låntagare och cautionister från straffräntas godtgörande.” Häruti hafva instämt Herrar Lindblad och Mcechel. Af Herar E. G. Lindström och Theod. Foenander. Ank. till Exp. Utsk. den 3t Oct.j kl. 11 f. m. Utlåtandei anledning af Riksdags-fullmägtigen Fredrik von Zweigbergks motion om återbekommande af ett hos honom för Bankens räkning uttaget penningebelopp. Enligt ankommet Protocolls-utdrag af den 26 nästlidne Augusti, har Hederv. Bonde-Ståndet till Utskottet remitterat en af förre ExpeditionsFogden, nu varande Riksdags-fullmägtigen, Fredrik von Zweigbergk väckt motion, så lydande: ”Genom Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Huf-Rälts bilagde Dom den 16 October 1842, liar jag blifvit ålagd att till Rikets Ständers Bank betala 192 R:dr 38 sk. 10 r:sl. Banco, jemte ränta, och l4R:dr30sk. samma mynt i Rättegångs-kostnads-ersättning, hvilket capital och räntebelopp Banken haft att utbekomma uti aflidne Majoren Baron C. H. Posses afträdda bo, och hvilken förstnämnde summa blifvit af Expeditions-Kronofogden L. H. Bergin, den 5 December 1828 lyftade samt sedermera af mig den 13 i samma månad till Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län insände. Öfver detta Kongl. Svea Hof-Rätls
Utlåtande, iV:o 47. 5 i dessa dagar, uppå framställning af Engelska regeringen, beslutat att å Winga skär vid Götheborg skall innan den i nästkommande Oktober uppföras ytterligare ett fyrtorn, uppförandet af nämnda sjömärke, jemte flera andra mindre betydande arbeten, måste uppskjutas till nästa år; att i allmänhet såsom grundsats antagits, att minst en fyr skulle årligen byggas, samt en ä två förändras eller ombyggas; att flera fytbyggnads-arbeten ej kunde under sommaren utföras, med den vid Lots-Direktörs-Embetets ritoch byggnads-kontor anställde personal, som fordom, eller vid slutet af i83otalet, utgjorts af en person, derefter ökats lill två och sedan io år tillbaka uppginge till 3 personer; att de medel, som vore för Lotsverket disponibla, ej heller lemnade tillgång till företagande af större byggnadsföretag; å innevarande års anslaguppå Riks-statens femte hufvudtitel uppfördes nemligen för Lotsverkets behof 111,906: 3a; men då dessa medel ej voro tillräckliga till de kalkylerade utgifterna, 122,400 Rdr, måste bristen fyllas af behålluingarne och då desse ej förslogo, af Handelsoch Sjöfarts-fonden; att af Danska fyrmedlen, utgörande 4°>ooo Rdr riksgälds årligen, deraf 2,800 afdragas till restitution åt de Svenska skeppare, som i Öresund och Bälterne erlagt för höga afgifter, användas i3,ooo Rdr
En liten brant trappa i förstugan leder upp till vinden, som ej är brädbelagd, utan sågspånen öfver skolsalstaket ligger obetäckt. mottagande allt dam ocli all smitta från skolsalen ocli redo att vid hvarje vindpust hvitfla upp och återgifva lanet. Vid ena gafveln här uppe är lärarens lilla rum. Inga fönster i hela huset kunna öppnas helt, endast halfva fönstret; den andra hälften är gjord blott för utseendets skuld och är tillspikad. Läraren har en bättre bostad i det andra skolhuset, der han också bor hela året, utom de fyra niånadei skolan pågår här. Omkring skolhuset är en fyrkantig gård, der barnen på fristunderna få leka (" roga cek "). Här ' brännes trill ' (en hjulformig trä- skifva kastas mellan två partier enligt vissa lagar), och här sparkas i pölarne på den lergrusade marken, som vid första regnväder upplöses i djiilb lervälling. Flickorna " roga sek " med sånglekar, men oftast läsa de ö f w ' lexor, eller förhöra hvarandra, eller läsa på kartorna i skolsalen. Det händer nog, att någon pojke deltager i öfverläsningen; inen i allmänhet äro pojkarne sällan så flitiga. Också äro flickorna dem betydligt öfverlägsna i allt skolarbete. I denna aflägsna bygd händer det, att gossar och flickor någon gång leka tillsammans, men i mera civiliserade trakter har jag aldrig sett det och aldrig hört talas om det. I den del af denna församling, som ligger invid stora stråkvägen och närmre stad, har jag aldrig sett dem leka tillsammans. Det är icke endast barnen som så skiljas: de äldre iakttaga också noga samma sed. SA händer ju aldrig, att en qvinna sitter p i " karlsidan " i kyrkan, eller att en man sitter på ' fruntimmersidan '. På vägen till och från kyrkan gå aldrig man och hustru bredvid hvarandra, eller far och döttrar, mor och söner, utan männen gä för sig ett stycke framför eller efter, och qvinnorna för sig. Likaså p5 deras gästabud: ' khära " sitta vid ena väggen, och ' fruntimmera ' vid andra väggen; vid bordet sitta de likaledes i en rad hvar för sig.
Ständer gjorde sörflag och hemställandcn nemligen: i:o Angäcndc tillägg till Kongl M u'Us Nådiga Coi/ tra-nroposition i srägan om stället, där fast egendom, som för gäld utmätcs, m ä offentlig auction försäljas. 2:0 Om inskränkning i friheten att göra Fidei-Com' mist Stiftelser. z:o Om cn Instruction för Riksens-Standcrs Fullmägtige eller mcdcrbörande Tjensteman, hwilka böra horas i frägor om eftergift af ädömde ersättningar, som tillhöra Rikstns-Ständers penningewerk, ur. m. 4:0 Om en ytterligare jämnkning i de redan föreflagne ändringar uti La,ens st-.dganden, angäcndc ÄgtcnffapS-ftillnadcr. Am Angäendc Riksens Ständers swar pä Kongl. Majus -Nädiga Contra-provofltion, i frägan rörande erinran till Allmänheten, om hivad wid Boupteckningar iagtagas bör. 6:0 Om Förslaget till en Lag, som skulle stadga huru Inwänare i itt af Fienden anfallit Land, i allmänhet borde sig förhälla. Sedan Den sy April. 999 Sedan Hans Epcllenee Herr Friherre von klnZeström häröfwer meddrlar Riksens Ständer, Konungens NädigaSwar, åtskiljdes Höglofl. Rfldderstapet och Adelil kl. 2. efttermiddagen, ln lillem l?iotocolli. O. 8l1v2k5toI^L» Lördagen den 23 April. Plenum kl. 12 f. m. Herr 8i!vci3tolpe^ 6u»t2k ^.disknm: linder loppet af denna Riksdag hafwa utom mig, flera Ledamöter af Höglofl. Ridderskapet och Adeln wäckt fräga, om upbäfwande af Allmänna Lagens förbud emot landsköp.
Och det där farliga elementet, som tant trodde sig undf % endast och allenast från läsesalongen flödade här öfver i tjocka häften, tryckta 1845. Aha! fick jag inte läsa ' Rtrindberg, så fick jag läsa en af hans föregångare och därtill en af de finaste, djupaste och snillrikaste, tusen, tusen gånger farligare än han. Han fångade också min själ i de starkaste band, och jag njöt outsägligt af detta glödande rika språk, dar till och med prosan stundom ä r sh lyrisk, att frasen smyger sig i minnet som en känslig melodi. ~nnehållet fattade jag visserligen icke helt, men allt hvad jag fattade (och det var mycket nog) föreföll mig stort och skönt. J a g sökte upp Almqvist i litteraturhistorien och förvånade mig inte ett dugg öfver, att man kallade honoi-n för » vår underbaraste författare ... D Men af instinkt talade jag icke med tant om honoin, och när jag satt fördjupad i läsningen af hans arbeten riktigt glödrodnade jag, då tant frågade hvad det var för en bok, .&amp;g häpet upp mot alla bokryggarna och drog till nied:, Maiiiien af börd och kvinnan af folket v, &gt;Enslingen ph jo hann ess kär^ eller hvad jag nu i hastigheten kunde f % tag i. Ty jag anade, a t t tant skulle saga: » Mamma tycker bestäindt inte om, att du laser det där. Vi taga bort Almqvist!, Taga bort Almqvist, var underbaraste författare! Nej tack, hade jag fått läppja på bägaren s&amp; m b t e jag tömma den i botten, dricka ville jag till sista droppen det gnistrande vin, som göt eld i mitt blod och kom tanken att flyga öfver alla gränser. Och alla hans arbeten funnos där, både de sämsta och de basta, både de som syftade högt med rengnbågsglans p&amp; vingarna, och de som drogo ned, med afgrandsglöd på bojorna, och jag läste o&amp; läste .och tyckte att alla andra författare bleknade bort bredvid honom, tyckte att alla andra idder voro trånga och hvardagliga bredvid lians. Meii han var ju en af de gamla och darför trodde jag, att han. '
M. äfven kunna fråntaga Upsala domkyrka de ifrågavär. 124 tunnor. Jag skulle visserligen icke yrka derpå, så framt jag ej vore öfvertygad, såsom jag förut nämnt, alt Upsala domkyrka äfven utan denna inkomst kan bibehållas i det skick, hvaruti hvarje Svensk önskar att alltid få se denna kyrka. Jag får nu utbedja mig alt R. o. Ad.* vid fattande af delta beslut, måtte göra afseende på billigheten* som talar för Hernösand, om också den rättsgrund, jag velat - Den i4 November e. m. lat åberopa, ej är någon verklig rättsgrund. Det sednare hör jag bestridas af personer, till hvilkas omdöme jag måste hafva förtroende, men åtminstone synes mig billighetsgruuder tala för bifall lill Utsk:s förslag. Hr Stuart, Carl Gustaf: Så vidt i min förmåga stått, har jag sökt göra mig reda för det förhållande, som äger rum i afseende på nu ifrågavar. andel af kronobonden. Jag har, vid begrundandet af detta ämne, dock ej funnit anledn. alt dela den åsigt, som af några talare nu blifvit yttrad, nemi. att Upsala domkyrkas anspråk på denna tionde hvilar på någon egentlig rättsgrund. Jag medgifver äfven, att ej heller Hernösands stiftskyrka har några bestämda rättsanspråk på åtnjutandet af omförmälde tiondespanrnål. I sådant fall skulle naturligtvis också detta ärende ej behöfva utgöra ett föremål för R. Sits beslut utan kunna och böra i vanlig rättsväg afgöras. Då kyrkotionden af Konung Guslaf I indrogs, anslogs deraf, på sätt betänk, innehåller, i tunna af hvarje kyrkoherberge till underhållande af stiftsdomkyrka. Att detta understöd likväl ej var afsedt att till domkyrkorna utgå från andra kyrkoherbergen, än dem, som lago inom hvarje stifts område, synes kunna med säkerhet antagas och har äfven sedermera blifvit ådagalagdt genom det af Utsk. åberopade förhållande i afseende på Carlstads stiftskyrka, hvilken erhållit den domkyrkotionde, sorn förut utgått till Skara domkyrka.
Det är alltid svårt att höra det heliga neddragas till ett föremål för skämt och löje; det blir rent af upprörande, när barn finnas med i kretsen. Ja, det går icke sällan ända därhän, att de små själfva göras till föremål för det tanklösa skämtet och få heta » fästman och fästmö ». Man känner sig manad att tillropa dessa besinningslösa pladdrare ett: respekt för barnaåldern! Kunna väl de barn, som uppväxa under sådana förhållanden, få vördnad för något, som behandlas på detta vanvördiga sätt? Kan man ej snarare frukta, att giftet skall så småningom tränga från örat till hjärtat, och att de således skola för hela lifvet taga denna fråga lätt, taga henne som en leksak blott. Och om de en dag själfva komma att stå inför vakt af make eller maka, kan man ju med skäl befara, att de äfven taga det steget lätt och skämtsamt, som dock är ett af de betydelsefullaste i lifvet. Så ingås många äktenskap, minst sagdt, obetänksamt och blifva oftast också därefter. Och kan man egentligen vänta någon verklig lycka i en förening af en så ytlig art, af ett förbund, som kanske knutits utan en enda bönesuck till Gud om hjälp och ledning vid det viktiga valet? Och dock behöfde väl detta företag, om något, att blifva ämne för bön. Men ej blott barnaörat, äfven barnaögat behöfver skyddas mot orena intryck. Finge barnets blickar t. ex. från början mötas af flärdlös enkelhet, är jag öfvertygad, att vår värld skulle få ett betydligt mindre antal fiärdfulla människor, än nu blir fallet. Detta ligger dock ej inom möjlighetens gränser i en tid, då flärdlös enkelhet hör till de sällsynta undantagen och barnet vid så godt som hvarje steg mötes af lyx och öfverdåd i alla skepnader. Ä r o de små ej själfva mycket ofta utstyrda som modédockor, en vemodig syn för hvarje kännande och reflekterande människa? Behöfver då verkligen barnet all denna grannlåt för att blifva en älsklig företeelse? Ä r ej dess oskuld en fullgod prydnad, som gör hvarje annan öfverflödig? Dessutom dröjer det ej länge, innan bjäfset blir till skada.
Betänkandet är i denna del ålerremitteradt af samtlige Riks Stånden, med anmärkningar: inom Preste-Ståndet, af Herr Prosten Ödmann, som bestridt UtskoLtets åsigt, att extra ordinarie tjenstemän vid embetsverken icke sk ii lie hafva anledning till klagan öfver saknad befordran, och förmenat, att en sådan anledning verkligen skall vara för handen, då deutestängas från befordringar af personer, som för Verket äro främmande; inom Borgare-Ståndet, af vice Talmannen Herr Halling, som ansett Utskottets Utlåtande vara tillämpligt endast i afseende på Postverket, hvaremot, i afseende på Tullverket, motionärens satts borde göras gällande, emedan till platser inom detta Verk fordras förfarenhet och bepröfvad skicklighet, utan ali de åberopade anlagen äro tillfyllestgörande, då älven kännedom 8 Allm. Besv.- och Eicon-Utskottets Utlåtande, A/o ilo. af Författningar är nödig; samt inom Bonde-Ståndet, af Hans Jansson frun Elfsborgs Län, att den af Utskottet uttalade principen väl vore vigtig , men emedan den icke skall blifvit följd, oagtadt den al Rikets Ständer vid sista Riksdagen derom hos Kongl. Maj:t framställde underdåniga begäran, vore det angeläget, att denna begäran nu förnyas. Om också med en del tjenster vid Tullverket förhållandet är annorlunda, än inom Postverket, upphäfves icke derigenom tillämpligheten i allmänhet af de åsigter, som, med afseende å det senare Verkets serskildt, äro hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldta, och hvilka ingalunda stå i strid med den iagttagelse, som vid all befordran måste förutsättas, nemligen, att den, som befordras, eger de insigter och egenskaper, som för tjenstens bestridande erfordras.
Utan att vilja såsom princip bestrida fördelen af ett friare Tullsystem, som upphäfver alla förbud och gifver de inhemska näringarne erforderligt skydd genom lämplige tullafgifter, nemligen der detta kan stå i förening med nödig control öfver handhafvandet; så kan man likväl icke i ett Land, med Sveriges vidsträckta kuster, der en noggrann och tillförlitlig control möter nästan oöfverinneliga hinder, förlita sig, att tullafgifter ensamt förmå gifva nödigt skydd åt alla varu-artiklar af den inhemska industrien. För öfrigt anser Utskottet, att den såsom följd af förbud befarade olägenheten af lurendrägeri ofelbart lättare förekommes än tullförsnillning, hvilket ock sannolikt förorsakat, att, i flera andra Länder, oaktadt näringar och konstflit der hunnit en vida högre grad af utveckling, och i hvilka Länder Bevillnings-Utskottets Bet.