Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R ittegångs-Balken. Bevill - Fröt. Utdr. d. 6 Mars 184-0• 39 B ev illnin^s-Utskott et: l:o Niclas Jönssons från Christianstads Län motion, att alla fattiga backstugu-sittare och småtorpare, m. fl. må befrias från personel skatt, jemte ett i anledning deraf af Sone Persson från Malmöhus Län afgifvet anförande; 2:o Johannes Johanssons från Götheborgs och Bohus Län motion om ändring i Kongl. Stadgan den 28 November 1835 och Kongl. Kungörelsen den 10 Augusti 1836, rörande hvad iagttagas hör vid inrikes sjöfart och dertill erforderlig förpassning mi m.; 3:o Per Sundströms från Wester-Norrlands Län motion om förändrad stämpelafgift å tidningar och periodiska skrifter; och 4:o Johan Perssons från Upsala Län motion om upphörande eller inskränkning af Kammar-Collegii Advocat-Fiscals rättighet alt anföra besvär öfver de af Deputerade bestämda årliga markegångs-prisen samt bemäldte Collegii lätt att samma pris förhöja. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: l:o Niclas Jönssons från Christianstads Län motion om rättighet för gesäller att begagna gästgifvare-skjuts, m. m. 2;o Lars Larssons från Elfsborgs Län motion om förändring i Kongl. Kungörelsen den 10 Maj 1815, angående ansvar för försummad snöplogning; 3:o Johan Olofssons från Stockholms Län motion, att bevärings-manskapets öfningsmöten må, hållas Compagnioch Districtsvis samt öfver hela Riket pågå lika lång tid, som ej bör öfverstiga 8 å 10 dagar om året; 4:o Pehr Pehrs sons från Örebro Län motion om förbud för utlänningar att kringresa i landet och förevisa utländska djur samt taskspelare konster; 5:o Eric Pehr ssons från Gelleborgs Län motion, att kyrko-cassornes medel ej må användas till andra ändamål än, som med dessa medel varit afsedda; 6:0 Nils Strindlunds från Wester-Norrlands
Hvad uti 1 mom. af 10 § finnes stadgadt, rörande beriiknings-grunden för de tillskott, hvilka för fattigvårdsbehofvens afhjelpande, utöfver de bestämda personella bidragen, ytterligare kunna erfordras, har utgjort föremål för flera anmärkningar. Jemte förmenande att nödig föreskrift saknades, huruvida hemmans förmedlade eller oförmedlade mantal horde läggas till grund för utgörande af dessa tillskott, har tillika af flere motionärer det yrkande blifvit framställdt, att, i stället för denna beräkningsgrund, det fastigheten åsätta taxeringsvärde må såsom norm i detta hänseende antagas. Med hänsigt till den stora olikhet i afseende på godhet, egovidd och allmänna onera, som emellan hemman inom olika trakter Layoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 55 11 af samma församling, till och med inom samma by eller skifteslag, förekomma, kunde, efter motionärernes förmening, den nu gällande beräkningsgrunden eller hemmantalet, vare sig det förmedlade, eller det oförmedlade, aldrig anses såsom ett rättvist uttryck af innehafvarens förmåga att bära dessa afgifter. Denna omständighet, i förening med den åsigt, att en likstämmighet med hvad, i fråga om tillskotts-afgifter till folkskole-lärares aflöning, redan funnes föreskrifvet, härutinnan lämpligen bordt iakttagas, har föranledt en af motionärerne, att föreslå, det enahanda bestämmelser, som uti Kongl, stadgan om folkundervisningen den 18 Juni 1842 i dylikt fall äro meddeldte, äfven må, för utgörande af ifrågavarande tillskott, antagas. Efter hvad Utskotten inhemtat, var af kommitterade för fattigvårds-ärenderna, rörande beräkningen och fördelningen af omförmälda bidrag, föreslaget ett så lydande stadgande: »Hvad härutöfver erfordras, tillskjutes af samhällets sjelfrådande medlemmar, som hvarken stå under annans husbonde-välde, eller i och för sitt hulvudyrke hafva arbets-skyldigliet hos annan, samt fördelas dem emellan efter beloppet af den, en hvar, för sista året, påförde bevillning för lön, egendom och rörelse.
Karlen i stadstullen, som ännu satt och sof, vaknade och gnuggade sig i ögonen, då fra Felice rusade förbi, men han hann ej känna igen honom. Gatstenarna voro slippriga af nattfukten, tiggare lågo och sofva vid de höga stentrapporna med benen ovårdigt slängda utåt gatan, utvakade dominospelare gingo hem från caféet och raglade af sömn. Men fra Felice ilade framåt, han undgick alla hinder. Och hus och portaler, torg och hvalföfverspända grändöppningar försvunno bakom gamle fra Felice. Han sprang uppför halfva corson, innan han stannade. Han stannade utanför ett långt hus med många tunga balkonger. Han fattade i en portklapp och dunkade, tills en tjänare vaknade. Sedan lugnade han sig ej, förr än drängen kallade upp en jungfru, och jungfrun väckte signoran. »Donna Micaela, fra Felice är därnere. Han påstår, att han måste tala med er.» Då donna Micaela ändtligen kom ned till fra Felice, var han ännu flämtande och andfådd, men han hade eld i ögonen, och små bleka rosor på kinderna. Det var bilden, bilden. Då fra Felice hade ringt fyraringningen på morgonen, hade han gått in i kyrkan för att betrakta honom. Då hade han fått se, att stora stenar lossnat ur hvalfvet rätt öfver bilden. De hade fallit ned på altaret och slagit sönder altarskifvan, men bilden hade stått orörd. Och af allt grus och damm, som störtat ned, hade intet fallit på bilden, utan den var alldeles oskadad. Fra Felice tog donna Micaelas hand och sade henne, att hon skulle få följa honom ut till klostret och se undret. Hon skulle få se det först af alla, därför att hon tagit vård om bilden. Och donna Micaela följde honom genom den gråa, kyliga morgonen ut till hans kloster, medan hennes hjärta klappade af ifver och förväntan. Då hon kommit dit ut och sett, att fra Felice talat sant, berättade hon för honom, att hon känt igen bilden, så snart hon fått se honom, och att hon visste, att han var undergörande. »Han är den störste och mildaste undergörare,» sade hon.
M. icke ansåge honom berättigad lill befrielse från det ädömde ersältnings-ansvaret, af gunst och nåd derifrån varda förskonad ; hvaröfver K. M:s Bef:h:de i Norrbottens län blifvit hörd, Öfverrevisionsdepartemetets Militieräkenskapscontor sig förklarat, och Kammarrätten med und. utlåtande inkommit; Gifven Stockholms Slott d. 10 Aug. 1839- K. M. har dessa und. besvär och nädeansökning, med hvad dervid anfördt blifvit, låtit Sig föredragas, och funnit Kammarrättens öfverklagade beslut grundadt på gällande författningars tydliga föreskrift samt ingenting af klaganden andraget, som till detta besluts upphäfvande lagligen kan föranleda; men K. M:s höga uppmärksamhet bar dock intet undfallit, dels alt en flerårig missväxt och deraf stegrade priser på födoämnen verkligen påkallat den nu åtalade åtgärden, dels att förmånen af densamma tillfallit beväringsynglingarne, hos hvilka någon återfordran vore icke allenast i allmänhet olämplig, utan till en del omöjlig, och i betraktande af dessa omständigheter täckes K. M. af gunst och nåd förskona Kammarrättsrådet Ferlin från den honom ädömde ersättningen; anmärkn:s-proc. vederb. inom Kammarrätten dock förbehållen. Hvilket vederb. till und. efterrättelse länder. Datum ut supra. CAHL JOHAN. C. IV. Riben. Bil. N:o 2. Till K. Kammarrätten levereras 26 r:dr 9 sk. 8 r:st. b:co, utgörande anmärkn:s-proc. af de, enligt K. M:s nådiga resolution af d. 10 Aug. sisll. är, efterskänkte 104 r:dr 38 sk. 7 r:st. b:co, anmärkningsmedel vid räkningen för Norrbottens läns beväringsmanskap för år 1834; å hvilka medel qvitto begäres. Linköpings Landscontor d. 7 Nov. 1839. P. R. Ferlin. Ofvannämndc 26 r:dr 9 sk. 8 r:st. b:co levererade, som qvitleras.
R:dr 50 öre till 14,297 R:dr, å Allmänna Indragningsstaten uppföres ett belopp af 50 R:dr, att till nuvarande kommendanten i Göteborg, så länge han vid denna befattning qvarstår, årligen utgå. 4:o. Krig s-akademien. Då af flera i Statsråds-protokollet angifna orsaker Krigs-akademiens med år 1863 påbörjade ombildning till en militärisk tillämpniugsskola för bildande af alla vid arméen och flottan behöflige officerare, under benämning af Krigsskola, ännu icke blifvit genomförd och således någon stat för krigsskolan för närvarande icke kunnat föreslås, bar Kongl. Maj:t nu, likasom vid förra riksdagen, förbehållit Sig, att anslaget för Krigs-akademien måtte som tillgång för organisationen förblifva i detta afseende orubbadt; men, enär tiden, då organisationen af den nya krigsskolan kunde vara genomförd, beräknats kunna inträffa mot slutet af år 1866, har Kongl. Maj:t derjemte föreslagit, att för krigsskolans praktiska öfningar måtte beviljas dels ett årligt anslag af 6,221 R:dr 52 öre och dels, till anskaffning af materiel och hästar, ett extra anslag af 5,573 R:dr. Enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, hade genom Krigs-akademiens pågående om bildning den medeltid, som förr ansetts erforderlig för genomgående af läroverket, i betydlig mån förkortats och komme sannolikt att utgöra högst två och ett halft år, till följd hvaraf antalet kadetter, som borde deltaga i krigsskolans praktiska öfningar komme att betydligt ökas.
N:o 276- it §§. af iycde Capitlet ÄrfdaBalken, i fråga om Testamentsrätt, icke medgifva enahanda dispositionsfrihet för Städernes som för Landets invånare vid de fall, då bröstarfvingar efterlefva, hafva R. St. tagit detta ämne i öfvervägande och dervid inhemtat: huruledes, sedan Stiftarne af 1734 års Lag, i stället att till enhet bringa de till anda och ursprung skiljaktiga grundsatlser för Testamentsrätt, som förut egde rum, utur de serskilda Lagstiftningarne för Land och Stad upptagit och i det närmaste bibehållit de olika * föreskrifter, som ditintills varit gällande, olägenheterna af denna skilnad och orättvisan deraf, att den ene Medborgaren, efter Landsrätt, egde bortgifva och testamentera all aflinge-jord samt ärfda eller förvärfda lösören till skyld eller oskyld, men den andra deremot, efter Stadsrätt, icke mer än dels hvar sjette penning och dels hälften af ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orörligt, efter hand blifvit allt mer och mer synliga och känbara. Af sådant föranledande, och enär det fanns vara med naturlig billighet och en fri Medborgares rätt öfverensstämmande, att ega en ovilkorlig förvaltning öfver det gods, man sig lofligen förvärfvat, meddelade K. M., uppå Rikets Ständers underdåniga tillstyrkande, genom Kongl. Förordningen, den 19 Augusti 1762, den förklaring öfver 5:te §. i 1 y:de Capitlet ÄrfdaBalken, om Testamenten i Städerne, att det, efter Stadsrätt, skulle vara Lag samma, som i 4^de §. af nämnde Gapitel sagdt är, så att man kunde bortgifva all äflinge-jord och ärfda eller förvärfda lösören till hvem man Exp. Utsi. Förslag till und. Slrijv. N:o 276. 159 vill, skyld eller oskyld; dock, sorn både Guds och naturlig
Filial-bankerna erhålla emot inteckningar inom 1850 års hela taxeringsvärde sina halfva millioner såsom lån för 3 procent ränta och såsom kreditiver mot i å jV procent; lior lill Banko-litskollels Betänkande A’.o 37. 11 men små jordegare, som söka ett 4 procents lån på några hundra riksdaler måste lemna hypotheker, hvilkas taxeringsvärde motsvarar lånets dubbla belopp. År delta billigt och rättvist? Behöfs det för Bankens säkerhet? Då skulle det väl ock fordras, der äfventyret. är större. Att bevilja landtegendoms-lån till f af 1850 års taxeringsvärde kan omöjligen medföra några betänkligheter. Det är isynnerhet uti 3:ne fall, då dessa lån blifva mindre jordbrukare till verkligt gagn, nemligen a) vid inlösningen af en liten hemmansdel, hvaruti flere syskon äro arftagare, b) vid förvandlingen af några lösa skulder, för hvilkas uppsägning man ständigt är blottställd, men hvars sammanlagda belopp ej är större än att låntagaren derå utan svårighet kan betala 6 procent, c) äfven för skuldfria hemmansegare, för att verkställa odlingar och förbättringar, hvilkas afkastning kan gälda den årliga afbetalningen. Hypotheks-föreningarnes närbelägenhet till de låne-behöfvandes hemvist har man också åberopat, men detta kan icke gagna rätt mångå, utan endast dem, som bo aldranärmast; ty eljest kostar ett par mils resa lika mycket som post porto och provision, och i sistnämnda fall Ur det likgiltigt om afsiåndet är 5 eller 50 mil. Hvad deremot stadsfastighets-fonden angår, så är det väl för sällskap skull sorn den måste undergå samma indragnings-åtgärd. Att denna fond är gagnande och kan bereda understöd åt mången mindre bemedlad stadsbo att bygga, förbättra eller bibehålla en egen boning, lärer väl icke kunna bestridas. Och att den är behöflig i närvarande stund bevisas deraf, att låne-ansökningar till ett belopp af 16,000 R:dr Banko ligga godkända, för hvilka tillgång saknas.
» min ne » - tj ensten var » ett förgudande af älskarinnorna på den * äkta makans bekostnad, ett till det kristna samhället öfverflyttadt hetärväsen, sådant det skildras pa Perikles ’ tid i Grekland ». Dock hyser författaren en afgjord sympati för Medeltidens » sunda sinlighet », som står i en så afgjord motsats till vår tids hycklande sedesamhet. I Medeltidens » öppna skattande åt de sinliga lustarne » ser han ett erkännande, » att den hos hvarje sund och mogen menniska nedlagda naturdriften har rättighet att blifva tillfredsstäldyen mennisko-naturens seger öfver den kristna asketismen. Denna Medeltidens sunda sinlighet fann vid öfvergången från denna period af historien till den nyare tiden sitt klassiska uttryck i Luthers kamp mot det kyrkliga celibatet. Af hans ord, anmärker författaren, böra ännu i dag alla de känna sig träffade, hvilka » anse det förenligt med sina begrepp om moral och sedlighet, att statsoch samhällsinrättningar förhindra millioner att uppfylla det, hvartill de af naturen äro kallade » .Men om reformationen genom afskaffande af presternas celibat och upphäfvande af klostren satte ett stort antal män och qvinnor i tillfälle att uppfylla sin bestämmelse såsom könsväsen, förblef ett ännu större antal genom förhållandena uteslutet derifrån. Reformationens ande urartade till » det argaste pedanteri, som sökte qväfva menniskans naturdrifter och lifsglädje ». En trångbröstad och bigott kälkborgerlighet var den auda, som numera blef den rådande. Skråtvånget och » sträfvan att lägga allt flere hinder i vägen såväl för sjelfständiga existenser som för ingående af äktenskap » gjorde sig öfverallt gällande. Det stora flertalet ogifta qvinnor måste framsläpa sitt lif under de lägsta sysselsättningar, hvilka på det uslaste betalades. Den gifta qvinnans lif var ett ständigt släp med s. k. husliga göromål från bittida på morgonen till sent på qvällen. Äktenskapen ingingos uteslutande inom samma stand och klass; den strängaste kast-skilnad herskade. Döttrarna uppfostrades i sträng huslig tillbakadragenhet och erhöllo den allra torftigaste intellektuella utbildning.
Ständer under den 15 dennes afgifna Betänkande, angående Götha-Canal arbetets fortgång och ytterligare befrämjande, inlemnades och upplästes följande särskildta yttranden, nemligen 1:0 af Herr Biskoppen Doctor Almqvist, så lydande : ”Anbudet genom Stats - Rådet Grefve v. ”Platen på Götha Canal Bolags vägnar att öfverlemna tili Staten hela Canal-Verket, så’’dant sorn det nu befinnes, med alla förmårfer, '”sorn af Staten blifvit beviljade för detta Verks ”fortsättande och fullbordande, emot försäkran ”att Bolaget af Staten erhåller betalning inora ”längre eller kortare tid, för tillskutna contan« ”ta medel, finner jag för min del helt enkelt, ”naturligt och oförgripligt; efter som så manga ”Respectabla Riksdagsmän af alla Stånd synas ”så högt vilja beräkna Disconträttigheten och ”andra förmåner, som hittills blifvit beviljade ”Bolaget. ”Om man tror att Bolaget söker en för 5’stor vinning, så är ju patriotiskt att motta - 3°8 Den $ 7 lulu ’’taga anbudet?—-och dermed må då en gång ”för alla dessa klagovisor öfver Bolagets oskä. ”liga vinst få ett slut. ’’Jag medgifver dock , att om det i fiåga”varande Canal-Verket vore e'tt blott enskildt ”företag, som endast åsyftade Actie ägarenas ”båtnad, det ofvannärande gjorda anbudet om ”Canalens och tliy beviljade förmåners öfverlemnande till Staten , nu, då detta Verk ic”ke kan bära sig sjelf, — vore att anses så”sorn en alldeles obillig pretention. — Men ”då icke allenast vid företagets början, utan äf”ven denna Riksdag, både Konung och Slängder offenteligen förklarat samma företag såsom ”Riksgagneligt både i Oeconomiskf, Commerci5?elt och Militäriskt hänseende, så är det sam”ma ingalunda mer att anse såsom en blott ”enskild Corporations Speculation —.
Hvem känner ej hvilka strider blifvit angide undervisnings-väsendet under de sista 15 åren förda inom representationen; huru vi blifvit begåfvade med nya skolordningar 1849, 1856 och 1859, samt huru man efter denna tid oupphörligt tummat på sistnämnda förordning! Tror väl Hrrme att läroverken befunnit sig väl häraf? Representationen har sjelf vid sista Riksdagen med mycket allvar diskuterat frågan om, att lärjungarne på grund af skolstadgan ölverhopas med allt för mycken läsning; och klagan häröfver har äfven nu försports inom Utskit. Icke kan det vara lämpligt att på detta sätt experimentera med de arma lärjungarne, och oupphörligt föröka än det ena och än det andra; och om Regeringen skulle uppmärksamma dessa skrifvelser, hvilka afgifvas än i den ena och än i den andra rigtningen, så skulle det vara omöjligt att bibehålla någon ordning och reda i skol - Den 17 Mars e. m. 445 väsendet. Jag tror således, att hvar och en, som har någon kännedom om de ständiga förändringar, som på sednare åren vidtagits i detta hänseende, och de stora olägenheter, som deraf blifvit en följd lör läroverken, skall önska, att dessa nu någon tid lemnäs i fred, på det de sednast vidtagne förändringarne må hinna något verka; och om R. St:r nödvändigt skolasträcka sin omtanka så långt, att de bestämma hvilka ämnen skola vara obligatoriska på den ena eller andra linien, så må de åtminstone dermed dröja till dess man vunnit någon erfarenhet om resultaterna af de sednast vidtagna förändringarne. Jag vidblifver mitt förut framställda yrkande. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades talrika och starka nej, blandade med många ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med starka och talrika ja, jemte många nej; och förklarade Hr Gr. o.
MeneralFältTvgmästarm och Ldefertte för Forkifikario, och för FalcLäkarc-Corpsen har j.^g icke nämnt säsom DepartememsLhefer inom Admtnistrario^eFSrdelningen: det är dock onekligt, att LeraS Emdets-örwaltmngar till wäfendrlig del inflyta pä det ekonomiska deråt. Men mera enkelt och rvcrkstälibatt i principen ffulle det bliswa, om, säsom Chefer för deras Divisioner, lika med Chefen för FälkmakntnobCorpien, de ensamt l militär riffi och wettenik. pngr afseende ffuile wara i relation med KrigsMiNlstem, det will säga, att deras förslag kill hwmderas detaljers wi makthällande och förbittring, reqvisi ianer pä det erforderliga, modeller för beffaffenh-t^i deraf, riden lör tillhqndahällandet, qwantiteken som af hwarje stag för tj nstbarhet behöfwes, vch stallet der det skall aflemnas: allt säDont, säsom purt militäriskt och fcientifitt, skulle bero al dstza Chefers uppgift kill KrigsM-nistern; »nea ledan KriavMunsterns Förffag härölwer wunN't Kongl. Majus nådiga approbation, borde werkfiäiligheten ffe genom G-meraiJntendenrs^Deparlementek allena. Härigenom undweks den särdeles kollision i ärendena , hmarpä ad nmistrationen under sist förflutna krigtt lemnar vtz lä mänglaldiga exempel, och detze Embetsmän kunde sä omvända jim hela jörmä m att som Chefer för sina Corpler och sin wettenffap, bringa anwändbarhetcn deraf pä krigsmaktens organisation i del hela kil! den möjligaste fmikomiighet. m. Försörj,liiAö-Fördelmngen Wära stympade sKamraterMtjena Nationens hög - Den lo Januarii. 621 högsta omsorg.
Jon Jonsson, att, efter hans tanka, det borde vara hvarje hemmansägare tillåtet, att till en och annan vägfarande eller tågande troppar få föryttra Bränvin, af egen tillverkning, äfven till den ringa qvantitet af halft qvarter eller jungfru: men Nils Månsson deremot ansett olänapeligt, att i allmänhet tillåta försäljning af mindre qvantum än ett stop, hvilket han derföre såsom ett Minimum föreslagit. Med den sorgfälligaste granskning har Utskottet genomgått, ej mindre de nu remitterade Memoria], än hvad för öfrigt i detta hänseende är anfördt uti de vid föregående Riksdagar afgifnn Betänkanden, samt påbjudet uti de härom utfärdade Kongl. Förordningar; hvad verkan de vidtagna och tid efter annan förändrade åtgärder medfört för Åkerbruket, näringarna och enskilda hushållningen; hvad inflytande de ägt på det häruti rådande ali. manna tänkesättet och deraf beroende efterlefnad; huru och i hvad mon de åstadkommit brytning mellan den enskilda vinningslystnaden och Lagens fordringarallt detta ingår hufvudsakligen uti ämnets pröfning, att den thy förutan icke kan företagas, än mindre med någon framgång fullända®. Det kan likväl icke vara Utskottets tanka att fördjupa sig i dessa undersökningar, då hvarje serskild Ledamot af de Respectiva RiksStån - Besv. ock Ekon. Utsk. Betänkanden. 225 den endast behöfver återkalla i sitt minne förflutna tider, för att med lätthet uppgöra resultaterna. Uti ett mindre kändt ämne, vore en Historia om dess olika behandling och en utveckling af följderna, samt de orsaker, som dem framkallat, på sitt rätta ställe. Här åter skulle den vara ej mindre onödig än vidlyftig och tröttjnde, då alla skrifter öfverflöda af dessa fram stalin ingar och Snart sagdt hvarje individu uppgjort sin serskilda åsigt af en sak, hvaruti en hvar må hända icke alltid sjelf kan göra sig reda för det inflytande på omdömet, hvartill egna Interesset eller förutfattade meningar kunna föranleda.
Hvad slutligen vidkommer de väckta förslagen, dels om ökadt anslag för militäre embetsoch tjenstemäns resekostnader i det fall, att all skjutslega kommer att förhöjas, samt dels om uppförande af posthus på allmän bekostnad i hvarje stad, så anse Utskotten sig vid dessa frågors nuvarande outredda skick, icke kunna tillstyrka Rikets Sländer alt derå för närvarande fasta afseende. Emot Utskottens beslut, i afseende på den föreslagna förhöjningen af postskjuts-legan, anmäldes reservationer af Herr Grefve von Platen: ”Jag reserverar mig emot Utskottens beslut, på den grund, att, då jag anser vara utredt, att åtskillige posthemman verkligen äro i behof af lindring, med afseende å poslförings-skyldigheten , det dock , då tillika blifvit upplyst, att detta icke är fallet med alla hemman af denna natur, synes mig varit rigtigast , att lindring blifvit dem beredd, till följd af skedd undersökning, icke oagtadt den ej blifvit verkställd.” Häruti instämde Herr Friherre Lejonhufvud, Abr. ; samt af Herr Friherre Hamilton , Herr Aminoff, Herr Biskopen m. m Hedren, Herr Doctor Björkman, Herrar Piostarne Stenhammar, Afzelius och Gumaelius. Stockholm den io April 1841 • 3 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Förslag, N.-o 1Q0. Ank. till Exp, Utsk, den i3 April 1841, kl. n f. m. Förslag till samman jemkning af Riks-Ständens skil jagtiga beslut, rörande allmänna stadganden och anslag till Folk-undervisningens befrämjande. Enligt Utskotten lillhandakomne Protocolls-utdrag om Riks-Slåndens beslut, i anledning af Utskottens Belänkanden N:is 5 och 128, rörande allmänna stadganden och anslag till folk-undervisningens befremjande, äro dessa beslut i vissa delar sä skiljagtiga, att Utskotten, enligt ^3 §.