Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det må visserligen vara R. o. Ad. obetaget att utan någon utredning eller något förslag från Ut^k. ingå i disposition af 3,3oo,ooo r:dr; men nog synes det mig något ovanligt , att R. o. Ad. skulle besluta att använda 3,200,000 r:dr för allmänna arbeten, utan att hafva tagit någon kännedom hvarken om de K. propostr, sorn afse anslag till allmänna arbeten, eller enskilda ruride sådana arbeten väckta motioner, oell det i ett ögonblick , då på R. o. Ad:s bord hvilar ett förslag från ett Den ai November e. m. ett Utsk., som ingått i dessa detaljer. Skulle R. o. Ad. nu besluta att ingå uti disposition af medlen, så hade R. o. Ad. med detsamma afskurit all pröfning af extra-statsregler:n i dessa delar. Denna form för öfverläggning synes mig icke fullkomligen öfverensstämma med ändamålet; hvarföre jag hemställer till R. o. Ad., om icke beslutet rör:de bancovinslens disposition borde för närvar, inskränkas lill att bestämma huru stor del af denna vinst, såsom icke behöflig för banken, bör ställas till statsverkets disposition ; hvarefter R. o. Ad. blir i tillfälle alt besluta om och på hvad sätt denna vinst bör användas. Nu är således frågan endast den, huruvida antingen hela bancovinsten bör reserveras för statsverket eller, på sätt Utsk. föreslagit, en million deraf afsättas för bankens egna behof, och blott återstoden komma statsverket till godo. Frih. von Kraemer, Robert: Jag anmälte mig under förmiddagens plenum, för att blott tillägga några ord till den sakrika discussion, som då ägde rum. Jag tror att banken icke är i behof af den förstärkning af en million, som blifvit ifrågasatt, och hvarom Hr Nordenanckar och andre talare utförligen yttrat sig.
Jag uppstår, mine Herrar, för att understödja Herr Grefve De la Gardies framställning. Understödja år likväl icke råtta ordet. Den sorn varit lycklig nog att tala till gemensamma känslor, till en - 4 358 Den 11 Martil. ståmrmga tänkesätt, behöfver intet förespråk} och jag bör fast hellre anhålla otn Ridderskapets och Adelns tillgift för de ögonblick jag må hända fördröjer dessa tänkesätts, dessa känslors högljudda och kraftfulla yttrande. Men ämnet, som till framställningen föranledt, detta ämne i sin blandning af vanvett och ohygglighet, för-. tjenar en allvarsam och dock hastig öfversigt, ty hvem af oss vill, hvem kan dervid långe stanna? Jag vet väl, att lömska ränkors beslöjade anslag, anonyma smådelser, helt enkelt öfverlemnade åt det tysta föraktet, vanligtvis, snart sjunka i glömskans djupa, strandlösa haf; men så låga ån dylika anfall åro, så vanmåktiga ån deras verkningar, kan likväl någon gång deras föremål vara för högt, deras syftning för vigtig, att medgifva tystnad och förgätenhet, in-, .nan allmänna opinionens t hord omstämma först hunnit gerdi-,ida i ryaiden, oell injaga skräck i den "dolda anstiftarens sinne. Jag tror detta sednare fril nu vara för handen; och vågar för-, moda, att Riksens Ständer, med förklarande af deras liflig?» harm och förtrytelse öfver desse mörkrets foster, torde tillägga en varm önskan., att sfe alla möjliga medel vidtagna, som kunde uppdaga hvilka hemliga driffjädrar, vare sig af hat, hämd, afund eller egen vinning dertill föranledt, samt hvilka äro dylika skåndfiga tilltags upphofsrnån, närboende eller fjerran; på det vanäran må drabba den brottsliga och ingen misstänka svåiva öfver redlighetens boningar. Konungens öfvertygelse, (så kunde med skäl sågas mig) kråfver visst ingen ytterligare t
Komitén hyser således den åsigten att ångfärtygsrederier, som hafva sig tillförsäkrade vissa förmåner, hvaraf seglande fartyg icke äro i åtnjutande, borde, utom deras genom Kongl. Kungörelsen den 7 Mars 1835 stadgade åliggande, att mot vissa vilkor om bord medföra breflåda och densamma vid ankomsten till postanstalt aflemna, derjemte, i likhet med hvad för enskilda jernvägsbolag i sednaste tider blifvit stadgadt, förpligtas att, mot den ersättning, som Eders Kongl. Majit, efter wederbörandes hörande, funne skäligt bestämma, fortskaffa postväskor eller postsäckar, i hvilket fäll likväl rederiernas berörde skyldighet att aflemna breflåda skulle upphöra samt aflemnandet och afhcmtandet af så väl post som breflåda tillhöra postverket. Slutligen och för den händelse det af Komitén afgifna förslag skulle af Eders Kongl. Majit i Nåder gillas, anser Komitén sig böra i underdånighet fästa Eders Kongl. Majits Nådiga uppmärksamhet på behöfligheten af åtgärders vidtagande derför, att ingångna entreprenader ej må hindra verkställigheten af samma förslag. Kostnadsberäkning öfver Posthållning sami daglig Postoch Personbefordring Vägliiiierna: Stationer i stad. a landet. Mil. Hofva, eller någon i närheten deraf belägen jernvägsstation, till N OlTskll gränsen vid Morast , • • 2. 14- 22 30. 79. 160$. 109^ *£*\CO 56 32 Stationer;b Cathrineholm, Ändebohl 2 i, Posto ä(/ lin ien Cathrineholm — Christianstad Simonstorp 11, Lilla Äby 11, Norr - Backasand lf, Sjöberga 1 h, Grenna 1J, Råby Wexiö lf, Nöbbeled 1Gottåsa 1 o, Dihult lf, lf, Jönköping 2, Elmhult 1 a) Posthållning. 2) Hyra eller årlig kostnad för byggnader vid 32 stationer å 500 R:dr 3) ‘
Men hvad hafva Utskotten i stället gjort; jo, de hafva velat befästa det förhatliga onda genom den föreslagne underdåniga Skrifvelsen till K:gl. Maj:t, om Expeditionslösens partieia förhöjande, och hvarigenom, i mån af förhöjningen, ett större mostånd för dess afskaffande beredes. Utskotten hafva äfven till skäl mot mitt förslag anfört troligheten af Domares obelåtenhet med ett nytt aflöningssätt. Jag känner likväl flere Domare, som visst icke skulle blifva missnöjde dermed; ingen af de flere, som äro vid Riksdagenr hafva deremot yttrat sig, och om än några icke funno sin räkning dervid, så måste väl sanning och rätt få gå för egennyttiga afsister, och en hvar Embetsman få föras lill besinning deraf, alt han är för Folket, och icke tvertom, synnerligen som här icke är a6a Den 7 Maji e. ro. fråga om, att fråntaga honom något utan ersättning; men jag ville nu föreställa mig, att Utskotten haft ratt uti att anföra detta om Domares obelåtenhet såsom skäl, så hade det ändå icke hort afskräcka från allt åtgörande; ty kunde det nya löningssättet icke införas förrän vid vacanser och ombyte af Domare, såkynde det då ske, och nyttan vore ändock deraf för framtiden gifven, Vidare hafva Utskotten anfört svårigheten vid. det af mig föreslagna nya uppbördssätt af expeditionslösen och förlusten på Chartaj-Sigillatas-Uppbörden, men hafva icke ihågkqmmit, att det är Skrif' Chartor, hvilka efter mitt förslag skulle användas och icke biläggnings-chartor, med hvilka sednare endast någon svårighet uppstår i eontrollen; det var således endast ett nödfallsskäl, ty hvad säkerheten beträffar, så derest icke Konungens utnämnande till det vigtiga Domare-Embetet längre kan anses vara en borgen för dessa Embetsman och deras vederhäftighet, kan det åläggas, att de före tillträdet af Embetet böra, såsom andra Uppbördsman ställa, borgen. De gjorde det dessutom före 18^3 för om händer hafvande Chartae.medel.
Hon sprang till hans fåtölj, böjde, halft skämtande, halft vördnadsfullt ett knä, såsom man vid högtidliga tillfällen brukade inför drottningen, och kysste hans hand. Den gamle juden betraktade henne tyst och orörlig. En tår smög sig ut från hans ögonvrå och tillrade obemärkt utför den vissnade kinden. Hagar sade presidenten, sedan han besvarat hälsningen med en kyss på pannan här är en långväga gäst, som önskat se dig. Herr Ruben Zevi, bankir från Regensburg. Hagar uppstod, gjorde en stel bugning och förblef stående. Hon trodde icke på Jerusalems skomakare, men den underlige gamle främlingen, som så ofrånvändt betraktade henne, ingaf henne en obestämd fruktan. Räck mig din hand, barn, sade han, och hans röst darrade. Jag har känt din mor. Han fattade den motvilligt räckta handen och behöll den i sin. Det är hennes hand, din bror har en annans. Hennes ögon och hennes panna hafven I båda. Din bror liknar henne mer än du; det är någonting främmande kring dina läppar, och ditt hår är icke så glänsande svart. Men du är likväl hennes afbild, hela din gestalt, din växt och, mer än allt, din gång äro så, som såge jag henne framför mig ännu i dag. Du kan icke känna mig, såsom jag känner dig, men om du visste ... Han beherskade sig, släppte handen och förde till sina ögon en rutig sidenduk. Ers nåd, fortfor han, haf undseende med en gammal man! Jag är eder mera tacksam, än jag kan uttrycka med ord. När jag sett detta barnet, vore jag frestad att säga: kuriren är öfverflödig, jag behöfver inga flera bevis. Men det är nödvändigt för andras öfvertygelse, om icke för min. Det är en invecklad arfsfråga. Dessa barn måste kunna bestå såsom de rätta och äkta inför många afundsmän, inför mäktige motståndare. Därför ... värdigas uppsätta eder fullmakt; vi afsända kuriren. Och än vidare måste jag besvära hofrätten med att på min bekostnad höra på ed alla kvarlefvande vittnen vid barnens födelse. Det gäller stora ägodelar, och de få icke försittas. Det gäller också namn, herr Zevi.
Utskottets åsigt varit i sin grund, låter den dock ej verkställa sig, och min önskan är, att i händelse återremiss kommer att äga rum, den punkten i Betänkandet, som handlar om Norriges deltagande i utgiften, icke måtte vidröras. Friherre Anckarsvärd., Carl Henrici Då denna motion först väcktes, anmärkte jag genast, att det förundrade mig, att frågan om en så vigtig utgift icke framställdes genom en formlig proposition från Regeringen. Lika med Grefve Löwenhjelm tror jag det vara svårt för Riksens Ständer att bestämdt afgöra huru mycket af denna summa bör belöpa på Norrmännen; men jag är deremot öfvertygad, att det varit lätt för Regeringen att conjunctim med Norrska Stats Rådet - Den ii April c, ml Rådet Utstaka Norriges andel uti den äskade utgiften. Detta hade utan tvifvel varit att med ämnet rätteligen förfara, och en sådan discussion, som den, hvilken nu är för handen, hade då hvarken behöfts eller kunnat äga rum. Men sedan saken en gång kommit i det skick den nu är och då vi måste komma ihåg, att det icke är blott för oss sjelfve vi besluta en dividend, utan för hela Svenska Folket, och det dervid åligger oss, att afse alla de beräkningar af lättnad, som förhoppningen om Norriges deltagande kan lemna, så, jemte det jag fullkomligen instämmer med den värde Ledamot, som ansett det icke vara rätt, att i vårt beslut låta inflyta en prsesupposition om en bestämd summa, som af Norrige bör utgöras, önskar och yrkar jag, att 45o,ooo Riksdaler Banco måtte blifva utsatte såsom det bidrag vi lemna, och att i öfrigt ingen fråga må uppstå, hvar det öfriga af summan skall tagas, ty man bör förutsätta, att Norrmännen ej kunna neka lemna återstoden, och att i Norrige likasom hos oss någon enskild motionair finnes, som framställer ämnet till National-Representationens öfverläggningar. På detta sätt blifver ingens egenkärlek sårad.
I grundlagen, sådan den nu är beskaffad, finnes intet ord eller mening, af hvilken med skäl kan dragas den slutföljd, alt Gonst.Utsk. äger att anmäla någon annan fråga såsom förfallen, mer än den, som, efter att hafva varit hvilande från föregående riksdag^ blifvit formligen med nej afslagen. All sådan anmälan eller åtgärd af Utsk. vore i sjelfva verket att fälla en motion under dess fortgående beredning, hvilken activa åtgärd icke har stöd i lag och är någonting helt annat än den passiva, att låta sådant förslag falla, som icke understödes eller blifver på ett eller flere Stånds anmodan bragt till jemkning och votering i förstärkt Utsk. Förvillelsen, att Utsk. skulle vara berättigadt anse och förklara ett Stånds, eller ännu mer två Stånds gemensamma tanka om grundlagsändring såsom förfallen, och förthy icke värdig att upptagas till vidare behandling, härrör synbarligen från samma källa, som ofvan är anmärkt, nemi. att man ansett någon del af dessa beredningsåtgärder vid första riksdagen såsom beslut, analoga med hvad som fattas rörande andra ämnen. Vore de beslut, så skulle det äfven, sedan ett förslag misslyckats, d. ä. icke vunnit tillräckligt understöd — utan blifvit stående på den lutande planen att antingen falla af sig sjelf i brist på vidare påyrkan af det eller de Stånd, som instämt deri, eller att formligen fällas vid påföljande riksdag — vara förbjudet att väcka och bearbeta andra. Likväl finnes intet ord i grundlagen, som ger anledn. till sådan förbudstolkning, äfven om förslag gjordes i alldeles motsatt riktning emot dem, som genom votering ännu icke fallit, utan är der öppet Den 5 A p r i 1 f. m. 105 öppet intill sista dagen af riksdag alt ingifva förslag och påkalla Ulsk:s handläggning derå, j fall man har hopp att dermed någonting kan vinnas. Denna anmärkning torde vara tillfyllestgörande såsom motiv, hvarföre R. o. Ad. icke kan anse det hvarken nyttigt eller rätt att nu införa en så alldeles ny grundsats i lagen, som den Utsk. förordat i afseende på de gradvis uppställda villkoren för att fälla redan gjorde och bearbetade förslag till grundlagsän dringar.
Skrifvelse N:o 108. 243 derom, alt stadgandet om minsta enheten för persedel-räntorna måtte, i likhet med hvad vid 1850—1851 årens Riksmöte beslutades, hädanefter tillämpas endast för helt mantal och att de mindre hemmansdelarnes räntor således skulle få uträknas och bestämmas endast efter deras förhållande till helt mantal. Rikets Ständer, som, med anledning af hvad sålunda i denna fråga förekommit, sökt upplysning om orsaken dertill, att den genom 5 § af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, i afseende å minsta enheten för ränte-persedlarne, meddelta föreskrift, gifvit anledning lill missnöje och anmärkningar inom de norra delarne af Riket, under det att samma bestämmelse inom öfriga orter af Riket blifvit allmänt tillämpad, utan att någon erinran deremot veterligen blifvit hvarken i ett eller annat afseende framställd, hafva dervid erfarit, att detta förhållande sannolikt härieder sig från de olika beskattningsgrunder, som af ålder varit gällande för Norrland och för det öfriga Riket. Då nemligen inom öfriga delar af Sverige de vid skattläggningarne hemman och lägenheter åsätta räntor i allmänhet blifvit särskildt uträknade för hvarje för sig bestående lägenhet eller besuten hemmansdel, och detina derefter blifvit med sin särskilda nummer och ränta i jordeboken upptagen, sä har deremot i Norrland, med undantag likväl af provinsen Gestrikland, enligt hvad orternas s. k. undervisningar utvisa, det förfarande städse iakttagits, att räntan blifvit uträknad och bestämd lör helt mantal och sedan i förhållande dertill uträknats för mindre hemmansdelar. Detta förhållande bör äfven, enligt Rikets Ständers tanke, tydligen leda derhän, att tillämpningen af oftanämnda stadgande blifver enkel och ändamålsenlig i de förra orterna, men deremot i de sednare medför en större inveckling af räkenskaperna och större besvär för tjenstemännen än nödigt vore, enär, i de fall att gamla räntan varit bestämd för helt mantal, äfven den nya räntan vid förvandlingen lämpligast borde efter samma grund uträknas.
samvete! Anklaga mig; om du kan! PASTORN. Du pratar så mycket, som om du hade ondt Det kan jag inte! LAURA. dig! Tag nu reda på din myndling, så skall jag sköta min! Der är doktorn! Ser du! Du kan inte, och derför är jag oskyl TREDJE SCENEN. DE FÖRRE. DOKTORN. LAURA (upp). stone hjelpa mig. Inte sant? Och här är tyvärr icke mycket att göra. Hör Ni, så han far fram deruppe? Är ni nu öfvertygad? Välkommen, herr doktor. Ni vill ju åtmin DOKTORN. är begången, men nu är det frågan, om våldshandlingen skall anses som ett utbrott af vrede eller af vanvett! Jag är öfvertygad om att en våldshandling hans idéer voro fixa. Men frånse sjelfra utbrottet och erkänn att PASTORN. DOKTORN. fixare! Jag tror att era idéer, herr pastor, äro ändå TREDJE AKTEN. PASTORN. Mina stadgade åsigter om de högsta tingen... DOKTORN. Er om Ni vill finna Er man skyldig till fängelse ryttmästarns beteende? Vi lemna åsigterna! Min fru, det beror af och böter eller till hospitalet! Hvad anser Ni om LAURA. Jag kan inte svara på det nu! Ni har sålunda ingen stadgad åsigt om hvad DOKTORN. som är förmånligast för familjens intressen? Hvad säger herr pastorn? PASTORN. inte godt att säga. Ja, det blir skandal i båda fallen... det är LAURA. våld, så kan han förnya våldet. Men om han endast blir dömd till böter för DOKTORN. ut igen. Alltså anse vi förmånligast för alla parter att han genast behandlas som vansinnig Hvar är amman? Och kommer han i fängelse slipper han snart Hur så? LAURA. DOKTORN. när jag samtalat vid honom och gifvit order! Men Hon skall lägga tvångströjan på den sjuke FADREN. inte förr! Jag har plagget härute! (Går ut i tamburen komma in! och kommer in med ett stort knyte). Var god och bed amman LAURA (ringer). PASTORN.
Arfvode för den läkare, som bestrider sjukvården vid batteriet ... „ „ 50: — eller tillhopa B:ko K:dr 1,455: 19. hvilka tillökningar för närvarande af krigskollegium förskottsvisvis utbetalas af under händer egande medel: och då Kongl. Maj:t funnit alla dessa utgiftsposter vara för de uppgifne än^ damålen oundgängligen behöflige, har Kongl. M»j:t uti dess högstberörde proposition af Rikets Ständer nu äskat, att desamma måtte varda på batteriets stat uppförda och för så väl den förflutna sorn kommande tiden anvisas till utgående från Norrbottens hästjägare-sqvadrons - SlUts-Utskottets Utlåtande, N:o 138. 7 fond, hvilken dertill lernnade full tillgång, äfvensom att vid sådant förhållande, al nämnde fond jemväl finge utgå ej mindre de lönetillökningar, som på grund af Kongl. Maj:ts uti dess nådiga proposition orri statsverkets tillstånd och hehof, derom gjorda framställning kunde af Rikets Ständer för batteriets subaltern-officerare och styckjunkare varda medgifna, än ock hvad utöfver i stat redan bestådda anslag erfordrades till bekostande af medikamenter åt sådane batteriets sjuke, som i kasernen vårdades. Som Utskottet lika med Kongl. Maj:t funnit ifrågavarande tillökade utgifter för artilleribatteriet i Norrland vara af behofvet oundgängligen påkallade, samt Utskottet tillika inhemta! af Rikets .ständers år 1849 församlade Revisorers berättelse, att Norrbottens hästjägaresqvadrons fond under revisions-åren tillväxt och lemnar tillgång till bestridande af merberörde utgifter, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall å hvad Kongl. Majit i förevarande hänseende föreslagit. Stockholm den 25 April 1851. \:o i:i§ Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 April 1851, kl. 10 f. m.
Den ena Ur, ntt en bank måste ovilkorligen hafva och allmänligen anses hafva full valuta i goda säkerheter för alla sina skulder, och på så sätt, att den, om nöden fordrar, aldrig kan sakna förmåga att honorera alla sina förbindelser (Hr Palmer gör endast undantag för politiska criser, såsom stående utom all förutseendets beräkning); men dertill är icke nödigt, att alla fordringarna skola vara af egenskap att kunna infordras inom kort tid. Sjelfva Engelska banken har vid sednare tiders placerande af dess fonder afsett fördelaktig räntefot. Den äger utom actiecapitalet (som ända till sista förnyelsen af dess privilegium var ouppsägbart och oöfverlåtlig! innestående hos Regeringen) tvenne fordringsposter, lån på fast pant och inköpta annuiteterpå vissa år, som visserligen icke äro de lättast säljbara papper på Londons börs (begge dessa poster utgjorde vid sista kända bokslut i83a öfver 12 millioner £St.). Ännu mindre hvarken kan eller behöfver Svenska Banken hafva alla sina fordringar stålblå pä kort tid. Den äger en annan tillgång, som ersätter dess brist på Engelska bankens statspapper — endast den får begagna den —, det är dess egen credit. Med 6 millioner r:drs tillgång utöfver dess skulder, med största delen af dessa räntefria genom dess privilegium att förse landets rörelse med ett beqvämt mynt, så tillåt endast detta mynt att få vinna och bibehålla ett fast värde, gif förtroende åt sådana beslut; och med den öppenhet, hvarmed Bankens ställning kan bedömas af hvar och en, skall den lätt i sin credit finna tillgångar, som ingen inrättning i Sverige med lika lätthet kunde hoppas erhålla. Den andra grundsatsen är, alt en sådan anstalt som en stor nationalbank hufvudsakligen, jemte tillhandahållandet af nödigt sedelmynt åt den krets, der dess omlopp äger rum (i England, såsom man vet, är det i allmänhet inskränkt till trakterna kring London), bör afse upprätthållandet af allmän och enskild credit, då dess biträde påkallas, samt att det egentligen är i tidpunkter, då handelscrediten Urskakad, som en sådan inrättning som Engelska bankens credit är nyttig och har förmågan att upprätthålla landets credit.
Friherre Klingspor, Lrellrik VUbelm, HefMarffalk 75. Herr Läblman, Otto kre6rik, Capitain 76. Herr Lionste6t, kkans ^xel, Ofwerste-Lientenant - 63. Herr starks von 'tVurtenberkr, d^il8 Vilbelm,- JustitiX-Räd, R. N. O. 62. Höglo stige Ridderffapet och Adeln åtskiljdes klockan 6. ln llctem IllotocoUi, /t. 6. 8i1ver8to1ye. Lördagen den 22 September. ktenum klockan 12 cm middagen. Justerades följande: Utdrag af Högloft. Ridderfkapets och Adelns Protokoll, Md Urtima Riksdagen i Orebro, den 20 September 1810. S. D. Wid förnyad föredragning af Allmänna Beswärsoch Oeconomi^ - Utskottets Len 222 Den 22 September. den 18 dennes pä bordet lagda Memorial, innefattande uttalande öfwer Kongl. Majus Nådiga Propositi u om skyldigheten för alla att deltaga i wärdén om Fattige, samt rörande en särskilt i detta afseende wid Amiralitels-Warfs och Orgryte Församlingar wid Götheborg uppkommen fräga, blef berörde Memorial as Högloft. Ridderskapet och Adeln bifallit. Or S. D. Föredrogs ä npo och lemnades utan erinran, hwad Allmänna Beswärsoch Oecsnomise Utffottet, i ett af den 18 dennes hos Ridderskapet och Adeln uppläst Memorial, af den 8, sig ptlrat i afseende pä den af Herr Illo Imer gjorda motion, om Gesällers ställande under Tjenstehjons-Stadgan. dtt sup^. S. D. Bifölls Stats-Utskottets, den 18 dennes pä bordet lagda Memorial, angående Riksdags-wedergällninaar för Utskottens Secreterare , CantzlierochWakt-betjening. tttt supra.
Jag instämmer fullkomligt uti Utskottets åsigt, att falska bekännelser om begångne brott böra allvarligen straffas; men jag fruktar, att den nu fÖreslagne Lagen i vissa fall blir så sträng, att mången domare finnér sig nödsakad att undvika dess tillämpning. Om t. ex. en person, häcktad för ett obetydligt brott, skulle på sig göra en falsk bekännelse om brott, hvarpå högsta kroppsstraff följde, så vore väl icke billigt, att han skulle straffas lika med den grofsta brottsling, som icke förverkat sitt lif. När härtill kommer, att, enligt nu gällande lag, finnes ett maximum för straff, och den brotslige icke straffas serskilt för hvarje brott, så blir följden, att den, som gjort sig saker till högsta kroppsplikt, icke får något straff för falsk bekännelse, då deremot den mindre brottslige derföre blir straffad. Jag skulle derföre tro det vara mera billigt, om för den ifrågavarande för - 36o Den 3o Mars e. m. brytelsen stadgades samma straff, som 5 §. i 13 Cap. MissgerningsBalken bestämmer, med det tillägg, att då den tilltalade är för andra brott förfallen till högsta kroppsplikt, skulle han, så snart uppgiften, vare den om honom sjelf eller medbrottslige, funnes vara falsk, derföre särskilt afstraffas. Friherre Ehrenborgh^ Casper Wilhelm: X anledning af den anmärkning Friherre Sprengtporten gjort, får jag till en början erinra, att ändamålet med den lag Utskottet föreslagit, har varit, att förekomma de täta händelser, som nu inträffa, att häcktade brottslingar bekänna påsig brott, som de aldrig begått, för att få slippa utur fängelset och rymma. Jag medgifver, att det vid första påseendet synes besynnerligt, att dömma en person för ett brott, som han ej begått. Dock utbeder jag mig få fästa uppmärksamheten deruppå, att lagen redan uti i3 Cap. 5 §. MissgerningsBalken antagit denna princip, då den förklarat, att den som bekänner på sig falskeligen,- att han sådan gerning gjort, som dödsstraff förtjenar, skall dömmas till urbota straff, ända till och med högsta kroppsplikt.