Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Banken och Riksgälds-Contoret ega fordringar hos Götha Canal-Bolag och bemälde Verkstad utgjorde en af Bolagets dyrbaraste tillhörigbeter, hvars afskiljande från Canalen då var i fråga, har det fästat Revisorernes uppmärksamhet, att Fullmäglige, i anledning af berörde anmälan, icke vidtagit den åtgärd, att efter sammanträde med Fullmägtige i Riksgälds-Coutoret och ge 11 lni v mensamt med dessa utse och förordna ett Ombud, att, vid nämnde försäljning, å Bankens och Riksgälds-Contorets vägnar, tillstädesvara, för att deras rätt iakttaga och bevaka. Med föranledande deraf, att åtskillige Actie-egare i Götha Canal-Bolag, uti en till Banco-Fullmägtige ingifven och af Fullmägtige utan afseende lemnad skrift, klagat deröfver, att till följd af Fullmägtiges i Juli månad år 1836, meddelade förbud för Directionerne öfver Banco-Discout-Verket och LåneContoren att lemna sådane bevis öfver de i bemälde Låne-Inrättningar belånade Götha Canal-Actier, till begagnande vid Bolagets sammankomster, som, jemlikt de af Kongl. Maj:t för nämnde Bolag faststälde Reglor, berättiga till talans förande, — beslut skolat vid Bolagsstämmorne med Götha Canal-Bolag tillkommit, hvilka föranledt nedsättning i Götha Canal-Actiernes värde, till mehn för Actie-egarne; hafva Revisorerne trolt sig böra inför Rikets Ständer utreda sättet för och anledningen till ofvanberörde förbuds tillkomst samt få, i sådant afseende, anföra: Redan vid Götha Canal-Bolags första stiftelse och i förening med utfärdandet af Bolagets Privilegier stadgades, att egare af Actier, belånade uti Götha Canal-Bolags f. d. Discont-Verk, voro berättigade, att för dem föra talan vid Bolagsstämma, såvida de företedde bevisen blifvit uprättade i Öfverensstämmelse med då gällande Reglementen.
Ingen har bestridt, att icke R. o. Ad. är oförhindradt alt i denna fråga välja det ena eller andra alternativet; men då frågan blifvit framställd af Frih. Boye alldeles personligt, så torde jag få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att om hetänk. bifalles, och en ny ansökningstid af 28 dagar följaktligen utsattes; så är icke det ringaste hinder för R. o. Ad. att gifva tjensten åt den person, som Frih. Boye förordat; men R. o. Ad. har undvikit alla de oriktigheter, hvarpå flere af oss fästat uppmärksamheten. 4 H. 21 162 Den 9 November f. m. Sedan nu öfverläggningen förklarats vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att det blifvit yrkadt af en del utaf R. o. Ad:s ledamöter, alt Ridd.Utsk:s mern. måtte bifallas. Andra hade deremot yrkat, att, i öfverensstämmelse med Gr. Cronhjelms förslag, sådant det i dag af honom blifvit framstäldt, R. o. Ad. måtte besluta, alt såväl Ridd.Secret. som Riddarhusets öfrige tjenstemän, med undanlag af kamereraren, skola hädanefter, intill slutet af den riksdag, då en representationsförändring kan varda antagen, tills vidare förordnas att befattningarne bestrida, emot löneförmånernes åtnjutande såsom arfvode samt med rättighet att tillika innehafva annan publik tjenst; hvarförutan en ledamot, Hr Prytz, föreslagit bifall till Gr. Cronhjelms förslag, med den förändring, att det deri gjorde undantag för kamereraren borde utgå. Härvid anmälde sig och yttrade Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag får vördsamt fästa Hr Gr. o. Landtmts uppmärksamhet på den omständighet, all Ståndet redan fattat sitt beslut, huruvida en publik tjenst skall kunna med Ridd.secret.tjensten förenas. Den af Hr Gr. o. Landtm, framställda conlrapropos. var, om jag rätt fattade den, icke öfverensstämmande med detta beslut.
Att afkastningen af Leckö genom utarrendering bfifver större än genom dess användande till ekplantering, vill jag ej bestrida; men då man på tunnlandet kan påräkna ända till 140 ekar af i medeltal 50 kubikfots innehåll, eller af 100 R:drs värde, så blifver likväl slutliga afkastningen ingalunda så dålig. / O O O O ” att den ekonomiska uppoffringen kan anses betungande, äfven om man, i olikhet med mig, betraktar saken endast från affärsmannens synpunkt. Det må dess - Slals-Ulskoltels Utlåtande N:o 7i. 11 utom erinras att under tiden för trädens vext en ej obetydlig inkomst af höskörd och betning kan påräknas. Något hopp om att enskildes företagsamhet skulle i och för produktionen af ekvirke utveckla någon verksamhet, kan jag ej hysa. Den enskildes företag — i dessa tider mer än någonsin — måste vara beräknade på en någorlunda snart inflytande vinst. Hans lefnadstid är kort, Statens — vi må väl hoppas det — långvarig. Med alla vanskligheter af arfskifte, försäljning och styckning torde någon framtid för en enskild ekplantering ej inom Sverige finnas, äfven om någon skulle anlägga en sådan. Det är visserligen möjligt, eller åtminstone tänkbart, att vid den tidpunkt, då Staten kan börja draga nytta af mångberörde plantering, uppfinningar gjort sig gällande, till följd af hvilka trävirke upphört att såsom material ingå vid krigsfartygs byggande, eller politiska och samhälls-förhållanden inträdt, hvilka göra sådane fartyg öfverflödiga. Inbiilnings-kraften har ju fritt spel vid uppgörandet af så aflägsna framtids-utsigter. För mig synes dock som om de hufvudsakliga byggnadsmaterialierna framdeles komma att förblifva desamma som nu, om ock i olika förhållanden och sammansättning. Då jag dessutom måste ansluta mig till dem, hvilka anse såsom en sak af största vigt, att fäderneslandet, så vidt möjligt är, inom sig eger de för dess försvar nödiga materialier, då jag bland dessa räknar skeppsvirke och då tillgången på sådant inom och utom landet är i hastigt aftagande, tvekar jag ej att biträda Kongl. Maj:ts nådiga Proposition.
Under förmodan alltså, att Länens invånare, af E. K. Maj:ts Befallningshafvande dertill uppmanade, och med inseende af den egna fördel , som dem erbjudes af en anstalt, derigenom jordbrukarens oftast dyrbaraste lösa egendom — hans dragare och husdjur — serdeles vid härjande farsoter, med Läkarekonstens biträde bevaras mot en hotande förstöring, icke skola uppskjuta att förena sig om VeterinairLäkares antagande i de Orter, der sådana ännu saknas, samt att för dessa Läkares skäliga aflönande bevilja de tillskott, som, utöfver Statsverkets bidrag, härtill oundgängligen erfordras, hafva R, St. till arfvode för 24 DjurLäkare inom lika mångå Län af Riket, å 5o R:dr till hvardera, beviljat en Summa af 1200 R:dr B:co, att pä RiksStatens 2:dra HufvudTitel uppföras och utgå , utan beräkning af den resekostnads-ersättning, som vid förefallande biträden bör af anslaget till farsoters samt smittosamma sjukdomars botande godtgöras. Exp. Utsk. Förslag till und. Skrift>. St. härmed få hos E. K. M. i underdånighet anmäla, och framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 25 Nov. 1829* Preste-Ståndet d. 25 — Borgare-Ståndet d. 27 Bonde-Ståndet d. 30 ✓ * Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående indelnings-jemkning och lindring i i Båtsmanshullet inom Blekinge Län. S. A. K. I afseende på den Indelningsjemkning af Båtsmansroteringen inom Blekinge Län, derom Provincen redan under 1818 års Riksmöte blifvit af E. K. M. och R. St. försäkrad, hafva hos R. St. serskilda Ledamöter af BondeStåndet anhållit, att frågan derom måtte under nuvarande Riksdag slutligen af R. St. handläggas, så att verkställigheten af det i ämnet fattade beslut genast mätte eg a rum, utan att R.
– Ernst Ahlgren är stolt öfver att kunna tiga. Men ändå sympatisera vi. (Utdrag ur mitt bref)132 Jag vill inte lägga mitt hufvud under bilan på att mina åsigter äro riktiga, inte alla. Om du är fullt på det klara med dina, så afundas jag. Men en sak är jag temligen viss på, och det är att under nuvarande förhållanden en man kommer att förakta den qvinna med hvilken han en gång lefvat i den slags intimitet som kallas ”copula carnalis”.133 Deri ligger – om jag skall vara uppriktig – hela tyngdpunkten af min uppfattning. – Om jag varit Ellen och känt för Wilhelm, hvad hon måste ha känt, och så varit så fri och rik som hon, då skulle jag sagt, nej hon skulle ha sagt: ”Se här är min hand, och här är jag sjelf, och jag följer dig hvart du vill som din fria följeslagerska, konventionalismen skall bryta stafven öfver mig – det gör ingenting – verlden skall stöta mig bort, men din verld är min, derför att jag är en qvinna, och derför att” (här skall hon utelemna ett ord, emedan språket endast har ett, och det är förslitet, men hon skall se upp i hans ansigte med ett leende så varmt och med ögon så djupa –) ”endast en ting vill jag aldrig gifva dig – endast en ting – och det är det grofva sinliga, det som borde vara så sundt och starkt, men som nu blifvit skamligt lågt, derför att det är så för alla, till och med dig. Om jag gaf mig utan förbehåll, kropp och själ, närvarande och tillkommande, så – som jag kunde, – då skulle du sedan tänka på mig i hån, betrakta mig som den öfvervunna och dig som besegraren. Allt kan jag derför gifva dig, men inte det. Sådan är verlden, sådan är jag, och sådan är – du. Och ditt förakt vill jag aldrig bära, derför att derför att ,” och så kommer det varma uttrycket i hennes röst igen. (Hvarför är Sarah Bernhardts ton så bedårande? Derför att hon vet hur en qvinna känner då )134 Men han skall kasta henne vidriga ord i ansigtet om halfhet och falskhet.
Efter denna förklaring, i fråga om en tillökning i Sedel-massan, den Utskotten imedlertid lika litet, som någon indragning, kunna tillstyrka, återstår således, att upptaga hvar och en af de Titlar, sou! innefatta Bankens egenskap af Låne-Verk; dervid förekommer då, enligt förut framstäld ordning: Om Inkomster ne, 1:0 Stats-Verktts återbetalning till Banken för Krigs - För skotten. Den utgör 750,000 R:d årligen i Capital och ränta; fortfarandet deraf innefattar så helt och Iraflet villkoret för Bankens solidilé och myntväsendets stadga, att någon fråga om rubbning deruti icke bör kunna äga rum, och har Banko-Utskottet jämväl härom gjort serskildt förbehåll, Efter den utstakade Idqvidations-grunden, har Stats-Verket med 3'.dje Qvartalet ar 1829 till fullo ersatt Bankens Förskott. 2:0 Bankens Inkomst i Räntor af Fastigltetsoch odlings.Uån, af dess Discont och af de Eventuella Creditiven m. m. utgörande, efter afdrag af Inrättningens underhåll samt alla öfrige därmed förbundna kostnader, mellan 4 50,000 och En half Million Riksdaler, visa tillsammans med förenämnde anslag från Stats-Verket en årlig Inträd af minst 1,200,000 R:d , inom hvilket belopp alltså de redan skedde och vidare skeende Statsoch Bänto TJtsköttens Betänkanden. 413 dispositioner af alla slag brira begränsas, så vida man ej vill öfverskrida hufvud-grunden. Förenade Utskotten hafva ansett för pligt, att icke, utan särdeles vigtiga skäl, tillstyrka Rikets Högloft.
Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 8 dennes på bordet lagda mentor. Nro 60 till BorgareSt., angrde dess återremiss på menior. Nro 42 med föreslaget tillägg i gg § Reg.F. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Samma förhållande förefinnes här, som det jag vid betänk. Nro 57 anmärkt. Utsk. har nemi. uppgjort ett förslag, som 3:ne Stånd gillat; det fjerde bar ogillat förslaget. På ena sidan finnes nu Utskrs tillstyrkande, och 3:ne Stånds godkännande deraf; men på den andra står ett Stånds ogillande. Derföre yrkar jag återremiss, på det voterrsproposm må så uppställas, att detta fjerde Stånds tankar möjligen kunna göra sig gällande. Con.stit.Utskrs memor. Nro 60 återremitterades. Frih. Cederström, Jac., anmälde sin protest emot såväl proposm som beslutet. Vid förnyad föredragning af Constit.Utskrs d. 8 dennes på bordet lagda memor. JN'ro 61, angrde BondeStrs återremiss på memor. Nro 4^ med föreslaget tillägg vid 38 § Riksd.Ordn., godkände R. o. Ad. den af Utsk. föreslagna voterrsproposm. Föredrogs ånyo Constit.Utskrs d. 8 dennes på bordet lagda memor. Nro 63 till R. o. Ad. samt BorgareSt., i anledn. af deras återremisser på memor. Hr Stuart, Carl Gust.r Äfven i afseende å detta betänk. erbjuder sig anledn. till samma anmärkt]., som blifvit gjord vid betänkma Nro 57 och Nro 60, endast med den skillnad, alt arne Stånd ansett det i förstnämnda betänk, omförmälda förslag onödigt. Jag får således hemställa, att återremiss, jemväl af detta betänk, måtte beslutas, samt att Coostit.
Disconterna» räknar jag de föregående väckte motioner om nedsatt ränta, blifva en verklig fördel för näringarne, hvarföre jag deruti äfven instämmer. För att bereda Bevillningens jemnare fördelning de skattdragande emellan, och att icke Den 19 Martti* §35 * \ naringarne i synnerhet blifva utöfver möjligheten betungade; får jag den äran repetera hvad jag under föregående Riksdagar framställt, att alla reversaler för utgifne penninge»' län icke böra tili infriande anses gällande, så framt ej Creditor sjelf eriagt bevillningsprocenten, och reversalet derom af Kronans Ombud blifvit påtecknadt och vitsordadt. En på billighetens och rättvisans grunder uppställd taxation, som i relativt förhållande till förut existerande olika onera, ej betungar någon Medborgareclass alltför ojemnt, tranquilliserar Folket och underlättar bevilloingens utgörande. Jag anhåller, att detta mitt anförande måtte, jemte mitt föregående, remitteras tillStats^ och Bevillningsutskotten. N:o 2» \ • t Herr Trafvenfeldt, Carli Vid Herr Cederschjölds den 4 dennes väckta motion, om upphö/vande af Förbud emot Dans och Lekftugor för elen lägre folkclacsen, torde det tillåtas mig att vördsamt yttra mina tankar. De uti sin natur mest oskadliga ting kunna missbrukas, och dessa missbruk blifva skadliga; att så med Dans och Lekstugor förhåller sig, måste kunna förutsättas, när förbud och Den 19 Mai-tiv. inskränkningar i dessa afseeriden kommit i fråga. Huru Herrar Pastorer sjelfve bedöma dessa så kallade Lekstugor, kan inhemtas af deras em* betes yttranden, i form af justerade SockneStämmoProtocoll, som förledir år angående hälsovården blifvit infordrade från Församiingarne öfver hela Riket, och der det från flera ställen anföress ”Att de äro bland Ungdomens mest förledande företag, och samlingsställen för äldre och ynprr till Bränsvinsförtäring, som leder till öfverdrifvet bruk. deraf och till sank för fylleri, denna hälla till de fimta oordmngar och brott inom samhället.
Finge en ledamot svara för alla, så ville jag bekänna: det visste vi icke sjelfve sä noga: hade icke heller tid att derom taga nöjaktig kännedom, utan tyckte vi oss på hederligt vis komma ifrån en kinkig fråga genom att låta den ekonomiska lagstiftningen, dit medicinalförfattningarne höra, ensam lösa motsägelsen. I denna stund gäller dock icke en sådan ursäkt; vi hafva haft två års tid att fundera på saken, söka i samlingen af medicinalförfattningar och inhemta erfarenhetens vittnesbörd. Bland sådana författningar bör först tagas i betraktande det redan nämnda Kongl. Maj:ts nådiga Reglemente af den II Augusti 1819 för apotekare och dem, som med apotekarekonstens lärande och utöfning vilja sig befatta. Föreskriften i dess ofvan nämnda 12 § att ”vara försedd med tillräckligt förråd af medicinalier enligt farmakopéerna” tydes väl något oegentligt, då den anses ålägga apotekaren att vara försedd med tillräckligt förråd af sprit till släckande af ortens bränvinstörst och att af denna dryck utlemna ålit som för sådant ändamål kan reqvireras. De sista orden i §:n synes snarare innebära motsatsen, der det heter: ”hörande apotekare i öfrigt ställa sig till noggrann efterrättelse hvad författningarne särskildt stadga rörande utlemnande af mera häftigt verkande läkemedel. Men om nu detta reglemente, det oaktadt, fått tjena till laglig undskyllan för utlemnande af sprit utan hänseende till hvad bränvinslagstiftningen stadgar, Motioner i Preste-Ståndel 4865. N:o 77. 177 så finnas andra medicinalförfattningar, hvilka göra saken ännu vida betänkligare. Kongl. Maj:ts förnyade privilegium för Apothekaresocieten i Sverige, m. m., af' den 28 Juni 1683, ifereradt ä Kongl. Resolution och Förklaring den I Aug. 1698 mom. 5, förbehåller åt apothekare uteslutande försäljandet af ”alla medicinaliska och andra farliga saker” bland hvilka, utom en stor mängd andra, uppräknas essentia, tincturae, spiritus, aqua vitce o. s. v.
Jag känner föga om hans lif, intet af hans person, men af hans småskrifter har jag lärt känna honom som en god demokrat, som en friboren, fritt tänkande och fritt forskande man med ett känsligt hjerta, men med ännu mera sund uppfattning af den mindre lyckliga delen af sin tids slägte. För hans ovilkorligen tillförlitliga intresse för de små i samfundet borgar först och främst hans ärliga konst och vidare månget uttryck i hvad han skrifvit. Han säger sålunda på ett ställe, att han icke förstår dem, som måste upp till tinnarne af mensklig intelligens, för att se hur stor menniskoanden är. Han finner i sin nation » menniskorasens härliga skönhet » fullt ut så väl uttalad hos » de små, de barbenta, de allra fattigaste ». » Alla », säger han, » hafva de ansträngt sig, alla äro de segerherrar, som i förhållande till sina anlag hafva kämpat med gäl eller kroppsliga krafter. Hvad de kämpat för är friheten ». Och Raffaélli älskar friheten icke blott derför att han sjelf är en frisinnad man, men också derför att han i friheten tacksamt hyllar ursprunget till den oberoende mensk-liga karaktären — individualiteten. Han betraktar denna som konstens värdigaste uppgift och det är på den hans egen konst helt och hållet hvilar.Caractérisme kallar han denna sin konst, och han menar dermed heli enkelt, att den griper och fasthåller det som är egendomligt för individen. Han rycker derför arbetaren ut ur den ram, hvari andra målare med förkärlek sätta honom in. Han tager honom ut ur verkstaden, bort från kamraterna, ut från den bakgrund han delar med så och så många andra. Det är icke droskan utan kusken, icke äss-jan utan smeden, icke värdshuset utan fyllbulten, icke faltet utan fältarbetaren han vill måla. Han beter sig sålunda, derför att han vill vara arbetarens och icke arbetets målare. Han vill i arbetaren framställa en menniska och icke ett redskap, och han gör detta på bekostnad af allt annat Lyckligtvis har han förmågan, som han har viljan och han förmår att uttrycka precis hvad han vill.
Jag skall icke bemöda mig om att minska det svalg, som han sagt mellan oss vara befästadt. Men då han från sin ståndpunkt, som är en helt annan än min. påstår sig föra den lagbundna frihetens talan, så kunde deraf tyckas, att jag skulle ifra för en tygellös frihet. Detta är sannerligen icke fallet; men hvar jag ser godtycket framträda, i hvilken gestalt det vara må, så kan jag icke annat än med värma bekämpa detsamma. Hvarje medborgare i ett fritt samhälle bör ega rätt att, utan några i förväg lagda hinder, fritt tänka, fritt tala och fritt handla. Den lag, som afses i Utsk:ts förslag, är deremot bygd på den grund, som jag kallar godtyckets grundsats, ty enligt förslaget skulle koirimunal-nämnden ega rätt att beröfva en medborgare hans rättighet att utöfva sitt lofliga yrke. Ville man deremot stadga, att nämnden egde rätt att åklaga honom inför domstol, så skulle jag kunna vara med derom. Då här varit fråga om någon utsträckning i handelsfriheten på landet, hafva alltid Konungens Beflude bestridt sådant, under förevändning, att man derigenom skulle befordra oloflig bränvinsförsäljning. Det är samma käpphäst, som man äfven nu rider, då man säger, att der kaffe och maltdrycker försäljas, der kan äfven säljas bränvin, och derföre vill man lägga hinder i vägen äfven för den förra varans frihet. Det är ofta gamla fattiga fruntimmer, som idka denna handtering, och då skall myndigheten ega rätt att tränga in och chikanera dem, som söka ärligen förtjena sitt bröd, innan någon förbrytelse är begången. Må man straffa brott, som redan äro konstaterade, men må de också straffas enligt laga dom, och icke lagarne skrifvas så, att samma person blir både åklagare och domare! Jag yrkar afslag å Utsk:ts framställning. Gr. Mörner, Johan August: Om också det måste erkännas såsom önskligt, att lämpligare föreskrifter funnes i fö rev. de lagda förslag träffat det rätta.
BoIaSso ändamålsenliga verksamhet, såsom anmärkt blifvit, uti icke ringa mohn förlamas, så länge egare och innehafvare af hemman, hvilka uti dem ingått, aro pbgtige att jemväl deltaga uti de braiidstods-ersättningar, hvarom b niSt ‘J’ 1° fl' 6i m' Ui Vf-P\ B>8'g'li'iga-Baiken, finna Utskotten desto bilbgaie att de från denina skyldighet befrias, som det bör stå hvar och e» 5 Lag-, samt Allm. Best. och Ekon.-Uttkoltens Betänkande, IS:o 5. fritt att ingå i ilen försäkrings-anstalt, lian kan finna för sig lämpligast, utan att tvingas derigenom ikläda sig en dubbel ansvarighet inom tvänne Bolag, hvilken åsigt jemväl redan finnes antagen uti tillförene utfärdade, ofvan åberopade, författningar till förmon för ej mindre socknevis ingångne föreningar, än äfven Allmänna Brand försäkrings-Verket för byggnader å landet. Jemte det Utskotten således till alla delar instämma uti de af Kong!. Maj:t uttalade åsigter, anse Utskotten , då de af de enskilde motionärerne framställde förslag till stadgande!) i ämnet till sin liufvudsakliga syftning öfverensstämma med den Kong!.
Tvertom synes, i betraktande af ej mindre ofvanbetnälde 2:ne församlingars redan samlade och disponibla tillgångar, än försa nili ngarnes storlek, folkmängd och naturförmoner, den förestående, under nära eLt sekel ifrågaställa, kyrkobyggnaden böra kunna af dem utföras med mindre känbara uppolliingar, än sådana byggnader för andra byggnadsskyldige menig - 8 Stats-Utskottets UtlåtandeAT.o 216. heter icke siil lan medföra. Vid nu anförda förhållanden, kan Utskottet följaktligen icke understödja de, angående oftaberörde låns meddelande, gjorda framställningar, utan får deremot hemställa, alt desamma må förfalla. Stockholm den 21 Februari 1845. Reservationer. Af Herr Biskop Hedrén: ”Jag hade ansett ifrågavarande betryckta samhälle förtjena ett närmare behjertande. Gerna medgifver jag den grundsats såsom regel, att enskilda menigheter må sjelfve, utan biträde af det allmänna, besörja de byggnader, de behöfva; och att undantag ifrån denna regel må ega rum, endast då sådane byggnader erfordra större utrymme och kostnader, än skäligen borde för det enskilda samhället kunna beräknas. Men jag anser ännu ett undantag vara lika, om ej mera, billigt, nemligen, då ett sådant samhälle blifvit, utan eget förvållande, träfifadt af svåra olyckor samt befinner sig i större förlägenhet. Detta är verkliga förhållandet med Christinehamn. Staden undergick vid slutet, af förra århundradet en svår eldsvåda, dervid den gamla, redan då förfallna, kyrkan skonades. Under det staden småningom härefter utur askan uppstod, voro invånarne betänkte på nybyggnad af kyrka, hvartill anskaffades med betydlig kostnad flera materialier af sten, timmer, kalk m. m. Under dessa förberedelser inträffade i början af detta århundrade en ännu svårare eldsvåda, som förstörde den största och bästa delen af staden, men för andra gången skonade den föråldrade kyrkan. De anskaffade byggnads-materialierna blefvo härvid dels obrukbara, dels uppbrända. Att det i sig sjelft föga bemedlade samhället både blef försvagadt och modfäldt af så täta och härda lidanden, lärer ingen undran väcka.