Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Professoren J. Rabbén; 15:de punkten, ang:de pension för Majoren J. G. Schander; och 16:de punkten, ang:de pension för Läkaren vid straffoch arbetsfängelset i Malmö, C. II. Andersson. Dessa punkter blefvo af R. o. Ad. bifallne. 17:de punkten, an g: de pension för 2:dra Balaljons-läkaren A. B. Michaelson. Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredr. Nils: Sedan R. St., medelst ett inora alla RiksSun, om jag icke bedrager mig, fattadt beslut, tillagt dem bland Arméens Bataljons-läkare, som räkna 10 års tjenstgöring, en lönelillökning af 75 R:dr b:ko, eller af inalles 200 R:dr, i st. f. de 125, som de förut åtnjöto, så förekommer, i afseende på 2:dra Bataljons-läkaren vid Calmare Reg:le Michaelson, som befinner sig inom denna kalhegori, det serskilta förhållande, alt han, såsom pä della sätt berättigad lill 450 R:dr löneinkomst, (nemi. 250 R:dr såsom lön på stat och 200 R:dr personal lönetillökning), komme, för den händelse K. Propos. om hans öfverflytlande på indragnings-stat nu af Ständerne bifalles, att vid afskedstagande! gå i mistning af de 75 R:dr, som genom R. St:rs nyss anförde beslut annars skulle tillfalla honom. Då K.
Utskottet antager nemligen, att all ensidig rigtning i undervisningen till ett visst yrke i de yngre åren är, med få undantag, skadlig, och att en yngling, som egnar sig till Statens tjenst, hör hafva valet öppet, sedan han fulländat sin humanistiska bildning. Behofvet af serskilde Krigs-Acadernier uppstår hufvudsakligen i delander, sorn hafva stora Armeer och sakna tillgång på befäl, och hvarest åtgärder således måste vidtagas att i tid förekomma en sådan brist. Ett dydikt förhållande kan deremot icke emotses i Sverige, hvarest ett stort antal ynglingar årligen lemna läroverken med föga hopp och utsigt om befordran. Krigs-Academien är således icke nödig, för att förse Armeen med Officerare, men skulle deremot, enligt Ulskottes tanka, kunna blifva en lika nyttig, sorn behöflig Inrättning, om, med fästadt afseende på den förändring, som förestår i organisationen af Apologist-skolorne och å de allmänna föreskrifter, som af Kongl. Maj:t blifvit utfärdade beträffande officers-examina, denna Academi förvandlades till en Tillämpnings-skola för dem bland armeens yngre befäl, hvilka, på grund af deras vid Universiteten ådagalagde lärdomsprof i de humanistiska vetenskaperne, blifvit antagne såsom expectanter vid föreslående befordran, inom den första Officers-graden; tillstyrkande Utskottet sålunda Rikets Ständer, att bibehålla det anslag, som för Krigs-Academien nu utgår, samt i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes vidtaga de åtgärder, i följd hvaraf Academien, från ett Militäriskt Gymnasium med Contubernium, som den nu är, kunde successivt utbildas lill och blifva en Tillämpnings-skola för Armeens befäl af alla vapen, hvarigenom behofvet af serskilde private Inrättningar för nyssnämnde ändamål kunde försvinna; börande Utskottet likväl härvid tillägga, att Utskottet icke förbisett nödvändigheten, att vid KrigsAcademiens upplösning i dess nu varande form, en mindre del af 8 Siats-Utskottets
Det lilla kapitalet måste derföre årligen anlitas, och skall snart försvinna, då pensionstiden gått tillända. För den äldre sonen, Gustaf, har denna tid förflutit redan mera än ett år innan han kommer att utgå utur skolan. Han blir således säkerligen nära utblottad på medel, vid den tid då han bäst behöfde dem, nemligen då han inträder i en ny studiiperiod, och måste anskaffa både dyra böcker och allt öfrigt af det aldra nödvändigaste för en vistelse vid akademien, och dertill utan föräldrar elier andra anhöriga att kunna påräkna något understöd utaf. Den yngre sonen, Axel, får visserligen behålla pensionen nätt och jemnt den tid han stadnar i skolan, om ingenting kommer att hindra fortgången af hans studier och fördröja hans afgångsexamen, hvilket likväl vore lätt tänkbart, då han är af en klenare fysisk beskaffenhet. Skulle något sådant inträffa, då blefve äfven hans tillgångar medtagna. Med afseende på dessa omständigheter, får jag hos Rikets nu församlade Ständer, vördsamt anhålla, att pensionstiden för sönerna måtte utsträckas, i likhet med den för dottern bestämda tiden, intill dess de uppnått myndig ålder. Utom förut anförda skäl, får jag vördsamt tillägga, att båda dessa ynglingar äro utmärkt stilla, ordentliga och hushållsaktiga, med stor håg och allvarligt sträfvande att inkomma på en bana, der de kunna gagna ett älskadt fosterland, så att samhället kan påräkna, att de, med tacksamt erkännande af den hjelp dem räckes, en gång, såsom gagnande medlemmar derinom, skola rikligen återgälda, med frukterna af sina förvärfvade kunskaper, den välvilja de i ungdomen fått röna. Men, utom detta, torde ej böra förbigås, att deras hädangångne fader gjort Svenska skolorna en allmänt känd, icke obetydlig tjenst, genom utarbetandet af sin Tyska grammatika. Dock icke blott detta, utan kanhända en ännu större, och för Sverige och dess litteratur af mera omfattande betydelse, då han öppnat en brygga för Svenska språkets kännedom i utlandet, medelst en på Tyska språket utgifven Svensk grammatika.
Nej; / inner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat, att inledningen till den af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagna Rörfattning skall erhålla den förändrade lydelse, som Ilerr (Grefve Mörner,i sin af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet antagna reservation, föreslagit, samt att, enär Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition således ej hatt i dess helhet antagas, contraproposition, i enlighet med hvad Rikets Ständer sålunda beslutat, skall i underdånighet afl åtas. Stockholm den 18 Februari 1845. Lag-Utskottets Betänkande, N:o 73. 1 6 M »a. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Febr., kl 3. e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om förändring af i las och författningar meddelade bestämmelser angående utmätning. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat serslulda hos Ståndet i nyssberörde syftning väckta motioner af Riksdan JönkTpin^ T*™/, fräD Ösfte‘'&öthland, Andreas Bengtsson från lonkopings Lan Christen Andersson från Malmöhus Län, Anders Nilsson. lan lotstnamnde Lan med hvilken Jonas Johansson från Jönköpings Län *'? *°r' > -Tf Jon0/fSon fl’ä” Geflehorgs Län; och får Utskottet, efter sia”V"len o \ ^ llli dömande upptaga deri framställda för slag i den ordningsom följer. i l , " t1 F'1" ‘ *f.“, uUf de flera »lägenheter, som vid utmätning ofta skola .»träffa för e, mmdre gäldenär .och borgenär, än exekutor a?
Han vände derföre sina ögon först till en galt, och så till en gås, hvilka gingo omkring på sjö-stranden. Derefter drog han upp till sin borg, och gaf befallning att galten skulle kastas i hafvet; såsom ock skedde. Andra dagen blef en häftig storm, sjön gick hög, och galten vräktes död uppå stranden, tätt invid kungs-gården. Nu kunde konungen väl förstå, att Hafs-frun var vred. Han gaf så befallning att gåsen skulle kastas i hafvet; men det gick sammaledes, der blef storm och sjö-gång, och böljorna kastade fogeln död uppå stranden. Då rann det konungen i sinnet, att Sjö-frun ville hafva hans enda son. Men pilten var sin faders högsta glädje, så att konungen ville icke mista honom för halfva sitt rike. Huru länge det nu led, fick konungen omsider sanna det gamla ord-stäfvet, att »ingen man är starkare än sitt öde». Ty det hände sig en dag, att pilten gick ned till stranden, för att leka med andra barn af hans ålder. Då räcktes der upp ur vattnet en snö-hvit hand, med gyllene ringar på hvart enda finger. Den hvita handen fattade konunga-sonen, der han lekte uppå sjö-landet, och drog honom ned i de blåa böljorna. Prinsen blef så förd genom hafvet, öfver många gröna stigar, och stadnade icke förr än han kom uti Hafs-fruns gård. Men det är sagdt, att Hafs-frun har sin sal djupt ned på hafs-botten, och den är så fager, att den glimmar af guld och dyra stenar, både innan och utan. Ungersvennen dväljdes nu i den fagra borgen, och träffade der många andra ädla konunga-barn. Men ibland Hafs-fruns tärnor var en ung prinsessa, som hette Singorra; hon hade varit der i sju runda år, och visste många hemliga ting. Konunga-sonen fattade en stor kärlek för den fagra jungfrun, och de lofvade hvarandra sin tro och ära, så länge de månde lefva i verlden.
Det är således fåfängt, all vilja på detta sätt fä saken i allmänhet afgjord, utan intrång pä enskildes rätt. Låtom oss antaga att t. ex. alla dessa mål bort afgöras efter den undersökning, som var gjord innan D:r Stenhammars reservation afgafs; huru rättvist hade då afgörandet blifvit? — Låtom oss nu betrakta saken ur den synpunkten, alt undersökningen skulle göras blott för upplysnings skull. Då förekomma samma invändningar, som i första fallet, nemi. att hvarje part kan säga: dessa upplysningar kunna vara goda nog för den som tror derpå, men jag har handlingar, som styrka motsatsen. Ingen kunde hindra honom att framlägga dem; och då hade hela företaget ju icke ledt till den åsyftade nyttan. En undersökning är god så länge alla tro derpå; men om någon kommer med nya upplysningar, så är det slut med tron lika snart som med trons grunder. Man säger, att det skulle blifva en stor 430 Den i Mars f. m. svårighet, om Regeringen och domstolarne afgjorcle målen olika. Ja väl; men samma svårighet förekommer i hvarje jordatvist, dem domstolarne olika afgöra o. s. v. Hvarje sak måste pröfvas på grund af de handlingar, som linnas att tillgå. Således har det handt att samma myndighet, den högsta, nemi. K. M. i Statsrådet, har just i sådant mål fatlat olika beslut, ett på Kammaroch ett på Ecclesiaslik-expedilionens föredragning. Det ena förklarade ett halft hemman Lyngåkra vara af Krono natur; det andra, att ett annat halft kyrkohemman, af samma namn, vore kyrkans; meia dervid tillädes ock, att de handlingar, som voro framlagda den sednare gången, upplyste förhållanden, som icke varit kända den första gången. Nu kan det hända en tredje gång, att andra handlingar visa ännu ett 3:dje förhållande. Det är derföre man mäste afgöra hvarje mål på för handen varande skäl och icke på dem, som komma i framtiden. Samme talare, Frih. Raab, har sagt, att en undersökning icke kunde vara farlig för den, som vill framhafva sanningen. Örn R.
Regeringen bade då ett embetsverk, dit den kunde hänvisa frågan, och inhemta dess yttrande, huru tillämpningen varit ditintills och hvilka författn:r dittills i ämnet varit gällande o. s. v. Derföre har äfven blifvit stadgadt att 2:ne leda möter af Regerings-rälten alltid skola vara närvaride i Statsrådet, när der förekomma frågor om utfärdande af förfatln:r, rör:de lagförklaringar m. m., och af sådan anledn. har grundlagssliftaren gifvit Depart:s-Chefen rätt att bevista Rerings-rättens öfverläggningar. Det tomrum, som nu finnes, måste fyllas, men detta kan icke ske genom tillfälliga komitéer, hvilka genom införandet af Ilegerings-rätten blifva obehöfliga. Förslaget är således en utveckling af hvad som genom omständigheternas tvång erfordras, för att Regeringen skall kunna röra sig fritt, till allmän båtnad. Jag anhåller om bifall till förslaget. Den 28 Februari f. m. 635 Hr Åkerman, Fredrik: Dä jag granskar det förslag, Const.- Utsk. till R. St:rs afgörande öfverlemnat, amer jag mig icke höra uptaga de brister, som möjligen kunna vidlåda detsamma, utan endast för mig framställa frägan: är förslaget af beliofvet päkalladt, kan förändringen åstadkommas på något bättre och lämpligare sätt än det föreslagna; och om jag till den första framställningen tror mig böra svara ja och till den andra nej, blifver den 3:dje frågan: äro de anmärkn:r, som äro framställda och än vidare kunna framställas mot förslaget sä beskaffade, att de kunna verka till afslag derpå? Jag tror icke att någon tvekan kan upstå, huruvida en förändring i nuvande sättet för dessa måls afgörande är af högsta behof päkalladt, och jag bar icke heller bort någon talare sätta sådant i fråga. Alla hafva insett nödvändigheten af att befria K. M. och Depart:s-Cheferne från de tidsödande besvärsmålen, så att de mera kunna egna sin lid åt de vigtigare samhällsfrågornas afgörande.
Men i ett Land, der stundom, ja äfven ofta genom vidrige naturhändelser de bästa utsigter förändras till felslagne skördar eller tvärtom, stadnar det ej inom möjlighetens gräns, att på förhand träffa de tjenligasté anstalter och motverka olägenheter, som först blifva synlige i samma stund de höra undanrödjas. Deraf följer, att Allmänna Magazins-Inrättningens styrelse är förenad med en ständig brydsam belägenhet, hvars menliga verkningar endast genom den strängaste uppmärksamhet å alla omgifvande förhållanden möjligtvis kunna afböjas; och denna förvaltning ingår dessutom uti så många samt olika grenar af handel och landthushållning , att betänkligheter vid hvarje steg nödvändigt måste möta besluten, i synnerhet då bestämde föreskrifter till ledning af styrelsens åtgärder saknas. För att afhjelpa denna sistnämnde olägenhet, hafva Riksens Högloft. Ständer, under Riksdagen år 1818, hos Kongl. Maj:t i underdånighet uppgifvit åtskillige bufvudgrunder för en Instruction, hvarefter Allmänna Magazins-Inrättniugen heijde förvaltas; och har. Kongl. Allmänna Magazins - Direction , med tillämpning af hvad Riksens Ständer föreslagit, sedermera uppgjort ett underdånigt Förslag till Reglemente för Inrättningens styrelse och åligganden, hvilket Förslag redan är färdigt att till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning öfverlemnas. 828 Riksens Ständers Granskningen af Kongl. Directionens Räkenskaper har sträckt sig till 1816, 1817 och 1818 årens afslutade Hufvudböcker. Under desse åren har Magazins-Inrättningens vinst eller förlust å Spannmåls-rörelsen så utfallit, att Vinst Förlust. Förar 1816 uppkommit . , — 29,872; 44. 2., Enligt utredning för äldre åren uti nämnde års, Hufvud-Rok . — 33,8i 4* i5. 7.. För år 1817 . 25,914: 43* i» —■ Enligt utredning för äldre åren — 6,669: 8.—1
Detta skulle kunna åberopas såsom en vigtig anmärkning mot mitt förslag; men Hr Finans-Ministern har ju till Stats-Råds-pro!:t yttrat, att den permanenta tillökningen icke på långt när behöfde uppgå till så stort belopp som det dant förhållande blir frågan, hvad Frih. Gripenstedt menar med dessa ord »ej på långt när.» Den värde Frilun är här närvide och, sorn hannu anmält sig att tala, torde Hr Frilun meddela en bestämd upplysning om huru nyssnämnde ord rätteligen böra förslås, och huruvida den af mig nu förordade summa verkligen är 204 Den 18 Mare f. m. för liten. Jag har trott att dessa 170,000 rdr skulle vara ett undefärligt lagom; och efler de upplysningar, jag inhemtat. skall verkligen så vara händelsen. Het är dock möjligt, att jag i delta fall misstagit mig. Men om så förliålier sig, eller ej, derom torde visshet erhållas genom Hr Finans-Ministerns yttrande. Frih. Gripenstedt: Frih. af Ugglas har redan, som mig synes, så klart och fullständigt utvecklat de skäl, som böra förmå R. o. Ad. att bifalla Utslc.ts förslag, att jag icke anser behölligt att utförligare utlåta mig i ämnet. Under diskussionen hafva dock några betänkligheter blifvit framställda, hvilka det torde vara skäl att med några ord vidröra. Man har här synnerligen framhållit, att det af R. o. Ad. nyss bifallna extra anslaget af en million icke skulle innefatta någon förhöjning uti det ordinarie hofhållningsanslaget. Med anledning deraf tillåter jag mig dock erinra derom alt, på sätt Frih. af Ugglas redan påpekat, uti förrberörde extra anslag ovedersägligen ligger en årlig tillökning af 50,000 rdr utöfver den närv:de tillgången. Hen uppgifna bristen var nemi. 800,000 rdr, och genom de överskjutande 200,000 rdrs fördelning på 4 år kommer man att erhålla 50,000 rdr årlig förhöjning uti den tillgång, som för närv:de finnes.
Då nu fråga icke har uppstått derom, att icke lån skulle lemnäs på ett års tid, eller att detta län skulle komma att pröfvas under årets lopp, så ser jag ingen våda deraf, att lånet sedermera omsättes efter årets slut, om säkerheten pröfvas god nog för att räcka ännu under ett års tid. Om då, på sätt jag här önskat, lånet ytterligare omsättes vid det andra årets slut, sä pröfvas ju säkerheten äfven vid början af det tredje året för att räcka under det årets lopp. Således pröfvas säkerheten lika väl om den lemnäs för låns omsättning på 2 eller 5 år. Hr von Hohenhausen har anlydt på den mindre tillgäng på penningar, som nu börjar uppslå och den derigenom ökade lättheten, att få penningar utlånta. Denna konjunktur kan vara lika hastigt öfvergående, som den har hastigt tillkommit. Om man således vill upprätta ett reglemente, som skall blifva oförändradt i 3 års tid, så bör man icke i sina beslut låta bestämma sig af en fördel, som kan vara öfvergående. I afseende på den fördel, man vinner genom beviljande af omsättningarnes utsträckande, på längre tid, så får jag citera, att bankostatens enkeoch pupillkassa utlånar penningar med denna omsättning på 5 är af £:del årligen, och att denna kassa icke derpå gjort någon förlust, men att den hittills deraf haft den vinsten, att den alltjemt haft sina penningar utlånta emot 6 procents ränta, likväl under medgifvande af bevillningsafdrag. Detta tyckes visa, att låntagaren företrädesvis söker dylika län. Jag tror således icke att någon våda behöfver befaras af ifrågavar. beslut, då man har förtroende för den direktion, som pröfvar lånehandlingarne vid lånens beviljande. Hr von Hohenhausen: Gr. Gyldenstolpe har visserligen rätt deruti att det är hufvudsakligen den långa tiden emellan gransknirigarne af dokumenterne, sorn verkar till den mindre säkerheten hos direktionen att bedöma huruvida låntagarne äro fullt solventa eller icke. Men äfven när man beviljar ett lån på en kortare tid, så har man ett år för sig.
Gr. Taube har uplysl, och det är äfven kändt, att vid Ulltuna finnes f. n. icke en sådan ladugård, som är ändamålsenlig för kreaturens skötsel. Det är således nödvändigt att Ulltuna landtbruksinstitut måste hafva en ny ladugårdsbyggnad, om Institutet skall kunna meddela en sådan undervisning i ladugårdsskötsel, som man der bör kunna vänta; men här är fråga om det ändamålsenligaste sättet för dehlia byggnads upförande, och beräkning af kostnaden derför. Det är nödvändigt alt när Staten offrar medel till ett företag, man bör tillse att dessa medel utgå till det lägsta belopp med bibehållande af ändamålsenlighet, och att de blifva rätt använda. Hvad beträffar användandet af de medel, som öfverlemnas till Institutets föreståndare, så med den kännedom jag har af hans personlighet, tror jag att man kan vara fullt förvissad derom, att medlen användas på flästa sätt; men just derföre alt jag erkänner detta, just derföre alt jag vet att han är rationell icke blott jordbrukare utan äfven landthushållare, att döma af hans både enskildta och offentliga yttranden, så har det förundrat mig att detta förslag kunnat framställas. Gr. Taube har uti sitt förslag begärt ett belopp af något öfver 33,000 R:dr b:ko för upförande af en ladugårdsbyggnad eller eif fähus och ett mejeri vid Ulltuna. Jag föreställer mig att det blott är fråga om att upföra ett större hus för kreaturens skötsel och ett mejeri. Jag har under åtskilliga år varit landtbrukare, och dervid sökt studera mig theoretiskt in i detta ämne, men jag har äfven någon praktik vid större och mindre jordbruk och jag vet derföre också hvad det vill säga att bygga ändamålsenliga ladugårdshus i större skala. Jag anser mig således berättigad att i detta afseende afgifva något yttrande och anhåller att någon af Riddarhusets öfriga ledamöter behagade rätta mitt omdöme i fall det befinnes origtigt, emedan jag anser det vara af ganska stor vigt, att detta ämne rigtigt utredes efter det är ett statsanslag, som har inverkan på jordbrukets framsteg och jag önskar derföre alt StatsUtsk. måtte behandla frågan med mycken omsorg. Jag har frågat hvarföre en enskild motionär har behöft framkomma med detta förslag.
R:dr jemte skrifvarearfvode 300 R:dr, iörutom andra förmåner; och har Eders Kongl. Maj:t föreslagit, att Ohlin, när han styrker, att hans helsa är så försvagad, att han icke förmår sin befattning vid fångvården vidare bestrida, samt på sådan grund erhåller afsked, må uppbära en pension till belopp af 1,500 R:dr; angående Vaktknekten Wennherg, att han, som är född den 23 Januari 1791, från den 1 September 1847 varit såsom vaktknekt vid länsfängelset i Gefle anställd, ehuru han sedan den 1 Augusti 1863, i anseende till sjuklighet och ålderdomssvaghet åtnjutit tjenstledighet; att, enligt läkarebetyg, Wennberg fortfarande lider af försvagade kroppsoch själskrafter, i följd hvaraf han är oförmögen att vidare tjenstgöra, samt att Wennbergs lön utgår med 400 R:dr jemte beklädnadshjelp; varande af Eders Kongl. Majit föreslaget, att Wennberg må berättigas att uppbära en årlig pension till belopp af 400 R:dr; angående Vaktknekten Pettersson, att han, som är född den 19.November 1804, tjenstgjort i egenskap af vaktknekt först vid gamla länsfängelset i Örebro från den 4 Mars 1829 till Oktober 1859 och derefter vid nya länsfängelset derstädes till Juni månads slut 1861, från hvilken tid han i anledning af sin försvagade helsa åtnjutit tjenstledighet; att Pettersson under denna sin tjenstetid skött sin befattning väl och utan anmärkning; att han, enligt läkarebetyg, icke eger den själsoch kroppskraft, som erfordras för tjenstens bestridande, samt att Petterssons nuvarande lön å fångvårdens stat utgjorde 400 R:dr jemte beldädnadsbidrag; med föranledande hvaraf Eders Kongl. Maj:t äskat, att
Den 11 Augirsti. inträffar, derest dagsverks-räntan, som för hela riket blifvit af Kammar-Kolhm beräknad till det betydliga beloppet af 470,138 R:dr 35 sk. 2 rst. årligen, skall till spanmål eller smör förvandlas, ” etc. Hvad de andra räntorna beträffar, så står det i StatsUtskrs vid 1848 års Riksdag afgifna Betänk. JVs 242, sid. 12: ”En icke ringa del af ordinarie räntan utgjordes dessutom redan f. n, med bestämdt penningebelopp, och i afseende på alla de räntor, ifrån hvilkas utgörande befrielse, i följd af andra onera, åtnjötes, såsom af rusthåll, gästgifverietm. m., vore möjlig förändring i beloppet för Staten likgiltig. Då ifrån hela ordinarie räntans år 1844 beräknade belopp, 2,533,519 R:dr 10 sk. 10 rst. afdrages hvad som är af nyssnämnde beskaffenhet”, etc. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad. med vidare upläsningar, utan anhåller blott att få svara på några af de framställningar, som här blifvit gjorda. Man säger, att vi nu böra antaga Utskrs förslag, emedan det kan ske utan förlust för ögonblicket. Gäller denna sats om en hufvudpersedel, så mätte den gälla om alla, och då inser jag ej något skäl, hvarföre man icke genast antager penningeränta hel och hållen, i st. f. delvis. Antingen måste man erkänna detta såsom en följdriktighet, eller också tillstå, att en motsägelse ligger i hvad man yttrat ang:de dagsverks-räntan. Vidare påstås det, att genom bifall till Utsk:s förslag skulle saken vara bilagd för framtiden. Ja, när man efterskänker allt hvad som begäres, då har man naturligtvis bilagt saken på det sätt, som vissa MedStånd önska. Men om man derigenom afgjort saken fördelaktigt för riket, det är en annan fråga, hvilken jag ej kan bejaka.