Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Baron H a g e n o w såg frågande på mig, tog ett steg m o t mig, stannade, betänkte sig, vände sig om o c h fortsatte sin väg, medan löjtnanten tillkastade mig en ljuflig, smäktande blick, som, om mina önskningar genom ett trollslag kunnat förverkligas, skulle ådragit honom diverse obehag. K ä n d e då H a g e n o w verkligen igen mig eller trodde han på en tillfällig likhet! O m det förra nu vore fallet, hvad tänkte han väl o m mig? J a g hatade nu min vilda idé o c h fördömde min dumdristighet, som fått mig att spela denna komedi. Huru skulle nu detta sluta? Denna fråga sysselsatte mig så uteslutande, att då j a g senare på qvällen efter slutadt arbete vandrade i trädgården under dessa föga angenäma betraktelser, j a g ej märkte en hög gestalt, som närmat sig, förr än den stod tätt bredvid. Jag spratt till förskräckt. » J a g skrämde er väl e j? » frågade baron Hagenow, ty det var han, i det han artigt helsade. J a g vågade ej svara. » F r ö k e n v. K. neka ej att det är ni, ty jag kände igen er genast jag såg er. Jag kommer från der j a g trodde att ni var. D e r fick j a g höra, att er faster var hos en vän på besök o c h att äfven ni, min fröken, var bortrest, men hvarthän visste man ej riktigt. Mitt intresse for er må urskulda den nyfikenhet m e d hvilken j a g plågade deu gamla husmamsellen, som svarat mig detta, o c h ändtligen efter en stund fick j a g hela sanningen i dagen samt dessutom veta, att mamsell Kajsa kände sig högst orolig o c h ängslig öfver den del hon haft i frökens » galna u p p t å g », såsom hon uttryckte sig. har ofta beskylt er för att vara excentrisk; j a g har alltid motsagt verlden här vid lag, men, min fröken, tror ni då ej, att den nu vore berättigad uti sitt påstående, o m den finge kännedom o m detta ert t i l l t a g?
Ståndet ansåg icke böra beläggas med stämpladt papper." Hr Stuart, Carl Gust.: Då en värd ledamot gjort framställning om ändring i 16 §, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. först måtte afgöra den, och att Hr Gr. o. Landtm. der - Den 6 No t ernber c. ra. 89 derefter vill framställa propos. rörtde 19 § 2 mom. Jag begagnar tillfället för att, i anledn. af Hr af Billberghs anmärk n. vid stadgandet örn skyldighet för domare att ställa borgen för chartaeuppbörden, göra den erinran, att, då detta stadgande tillkommit på grund af Pi. St:s derom gjorda anhållan^ och då fullkomlig anledning för en sådan anhållan förefiinnits, samt dä jag slutligen icke inser något skäl, hvarför domare mera än ändra embetsman, sorn mäste hälla allmänheten chartor tillhanda, skola vara befriade från skyldigheten att ställa borgen för uppbörden, jag af dessa skäl anhåller örn propos. å bifall till det af TJtsk. i detta afseende föreslagna stadgande i chartse-sigillatoeförordningen. Hr Stuart, Fredr. Christopher: Min bror har redan förekommit mig i hvad jag ämnade anföra. Lika med lionoln får jag yrka bifall till det af Hevilla.Utsk. afgifna förslag, för hvars motiver det ock torde tillåtas mig att i korthet få redogöra. Det har ofta händt, att domare icke redovisat det stämplade papper, de requirerat, äfvensom det handt, att extra domare, som under förordnanden på kortare tid uttagit stämpladt papper, utan redovisning derför äfrest till annan ort Och derigenom gifvit anledning till vidlyftiga och långsamma skriftvexlingar. I Kammarrättens advoCatfiscalscontor finnas ännu en mängd mål oafgjorda rörrde uraktlåten redovisning för chartoeuppbörd. Af dessa Skäl, och då Utsk. icke ansett det vara svårare för domare, än för andra embetsman, att skaffa borgen, har Utsk. ansett det föreslagna stadgandet nödvändigt och möjligt att efterkomma.
Efter första omröstningen, hvarigenom denna fråga vore besvarad, skulle, i händelse svaret utfallit jakande och således andra omröstningen komme att äga rum, den af hvarje Nämndens ledamot uppgjorda lista på dem af Högsta Domstolens ledamöter, han ansåge böra uteslutas, endast kunna innehålla sådana ledamöter, mot hvilka anmärkningar hos Utskottet förekommit, så att de ledamöter, som tilläfventyrs derutöfver vore på listan uppförde, icke finge blifva föremål för tredje omröstningen. Vid denna sista blefve förfarandet alldeles enahanda, som det nu är. *) Möjligtvis borde Utskottet kunna remittera dem till Just. Ombudsmannens hörande. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1849. 27 Eu följd af ea sådan lagförändring vore, att vid en riksdag, der ingen angifvelse mot Högsta Domstolen förekommit, också ingen Opinionsnämnd blefve vald. Detta förhållande kunde väl sällan inträffa, och Opinionsnämnden skulle säkerligen då utan saknad umbäras. I frågan om gagnet af dess verksamhet, borde måhända kunna förväntas, att dess utslag komme att ingifva aktning, och blifva af fördelaktig verkan. När angifvelse!’ kunde ske öppet och de angifne blefve hörde; skulle ej mer någon hederspligt återhålla från sådana angifvelse!'. Hvar och en, som trodde sig behörig att granska högsta domaremaktens förvaltning, skulle fast heldre känna sig af pligt uppmanad att anmärka, hvad han trodde anmärkningsvärdt. Sammanlagda skulle dessa anmärkningar kunna anses för ett verkligt uttryck af allmän opinion, helt annorlunda, än Opinionsnämndens okända impulser nu kunna anses; och de bland anmärkningarna, som verkligen befunnes aktningsbjudande, skulle utkräfva sin rätt, skulle svårligen kunna föraktas. Man kunde upphöra att frukta dem såsom smädelser; men desto mer skulle man nödgas frukta det fog, som i dem funnes och som nu ej mer kunde med smädelsen förblandas. Sannolikt måste denna fruktan oftast blifva öfvermäktig äfven de frestelser till väld, som ej hafva något att befara af lagligt åtal och straff.
Majrts Nådiga Proposition angående Götha-Canalarbetets fortgång och ytterligare befrämjande, dito. — om gillande af 1:0 StatsUtskottets Memorial om antagande af en Kamererare och 5 Cancellister, 2:0 samma Utskotts Memorial att i egenskap af Kamererare få antaga Auditeuren L'Orange, 3:o samma Utskotts Memorial, angående medel till Riksdags-utgifternes bestridande, 4:o samma Utskotts Utlåtande, angående Tryckning af Riksens Ständers Revisorers Berättelser, 5:o samma Utskotts Utlåtande, angående kostnaden för Tryckningen af RiksStåndens Protocoll med dertill hörande Bihang, 6:0 LagUtskottets Memorial om antagande af en Cail - 167 cellist och 7:0 ExpeditionsTJtskottets Memorial, angående en förbättrad Redaction af Bi hanget till RiksStåndens Protocoll, 563, 564. ProtocollsUtdrag, Ridderskapets och Adelns, om Remiss till Statsoch BancoUtskotten af Herr Cederskjölds Memorial, angående nödvändigheten att genom en Realisation omsider stadga Mynt-represeutativernes värde, samt 2:ne Memorialer rörande inlösen af Disconternes Assignationer, äfvensom ett Memorial angående Financerne, 564- — om Remiss till BancoXIlskottet om omsättning af DiscontLånen, 565. — om Remiss till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten af 1:0 ett Memorial angående öfvexflödets hämmande och Skråordningens upphäfvande, 2:0 ett Memorial rörande hämmande af luxe och öfverflöd och 3:o ett Memorial, angående bibehållande af den nu varande Bränvinspanne-rymden, dito. — örn Remiss till StatsUtskottet af ej mindre ett Memorial, angående behörigt iakttagande af de i Landshöfdinge-Instructionen föreskrifne jordransakningar, än ock ett Memorial, angående yrkad ändring i Kongl.
Af nit för den vigtiga sak, jag anser utgöra grundvalen för fosterlandets lycka, har jag gått alla de obehagligheter till mötes, hvilka jag kan ådraga mig för det bristfälliga i mitt framställningssätt, för hvilket jag vågar påkalla 11. o. Ad:s öfverseende; under det jag vill hafva äran vördsamt hemställa sjelfva saken till R. o. Ad:s allvarliga och mogna pröfning. Då jag ej kan betvifla hos hvarje medlem af Sveriges nu församlade Ständer ett varmt nit för beredandet af fosterlandets lycka och sällhet, kan jag ej misströsta, att icke H. R. o. Ad. äfvensom de andra RiksSt. skola med en verksam viljas oemotståndliga kraft gripa denna vigtiga sak an, då verkställigheten blifver ganska lätt. Anhålles om meddelande till de andra Stånden samt om remiss. Frih. Boye, Ludv.: Jag bör först gifva tillkänna, att jag icke hört mer än några rader af motionärens nu upplästa anförande, ty det lästes fort och lågt; men jag vill yttra något om sjelfva motionen. Har motionären i sitt anförande frångått den, så äro mina anmärkningar obehöfliga; men, i annat fall, får jag för det första återföra motionären till det primitiva begreppet af en hypoteksförening. Med en sådan menas nemi. en förening af flera possessionater, hvilka, en för alla och alla för en, förbinda sig att ansvara för vissa skulder. En sådan förening förutsätter naturligtvis, att delägarne deruti måste känna icke blott hvarandras personer, utan äfven hvarandras säkerhet. Huru kan man anse det troligt, att possessionater i Skåne skulle vilja förena sig med possessionater t. ex. i Gefleborgs län, om hvilkas egendomar de svårligen kunde äga någon bestämd kännedom* Det är dessutom en annan orsak, som skulle föran - Den j3 Mars f. m. leda dertill, att man icke inginge i föreningen, utan att den vore upprättad inom provinsen eller i närheten deraf; denna orsak är den, alt hvarje delägaie säkerligen sjelf ville deltaga i valen i afseende å inrättningens förvaltning. Sådant kunde dock icke stå tillsammans med Riksg.Cont:s befattning dermed.
Salomos tjenares barn: Sotai barn, Sophereths barn, Perida barn, Jaala barn, Darkons barn, Giddels barn, Sephatja barn, Hattils barn, Pocherets barn af Zebaim, Amons barn. Alle de Nethinim, och Salomos tjenares barn, voro trehundrad två och niotio. Desse drogo också med upp, af ThelMelah, ThelHarsa, Cherub, Addon och Immer; men de kunde icke bevisa deras fäders hus, eller deras säd, om de voro af Israel. Delaja barn, Tobia barn, Nekoda barn, voro sexhundrad två och fyratio. Och af Presterna: Habaja barn, Hakkoz barn, Barsillai barn, hvilken hustru tog af Barsillai den Gileaditens döttrar, och vardt efter deras namn nämnd. Desse sökte deras börds register; och då de icke funno det, vordo de qvitte vid Presterskapet. Och Thirsatha sade till dem, att de icke skulle äta utaf det aldrahelgaste, intilldess en Prest uppkomme med Ljus och Fullkomlighet. Hela menigheten, såsom en man, var tu och fyratio tusend trehundrad och sextio; Undantagne deras tjenare och tjenarinnor, de voro sjutusend trehundrad sju och tretio; och de hade tuhundrad fem och fyratio sångare och sångerskor; Sjuhundrad sex och tretio hästar; tuhundrad fem och fyratio mular; Fyrahundrad fem och tretio camelar; sextusend sjuhundrad och tjugu åsnar. Och somlige af öfversta fäderna gåfvo till verket: Thirsatha gaf till drätselen tusende gylden, och femtio bäcken, femhundrad och tretio Prestakjortlar. Och somlige af de öfversta fäder gåfvo i drätselen till verket tjugutusend gylden, tutusend och tuhundrad pund silfver. Och det andra folket gaf tjugutusend gylden, och tutusend pund silfver, och sju och sextio Prestakjortlar.
Det är visserligen enligt med verkliga förhållandet att Rikets Ständers Revisorer åren 1839 och 1841 ogillat beviljande af räntefria förskott, de förre när fråga vore om längre tid än 3 månader, de sednare i allmänhet, men deremot är det ett misstag, att detta ogillande någonsin delats af Banco-Utskott eller Ständer, de enda Aucloriteter som kunna gifva Fullmäktige föreskrifter. Tvärtom hafva vid alla Riksdagar, sedan silfverköp med förskott egt rum, denna åtgärd vunnit Rikets Ständers och deras Banko-Utskotts bifall. De slutsatser Herr von Hartmansdorff' dragit af de åberopade Betänkanderne N:o 29 och 182 vid sista Riksdagen grunda sig på eLt förbiseende eller missförstånd af de utaf Utskottet gjorda framställningar. Vid frågan om "af Banco-Fullmäktige vidtagne åtgärder i afseende på silfver-utvexlingens fortgång och bestånd'’ yttrar Utskottet (sid. 5): "De af Banco-Fullmäktige vidtagna åtgärder, afseende silfver utvexlingens fortgång och bestånd, äro så fullständigt redovisade, ej mindre uti deu af Banco-Fullmäktige till Utskottet afgifne Berättelse, än äfven uti Rikets Ständers sednast församlade Revisorers Berättelse, att Utskottet, til! undvikande af ett onödigt upprepande, här endast npplagit sädane åtgärder, vid hvilka Utskottet trott sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet: Bunco-Utskoltets Utlåtande, N',o 27, 29 a) Härvid förekommer först, det Banco-Fullmäktige den 21 Juli i836 dä coniract afslulades om leverance af silfver eller gold till elt värde af 5o,ooo R:dr Silfver, med anledning af ett af Krigs-Rådet Ulrich gjordt anbud, utgifvit ett förskott, stort i3o,ooo R:dr B:co.
Borttagandet af den lilla utförselstullen å förslitna och obrukbara stilar eller stilskrot, yrkades af åtskilliga ledamöter, äfvensom en ledamot föreslog att införselstullen å stilskrot skulle bibehållas sådan den i ■ 835 års taxa finnes bestämd. Utskottets förslag bifölls med den förändring, att för förslitna och obrukbara, eller stilskrot, införselstullen bestämdes i enlighet med i835 års taxa till i sk, per skålpund, och att utförseln deraf ansågs böra vara fri från tull. Bokoch köp par s ti cks-s vä r ta; Bolus. Utskottets förslag rör:de dessa tvänne artiklar bifölls. Den 9 December e. m. '99 Bomull. För denna vara yrkades, dels af en talare frihet från tull vid införsel, dels af en annan samma införselstull, sorn i8>5 års taxa bestämmer. Utskottets förslag bifölls. Borax. Hvad Utskottet föreslagit bief af R. o. Ad. bifallet. B o r s t a r. Pröfningen af denna artikel uppskjöts, på derom gjord hemställan, tills slöjdevaror i allmänhet förekomma. Bouillon de poclre, Emot Ulsk:s förslag yr kades af några talare bibehållande af 1835 års taxa i denna del, hvilket åter bestreds af många andra, hvilka yrkade bifall till Utsk.vs förslag. Uppå derefter framställd propos. blef Utskottets förslag bifallet. Utskottets förslag ronde dessa tvänne artiklar bifölls. Brunste n. Atskillige talare föreslogo, att utlörselslullen borde försvinna, hvaremot invändningar gjordes af andra talare. Utsk:s förslag blef af R. o. Ad. bifallet. Brännvin och Sprit. Emot Utsk:s framställning yrkades, dels att Utskts förslag i betänk.
I denna sistnämnde författning sökte man åter, att genom inskränkningar i så väl handels-böckernas vitsord , som i allemnade handels-räkningars gällande kraft ännu ytterligare till sin beskaffenhet inför lagen nedsätta alla. bok-lbrdringar, emedan man hoppades på sådant sätt göra det egna intresset hos säljarne nog mägtigt, för att förmå dem att ej utlemna sina varor på en så äfventyrlig kredit, men att utgången icke motsvarat dessa förhoppningar, bevittnas tillräckligt af den dagliga erfarenheten. De många öfverenskommelse^ hvilka kort efter utfärdandet af 1848 års förordning mellan de handlande inbördes ingingos oeh offentliggjordes i ändamål att framtvinga ett kreditväsende, grundadt på bestämda betalnings-terminer och förskrilven skuld, kunde, som bekant är, knappt i 24 timmar upprätthållas. Den större handeln är i detta afseende beroende af den mindre, och denna åter af förbrukarne, hvaraf följer, att så länge lagen uppmuntrar dessa sistnämnda till oordentlighet i sina betalningar, kan minuthandlaren ej heller iakttaga noggranhet i sina affärsförhållanden till grosshandlaren, och en allmän oreda och osäkerhet blifva oundvikliga. Kongl. IUaj:ls K åd. Proposition, N:o 07. 19 Skall en bättre ordning genom lagstiftning vinnas, vill det således synas, sorn enda utvägen vore att, med frångående af det hittills följda systemet, göra alia fordringar inför lagen lika goda och härtill erfordras i första rummet att de blifva lika räntebärande, hvadan oek den angelägnaste förändringen i våra kreditlagar enligt min tanke, är, att, i öfveresstämmelse med hvad lagberedningen föreslagit, lagen, jemte det den uttryckligen godkänner bruket att ä sådana försträckningar, som blifvit lemnade på öppen kredit och löpande räkning, beräkna ränta från den tid försträckningen erhölls, förklarar all annan skuld på obestämd tid böra,lika med den på bestämd tid satta döpa med den högsta i lag tillåtna ränta från fö Häll o dagen, d. v. s. från det fordringen, genom tillställd räkning eller annorledes, blifvit bos gäldenären bevisligen krafd.
RiddarhusOrdningen, lämpligen tillhörde Ridderskapets och Adelns OrdningsStadga, hvar-’ af följde, att RiddarhusUtskottet funnit når got stadgande, i afseende å offentligheten, icke böra i RiddarhusOrdningen intagas ; samt Herr Grefve Brahe, Magnus, såsom Ridderskapets och Adelns för tillfället varande Ordförande, förklarat, att, enär frågan om offentlighet vid Ståndets öfverläggningar, efter Herr Grefvens omdöme, åsyftade uti 17 och 18 §§. RiddarhusOrdningen, ändringar och tillägg, hvilka icke kunde på annat, än det i 51 §. RiddarhusOrdningen stadgade, sätt Iagr ligen tillvägabringas; och den uti 23 §. Riksdags-Ord. ningen omförmalde, af nuvarande ILandtMarskalk inför Kongl. Maj:t aflagde, UandtMarskalksEd, hvilken, enligt samma P/of. Utdrag den 3 Ftbruarii 1829. 5 äfven gällde för Herr Grefven och Ordföranden, sorn företrädde LandtMarskalkens stal. le, innehöll bland annat, att Ordföranden borde ställa sig till ovilkorlig efterlefnad den antagna RiddarhusOrdningen, samt 4 5 §. Riksdagsordningen stadgade, att RiksStåndens Ordförande icke egde att föreslå något annat, än hvad sorn fordrades till verkställighet af det, Grundlagarne, RiddarhusOrdningen, eller Standens Ordningar och Beslut föreskrifva , Herr Grefven och Ordföranden, som fann, att, i händelse offentligheten skulle af Ridderskapet och Adeln medgifvas, ett stadgande derom ovilkorligen borde i Riddarhusordning gen intagas, följaktligen, på grund af .93 och 45 §§. Riksdagsordningen, samt 17 och 18 §§.
Anloge Ridderskapet och Adeln delta förslag, sa skulle Ståndet dermed tillintetgöra verkan af sitt förra beslut. Följden af Handtverkarens förringande måste i allmänhet blifva större svårighet för den egentelige arbetaren alt varda sin egen. Penningeegarne skola köpa verkstäderna, och den konstfärdige arbetaren beständigt qvarstå såsom daglönare. Jag kan icke annat än på det högsta beklaga denna följd; den skall göra våra Handtverksarbetare lika olyckliga, som Fabriksarbetare redan öfverhufvud äro. Likväl bestrider jag icke, att missbruk inom Skråinrättningarna väl kunna äga rum; men jag anser ingalunda för omöjligt att rätta dem, om Styrelsen med allvar ville taga sig den saken an, och dervid begagna de upplysningar, isom kloka och erfarne Ålderman kunra meddela. Yid detaljen får jag anmärka en serskild omständighet i den föreslagne HandtverksOrdningen. Der står nemligen pag. i5 & 16: Då Lärling af Mästare antages, bör med honom eller, om han är omyndig j med hans laglige Målsman upprättas Contractj som noggrant upptager lärotid och öfrige vilkor. Nu är förhållandet nästan alltid, alt Lärlingarne, då de inträda i handtverket, äro omyndige, emedan de eljest skulle vara för gamla, till att genomgå läroåren. Och då man vet, att handtver - Den 7 September e. in. 2ag kerierne vanligen besättas med den fattigare klassens barn, så är det fara värdt.att om contractet ensamt skulle ligga till grund för lärotiden, kunde barn af föräldrar eller målsmän, som vanvårda dem — och man ser, i synnerhet i hufvudstaden, föräldrar vårdslösa sina barn till den grad, att de, om icke Polisen •mellankomme, skulle förgås af elände — blifva bortaccorderade antingen för slem vinning eller af tanklöshet, för flere år, än SkråOrdningen föreskrifver eller handtverkels inhemtande erfordrar. Man skulle derigenom göra Lärlingarne en stor otjenst.
Emedlertid och i ett sådant sakeus skick, finner jag ingalunda någon betänklighet vid att recomraendera en förändring, som uti en eller annan punkt af ofvannämnda K. Circulär kan lämpligen göras; och då Statslltsk. tillstyrkt denna förändring, anser jag mig desto heldre äfven böra desamma understödja. Mig har dessutom blifvit sagdt, att det hedervärda BondeSt., som jag upriktigt värderar, så högt älskar, åt detta ärende egnat ett stort intresse; och, för att förvissa mig härom, har jag ännu i dag talat med flere ledamöter af detta Stånd, hvilka för mig upgifvit, att de vore sinnade, att bevilja ifrågavar. anslag, nästan framför hvilket annat som helst. Huru PresteSt. tänker, har jag mig i denna fråga väl icke bekant; men jag inser ej hvarföre det högv. Ståndet skulle återremittera densamma. Sker det likväl, och sker det också hos oss, så är det i alla fall icke troligt, att, man kan undvika härom anlita förstärkt Statslltsk., hvarest BondeSt:s ledamöter komma alt hålla ganska väl tillsammans och måhända kunna de få någon af R. o. Ad:s ledamöter på deras sida. BorgareSt. åter kan icke gerna hafva något skäl, att motsätta sig bifall lill denna punkt. Jag frågar: Hvad tron J väl, Mine Hrr! att man då vinner med en återremiss? Intet annat än onödigt skrifveri, och att, vare sig genom tre Stånds beslut eller genom votering i förstärkt Statslltsk., de af Utsk. föreslagne 12,000 r:dr likafullt komma att bifallas, såsom de äfven böra. De må sedan räcka så långt de kunna. Jag skulle emedlertid anse mig handla orätt, om jag nu, då frågan är bland mina högtärade Ståndsbröder under öfverläggning, icke skulle göra allt, för att hos R. o. Ad. afvärja ett afslag å hvad, som så nära har gemenskap med ett af Sveriges dyrbaraste intressen i det upväxande folkets bildning. O n Hr von Hartmansdorff: Ånyo beder jag Ståndet erinra sig att, enl. nu gällande författning, fattige lärjungar äro ifrån afgiften befriade.
Det är ganska riktigt sagdt att vi ouphörligen haft Lag-beredningar; vi hafva också i allmänhet icke för få lagar, utan snarare alldeles för många. Det var en tid då man trodde, att det skulle kunna låta sig göra att lagstifta för alla möjliga fall och förskaffa sig en så fullständig lagbok, att hvar och en i densamma kunde finna sin rätt, utan att vidare derom skulle behöfva tvistas. Nu tror jag likväl, att man funnit dessa fromma önskningar omöjliga att verkställa, emedan lagstiftningen a priori icke kan reglementera för alla möjliga fall. Asigterna i fråga om lagstiftning hafva undergått betydliga förändringar. Den som först bröt en ny bana i detta afseende, som i väsendtlig mån bidrog att förändra de gamla åsigterne, var Montesquieu. Han upställde den sats: »att lagarne voro de nödvändiga förhållanden, som härflyta ur sakernes egen natur» (les rapports nécessaires qui derivent, de la nature des choses), d. v. s. förhållandernes eller sakernas egen natur bestämma med nödvändighet rättsprincipen, hvilken lagstiftaren deremot aldrig kan bestämma annorledes än genom upmärksamt aktgifvande på förhållanderne. I detta hans yttrande ligger också svaret på det förslag som här blifvit framställe!t. Det är icke nog med att skaffa tillsamman några personer som hafva vana vid att skrifva lagar; första vilkoret är att se till, huruvida de känna i botten de förhållanden, hvaröfver lag - Den 7 Mars., 101 stiftas skall, och det är knappt möjligt att tre personer skola känna alla ämnen för lagstiftning, så att de skulle kunna i hvarje ämne sorn helst åstadkomma lagar. Frågan är således förnämligast att finna personer som känna det ämne, hvarom skall lagstiftas; finnas de, skola de nog lyckas. Språket är ingenting annat än ett uttryck för tanken, och den som grundligt studerat de förhållanden, öfver hvilka hail skall lagstifta, lian skall också alltid finna ord för att uttrycka sina tankar. Men först då, när man vill gifva form åt tanken, tvingas förståndet till att göra för sig fullt klart det ämne, hvilket man vill bedöma.