Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mamorial, .V» SI. {55 §. ti Alla sedlar, soiuj. frän Banken utgifva.? skola vara onderskrifna af 2:ne detta Verks tjenstemän.* (Se U3Ö Oförändrad.) 22: o. I afseende pä granskningen af förslitna och bristfälliga sedlar af 3 oell 2 lirclrs valören, äldre sorten, samt 10, 12, 8. 14, och 10 skillingnr, hvilka till Banken inlevereras eller, hvad skillings-sedlarne angar, till utbyta företes. kommer »let att herö af konimissariernes i Sedel-kontoret urskiljning och uppmärksamhet att icke, ä ena sidan, genom för långt sträckt eltergifvenhet, hvaijehanda svekfulla företag och försök till enfaldiges förvillande mätte underlättas och befordras, eller Banken tillskyndas förlust medelst dubbel inlösen af en och samma sedel, men sedel-innehafvarens billiga anspråk icke eller, å andra sidan, genom öfverdrifven stränghet vid granskningen må blifva åsidosatta; Börande i sådant afseende, såsom allmänna grunder, gälla och iakttagas: l:o att en sedel antingen må blifva till fulla värdet antagen eller ock hel och hållen kasseras; 2:o att den fjerdedel, nedantill åt höger, hvarå namnteekningarne befinnas och hvilken, genom olikheten i det så kallade lina trycket, utvisar, ensam för sig. sedelns rätta valör, inlöses, då denna fjerdedel är fullständig och sammanhängande, utan att afseende göres å de stycken af andra sedlar, som dervid må finnas bifogade; 3:o att, om på denna fjerdedel, antingen båda namnen eller lina trycket 16 BankoUtskottets Memorial, N:o 81. saknas, elier om delar af någotdera eller af deni alla blifvit från det qvarvarande skiljda oell icke kunna företes, sedeln likafullt är antaglig, enligt sin rätta valör, så vida då det öfriga af en sådan sedel eller åtminstone det återstående af dess nedre hälft är "helt och hållet sammanhängande; 4:o att deremot sådana hopfogade ofullständiga bitar, af hvilka ingendera för sig är inlösningsbar, ej kunna genom blotta sammanklistringen vinna ett eljest saknadt värde och på sådan grund ovilkorligen måste kasseras.
Derföre var han hvarken såsom Cancelli-råd, eller Hof-Canceller, rigtigt på sin plats; och till conferenser med utländska Ministrar ej särdeles skicklig. Också kommo dertill en viss blyghet och ett åtbördernas tvång, hvilka ej någonsin fullt öfvervunnos. I sitt enskilda samlif med de Kungliga betedde han sig likväl annorlunda: ty der, säger Tessin, var hans esprit aisé, leger et jusqu’à son maintien degagé. Ehuru glädtigt han kunde utbrista, var han i det vanliga sällskaps-umgänget torr, och ofta rentaf stum. Men åt det föga, som han sade, log han gerna sjelf. Hans skratt hade det egna, att det knappast hördes, men märktes på skullrornas häftiga rörelser. Intet arbete skydde han; och detta var kanske orsaken till hans tidiga död: ty, som han var mycket närsynt, satt han, när han skref, mycket lutande. Från mängden åtskilde honom, på ganska synnerligt vis, äfven hans anlete, och i allmänhet hans utvärtes skepnad. Pannan, hög och tillbakaliggande, slutade med en betydlig upphöjning ofvan de tankfulla och qvicka ögonen, hvilkas närsynthet stegrade hans naturliga uttryck af tankspridd; näsan var stor och örnkrökt; hyn blek; uppsynen, mestadels, menlös och djupsinnig; kroppsgestalten, i sitt hela, långlagd och mager; dess ställning, liksom dess gång, något framåtböjd. Sjelf fann han i sitt yttre någonting komiskt, och upptog med munterhet, när en fröken trodde sig förtreta honom med den utlåtelse, att han ”såg ut som en papperslapp”. I andras ögon bar hans utseende stämpeln af ädelhet och snille; men tillkännagaf, åtminstone under de sednare åren, att den starka själen bodde i en svag hydda; hvilket ock rösten, mera låg än hög, tycktes bekräfta. Också blef han ej gammal.
Förslag af enahanda syftning hafva varit väckte vid de båda senaste Riksdagarne och blifvit af Rikets Ständer afslagne, hufvudsakligen af det skäl, att medgifvande, i allmänhet, af hvad för de sex norra Länen blifvit, med afseende å dervarande locala förhållanden tillåtet, skulle motverka det nyttiga ändamål, Skiftes-stadgan åsyftar, nemligen att förekomma ytterligare delning af jorden, der laga skifte en gång skett, samt att för delegarne bereda så förmonliga skiften, som belägenheten inedgifver. Detta skäl har icke sedermera förlorat i giltighet, och Utskotten hemställa fördenskull, att dessa förslag måtte ogillas. 8 1 mom. Af Bengt Gudmundsson: att åboer på ett och samma hemman eller hemmans-nummer, hvars egor blifvit vid laga skiftet utbrutna och från öfrige hemmanen skiljde, icke må emot deras vilja, då de äro derom ense, åbringas skifte. Af Olof Lindbäck från Hallands Län: att vid verkställdt laga skifte, hemmans-nummer emellan, det må vara delegarne sedermera inom ett och samma hemmansnummer obetaget att sins emellan laga skifta eller tills vidare dermed anstå; dock att den eger vitsord, som skifta vill. Skiftes-stadgans föreskrift i denna del afser och länder till delegarnes uppenbara fördel, då, med en högst ringa tillökning i utgift för skiftet, alla och en hvar erhålla sina lotter serskildt utlagde. Det slags förmynderskap, Författningen sålunda utöfvar öfver den enskilde, kan icke anses göra ett för stort intrång i bans fria dispositionsrätt öfver sin egendom; och det skulle vara ett förbiseende af både det enskildta och allmänna bästa att tillstyrka en förändring i de helsosamma stadganden, hvarigenom Skiftes-stadgan i förevarande fall påtvingar delegarne en fördel. Utskotten ledas af dessa åsigter att motionärernes ifrågavarande förslag afstyrka. Las,- samt Allm. Besv. och Ekon. Utsk.
Det är sannt, att gasförbrukningen är stor, men då man besinnar, att undervisningen pågår nästan endast om aftnarna, att det är ett stort trevåningshus sam skall upplysas, samt att för ritning och dylika läroämnen fordras mycket stark upplysning, då torde man finna, att förhållandet icke kan vara annorlunda. Hvad angår föreståndarens yttrande, att skolan skulle kunna åtnöja sig med det af K. M:t begärda anslag, så vittnar den af honom utgifna brochyren tillräckligt om hans egentliga åsigt och torde han hafva fällt detta yttrande blott på den grund att, såsom ordspråket säger, »bättre att hafva en fågel i hand än tio i skogen.» Att uppgöra någon definitiv kostnadsstat, är naturligtvis för närvarande icke möjligt, men deremot kan mycket väl redan nu afgöras, huruvida föreläsningar äro nödiga eller icke, och huruvida timtalet bör ökas för hvarje grupp eller icke. Jag tager mig friheten i så måtto ändra mitt förra yrkande, att punkten måtte bifallas med den förändring, att siffran 32,000 höjes till 35,000; och anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, härå behagade framställa propos. Den 14 April e. m. 239 Hr Skogman: Det har icke varit min mening att vilja förneka gagnet af sådana undervisningsämnen som lefvande språk och handelslagstiftning, utan jag har blott velat påpeka den särdeles starka utbredning denna skola tagit och den erfarenhet, som för öfrigt ofta ådagalägges, att »ju mera man får, desto mera vill man ha.» Denna skola har, ifrån att vara en enskild, blivit en allmän, som nu af Staten begär 105,000 rdr i års anslag. Jag har framhållit, att sedan skolan väl fått dessa me del, kommer hon sannolikt att begära ännu mera, så att, om man släpper efter vid detta tillfälle och medgifver hvad det mycket vackra nitet begär, skulle vi snart få en inrättning, för hvilken den nyuppförda byggnaden, som väl förtjenar benämnas palats, blifver för trång, en läroanstalt, kanske större än någon annan i Sverige. Jag tror, att det icke är lämpligt, att R.
Här hvilar allt på suppos tioner, och det vore ju ej omöjligt, att någon dag skulle uppgå, när nian kunde tycka, att bättre hade varit att bibehålla den af tiden helgade hémligheten. Jag kan likväl ej i förhand göra mig reda hvarföre? ej heller hvaruti scalan af den allmänna kännedomen skulle bestå, minst i ei tid, då Banquens ställning bevisar dess solid i! é och bevisar, att om dess Debitorer forceras till betalning, enligt Reversernas lydelse-, så be* Banco Uts&otiets Bttänbanden. 13$ höfves ingen realisation och ingen reel forn! för att indraga Sedel-massan. Det är endast för att ej störta Näringar, Industrie och enskilda läntagare, sorn Bane] u ens tåne-operationer ännu mäste fortfara och äro af nödvändigheten på lea! fade* O m hädanefter vidtages ett system af stadga och fixation i det representatUra myntet, om Banque» för alltid skiljes från Statens penninge-operationer, och om Riksens Ständer afhända sig den magt de obilligt sig tillegnadt, att disponera öfver Banquens Capiialer och ej allena öfver dess g t winn st, så beböfver man i en framtid, efter min öfvertygelse, aldrig befrukta några menliga verkningar af publiciteten. Slutligen skulle jag kunna tillägga, att ntc mera Sveriges Banque är den enda, hvarest man vill bibehålla hemligheten, tinder tro, att Crediten deraf styrkes, enär likväl de mest absoluta. Regeringar, såsom Danmark, Ryssland, Österrike och Preussen, funnit bäst vara att öfverlåta deras Banco-Inrättningar till särskilda Styrelserr som årligen redovisa fölhållandet åt allmänheten. Frankrikes nya Banque är ock inrättad på publicitet, äfvensom den Engelska af ålder det varit. arine alla dessa Inrättningar deraf lidit? Jag tror alldeles motsattsen.
må införas: ”der så. nödigt pröfvas . lius vederbör, embetsmyndighet begära att vite må föreläggas för noggrannt iakttagande af hvad sorn foreskrifvet finnes.” Gr. Spens: För min del erkänner jag, att jag fruktan för den af Hr von Hartmansdorff här följda princip, att genom detaljföreskrifter vilja i en författning upptaga allt hvad sockenstämman skall sysselsätta sig med. Mig synes att den af Utskm föreslagna redaction i detta afseende är bättre. Hvad deremot angar, att vitén skola föl eskrifvas af domaren på begäran af sockenstämman eller församlingen , det tror jag vara ganska riktigt, och bestämmandet af vitén på en sockenstämma lärer vara en olämplig sak. I den delen förenar jag mig således med de talare, som hittills yttrat sig, och tror att det vore bäst, om redactionen skulle blifva sådan, sorn Utsk:n föreslagit den, ända till och med ordet ”stadgadt,” samt der sattes punkt, och näst derefter intogs sista meningen i TJlsklns förslag: ”För öfriga ärenden, som, enl särskilda föi fattningar, böra vid sockenstämma företagas, gälle hvad derom är foreskrifvet;” men lill slut i en särskild punkt skulle tilläggas: ”Anser sockenstämma så nödigt, åge den att hos domaren begära föreläggande af vitén mot bristande efterlefnad af sockenstämmobeslul.” Hr von Hohenhausen: Beträffande sista delen af §:n, eller i afseende på vitén, tyckas alla , eller åtminstone alla sorn yttrat sig, vara eniga derom, alt sådana icke af sockenstämman böra bestämmas, utan att, sedan sockenstämman önskat få ett vite utsatt, del skall öfverlemnas till en annan auetoritet alt bestämma detsamma. Frih. Cederström Och Hr von Hartmansdorff hafva trott, att denna auetoritet borde vara Konungens Bef:h:de; Gr. Spens bar deremot sagt domaren.
För händelse af återremiss, vill jag projektera ett tillägg till § 10 i nu gällande bevillnings-förordning, hvilket jag anhåller att nu få uppläsa för R. o. Ad., emedan det står i oskiljaktigt sammanhang med denna punkt, ehuru det borde i författn:n införas vid 10:de §:n. Det lyder som följer: »Lindring i bevillningen enligt 8:de §:n 2:dra moin:t får icke tillgodoberäknas den som eger fastighet uppskattad till 10,000 eller derutöfver, eller den löntagare, som*uppbär 300 rdr eller derutöfver såsom afkomst af boställe, antingen eget eller genom Jag får således anhålla om afslag å den nu föredragna punkten, och bibehållande af nu gällande författning, men för - 76 Den 6 Juni f. m. behåller mig att, om något annat yrkande, i afseende å sista delen af denna punkt, framställes, densamma måtte varda till Utsk:t återremitterad. Frih. Rappe: Den siste värde talaren yttrade att han icke visste, huru Utsk:t tänkt sig verkställigheten af detta förändrade lagstadgande. Detta lemnar jag derhän, men sjelf har jag trott, att om det skulle blifva nödigt att uppskatta hvad hvar och en hade i inkomst af sin fasta egendom, skulle det blifva ganska lätt att göra den uträkinng, som kunde för ifrågav:de § erfordras. Att billigheten talar för den föreslagna förändringen, kan icke bestridas, ty det är väl icke meningen att en arbetare, som förtjenar 400 rdr, hvilken summa han behöfver för sitt uppehälle, skall betala bevillning för densamma. Men då det icke heller lär kunna förnekas, att såväl nu gällande stadgande, sorn ock det af Utsk:t föreslagna, kunna gifva anledning till åtskilliga missförhållanden, så anhåller jag, att R. o. Ad. måtte återremittera den nu föredragna punkten af Betänk:t, på det att Utsk:t må komma i tillfälle att, med ledning af Hr von Köchs förslag, möjligen afhjelpa denna brist. Hr von Ehrenheim:
Den stora förlägenheten, som, jag vågar försäkra det, äfven sträcker sig till Malmöhus Län, skulle nu mera ökas, om genom Stenkolsverkets upphörande, äfven denna tillfälliga afsättningslägenhet försvunne för hela den ort som nu der finner tillfälle att med fördel afyttra större delen af sina landtmannaprodukter för underhållet af 800 arbetare, hvilka i samma stund Verket upphörde, skulle komma att öka skaran af lösdrifvare och brottslingar, som re dan till öfverflöd finnas i Skåne. På dessa grunder förenar jag mig med Grefve De la Gardie och Herr af Uhr, samt anhåller om remiss af den förres Memorial till vederbörligt Utskott. Herr af Uhr, Carl David: Med anledning af hvad Herr Grefve De la Gardie anfört, får jag blott yttra, att de åberopade Bilagorne endast upptaga kolens försäljning för de 4 sista arén, hvilken såsom minst utgjordt nära 47,000 Den r2 Februarii. 465 och som högst något öfver 62,000 tunnor, eller öfver hufvud de af mig omnämnde 57,587 tunnor per medium för hvart år. Deraf vill synas att brytningen varit ganska inskränkt, eller ock att betydliga inventarier under tiden blifvit samlade. Man känner således icke den effectiva brytningen, och de dermed förenade omständigheter, som på ett eller annat sätt kunnat medverka till vinst eller förlust. En sådan kännedom är likväl i min tanka ganska nödig för den som kommer att behandla frågan; och för att kunna meddela något fullständigt bedömande, bör granskningen af Verkets tillstånd icke stanna vid de 4 sista åren, utan äfven sträcka sig till förhållanderne från Verkets första början. Och är detta orsaken hvarföre jag föreslagit, att de af mig såsom nödige ansedde upplysningar, af Bolaget borde anskaffas, hvarförutan en fullständigare kännedom af Verkets rätta ställning, orsakerne till närvarande förlägenhet samt den utsigt som för framtiden kan blifva att påräkna, af Utskottet svårligen lärer kunna inses eller uppgifvas. Grefve De la Gardie'. Jag ber Herr af Uhr icke ett ögonblick misskänna afsigten med min framställning.
Intet bränvinsbränneri, får begagnas till bränvinstillverkning af dess råämnen med mindre uti detsamma finnes en afbränningseller destillations-apparat, hvars panna eller pannor, med samtliga rör orh kavileter, som tjena till emottagande af det till afbränning påfyllda materialet, eller till upptagande, afledande och förädlande af de utur detsamma utvecklade ångor, samt följaktligen icke blott alledningsoch ifvllningsrören, utan äfven lankrum, bäcken o. s. v. der sådana linnas, innehålla, räknadt till den högsta punkt, dit det i pannan ifyllda fluidum eller de deraf utvecklade ängerna kunna stiga, utan att gå öfver i den till ångans kondensering bestämda imkylaren, minst 450 potter, hvarutaf minst 200 potter i pannan eiler pannorna. § 5. För den händelse att skatten är lagd å mäskekarens rymdinnehåll, får antalet af de kar, som begagnas till mäskens afjäsning (mäske-karen) icke öfverstiga 20 för hvarje apparat, hvarvid jästkarens sammanlagda rymdinnehåll icke får utgöra mera än 4/20- del, och mäskreservoirernas (hvaraf endast 2:ne få finnas) icke mer än 4/42 del af samtliga mäske-karens rymdinnehåll. Alla dessa kar, såväl som förmäskekaret, mäste anbringas uti rum, som kunna läsas med lås. § 4. I dall skatten är lagd på den färdiga produkten, måste, utom de i § 2 nämnda redskap, linnas uti bränneriet 4 eller 2:ne spritbehållare till upptagande af den färdiga produkten, hvilka spritbehållare böra vara så anbringade, att kontrollpersonalen med lätthet kan undersöka dem så väl insom utvändigt, för alt förvissa sig om, att icke hemliga afloppskanaleräro tillfinnandes, liksom de äfven måste vara försedda med lock, sorn af kontrollpersonalen kan med dess eget lås läsas, och måste dassa spritbehållare vara af den storlek att de kunna rymma ett dygns produktion.
En sådan förbrytare kan aldrig förvänta sig den nåd. att någonsin återfå sin frihet, om än han en längre tid under fästuingsarbetet visar prof af ånger och dygdig böjelse; det är således nödvändigt för honom att söka sjelf tillfälle till undanflykt , och enär hans iörsök lyckas honom, har han, som saknar medborgerligt förtroende och nödiga b tyg att dermed kunna fortskaffa sig, samt dessutom är beröfvad tillgång att tillfredsställa lifvets nödvändiga kraf, icke annan utväg öfrig, än att tillgripa annor mans egendom och blott-» Lag kan hafva retroactiv verkan, och alla Domar, hvilka äro enlige med de, då i saken slutligen dömdes, gällande Lagar, böra gå i verkställighet, och den, som blifvit till Straff skyldig känd, således undergå det fullt ut så sträogt, son) det blifvit honom ådömdt. Friherre Drtc/va, Thure: Sedan genom det här nyss fattade beslut, rörande det föreslagna dödsstraffet för tjufvar, tvänne S ånd stadnat emot två, och 6aken sålunda förfallit, anhåller jag att få yttra några ord om bräni)- mäikninget). Densamma är egentligen föreslagen, på det tjufvar, sora i å a gånger undfått spö, må kunna igenkännas och ej genom falska uppgifter undskylla sig, samt på det ej sådane Banditer må gå säkre och undslippa det straff de förtjena, Jag tror, för min del, alt det ej är skadligt, att den som stjäl två gångar, blir brännmärkt på ett doldt ställe* Idan äger ju på ryggen ett märke efter spöna, som aldrig kan ut) plånas. Hvad åter lifstidsfången beträffar, an-, ser jag ännu mindre tvekan böra uppstå om hans förseende med ett synbart märke. Haft har ju sin bergning på Fästningen, har dit»; kommit för den osäkerhet han sprider i Landet, är utesluten från alif umgänge med ärligt folk; och när han undkommit, måste Lagstiftarens äadamål vara, att så snart som möjligt återföra honom dit, der han för allmännt säkerheten bör vara.
Utskottet har viii borttagit det med fjerde resan fylleri förut förenade Stockstraff, ett i opinionen nu mera nesligt ansvar; endast förstörande den felandes hederskänsla, utan att verka till bans föibättring; men härigenom är endast lill hälften gjordt hvad sorn borde göras, enär Utskottet likväl, tvärt emot dess förra Be - Lagutskottets Betänkande» 74 II63 Lagutskottet! Betankanden, tänkande, bibehållit påföljden af medborga ligt förtroendes förlust, hvilken är ännu skadligare än Stockstraffet, emedan, genom den samma, betages den felande allt hopp att någonsin återvinna hvad han i sin medborglighet en gång förlorat, och följagtligen bereder lios honom en ständig liknöjdhet för bemödandet att öfvergifva en vanart, eller rättare en omåttlighet, hvartill hafi blifvit hänförd blott af obetänksamhet, men ej af elakt hjerta eller afsigt att skada sin nästa. Dessutom dä den, som förgått sig med fylleri, derigenom ej kan sägas hafva missbrukat något allmänt förtroende, synes det mig vara stridande mot sann rättsgrund att han skall för alltid skiljas derifrån. Jag förblifver alltså vid Utskottets förrä betänkande i förevarande fråga, och tillstyrker, att 4;de resan fylleri förseelse endast bor bestraffas med böter till det belopp, som i 1813 års förordning är bestämdt. ” Herr Häradshöfdingen Ribbing anförde t ■”Sedan Utskottet nu återtagit den i dess fÖrrä Betänkande föreslagne ändring, att borttaga förlust af medborgerligt för troende för 4;de resail fylleri och i fråga örn straffbestämmelserneS förändring, endast yrkat upphäfvande af StockstralTet för Dryckenskap 4;de gången, Synes deraf att de nya Lagförslag, som göras ej alltid utgå från en stabelprincip, utan att åsigterne af samma sak äfven hos samma personer vid olika Lagutskottet! Bétäukandeti, i 163 t ill (ailén aro olika. Skadan af en jerat rörlig ombytlighet i Lagstiftning liar jag förut sökt ådagalägga.
Utan att inlåta sig i bedömande af lämpligheten att uti redan afslutade räkenskaper införa några rättelser eller tillägg, anse sig Revisorerne dock böra uttala den åsigt, att dylika tillägg och rättelser åtminstone icke böra ske uti de till Revisorerne vid deras sammanträden öfverlemnade redogörelser, utan att sådant varder till Revisorernes kännedom meddeladt. Hvad särskilt angår beskaffenheten af de genom ifrågavarande tillägg uti 1853 års räkenskap meddelade upplysningar i afseende å ofvannämnde balanserade äldre fordringar, så har deraf inhemtats: att fordringarne hos Ofverste D. von Bildts sterbhus, Tygvaktaren Tillander och f. d. Tyg-kaptenen Klingspor, Handelsbolaget J. de Ron & Söners konkursmassa, Tygvaktaren Selling, Handlanden Wigelius och Snickaren Wallin bevakades af Krigskollegii Advokat-fiskal; men att någon åtgärd i afseende å Skepparen Heines skuld, i anseende till hans okända vistelseort, icke kunnat vidtagas; att Kollegii fordran uti aflidne Kaptenen Benzelstjernas och Tygskrifvaren Hoborgs sterbhus är beroende på Kongl. Kammar-rättens pröfning; att det hos Under-löjtnanten Barck innestående belopp blifvit till afskrifning anmäldt, men att frågan derom, jemlikt Kongl, brefvet den 3 Juli 1829, är hvilande; att fordringarne hos Löjtnanterne Carlsson, Uggla och Blomstedt under år 1854 blifvit redovisade; samt slutligen att den hos Kaptenen Sehman innestående fordran uti samma års räkenskap till redovisning upptages. O — 106 — C) Särskilda kassor och fonder. i:o. Krutoch salpeter-försäljnings-medel. Dessa medel, — hvilka, på sätt uti sednaste revisions-berättelse omförmäles, ingå dels till Kongl.- Krigs-kollegii Artilleri-afdelning, dels till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen, från hvilka myndigheter de till Kongl.
G ö r er först reda för, o m det är b e n efter ett ungt eller gammalt djur, s o m ni skall koka på. I förra fallet behöfva benen ej koka m e r än 3, högst 4 timmar m e d vatten, s o m står nätt öfver benen, samt kryddpeppar och salt och j ä m n k o k - ning. Sila därefter u p p den första buljongen i en mindre kittel att koka ihop till förvaring att användas till klar buljong o c h finare soppor. Köttet, s o m nu skares från benen, är efter endast ett k o k så godt att både ni o c h de fattiga kunna finna näring däraf. Lägger ni så benen tillbaka i kitteln tillika m e d salt, peppar, krossad ingefära, selleri, purjo o c h en ostkant samt vatten, s o m ej bör stå fullt öfver, och låter koka i 2 timmar o c h silar upp, så har ni en god efterbulj o n g, s o m kan användas till mycket. " Se här några p r o f: Späd ärter o c h kål m e d buljong i stället för att, som m y c k e t brukas, koka stora fläskstycken däri. Fläsket kan j u kokas särskildt o c h serveras dem, s o m kunna fördraga fett, o c h spadet frigöras från fett o c h äfven användas till soppan. O m stek och fisk spä- das m e d buljong, vinna de i smak. Efter ni ej tycker o m soppor m e d ägg o c h grädde, vill jag härmed gifva anvisning på goda puréer, s o m lagas utan någotdera. Vill förutskicka att det ej är många, som äro så lyckliga att jämt kunna äta o c h må väl af ärter, kål, ärtpuré o c h oxsvanssoppa, o c h då kunna nedannämda vara bra att ta till. Se här ett recept! En liter jordärtskockor skalas och kokas i 1V liter vatten, tills de äro mjuka, då de vackraste tagas u p p och läggas hela i soppskålen, och de öffiga passeras m e d spadet g e n o m hårsil.