Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dea 14 Juli, Transport 23,6435 Likaledes äro ifrån Allmänna Indragnings - Statens besparingar här upptagne de för en mera allmän och förbättrad Läkare-vård anslagne 10,000 R:dr, men som faarutaf komma att uppföras , 1,000 B:dr på 6 Hufvudtiteln för Curliuset i Stockholm, så upptages bär endast återstoden 9,000: Afiönifigen för Krono-UppbördsVerket i Stockholm 7,648: Lön för en Sjuksköterska vid Smedjegårds-haktet 66: Löner för 4 Executions-Betjenter, utgörande med förhöjningen 373: Lön för en Secreterare vid Öf~ ver-Intendents-Emhetet, med förhöjning - 34®: Dito för en Cantzlist vid dito 105: Lön för Landshöfdingen i Christianstads Län; i penningar - 12 t samt värdet afsoo tunnqr spannmål , sådan sora Krono t tondén i Länet utgår och efter Länets Markegång , på Förslag å 4| B;dr tunnan Transport 33,5515 Den 14 Juli. Transport Lönetillökning för Fäng - vaktbetjeningen vid Slottshäktet i Linköping : z Vaktmästare 8: —- —- 4 Vaktknekrac å 3 K:dr hvarje 13: — _ HitfÖrdt från allmänna Indragnings Statens besparingar, lönerna för 2:ne Öf> ver-Jägmästare i Skåne - Den na beviljade löneförhöjningen för Civilstaten i allmän* het 112,673:32» 6. Tfll godtgörande af skillnaden » om Markegångspriset skulle öf. verstiga Stats-prlset 4^ B:dr tunnan, för den aflöning, i Spannmåls-värde beräknad, sorn vid lönlöxhöjningen blif - 33>55i 20: 3006 ^Transport 115,673:32. 6. 33,871 1258 Den 14 Juli.
Cap. 2. §. uppbåfmeS, ocf) utur 7. §• i famma ©ap. ufejTufn# or* iben ”muntelig flåmning å lanbet bör ffe genom SånSman eller någon af 9?åmn* ”ben, meb en annan tromårbig man., forn inom bårabet bor; ocb i flaten af ”Råtten# t/enare.” 17. Cap. 8. §. fommer att fpba fålunba: ‘'©or man jaf, men fan bet ef meb fullt berni# fåffa, ånbå att ffål eller omffånbigbeter förete#, forn bet fåf ffprfa; bå ffall mittnef böra#; men Råtten pröfme, når bom i fafen gtfme#, bmab merfan mittnet# utfago cga må. SJtu år ben, forn fåf^gör, ef berett att fina berni# genaft förete; marte ocf bå mittnet börbt ocb lagge Ratten bo* norn, forn jafmef gfort, mif tib före att bet bemifa. ©itfer bau fåfrnet meb fullt berni# fåfta, mare mittne#målet ogilbf; bäfwer ban ej fullt berni#, pröf* me Ratten bmab merfan bet ega må.” ©enem förffaring öfwer ?. od> 6,o§. §. t 23. Cap. af famma 23al£, blifme-r fabgabt; ”bet meb £agen# råtta för|fånb ocb mening i befja rum inffåmmer, att, wiö omröffning till born, alla Råtfen# £ebamöfer, forn i omröjfanbet böra taga bel, ffola, mib famma tillfälle, i ben orbning Sagen (fabgar; fina meningar offra; till bwilfen ånba, få fnart låsningen af banblingarne år jTufab ocb fafen få feerebb, att ben fan till öfwerlåggning
Annet jag, med analogie af denna princip , den re-* dovisning, jag yrkat, vara tacite, derunder 'fösn 7 lulii e, m~. begripen, och bora äga rum; men, då Riksens Ständer icke i annan våg, än genom deras StatsUtskett eiler Revisorer kunna komma i tillfälle att känna det förhållande hvarom nu är fråga, nemligen att 184,539 fLdr af Extra utgiftsanslaget, blott inom tvenne år blifvit allmän redovisning undsndragne, tror jag mig hafva felat i det förtroende jag ägt, att såsom Ledamot i alla Revisioner deltaga, om jag icke begagnade, det förmodligen sista tillfället, att upplysa Riksens Ständer om ett förhållande af undanhållen allmän redovisning som ligger utom deras kännedom, till den åtgärd de lärnpelig anse. Såsom skäl för min framställning, får jag ytterligare anföra, att om det skulle medgifvas, att hela den ifrågavarande Extra utgiftssumman af 100,000 R:dr kunde anordnas för af Konungen allena kände behof, utan redovisning i vanlig väg, kunde möjligen inträffa att anslaget blef otillräckligt för anslagets flere föremål, och att audre sådane utgifter, som tillhöra Extra UtgiftsTiteln, antingen måste inträngas på andra HufvudTitlar, eller ock,’ att StatsVerkets öfverskotter begagnades, sorn likväl, i båda afseenden, vöre stridande emot Grundlagarnes afsigt genom upprättande af, för Stat6utgifterne bestämde HufvudTitlar, börande öfverskotten af Statsinkomsterne icke kunna användas annorlunda än i öfverensstämmelse med Riksens Ständers föreskrifter, eller till sådane Statsanslagen öfverskjutande behof, såsom t. ex. för Fångars forslande m. fl, hvilka icke annorlunda, än efter förslagsberäkr.ingar kunna föreslås och till blifvande behof icke Den 7 Julii e. m, 153 med säkerhet kunna bestämmas.
Också när samma folk, som så länge ällats att hålla Italien i bojor, hotade att med härsmagt beröfva en med den Svenska beslägtad nation en del af dess område, tvekade icke Sveriges folk att göra sig färdigt till strid för denna nation, med hvilken det for dom fört blodiga krig och af hvilken det sett sin egen sjelfständighet hotad. Städse hafva äfven de känslor Europas civiliserade nationer egnat åt hvarje för frihet och sjelfständighet kämpande folk lilligt delats af det Svenska folket och icke minst visat sig i det varma deltagande, hvarmed det följt Italiens ädla folk under och efter den nya skiftning i dess öden, som det sista kriget lät hoppas och äfven medförde. Högt aktande sin egen, genom mången blodig strid bevarade sjelfständighet, kan Svenska folket ej annat än med hängifna välönskningar följa hvarje annai folks strider och uppoffringar för vinnande af en aldrig för dyrt köpt sjelfständighet; sjelft från ur gamla tider vant att efter egna lagar styras af den, som dess egen röst dertill kallat, kan det ej ett ögonblick tveka att erkänna och, i hvad på det ankommer, häfda denna rätt för andra folk. Derföre ock, då det blifvit beslutadt att, i likhet med hvad förut under dylika förhållanden egt rum, mellersta Italiens angelägenheter skola göras till föremål för öfverläggningar på en kongress mellan Europas magter och Sverige äfven blifvit kalladt till deltagande häruti, har visserligen icke inom Sveriges landamären någon tvekan funnits om den talan Sveriges ombud borde, i öfverensstämmelse med Svenska nationens enstämmiga mening, på kongressen föra. Och kunde för Sveriges folk pligten att åt mellersta Italiens innevånare yrka hvarje sjelfständigt folks oförytterliga rätt att fritt bestämma 0111 sin styrelse, göras ännu heligare och dyrbarare än den i sig sjelf är, så har detta skett genom det sätt, hvarpå mellersta Italiens folk, sig sjelft lemnadt, vårdat sina angelägenheter och intressen, och hvarigenom det visat sig moget för frihet och sjelfständighet. Af hvad sålunda blifvit yltradt följer att Utskottet gillar motionärernas åsigter om den talan Sveriges ombud hade att på kongressen föra.
Hans lxxeellens Rtats-^Iinistern tor Utrikes /lrendena, Herr RriRerre ^t/srne/// 8tats-Räden: Herr Rrilierre ^//ce,^/'e/„r^ llerr Rrilierre /aAerd/e/^e^ Rrilierre von Le^a/Lea/re/nr^ Orelve /fdrd^ RriRerre 6^//enHaa/, ^illsörordnade Ilos-Öan/deren, Lai,inetts-8eereteraren //me^ ^illsörordnsde 8t:>ts-866r6t6rsren, Rx^editions-8eereteraren ^/a?rt/rs. 8edan nedannämnde ärenden, innesattande sädane lestor as allmännare vi.i;t, livaroin trän 1von"1. Naj:t i>ädi§a sraniställninasr Rorde till Rikets nn sörsamlade 8täncler stlätss, renan under de senare mänaderna lorlidet är varit löre mät tor serskilda sörReredsnde ösverlä»»ninAar, utRad si» tillloror dnade 8tat8-8eeret6raren, att nn sä samma ärenden Lionel. Uaj:t till slutli» ^rösninZ söredraAg, nem1i»en: ^o/rg/. H/a/'.r>r ^ ^Vo Fs. 4:o Os uti Oomnlitterades för Oattigvarcls-ärendena under den 8 du ni nästlidet är afgifne osli genom tr^elcet allmängjorde detändande förelcommande yttranden oell förslag rörande dränvins-dränning osli dränvins-försälining, dvilda ämnen Xougl.
Utlåtande, i anledning af erhållne återremisser å Utskottets Betänkande N:o 147 j med förslag till Taxa å Expeditionslösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-verk och Låne-Contor. Omförmälde Betänkande, deruti Utskottet till Rikets Sländers bepröfvande öfverlemna! förslag till Taxa å Expeditions-lösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-verk och Låne-Contor, är bifallet af Ridderskapet och Adeln sami Preste-Ståndet, men återremitteradt af de öfrige alne Riks-Stånden, på grund af åtskiliige deremot framstälde anmärkningar, hufvudsakligen innefattande, att den föreslagna lösen vöre i allmänhet för hög, samt borde nedsättas till hälften eller, fjerdedelen af de uti Taxan upptagne belopp; att den punkt i förslaget, som angå v coltationering och vidimation af handlingar, måtte sålunda förtydligas, alt framför ordet handlingar, tillsattes ”ovidimerade”, samt att Utskottet malte föreslå en skälig lösen för Fullmagter, Constitutorial m. m., sorn från Banken utfärdas, emedan eljest, till följd af detta stadgande, Secreteraren eller Actuarien skulle kunna collationera redan behörigen vidimerade afskrifler och derföre beräkna sig lösen.
Antingen han nu hade fått afsmak för ett så äfventyrligt lif eller ej, nog af, han sammankallade några sina kamrater, dem han förtrodde, att han icke ansåg sig vuxen någonting sådant, som att vara spelare eller rumlare ex professo. Då han emellertid hade skingrat hälften af sitt arf, tog han dem till råds angående hvad han egentligen nu skulle slå sig på. En af dem hade då uppmanat honom att bli landtmätare! Rådet behagade mannen; han studerade på sin examen någon liten tid, och blef landtmätare. Ida menade, att då han redan varit landtmätare i två och ett halft års tid, så var att hoppas, det han icke mera skulle slå om. En gång hade han sagt; »det är mera enligt med min själ, att samtala med träd, mossor och stenar, än med inskränkta, fördomsbetagna kamrater, eller oklarsynta snusförnuftiga förmän.« Ännu en sak erinrar jag mig, hvarom Ida var nog obeskedlig att sqvallra. När det några dagar förut hade varit fråga om mig, hade han sagt liksom för sig sjelf: »kanske blir hon ett blad i mitt hjertas bok ... ja, det anar mig, att hon skall spela en roll i min lefnadsdram.« Så mycket har jag skrifvit om honom, men hvad blef det af! Bäst jag efter första dansen med assessorn satt bredvid Ida, framträdde der en ung man, som jag ännu icke sett under qvällen. Han stannar midt framför mig och säger: Detta är det enda fruntimmer i societeten, som jag egenteligen icke har äran känna. Således är det Celia Ina Wärn. Ah, men mitt minne vaknar: »en annan gång mera, mamsell Wärn.« Så har jag då slutligen funnit dig, Armida. Enda älskade, nu lemnar jag dig icke mer. Ja, han hade rätt; hans minne var troget. Det var min bekantskap ifrån Vista gästgifveri. Öfverraskad af ett så ovanligt tilltal, som knappt tillät ett svar, kunde jag icke heller säga någonting. Han fortfor: Du ser förvirrad ut, lilla menniska. Men mamsell Wärn må veta, att det är om er jag sagt: »det anar mig, att hon skall bli ett blad i mitt hjertas bok.«
Först och främst fick hon tid att lugna sig och dernäst blef hon i tillfälle att utöfva sina moderliga pligter och gifva grefven en liten lexa – mycket fin, förstås – som kunde lära honom begripa att det med en fru af hennes nåd v. Kühlens belefvenhet icke ginge an att spela den glömske dessutom skulle väl guds-gåfvorna användas, då de en gång voro framkomna det vore både synd och skam att icke äta, då en sådan förfriskning retade aptiten. Men att visa grefven hans glömska var lättare sagdt än gjordt, ty kärleken har ett eget sätt att höra: den både hör och svarar i luften – och då fru Emerentia tröttnade att upprepa sina förmaningar, började hon ensam angreppet på de uppdukade läckerheterna, äfvensom hon icke försmådde att kredensa sig sjelf af det purpurröda vinet, som gnistrade i kristallkaraffen och så oändligt vackert porlade i den förgyllda silverbägaren, hvilken hon förde till sina läppar. Vare sig att den eldiga drufsaften hade en lifvande verkan eller att hennes nåd såsom vanligt kände sig benägen att öfvergå till de bästa slutsatserna, nog af, hon hemsöktes snart af en blixtrande ide, som, antingen den nu upphämtades ur bägarens botten eller från bottnen af hennes uppfinningsrika hufvud, likväl var lika mäktig. ”Så enfaldig jag var som kunde föreställa mig att hufvudakten skulle spelas här vid första hvilplatsen – det är ju klart som dagen att det först blir allvar af vid den andra! Man behöfver komma sig i ordning, man vill vara längre aflägsnad från staden och slutligen vill man så länge som möjligt fördröja tiden, för att göra intrycket så mycket högtidligare.” Fru Emerentia blef redan rörd: hon förde näsduken till ögonen.
Det sades nyss af Hr von Hartmansdorff, att det enda vigtiga skäl, man skulle kunna förebära mot den gamla redactionen, vöre, att tidnings-redacteurernes inflytande på riksdagen skulle blifva mindre, i händelse den flyttades till landsorten, än det nu är, då riksdagarna hållas uti hufvudstaden. Jag ber den värde talaren noga besinna, un - Den ali Mar» f. m. /|8g uniiiM' livi Ike ii tidpunkt lian yrkat denna sats, oell om icke dess tillämpning skulle kunna verka raka motsatsen emot hvad lian önskat. Mig synes det verkligen vara att befara, att, om en sådan åtgärd, hvilken jag vill kalla obetänksam, beslöts af Regeringen utan de nödfall, sntn grundlagen nu omnämner, de tidniiigsskrifvare, hvilka Hr von Hartmansdorlt omtalar med sä mycken fruktan, skulle kunna imponera så mycket pi nationen, alt dessa riksdagar kunde blifva ganska korta, ja mycket kortare an Hr von Hurlmansdurtl kunnat förmoda Jag tror, att få representanter skulle vilja underkasta sig det oblida omdöme, soai öfverallt i landet skulle drabba dem, om R. St. instängdes i en småstad. Det är förut anmärkt, huru nödigt det är för Representationen att hafva tillgång till alla de publika verk och handlingar, som finnas i liufvudstaden; och för mig är del otänkbart, huru riksdagsarbetet i en småstad skulle kunna verkställas, så framt icke Rikets verksarchiver föras med. Yi lefva uti en helt ny tid, och det går icke vidare an, att såsom exempel från den framfarna liden tala om livad som hände åren 1810 och 1812, hvilka tider jag hoppas icke mera skola åtel komma. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Redan vid sista riksdag röstade jag emot delta förslag och det förundrade mig, att ett sådant förslag af Representationen kunde bevärdiga» alt hvila till pröfning af en kommande riksdag.
Huru än härmed var: så öppnade sig år 1777 ett nytt och löftesrikt vägstycke af den med så mycken uppmuntran beträdda banan. ”Originale författare”, säger Rosenstein, ”kunna träffas på alla ställen; men knappt lärer något land kunna framvisa i Vitterheten någon författare af en allmän, stadgad och fullkomnad smak, som icke tillbragt en betydlig del af sin lefnad i hufvudstaden”. Kellgren – fortsätter han – ”sökte derföre af öfvertygelse tillfälle att få vistas i Stockholm; och fick ett af de önskeligaste i sin ställning och för sitt ändamål, då han emottog till undervisning dåvarande General-Löjtnanten (sedermera Fältmarskalken) Grefve Mejerfelts tvenne söner”. Hans rykte hade föregått honom, och ej lätteligen kunde någon ung författare, i hans villkor, under gynsammare omständigheter i hufvudstaden uppträda. Redan prisad skald just i den rigtning, som då inom dess tongifvande kretsar var den högsta sällskapsbildningens egen, hade han ådagalagt genom äfven inför dessa kretsar fullgiltiga prof, att hans sångmö ägde allt det lätta och ofta tillika lättfärdiga behag, hvars anda och uttryck var för dem det yppersta af Vitterhetens värden. De saknade der, visserligen, en enda – och hufvudsaklig – förtjenst: Frankrikes tungomål; men så långt möjligt var att finna någon ersättning i en försvenskad fransyskhet, hade ingen före, ingen jemte honom i Sverige lefvande poet framburit en sådan i finare och läckrare verser. Desto djupare måste det inverka på hans nästföljande utvecklingsgång, att det hus, hvars medlem han blef, var ett af de både förnämaste och smakfullaste i det Stockholm, som då ännu, till alla delar, sjelft var – Gustaf den Tredjes. Väl har Grefve
Majit, för den händelse Rikets Ständer sådant bevilja, ersättningen kunna bestämmas: Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 15. 13 för Kapitens-enkan Johanna Wilhelmina Standertskjöld, född Mellin, enligt Statskontorets utlåtande, till 105 R:dr; för Majors-enkan Jeannette Standertskjöld, född von Törne, till hälften af den lön, sorn enligt 1808 års stat tillkom personer med Kapitens-grad vid Arméens Flottas Sveaborgs eskader, hvarest mannen varit såsom Kapiten anställd, utgörande denna hälft för ett år, hvarunder med säkerhet torde kunna antagas att hans fångenskap fortfarit, 1 12 Ridr 50 öre; och för Ryltinästare-enkan Louise Lindman, född Röper, till hälften af tre års Löjtnantslön vid dåvarande Mörnerska Husar regementet, enligt 1808 års stat utgörande, utom fouragepenningar, hvilka Kongl. Majit anser härvid icke böra komma i beräkning, 128 R:dr Specie eller nu motsvarande 192 Ridr Riksmynt, deraf hälften för tre år belöper till 288 R:dr. De till dessa mål hörande handlingar skola till vederbörande Utskott blifva öfverlemnade, och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Dalum ut supra. CARL. A F. Z. Reuterskiöld - 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 15. Utdrag af Protokollet öfver Landlförsvars-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Stats-rådet på Stockholms Slott den 24- Oktober 1862- Närvarande: Hans Excellens Herr Justitie Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup, Reuterskiöld.
Stäket, orri inköp af Kronans del i uppbörden vid södra; StatsUtskottets betänkande återrem. af Adeln, s. 198, bif. af Presteståndet, s. 203. af Borgareståndet, s. 2o4. af Bondeståndet, s. 209. Ytterligare Utlåtande bif. af Adeln, s. 556* Stängsel kring Skog och Mark, om ändring i gällande författningar om skyldigheten att deltaga i; Lagoch Ekonomiutskottets betänkande, bif. af Adeln, s. 271. af Borgareståndet, s. 277. af Bondeståndet, *.* 379- af Presteståndet, s. 386. 364 Stängselskyldigheten, om ny lagstiftning angående; BagUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, s. 299, af Adeln, s. 303, af Borgareståndet, s. 313- Svanesund, om en frimarknad vid; EkonorniUtskot. tets betänkande bif, af Aden, s. 137. af Preste-1 ståndet, s. 148. af Bondeståndet, s, 154. af Borgareståndet, s. 163, Svar, motiveradt, från Utskotten äfven på ett enda Stånds återremiss, med anledning af 49 §. Riksdags-Ordningen fordrat af Bondeståndet, s. 496. Ytterligare till StatsUtskottet afgifven fordran med inbjudning till Medständerna att i den sig förena S. 675—679, Adelns svar på inbjudningen s. 800. Borgareståndets s. 893. Bondeståndets beslut med anledning af Medståndens svar <s. 929. Ytterligare uppmaning till Adeln, och Borgarestån. a/t sig bestämt förklara s. 1085. besvarad af Adeln, III, s. 43o. Bondeståndets slutliga åtgärd III. s. 46i.
Till Fredrika-Bremer-Förbundet insand periodisk litteratur, Noidisk tidskrift, n r 1 - Ny sveiisk tidsluift, 1890, n r 9, IU - Lasriing for hemmet, n-r l - 3 ' 01-1 och nu, ii r 1, 2 Teosofisk tidskiiit, nr l, 2 - Pedagogisk tidskrift, n i 1, L - Verhndi, 1890, ii r b - Svensk laraietidiiiiig, ii r 2- 9 Hlojdiiiidervisnii~gsbladet, ii i 1, 3 Helsovanneii, ii I 2 5 - Joi.dmodei8n, n r 2, - ' 3 - Nya bokli-delstidningen, ii i 3, 8, Y Svensk bokhandels Mun, ik i tidning, ii i 3 - 3 - Svensk ruiisiktldnii~, ii i 2-3 1-10 Daggdioppar, n r 1 - Imnéa, 1890, 1891, fi r l, - Bigirdeii, n i 1, 2 - Skogvaktareii, ii i 1 - Fiiisk txd&amp;i.ift, ii r - 1 - Hemmet och samiidlet, n r 1, 2 - Koti ja Thteisknnta, n r l - Nylimde, l i r 1, ' 3 - Kv~iiden og Sainfuudet, n i 1 - Hvad vi vil, u i 2-9 Erighsli uuman ' q ievien, ii i 1 Woman ' s loimal, n i 1 i Deutsctie Haustaaueil~eitiing, u r 2-9 - 3 p w Balineii, ii r 2-5 - bkauenberuf, 1890, n l 12, 1891, 11-1 l - Das 3 I a g a m fni T~itteratur, ii r 3 - 9 - l h e lleliiasm.
Ståndet bestämde anslaget till bestridande af detta års utgifter för gevärs-fabricationen till 36,000 R:dr, hvarjemte Ståndet godkände Utskottets yttrande, att Utskottet fann de gjorda framställningarne, dels i afseende på dispositionen af det vid sista Riksdag beviljade anslag till gevärs-fabricationen, dels rörande en år 1838 inträffad försäljning af ett parti gevär ochdetsammas återinköp till ett högre pris, icke för närvarande till någon åtgärd föranleda. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades följande, med anledning af 56 §. Riksdags-Ordningen, väckta motioner: l:o Herr Gustafssons , angående ett anslag af statens medel till Kongl. Academien för de fria konsterna, för bestridande af kostnad, dels till nybyggnad af flyglarne vid Kongl. Academiens bus, dels till iståndsättande i öfrigt af samma bus; uti hvilket ämne flere Ståndets ledamöter afgifvit yttranden, som komma att remissen åtfölja; och 2:o Herr Christier son s , angående löne-tillökning i främsta rummet för Fång-Predikanterne i Stockholm och Carlscrona, samt i öfrigt för dylike tjenstemän vid de Rikets fästningar, der jemnförligt antal brottslingar påkalla en Prestmans odelade själavård. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Lag-Utskottet Rikets Ständers Justitiae-Ombudsmans den 6 dennes afgifna memorial, innefattande redogörelse för tvänne mål, som, bos Kongl. Maj:t i Dess Högsta Domstol af JustitiaeOmbudsmannen omedelbarligen anhängiggjorde, berodde ännu på Kongl. Mapts Nådiga pröfning, då Justitias-Ombudsmannen vid denna Riksdags början till Rikets Ständer afgaf redogörelse för sin embets-förvältning.
Ty ho vet, om han skall varda vis eller galen; och skall dock råda öfver allt mitt arbete, det jag hafver visliga gjort under solen. Det är ock fåfängelighet. Derföre vände jag mig, att mitt hjerta skulle aflåta af allo arbete, som jag gjorde under solene. Ty en menniska, som sitt arbete med vishet, förnuft och skickelighet gjort hafver, det måste hon låta enom androm till arfs, den deruppå intet arbetat hafver; det är ock fåfängelighet, och en stor olycka. Ty hvad får menniskan af allt sitt arbete, och hjertans bekymmer, hon hafver under solene; Utan sveda, grämelse och sorg, i alla sina lifsdagar; så att ock hennes hjerta icke kan hafva ro om nattena? Det är ock fåfängelighet. Är då nu menniskone icke bättre äta och dricka, och göra sine själ goda dagar i sitt arbete? Men det såg jag ock, att det kommer af Guds hand. Ty ho hafver gladare ätit, och kräseligare lefvat, än jag? Ty den menniska, som honom täck är, gifver han vishet, förnuft och glädje; men syndarenom gifver han olycko, att han församlar och lägger tillhopa, och det varder dock dem gifvet, som Gudi täck är; ty är det ock icke annat än jämmer. All ting hafva sin tid, och allt det man företager under himmelen hafver sina stund. Födas hafver sin tid, dö hafver sin tid; plantera hafver sin tid, upprycka det som planteradt är hafver sin tid. Dräpa hafver sin tid, läka hafver sin tid; nederbryta hafver sin tid, bygga hafver sin tid. Gråta hafver sin tid, le hafver sin tid; klaga hafver sin tid, dansa hafver sin tid. Förkasta sten hafver sin tid, församia sten hafver sin tid; famntaga hafver sin tid, hafva famntag fördrag hafver sin tid. Uppsöka hafver sin tid, borttappa hafver sin tid; behålla hafver sin tid, bortkasta hafver sin tid. Sönderrifva hafver sin tid, sammansömma hafver sin tid; tiga hafver sin tid, tala hafver sin tid.