Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjernas anmärkning derom, att ingen motion blifvit väckt i afseende på afvittringsverket, framställts endast för att dermed bemöta Frih. Raabs och Hr von Hartmansdorff, förslag om begäran hos K. M.,att afvittringarne måtte inställas. Jag har redan anmärkt orimligheten af ett sådant förslag, och tror icke, att motionen åsyftar något sådant. Deremot tror jag, och jag har fått ytterligare stöd härför af Utskins Ordföride, att man skulle kunna hos K. M. begära en revision af afvillringssladgan. Såvidt desse motioner äro vidrörde i Betäuk., innehåller detsamma i början, ”att Gr. Wachtmeisters, Hrr af Ströms, Rettigs och Wetterbergs motioner åsyfta genomgripande förändringar i skogslagstiftningen, för att genom inskränkande af den enskildes dispositionsrätt öfver skogen .” Jag tror, alt man på grund af dessa motioner har rätt att tänka på den delen af Riket, der de största skogarne och på samma gång den största skogsförödelsen förefinnes. Gr. Sparre: På första sidan i Betänk, angifves motionernas innehåll, men sedermera hafva Ulskin uptagit, hvilka motioner i ena eller andra delen innefatta något förslag. Hvad angår frågan om afvitlringarna, så, för att icke sammanblanda den med de öfrige, Den 11 November f. m. 375 hemställer jag till de Hrr, som yrkat en framställning i delta afseende — och äfven hos mina motståndare synes den mening vara gällande — alt de ville upskjuta all fråga om de Norrländska skogarne, tills vi komma till den del af Betänk., som angår dessa skogar, och det är den af Riksdags-Fullm:gen Rutberg väckte motion. Eftersom vi nu tala om dispositionen af Kronans och enskildtes skogar, hvarföre skola vi då tala om afvittringarna, som dermed icke äger ringaste sammanhang. Härmed kan och bör saklöst upskjutas tills vi kommatill den i detta afseende väckte motion. Jag anhåller att Hrrtne ville lyssna till detta mitt förslag.
Jag är af den tanka, att, dä man nu vill öfvergå till att begagna sig af Riksg.conl:s obligationer i större män än hittills, då man vill grunda Bankens säkerhet och anseende på dem, dä får man icke börja med att afstå från den rätt man redan förut bar på de obligationer man äger, och icke eller vänja Riksg.cont. eller dess principaler vid alt slippa med sä godt pris, som det att icke fullgöra de åtagna förbindelserna. Jag anser således, all capitalafbetalningen bör fortgå. Uti 6 punkten föreslår Utsk., att utlåning emot pant af Låncbanco-obligalioner och silfver-sedlar må från oell med 1S45 års början upphöra. Häruti kan jag icke eller instämma. De som äro ägare af dessa obligationer, hafva hittills på Banken gjort sä stora förluster, att man väl bör unna dem alt kunna få belåna obligationerue i Banken, när de dervid finna sin uträkning. Icke vinner Banken derpå, men icke eller förlorar den; den bar vunnit så mycket förut på iuneluifvarnes af dessa obligationer bekostnad, att jag för min del tror, det man ej bör ändra hvad som dem i detta afseende förut blifvit lofvadt. Uti 7 och 8 punklerne föreslår Utsk., alt Bankens utlåning till städer och corporationer samt til! skiften och odlingar, äfvensom utlåningar pä namn och reverser med omsältningsrält genom Bancodisconten i Stockholm samt Lånecontore» i Götheborg och Malmö, må till Riksg.cont. ölvertlyttas. Delta är då en liufvudfråga. Att någon åtgärd för att förse Banken med medel att förstärka sin metalliska cassa mäste vidtagas, är uppenbart. Visserligen kan för ögonblicket någonting i detta afseende icke vara så af nöden; men då man ser på fortgången af Bankens affärer under de sislförflutne 10 till 15 åren, så finnér man, att andra medel, än dem Banken nu har all disponera, mäste användas för att försäkra Bankens bestånd eller uppehålla dess förmåga att fullgöra sina förbindelser.
deltagande, och gjorde allt, för att trösta den tröstlösa. När Agostinho nästa morgon återkom, träffades hans blick af den vedervärdiga kåpan, skinnlifstycket och den öfriga välbekanta nunnedrägten, som låg utbredd på en soffa. Clementina satt på en stol, under det hennes vackra, ljusbruna lockar föllo för den obarmhertiga saxen. Denna syn genomträngde Villaflor med en isning. Adeos! min älskade, lef evigt väl, ty jag betraktar denna skillsmessa såsom evig; det anar mig, att ditt nya försök icke skall lyckas, sade Clementina vid afskedet, föll afdånad tillbaka och blef sanslös förd i vagnen. Aha! är det du, Agostinho? utropade Dom Miguel med sin gamla, halft godsinta, halft lättsinniga fryntlighet, då Villaflor trädde inför hans ansigte. Men du har nu, min själ, vuxit opp till en rigtig cavalier! Du har ledsnat, kan jag förstå, vid det Brasilianska trätovattnet, vid min kejserliga broder, och vid dina fejder med dessa styfmynta rebeller. Det måtte hafva varit ett rätt kostligt spektakel, att se dessa kaxar för ett par dragna sablar, såsom en fårskock, rusa ur salen. Men hvad hjelpte ändock allt detta Dom Pedro? Han njuter nu lönen för sitt falska spel mot sin kungliga fader, hvilken han genom sina stämplingar först loverade ur landet, och sedan lyfte från sin amerikanska thron. De verktyg, han då begagnade mot Dom Joᾶo, ha nu vändt sig mot honom sjelf. Jo, jo, det går så till med sådana popularitets-jägare: det kommer alltid någon, som gör sig än populärare, och växer de förre öfver hufvudet, ända tills denne i sin ordning blir undanträngd af någon ännu modernare republikansk reputation. I alla fall hade han bordt bära sig klokare åt: jag menar, han hade i tid bordt visa dessa svärmare tänderna. – Nå lika godt, nu är du, som sagdt, ledsen vid detta gorm, och vill ingå i min tjenst! Icke sannt? Innan Villaflor hann svara, fortfor Dom Miguel:
»Jag vill fara ned till marken,» förklarade Aromasia. »Bort! Längre bort!» utropade Oxygen. »Nu skola vi se,» tyckte Aromasia sig höra honom fortsätta, »om icke viljetvingaren kan visa sin förmåga. Hon förstod icke hvad det skulle betyda. De foro i nordöstlig riktning, styrde kurs åt trakten af Vettern, och hade redan hunnit öfver det urgamla Alingsås, då de hörde en röst som i en af de vanliga velocipedlurarne ropade till dem en uppmaning att sakta farten. Oxygen gjorde en svängning för att kunna se hvarifrån ropet kom och upptäckte på något afstånd en velocipedryttare som skyndade fram i samma riktning. Det var ej tillräckligt ljust för att kunna känna igen honom, men Oxygen tyckte sig på rösten finna, att det vore Apollonides. Denna upptäckt påskyndade Oxygens bemödanden för en snabb fart. Aromasia hade också känt igen skaldens röst, men hon sade ingenting. Hon kände sig förödmjukad öfver att på detta sätt, utan förmåga att göra sin vilja gällande, bortföras till ett okändt mål. Men hvad skulle hon företaga sig? Hon var för tillfället fullkomligt i Oxygens våld. Ville hon ens undfly Oxygen? Hade viljetvingaren redan gjort verkan? Nej! Men hon kände sig tacksam mot sin räddare, och ännu varmare känslor gjorde sig gällande. Hon hade aldrig upphört att älska Oxygen, fastän hennes kvinliga stolthet upprest sig mot dennes besynnerliga och i hennes ögon ovärdiga uppförande. Med dessa känslor blandade sig intrycken af den förskräckliga och oförklarliga olyckshändelsen nyss förut, hvilken Aromasia insåg skulle göra hennes konst stor skada och varda af ett sorgligt inflytande i flera afseenden. »Hvarifrån hade olyckan kommit?» frågade hon sig själf. En misstanke uppstod hos henne, att Oxygen haft sin hand med för att få henne i sitt våld, men den tanken jagade hon åter bort. Till en sådan låg handling kunde hon, vid närmare eftertanke, icke tro honom skyldig. Under det Aromasias hjärna var på detta sätt sysselsatt, gaf hon icke mycket akt på färden, fastän hon på det lifligaste önskade, att denna snart måtte afstanna. Men hennes önskan tycktes icke ännu på länge komma att uppfyllas. Oxygen ökade farten med feberaktig, snart med ursinnig häftighet.
Det var mycket varmt här inne och en mer än vanligt förskämd teaterluft; jag höll näsduken för munnen och sökte med en undergifvet frågande blick min vän. Men hon bevärdigade mig ej med något deltagande, hon drog mig blott med sig fram till midten af salen, der hon genom den tillmötesgående artigheten af ett par åkare eller gesäller lyckades skaffa oss platser. Emellertid hade armén redan börjat sina upptåg inne på scenen, der den hade sin samlingsplats. Der både qvinliga och manliga troskämpar funnos, och allesamman hade de kring halsen en röd halsduk, på hvilkens snibbar voro insydda bokstäfverna F. A. De uppträdde nu den ena efter den andra för att aflägga sina vittnesbörd, allt under det de himlade sig och gestikulerade och sprattlade med händer och fötter. Vid hvarje tals slut utsände de böner till församlingen, att komma dit fram och bikta sina synder och sorger, och märkvärdigt nog var det flere som lydde denna uppmaning. Omkring trettio personer samlades så småningom kring rampen, och då ingen mer såg ut att ämna sig dit, uppstämdes på scenen en skrällande kattmusik, och under detta ackompagnemang utfördes bikten. Medan bikten varade, gick en engelsk yngling, som äfven hade uppträdt och aflagt sitt vittnesbörd, omkring i salen för att värfva nya medlemmar. Han hade mycket nonchalanta fasoner, stack händerna i fickorna, och liknade så frappant en ung, förhoppningsfull kypare, att man omöjligt kunde underlåta att tänka, att han alldeles misstagit sig om sin kallelse. Emellertid visade han mycket nit, i synnerhet vis à vis en ung, vacker tjenstflicka, för hvars själs frälsning han tycktes ha mycket bekymmer. Han pratade en hel mängd svensk-engelsk rotvälska, fattade begge hennes händer och tryckte dem eldigt. Tydligen förblandade han för ögonblicket alldeles sina egna och vår Herres intressen. Men den vackra flickan lät icke beveka sig, hon drog undan sina händer och skakade blott nekande på hufvudet. Då han hade gått, reste jag mig upp, lutade mig emot henne – hon satt på bänken framför ett stycke ifrån – och frågade henne hvad han ville?
Jag förstår ej mycket i dessa saker; men så mycket vet jag, att om jag ville bygga, skulle jag uppskjuta dermed, tills jag kunde begagna andra än dessa byggmästare istockholm. Det är en löjlighet att se, huru de tillverka sitt bruk. Man kan blifva sjuk, då man ser ett sådant fusk. Jag tror, att om man sökte sig arbetare bland sådana soldater af Svenska indelta armeen, som vunnit öfning vid canalarbetena, skulle man få hus af en solid beskaffenhet, byggda utau något fusk. Om Stockholms mästare ville begagna sådana arbetare, hade jag mindre att anmärka; men att hvar och en, som vill bygga hus i Stockholm, må få taga arbetare hvar han behagar, synes mig dock vara en billig fordran, så att icke husägare må behöfva vidkännas en grof beskattning af dessa skråmästare, hvilka, på sätt Gr. Cronhjelm nämnt, disponera sina arbetare och ej förstå hvarken det ena eller andra. Frih. Sprengtporten: Då jag sist hade äran yttra mig, förglömde jag att nämna ett talande skäl för bifall å Utsk:s betänk., det nemi., att i fråga om Kronans hus och byggnader äro skråförfattningarna upphäfda, så att hvar och en, som ställer borgen för sådan byggnad, får åtaga sig den. Om man haft skäl till en sådan förändring i afseende på Kronans byggnader, så tror jag, att den vore förmånlig äfven för enskilda. Hr v. Hartmansdorff nämnde äfven, att det torde bero på stadens styrelse att rätta de missbruk, som föröfvas, och undanrödja de olägenheter, som drabba dem, hvilka begagna sig af ifrågavar. mästare. Det vöre visserligen lätt att göra; men om uppkomsten till dessa missförhållanden hafva sin grund i sjelfva författningarna, så är det författningarna, som i första rummet böra ändras. Jag tillstyrker bifall å betänkandet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius:
Nio 17, i anledning af väckta förslag om Banko-vinstens användande, samt om Bankens deltagande i ett utländskt lån, biföll Preste-Ståndet, hvad Utskottet yttrat och hemställt i lista och 2:dra punkterna, men afslog deremot det i 5:dje punkten gjorda tillstyrkande. 248 Prot.-Utdrag den 18 Februari 1860. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-VIskottets Utlåtande N:o 5, i anledning al' väckt motion om anslag till uppförande af en ledfvr vid inloppet lill Warbergs hamn. S. D. Föredrogs ett meddeladt Utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll denna dag, innefattande dels bemälda Riks-Stånds beslut, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch EkonUtskottets Betänkande N:o 28, i anledning af väckta motioner om utfästande af belöningar för de tjenligaste läroböcker vid den första undervisningen i christendomen m. ni., dels inbjudning tili Med-Stånden att i della beslut sig förena; men Peste-Ständet, sorn icke anlog inbjudningen, lade. med vidblifvande af sitt i frågan fattade beslut, omförmälda Protokolls-utdrag till handlingarne. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Borgare-Ståndet beslöt, att vänligen inbjuda Högvördiga PresteStåndet att förena sig uti Borgare-Ståndets, enligt Protokolls-utdrag, N:o 173, fattade beslut, angående 3:dje punkten af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 5i, eller godkännandet af samma punkt, med den förändring, att det der afsedda lån bestämmes till 25 millioner R:dr R:mt. S. D. Föredrogs ånyo Bevillmngs-Utskotlets Betänkande N:o 13, i anledning af väckta motioner, angående dels den s. k. Toiagens utgående, på sätt före sednaste riksdag varit stadgadt, och dels upphörande af vågoch stämpelpenningars erläggande, m. m.
Hvad åter angår sjelfva saken, som mera rörer mig än någon annan, emedan jag gjort anmärkningen, får jag till svar på hvad Herr Cederschjöld nyss anfört, söka redogöra för de skäl, hvarföre jag ansett en verklig förseelse va - Den 17 Julii f. m. 63 ra begången. Herr Cederschjöld tror, att anmärkningen endast varit riktad mot den åtgärd, att Kronobetjeningen blef förständigad att upptaga svar af Rustoell Rotehållare, då deremot egenliga felet är, att man tvingade allmänheten lili valet emellan tvenne lika olagliga pålagor, begge rakt stridande eraotKnekteContracterne.och motsagde i 3:ne särskildta Nådiga Skrifvelser. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke ^ Gustaf: Det är icke öfver Memorialets egentliga ämne, hvaröfver jag ingen kännedom äger, sorn jag anhåller att få yttra mig. Men yrkandet af återremiss har föranledt en alldeles serskild discussion, och i denna åter har en princip-fråga blifvit vidrörd, hvilken synes mig af en så ingripande vigt både i våra Grundlags-och Samhällsförhållanden, alt den lemnar Memorialets speciella föremål långt utur sigle. Det är denna principfråga, som torde behöfva ytterligare redas, och jag anhåller alt få framställa det sätt, på hvilket jag uppfattat densamma. Återremisser från RiksStånden till Utskotten äga rum af mångahanda skäl, men som alla kunna hänföras under tre klasser. Till den första höra anmärkningar i hänseende till form eller uppställning, begärta modificationer i dessa delar, eller önskad * omarbetning; alla Utskott kunna emottaga 64 Den 17 Julii f, m. återremisser af denna anledning. Till andra klassen räknar jag behofvet eller önskan af speciella upplysningar i ämnet; denna art af återremisser synes mig äfven gemensam för alla Utskotten. Tredje klassen åter innefattar sådana anmärkningar, dem anmärkaren önskar göra gällande inom Utskottet till förändring af dettas åsigter öfver sjelfva hufvudsaken, och hvarmed således kan åsyftas att återbekomma ett nytt Utlåtande af alldeles stridigt innehåll emot det föregående.
"Men om du säljer kon, kära dotter, hur går det då för de här?" Han klappade barnen, som lekte med hans långa hvita lockar. "Åh, grannarna låna oss mjölk, och vi betala igen, då vi till hösten, när Ragnar kommer hem, kunna köpa en ny ko." "Det är icke värdt, barn! Vi få fundera på annat sätt." "Jag tänkte också på en tanke!" utbrast nu Calle och klef fram ett stort steg han hade dragit sig tillbaka, då Magda kom. "Hvad tänker då du på, min stackars gosse?" "Jo, far, jag mins att Ragnar talat om att folk i England de äro så påhittiga i det landet skaffa sig pengar genom att låna på sig sjelfva. Han kallade det ändå ... hur var det nu igen"... Calle ref sig eftertänksamt i pannan. "... lifassurans, menar du väl?" "Ackurat det, far ... och han sade att man också här i Sverige kan få pengar från England mot sådan slags säkerhet. Nå, om vi nu finge tag i någon, som förstode det och ville göra sig besvär med skrifningen, så skulle jag gerna sätta ut mitt lif till qvittering se'n, begriper far, vore jag detsamma som kontanta pengar, hvar jag sattes i pant." "Min beskedlige Calle, du menar mycket väl men det går icke så till som du i din enfald tänker." "Ah, det var fasligt illa det ... annars hade far fått hela summan, när jag dött." "Jag hoppas väl att sjelf ha slutat innan dess du är ung du!" "Ja, visst är jag ung till åren, men då jag härom sistens det var ändå en fredagsqväll gick hem öfver kyrkogården, hörde jag rätt öfver kyrkan en röst, och på den litar jag..." "Herre gud, så du kan hitta på!" inföll Magda, i det hon för första gången med häpnad betraktade Calles infallna kinder... "Hvad sade då den rösten?" "Calle, Calle", sade den, och så ropade det tre gånger, "Calle, du lefver inte länge!" "Ditt hufvud är svagt, min son," yttrade fadern, "och det kommer deraf att du hela långa tiden bortåt arbetat öfver mensklig förmåga.
Se farbror, så här förhåller sig saken ...» Och som Cecilia hade den snabbaste och qvickaste tungan, nappade hon genast åt sig ordet, och, understödd af fru Hedenstam och Agnes med blickar, mimik och då och då inflickade ord, fick hon berätta hela historien och dessutom göra sina egna vältaliga reflexioner och kommentarier. Hofrättsrådet skakade på hufvudet. »Det der var en ruskig historia», sade han allvarligt. »Om barnen verkligen äro oskyldiga, ha Burströms gjort sig skyldiga till ett fullkomligt lagstridigt förfarande.» Cecilia jublade. »Hvad säger farbror!» utropade hon. »Så ypperligt! Ja, jag kunde väl tro det. Nå, men snälla farbror, hvad skall man nu allra först göra? Stämma dem ... eller ...» »Göra?» upprepade hofrättsrådet och ryckte på axlarne. »Jag fruktar att man för närvarande inte kan göra någonting. Det enda skulle vara att personligen tala med fru Burström, och på så sätt ställa saken till rätta ...» »Ser du!» utropade Agnes med en triumferande blick på systern, »farbror tycker alldeles det samma som jag ...» »Ja, men när farbror säger att deras beteende är lagstridigt, vore det väl mycket bättre att genast vända sig till de lagliga myndigheterna», svarade Cecilia ifrigt; »ett sådant der tilltag ska’ väl ej få passera utan straff. Jag hoppas att herrskapet Burström bli dömda till fängelse – ja, kanske till och med fästning?» tilllade hon med en frågande blick på hofrättsrådet. »Jag hoppas de bli dömda att ge Jonsons en hederlig ersättning – det tycker jag är hufvudsaken», sade fru Hedenstam energiskt. Hofrättsrådet skrattade. »Kära barn, troligen bli de inte dömda till någonting alls! Hvad vill ni vi skola anklaga dem för? Vi veta ju icke ens om Jonsönerna äro oskyldiga. Tills vidare är det bäst att låta saken ha sin gång, så vida man icke vill försöka med goda ord.» »Ja, låt oss då försöka med goda ord!» utropade Cecilia ifrigt. »Men någonting måste vi väl göra – inte sant, snälla farbror – man kan ju inte låta de stackars menniskorna misshandlas så der – låt oss tala vid frun »
'T fonderade Stats-Obligationer, m. m 4 1 377 — b. 1 Dec. 54. b. 2 Dec. g. 2 Dec. b. 1 Dec. 222 20 Riksgälds-Kontoret, Förslag till § i dess Reglemente, ang. understödet till staden Jönköping . — 4 1 383 — b. 2 Dec. 54. g. 2 Dec. g. 2 Dec. g. 2 Dec. » Förslag till § i dess Reglemente, äng. några af Ständerna icke slutligt behandlade ämnen — 4 1 385 — b. 3 Dec. 54. b. 3 Dec. g. 2 Dec. b. 3 Dec. 227 » Förslag till 2 §§ i dess Reglemente, i anledning af Ständernas beslut i fråga om bränvinstillverkningen 4 1 386 — b. 3 Dec. 54. b. 3 Dec. g. 4 Dec. b. 3 Dec. » om öfverlemnande till Kongl. Maj:t af nya Reglementet för 4 1 387 — b. 3 Dec. 54. b. 3 Dec. b. 4 Dec. b. 4 Dec. 231 20 » aflöningsoch Pensions-stater vid 4 1 379 — b. 1 Dec. 54. b. 1 Dec. g. 1 Dec. b. 1 Dec. » berättelse om dess Förvaltning, se Berättelse. » fullmäktiges deri Berättelse, se Berättelse. » om understöd från dess Enkeoch Pupillkassa 4 1 235 — b. 22 Aug. b. 22 Aug. g. 23 Aug. b. 22 Aug. » om reparation af dess Hus, m. m. 4 1 30 — b. 1 Mars b. 23 Febr. b. 23 Febr. b. 22 Febr. » om det till dess utgifter erfor214 215 5,6 derliga Bevillnings-belopp 4 1 371 — b. 29 Nov. g. 29 Nov. g. 29 Nov. b. 29 Nov. 8 21 Riksgälds-sedlar: om inlösen af 4 1 81 — b. 8 Apr. b. 8 Apr. b. 8 Apr. b. 8 April » om ytterligare inlösen af .. 4 1 305 — b. 11 Okt. b. 7 Okt. g. 11 Okt. g. 7 Okt. » om d:o d:o 4 1 388 b. 3 Dec. 54. b. 3 Dec. b. 4 Dec. b. 4 Dec.
Hos de få, som arbeta inom en trångare krets, eller på en enda Division, upptäckes snari den olika duglighet, hvar och en äger; och i denna ställning skall den skicklige pch flitige alltid vara viss om uppmuntran framför den oskickliga och försummeliga, D # . At den frugtan sorn blifvit yppad för tillokade Rättegångar i Hof-Rätten, om Divisionerna utflyttades, kan Utskottet icke lemna afseende. Ar den klagan, sonT fores öfver Under Domstolens åtgärd, rättmätig, så måtte det räknas for eti hårdhet hos lagen, om den, genom något slags försvårande återhåller denna klagan; är den åter o* befogad, så tillkommer det Ofver-Domstolen att näpsa den, som otidigt klagat eller dertill 'anat' sitt biträde; och på detta sätt skola ej mindre parterna sjelfva, än de förledande sakdrifvare, sorn kunna gå dem tillhanda, innan kort ofelbart afvänjas lian sådana klagomål; men att med andra utvägar, eller derigenom att Hof-Rätterna blefvo mindre tillgängliga, söka förekomma rättegångars mängd, vöre att, blott till minskande af Hof-Rätternas arbete, förblanda den verkeligen Jidandes lagliga rätt med den kittsliga klagandens Straffbara ofog. ’ i Så vida det icke må antagas, att en part nödvändigt skall med sin sak genomgå ett visst pnt(il Irrstantier, innan han upphö,rer ined fullföljden deraf, inser Utskottet ej något skäl, hvarföre tvister, då de förut stadnat vid Hof-Rätten, såsom t i J468 Den 28 Juni. såsom Tredje Domstol , na skulle, endast derföre att Hof-Rätten blefve Andra Domstolen, längre fortsättas, Det matte väl egenteligen vara öfvertygelsen om rättvisan af Hof-Rättens Dom, sorn gör att parten dervid later bero; och denria öfvertygelse lärer ej kunna rubbas, om Hof Rätten utflyttas till en landsort och utgör Andra Instantien. Utskottet tror sig således icke böra befara, att Högsta
I afseende på hvad en föreg:de talare anmärkt rör:de tiden, så får jag upplysa, att det är nödigt att ett undantag äger rum och att sockenstämma må kunna hållas samma dag den utlyses. Sådant skall icke medföra öfverrumpling, ty i vigtiga fall eller i fråga om beskattning hafva Utsk:n föreslagit nödiga åtgärder deremot, och i alla andra fall lärer icke någon maktpåliggande öfverrumpling äga rum. Den 8 Ma r s f. m. Gr. af Ugglas, Ludv.: T afseende på Frih. Nauck hoffs yttrande, att det ifrågavar. undantaget boide finnas i denna §, får jag förklara, det jag såsom bestämd förbättring betraktar Gr. Taubes förslag, att i de mål, som röra flera socknar gemensamt, öfverläggning bör ske genom deputerade från socknarna. Jag vill dock tillägga en sak i Gr. Taubes förslag, der det beter: ”Påkallas öfverläggning i ämnen, som gemensamt röra flera socknar af olika pastorat, äger hvarje socken att utse deputerade, somförsådan öfverläggning sammanträda med deputerade från öfriga socknarna å tid och ställe, som Konungens Bef:h:de eller domcapitlet förordnar.” Dertill ville jag hafva det tillägget: ”dock må vid sådana stämmor, när ett ärende första gången förekommer, intet beslut om afgifter fattas, utan skola desocknarne, som ärendet rör, först deröfver höras, och sedan genom sina deputerade, fjorton dagar efter det sockenstämman blifvit hållen i delta mål, sina beslut meddela.” Då uti de mål, som röra sockennämnd, sockenstämman skall höras i fråga om afgifter, hvilken princip jag anser vara riktig, så håller jag före, att uti sådana mål, som röra flera socknar, det icke må ankomma på socknarnes deputerade att bestämma afgiftcrna, innan sockenboerne derom sjelfve yttrat sig. Jag hemställer, om icke den af mig nu föreslagna förändringen bör äga rum. Frih. Boye, Ludv.: Lika med Frih. Nauckhoff är jag af den tanken, alt restriction i afseende på beskattningsfrågan bör stå i denna §, nemi. att vid extra-ordinarie sockenstämmor beslut derom icke må fattas; men jag får göra en erinran vid Gr.