Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu hennes belopp icke ens är gifvet, hvad skall det väl blifva af sådana voter:s-propos:r? Således, för sakens egen framgång, önskar jag ålerremiss, hvarigenom ingen betages sin rätt att, när frågan återkommer, omfatta den mening, som lämpligast synes. Frill. Cederström: Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff, och anhåller blott alt la tillägga några ord, för att bevisa beskaffenheten af de villkor, som finnas i voter:s-propos:n intagna. Den första af dessa underordnade voter:s-propos:r lyder så: Den som vill att eontra-propos:n bör innehålla ali exlra-prov.-läkare, utan meningheternes begifvande och Sundhels-collegii hörande, med denna beställning icke få förena någon annan, voterar ja’’ Jag ber att få fästa Frih. Spreng'portens uppmärksamhet derpå, att våra medicinal-författningar tydligen och klart utsätta ve » t' derbör. aucloriteters äfvensom Sundliets-collegii lällighet att disponera öfver alla inom ltiket aflönade läkare, för alt tjenstgöra der de behöfvas, och det utan afseende på inenigheternes begifvande. Den lärer väl icke komma att genom förstärkta SlatsUtsk. rubbas, denna lagstiftning, lill följe af ett beslut, som skulle involvera, att det af Ständerna nödigt befunna större antalet af läkare icke skulle få användas, der deras närvaro för det allmänna vöre af nöden. Det är ju klart, att då Ständerne beslutat tillökning i personalen, men skiljt sig i frågan om Ijenvtgöringspligt eller rätt, och om löne beloppet mellan 2Öo och 4^0 r:dr, så är lönebeloppet en statsregleris-fråga, hvilken skall med Ständernes rätt afgöras i förstärkta SlatsUtsk.; men frågorna om tjenslgörings-pligt och rätt äro af beskaffenhet alt inverka på de lagar, som för läkarevården inom Riket äro gällande och sålunda af purt ekonomisk beskaffenhet.
De större 6 månaders iänen äfö ifrån åren 1807* 1808 och i synnerhet åri8io; och inhämtas af Räkenskaperna, att dessa lån blifvit ansenligen mindskade. Specificationer öfver låne-Sunimornasårliga aftägande kan ej utrönas, titan genom en längre tideryrnd för arbetets fullgörande» §. is 1684 Deri 17 Juli. §.2, Derefter förekom under öfverläggning de beslut sora af Directionen tid efter annan blifvit fattade, 'i afseende på den vid förlidet års Bolagsstämma förordnade indragningen af utlåningarna i 3 proCents Reverser, hvarvid Herr Banco-Commissarien Brakel yttrade sig, att en viss tid borde oell lcunde, enligt hans ■tanka, utsättas, inom hvilken indragningen af utlåning uti sådana Reverser skulle vara ovilkorligen verkställd. Han ansåg för sin del 1816 års utgång dertill lämplig, och då det befinnes att lånen uti 3 proCents Reverser för det närvarande ej utgöra större summa än 657,900 R:dr, men Verkets contanta behållning, inberäknadt tillgångarna i Banken,öfverstiger 500.000 R:dr; så måste indragningen» innan denna tid utan någon olägenhet kunna ske, så mycket mera, som ytterligate afbetalningar å de större Xånen komma att ombesörjas. Directionen svarade härpå : Att ofvanätnnde tillgångar för Verket härleda sig af insättningar genom privata personer, och hvilka under sista 2:ne månaderna blifvit så ansenligen ökade; men som erfarenheten förut ofta visat, inom huru kort tid större belopp af insättningar äter medtagas, så kan man af denna anledning och dessutom i alla fall icke påräkna slik fond till inlösen af 3-Månads-Reverserna, enär andra Reverser, ställde på en månads uppsagelse, äro för insättningen utgifna och hvilka som vanligt genast infrias. §• 3- Vidare gafs tillkänna, att Revisionen, vid nogaste granskning af
Hvad som gifvit anledning till Herr Printzenskjölds anförande, torde belt enkelt vara Herr Grefve Gronhjelms, med Heres, åsigt af, att PrÖfningsComiteernes af Kongl. KammarRätten ogillade åsigter eller Den 21 April e. m. 121 förfaranden borde dragas under Kongl. Majrts egen höga pröfning, och ej, såsom hittills, af Kongl. KammarRälten afdömas med anledning af de utaf dess RevisionsContor gjorde anmärkningar. Af de kunskaper och den skicklighet Herr Printzenskjöld eger, hade man väntat ett grundligt utredande af skälen emot och för denna förändring af forum för mål, som blifvit handlagde af, det sig sjelf beskattande, Folkets högsta instans; ej blott ett contra-anfall emot dem, sorn våga tänka på någon inskränkning af Kongl. KammarRättens makt; ett välde för mycket solid, för att behöfva ett larmrop till sin räddning, och som, om än någon förändring i följd af 1809 års Constitution skulle kunna komma att framdeles lagenligt till väga bringas, ej bör tro sin glans fördunklad genom en jemkning, som befunnits nödig för harmonien af de constitutionella förhållanderne; en jemkning, som öfvergått sjelfva thronell, lill Konungs och Folks gemensamma trefnad och förkofran. Justerades PleniProtocollen för den i5 och 21 sistlidne Januarii, samt den 26 i samma månad förmiddagen. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Betänkanden: Från StatsUtskottet: Af den 21 sistlidne Mars: N:o ()3. I anledning af gjord anmärk - 122 Den 21 April e. m. ning vid Utskottets Betänkande N:o 22 rörande Slotts,Snickaren J.
» Handarbetets vänner » ha under en följd af år inlagt betydande förtjenster om inhemsk konstoch hemslöjd af vidt skilda arter, ej minst genom underhållandet af en kontinuerlig utställning på platsen, i den välkända lokalen vid Brunkebergstorg. Emellertid hade föreningen än ytterligare under förra veckans lopp anordnat en andra exposition i arfprinsens palats invid Gustaf Adolfs torg, hvilken omfattade en mängd dyrbara och stilfulla alster af qvinlig slöjd, som ej förr varit härstädes utställda och derför ' ock erbjödo så mycket större intresse. Den svenska konstväfnadsindustrien har på de senare åren tagit stort och glädjande uppsving. D e många stilfulla prof på dukagångskrabbasnårsoch flamska möbelväfnader, i hvilka man upptagit och på ett synnerligen lyckligt sätt fullföljt mönstermotiv från de gamla allmogeväfnaderna, och hvilka utgjorde ett af de vigtigaste elementen på här omnämda utställning, gåfvo den samma en särdeles färgrik och lysande pregel. D e präktiga portiererna af rödlakan, synnerligen effektfulla och dekorativa stoffer i en modern rumsinteriör, falla äfven under samma afdelning. En särskildt liflig uppmärksamhet tilldrog sig, som lätt förstås, en samling föremål, tillhörande det möblemang, som konung Oscar på sin nyligen firade 60 års dag erhöll som gåfva af drottningen och hofvets uppvaktande damer: ett par helväfda gardiner i djupt rödt med smalare ränder i samma färg — endast något blekare — samt uppoch nedtill breda stilfulla bårder i lifliga färger (en ovanligt vacker dukagångsväfnad med gobelinmotiv, som väckte allmän beundran); vidare ett fönstertäcke i korsstygnsbroderi, äfven detta i gobelinstil; en divan monterad i röd schagg och klädd med äkta gobeliner m. m. A f synnerligen konstnärlig verkan var den stora, dyrbara mattan i flossaväf, som bredde sig under det kungliga möblemanget, men så har den ock en konstnär att tacka för sin tillkomst, då professor Julius Kronberg komponerat både mönstret och färgsammanställningen i den samma. Denna matta kan afgjordt betecknas som utställningens förnämligaste prydnad.
dukar voro hans specialitet, — han knöt dem 491 med en utstuderad vårdslöshet. Nu såg han en smula sliten ut, med en rätt ålderstigen slokhatt på hufvudet, och det var inte utan att han hade snedgångna skor. Jag började tro, att det låg en hel historia mellan den gamla tiden och den närvarande. Nu vände sällskapet om och kom rätt emot mig — långsamt tågande som förut. När jag tog den gamle gossen i hand och fick se honom in i ögonen, fann jag honom sig lik som förr. Samma barnögon, samma fina leende. Men han hade en svart smal halsduksremsa, och den var inte ny i går. Jag slöt mig till karavanen, och han talade, upplifvad af att ha träffat mig. Hans röst hade kvar den gamla tonen, han talade lågmäldt, saktligt, i omsorgsfullt tillsvarfvade meningar, som om han stod på en kateder och skulle föregå eleverna med godt exempel. Han var, som jag såg, ute och promenerade med barnen. Detta var de tre äldsta. De hade ännu en liten syster där hemma. Och jag kunde förstå, hur mycket göra man hade i ett så p.«ss stort hushåll — han hade tagit för vana att gå ut med barnen på morgnarna, innan han gick upp på sitt ämbetsrum, — ingen annan hade tid med dem. Gossen, som höll honom i rocken, hade ett blekt ansikte med sin pappas milda, klara ögon. Han gick tyst och beskedligt, höll sig fast med ett stadigt tag och såg framför sig med något lillgammalt i uttrycket det draget hade han ej efter fadern. De andra barnen voro mindre lätta att hålla styr på. De ville gå i rännstenen eller hoppa in på gräsmattan. Och medan han talade med mig, måste han oupphörligt afbryta för att befalla eller förbjuda dem något — » låt bli, Tage! Nej, du får inte! — Gå inte dit, Emma! — Hör inte Tage? Gå beskedligt — akta dig för hästen », och så vidare. Ja, han var kvar i posten och avancerade långsamt, mycket långsamt. Har väntat löneförhöjning, men får vänta på den ännu ett par år.
Det torde icke fordras mycken bekantskap med lagstiftning i näringsvägoch dennas tillämpning, för att (inna alt de absoluta grundsatserna här fordra undantag, om icke de ofta skola verka motsatsen af deras syftemål, och att bestämmelserna i lagbuden aldrig kunna blifva så fullständiga, att icke jemkningar vid tillämpningen mäste medgifvas. Endast då kan man med skäl säga, att i näringsförvaltningen nåd eller godtycke t rädt i stället för rätt, när gilltiga skäl saknats för de beviljade undantagen, eller alldeles likartade frågor olika afgjorts; men dertill lemna de af Utsk. anförda exempel ingen anledning. Jag torde endast behöfva erinra, att det ej är samma förhållande, örn tull-lindring beviljas ett hushål Is-sällskap , sorn för förbättring af ortens utsädessort införskrifver ett mindre parti säd af ulmärktare art , eller om denna lindring 111— sträckes till all införsel af samma sädesslag,— om lindring i afgifter eller friheter vid införsel af vissa skeppsinventarier beviljas för byggande viii Svenska skeppsvarf af fartyg för utländsk räkning, hvilka i annan händelse blifvit obyggda., eller om samma lindring och frihet blifvit utsträckta till den inhemska consumlionen. Mea deremot underställer jag II. R. o. Ad:s omdöme, hvad inflytelse på den politiska moraliteten det skulle äga, om nationen vande sig att se dess B en i J u Li e. in. ombud, såsom ledamöter af Const.Utsk., anmärka' eller åtminstone stillatigande låta passera anmärknrr öfver åtgärder, af alldeles lika beskaffenhet med dem de sjelfve till egen förmån yrkat. Derföre måste jag uttrycka min förundran öfver, att bland reservanterna sakna 2:ne medlemmar af Utsk., hvilka, på sätt de 4 afskriften af K. resolutioner utvisa, jag härhos får till prot. aflemna*), sjelfve sökt och vid de 3 tillfällena erhållit dylika undantag ifrån allmänna näringsstadganden, hvilka af Utsk. blifvit så skarpt klandrade.
Hvad åter beträffar att jag skulle begått en inconseqvens deruti, a<t först säga att grundlagen borde efter ordalydelsen tolkas, samt sedan ingå uti en förklaring öfver hvad med ordet ”statsverket” menades, så får jag fästa Ilr Lelrdns uppmärksamhet derpå, att jag sade, att om man ville anse att med statsverket förstods alla Statens embetsverk, så kunde icke någon enda person, som vore redovisande eller njuter inkomst eller lön uti något af Statens embetsverk, utses till revisor eller fullmäktig i Stalscont. Banken eller Riksg.cont. För det andra har jag sagt, att 0111 praxis icke öfverensstäinde med grundlag, så vore den olaglig och borde frånträdas; och slutligen har jag sagt, att 0111 man ined statsverket ville förstå Stats-conl., hvilket genom jemförelse med \1 §:n Riksd.Ordn. syntes sannolikt, emedan lili denna § Stals-cont. står i sammanhang med Banken och Riksg.cont., så skulle detta i afseende på Hr af Tuneld leda till det resultat, hvartill jag kommit. Jag har således icke sjelf tolkat grundlagen, utan endast sökt visa, alt huru man än må tyda den, sä vore Hr af Tunelds val olagligt, och tror mig derföre icke hafva begått någon iuconseqvens. Till svar å hvad Hr Ehrenhoff till mig hemställt får jag förklara, att jag icke grundat min begäran, alt Hr von Troil måtte inträda i Hr af Tunelds ställe, på Dagligt Allehandas auetoritet, ty jag har aldrig påstått något sådant, hvilket Ilr Ehrenhoff kunnat inhemta, om han behagat genomläsa min framställning, utan jag har endast hemställt till R. o. Ad:s beslutande, huruvida Hr von Troil bor - 4° Den 8 Maj f. m. de intaga Hr af Tuneids plats, eller om hela valet borde gå om. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Sedan Hr afTuneld re dan afsagt sig den honom uppdragna befallning, så tror jag för min del alt det nu är alldeles öfverflödigt att vidare orda 0111 denna sak.
Se vidare Civile Tjenstemän, Stats-Reglering. • ■ - 46 — £L W »å ** CIQ 03 “ 03 t»- g 2 CD SL 15 ta B CD 3 — O CD g; S P? 2 E. s SL o CO (fl CD !-*• r* 5’ qq p' qq fa' ta P P CD-* CD-*« N:0 N:o Sid. Engelblom, se Eftergift. En-per-mille-afgiften, om tillökning i anslagen till Wadstena Krigsmanshusoch Amiralitetskrigsmans-kassan för den till Statsverket indragna rusthållsoch 117 4 1 155 Enskilda Banker, se Privat-banker. Enström, om pension på allmänna - lndragnings-staten för Kornetten Johan 67 4 1 167 33 Entreprenad-auktioner för Statens räkning, angående förändrade föreskrifter beträffande — 8 — 4 Svar på återremiss — 8 — 29 — Eskilstuna Kanal, om utbetalning af innestående anslaget till byggnad af — 4 1 156 Eskilstuna Kungsladugård, om upplåtelse af en tomt, tillhö- rande 56 4 1 61 — Expeditions-taxan, den 30 Nov. 1855, angående ändringar i . — 7 2 30 — Expedilions-taxa för Banken, se Banken. Exposition i Paris af race-djur och landtmanna-produkter, om anslag till bestridande af kostnaderne för Sveriges deltagande i 92 4 1 141 — Expropriations-lagen, om ändring i 7 1 21 “ F. Fabriker och Handtverk, om ändring i Kongl. Kungörelsen den 22 Maj 1852 om minderårige personers användande vid — 8 — 103 — Fabriksoch Handtverks-Ordningen, om ändring i — 8 — 102 — Biks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. g Sr* cn P-i P aq (T. tö CT> CO p" Bidd. o. Adeln. PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet.
Prat. 184S, 7 Sami. 1 Afd. 36 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande, N:o log. de på stånd eller bostad, hade likväl Utskottet, utan att motionen dertill föranledde, företagit sig att föreslå förändring, der sådan ej blifvit påkallad, samt införande af nya stadganden i den syftning, som motionären aldrig anvisat. Någon förändring af testamentsfriheten utaf ärfd fastighet i stad vore nemligen ej ifrågasatt; och den inskränkning, som i denna del blifvit föreslagen, vore derföre helt och hållet i strid med motionärens afsigt, den der allenast skall varit: 'att äfven för borgare, ofrälsemän i städerne, samt dem, som tillhöra Preste-Ståndet, inskränkningen i disposition af förvärfd faslighet samt ärfda och förvärfda lösören måtte upphäfvas’, samt alt ”inskränkningen i dispositionsrätten öfver ärfd jord eller fastighet; vare sig å landet eller staden, skulle qvarstå, såsom för närvarande, eller lika för alla medborgareklasser ulan afseende på stånd eller hostad. Härmed bereddes i möjligaste måtto enhet och öfverensstämmelse i förhållandena; och har Herr Dalman hemställt, om icke, för vinnande äf omförmälda syftemål, nedannämnda lagrum borde erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: 17 Kap. Ärfda-Balken. §• All aflingefaslighet å land och i stad samt alla ärfda och förvärfda lösören må man bortgifva eller testamentera till hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar. Dock der omyndig bröstarfvinge är” etc. ”5 §. Af ärfd fastighet i stad må ej någon gifva i testamente mer än hvar sjette penning, der bröstarfvinge lefver efter. Har man ej bröstarfvinge, ulan andra inländska arfvingar, ege då makt att gifva hälften af den fastighet man i staden ärft; äro ej inländske arfvingar, utan utländske allena, då må man gifva alltsammans till inländsk man.
Län och på Dalsland, angående: B. IV. 276, 489, A. 489. Ruckman, C. E., Häradsskrifvare, angående ersättning af allmänna medel till honom för den förlust, han lidit derigenom att hans innehafvande boställe blifvit för högt uppskattadt: B. X. 3,60, A. 61, E. 161. Rudenschjöld, Friherre Thorsten, dess yttrande: VIII. 11. Rust-hållare, angående förändrade föreskrifter i afseende på deras skyldigheter, dels då manskapet beordras till fång-bevakning, dels under krig: B. VIII. 269, 375, A. 375- —, angående rättighet för dem att medelst krono-skjuts få soldatrnunderingarne transporterade till och från möten: B. V. 445; VI. 428, A. 428- Rust-hållares befriande från underhållande af tross-vagnar och från aflönande af tross-kuskar, angående: B. VII. 224, 301, 343, A. 343 — li - im Rust-hållares åligganden samt deras och manskapets vid indelta kavalleriet ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, angående lifgifvande af ett sammandrag utaf gällande författningar rörande —: B. VT. 282, 431, A. 431. Rusthålls-delegare, angåeude fördelningen dem emellan af ansvaret för rustnings-hästens vård och. skötsel: B. IV. 472, A. 493. Rusthästarna, angående förändrad behandling af frågor om ansvar för vanskötsel af rust-häst samt om upphörande af visitationer derå: B. IV. 472, A. 493; U. V. 445; VI. 428, A. 428. Rustnings-hästens vård och skötsel, angående ändring i Kongl. Brefvet den 25 Augusti 1800, i fråga om fördelningen särskilda rusthålls-delegare emellan af ansvaret för —: B. IV. 472 _ A. 493.
Som det likväl icke sällan inträffar, att lagfart meddelas å annan fast egendom än som genom köp, skifte eller gåfva förvärfvats, såsom t., ex. å sådan, som medelst arf eller testamente erhållits, så hafva, vid tillämpningen af ofvanberörda stadgande uti dylika fall, enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit anmäldt, olika åsigter om författningens mening, så väl vid Underdomstoiarne som inom Hofrätterne, gjort sig gällande; och då, till undanrödjande af villrådighet i detta hänseende, ett förtydligande synes vara af nöden, samt Rikets Ständer ansett, att fastebref, då det, efter ansökan, meddelas å ärfd jord, icke bör vara underkastadt enahanda stämplade pappers-afgift, som för dylik, på grund af köp eller byte utfärdad handling finnes föreskrifven, enär, i fråga om arf, Statens rätt genom boupptecknings-kartering synes vara behörigen iakttagen, hafva, i öfverensstämmelse härmed, Rikets Ständer funnit rubriken fastebref, 1 morn., böra erhålla den förändrade lydelse, bilagde förslag innehåller. Vidare stadgas uti 2 mom. under ofvannämnde rubrik att, i händelse fastebref anmäles vara förkommet, då det inför domaren skall uppvisas, det bevis eller protokolls-utdrag, som i stället företes, bör, om det skall gälla, vara med stämpladt papper försedt till lika belopp, som det, hvarmed det förkomna fastebrefvet bort vara belagdl; men då en sådan dubbel karterirtgs-skyldighet icke synes vara med billighet öfverensstämmande, samt tvifvel derom att ett förkommet fastebref varit på föreskrifvet sätt karteradt numera icke torde kunna uppstå, enär det åligger domare alt, vid insändande till Hofrätt af Underdomstolarnes renoverade lagfarts-protokoll, behörigen redovisa det lör dithörande handlingar och deribland fastebref använda stämplade papper, hafva Rikets Ständer funnit berörda moment böra ur författningen uteslutas.
Stora saker, som angå rikens förhållande till hvarandra, hvad röra de ett ungt, vackert fruntimmer. Blomstra dervid några blommor för dig, så plockar du dem blott, och har ingenting att göra med den jordmån, hvarur de uppspirat.“ „Nej, Carl, nu talar du så, som jag ej älskar att höra dig tala. Vare sig i det stora eller det lilla, så vill jag bjuda till att, så godt jag förstår, söka det rätta, och se,“ hon löste smycket ur sitt hår, der Carl fästat det, och nedlade det i dosan, „jag vet ej, jag förstår ej, men jag anar att detta ej bör tillhöra mig, och på mitt hufvud hvilar det aldrig, så länge jag det tror.“ „Så stolt, så spotsk,“ smågycklade Carl artigt, hvilket åter misshagade Cecilia såsom svar på hennes rena allvar. Men hon tillade ännu med samma allvar: „Carl, svara mig rigtigt och sannt, är det rätt, är det ärligt att behålla den der gåfvan? Får jag icke återge den?“ „Åh, min täcka brud, icke behöfver du vara så blygsam och tro att dina ögons glans fördunklas af juvelernas. Min önskan är att du icke gör dig till ett mål för åtlöje och tadel, genom att begå den oartigheten att återsända smycket.“ Cecilia teg och lemnade rummet liksom för att fortsätta sin påklädning; men det varade en stund innan hon kunde åter vidtaga denna sysselsättning. Hon måste dock gripa sig an dermed och var snart färdig, under det allt det nya, skimrande och ovanliga för den, nästan i ordets fulla bemärkelse, från ödemarken komna, skingrade hennes oroliga tveksamma tankar. Efter trenne dagar, tillbragta under idel lustbarheter, kallades Margaretha om morgonen in till Fru Catharina. Hon satt hög och stolt som till doms, och Margaretha kände en hemlig bäfvan då hon nalkades henne. „Margaretha,“ sade modren med någon stränghet i rösten, „åratal har jag haft tålamod med dig och föredragit milda medel framför stränga, för att återföra dig till förnuft och skona dig för verldens tadel, ehuru du ej varit värd denna godhet. Nåväl, nu yppar sig ett tillfälle att göra allt glömt och förlåtet.
Likaledes har Friherre Staél von Holstein, F. W., uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (JV5 230), vrkat, att Stats-Utskottet måtte taga i noga öfvervägande, om icke södra stambanans dragande från öfra ändan af sjön Salen vid Alfvestad genom Kråkebodalen till Jönköping skulle för trafiken vara vida förmånligare, än åt Nässjö, och om ej genom en sådan förändring i planen en stor besparing i anläggningsoch underhålls-kostnad kunde vinnas. Med afseende å angelägenheten deraf, att den del utaf södra stambanan, som skall förena Jönköping med Falköping, så skyndsamt som möjligt blefve färdig, hafva särskilda motioner inom samtliga Riks-Stånden blifvit väckta derom, att nödiga medel förskottsvis må varda anvisade för fullbordande af sträckningen mellan Mullsjö och Jönköping; varande dessa motioner afgifna: hos Ridderskapet och Adeln: af Grefve Hamilton, Jacob Essen, som (i mot. JV3 5) föreslagit, att Rikets Ständer måtte anslå den summa af ungefärligen 2 millioner R:dr, som erfordrades till ifrågavarande jernvägssträckning, af hvilken summa en half million tarfvades i början af instundande Februari och återstoden under den öfriga delen af innevarande år; hos Preste-Ståndet: af Doktor Almqvist (mot. JVJ. 3), med hvilken sig förenat Doktorerne Säve och Carlander, Prosten Lundholm samt Kyrkoherden Ollerström, under yrkande, att Rikets Ständer malte, i afräkning å blifvande anslag till jernvägsbyggnader under nästa statsregleringsperiod, anvisa nödiga medel för jernvägens fullbordande från Mullsjö lill Jönköping, att utgå under innevarande år och till en början 500,000