Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Revisorer hafva vid granskningaf Redovisningen för det lill Spanmåls-undsättningar inom Landet efter 1828 ars missväxt lyftadc Creditiv, jemte Allmänna Magazinslnrättningens försträckningar i samma afseende, bland annat anmärkt, att för Upsala Län 600 Tunnor Korn ansetts behöflige, ehuru allenast 39 \ Tunnor deraf åtgått. Af denna anmärkning har Eders Kongl. Maj:ts och Rikets StatsContor behagat lemna Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande del, för alt underdånigt utlåtande afgifva. Af sådan anledning anser Konungens Befallningshafvande sig endast böra här bifoga en bestyrkt afskrift af den underdåniga Skrifvelse, hvarmed till Eders Kongl. Maj:t Dess Befallningshafvande den 13 Januarii 1827 ingått, hvaraf inhämtas, det ingen annan undsättning ansetts för Länets innevånare erforderlig, än att utaf det i Länets KronoMagazin förvarade Kornförråd få emot contant betalning efter af Eders Kongl. Maj:t Nådigst bestämmande pris, till utsädes behöfvande försälja erforderlig qvantitet Korn. Genom Nådigt Bref den 3 Februarii 1827 har Eders Kongl. Maj:t Nådigst täckts tillåta, alt af berörde Korn få i sådant ändamål och på sådant sätt disponera 600 Tunnor. Detta belopp utgjorde ungefärliga öfverskoltct af behållningen, sedan 1,200 Tunnor på våren skolat försändas till Gripsholms Magazin, till utsädes-behof för innevånare i Nyköpings Län.
Detta kan icke vara annat än rigtigt såvidt de egentligen kyrkliga ärendena angår, hvilka kyrko - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. 9 kyrkooch skolrådet handlägger och hvad de till folkundervisningen hörande ärendena beträffar, så lärer lämpligheten af Kyrkoherdens ordförandeskap så mycket mindre böra ifrågasättas nu, då lian, om Kommitterades förslag vinner bifall, skulle befrias från bestyret med ledningen af kommunens borgerliga angelägenheter, och således får vida mera tid och ledighet än förut att egna åt uppsigton öfver folkundervisningen. Den nya kommunal-institutionen, Landstinget, som för hvarje län skall ega att rådslå och besluta om dess gemensamma angelägenheter, i afseende på den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars förkofran, kommunikationsväsendet, helsovården, undervisningen o. s. v. består enligt de Kommitterades förslag af representanter från länets samtliga såväl städer sorn härader eller tingslag. Städernas representanter väljas omedelbart af allmänna Rådstugan eller Stadsfullmägtige, landets åter i allmänhet medelbart inför Härads-rätten genom elektorer från de särskilda kommunerna, men om någon sådan omfattar ett helt tingslag väljer den omedelbart. I afseende på representanternas antal, så eger det olika förhållande rum emellan landsbygden och städerna, att en stad med lika stor folkmängd som ett tingslag, sänder dubbelt så många representanter som detta. Ombuden väljas för två år och hälften ombytes hvart år. De erhålla intet arfvode, endast resekostnadsersättning. Ordförande utses för hvarje lagtima Landsting bland dess medlemmar af Kongl. Majit. En gång om året i September månad sammanträder Landstinget till lagtima möte, som i allmänhet hålles i länets residensstad och kan räcka i 6 eller högst 8 helgfria dagar. Urtima möte kan endast ega rum tillföljd af beslut vid föregående lagtima möte eller då Kongl. Maj:t det påbjuder, men får i ingen händelse hållas förr ån två månader efter lagtima mötes slut, eller i allmänhet förhandla andra ärenden än dem, för hvilka tinget blifvit sammanlralladt. Yid alla Landstingets sammanträden eger Landshöfdingen vara närvarande och deltaga i öfverläggningarne, ehuru ej i besluten.
Kungörelse angående den, under Kongl Maj: ts resa till Norge, i Nåder tillförordnade Regering. Stockholm den 30 augusti 1825 Då Vi med den Högstes bistånd skall göra en resa till Norge och regeringsärendena skall ha sin vanliga gång under Vår bortovaro, förordnas följande personer: Till ordförande Vår kärälskelige Son Kronprinsen samt Justitiestatsministern greve Fredric Gyllenborg, En av rikets herrar greve Mathias Rosenblad, En av rikets herrar greve Anders Fredric Skjöldebrand, Hovkanslern David von Schulzenheim. Skulle Vi finna nödvändigt att Kronprinsen gör en resa eller på andra grunder inte kan delta i regeringsarbetet må Regeringens ledamöter föra regeringen. Skulle någon av dem genom sjukdom eller annat laga förfall hindras tillkallas någon annan av Statsrådets ledamöter att inträda. Stockholm den 30 augusti 1825 CARL JOHAN Cirkulär hur förfaras bör då vid Nämndemanna val två eller flera personer fått lika många röster. Stockholm den 31 augusti 1825 Vid nämndemansval inom Mörrums och Ellerholms församlingar inträffade det att två personer fått lika många röster. Hovrätten över Skåne och Blekinge har anhållit om Kongl Maj: ts föreskrift, hur man skall bete sig. Ändringen i Rättegångsbalken den 18 december 1823 avsåg inte en sådan händelse. Nu förklaras att lottning genast skall anställas innan valförrättningen avslutats. Stockholm den 31 augusti 1825 H af STROKIRCH Kungörelse angående befrielse från Lotsoch Båtavgifters erläggande för sådana Fartyg som har sandsten som huvudlast. Stockholm den 22 september 1825 På förekommen anledning har Kongl Maj: t tillåtit befrielse från erläggande av allmän Lotsoch Båtavgift, för svenska fartyg som innehar järnmalm som huvudlast eller gå barlastade att hämta gruvlast. Samma gäller svenska fartyg som har sandsten som huvudlast. CARL af WIRSÉN Kungörelse, att den, under Kongl Maj: ts frånvaro, i Nåder tillförordnade Regering kommer att upphöra. Stockholm den 25 oktober 1825. Sedan Vi nu lyckligen anlänt från Vår resa till Vårt Konungarike Norge kommer den tillförordnade regeringen att upphöra. Till yttermera visso har Vi detta med egen hand underskrivit och med Vårt sigill bekräftat.
Anser man för närvarande allmänheten dermed tjent, är det den upplysning i religieusa ämnen, som för vårt uppväxande slägte och för de mindre odlade folkclasser är nyttig, eller är saken af så liten vigt, att det kan vara likgiltigt att derå vara upmärksam, blir det säkert framtiden, som både känner verkan häraf och skall fälla deröfver opartiskt utslag. Ytterst anhåller jag, att detta mitt yttrande må åtfölja det Betänkande, som till Riksens Höglofl. Ständer ifrån Utskottet kommer att i detta ämne afgå. Härmed förenade sig Doctor Falk. Herr Professoren Doctor Wijkman upplyste, att Herr Biskoppeu Doctor Rosensteins yrkande vid förra Riksdagen om Censur af smärre Theologiska Skrifter endast hade afseende på Cathecheser, Predikningar och sådane Theologiska Skrifter, som oftare komma i den mindre upplyste allmänhetens händer, men att Biskoppen hade ej dermed åsyftat någon Censur af Theologiska Skrifter, då de äro egenteligen vetenskapligen behandlade; hvilken Censur Herr Doctorn äfven för sin del ej kunde medgifva. Herr Öfver Hof-Predikanten Doctor Lilljenwalldh yttrade: Jag misskänner alldeles icke det aktningsvärda nit för religionen, som förmått Herr Professoren Doctor Faxe till sitt nu afgifna yttrande, och hoppas att ej heller af honom blifva misskänd, då jag måste förklara mig af en helt stridig tanka. Det är endast tidens befallande omständigheter, som nu påbjuda en inskränkning af tryckfriheten i afseende på de ämnen, som röra Sveriges relationer till främmande Magter, men, om jag ej misstager 86 Riksdagen 1810. mig, fordra just samma omständigheter, att i religieusa ämnen ingen sådan inskränkning må äga rum. Det är ett ändamål med tryckfriheten, att en fri undersökning i vetenskaperne må leda till dessas tilltagande förkofran; den theologiska vetenskapen bör lika litet som några af de öfrige beröfvas en sådan förmån, och det skulle ge anledning till de ohehagligaste misstydningar, om vi för den hegärde något undantag, hvarpå den visserligen icke heller skulle vinna.
Orsaken till olikheten i redaktion mellan 1 § och denna beror derpå, att den förra angår i Rätten inneliggande handlingar, såsom domböcker m. m., hvilkas förfalskande är af den grofva beskaffenhet, att brottet är tillräckligt ådagalagdt genom sjelfva förfalskningen och icke behöfver vidare intygas. En handlings omskrifning innefattar icke i och för sig sjelf tillräckligt bevis på brottslighet: det först sedan denna handling blifvit begagnad som brottet kan anses hafva egt rum. Detta är orsaken till de olika ordalagen i de båda gg. De härefter först till bifall och sedan till återremiss i förev:de g framstälde propos:rne besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå förstnämnde propos. förnyades samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej. Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Den 26 Augusti. 135 Hr Cederschiöld begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: Den som bifaller 2 g af den i LagUtsk:s Betänk. N:o 40 föreslagna författning ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri jemte missbruk af förtroende samt annan oredlighet, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot förenämnde g gjorde anmärkn:r föranleda till densammas återremitterande. Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer Ja — 20. Nej — 16. § 3. Hr Cederschiöld: Denna § är behäftad med samma fel som den föregående. Jag anser således att äfven denna borde återremitteras, men då jag af den förra voteringens utgång funnit, att R. o. Ad:ns majoritet anser lagstadgandet klart och tydligt, återstår för mig icke annat än att inlägga min reservation; och jag är öfvertygad att många jurister skola lika med mig finna denna § vara af den beskaffenhet, att den ej bordo göras till gällande lag. Förev:de § bifölls. §§ i, 5 och 6. Dessa §§ biföl los. § 7. Hr Cederschiöld:
Och då är det fråga om, hvilket som är farligast, att låta jungfrun skära sig extra skifva af steken eller lemna barnet i det ögonblick, det som bäst behöfver sin mor. Det är nu icke fråga om att en eller annan gång försumma barnet — det skulle j u föga betyda. Men då man alltid måste läsa upp hvad man läst igen, så blir det rätt ofta att springa från det ena till det andra. Visserligen kan man indela sin tid, så att allt skulle kunna medhinnas i rätt ordning, men rubbningar inträffa alltid, äfven i den bäst anlagda plan, kelst der små barn finnas, som man omöjligt kan tvinga att på gifna tider sofva och äta. Likaså rubbas genom sjukdom, gästers ankomst o. d. den vanliga ordningen. Ä r då tjenstflickan icke van att det ringaste reda sig på egen hand, blir det rätt obehagligt för värdinnan, oafsedt att jungfrun kanske just då, när hon kommer öfver något, passar på att taga sin skada igen. Det skulle för öfrigt vara högst-obehagligt att hafva i sitt hus en tjenare, för hvilken man skulle behöfva läsa undan allt utom eld och vatten. En sådan vore det bäst att så fort som möjligt göra sig af med. Ganska ofta händer det, att ett vid bordet börjadt samtal omedelbart fortsattes; ofta nog har mannen kanske icke någon annan tid att egna sin hustru än några minuter strax efter maten. Det blir då åter igen fråga om, hvilket som är farligast, antingen att den der extra stekskifvan, några bitar socker eller återstoden på syltassietten komma på villovägar, eller att mannen, som ständigt måste tala vid en hustru, hvars tankar äro i skafferiet, eller som rent af afbryter samtalet, emedan hon måste ut i köket för att rädda några öfverlefvor, att han ledsnar dervid och icke bryr sig om att tala vid en så ointresserad person. Slutligen skulle ju en gift qvinna på detta sätt blifva en riktig slaf af sin hushållning. Icke ett ögonblick skulle hon få för sig sjelf, knappast nog för man och barn.
M. närmare behagar bestämma, förvaltas oell redovisas samt räkenskaperne deröfver revideras, i likhet med hvad i afseende ä allmänna medel stadgadt är, besvarades denna propos. med starka nej blandade med ja; och då Hr Landtm, i anledn. deraf hemstälde, om R. o. Ad. afsloge hvad Ulsk. i 2:dra punkten föreslagit, ropades starka ja, jemte åtskilliga nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. Sedan numera R. o. Adis till MedSlånden afsönde deputation hade återkommit, yttrade H. Ex. Hr Gr. Wachtmeister: Till följd af R. o. Adis oss deputerade gifne uppdrag, hafva vi till resp. MedStm öfverlemna! ett prol.utdr., innefattaude R. o. Adis beslut, i anledn. af de inom hufvudstaden timade oroligheter. Såsom depulationens ordf. får jag nu äran till R. o. Ad. återföra de öfriga Stms helsning och uttrycken af deras förtroende och välvilja. Derjemte får jag tillkännagifva, att de uttryck, hvarmed MedStm besvarade vära meddelanden, syntes utvisa ett allmänt instämmande uti de känslor och tänkesätt, som hos R. o. Ad. framkallat berörde beslut. Föredrogs ånyo LagUtskis d. 11 och 18 dennes på bordet lagda betänk. Nio 27, i anledn. af K. M:s nåd. propos. Den af Hr Agrell vid delta betänk, fogade reservation upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade: Jag hade ämnat framställa några mindre vigliga anmärkmr emot förevar, betänk., men då jag nu hört en lagfaren man anmäla sig, och jag förmodar lian äfven ämnar yttra sig mot detsamma samt troligen gör det vidsträcktare och grundligare, än jag kunnat göra, afstår jag ordet tills vidare. Hr Akerman, Fredr.:
Det är icke Konungen personligen det är fråga om, utan endast om den fortlefvande institution, som heter Konung. Och så mycket mindre kan jag förstå den ädle Frihrns tvekan, som Konungen ju redan är Konung i Norge, och det således aldrig kan blifva fråga om detta rike, till hvars förening med Sverige samtycke redan är lemnadt. Och detta torde vara så mycket klarare som en annan § i R. F. talar om huru skall förfaras då Konungen reser ur Sverige och Norge. I förslagets ordalag torde således icke något giltigt skäl till dess förkastande finnas. Hvad Hr Lagerhjelm talat om, att Konungen icke kunde ingå i afhandlingar med främmande makter, så är derom icke nu fråga, ty det nu föredragna förslaget berörer icke den 12:te §:n. Jag lyckönskar Sverige att den talare, som näst före mig yttrade sig, icke är en af Konungens konstitutionella rådgifvare, ty då skulle det, efter mitt förmenande, vara illa bestäldt med landets säkerhet. Hans yttrande att Konungen, utan att höra sitt Statsråd, skulle kunna besluta att blifva Konung i främmande land, förefaller mig dock så besynnerligt, att jag antager detsamma vara tillkommet af förhastande. Skulle så icke vara, tror jag att ingen af dem, som här yttrat sig, talat så för saken, U. IV. 4 50 Den i April e. m. ty om något så abnormt kunde hända, är det hög tid att ett stadgande införes, som deremot uppställer hinder. De af öfrige talare framställda erinringar hafva icke heller, så vidt jag förstår, någon giltighet, hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Frih. Alströmer: Ilr Dalman har påbördat mig yttran den, som jag icke haft, då han säger att jag ansett att Konungen skulle genom detta förslags antagande upphöra att vara Konung i Norge. Detta måste jag bestrida. För öfrigt må det vara att jag blir ensam om min åsigt, men jag måste dock vidhålla densamma. Gr. Sparre, Erik:
Ifrån 1763 till freden i Amiens 1802 vexte Englands manufakturer och handel hastigare än åkerbruket; hvarföre landet allt mer blef beroende af främmande spanmålsinförsel. Kriget, Napoleons dekreter, som försvårade tillförseln, en hastig tillökning af kapital, sedan Engelska Banken år 1797 blifvit tillsluten för utbetalningar i specie och pappersmyntet för en längre tid blef rådande, allt detta, med flere andra omständigheter, bragte innom kort upp äfven åkerbruket i bredd med manufakturerna, men höll tillika priserna vid en konstlad höjds hvilken åter vid allmänna freden följdes af ett hastigt fall. – Åkerbruksintresset fordrade då en strängare användning af de gamla Engelska spanmålslagarnas princip, och genomdref år 1815, ej utan häftig strid, i Parlamentet en Bill, hvarigenom en graderad skala af tullafgifter infördes, aftagande i den mån hempriserna stego, stigande i samma mån, som dessa aftogo. Hempriset på hvete, då import kunde äga rum, bestämdes så högt, som 80 shilling per quarter 80. En ny Parlamentsakt af 1821 satte nämnde hempris på hvetet till 70 sh. – och Akten af år 1828, ännu gällande, bestämde det till 64 sh. Åkerbruks intresset har med alla dessa försök hoppats att kunna upprätthålla och stadga spanmålspriset. Motsatsen har följt; och åren sedan 1815 visa en föränderlighet i spanmålspris, förderfligare än i någon tidrymd af Englands senare Historia 81. – Till detta faktum må bifogas följande yttrande af en, som det synes, behörig domare. Vi äro, säger han, inga advokater för en fullkomligt fri införsel af främmande spanmål. Om tionden, fattigtaxorna, och andra lokala besvär, som nu isynnerhet tynga på åkerbruket, blefvo jemnade, så att de träffade lika äfven de andra samhällsklasserna, så skulle tydeligen all åkerbrukets rätt till en skyddstull försvinna.
Med anledn. af Hr Hjertås yttrande får jag till en början erinra, att ehuru 1830 års revolution i Frankrike hufvudsakligen framkallades utaf tidningspressen, fann sig dock icke en gång denna press befogad att påyrka uphäfvandet af lagen om kautioner för tidningars utgifvande. Hr Hjerta har förklarat, att min upgift, att tidningsutgifvarne i England vore skyldiga att ställa borgen, innefattade ett misstag. Det är visserligen icke omöjligt, att jag misstagit mig, och jag kan icke till fullo styrka min upgift, enär jag ej innehar någon samling af engelska parlaments-statuter. Alldeles utan bevis är jag likväl icke, och anhåller att få framdraga det jag för ögonblicket kunnat förskaffa mig. Jag har här i min hand Irsta delen af ett arbete med titel: »Traité des délits et contraventions de la parole de 1’écrituré et de la presse», utgifvet före 1848 års revolution af M. Ollasson, Premier Avoeat-Général prés la Cour royale de Rouen. I detta arbete omtalas på flere ställen, att i England fordras borgen för tidningars utgifvande. På 567:de sidan förekommer följande yttrande: »L’Angleterre qui nous a donné 1'institution de la liberté de la presse nous a emprunté la disposition relative au cautionnement»; der vidare på samma sida »La cautionnement y (en Angleterre) est fixé, par un Statut passé en 1819, å 300 livres sterling si le journal est imprimé å Londres ou dans un rayon de 20 milles, et å 280 livres s’il est imprimé ailleurs.» — Enahanda upgift igenfinnes och åberopas på flere ställen i omförmälde afhandling, och det exemplar deraf, som jag nu innehar, tillhör andra uplagan, som, efter hvad titelbladet innehåller, blifvit öfversedd och rättad. Arbetet är tryckt andra gången i Paris år 1846.
välgörare Hedrén i väl ålderdom, Bland berättades Jakob samt som hennes d. v. hans m a k a v a r i t, o c h d å d e s s a flyttade till b i s k o p s - huset i Linköping, tillflykt född under friherrinna uppgifves ha förlorade nöden. Pechlin aflidit hon sin Majorskan på von bästa Lohm, Löwenbach, 1830-talet, några då henhennes utblottade beK o r t därefter lästes i t i d n i n g a r n a: Välborna den 24 familj ur s i n a f ö r r a b e k a n t a s h å g - Blanches tidningsuppsats nes sannsagor utplånade. fröken februari Johanna 1860, Det uppgifves, Katarina 80 år Lohm och 3 afled månader. Hennes lott var j u lika m e d otaliga andra människobarns: för slockna i att födas i lyckans solljus nödens dystra icke här moln. Och återupplifvats en senare släkt, o m h o n ej fått e n liten plats i samt hon en snillrik ej författares bildergalleri varit på m ö d e r n e t på historiens den sista namn blad. * Från Iduns läsekrets. tolfårig, likväl ur hon visste hvari h o n var utmärkt skicklig. från Frihetstiden hus å Blasieholmen. lägenhet. tåld väl knappt någon göra soner högre sin verkmodern d e r, v a r u n g, h ö r d e h a n flere då g a m l a p e r - svensk 1859, finns lefvande, Lohm, men H o n blef systerdotter Nu Stockholm neral Schöldström. Floor, För Idun af B i r g e r bekymmersammare. af d e i B l a n c h e s en verklig person, och författaren henne hade Kvinnoöden och kvinnobilder. * General de ken Lohm reste en Liksom Karl Johan Hennes enda efterlefvande dotter, Johanna * hjärta, m e d brinnande böner, anKonung begrafningen. lyssna. En liten pys ställde flere gånger till mig denna fråga: » Brukar tant aldrig l y s s n a?
Olyckligtvis blef denna, till mindre del redan försedd med öfverbyggnad, skadad af en häftig storm natten till den 28 Oktober 1845, hvarigenom ock vanns den erfarenheten att vågbrytarens bas behöfde betydligt förstärkas, hvartill de tillgängliga medlen icke förslå; och kommer således" byggnadens fullbordande att bero utaf huruvida ytterligare anslag kan erhållas, Wisby är den enda stad i Norden, som förvarar många och stora tornlemningar af I2:te och 13:de seklets byggnadskonst. Några bland de i ruiner stående" kyrkorna utmärka sig synnerligen igenom ett ädelt och snillrikt byggnadssätt, " Ovedersägligen vore det en stor förlust om dessa vackra ruiner genom tidens åverkan skulle gå förlorade, synnerligen då de, med användande af icke betydlig kostnad, kunna i sekler bevaras; ty deras fasta byggnadssätt af bruten och huggen kalksten, garanterar härför; de skulle ock no befinnas i vida bättre skick än de äro, om icke menniskoåverkan å dem i förra tider hade åstadkommit den mesta förstörelsen. Ett litet anslag till underhåll och stängsel ra. m. vid ruinerna, har af hospitalsmedlen härtill blifvit anvisadt uti inkomsten af hospitalets tomtören i staden. Stadens inkomster af hamnoch bropenningar, den tolagen tillhörande fattigvårds-afgiften, mätare-, vägare-, kokhus-, barlastoch brännepenningar, lola<i varfvel och Beckborg hafva utgjort: Wisby den 27 December 1848. S. HOHENHAUSEN. Lars Hambraws. L. J. Gardell. Hemmantal. ö Tf' 2 Cfl CD Utsäde af Medelafkastning, sedan utsädet blifvit afdraget. Underhållna Kreatur. l—i På La n d sh ö fd i n geLars Hambrceus. Stat s 1* i €l ia g. Bevillning. Ständiga Räntor. Klereci-Statens underhåll. Efter Bevillnings-Förordningen. LagmansTionde och Ränta af Arrendemedel. Kostnader för Rustning och Fattigförsörjning. Skjutshållning. Väghållning. Diverse afgifter, onera och allmänna Summa Efter l:sta Art. Efter 2:dra Art. Efter 3:dje Art.
Derigenom blefve äfven R. St:r, och K. M. i första rummet, i tillfälle att erfara kom - Den 12 Juni e. ra. 20S munens verkliga mening om den lämpligaste lokalen från bangården eller bangårdarne, hvilken kännedom torde i icke ringa mån bidraga till denna mycket omtvistade frågas lyckliga lösning. Frih. Cederström, Rudolf: Ingenting kan vara mera naturligt, än att hufvudstadens styresman söker att befrämja hvad han anser lända till den åt honom anförtrodda kommunens nytta och väl; men ehuru smärtsamt det må vara att afslå en så aktad mans hemställan, nödgas jag dock nu yrka afslag derå. Jag anser derjemte, på sätt närmare skall utvecklas, det vara i högsta måtto nödvändigt att bekämpa StatsUtsk:s i denna fråga uttalade åsigt, och får i sådant afseende fästa upmärksamheten deruppå, att, om E. o. Ad. bifaller Gr. Hamiltons begäran, så har man icke tillräckligt betryggat sig för de vådliga följderna af det förfaringssätt StatsUtsk. i afseende å bangårdsanläggningarne här i staden ansett böra iakttagas. Utsk. förutsätter nemi. att i en framtid en förening af de båda bangårdarne i hufvudstaden skall komma att ega rum. En sådan förutsättning kan jag för min del icke gilla, enär jag hvarken godkänner förslaget, att hufvudbangården skall anläggas å den sanka och lösa grunden vid Clara sjö, eller gillar planen att medelst en säkerligen högst svårsprängd tunnel genom Södermalms granitberg och öfver den föreslagna, alltför ryktbara Mälar-banken, jemte andra kostsamma, men efter mitt begrepp icke af motsvarande gagn för trafiken föranledda arbeten, förena nämnde bangård med stationsgården å Söder. Jag skulle fastmera tro, att, vore här skäl till omedelbart uptagande af frågan om fattande af beslut nu genast, i afstde å bangård i hufvudstaden, borde dermed afses endast en enda, och denna belägen i den trakt JernvägsKomitén föreslagit, nemi. på en tomt emellan Humlegården och Nybrohamnen, hvilken sednare då blefve en uplagsplats vid Saltsjön för varor, som skulle föras till eller ifrån bangården.