Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ser ut, som de slungade buketterna likgiltigt, på måfå och dock – en skarpsynt iakttagare kan se det – njuta de af att få tala så fritt. Tala? Ja, många ord, innehållsdigra och talande, kunna följa med en sådan violbukett, vårdslöst kastad af en fin, behandskad hand. Och alla dessa sprättaktiga unga dandies af alla nationaliteter, till hvilka dessa buketter riktas, veta väl, huru de utan att behöfva bruka ord skola svara genom blotta sättet, på hvilket de fatta det, som tillkastas dem. Så uppstår ett samtal, men ett samtal, som blott två och två kunna föra, der en böjning på hufvudet, ett leende kring ett par röda läppar, en hånfull dragning i en mungipa eller en varm glimt ur ett brunt öga säga mer än några ord förmå. Striden fortfar, buketterna beskrifva oregelbundna kurvor, blomsterförsäljerskorna springa mellan vagnarne, som i sakta mak rulla utför promenaden. En frisk flägt kommer då och då från hafvet och för med sig afbrutna stumpar af melodier, som en orkester spelar nere vid stranden, och tonerna blanda sig med bullret af rullande vagnar och stojande folkhopar. Emellertid börjar det qvällas, middagstiden närmar sig, vagnsraderna glesna, kastningen afstannar småningom. Man far med de segertecken man vunnit. Snart står promenaden öde och folktom, några barnungar i slitna paltor plocka upp de blommor, som ännu ligga förvissnande i sanden. Men det är blott ett ögonblicks stillhet, stillhet före stormen. Om ett par timmar tar rörelsen åter till, vimlet på kaféer, teatrar och baler börjas, och då skall åter folkmassan i väldiga strömmar brusa fram öfver Promenade des Anglais. Moccoletti-afton i Mentone. Qvällen var mörk, svarta regndigra skyar flögo fram öfver himlen och nästan snuddade med sina dunkla molnflikar vid bergsspetsarne, pådrifna af vestanvinden, som försatte trädens löf i en susande dallring.
Utskotten för deras del kunna lätteligen försvinna, om samtlige Riks-Stånden, eller trenne bland dem, skulle finna skäligt förena sig om det beslut, att alla dylika föreskrifne grunder få Utur denria punct utgå och hänvisas till den särskilda Instruction, som äfven i afseende på Silfver - in vex! i ngen bör, enligt 4tde punctens af samtlige Riks-Stånden gillade innehåll, utfärdas; men i afseende på längden af den tidrymd, hvarunder ett sådant af Banco Fullmägtige verkstäldt bestämmande bur förblifva oforändradt, återstår, derest de respective Presteoch Borgare Stånden icke skulle finna skäligt, att fästa afseende å de flere anledningar till Utskottens förslag i denna del, hvilka genom Utskotten» förra Utlåtande blifvit franvj 30 Banco-Utskottets Betänkanden. ställde, eller något af de dfrige Riks-Standeri skulle sig med förbemälde Stand förena, ingen annan utväg än att, jemnlikt 73 §. Riksdags Ordningen, l ill förstärkte Statsoch Banco-Utskottens afgörande öfverlemna, att, genom omröstning på föreskrifva sätt, bestämma lydelsen af denna del af Rikets Ständers beslut till endera af de alternativa meningar, som innefattas uti följande Förslag till Voterings-Proposition, hvilket till Rikets Ständers godkännande härigenom hemställes: Den sorn bifaller, det hvar och en skall vara tillåtet, att uti Jlanquen emot myntbara metaller tillvexla sig Iianco-Sedlar, beräknade till det förhållande, som Banco Fullmägti ge, jör hvarje år, enligt särskildt föreskrifne grunder, bestämma; dock likväl icke under 120 sk:r och icke öfver i‘i8 sk.r för 1 R:dr Specie, skrifver Ja. Den det ej vill skrifver Nej. Vinner Nej, kommer ofvanstående förhållande i stället för hvarje år att af Banco-Fullmäg« lige jör 3 månader i sender bestämmas. Den Fjerde Pancten är, på sätt förr blifvit nämndt, af samtlige Riks-Stånden antagen.
Hr Gripenstedt: Den siste talaren har sagt, att då det föreslagna lånet inkommer till Banken, blir den till en början förstärkt, men om de för detta lån utgifnä sedlar åter utgå ur Banken och silfret utföres ur landet, skulle den förbättrade ställningen uphöra. Detta är ganska sannt. Banken blir då i samma ställning som förut, men om utländningen kan tvinga sig till betalning af oss nu och på den räkningen uttager silfver ur Banken, kunna 12,000 000 Rdr också uttagas af den närv:de silfverfonden. Huru blir då ställningen? Jo! Bankens silfverfond sjunker ned från 22 till 10,000,000 Rdr med en minskning i utelöpande sedelstocken af ett motsvarande belopp eller 48,000,000 Rdr. Jag tror således, att den värde talaren måste medgifva att Bankens ställning genom låne-operationen ingalunda försämras. Hr Lefrén: Den siste talaren sade, att utländningen skulle kunna tvinga sig till betalning i silfver. Det är ju honom lofvadt och således behöfver han icke använda tvång för det ändamålet. Det är Sveriges Konung och Svenske män som gifvit det löftet. De näringsidkare, som erhålla lån ur Banken, skola återgälda dem med sedlar, men de 3 millionerne, som ingått i Banken, utgå derifrån i och för liqvider af handelsskulderne, och då inträffar, att Banken har lika mycket utelöpande sedlar som nu. Således äro den siste talaren och jag öfverens om den saken. Men nu återstår att liqvidera den utrikes-skulden som är 3 millioner Species, och den kan Banken icke godtgöra annorledes än med sedlar. Detta förhållande har jag velat påpeka, och så snart Banken mäste vidkännas någon förlust skall Statsverket godtgöra den för alt uprätthålla realisationen. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordhden framstält, att i afstde på förev:de punkt blifvit yrkadt dels återremiss och dels bifall med X H. 25 386
Lannerstjernas ansigte förlorade all färg ... ”Ers maj:t, den ridderligaste man i verlden, tala så om en värnlös qvinna!” ”Nå, hvad är det då ni har köpt?” ”Det är bifallet till en laglig skilsmässa makarne emellan,” ”Parole d’honneur”, konungen värdigades på ett eget sätt småle, ”var icke det en samvetsgrann dam! Funnes det flera som fordrade så expressibla pris för sin gunst, skulle icke hofkrönikan blifva synnerligen rik ... Nå, hvad ärnar ni göra med denna lilla pretentiösa fru, ifall hon verkligen blir skild och ni betalt ut allt hvad ni eger att förfoga öfver, och troligen ändå mer?” ”Jo, ers maj:t”, svarade Lannerstjerna med hjeltemod, ”jag ärnar taga henne till min hustru.” ”Detta var hvad jag anade. Och då mannen är fal för penningar till och med i en angelägenhet, der den sämste skulle känna sig vanärad öfver att nämna penningen, så skall jag betala honom ett ännu högre pris för samma vara och skänka honom den tillbaka som en oförytterlig present.” Vid detta mördande hot undergick Lannersjerna en tortyr, som var nära att sönderslita hans hjertas alla fibrer. ”O, ers maj:t, värdigas vara nådig som Gud i sin misskund är nådig mot de arma dödliga!” ”Jag har redan genom detta samtal, kapten, visat er långt större misskund än ert vanvett förtjenar, och långt mer än jag trott mig kunna komma att visa någon, som så litet förstår att uppskatta en sällsynt nåd. Men nu talar herrskaren, och så här lyder hans ultimatum: Samma dag ni vågar taga denna qvinna till hustru, lägger ni in om afsked och visar er aldrig mera der mina ögon kunna nå er! Den, som föredrager min onåd framför hvad som helst, han må hafva den.” En dödlig blekhet hade lagt sin skugga öfver den unge kaptenen. Hans skakning var så stor att han med största möda förmådde framstappla ett oredigt: ”Ers maj:t, om ...”
För öfrigt är uti samma utslag äfven dömdt öfver det af mig till åtal emot Kämnersrättens Ordförande hänvista förhållande, att han obehörigen fördröjt aflemnande af Kämnersrättens ransakningshandlingar rörande tvenne häktade personer; och har Kongl. Hofrätten sig häröfver utlåtit, det Ordföranden gjort sig skyldig till ansvar för det han utan laga skäl i nära tre månader fördröjt att till Rådst.rätten insända ransakningen angående dessa personer; hvarföre meranämnde Ordförande, hvilken i sammanhang härmed äfven varit för andra embetsfel tilltalad, med åberopande af grunderna i 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, dömdes att i en bot plikta det belopp, sorn motsvarade den honom i egenskap af Rådman i Westervik anslagna lön under ett år till treskiftes, dock Under iakttagande af samma föreskrift i afseende på hans egen lott i Stadens bötesandel, som angående de Borgmästaren ådömda böter blifvit stadgad, samt att derjemte godtgöra Stadens Sjumanskammare för de häktades underhåll i häktet, åttatiofem dagar längre än vederbordt, med fyratiosju R:dr 10 sk. 8 rst. och dessa begge senares såmedelst orsakade förlängda lidande med fjorton R:dr 8 sk., allt banko, till hvardera. I detta utslag bär ändring hvarken å min eller de tilltalades sida blifvit sökt; men Westerviks Rorgerskaps Äldste hafva anfört underdåniga besvär, som af nådig pröfning bero. Enligt hvad i min sista berättelse omförmäles, hafva underdåniga besvär blifvit af Domhafvanden i Edsbergs och Lekebergs m. 11. härader anförda öfver Kongl. Svea Hofrätts den 13 Juli 1852 gifna utslag, hvarigenom honom ålades att öfver alla de i domsagans arkiver befintliga handlingar, sorn böra i häradskistan förvaras, upprätta samt hos K.
I sednare mom. af 8 § har Utskottet vidtagit en mindre redaktionsföråndring derigenom att i ordställningen ”äro straffen af beskaffenhet att de, efter ty i Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 19 föregående §§ stadgadt är, ej kunna jemte hvarandra fullt verkställas11 ordet fullt blifvit uteslutet. Detta ord har nemligen synts Utskottet oegentligt för det tall att fråga är t. ex. om både straffarbete och fängelse, hvilka straff, enligt hvad i 6 § är stadgadt, icke ens till någon del kunna verkställas jemte hvarandra. Ordet är i allt fall öfverflödigt. — För öfrigt är i samma moment uttrycket “vederbörande Hof-Rätt" af Utskottet förändradt till “ Elof-Rätten." I 11 § har Utskottet deremot gjort en förändring i sak. Lika med Högste Domstolens fleste ledamöter, har nemligen Utskottet ansett giltig anledning icke förefinnas, att frångå don hittills följda regeln, att förhöjdt straff för återfall i brott ej må tillämpas med mindre det nya brottet blifvit begånget, sedan det förra straffet blifvit till fullo verkstäldt, och detta således visat sig vara för återhållande från förnyad brottslighet otillräckligt. Deraf förändringen i 11 §. 5 KAP. Om särskilda grunder, som utesluta, minska eller upphäfva straffbarhet. Såsom följd deraf att dödsstraffet icke någonstädes i Utskottets förslag förekommer såsom absolut, utan att straffarbete på lifstid städse blifvit såsom alternativ stäldt vid sidan deraf, har Utskottet ansett den i 3 § af detta Kap. anbefallda straffnedsättning kunna och böra bestämmas enahanda, för så väl dödsstraff som straffarbote på lifstid, hvarjemte strafflatitudens minimum blifvit, i likhet med hvad framdeles flerestädes förekommer, nedsatt från åtta års straffarbete till sådant arbete i sex år. Genom 14 § 2 inom. i Kongl.
Denna Författning skulle förekomma barnamord, men den har mer än dubbelt ökat dem; utom det , att den i mer än dubbelt tal J5/7. till LagTJlslottets Jletänlande N:o log. 13 kat den oäkta barn-skaran ooh förderfvat sederne. Jag har bevisen i mina händer. Enligt Herr Hofmargkalken m. m. Leijonmarks till Lagutskottet, på begäran, inlemnade Utdrag utur Svenska Tabellverkets Handlingar, befinnes, att, under de 10 åren, som gingo näst före 1*778, då det beprisad® KonglBrefvet utkom, 68 barn directe blifvit mördade; det är circa 7 barn om året, per medium, då bristande uppgifterne från ett eller annat Län adproximativt beräknas; men att 111 barn blifvit directe mördade de 10 sisla åren, näst före 1828, det är, per medium, 11 barn om året. Redan detta betyder icke godt. Vidare: Utur Tabellverkets handlingar är upplyst, att, på de 10 åren , sorn gingo näst före 1828, föddes äkta barn 1 Således dör årligen i allmänhet blott circa |:del af de äkta barnen, under ett års ålder, emedan de vårdas val af egna mödrar, Vidare: Utur Tabellverkets handlingar befmnes, att, på samma 10 år, föddes oäkta barn Således dör årligen, i allmänhet, af de oäkta barnen, fullt ut |:delunder 1 års ålder, emedan de vanskötas. Vidare ses af samma handlingar, att, innom Sverige, med undantag af Finland, föddes årligen (öre 1778, (per medium på 10 år) oäkta barn circa Om dessa barn varit äkta, skulle deraf dött blott |:del under 1 års ålder,' det är circa Skillnaden är Desse 311 barn, som skolat lefva, om de varit äkta och blifvit väl vårdade , men som omkommit, för det de såsom oäkta saknat tillräcklig vård, kunna, väl icke inför borgerliga lagen , men inför Guds domstol, anses vara liksom mördade indirecte.
I sammanhang med den sålunda, angående det till endel gemensamma föremålet för meranämnde tvenne anslagssummor gjorda framställning, hafva fullmäktige jemväl anmält, att fullmäktige, efter erhållen, och på Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 19 September 1849 grundad, samt med ordalydelsen af reglementets 55 § fullkomligt öfverensstämmande reqvisition, under Juni månad sistlidet år, låtit till StaSs-kontoret utbetala hela det äldre anslaget.; hvarförutan fullmäktige, enligtnys#- bemälde embetsverks, på samma Kongl. Bref jemväl grundade reqvisitioner, utanordnat den med sistförflutna riksdag anslagna summa af 5,600 r:dr för bebyggandet af presteboställena inom både Lekvattnets och Bogens kapellförsamlingar. Mea beträffande den sedermera, likaledes genom Stats-kontoret reqvirerade serskilda anslags-summan för inköpet af förstnämnde församlings presteboställe, hade fullmäktige, före utbetalningen deraf, ansett det i afseende på delta anslag förekomna förhållande, böra närmare utredas; och hade fullmäktige derföre härom gjort underdånig anmälan hos Kongl. Majit, hvarefter Kongl. Majit täckts låta tillställa fullmäktige ej mindre en afskrift af Kongl, brefvet den 19 September 1849, till Kongl. Majlis Befallningshafvande r Wermlands län och konsistorium i Carlstad, angående oflanämnde tvänne kapellförsamlingars bildande, än de till Kongl. Majit härom inkomna handlingar; och hafva fullmäktige, som efter sin, angående förevarande fråga hos Stats-utskottet gjorda anmälan, fått emottaga dessa handlingar, desamma jemväl till Utskottet öfverlemnat.
Jag framlägger denna gång mitt förslag med större förhoppning om framgång åt detsamma, än jag vid föreg:de Riksdagar haft skäl hysa. Denna förhoppning grundar jag hufvudsakligen på det Miga intresse för hvarje ekonomiskt företag, på den drift, den verksamhet, den företagsamhetsanda, hvilka på de sednare tre å fyra åren gjort — vid betraktande af det fordna tröghetstillståndet — så förvånande och för hvarje fosterlandsvän så glädjande framsteg; en verksamhet och en företagsamhetsanda, som icke allenast uti enskildta personers kraftfulla ansträngningar återfinnas, utan ännu mera uti de föreningar, hvilka, der enskild kraft ej befunnits tillräcklig, emellan flere blifvit ingångne, för att ✓med samlade kapitaler, insigter och erfarenhet, frambringa större verkningar. En sådan förening, och en förening af hög kraftbetydenhet och verkningsförmåga, skulle, enl. mitt förmenande, Läns-Nämnden blifva. Det välgörande inflytande en församling, sammansatt på sätt uti början af denna motion omnämndes, skulle utöfva på länets ej blott ekonomiska utan äfven moraliska utveckling — ty undervisningsanstalter, arbetsinrättningar och en uti förening med dessa bättre än nu ordnad fattigvård kunde ej för densamma blifva främmande — torde svårligen behöfva ådagaläggas. Icke blott att hvarje länets behof, hvarje dess önskning, inom den skulle finna sin målsman; icke blott att ett forum öpnades, inför hvilket, med hopp om framgång, månget nyttigt hos den enskilde upsprunget förslag kunde framläggas, hvilket, uti brist af ett sådant forum, och vid svårigheten, att ej säga omöjligheten, att det förutan, förutan stödet af en samlad kraft, kunna genomföras, nu ofta uti födslostunden bortdör; den sakkunskap en sådan församling företrädesvis skulle besitta, de krafter, öfver hvilka den skulle ega att förfoga, lemna äfven en full borgen, ej allenast för förmågan att med klokhet och uti öfverensstämmelse med länets bästa afoch öfver - Den 31 Oktober. 41 väga ofvannämnda behof, önskningar och förslag, utan ock för den, att kunna afhjelpa, tillfredsställa och till verklighet bringa de utaf dem, hvilka af Nämnden pröfvas för länet nyttiga.
Om det är af vigt, att Näringarne ej sakna ett tillräckeligt RörelseCapital , men säkerhet att detta genom undervigt i handel med Finland årligen till numerairen minskats, utan att ens derigenom i värde ökas , så blir det äfven angeläget, att genom en åt Stockholm förunnad, för ändåmålet nog utsträckt Nederlagsfrihet lör Utländska varor, förmå Finrame , att för sina behof häraf åter vända sig till Stockholm, jag känner ganska väl de missbruk , som åtföljt Nederlagsfriheten så väl bär i Stockholm , som äfven och isynnerhet Den 4 Maji, e m: J4I uti Götheborg, Carlshamn, med flere Städer i Riket. Jag känner äfven, till hvad grad dessa missbruk bestämt allmänna opinionen emot all Nederlagsfrihet i vårt Land 3 och jag tillstår9 att denna Opinion af hållit nr!g, att förr göra den Motion, som jag nu haft den äran framställa. Men sorn man i allmänhet nu mer än förr är öfvertygad om angelägenheten , att lemna den i flere afseenden så skadliga undervigten i Handeln med Finland, så tror jag tiden vara inne, att försöka verksätiandet af ett För» slag, som i betydlig mohn skall minska denna undervigt. Äfven vid sista Riksdag, då allmänna tänkesätten emot Nederlagsfrihet gränsade till fördomar, vågade jag försvara principen af den och nyttan of dess verkställande, när den på ett behörigt sätt organiseras. Nu, som då, yrkar jag, att när varor på nederlag uppläggas, bör först full Tull för dem erläg. gas 3 men då varorne utföras, Tullen återfås, med afdrag af så stor Summa, sorn svarat mot den förr vanliga Nederlags_sfgiften. Här-! igenom förekammes, att varor icke emot erläggande af blott Nederlagsafgift, tullfritt, under namn af Nederlagsvaror, i vårt eget Land insmygas.
Med^ borgare emellan är försvunnit, andra hypothequer än Cautioner, tillexempel Skuldebref med vederbörligen verificerad säkerhet, vid Disconteringar måtte emottagas, och nödigt rådrum lemnäs till Skuldernas aibördande. a;o Att Götheborgs BancoDiscont, för ortens nödvändiga behof och på grund af dess Ben 17 Martti, f. m. 85 relativt utmärkta välförhållande, måtte bibehållas och för tillfället (emot säkerhet) unders Stödjas. 3:0 Att likväl Disconterne i allmänhet,’ tå fort närvarande trångmål hunnit afhjelpas, må lill RörelseCapitalen successivt inskränkas, och åt Utlånings-methoderna gifvas de föreskrifter , som möjeligen skulle för framtiden freda Disconterne frän tillvitelser af alla de Ungdomslörstörelser, de Mannaåldrens bekymmer , som dessa illa ordnade Inrättningar nu häfva på deras syndiga räkning. : Herr Flach anhöll, att dess Anförande matté få åtfölja Återremissen till Stats - och BancoUtskotten. :c;" Is moa , tia^nhöl -c std •'rrv'? »T Gréfve Spens, Chri Gustaf, anförde skrifteligen: :5-)' liSwXflnS bora eatqi > På förhand anhåller jag om ursäkt, att jag med ett långt Dictamen vägar trötta Ridderskapets och Adelns tålamod. Saken, som nu afhandlas, är den vigtigaste af alla, som vi lorehill, och min åsigt är i flera hufvudafse* enden betydligen skiljaktig från det Högloflig® Sammansatta Utskottets. De fe], som jag har trott mig finna 1 det nu förevarande Betänkandet, och hvarföre jag äskar dess återremittering, äro i synnerhet af fyra 6lag, nemligen: i Formen, i Uppgifterne, i Principerna, och i en del af Detaillefna. 86 Ben 17 Martil, /. m.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Ståts-Utskott} angående Arrendatorns af Mörrums Krono-laxfiske i Blekinge John Svenssons underdåniga ansökning om ersättning för dess genom arrendet lidna förluster; Gifven Stockholms Slott den 11 Januari 1848. Hos Kongl. Majit liar förre Nämndemannen John Svensson, hvilken, enligt det genom Kongl. Moj:ts och Rikets Kammar-kolleginm den 23 Juli i S/j a utfärdade kontrakt, under sex års tid, räknad från och med 1843 till oell med 1848, såsom arrendator öfvertagit Mörrums kronolaxfiske i Mörrums socken och Listers härad inom Blekinge län, emot en årlig afgift af 2,q5o r:dr b:ko, i underdånighet anhållit, att, enär hans inkomster af berörde fiske under de fem åren 1843—184.7 sk;dl utgjort allenast 7,638 r:dr, men ■arrende-afgifterna för dessa fern år uppginge till 14,780 r:dr, Kongl. Majit täcktes al gunst och nåd medgifva sökanden att frän statsverket återbekomma, hvad han sålunda skulle hafva genom arrendet förlorat, eller 7,112 ridr banko. Sedan ej mindre Kongl. Majlis befallningshafvande i Blekinge län , än ock Kammar-kollegium, med anledning häraf, underdåniga utlåtanden afgifvit, har Kongl. Majit denna ansökning Sig föredragas låtit; hvarvid Kongl. Majit bland annat inhemlat, att, till följd af det, uppå John Svenssons serskilda ansökning, genom Kongl. Majlis nådiga bref den a3 Mars nästlidet år, honom medgifua anstånd med erläggandet af 1846 års arrende-afgift för Mörrums laxfiske, skulle hälften af nyss herö ida afgift först inom 1847 års slut betalas, äfvensom 1847 års arrende-afgift först vid uppbördsårets slut till betalning flör fa lier.
Jag hade ämnat ingå i närmare utredning och försvar af R. o. Adis sjelfskrifvenhet, men då denna redan här funnit flera försvarare, anser jag ett omständligare yttrande f. n. obehöfligt, och anhåller blott att få förena mig med dem, hvilka anse sjelfskrifvenheten böra bibehållas vid bestämmande af sältet för R. o. Adis representation. Såsom Hr Brakel yttrat, kunde sjelfskrifvenheten bibehållas, om första morn. af 12 § Riksd.Ordn. korn me alt endast innehålla det R. o. Ad. representeras enl. Ridå.Ordn. R. o. Ad. kunde sedan välja inom sig de 75 ledamöter, hvilka skola tillhöra Riksnämnden och, på sätt Gr. Björnstjerna föreslagit, vid öfverläggningar inom Ståndet, representeras såsom nu. Vill man ändtligen, alt R. o. Ad. skall representeras genom val, så finnas valsätt, hvilka kunna sägas i viss mån förena fördelarne af val och sjelfskrifvenhet genom börd. Sådane gifvas och äro sedan länge försökta uli länder, som i mer än eli hänseende kunna tjena oss till föresyn. Man kan antingen välja ett visst antal adeliga familjer, hvilkas hufvudmän under en viss bestämd längre tid äro Rikspärer, och skola till riksdag med de öfriga Ståndens deputerade sammankomma — elfer enskilde Adelsmän, som för lifstiden utses till riksdagsmän. Aro dessa familjer eller dessa för lifstiden valde Adelns representanter sådane, att de värdigt motsvara sitt Stånds förtroende, och deras samhälls-ställning såsom jag föreställer mig den böra vara, uphöjd öfver mängdens; så kan det ej fela att deras ord gälla mycket inom Riksförsamlingen. Jag har exempelvis velat omnämna della, ehuru jag anser öfverflödigt, till och med orätt, alt på sätt Ulsk. gjort, ingå i serskilda bestämmelser rörande R. o. Adis representation, enär likartade afvikelser från de öfriga Ståndens nuvarande sätt att representera, af Ulsk. icke blifvit föreslagna. Här har af flere talare blifvit yrkadt, att embetsoch tjenstemän, utan afseende derå, huruvida de ega jord eller icke, skola i representationen inrymmas.