Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon presumlion till förmån för det vid ifrågavarande byggnad följde hushålls-syslem torde, då tiden förmodligen icke tillåtit en jemförelse med kostnaden för andra dermed någorlunda lika beskaffade arbeten, hafva kunnat hemtas deraf, att på en utgift af 5,ooo R:dr i arbetslöner hafva endast circa 3oo af dessa dragit mästarepenningar, hvaremot öfrige MurareTimmermänsoch Snickare-dagsverken blifvit för omkring tolf timmars verklig arbetstid betalte med 3a sk., 4° sk. å i R:dr Banco, äfvensom att, oaktadt fenster och allt innanrede blifvit nygjorde, för hela byggnaden, endast blifvit till Snickaremästare utbetalte circa 72 R:dr, emedan allt det öfriga Snickarearbetet blifvit inom Myntet förfärdigadt af ett par i årstjenst antagne gesäller. 3:o Rikets Ständers Revisorer hafva anmärkt, att, oagtadt de betydliga inköp af maschinerier, som de föregående åren skett, hafva icke dessmindre för ifrågavarande åren i832 och i833 utgifter för anskaffande af sådane egt rum, och att kostnaderne för förfärdigade machinerier uti MyntVerkets räkenskaper icke blifvit skiljde från sjelfva myntningskostnaden. Hvad förra delen af denna anmärkning beträffar, så synes den icke påkalla någon förklaring, då icke påstått, än mindre visadt blifvit, att någon del af de anskaffade machinerierne varit öfverflödig. Det torde vara tillräckligt att erinra om nödvändigheten af Reservmachiner för Myntningens oafbrutna gång, i händelse en eller annan af de vanligen begagnade skulle råka i oordning, heldst i ett ögonblick, då en förestående realisation möjligtvis kunde medföra Myntverkets anlitande till det yttersta, då visserligen ingen velat belasta sig med ansvaret för, att icke i möjligaste måtto hafva varit beredd på att möta de skeende anspråken. Dessutom var kopparmyntningens hitflyttning från Avesta då redan att förutse, hvilket äfven måste medföra en mera utvidgad verksamhet och större behof af verktyg, än för Silfvermyntningen ensam.
Departement med dervid, d Barthelemisk stat, åtföljande löneförmåner;” samt j?4 Den 17 Jul ii e. m. ”att eli Norrsk Medborgare af Engelska Mi”nister Styr elsen blifvit entledigad ifrån sin y’befattning såsom StorBritamiisk ViceConb 3 stil i en Norrsk Stadd'* Jag var närvarande bär i denna vördnadsvärda församling, då Friherre Anckarswärd beseglade ett humoristiskt tal med att lemna den nu utvecklade anmärkningsbillen emot Excellencen StatsMinistern lör Utrikes Ärenderna. Om jag icke flerfaldiga gånger förut bade erfarit, att den värda anmärkarens åsigter ofta varit i strid med det rätta, samt att hans, ifrån sådane förvända synpunkter härledda, anmärkningar följaktligen altid varit ett löst skum — eller om jag skulle hafva dömt efter dess ton och åtbörder vid tillfället, så bade jag icke mindre förväntat, än att den hemlighetsfulla pappersrullen innefattat en anklagelseact för ett begånget brott af stor eftertänklighet. Men denna act — genom ConstitutionsUtskottets Memorial nu icke mera förhemligad — visar för allmänhetens spända uppmärksamhet endast det resultat, att Friherrn kunnat tämmeligen misstaga sig, och att han såmedelst, genom en för tillfället påkallad opinion, sökt fästa en oförtjent skugga vid en aktad Embetsmans handlingar. Ty då det icke bort vara Friherren obekant, att, enligt Konungs och Ständers beslut, Styrelsen för ColonialÄrenderna är en Den 17 Julii e. tm 175 separat, af Svenska Constitutionen icke beroende, förvaltning, hvars åtgärder således ligga utom gränsen för Ständernas pröfningseller granskningsrätt; äfvensom, då i följd, häraf ChefsEmbetet för samma ÄrenderS förvaltning icke är, eller kan vara uppräknadt i våra Grundlagar, eller enligt 106 och 107 §§. RegeringsFormen anmärkning un» derkastadt; så vet jag icke, hvad jag bör tänka om den drifkraft, eller om de bevekelsegrunder, som föranledt denna anmärknings» handling.
M. kunna fullgöra sin grundlagsenliga pligt, att vid hvarje riksdag upp - De n 8 April f. ra. gifva statsverkets tillstånd och Lehöf, samt framställa livad Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna? Då sådana inkomster icke mera funnos, så är det klart att Konungen icke kunde fullgöra föreskriften i 5g §:n Reg.- F:n , hvilken alltså i och med detsamma Liefve tillintetgjord. Ilr Lagerhjelm, Pehr: Den majoritet, med hvilken StatsUtsk. fattat sitt beslut uti princip-frågan, var så ringa, att man har all anleda, förmoda, att om nya skäl kunna framställas för en annan åsigt, densamma äfven inom Utsk. skulle, vid förnyad pröfning, vinna afseende. Jag anser detta vara af vigt uti en fråga, som inom detta Utskrs förhandlingar ofta framkallas och derjemte utöfvar ett ganska stort inflytande på de Låda Statsmakternas inbördes rätta förhållanden. Jag beklagar att en vigtig öfverläggning uppkommer af ett så ringa föremål, som den, hvari jag nu måste ingå; naturligtvis önskade man, att uti en princip-fråga något helt annat ämne ådrog sig uppmärksamheten, än indragning eller förändring af ett spel, hvilket väl kan talas så väl som många andra, men som likväl, äfven efter min åsigt, kan och bör upphöra, så snart alla andra dylika, både ang:de fast och lös egendom, komma att försvinna. Det vigliga ligger således icke i saken, utan i formen, eller: huruvida R. St. äga att utan Konungens samtycke borttaga de ordinarie skatterna? Jag vill icke vid detta tillfälle åter upprepa hvad som blifvit så ofta anfördt och följaktligen bör vara så lilli äckligt kändt, nemi. hvad grundlagarna stadga om Rikets ordin, statsmedel och om exlra-ordin. utlagor eller bevillningar. Det är bekant hvad Gonst.Utsk. tänkt härom vid 182g års riksdag (se bet. N:o 27) ang:de vägrad propos. uti BondeSt., rör:de saltpeter-gärdens försvinnande, och hvad samma Utsk. vid sista riksdagen utlät sig (se bet. N:o 5) om Talmannens i BorgareSt. vägran af propos. om R.
Då det för 4:de resan Iönnkrögeri föreslagna urbota straff kan leda därtill: att en person längre tid kan hållas häktad: att för ransakningen, huruvida en sup är såld, liera urtima Ting hållas: och alt dryga kostnader för kronan och tjenstemän åstadkommas; anser jag att för 4:de resan Iönnkrögeri böra sättas blott högre böter t. ex. 80 å 800 R:dr, hvilke, där tillgång brister, böra, enligt 8 och 9 §§ i Tillverkningslagen, som Ständerne godkänt, förvandlas till straffarbete; § 43. Det i 42 § bestämda ansvar för säljare, som ej hindra köpare att för bränviuets förtärande i försäljningsrummet qvarblifva, hade icke bort uteslutas; utan tvertorn hade bort tilläggas straffbestämmelse för den, som icke aflägsnar sig utan qvarstadnar, sedan han blifvit afvisad. Äfven borde den böta som olofligen utöfvar sin utskänkningsrättighet i flera lokaler.» 24 Herr Ekenman har instämt dels i Lektoren Sondéns reservation, så vidt den ufsåg införande af en ny § näst efter den 29 och i sammanhang dermed af en straffbestämmelse i 45 §, dels och i Herr Henschens reservation beträffande 24 och 43 SS, . , „ af A. Medin från Kronobergs Län: »På det alt stad icke må, mera an socken å landet blifva interesserad för kroghållning, som, då den idkas i stad, ofta är för kringliggande landsbygd lika skadlig som för sjelfva staden, skulle jag vilja att, sedan af minuthandelsoch utskänknings-afgifterna V5 ingått till den före slagna länskassan, de återstående % samihanlodes för hela länet, utan något privilegium för städerna att behålla de 4/> af deras erlagda afgifter, och att alltså 2 mom. i 23 § erhölle följande lydelse: »Af de afgifter, som inflyta så i stad som på landet, aflemnas de »återstående % i Laudtränteriet, hvarifrån det för hela Länet sam»manlagda beloppet fördelas på dess samtliga socknar, i förhållande »till hvarderas folkmängd.» STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 183i.
Häpen vid denna syn lät jag denna gång, grymt besviken, utan tvekan husen bortskymma henne för mina blickar. Men efteråt förstod jag henne bättre. Antingen hade hon ej en enda slant i Sckan, och detta gjorde henne förtviflad. Hon ville ur sin åsyn jaga detta fattigdomens barn, som hon intet hade att ge. Eller ock hade hon sparat en skärf till sitt fattiga aftonmål, som hennes medlidande m e d andra kanske ofta nog bedragit henne på efter en svältdag, och m e d kryckan värjde hon sig själf mot sin egen medkänsla. Och kanske fann hon ödet håna henne i gestalten af denna blomsterflicka, som Arbetaren rodnade, strök sitt skägg, sökte tala på nytt, men kom till sin heder af sig. Behållande ett litet blad tog han ur fickan upp en tjugufemöring, som han m e d ett höfligt » var så g o d », räckte den halfblinde. Jag fann nu lämpligt att inskrida och i min tur göra ett uppköp, medan den stackars mannen i en ström af obegripliga ord talade o m sin ögonsjukdom. Jag gaf honom äfven en adress, som j a g tänkte kunde lända honom till nytta. Hans lilla advokat hade mjukt sjunkit ihop igen i sitt hörn, hvarifrån plötsligt, mildt som ett lätt sus i trä- C. Nilsson foto. BORGS KN El PPV ÄTTEN KURAN STALT: LÄSRUMMET. Nilsson foto. BORGS KNEIPPVATTENKURANSTALT: mot pengar bjöd henne lifvets färgrika, doftande blomma. Ångrande mig på nytt, såg jag henne aldrig åter. Jag hoppas hon funnit den allt tröstande hvilan. Kunde jag hitta hennes graf, skulle jag gå dit en skymningsstund i regn och blåst; ej för att håna hennes hviloplats med blommor, men för att med hennes bild för ögonen en stund gråta bittert öfver alla dem, som lida djupt och oförskyldt. EN HÄDANGÅNGEN FOSTERLANDSVÄN. I DEN HÖGA ÅLDERN af nära 86 år afled i Stockholm på påskaftonen den under sin krafts dagar mycket kände och mycket verksamme kulturforskaren och tecknaren Nils Månsson Mandelgren.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 11 och 14 dennes på bordet lagda Prot.-Utdrag den 46 November 4857. 651 Memorial N:o 54, angående föreskrifterna i 3:dje Artikeln af Banko-reglementet, blef förevarande Memorial bifallet med undantag deraf att Utskottets i afseende på Herr Ehrenhoffs i 9:de punkten omförmälda motion, gjorda hemställan icke godkändes, utan Ridderskapet och Adeln beslöt att vid 3 mom. af Banko-reglementets 61 § skulle införas ett så lydande tillägg: ”Vill någon tjensteman, som i stöd af 79 § Riksdags-ordningen är berättigad till säte och stämma såsom Riksdagsman, tjenstledighet begagna, bestrides tjenslgöringen, hälften å Bankens och hälften å dens bekostnad, som tjenstledighet åtnjuter”. S. D. Vid förnyad föredragning af ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet, den 11 och 14 dennes bordlagdt Protokolls-utdrag N:o 391, innehållande inbjudning till de öfriga Stånden att förena sig i Preste-Ståndets beslut, det skulle Lag-Utskottet anmodas, att, så snart de till återremissen af nämnde Utskotts Betänkande N:o 46, rörande väckta frågor om en utvidgad religions-frihet, hörande handlingar till Utskottet inkommit, med fästadt afseende på de anmärkningar, som blifvit gjorde såväl emot Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i ämnet, som emot Lag-Utskottets afgifna förslag, utarbeta förnyadt förslag till en författning så tidigt, att det må kunna vid innevarande riksdag komma under Rikets Ständers vederbörliga pröfning, fann Ridderskapet och Adeln icke för godt att denna inbjudning antaga, utan blef, med afseende på af Ordföranden i Lag-Utskottet nu i ämnet lemnade upplysningar, förevarande Protokolls-utdrag endast lagdt till handlingarne. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D.
Befallningshafvande i Wermeland öfversänd, men, enligt hvad ett å Lands-Cancelliet i Carlstad den i a April innevarande år hållet och af klaganden företedt Protocoll visade, icke genom Kongl. Majrts Befallningshafvande kommit Kjellander såsom Låntagare tillhanda, emedan desse medel, efter hvad Protocollet innehöll, yore af Lands-Secreteraren i Länet, Lagmannen Kleman i Landshofdingens frånvaro jemte flere penningeposter emottpgne och förskingrade, samt ej i Lands-Cancelliet att tillgå; begärande Kjellanderj det honom kunde tillåtas under de i författninga ine stadgade villkor behålla första hälften af Lånet mot den förut erbjudne samt å nyo hos Herrar Fullmäglige företedde borgens-förbindelsen, samt att Bankens Commissarier måtte tillförbindas, vidtaga sådane mått och steg, hvarigenom åtkomst till senare hälften af Lånet blefve honom beredd, hvarförinnan han anhöll, att derföre vara befriad från all ansvarighet. Herrar Banco-Fullmägtige, som till deras Protocoll för den 18 sisth Julii förklarat sig hysa allt deltagande för det missöde, hvaruti Rådmannen Kjellander genom ett så oförmodadt och allmänna säkerheten kränkande till - Revisorers Berättelse. ^35 tåg blifvit invecklad, hade likväl ej ansett sig berättigade, genom ett bifall till klagandens anhållan medgifva, att de af berörde tillgrepp uppkomne olägenheter skulle från honom på Bancoverket öfverfjyttas; heidst som i5:de puncten i Kongl. Kungörelsen den 3 November 1819, hvilken lemnar Lånsökande öppet, att sjelfve eller genom Ombud utqvittera sine Odlingslån, derjemte uttryckligen föreskrifver, att medlen i annat fall skola genom Commissariatet öfversändas till samma auctoritet, från hvilken handlingarne inkommit.
Maj:t gjorda underdåniga hemställan om en anstalt för vårdande af vissa allmänna handlingar och andras afskiljande derifrån. Efter Riksarkifvariens hörande, hafva samtliga Hofrätterne inkommit med infordrade underdåniga utlåtanden öfver denna hemställan, och jag deraf funnit mig föranlåten att afgifva underdåniga påminnelser. Härvid har fråga uppstått, huruvida ämnet i vissa delar icke vore af den beskaffenhet," att det borde anses innefatta förändring af allmän lag, och således af Konung och Ständer gemensamt behandlas. För att undanrödja allt hinder af en sådan betänklighet, har jag derföre bordt, i händelse Kongl. Maj:ts nådiga beslut icke före motionstidens utgång vid Riksdagen är fattadt, allerödmjukast utbedja mig, att saken må hos Rikets Höglofl. Ständer upptagas, för att antingen endast såsom önskningsmål till Kongl. Majit öfverlemnas, eller ock i lagstiftningsväg, till den del som vederbör, handläggas. Stockholm i Oktober 1853. S. L. THEORELL. N. A. Fröman. i Bilagor till R. St. Justitiä-Ombudsmans Embetsberättelse till Riksdagen 4853. Uppgift pä Rikets Ständers under Riksdagen åren 1850 och 1851 aflåtna underdåniga skrifvelser, hvilka ankommit till Kongl. Justitie-Departementet, jemte anteckning af de åtgärder, som i anledning deraf blifvit vidtagne. Iro af den 15 Februari 1851, angående sammandrag af Författningar i afseende på kringvandrande gesäller och andra icke bofasta personer m. m. (9 *). 1851 den 8 April i Statsrådet anmäld; och uppdrogs åt f. d. Landssekreteraren i Upsala län, Lagmannen och Riddaren J. Carlsson att utarbeta ett sammandrag af Författningarne om passväsendet, samt att i sammanhang dermed afgifva förslag till de förändrade föreskrifter i ämnet, som kunde anses nödiga och nyttiga. Ett sådant förslag är sedermera inkommet, men icke inför Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt.
Utgår helt och hållet, emedan andra enskilda Banker än de, som äro underkastade denna lag, icke böra få inrättas.» samt i Förordningen, hvars flesta bestämmelser motionären ansett, till allmän säkerhet och utan all olägenhet, böra i Bank-lagen inrymmas: »§. 5. Mom. a. hvarje lotts belopp bör ej få understiga 666 R:dr 32 sk. Morn. b. bör utgå. Ett nytt moment bör deremot tilläggas angående de orter, der Bankens kreditsedlar komma att invexlas. §. 6. Mom. i. Med uteslutande af orden: »som ej i reda penningar tillskjutas», införes den föreskrift, att åtminstone en tredjedel al grundfonden bör bestå af Rikets Bih. till B. St. Ständers verks eller Hypotheks-föreningarnes obligationer, löpande med minst 4 procent årlig ränta. §. 7. Mom. c. förändras sålunda, att hvad här är , stadgadt i afseende på kontanta tillskottet, kommer att gälla för de räntebärande obligationer, deraf grundfonden ovilkorligen bör bestå. §• 8. Med afseende å nu föreslagna förändrade bestämmelser, torde minsta sedel-valörens belopp kunna, utan betänklighet, nedsättas till 3 R:dr 16 sk. Banko. Mom. 2. På det att äfven samlade mindre kontanta behållningar må genom ifrågavarande Banker kunna göras räntebärande och för allmänna rörelsen tillgängliga, torde Banken få utfärda med ränta löpande hundskrifna förbindelser å minst 133 B.dr 16 sk. Banko. §. 9. Orden »genom Wårt Finans-departement» torde böra utbytas emot »genom Styrelsen för Rikets Ständers Bank». §• 11. Mom. b. bör uteslutas, såsom föranledande vidlyftighet och svårighet vid beräknandet och kontrollerandet af Bankernas sedel-utgifningsrätt, samt dessutom oförenlig med det föreslagna stadgandet i förordningens 19 §. §. 16.
Stockholm den 14 Februarii 1818- 136 Lagoch Besvärs-Ulskctlens Betänkanden, N:r 36. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottens Utlåtande angående Jör ändring af tiden till vägsyners förrättande. ■Till Tjagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotten har från Hedervärda BondeSiandet blifvit remitteradt det af Riksdags-Fullmägtigen från Kronobergs X/än, Pehr Jonsson, dit ingifne Memorial, hvaruti han, af den ani ledning, att arbetet till iståndsättandet af Allmänna Xandsoch Härads - vägarne icke skulle af de dertill skyldige kunna med beqvämlighet och nytta verkställas vid arman årstid, än slutet af Junii och början af Julii månader, yrkar, att den nu bestämde tid för väg-synernes förrättande, eller slutet af October månad, måt. te förändras, och att berörde Syner måtte skje emellan den 24 Junii och den 12 Julii hvarje år, hvarigenom den olägenhet för de väg-hållnings-skyldige skulle undvikas, att, da de icke kunna vid annan tid, än den förstnämnde, väglagningen fullborda, men väg-synen ej förr än långt derefter höstetiden anställes, brister af Synemännen anmärkes, lägningen anses vara försummad och väglottsägarne tilltalas samt pliktfällas, oagtadt de på nyssberörde sätt sine väghållnings skyldigheter fullgjort. Utskotten hafva, vid öfvervägande af hvad således är vordet föreslagit, på grund af erfarenhet och flere förekomne skäl ansett sig finna att den uti Kongl. Brefvet den 13 September Lagoch Bcsvdrs-Utskottens Betänkanden. 137 1790 angående allmänna vägarnes underhålande, utsatte tid för den allmänna sandoch grusningen, eller från början af October till den 24 i månaden, ej torde för de fläste orter vara den rättaste och beqvämligaste.
Utdr. d. 5 Julii i823- S. D. f. m. Då nu ånyo föredrogs Stats* Utskottets d. 27 sistl. Junii afgifne samt d. 28 derpåföljde e. m. på bordet lagde Utlåtande N:o 259, angående StatsRegleringen, i hvad den rörer RiksStatens andra Hufvudtittel, fann Ridderskapet och Adeln för godt att samma Utlåtande, på af grund af de utaf åtskillige Ledamöter dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremittera. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af StatsUtskottets, under N:o 261 afgifne samt d. 28 derpåföljde e. m. på bordet lagde Memorial, med de rörande StatsRegleringen afFattade Betänkanden jemW Tabell öfver StatsWerket, fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial, som icke erfordrade någon åtgärd, borde läggas till Handlingarne. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af Allm. Besvärsoch EkonomiUtskottets den 3 och 16 sistlidne Junii, under N:o 122 och 125 afgifne samt den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtanden, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelade betänkanden: 1:0 I fråga 001 skyldighet för Lappske Ny - Prat. Utdr. d. 5 Julli 1823* 415 byggares Söner, att ingå i Allmänna Beväringen 2:0 Rörande Frälsebondes befrielse från Fjerdingsmans befattningen; fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till Handlingarne. S, D. f, m.
Irenne sistföiflutne åren för nämnde jernvägsaibeten verkställda utbetalningar från den förstnämnda summan, så visar sig återstående behållningen utgöra endast 800,000 R.dr, hvaremot om afdrag af sagde utbetalningar gore» Slals-Utsl;ottets Ullålande M 52. Zå frön den sednare summan oller beloppet nf do för jernv ägsarbefen on«kafiadc och tillgänglige medel, erliälles cn Återstod af I,‘200,0(10 Rdr. Af denna utredning visar sig ork att det belopp, hvarmed den till följd af Rikets sednast ITusamlade Ständers beslut utomlands upptagna liinesumman uf\eiskjuter de vid samma riksdag för dä beslutade jci nviigsai beten beviljade nya anslagssummor ä 19,0(10,000 R:dr, utgör eu lör jernviigsaibetenas fortsättning befintlig oanvänd tillgäng af 4(10.0(10 R:dr, Åled afseende ä ofvan anförde löi balla mlen oell i betraktande af den sannerliga vigt, som mäste fästas dervid, att ifrågavarande för Statens räkning företagna och nu pän/iende j'invägsarbelcn mä kunna, i den af Rikets sednast församlade Ständer redan fastställda riktning, utan afbrott fullföljas, anser sig Utskottet böra tillstyrka: att Rikets Ständer, i afräkning å del anslag, som under innevarande riksdag för vestra stambanan kan komma alt beviljas, mätte, lör foi(sättning af »i helenn emellan Slockholm och Katrineholm, anvisa eu summa af S00 0C0 R:dr R: nt, att, i män af behof, till Kongl. Maj:ts disposition fran Riksgiilils-koutoret utgå; kommande i denna summa att inberäknas de 400,000 R:dr, som äteistä oanvända af de i följd af Rikets Ständers vid sistlöiHulne riksdag lättade beslut genom Fulhnägtige i Riksgälds-koutoret för jeiuvägsbyggnaderuas bodiilvande upplänle medel.
Jag får således yrka, att ej något plenum, blott i och för denna sakens skuld, må komma att tidigare än vanligt utsättas. 414 Heji 21 December Fril). Raab: Jag för min tiel hyser en högre tanke om in flytandet och värdet af det omdöme, som R, o. Ad. kommer att i detta ämne uttala, un att det skulle, som Hr Brakel ansåg, ej hafva minsta inverkan på UtskRs beslut. Frågan är nemi. af den beskaffenheten att, orri den ej genast till behandling upptages, det sedermera kan vara likgiltigt om eller huru deli behandlas. Vill således R. o. Ad. hafva anspråk på att utgöra en fjerdedel a#f representationen, så anser jag, att de ej nu böra begrafva denna fråga, utan afgifva sitt omdöme, utgången må blifva hvilken sorn helst; och jag hemställer till eder, mine Hrr! om det ej med rätta skulle kunna anses ovärdigt detta Rikets första Stånd, att undandraga sig besvarandet af en från ett annat RiksStånd framstäld fråga, tilldess att Ståndets utlåtande ej mera kan utöfva något Inflytande? Jag vågar vördsamligen förnya min begäran, att. Hr Gr. o. Landtm, måtte, innan Julhögtiden inträder, i och för denna fråga utsätta ett särskildt plenum. Hr Nordenfelt, Enar: Jag skall ej länge taga R. m Adtns tid i anspråk, men, såsom ordförande lördetUtsk., till hvilket denna interessanta motion blifvit remitterad, har jag ansett det vara min pligt att förklara, det jag ej tror aft ett Utsk.. det må nu vara hvilket som helst, bör uptaga till behandling en, de öfriga MedStm kommunicerad, motion, förr än det till Utsk:ts vetskap kommit, hvad hvart och ett St, oro densamma yttrat. Ehuru val detta ej finnes bestämdt uttryckt i någon särskild lagparagraf, tror jag dock att grannlagenheteu bjuder att så handla. Jag liar blott ansett mig böra gifva R. o. Ad. tillkänna, hvilka motiver, som ligga till grund för mitt kommande handlingssätt.
Det har mai icke kunnat Hemliga Ickslottet undfalla hmad >796 och 1799 ä-ens R vitV-rsr hemställt, anaäende någon förändring uri den för R-;vitarern> utstakade tid; ak Rsvistanvrng a ingen marte rälare pä hwarännan inträffa, elier ock törnne, i stackel för twinne manadlv, til Revilianens förrättande ursäktas. Men som annu icke ar afgjordt, hu-uwrva RiksgäldsL<>nioiiec kan komma ar undera.ä i.aaon förändring, fä§ som beroende ak de Författningar, hwilka, n! »^hjelpande af RckelS förfallna penningewastnde, widtaqas, h-r Henri;-' Uiskocccc icke kunnat härom någor stadga och söreffnfwa. I samma!,hang härmed har lrkwäl den författning af Hemliga U Mkter blifwir widmgen , ak inge» , stin en gäng warit Fullmägtig i Riksgälds -Lnnrnirer, kan aickcs skickelig al komma under wal til Revisor dersmi, mastädcs , utan afseende dera, om en längre lid framflutit sedan han lemna? Fusimägtkgskapet. häldst dek la uckigen och osta skulle kunna inlrasfa, at sädana vpsranunLn under hans -sörwaltningstid bl-swit grundlagda, hwilha, i a stende lil stna påföljder, icke Utan ester-flera ms förlopp kunde rä.kellsten uiredas och grcustkaö. Ds ar 1799 församlade Rev,lärer haswa ut' deras asgifna Berättelse sörcstagit, huru det sör W rkets framtida nytta wörö angeläget, ar A>ln»önho.'en lemna, des kundskap oin Riksgälds L-'Nkl>>rr.s8 ilftänd.