Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gefle stad är den äldsta i Norrland och var i längre tid den enda i denna hufvuddel af riket. Stadens för fiske och sjöfart förmånliga läge vid Gelleåns utlopp i 20 Gelle-viken, lemnär anledning till den förmodan, att stället varit tidigt bebodt, men åldern af dess tillvaro såsom stad kan* lika litet som de flesta äldre städers, med fullkomlig visshet bestämmas. De äldsta privilegier för staden, hvilka dock numera icke finnas i behåll, uppgifvas vara utfärdade är 1419 af Konung Eric XIII af Pommern, men för otvifvelaktig! anses, att orten långt förut haft stadsrätt. Af den till staden lydande jord är en del af fast och fri natur samt den öfriga till staden donerad genom Kongl, brefven af den 24 Juni 1602 och den 15 Februari 1605, bestående, förutom skog och utmark, utaf: l:o egentligen såkailad stadsjord, som, mot vretskatt till stads-kassan, dels är anslagen under lönerna till sta dens embetsoch tjenstemän, dels utdelas till stadens borgare, i mån af deras ålder; 2:o stubbrättighets-jord, som, mot enahanda vretskatt, innehafves af dem, hvilka densamma, före 1790, från ris och fot upparbetat, och åt hvilka ständig besittningrätt blifvit beviljad, äfvensom åt deras rättsinnehafvaré, så länge de i staden bo och vistas, och 3:o odlingsjord, som, mot ännu icke tilländagångna besittnings-år, blifvit af enskilde personer å stadens utmark intagen.
Men sedan jag nu uppgifvit de fördelar, som skulle beredas såväl de trafikerande som Staten, genom indragning af denna tull, får jag såsom önskningsmål anhålla : att den vid nämnde tull nu anställde Inspektoren, Magister Ekbohrn, hvilken är till åren kommen, och äfven är beröfvad hörselförmågan, kunde för sin återstående lifstid bibehållas vid sin lön samt öfriga förmåner, hvilka han såsom tullinspektor innehar. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 22 November 1862. Joh. Gust. Wasmuth, från Stockholms län. Uti ofvanstående motion instämma : J. O. Sundgren och M. Pehrsson, # från Stockholms län. Af Nlls Olsson från Malmöhus län, om ändring i 2 kap. 4 $ af Kongl. Förordningen den 19 December 1827 om hemmansklyfning och jordafsöndring, i fråga om sättet för bestämmandet af den afgäld, som bör erläggas af afsöndrad lägenhet. Uti 2 kap. 4 § af Kongl Förordningen af den 19 December 1827 om jordafsöndring m. m. bjudes att afhandlingen, hvarigenom jord från hemman söndrad blifvit, skall till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ingifvas, som den öfverenskomma afgälden pröfve, och, der den tillräcklig befinnes, fastställe. Enligt den princip Kongl. Kammar-Kollegium i besvärsväg stadgat och som äfven af Länsstyrelsen tillämpad blifvit, varda afhandlingar af förenämnda beskaffenhet af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande remitterade lill Kronofogde, Häradsskrifvare och någon Landtmätare, att med biträde af 2:ne nämndemän och i närvaro af stamhemmanets egare och den afsöndrade jor - Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 237 dens innehafvare på stället uträkna och föreslå den jordskyld, som årligen bör till stamhemmanet utgå.
Såsom Uedamot i sista Banco-Utskott begagnade jag mig af tillfället att ådagalägga det oformliga uti denna voluminösa samling af Författningar, der, från det gällande, så mycket obehörigt borde utgallras, ledande endast till förvillelse både för Allmänhet och Banco-Administration, hvarvid, genom en naturlig uppställning, de Stadganden, som för Banken äro gällande och nödvändige, kunde förenklas, förtydligas och inskränkas till en ganska måttlig votum. Nödvändigheten af en bortmönstring af det obehöriga synes Herr Grefven och Ordföranden sjelf upplyst hafva insett (pag. 4 8C 5), och de Samlingar af laga Stadgar och andra gällande allmänna Påbud och Författningar, som tid efter annan ägt rum, bevisa både nyttan och möjligheten af sådane företag. Efter noggran pröfning af hvad jag yttrat, och sedan Fullmagtige blifvit hörde, godkände Utskottet mitt Förslag. Min och såsom jag föreställer mig Utskottets mening var, att allt hvad för närvarande inom Banco-Verket tjenade till efterrättelse borde under vissa Titlar 86 Berättelse Titlar efter ämnenas föranledande i system uppställas, ordnas och sammanfattas. Meningen Var ej, på sätt Herr Grefven synes antagit, att från tlet till en början endast i förslag uppgjorde Sammandraget, genast skulle uteslutas icke allenast alla i laga ordning upphäfne Stadganden, utan ock alla i allmänhet olämpelige ansedde lagbud och förordnanden; utan var meningen, efter hvad jag tror, den, att jemte de förre blott sådane Stadganden borde förbigås, sorn, ehuru icke formeligen upphäfne, likväl i anseende till föråldradt skick, orimlighet och gifven olämplighet, icke mera efterlefdes ; vederbörande dock obehindradt, att, enligt hvad Utskottet tillika åsyftat, särskildt föreslå de lagförändringar behofvet i öfrigt kunde påkalla, på sätt jag längre fram skall söka närmare utveckla. Icke heller lärer
En half natt använde hon till att författa koncepter och förtvifla öfver sina stela, oöfvade bokstäfver. Till slut skref hon blott: Belles-Rives 28 Thermidor år VIII. Min faster är sjuk. Jag är tvungen att stanna här, trots det jag hellre ville vara i Paris. Edmée-Louise de La Feuillade. Detta lilla, lakoniska bref, naivt undertecknadt med hela hennes aristokratiska namn, öfverlemnades åt Valentine, som stod sig väl med en postiljon på Rouenvägen, hvilken efter många omständigheter lofvade att besörja det i all hemlighet. Hon fick icke något svar. Och under denna tid af plågsam ångest, då hon hvar dag måste säga till sig sjelf, att han — den store och mäktige — i vrede för det hon ej hört honom, hade glömt eller ville glömma henne, växte hennes unga kärlek till en lidelse så stark och våldsam, att hon kände, hur den mer och mer tog makten från hennes förnuft och förintade all hennes motståndskraft. Mot slutet af Vendémiaire kom Louis, som annars för det mesta under denna tid uppehöll sig i Paris, der Talleyrand gaf honom mycket att göra, på ett kort besök till Belles-Rives. Edmée hade längtat mycket efter sin kusin — så kunde hon då åtminstone få höra något nytt från Tuilerierna. Det var en mild, stilla höstafton strax efter middagen. Edmée hade länge, insvept i sin sjal, suttit lutad mot balustraden på terrassen och sett mot vägen, hvilken månbelyst, lik ett bredt, blåaktigt silfverband, slingrade sig genom de öppna markerna. Nu skymtade hon ändtligen långt borta en ryttare — han kom närmare — på hufvudets hållning och på resningen kände hon Louis de Châteauneufs alezan. Louis’ och Edmées umgänge hade alltid varit à l’anglaise, d. v. s. särdeles fritt och otvunget, icke alls sådant, som det brukade vara i Frankrike mellan ett par unga personer, hvilka ämnade gifta sig med hvarandra.
M. beviljade 10 centner till nyssnämnde företag, som icke var understödt af Statsanslag. Dessa 10 centner krut hade, skulle jag tro, ett värde af omkring 120 R:dr. Samma förhållande egde rum med 10 centner krut, som lemnades till vägförbättringar emellan Linköping och Kumla gästgifvaregård, och de 3 centner krut, som auslogos för brobyggnaden öfver mellansundet i Mälaren emellan Myckelön och fasta landet, lemnades äfven till ett företag, som icke i öfrigt hade understöd af Statsanslag. Hvad beträffar de 16 centner krut, som blifvit lemnade till tvenne större vattenaftappningsföretag i Upsala och Gefleborgs län, så kan jag väl icke uplysa förhållandet dermed; men äfven detta vore en obetydlig anledning till en anmälan hos K. M. Sedan R. St. vid sista Riksdagen anslogo medel till omarbetning af detta sämre krut, kan jag icke påminna mig att K. M. lålit lemna något krut kostnadsfritt till sådane enskildle företag och ett sådant utlemnande lärer väl icke heller hädanefter förekomma, sedan detsamma väckt R. St:s Revisorers och StatsUtsk:s upmärksamhet, och att det icke är någon vana hos Regeringen att bevilja sådana bidrag af krut, torde synas klart af den ringa qvantitet, som enl. hvad här är upgifvet, blifvit utdelad. Jag måste således vidblifva min mening alt skrifvelsen är ganska öfverflödig, och öfverflödiga skrifvelse!- från R, St:r lill K. M. Den 1 Februari c. m. 269 anser jag att man bör i möjligaste måtte undvika, på det att de skrifvelse!- som verkligen afgå till K. M. må medföra den åsyftade verkan, som R. St:r ega anspråk på att de skola medföra. Hr Adelborg, Anders Otto: Jag kan icke Finna annat ,Sn att en revidering af som skett bör vara i högsta grad välkommen för en Regering, den der naturligtvis icke fruktar för /sina handlingar. Den anmärkn. som bär af Revisorerna blifvit j gjord är visserligen liten till siffran; men derföre intet, ur prin/ cfpenlig synpunkt tagen, värd mindre upmärksamhet.
StatsUtskottet täckes allt sådant 1 öfvervägande taga, och inse den ingalunda inbillade utan verkliga nödvändigheten, af förändring härutinnan, och att till nästa Riks* dag en oafkortad summa under titel FyrinsStat af 25,000 Rtdr årligen måtte till Kongl. Majts höga disposition beviljas af Lotsoch Bäklnrättningslntraderna, så framt dessa magt^ påliggande anstalter skola blifva svarande emot det dermed åsyftade ändamål. Sluteligen och i sammanhang med detta Den 7 Junii f, m. 10 7 ämne far jag likaledes vördsamt hemställa att af samma intrader årligen och i mohn af tillgångarne ett ärligt anslag måtte beviljas, till inlösen af Landsorts och Korsö FyrBskar, och hvilket jag förmodar så mycket mindre lärer vägras, som det i längden blir en säker vinst för StatsCassan, och som Högloft Utskottet medgifvit Upplyst, huru Otjenligt det är att dessa Bakar skola vara enskilte personers egendom. Jag anhåller derföre om återremiss, och att dessa mina anmärkningar då må få åtfölja Betänkandet* Bilagor till PleniProtocollet för den 7 Julii, eftermiddagen. N:0 I Herr Dalman, Johan Wilhelm: Det är i anledning af HögloO. Statsutskottets Betänkande , rörande det af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna Riksmuseum samt de i Höglo 11. Ridderskapets och Adelns sista Ple - io8 T)cn 7 Julii c. 111. aum dervid afgifne yttranden, som jag vördsammast anhåller få anföra några anmärkningar. Så vida likväl en god sak svårligen kan snarare förloras, än om den råkar ut för en oerfaren försvarare, har jag i det längsta uppskjutit att yttra mig i ett ämne, hvilket jag trott endast behöfva ett noggrannare skärskådande för att vinna bifall.
(Märk väl, genom en mild och varsam ledning.) Hvilka själsstrider kan det icke därigenom blifva besparadt! Ty från den första okritiska barnatron uppspirar en lefvande gudsfruktan lättast. Och — handen på hjärtat —, hvad ville vi icke gifva, vi alla, som vandra kring med skeptiska, otillfredsställda hjärtan, om vi vore burna af en varm och lefvande religiös öfvertygelse? Ty en sådan är dock det enda, som verkligt försonar en med lifvet och dess många dystra gåtor. Vid alla tidpunkter och i alla åldrar af vårt lif kunna vi ju komma i besittning af trons nåd. Men den i religiös indifferentism uppvuxne tillkämpar sig icke en varm religiös öfvertygelse utan genom svåra tvifvel och lidanden. Då däremot den, hvilken som barn naivt och okritiskt lärt sig att tro, ofta får behålla denna sin tro utan att hemsökas af tvifvel. Om barnen vandes vid att betrakta sina fel och svagheter icke så mycket från synpunkten af det ofördelaktiga intryck dessa göra på andra, eller hvilka straff och obehag deras olater kunna medföra, utan från synpunkten af att det är nå- got, som rakt icke anstår dem, om de vandes vid att bära aktning för sig själfva, utaf hvilken stor betydelse skulle det icke vara för hel a deras karaktärsutveckling? Om barnen från början vandes vid lydnad, från hvilka misstag, från hvilken falsk själfständighet skulle det icke härigenom vid mognare år vara försäkradt? Hvilka dumdristiga öfvergrepp kunde det icke vara skyddadt från att begå? Orn barnet vandes vid enkelhet, huru skulle detta icke stål sätta både dess fysiska och psykiska hälsa? Huru mycket lättare skulle det icke då reda sig i försakelsens skola, om det en gång blefve utsatt för lyckans obeständighet. Ty fattigdomen kännes dubbelt tung för den, som vant sig vid stora behof. Det skulle vara lätt att framdraga den stora betydelsen af mångfaldiga andra goda vanor, hvilka måhända vid ett ytligt betraktande kunna förefalla betydelselösa nog. Det sagda må dock vara tillräckligt.
Mätte det ste med den kunskap, dcn klokhet, dcn enighet, svin ofta, äfwen i farans stunder, bäde wid detta och flere framfarne Riksmöten tcknat Ridderstapet och AdelnS wördnad för Majestätet, kärlek till Fosterlandet, med mbjclig förstning i framtida händelser, sädona som stola afböja wädaki, stärka lugnet och och bereda allmänt wäl. När mina önskningar af själ och hjerta äro sädana och det erid grafwens brädd, sä kan jag ej misstaga mig om Ridderstapct och Adelns ädla afsigt i denna delen ej eller om deras tälamoh Med bet jag dristar föreställa. Dä Riksens Högloft. Ständers tillförordnade Eonstitutions - Utskott nu mera afgifwit icke allenast dess förslag till en Riksdags - Ordning, utan ock efter erhäfl.cn ättrremiss missa ändringar och rättelser derutinnan r anledning af författade anmärkningar, sä kunna wisserligen mänga och länga öfwerläggningar förekomma wid granskningen af de deruti intagne mer än FoZZ. Rättigheten dertill kan hwarkcn jag eller nägon annan bestrida: dcn är grundad i hrearjc Riksdags - 4328 Den r6 October. dagsmans rätt. Till följe af denutbeder äfwen jag mig, att Högloft. Riddciskapct och Adelns benägna ä, tanka i ödmjukhet underställa dels det skick hwarukinnan Riksdags - ärenderna ännu sig befinna, dels den korrta tid, som är öflig för deras afgörande. Hwarken har Stats-Utskottet enligt Regerings - Formens 62 L hittills kunnat hinna att uppgifwa Stats-Wcr, kcts behof, och ej eller Riksens Ständer ännu öfwer, rnskommit om Dcwiilningen. Göromäl som fordra tid. Imedlertid ätcrstä af Riksdagen ej iner än 25 dagar till den 11 November, hwarinom Kongl. Maj:t enligt dest ankomne nädiga skrifwelsc förmodar alt wara undangjvrdt.
221 S t a t s - U t s k o 11 e t s Vidare har, å en sida, blifvit anmärkt, såsom oriktig och förvillande, den i 3 §. af nu gällande Instruction Revisorerne lemnade rättighet, att, med anledning af 3o 5. Riksdagsordningen anmärkningar directe hos K. M:t i underd. anmäla; hvaremot, å en annan sida, det ansetts vigtigt, att i Revisions-Instructionen bibehålla åberopandet af denna Riksd.Ordnrs §. Innehållet af den för StatsUtskottet deruti meddelade föreskrift lyder sålunda: ”Skulle, emot Riksens Ständers Beslut, de ”till hvarje HufvudTitel anslagne Suromor befinnas ”dragne till andra ändamål, än dem, som under sam”ma HufvudTitel höra eller något af Riksens Ständer ”faststäldt anslag vara öfverskridet, skall Utskottet ”genast anmärkning och i Riksens Ständers Plena an”mälan göra emot den Embetsman, som en sådan anordning contrasignerat, hvarefter dermed förfares, en”ligt 106 och 107 §§. i RegeringsFormen; kunnandes ”likväl häraf de följder icke dragas, att, emot föreskriften i 90 §. RegeringsFormen, Utskottet må i nå”got klander af Konungens gjorda anordningar ingå, ”eller att de för StatsUtgifterne redovisande Tjenste”män skola kunna personligen för StatsUtskottet, eller ”Riksens Ständer, till ansvar stallas, utan må, der så ”nödigt finnes, hos Konungen kunna anmälas de anledningar, som förekommit, att, emot någon sådan /Tjensteman, i laglig ordning ansvar yrka.” StatsUtskottet får således, i händelse det finner någon så beskaffad afvikelse från gifna föreskrifter hafva ägt rum, att den påkallar Domare-åtgärd, icke Betan kanden, N:o 353. 223 derom något besluta, utan måste inskränka sig till anmälan af förhållandet hos B. Sl:r. Och då följakteligen ofvanberörde 3o §. ej eller kan erhålla tillämpning förr, än II.
På Bonde-Ståndets På Prest-Ståndéts Vagnar På Borgare-Ståndets vägna*r H. Schtvan, h. t. Talman. n. v. Talman. vägnar Lars Olsson Uppläst hos Samtelig* Riks-StSnden den 14 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! I anledning af hos Riksens Ständer gjord, motion om förfallna Skuldebrefs uppvisande , då lagsökning derföre hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anställes , få Riksens Ständer härmed i underdånighet hos Eders Kgl. Maj:t anmäla deras häröfver fattade beslut. Riksens Ständer hafva, vid öfverläggningen härom, funnit, att anledningen till den af en del af Eders Kongl. Mojrts Befallningshafvande vidtagna åtgärd, att, vid anställande lagsökningar, fordra uppvisande af de Original * Skuldebref, hvarföre betalning sökes, blifvit dels hämtad af 4 Cap. 2 §• Utsoknings Balken och dels af den år 18 1 2 utfärdade Chartte Sigillatse Förordning , hvarförutan det icke Undfallit Riksens Ständers uppmätksamhet, att det presentatum, som vid skeende lagsökning å Skuldebrefvet tecknas, kan vid flera inträffande omständigheter medföra nytta och upplysning ; men då, i synnerhet för for - drings - Den 14 Juli. dringsägare, soth äro aflägse fran EandshöfdingeResidencet boende, svårighet och äfventyr möjligen kunde uppstå, att, jemte lagsökningshandlingarna, tillika till Eders Kongl. Majus Befallningshafvande insända de Original-Skuldsedlar, hvarpå fordringen sig grundar, samt härtill kominer, att 14 Gap. 4 §'. Rättegångs
Men att det icke liro dessa som menas, kan slutas deraf, att en förändring till det sant constituliouella åsyftas. Finnes det möjligen någon normal-upplaga af sant coust i l ulione I la grundlagar? och hvem bar i sådant fall varit behörig alt stämpla benne till allmän efterrättelse lor eonstilulionella Hinder? Finnes någon mvndi^- v O het inom eller utom detta rike, hvilken del tillkommer förklara någon viss statsförfattning för all vara normal, likasom KrigsColl. stämplar eli patronkök med dess inredning, till efterrättelse inom vår armé? Finnes ingen sådan myndighet, så vet jag icke hvarifrån jcmförelsegrunden är tagen. Ytterligare säges: ”Då numera penningcförhätlandena ej utgöra något hinder, är det lid att man inser det naturliga och förmånliga deruti, att hos oss alla statsbidrag (med undantag af några vissa, såsom brooch väghållning, tingshusoch kyrkobyggnad m. m.) utgöras i penningar direet till statscassan, och den af Staten lönade embetsmannen upphör att sjelf af den skattdragande uttaga sin aflöning.” Ar det då så 'a lldeles säkert, att peuningeväsendet vunnit en sadan stadga, alt hvar och en, som har lön lien 10 Augusti. i indelta persedlar, kan vara förvissad, att om samma lön förvandlas i penningar, lian ulbckomme livad lian hittills erhållit? Nyligen hördén J, mine Hrr, ett förslag af Hr Rosenblad, att utgifva nya sedlar på hankens credit, ulan motsvarande silfvervaluta. Om en sådan mening gör sig gällande, månne peuningeväsendet då är säkert? Del finnes möjligen andra utvägar alt vidtaga, t. ex. begagnandet af inrikes vexlar, hvarigenom rörelse-capitalet kunde, utan fara för penningevärdet, ökas eller fördubblas; men man vänder sig i stället rakt emot det sedelmynt, hvars värde beror på den yttersta säkerheten — bankens redbarheter.
Ivanoff var vaken, utan feber, men ganska matt. Han igenkände mig snart och tryckte min hand, men förmådde ej tala, och återföll i en dvallik sömn. Surprisen syntes höra till ordningen för dagen. Vi sutto alla omkring det lilla bordet, flickorna med sömarbete, den gamla med sin stickning. Jag skar upp en blyertspenna för att teckna ett broderimönster för Leonna. Onkel Ludvig föreläste oss med verklig talang några sidor ur Oberon. «Orest,» en vacker svart pudel — i parentes sagdt, mycket firad af Ottilia, emedan densamma, genom sitt skällande, kommit dem att observera majorens olyckshändelse på vägen — satt äfven lik en ganska uppmärksam åhörare framför sin husbonde och såg på honom med sina kloka ögon. På en gång lyssnade hunden och syntes orolig; ett skrapande på dörren, åtföljdt af ett ängsligt tjut, väckte allas uppmärksamhet. «Garçon!» utbrast Vasilij ovilkorligt och skyndade från sin herres säng till dörren. Han hade rätt. Det trogna djuret hade försvunnit dagen före deras afresa från Åbo — sannolikt instängdt af någon «liebhaber» — och hade sedan sökt, följt, och funnit sin herres spår, ända hit. Först fägnade han sig åt den glada Vasilij, och formerade en flygtig bekantskap med Orest, som på sin herres befallning förhöll sig stilla. Sedan äfven jag fått ett, ehuru ringa igenkännelsetecken, skyndade han till sängen. Der reste han sig med fötterna mot kanten och slickade den hand som låg ofvanpå täcket. Djuret hade magrat ansenligt, hvem vet hvilka «egyptiska köttgrytor» han försakat för att följa sin herre i nöd och lust! Ottilia sörjde genast för hans förplägning. En stund derefter kom läkaren; han gaf det bästa hopp, ty svullnaden började lägga sig. En biljett från Schalinsky gaf mig tillkänna, att General en chef under sin genomresa skulle inträffa följande afton i Lovisa. Jag måste således tillbaka med doktorn, som likväl dröjde qvar öfver natten. Denna opåtänkta hastiga bortresa förstämde oss något; jag anses redan för en bekant i huset.
Auli. till Exp. Utsk. den 1 Mars 1841, lil. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om medverkan för af skaffande af Slafveriet pä Ön 8: t Barthelemy. Genom motioner, inom Preste-Ståndet af Herr Professoren Geijer, och inom Borgare-Ståndet af Herr C. F. Geijer, är anfördt: att, ehuru Sverige, genom Tractaterna med England af den 6 November 1824, och med Frankrike af den 21 Maj 1836, slutit sig till det ädla förbund, som bemödar sig att undertrycka slafhandeln samt, genom Kongl. Förordningen af den 7 Januari 1836 och tillägget dertill af den 1 Mars samma år, all slafhandel är belagd med lifsstraff, linnes likväl en Svensk tillhörighet, der slafveriet är inhemskt, der slafvar följagtligen kunna köpas och säljas, nemligen ön S:t Barthelemy. De meddelanden, Konungen vid hvarje Riksdag låter komma till Ständernas kännedom oin Coloniens tillstånd, skulle berättiga dem att deröfver yttra sig, och detta måste blifva en pligt, dä mensklighet och rättvisa dertill uppfordra. Redan i den Nådiga Skrifvelsen lill Rikets Ständer af den 0 April 1835, yttrar Sig Kongl. Maj:t, att den genomgripande förändring, som för Vestindien uppstått, genom Engelska Regeringens välgörande beslut att upphäfva lif-egenskapen för Negrerne i sina Colonier, i afseende på de öfrige, påkallat deras Regeringars allvarliga och faderliga uppmärksamhet.
Med bifall till Rikets Ständers vid 1828 — 50 årens riksdag gjorda underdåniga hemställan om salpetergärdens indragning, fann Kongl Maj:t derefter godt genom Nådigt Bref af den 7 April 1830 medgifva att, sedan Rikets Ständer antagit det af Kongl. Maj:t derför bestämda vilkor om beviljande af nödigt anslag till salpeternäringens bestånd och bedrifvande, salpetergärden skulle med samma år upphöra; i sammanhang hvarmed, och på det salpetersjuderi-egarne icke deraf måtte hemta anledning befara bristande afsättning å denna vara och salpoternäringens förfall såmedelst äfventyras, af Kongl. Maj:t stadgades, att inlösen för Kronans räkning af inom riket bevisligen tillverkad salpeter komme att än vidare på lika sätt och med iakttagande af enahanda föreskrifter och vilkor, som dittills, ega rum. Med afseende å salpetergärdens upphörande jemte flera andra omständigheter utfärdades den 17 Mars 1832 förnyadt Reglemente angående förvaltningen af salpeter-ärendena, hvilket ännu med få ändringar är gällande, 76 Bil, N:o 5 a. till Kongl. Maj:t* Nåd.