Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den till någon del inom samma, men hufvudsakligen inom andra orter under år 1846 inträffade missväxt och klena skörd har, i förening med derefter oerhördt uppstegrade spanmålspriser, jemväl på många ställen ökat förlägenheten och påkallat ytterligare understöd af allmänna medel samt för nämnda provinsers invånarne försvårat skyldigheten att återbetala så väl dessa, som förut erhållna enahanda understöd. Ehuruväl den mest hotande nöden under begge missväxtåren kunde undanrödjas medelst då vidtagna undsättnings-anstalter, måste dock återbetalningen af de derunder utlemnade och begagnade låne-understöd högst menligt inverka på ställningen under den närmaste framtiden. Och, på sätt motionärerne uppgifvit, är det troligen att förutse, det en del låntagare skola befinnas oförmögna att dem åliggande liqvider fullgöra samt att deras löftesmän följaktligen blifva nödsakade vidkännas ytterligare uppoffringar i och för dessa liqviders behöriga verkställande. Men då Utskottet sålunda medgifver, att vederbörande menigheter mångenstädes kunde ega grundad anledning lill bekymmer i afseende på det betalningsansvar, de varit föranlålne sig ikläda, anser Utskottet sig tillika böra erinra, hurusom de uti de fleste motionerne förekommande uppgifter angående de befarade följderne af detta betalningsansvar samt den inom motionärernes hemorter af missväxterna föranledda förlägenhet, synas öfverskrida verkliga förhållandet. Emed - 32 Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 102. lertid vill Utskottet icke bestrida, att ju erfarenheten om statsmakternas tillförene vid likartade fall meddelade beslut kan anses hafva gifvit vederbörande låntagare anledning att hoppas och motionärerne att yrka eftergift eller lindring i den föreskrifna och åtagna betalningsskyldigheten.
Öfver följande, i Stats-Utskottets Memorial JV2 279 omförroälda, af samtlige Riks-stånden godkända, voterings-propositioner har Förstärkta Stats-Utskottet denna dag verkställt omröstning: 4:0. »Den, som vill till kontra-proposition vid den blifvande hufvud-voteringen antaga Presteoch Borgare-ståndens beslut, att Rikets Ständer medgifva återlyftandet af de till säkerhet för jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Stats-kontoret återstående deponerade medel på det sätt, att bolaget eger att genast lyfta 450,000 Stats-Vtskottets Memorial M 286. 3 R:dr och de återstående 75,000 R:dr Riksmynt sedan banan blifvit öppnad för trafik till Köping, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Bonde-ståndets beslut: det Hikets Ständer medgifva att, af de till säkerhet för fullbordandet af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl. Stats-kontoret deponerade medel uti räntebärande obligationer, det ännu innestående beloppet, motsvarande 225,000 R:dr R:mt, må till jernvägs-bolaget återställas, samt att Rikets Ständer, vid anmälan om detta beslut, i underdånighet öfverlemna tiil Kongl. Majit att, efter pröfning af härvid förekommande förhållanden, i nåder afgöra, huruvida några förbehåll eller bestämmelser, med hänsigt till de ifrågavarande medlens användande, lämpligen böra föreskrifvas.» Och som denna votering utfallit med 65 Ja och 54 Nej, har alltså Presteoch Borgareståndens beslut antagits till kontra-proposition vid hufvud-voteringen. 2:o. »Den, som vill, att Rikets Ständer medgifva, att, af de till säkerhet för fullbordandet af jernvägs-anläggningen mellan Köping och Hult i Kongl.
Glasbruk j Mindre färger ier Kalkugnar Stångjernsverk Masugnar Frälsehemman Soldattorp till en del förfallna och obebodda 213 — 271 6,831 Anmärkningar: a) 147^^j mantal belägne inom Lappmarken hafva ej något uppskattningsvärde. b) 3{j-J mantal i Lappmarken. c) 285 nybyggen i dito sakna uppskattningsvärde. d) i Lappmarken. e) 58^Jtj mantal i Lappmarken. /) deraf 3 st. i Lappmarken. 28 Tab. N:is 10 B. och 11. Westerbottens län. Tab. ]V:o 10, B. Tomter. J ordar. Uppskattningsvärde. Tomter, jordar och lägenheter af alla slag. Antal Åker. Äng. Skog och beten m. m. Summa HemAf hus och Af jordar. Summa. bebygde. obebygde. jordareal. mantal. tomter. Tunnbd. Tunnl:d. Tunnhd. Tunnhd. R:dr R:mt. R:dr R:mt. R:dr R:mt. Af inägorna till kronoskattehemmanen mantal N:is 6 och 8 i Norrböhle by i Skellefteå socken, hvilket med dertill hörande öfriga inskränkta inägor, äfvensom utmark, utgör stadens enda jordegendom Hs CO 16» 323,\ 348,3, « 2,650 2,650 Anmärkningar. Umeå stad: Jordar. Åkern är i vexelbruk. Äng finnes ingen naturlig och ständigt växande. I skog och betesmark m. m. ingår äfven stadsplanen Skellefteå stad: Ofvannämnde hemman, å hvilka Skellefteå stad är anlagd, äro, likasom öfrige hemman i byn, under laga skifte och under N:o 6 lyd er * mantal, som äges af enskild person, från hvilket skattetal stadens hemman, hvarken till åker, äng, skog eller betesmark är lagligen skiljdt eller utbrutet. Tab. IV:o 11. I Sökta skiftens antal. Fastställda skiften.
Skälen härtill voro: de fördelar, som hvarje riktigt utförd national-beväpning medförde, såsom massans moraliska lyftning genom utvecklandet af en god national-anda, och hvarigenom en nationel regering alltid kunde påräkna det kraftigaste understödet: den väckelse till ordning och eftertanke i det enskilda iifvet, som en militärisk uppfostran bibringade; förbättrade, af behofvet påkallade, lönevilkor för befäl och trupp; nödiga, till en förökad tjenstbarhet ledande, förändringar i arméens befordrings-lagar, ökade, med billigheten öfverensstämmande, pensioner; slutligen en rättvis återgång till sitt primitiva belopp af rustoch roteringsskyldigheten åtföljande skattebördor. Vid uppgörandet af förslaget N:o 2, alsedt såsom ett öfvergångs-förslag till N:o 1, hade motionären, enligt eget förmenande, sökt bota de brister och ändra den planlöshet, som han ansåg vidlåda större delen af den närvarande mililär-organisalionen. Uti förslaget N.o 2 bibehölls den stående hären till oförminskadt antal. Deremot bléfvé åtgärder föreslagna, sorn kunde gifva indelta trupperne den öfning och tjenstbarhet, som de nu saknade, på samma gång, som kostnaden för laudlförsvaret, dels genom en för - Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 53. 11 ändrad korps-indelning och öfverflödiga befallningars indragning, dels genom upphörandet af alla ändamålslösa utgifter, nedsattes till elt skäligt belopp. Vidare omförmäler motionären, hurusom Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten vid 1850—1851 års riksdag uti Betänkande N:o 18 redogjort för det väsentligaste af båda förslagen och afstyrkt förslaget N:o 1, samt, under erkännande att Utskotten ej varit i tillfälle att åt granskningen af förslaget N:o 2 egna den tid, sorn för densammas fullgörande varit af nöden eller tilltrodde sig ega den härtill nödiga sakkunskap, äfven afstyrkt detta förslag.
M) en särskild afdelning, upptagande de från Hiksgälds-kontoret utgående riksdagsoch revisions-kostnader, ajlöningar, förvaltning sutgifter, rn. m., under hvilken afdelning följande, til! innehållet bär redan angifna §§ blifvit införda. § 180, angående utbetalning af återstående kostnader för nuvarande, äfvensom för sednast förflutne riksdag, är lika lydande med 184 § i 1860 års reglemente. § 181, angående anslaget till underhåll och komplettering af det i Rikets Ständers hus inrättade arkiv, grundar sig på Utskottets af Rikets Ständer gillade hemställan i utlåtandet N:o 98. § 182, angående kostnaderna för underhåll af Rikets Ständers hus och Riksgäldskontorets fasta egendom, innefattar en del af de stadganden, som innehållas i 261 och 265 §§ af nu gällande reglemente. § 183, angående utbetalning af traktamenten och resekostnads-ersättningar till Rikets Ständers Revisorer äfvensom af andra utaf Revisorernes sammanträden föranledda utgifter, grundar sig på den uti Utskottets memorial N:o 161 af Utskottet föreslagna och utaf Rikets Ständer antagna instruktion för bemälde revisorer. § 184, angående aflöningen för Rikets Ständers Justitie-ombudsman och hans expedition, eger den lydelse, som uti Utskottets af Rikets Ständer gillade memorial N:o 152 blifvit föreslagen. § 185, angående anslagen till kostnaderna för Justitie-ombudsmannens embetsresor och till expenser vid hans expedition in. m., innehåller enahanda stadgande, som § 188 i nu gällande reglemente. § 186, angående aflöningen för Sekreteraren vid Bonde-Ståndets Kansli-direktion, har samma lydelse, som § 190 uti nämnda reglemente. § 187, angående Fullmägtiges honorarier och resekostnads-ersättning, grundar sig på Utskottets hemställan i memorialet N:o 223. Stats-Utskottets Memorial JW 224. 3 § 188, angående den för Riksgäldskontorets tjenstemannapersonal och vaktbetjening bestämda aflöning, är hufvudsakligen lika lydande med § 275 i 1860 års reglemente. § 189, angående den för extra arbeten och till uppmuntran för extraordinarier beviljade gratifikations-summa, öfverensstämmer med Utskottets hemställan i memorialet N:o 223. § 190, angående det till begrafningshjelp efter obemedlade tjenstemän och vakt betjente vid Riksgäldskontoret anvisade belopp, har samma lydelse, som § 277 i sednast utfärdade reglemente. § 191, angående det till Enkeoch Pupillkassan vid Riksgälds-kontoret anvisade understöd, grundar sig på Utskottets af Rikets Ständer gillade hemställan i memorialet N:o 133.
Men orri hvarje Utskott skall ombesörja tryckningen af sina egna Betänkanden; sä böra de ock sjelfva aflemna dem directe till Stånden, till undvikande af onödig tids utdrägt, Dé exemplar, sorn till förvar i RiksgäldsContoret skola aflemna», synas böra vara häftade, på det att förskingring af de lösa Acterne desto säkrare må förekommas, Hvad Rfevisoremes och Justities-Ombudsmannens berättelser beträffar, så var min mening icke, såsom Utskottet synes hafva fattat den, att de borde ur Bihanget utgå, utan blott, att de för denna gången kunde omtryckts», tison Sirot, Utdr. d. <f Dte, lii.t. »(görande Andra Samlingen, i en mindre upp« laga, samt för framtiden slippa att omtryckas, derest de emellan Riksdagarne genast tryckies i vederbörligt Bihangsformat och i tillräckligt stor upplaga. Orsaken, hvarföre jag föreslagit, att Protocolls Utdragen böra komma i sista Samlingen, var endast den, att deritia Samling, såsom af föga interesse för Allmänheten och tjenande blott till controll på Riksdags-Beslutet,skulle pa sådant sätt kunna af den, som så för godt funne, uteslutas , utan att lemna någon lucka i Samlingarnes nummerföljd, Beträffande Upplagans storlek, hvilken Utskottet föreslagit till 1200 Exemplar, så torde den åtminstone kunna nedsättas till 1000, helst ej mer än 750 skulle erfordras till utdelning i Stånden , och man , för att dumma af erfarenheten , ej lär kunna påräkna någon betydlig afsättning i Bokhandeln. Eller kanhända vore det bäst, att till en början trycka 1200 Exemplar, intilldess man efter en månads eller Sex veckors förlopp finge se, huru många praenumeranler hade erhållits , eller huru afsättningen eljest utfölle, samt sedan inrätta upplagans storlek efter det då sogare bestämbara behofvet. f »nledniflg af dassa anmärkningar, får jag no Fröt. Vt dr. d. g
Efter mitt begrepp, kan med remedium icke förstås något annat, än en tolererad frikallelse från det rätta af hvarje mynts vigt, grundad på den förutsatta omöjligheten att göra sjelfva myntstyckena af hvarje myntsort absolut lika det ena med det andra; ty om ordet remedium skulle tydas i motsatt bemärkelse, så skulle, under förutsättning att i en framlid myntningsoperalionen kunde till den grad fullkomnas, att man kunde göra myntet af hvad vigt man behagade, man, utan att på något sätt strida emot gällande författningar, kunna bestämdt göra hela massan af rikets mynt lägre eller högre. Att meningen sålunda verkligen mäste vara, att remedium skall hafva afseendepä stycke och icke pä hela massan, måste tagas för gifvet, derföre att i händelse detta sednare begrepp af remedium skulle vara det rälta, så saknas det andra, emedan det dä otvifvelaktigt skulle vara myntverkets rättighet att utlemna riksdalrar, som kunde vara betydligt olika den ena den andra, blott icke sjelfva massan vore mindre än ro:,0o ;l* hvad den skulle vara. Detta kan ej vara meningen, och på sätt Hr Westerstrand ganska rikligt omnämnt, går visserligen Myntverket, vid utrönandet af remedium, icke sä tillväga, ali man der väger en hel leverans, titan väger mynten i små partier, ju mindre ju bättre, för att komma sanningen sä nära sorn möjligt. För öfrigt anser jag verkligen, att uttrycket såsom det bär står (och, jag medgifver det, äfven sådant det i myntlagen befiunes) innefattar en omening. Här slår nemi. att remedium skall vara jo3„ö för hvarje U af eli myntstycke, som sjelf ej utgör mer än en liten bråkdel af ett É?, hvilket naturligtvis icke kunnat vara lagstiftarens mening. Deremot är sakeu ganska tydlig och klar, om blott ordet per fl! utstrykes, då bestämmandet innefattar en verklig sanning och ett stadgande, som måste gifvas; ty utan alt förstå remedium per styck, existerar icke någon garanti, att icke den ena r:dr kan vara dubbelt så tung som den andra, hvilket icke kan vara meningen.
Hanna kände, att detta lilla vänskapsbevis fylde hennes inre till bräddarne. Hon kände sig så lumpen, så kärlekslös och hård, så ovärdig att vidröras af denna barnsliga lilla hand. Hennes hjerta bultade, metspöet darrade i hennes hand och innan hon visste hur det riktigt gick till, hade hon slagit armen kring Eriks hals och gråtande lutat sitt hufvud intill hans. Erik satt alldeles stilla, utan att med ett ord söka afbryta hennes tårar. Kanske kände han, att de gjorde henne godt. Kanske erfor han en främmande ljuflig känsla vid tanken på att vara den enda, som stod henne nära i denna sorgens stund. Han lät henne tyst gråta ut. Om en stund blef hon lugnare. Jag har varit litet ledsen i dag, sade hon liksom urskuldande sig och smålog genom tårarne. Nu skall jag gå hem. Tack skall du ha, Erik, och adjö. Erik förstod icke hvad hon tackade för, men aftog mössan med en tyst helsning. Och Hanna gick hem, uppmjukad och vek. Hon ångrade sitt ovänliga svar på tant Karins bref. Oviljan mot henne ville komma igen, men hon släpte den ej in, icke i qväll, när en oskyldig hand nyss ledt henne till rätta vägen. Dekoration Dekoration Sista veckan i Augusti tog Hanna sig några dagars ledighet för att resa ned till Fågelvik och hemta Bella till skolan. Hon hade arbetat som en häst hela sommaren, och tyckte sig nu förtjena en liten vederqvickelse. Från hennes hem var det fem mil till Bella. Hvad var detta afstånd nu, när hon visste sig vara välkommen? Hon inlade sina saker i en kappsäck, som postiljonen vänligt nog lofvat framskaffa, och sjelf gick hon till fots både för att inbespara skjutspengarne och för att njuta så mycket mera af färden. Det var en sval Augustimorgon hon begynte sin vandring. Det hade regnat under natten och vägarne voro fuktiga; men Hanna bar sin nya, beqväma drägt och var ej besvärad af slaskiga kjolfållar. På ryggen hade hon en rensel, lik den som dagsverkare medföra, och der hade postmästarinnan nedlagt smör och bröd, bondost och salt strömming.
Det är verkligen en samvetsfråga, som ställes till dig, eho du än är. Egentligen är frågan så enkel, att där icke borde kunna gifvas mer än ett svar: » Jag läser dem och sedan skickar jag dem tillbaka till ägaren. » Svaret är logiskt rik ' tigt, mot detsamma skulle ej den skarpaste jurist kunna uttala något jäf. Skada blott, att praktiken härvidlag så himmelsvidt skiljer sig från teorien. Gå till ditt bokskåp eller dina bokhyllor, och du skall kanske själf blifva förvånad öfver att där finna en och annan bok, försedd med namn eller initialer, som hvarken tillkomma dig eller dina närmaste. Hur .länge den stått där, skall du måhända ej alls kunna säga. Men icke alla lånta böcker äro försedda med namn, och då blir det än kvistigare att taga reda på ägaren. Hur mången har ej den älskvärda ovanan att icke nöja sig med att endast läsa den lånade boken själf. Det kommer en god vän upp och samtalet föres på litteraturområdet. — » Apropos har du läst E — s nya roman? » — » Nej, » sä- ger vännen » men jag skulle gränslöst gärna vilja läsa den — men den är så dyr! » — » Kära du — jag har den — ja, det vill säga — den är visserligen inte min egen — men jag tror nog att du kunde få låna den, men med ett villkor — - du skall skynda dig att läsa ut den, så jag kan få skicka igen den. » Vännen lof var — och boken är ute i sväng. Den nya låntagarinnan har en bror, som får se boken. » Jaså, E — s nya roman! Hvar har du fått tag i den? En af mina kamrater frågade just nyligen, om vi ej hade den. Du har ju ännu inte läst ut den boken jag gaf dig i julklapp — min kamrat kan under tiden gärna få läsa denna, lian slukar böcker som en haj slukar negrer. Adjö med dig " — jag tar boken till Kalle. » — » Nej, nej, hör du — boken är inte min och jag har lofvat skicka igen den så snart som möjligt. » — » Prat — om 3 — 4 dagar är den här igen. » Ynglingen marscherar åstad, glad i hågen, till Kalle och knackar på hans dörr.
Svea land i statsékonomisk och politisk hänsigt. 2028 och Ekon. Utsi;. Betänkande!', De locala förmånerna samt egna pro*’ duetiva resotircerne anses förnämligast be-* stå uti födoämnen för inflyttande och nödige förfriskningar för sjöfarande, uti goda ech säkra hamnar, samt uti materialier till magasinet och andra byggnader. Exporten af spannmål uppgår i vanliga år tili 10,000 tunnor och kunde, med utjordatnes odling, uppgå till 150,000 tunnor och derutöfver* Yictualier, särdeles kött, finnas i öfverflöd, och, hvad som komme att brista, fylles lätteligen från Skåne eller Småland, utan behof af import, hvartill kommer ett betydande fiske, genom inrättning af bolag och lämpliga förmåner, utan särdeles svårighet utvidgadt. Af goda och säkra hamnar uppgifves Gothland att ega flera, hvaraf dock till en början föreslås tre: en på norra kasten Fårösundi en på östra, Slitöhatnn, fordom försvarad af fästningen Carlsvärd, som borde åter uppbyggas; och en på vestra, staden Wisby, hvars hamn tarfvade att utvidgas och iståndsättas; hvarförutan äfven Klintb havin på samma kust anvisas såsom tjenlig till nederlagsfrihet. Af materialier till nödiga byggnader och hamnförbättringar, anses ingen ort, inom Baltiska Hafvets gränaor, kunna framvisa så öfverflödiga tillgångar. I afseende på Göthlanda till handel och sjöfart förträffliga läge, tror författaren intet annat bevis behöfva?, än en blick pä Best. tth Ekon• Utsk$ Betänkande/!. 1029 chartan, heldst ingen annan Svensk ort eger så talande skäl för erhållande af nederlags och porto franco rättighet, ända hittills motarbetad endast af vissa corporationers och individers egennytta, samt inrotade skråanda. Den fördel, en sådan frihet skulle meddela Sverige, anses äfven utom allt tvifvelsmål.
Och dock har han som sagdt omedvetet förändrat hela lärans väsen. Epikurs skeptiskt leende, sengrekiska opportunism blef i hans hand en troslära full af vördnad och allvar, en hög naturens bekännelseskrift. Denna gudarnas hatfulla bekämpare hade inom sig själf ett outrotligt behof af dyrkan och helighet. Hur inspireradt talar han icke om den vällust och förskräckelse, med hvilka hans bedårade tanke följde atomernas odysséer genom rymden, hur skildrar han ej med mysteriers allvar elementens väsen, hvilken hög, stjärnströdd natthimmel strålar ej öfver hela hans verk! För första gången gaf han exempel på en själ, som låter allt den känslans skräck och hänryckning, som skapat och skapar myten, brusa genom den begränsade världen och vederkvicka den som den föryngrande floden ur en outtömlig urna. För första gången talar i dikten en själ, som sökt genomtränga allt, hvad som finns i begreppet lag, och som förstått den vetenskapliga förklaringens stränga och sträfva poesi. Men det är i denna religiositet utan religion, i denna svärmiska världskult, som Lucretii metafysiska styrka ligger. Så gaf han lif åt något än mer beståndande än ett bestämdt system, åt känslodispositionen för hvarje system hvilande på tanken om världsaltets laggiltighet. Det är härigenom, som han dragit till sig de bästa af sina efterföljare alltsedan den första upplagan af dikten trycktes 1473, renässansens natursvärmare, trotsarne från 1600-talet – les libertins, som de kallades af teologerna med ett namn, som först senare fick betydelse af köttets träldom – upplysningsfilosoferna, alla, hvilka för att använda hans egen bild – räckt hvarandra vetenskapshelgdens fackelbloss. Och hvad var det annat än detta, som också lät Göthe så högt älska honom, Göthe, för hvilken just känslan af världssammanhanget och naturvördnaden blifvit en ny religiositet, ett sjette sinne! Och är det icke just med denna religiositet, med detta nya sinne, som de drömma framtiden, hvilka älska att tro på en äkta förening mellan vetenskap och mystik, mellan förnuftets kunskap och hjärtats längtan?
Om än R. o. Ad. samt de öfriga Standert besluta om andra belöningar, de må blifva så stora och täta som helst, så skola de aldrig föra till målet. Hvad det åter beträlfar att sådana belöningar brukas i alla andra skolor, så vill jag blott säga att jag vet det ganska väl, men att penning ris bortkastande på mångå ställen ej bör föranleda deras förslösande på ännu flera. Jag känner exempel på en folkskola, der man fick taga bort belöningarna, derföre att man fann deni skadliga. Sedan jag nu uttalat min öfvertygelse, skall jag ej besvära R. o. Ad. nied någon ytterligare strid 0111 denna punkt. Hr von Hohenhausen: flvad Hr von Hartmansdorff nu anfört om en belöning genom framflyIlning inom skolan, kommer naturligtvis alltid ett äga rum i vexelundervisningsskolor, likasom i hvilken skola sorn helst, när ett minimum är utsatt, sorn barnen skola inhemta i skolan. Alltså finnes den öfverallt, då de icke sitta i vissa classCr, i hvar och en af hvilka de skola förblifva vissa år. Vi bafva nu icke annat än folkskolor i fråga, oell således finnes här den belöning, sorn är den rätta och bör vara åtminstone den hufvudsakligaste, der inom hvarje barns bröst redan förtjensten har sin belöning. Della är således en belöning, sorn alltid står läst. Likväl har i alla tider belöningar och utmärkelser gifvits åt förtjensten. De gifvas i republiker såsom i andra samhällen. De finnas inom hvarje familj, der en far och en mor lemna sina barn belöningar vid vissa tillfällen, och tvertom förmaningar vid andra. Det ligger i menniskonaturen, att sådana utmärkelser både i Staten och skolan böra finnas. Det anser jag såsom en princip, och det är derföre jag yrkar att de här må få bibehållas.
Jag skulle tro: att lättare communicationer äro nyttiga för det allmänna, så väl i Sverige sorn på andra ställen; jag skulle tro, att dessa communicationer bidraga till Åkerbrukets och Näringarnes uppkomst, så väl här som i andra länder af Europa, och andra verldsdelars hemispher. Erfarenheten har visat, att jordbruket dragit nytta af de kalkarter, som ifrån Canalens grannskap kunnat erhållas, och någon vinst ligger väl också deruti, att allmogen icke förnöter sin lid på landsvägen och spiller foder i dikena, utan att det uppfodras vid deras hemman och att gödseln derstädes får qvarstadna, och dessa ändamål torde vinnas, omtransporterne ske på Götha Canal. Åtskillige yttrade härvid oro. Hvarefter Herr Tham fortfor: Om någon längre tid upptages för mitt yttrande, så ber jag eder om förlåtelse mine Herrar, det är icke milt fel utan deras som vilja hindra mig, men jag fortfar och låter icke hindra mig. Om handel är nyttig för fäderneslandet, så måtte det äfven bidraga till landets förmån, om Götha Canal kan verka till dess förkofran, eller 134 Den 26 Mars e. m. åtminstone till lättnad af varu-lransporten, som annars betungar Allmänheten. Om man uppskjuter Canalens fullbordande, skall den bli än dyrare, och detta är också en omständighet jag önskat, att Utskotten behagat undersöka, samt derefter bedöma, huruvida Götha Canal kan ingå i beräkning af Statens utgifter. Om Utskotten då hade funnit detta anslag så underordnadt, bade jag önskat, att Utskotten gifvit det tillkänna, men icke kommit med ett sådant Utlåtande, som borttar tiden utan nytta. Att Utskotten icke tillstyrkt något Lånebiträdefägnar mig, och jag gratulerar Bolaget och dess Direction, att Utskotten afslagit det; ty om Utskotten och Ständerna nu hade bifallit detta, och Ständerna sedan afslagit fortsättningen, hade det beredt deras undergång, som nu lemnat sina namn i ansvar, endast af nit för sakens framgång. Och jag fägnar mig deråt så mycket mer, som jag ibland dem räknar mina närmaste vänner.