Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stickar 3 stickor, ökar på den 4:de åter dekoreringsarbete, h a n fått det ärofulla uppdraget 2 i hvar ytterkant, lägger in 2 svarta lappar, 3 att verkställa i Nationalmuseum, torde dröja rätt länge, innan han får tid att måla något för en ljusa och så å nyo 2 s v a n a o. s. v. tills udden ny utställning. — Genast vid inträdet stannar fått önskad storlek. Efter 5:te hvarfvet med skinnblicken vid en stor duk på fondväggen, framställappar ökas på hvar sticka blott en maska i hvarje lande konstnärens familj utanför sommarbostället. ytterkant. De 2 svarta lapparne på yttersidorna Det är en präktig tafla, i hvilken det ligger något så gladt och hjärtligt, på samma gång konstnärens kanta udden hela vägen, och mellan dem måste skämtsamma lynne äfven h ä r fått leka in, i det de ljusare färgerna bestämmas efter egen smak. han låtit göra ramen till taflan så, att en träslå Jag brukar ordna färgerna så, att de ljusa komma går tvärs öfver nedra delen af målningen, så att nedåt och de mörka uppåt — alltid omgifna af det ser ut, som om den ena pojken hängde öfver sagda träslå. L. målar ofta de sina, och den 2 lappar breda svarta kanten. Udden afslutas det synes då alltid, alt han går till verket med medels en af fint klippta skinnremsor tillverkad kärlek. Hjärtlighet är ock det genomgående dratofs, hvilken fästes i dess spets, så att den hänget i nästan allt, hvad konstnären skapar, vare sig det gäller att måla ett porträtt, ett landskap eller ger ledigt. Alla uddarne förenas medels ett par en naturstämning. Karaktäristiken i porträtten hvarf skinnlappar, hvilka bilda en mörk kant. verkar synnerligen öfvertygande på åskådaren, För att underlätta stickningen klipper man en liten äfven om denne ej alls känner föremålet i fråga. urhålkning på midten af skinnlappen (på båda dess I tekniskt hänseende står C. L. som bekant långt framom de allra flesta af våra nu lefvande aryttersidor), hvarigenom det blir lättare att vika tister.
Ilan har trott att man kunde tillåta ett sådant cautionerande, då det ej skedde för mera än 2000 R:dr; men det kan ju då hända, att personer begära lån i alla 3 Disconterne på samma dag och innan listorne binna att communieeras, blifva lånen beviljade och uttagne. Detta är orsaken, hvarföre jag ej kan instämma i Herr Rosenblads mening, utan anser lämpeligt, att det förslag, som afdelningen framstält, blifvcr antaget. Derigenom vinnes säkerhet, att cautionisterne ej häfta på flere ställen tillsammans för mera än 6,000 Riksdaler, och kostnaden blifver ej eller betydlig. Om en sådan utväg vidtages, möter ej hinder, att man ju kan få cavera i ett annat district. Jag anhåller således om proposition, på sätt jag föreslagit. 31^ Den 7 November c. m. Heri’ von Hohenhausen; Det liar varit mycken svårighet vid uppgörandet af denna §.; man har å alla sidor sett qlägenlieter, Att bevilja lån i allmänhet äfven om lånta* gare och cautionister icke äro boende inom districtet, skulle tillintetgöra liela det åsyftade ändamålet af District-Låne-Contoiren. Det tillintetgöres äfven, om blott cautionisterne tillåtas vara utom districterne, ty det är allmänt kändt, att' mera än hälften af cautionisterne äro de verkelige låntagarne, Ilufvudorsaken hvarföre man önskat, att lån skulle få beviljas, äfven då oautionisterne bo utom districtet, bar varit den, att, när tillgång vid ett district ej funnes, man borde få skaffa sig lån från ett annat håll; men då nu Fullmäktige erhållit rätt att jämka summorne, är orsaken borta, och denna svårighet förfallen. I öfrigt hvad beträffar, att personers bekanta skulle hindras att cavera, så är det väl i allmänhet att supponera, det en persons bekanta bo inom samma Stad, eller samma länegräns, och således äfven inom samma district. Dessutom bar ju ändamålet varit med beviljandet af förmånen af lättad lånetillgång, att lånesökande och cautionister skola vara lättare kände af Directionerne.
Riddarhus-Utskottet återremittera ett inom Utskottet väckt och till Ridd. och Adeln afgifvet förslag »att Riddarhus-Direktionen må bemyndigas sfi fort ske kan besörja »om sammanslående af de under Direktionens förvaltning ställde »fonder så vidt det är med vederbörande stiftelse och gåfvobref »förenligt eller annat laga hinder dervid icke möter, har Utskottet »beslutat att, jemte meddelande af motiverna för berörde förslag, »att nemligen en sådan förening icke blott skulle leda till större »enkelhet och reda i räkenskaperna utan jemväl tillfälle derigenom »torde yppas att göra de nu å de särskilda fonderna ej sällan be»fintliga, smärre behållningar fruktbärande samt att de möjliga öf»verskotten kunde komma Riddarhus-Kassan till godo emot vilkor »att denna kassa ansvarar för utbetalningen af de utaf donations»eller testaments-gifvare stadgade stipendier, pensioner eller gratifi»cationer jemte förvaltnings-kostnaden», anmoda Direktionen att, så fort ske kan, rörande denna fråga meddela Utskottet Direktionens yttrande jemte fullständig utredning, hvilka fonder utan hinder af föreskrifterna i stiftelseoch donations-brefven kunna sammanslås oell i gemensamma räkenskaper förenas. Och får Riddarhus-Contoiret, till hvars utlåtande denna fråga ytterligare blifvit af Högloft. Direktionen remitterad, efter tagen kännedom af så väl den hos Ridd. och Adeln häröfver förda discussionen som af de särskilda stiftelsernas urkunder, stiftelseoch donations-bref, redogöra för innehållet deraf samt eget utlåtande i ämnet vördsamt afgifva. För utredandet af den väckta frågan rörande sammanslåendet af Riddarhusets fonder, anser Contoiret nödigt att till en början undersöka, hvilka fonder och stiftelser, med hänseende på deras uppkomst och ändamål äro af så olika beskaffenhet, att deras sammanslående skulle måhända leda till motsatsen af hvad som egentligen med förslaget åsyftas, och således icke böra ifrågasättas.
Skulle jag hafva misstagit mig i en sådan förmodan, så är åtminstone Utskottet sjelf skulden dertill, då Utskottet pag. 32 säger: Rikets Ständer täcktes deraf (nemligen af det nya redaetionsförslaget till TryckfrilietsFörordning) inhämta , det Utskottet 'varit, så vidt i dess förmåga stått, omtänkt alt afhjelpa, äfven de i TryckfrihetsLagens redaction befintlige detaljbrister, att bringa de ej sällan omkastade och förblandade ämnena i deras naturliga ordning, och att dymedelst för framtiden bereda större lätthet, eller Den i5 Januarii e. ra. åtminstone undanrödja de väsendtligaste svårighet erne vid Lagbudens uppsökande _, jemförelse och tillämpning. Och då Utskottet icke i sitt redactionsförslag, såsom alltid varit vanligt, med cursiv stil utmärkt alla tillägg eller förändringar, befarar jag, att man icke, utan en jemförelse ord för ord mellan den gamla och nja redactionen, hvilket icke inom Stånden låter sig göra, kan skilja det gamla ifrån det nja, och att vi således, genom ett bifall till Utskottets redaction, sådan den nu blifvit uppställd, ej kunna vara säkre att icke hafva medgifvit en Grundlagsförändring, utan att veta derom. Detta hörer emedlertid nu icke till ämnet; jag frångår derföre denna sak för närvarande, och anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes jttra sin mening om förslaget, att låta de tvänne nu ifrågavarande punkterne tills vidare hvila. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken jttrade, att dess pligt vore att följa Grundlagens föreskrift äfven om han dervid icke kunde gå mångas önskningar till mötes. Sedan de trenne hufvudfrågorne blifvit afgjorde, hade man väl önskat uppskof med pröfningen af några detaljfrågor, men som 49 § Riksdagsordningen stadgade, att då en sak tredje gången förekommer j den skall till afgörande fö• reta gas; och ConstitutionsUtskottets förevarande Memorial redan blifvit tvänne sär - I 20
Man hade ocksa redan, som äfven fröken Krog hade pivisat, de första h e n efter grundlagens tillkomst röreslagit att vidtaga m h och steg för uttryckets förXndring, sll att qvinnorna u&amp; skulle få tilltrXde; det hade man icke behöft, om de icke enligt grundlagen hade denna rättighet. Fröken Krog syntes börja i nagoi; m h luta bt Berners uppfattning, eller latininstone icke lsngre finna den d förkastlig som förut. Olika talarinnor diskuterade med värme de olika uppfattningarne, och slutligen antogs mot fem, sex röster (hvaribland eder korrespondents) följande resolution: sFdrsa1111Urgcn uitalar som rin önskan, att fur det 1886 sammantrBLndc siorti~rgrt mdttc framläggas förslog om rustrLtI Dr pinnor. s Debatten var mycket liflig. Det var intressant att se damernas framsteg sedan sista diskussionsmötet. Da leddes förhandlingame och inleddes diskussionen af man, damerna kommo först med 1311- gre fram pll aftonen, ehuru de d i redde sig förtranligt; denna gang leddes förhxndlingame af fru statsr %dinna » Stang, nu mera ordförande i föreningen. Fru Nielsen började diskussionen, och flera damer an herrar deltogo i debatten. Af andra tecken till sakens frarnghg kan nämnas, att fröken Gina Krog och ett par andra damer hafva stiftat en förening, afsedd att gifva .fri undervisning llt qvinnorw. S inbiiga qvinnor halva anmält sig &amp; r att få undervisning, alt damerna nödgats lata utgi ett upprop efter flera Ijlrarekra&lt;ter. Fru Rosings inkallande i tolkomiten kanner ni redan. Fröken Clara Tschudi har utgifvit en bok om iQvinlmfr3gan. dess utveckling och nuvarande standpunktr. som ser ut att vcua val skriiven och utgöra ett vigtigt inlägg i frägan. Hum I h g t Sverige stbr före oss i energiskt arbete för qrinnans utveckling, deraf la vi genom kapitlet om Sverige ett förödmjukande, men ocksa till eherföljd eggnnde intryck. AL S.
M:ts Nådiga åtgärd öfverlemnat, att af besparingar under Andra Hufvud-Titeln eller Allmänna IndragningsStaten låta bestrida den ökade utgift som härtill erfordrades, intilldess densamma, vid påföljande Riksdag, kunde blifva å Stat appförd; Så har, af denna anledning, E. K. M., enligt Nådigt Bref af den 23 Januarii 181g, dels beslutit följande förändringar och tillökningar uti Post-Staten, nemligen: Vid Stockkolms Post-Contoir: Tönförhöjning för en Waktmästare vid Post» Kammar-Contoiret, från 60 till 105 R:dr, med derunder belöpande 11 Tunnor Spannemål; för 4 Brefdragare, från 33 Rulr 16 sk. till 58 R:dr 16 sk., med derunder beräknade 6 Tunnor Span» uemål hvardera; och för en Fribrefs-Skrifvare 66 R:dr 33 sk., utan Spannemåls-beräkning, Hvetlanda Post-Contoir} iiönförbättring för Postmästaren, från 50 R:dr till 77 R:dr 37 sk. 4 rst., med derunder gripne 8 T:r Spannemål; oberäknadt 6 R:dr i Contoirs-Expenser. Hernösands Post-Contoir: Förhöjning i den åt Post-Inspectoren bestådda Skrifvare-hjelp, från 13 Rulr 36 sk., tili 31 R:dr 5 sk. 4 rst., med derunder belöpande 3 T:r Spannemål. ’ Vrider dåni ga Skrifvelser. 6.19 Fahlu Post-Contoir: Nytt anslag af Skrifvare-hjelp för Post-Inspectoren, till enahanda belopp, sorn för den sistnämnde, eller 31 R:dr 5 sk, 4 rst., med derunder beräknade 3 Tunnor Spannemål. Haparanda Post-Contoir.■ Hushyra 13 R:dr 16 sk. Postillonerne.-
Om man nu skulle tänka sig, att den verkställande makten ville äfventyra, att emot stats-kontraktets tydliga ordalydelse, sa förrycka de till Stats-kontoret inflytande medel, eller, med andra ord, så öfverskrida de af Rikets Ständer till siffran bestämda statsanslagen, att, äfven under vanliga förhållanden, alla Stats-kontorets inkomster blefve medtagna; huru stöde då Riksgälds-kontorets uppbörd i förhållande till dess utgifter? — och svårligen torde väl den andra Statsmakten, likaledes tvärtemot stats-kontraktets tydliga ordalydelse uti 64 § Regeringsformen, kunna inskränka Konungens dispositionsrätt öfver° någon del af de nu till Stats-kontoret ingående bevillningsmedel. Om man nu väger betänkligheten vid att eftergifva en anordning, genom hvilken man möjligen tror sig hafva xj:del statens uppbörd under, sa att säga, säkrare förvar än de öfriga j|:delarne, emot den obestridliga fördelen, att statens penninge-förvaltning blifver sammanförd inom ett och samma verk, sa torde det icke kunna motsägas, att fördelen af den här ifrågasatta reformen är så betydligt öfvervägande, att betänkligheterna förlora all vigt. Efter en sådan reform torde riks-staten kunna uppställas så, att å inkomstsidan uppfördes: Ordinarie inkomster 000: — Extra ordinarie dito: — Med flera titlar 00: — Allmän bevillning 00: — 600: — Summa 0,000: — och å utgifts-sidan: l:sta hufvudtiteln 000: — 2:dra dito o. s. v 000: — 9:de dito 000: — samt 10:de dito: anslag att af Riksgälds-kontoret disponeras till riksgäldens betalande 000: — Summa 0,000:
Agat, I afseende pä artikeln Agat, arbetad, hade Utskottet hemställt, att densamma Coraile^äkta ulle indelas i »oinfattad», med bibehållande af den införselstull derå, 40 sk. per Glasflusser, skålp., som Jör Agat, arbetad, i gällande tulltaxa finnes åsatt, och »infattad», hvii Perlemor *ten borde vägas med infattningen och förtullas såsom den, samt i sammanhang dermed äfven föreslagit, att samma förändring måtte vidtagas i afseende å artiklar ne Bernsten, arbetad, Coraller, äkta, arbetade, Glasllusser, slipade och perlemor, arbetad. Detta förslag har af Presteoch Bor gare-Stånden blifvit godkändt, hvaremot Riddersfcapet och Adeln samt Bonde-Stånden, med vidblifvande af gällande tulltaxas föreskrifter, detsamma ogillat. Ehuru samma förslag egentligen afsett att, genom en i tulltaxan intagen bestämd föreskrift i sådant hänseende, häfva den tvekan, som möjligen kan uppstå om rätta tullbehandlingen af dessa artiklar, då de förekomma infattade i ädla metaller, lärer dock, enär tullbevillningens belopp kan vara beroende på de föreskrifter, som härom i tulltaxan äro intagne, så vida icke Riddersfcapet och Adeln samt Bonde-Ståndet skulle vilja instämma med de båda öfriga Stånden om antagande af detta Utskottets förslag, omröstning böra anställas, och får Utskottet i sådant hänseende föreslå följande proposition : l:o. Den, som bifaller Utskottets af två Stånd godkända förslag att indela artiklarne - Bevillnings-Utskoltets Betänkande, JU 14. 5 Agat, arbetad; Bernsten, arbetad; Coraller, äkta, arbetade; Glasflusser, slipade; saint Perlemor, arbetad, i »oinfattade», hvilka skulle bibehållas vid samma tullsats, som den för artikeln i taxan nu utsatta, och »infattade», hvilka borde vägas med infattningen och förtullas såsom den, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner
Banken, för den fordran den hos Landshöfdingen Duvall ytterligare egde, erhållit öfverlåtelse af den reductions-fordran Landshöfdingen hos Kronan kunde innehafva, till följd hvaraf dels en liqvidation deröfver af Kongl. Beductions-Commissionens Conior d. 3 Junii 1709 blifvit upprättad, och med Likets Ständers Bank, såsom innehafvare af Landshöfdingen Duvalls arfvingars lätt, communicerad, enligt hvilken liqvidation, som upptager en förut efter räkning, den 22 Junii 1698, bemälde Landshöfding tillkommande fordran af 5,838 Daler 18 öre loj p:gr S:mt, Landshöfdingen Duvall skulle ega af Kongl. Majit och Kronan att fordra 282 Daler 29 öre i3TU p;gr S:mt hemmansränta samt 10,338 Daler a3 öre 5 j p:gr samma mjmt bortjniste räntor, beräknade till den 1 Januarii 1709, samt dels ett ytterligare Novo-Conto, den 23 Januarii 174b författadt, enligt hvilket de årliga räntorne, till 1722 års slut, uppgingo till 16,427 Daler 2 öre 2? p:gr S:mt; att, sedan derefter Rikets Ständers öfver Reductionsoch Liqvidalions - Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse ff.o 3.
Hänvisning, angående ansvar för oriktig, till ändrings sökande. XXXIX. 16. R. 282. LI. 13. 245. LVU. A. 29. Häradshöfdingar, angående boställen åt. XXXVI. B. 3oo. XXXVIII. A. i65. XLII. E. 202. lläradshöfdingeräntan. Se Mantalspenningar. 266 Härjeådalens återförläggande under Gefleborgs Län, angående. XXXII. B. 3oi. A. 313. Hästafveln, angående medel till dess förbättrande. III. 281. V. 65, 237. VI. R. 33c>. VIII. R. 138. R. 252. XXIII. LX. B. 274. LXII. Å. 5a. LXV. U. 109. LXVI. A. 44. E. 72. Hästar, om tillstånd att med Ångpaketen från Greifswald få öfverföra. XXVI. 46. R. 248. XLII. B. 76. XLV. E. 362. XLIX. A. 28. Hästholmen i Tollstads Socken, Lysings Härad af Östergöthlands Län, om understöd af Allmänna medel till befordran af en Hamnbyggnad vid. LVIII. LX. A. 80. Hö, angående dess mätande genom vägning, i stället för genom parm. XIII. B. 267. XV. i56. XXXV. A. 251. XXXVII. E. 273. — och Halm för HofStallets behof, om rättighet att leverera, in natura. XI. B. 178. XIII. A. 117. XXVI. U. ,06. A. 236. XXXIV. E. 166. Höganäs. Se Stenkolsverket. Högsta Domstolen, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om upphöran - 267 de af Konungens 2:ne röster deruti. XXIII. E. 109.
Då utgifterne ej kunna blifva betydliga, anhåller jag att sällskapet för växel - undervis» ningen måtte få rättighet, att efter behörigen godkände verificationer, få sina kostnader sig ersatta: och i annat fall att en rund summa, hvars belopp det tillhör Riksens Ständers ädelmod att bestämma , måtte anslås , likväl med det uttryckliga vilkor att förnämligast användas till väx 1 - undervisningens befrämjande på landsbygden. Jag anhåller vördsamt att denna min motion må de öfrige respective Stånden communiceras och tili behörigt Utskott blifva remitteradt. Herr Tiger/köld, Carl Wickman: Man gör väl i att vara betänksam när Den 24 Februarii, 345 fråga förekommer om införandet af nya inrättningar eller förändringar af gamla, Likväl gifvas fall, då man kan drifva denna beiänksamhet alltför långt, ock ett dylikt inträfiär tvifvelsutan när man dröjer att införa inrättningar , hvilka redan länge i andra länder af lika beskaffenhet bevisat sin nytta och sin förträfflighet En sådan inrättning är de i Dannemark och vårt brödrarike Norrige införda FörliknivgsDomflularna. En nu mera afliden Ledamot af detta Stånd, Häradshöfdingen Le, jonstolpe, föreslog redan vid 1800 och iSoy årensRiksdagar dessa välgörande anstalter. Man har ofta hört klagas, att vi alltför lätt lyssna till och äfven antaga nya projecter. Ett bevis af motsatsen synes det mig vara, att ett så afgjordt godt och nyttigt sorn detta , ännu icke, efter 23 års betänketid, kommit i fråga till verkställighet. Eller skulle det tilläfventyrs vara just derföre att den nytta är så bevist, att det ej, rom ett aldeles oförsökt, kan blottställa fäderneslandet för att förlora något på försöket, att det, med ett ord, ej har egenskapen af ett vågspel eller derföre att det blott är en til. lämpning af en utländsk inrättning? Ehuru vi visserligen äga en likaså arbetsam, kunnig och vältänkande Domareclass, som något annat land i Europa, höre vi likväl beständige klagomål öfver lagskipningens långsamma gång.
Man skulle visserligen kunna säga å andra sidan, att i vissa städer finnes icke något burskapsegande borgerskap alls, ulan blott en hel mängd fabrikanter, som äro näringsidkare, men hvilka efter nu gällande författn. icke hafva rösträtt, och då skulle t. ex. en enda burskapsegande borgare, som icke idkar handtverk, om han vore den enda i staden, kunna tillsätta representant för staden, då deremot de öfriga näringsidkarne, som icke hade burskap, ej få deltaga i detta val. Denna orimlighet kan npstå, om man vill hålla sig till, om jag så må säga, den krassa ståndsgrundsatsen och icke tillåta alt den får efter tidsförhållanderne utveckla sig på ett förnuftigt sätt. Jag anhåller om bifall till Utslcs förslag. Hr von Hartmansdorff: Om man, lika med den siste värde talaren, vill antaga alt det finnes en stad med endast en burskapsegande borgare, så skulle man äfven kunna antaga, alt det funnes en stad med endast ett .hus och en husegare, och skulle han ensam ^ då tillsätta representant för staden. 254 Den C September f. m. Sedan öfverlägguiDgen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framstått, hurusom Hr von Hartmansdorff afgifvit föl jande förslag lill gemensam tanke: ”Ehuru riktig R. o. Ad. anser förslagets åsyftning vara, att för vissa orepresenterade medborgare bereda inträde bland R. St., så finnér dock R. o. Ad. icke rådligt att dervid gå tillväga på det af Utsk. föreslagna sättet, hvarigenom man skulle rubba den stånds-grundval, pä hvilken Sveriges representation hvilar,” samt deremot Gr. Lagerbjelke yrkat instämmande i den gemensamma lanke BorgareSt. uttryckt, biet propos. till antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke först framställd och besvarad med starka Nej, jemte några Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit Nej öfvervägande. Den sedermera till antagande af Gr. Lagerbjelkes förslag lill gemensam lanke framstälda propos. besvarades med starka
Slutligen fann jag henne nere vid stranden, der hon satt alldeles ensam på en sten midt i månskenet, med hufvudet lutadt mot handen och blicken drömmande fäst på vattenytans glitter. Hon spratt till, då jag nalkades, och såg mycket förvirrad ut. Jag sade att jag sökt henne öfverallt, för att fråga om hon ej tyckte det vara tid att gå till hvila. »Redan?» svarade hon dröjande och drog en djup suck. »Redan?» upprepade jag. »Tycker ni verkligen att det är redan? Klockan är ju öfver 2. Vi skulle bli alldeles förbi af trötthet i morgon, om vi ej komme i säng nu.» »En så här vacker natt borde man aldrig lägga sig», svarade hon i det hon reste sig upp. »Gud bevare mig väl, hvad skulle man då göra? Månskenet är visserligen mycket vackert, men nu har jag ju betraktat det en tre, fyra timmar, och inte kan jag väl hålla på dermed hela natten heller? Se så, kom nu», fortfor jag, i det jag tog hennes arm och drog henne med mig, »ni är bestämdt mycket svärmisk, eller hur? Hon svarade ej, men hon såg förfärligt tafatt ut, och om det varit dager hade hon bestämdt blifvit alldeles röd. Emellertid gingo vi uppför terrassen; jag småpratade, frågade hvad hon tyckte om sin lilla elev och berättade, att jag för ett par år sedan hade haft det nöjet att läsa med henne, och att hon då var ett bland de elakaste barn jag sett, men att jag hoppades hon nu var snällare? Guvernanten svarade att hon var mycket snäll, men förfärligt bortskämd. »Nå, det är väl just det samma», svarade jag, »barn äro väl egentligen icke annat än små djur, som bli hvad man tuktar dem till. Jag har aldrig sett att bortskämda barn kunna vara snälla. Är ni road af att läsa med barn?» Hon svarade ej genast. Hon upplyfte sitt hufvud och lät blicken ett par gånger mekaniskt fara öfver himmelen. »Jag vet ingenting gräsligare», sade hon slutligen med en underlig, dämpad lidelse i rösten. Jag blef alldeles svarslös.
Men Lucy var alltför fri och sjelfständig uti sina åsigter för att andras mening lätt skulle kunnat utöfva något inflytande på henne; dessutom fanns det någonting uti Edvards sätt som föreföll henne dunkelt, och denna skugga som alltjemt omgaf hans person, var tillräcklig att sätta Lucy på sin vakt. Lucy fick en dag genomgå en af dessa små pröfningar dem en qvinna som icke är sentimental, ogerna fördrager, nemligen en kärleksförklaring af en man den hon icke bryr sig om, som hon tvertom hyser motvilja för. I närheten af slottet fanns en brunn, en qvarlefva från äldre tider. Denna brunn var högst egendomlig; den var byggd öfver en källa, hvars djup var omätligt, ehuru vattnet som forssade uti den var så kristallklart, att bottnet syntes liksom vore det helt nära ytan. Brunnen, byggd i form af ett kapell, var invändigt af marmor; några pelare, likaledes af marmor, bildade en halfcirkel och panelningarna deremellan voro målade uti den gamla tidens anda: knäböjande gubbar, qvinnor och barn, lama, blinda och sjuka vittnade om att detta vatten fordomdags ansetts för heligt. Marmorbänkar löpte längs väggarne och Lucy hade valt detta ställe till sin älsklingsplats, då värmen derute var för stor. Det var isynnerhet ett visst slag af böcker hon tyckte om att läsa på detta ställe. Gamla klassiska arbeten, tyckte hon, stodo i fullkomlig harmoni med detta antika tempel. En morgon, då hon helt tidigt med Eneiden i handen gått ut, iklädd en lätt hvit musslins drägt och med en liten rund hatt på hufvudet, hörde hon steg på afstånd och igenkände snart, att de voro Edvards. Hon påskyndade sin gång för att ej uppnås af honom och trädde in uti detta helsans tempel, som hon helt hedniskt benämnde "Minerva-salongen", emedan hon påstod att hon alltid var förnuftigast då hon vistades der. Hon hade knappt hunnit taga plats på en bänk och öppna sin bok, innan dörren gick upp och Edvard inträdde. Detta föreföll henne något besynnerligt och hon yttrade ganska bestämdt: