Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna sats kan icke vara grundad i förnuftet, emedan den mest lefvande öfvertygelse icke utgör någon borgen för sanningen, som grundas på sakförhållanden; men öfvertygelsen deremot hvilar inom menniskan sjelf. Då lagstiftaren endast lägger vigt på jurymännens öfvertygelse, är han också liknöjd om de källor, hvarifrån de hemta densamma. Jurymännens samvete är deras högsta lag; men de kunna dock onekligen, såsom erfarenheten ofta visat, bygga sin öfvertygelse på de lösaste grunder. Då man upphöjer domarens subjectiva öfvertygelse till grund för sanningen, lemnäs utan tvifvel ett fritt spelrum åt misstagen och förvillelserna. Såsom exempel på grofva misstag af det s. k. sunda menniskoförnuftet förtjena!- att nämnas, att i Franska Republikens yrde år förklarades en lotteriqvatern vara förfalskad, och blefvo i följd deraf 2tne lägre tjenstemän vid Jottericontoret dömda såsom de der varit delaktiga i förfalskningen och varit dertill behjelpliga; men 2.-ne år derefter ställdes hufvudpersonen under åtal och blef af juryn frikänd, oaktadt 2:ne andra förut blifvit dömda till galel-en, såsom medhjelpare i det brott, hvarifrån han frikändes. Ehuruväl juryn endast bör döma om factum, ej om jus, är dock gränsen häremellan ofta så omärklig, att den för det allmänna förståndets obeväpnade öga alldeles försvinner. Man äger äfven många exempel derpå, huru juryns eget omdöme om brottets beskaffenhet omintetgör lagens. Således har man sett, huruledes jurymän väl förklarat en person skyldig till falskt vittnesmål, i afsigt att dermed hjelpa eller befria en tilltalad Jönmördare, men dock förklarat, att det ej skett i straffbar afsigt. Som detta vara en uppenbar motsägelse, måste nytt utslag fällas, då juryn Den 17 Oetobcr f. m. 9i förklarade samma factum, som förut blifvit ansedt såsom bevisadt, icke vara ådagalagdt. Den factiska frågan, som tillhör juryns omdöme, upplöser sig i 2:ne beståndsdelar: 1:0
Någon u n g d o m hade h o n aldrig haft, och mer och m e r fylldes hennes bröst af längtan att k o m m a ut, lefva, se något af världen! Egendomen var vid mannens d ö d i ganska då- ligt skick, ty under hans sjukdom fick det gå hur s o m helst. Själf orkade han ej tala vid inspektorn och Magda vågade e j, ty äfven till honom, hade svartsjukan sträckt sig. Den som alltid stod henne i vägen, när h o n ville genomföra en mera rationel skötsel af gården, var inspektorn, en ärlig o c h arbetsam, men strängt konservativ människa, s o m orubbligt höll på den gamla goda ordningen. Mer än en gång hade hon också tänkt på att göra sig af m e d honom, m e n återhållits af sitt goda hjärta. Nu var han emellertid uppsagd o c h visste, att hennes Stockhohnsresa hade till mål att skaffa en efterträdare &gt; När hon satt i bredsläden insväpt i pälsverk med Elin bredvid sig, s o m fått löfte att följa med till stationen, stod han m e d mössan i handen o c h ett så nedslaget utseende, att det gjorde henne ondt. » Jag vet, att jag kan lita på, att herr Engvall ser efter hus o c h hem. » Han nickade bekräftande. » O m frun inte skulle finna någon s o m passar eller är lämpligare än jag, så. » » Sagdt är sagdt, » svarade hon, förmildrande orden m e d en vänlig nick. » Kör nu, Stenson! » J Redigeras af Sopide Bidrag mottagas med e Linge. tacksamhet. _ Det hade varit konstnäfskarneval o c h Magda kom just därifrån. H o n b o d d e hos en släkting, hofrättsrådet v o n Bender, som var gift m e d hennes barndomsvän, Selma Kruse, o c h allt från sin ankomst till Stockholm hade hon varit inne i nöjenas hvirfvel.
Skrifvelse N-o 1q3. nomie-Ulskott, efter företagen vidlyftig undersökning, vid sistaRiksdag gemensamt i ämnet afgifvit, hafva Rikets Ständer ansett skälig anledning vara till den förmodan, att åtminstone flere af de så kallade Halländska Kyrkohemmanen äro sådane, hvartill Kronan rätteligen har egandeoch dispositions-rätt, och hvilka följaktligen böra bortstädjas af Kronan samt kunna af enskilde till skatte lösas, med bibehållande af de onera och skatter, som till Kyrkorne och Preslerskapet blifvit anslagne. Vid hvilket förhållande, och med åberopande af de skäl Rikets Ständers ofvannämnde underdåniga skrifvelse innehåller, Rikets Ständer, för att söka tillvägabringa ett sådant slutligt afgörande af denna fråga, som kan betaga ifrågavarande menighet hvarje anledning till klagan öfver rubbning uti egande besittningsrätt, skolat, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att en allmän undersökning, rörande de så kallade Kyrkohemmanen i Halland måtte verkställas, hvarigenom på en gång kunde utredas och urskiljas, om och hvilka af dessa hemman tillhöra E. K. M. och Kronan samt böra med åboer af Kronan förses, eller äro af den beskaffenhet, att Kyrkorne till dem hafva egande rätt och lagligen kunna dem bortstädja; om utgången af hvilken undersökning Rikets Ständer utbedja sig att vid nästa Riksdag från E. K. M. få emottaga underrättelse. Och som hos Rikets Ständer tillika blifvit anmäldt, att åboerne å ifrågavarande hemman, lika med innehafvarne af Kronoskattehemman, utgöra allmänna onera jemte de för hemmanen fastställda arrenden, och hvilket skall förorsaka den nödställda och tryckande belägenhet, hvari desse åboer nu skola sig befinna; få till E. K. M. Rikets Ständer frambära den underdåniga anhållan, att, i händelse E. K. M. icke skulle i Nåder bifalla, att nyssberörde undersökning må för sig gå, E. K.
Här gömde han sitt byte, och gladdes, att hans äfventyr så väl aflupit. Andra dagen fyllde pojken sin väska med korn, lade en knippa linde-bast uti båten, och begaf sig åter till jättens stuga. När han nu legat en stund på lur, fick han se, hvarest jättens tre gullhönor gingo vid sjöstranden och bredde ut sina fjädrar, så att det glimmade fagert emot solen. Genast var han åter framme, lockade guldhönorna så sakta, så sakta, och matade dem med korn ur sin väska. Allt som fåglarne åto, drog pojken sig närmare emot vattnet, och till slut voro alla tre guldhönorna samlade i hans lilla båt. Då sprang han hastigt till, sköt ut båten i vattnet, och band guldhönorna med linde-bast. Derefter rodde han skyndsamt sin kos, och gömde sitt rof på andra landet. Tredje dagen lade pojken en hop saltstycken i sin skinnväska, och färdades åter öfver sjön. När det led emot natten, märkte han huru röken hvirflade öfver jättens stuga; och dömde han deraf, att jätte-qvinnan var sysselsatt att laga mat. Pojken kröp nu upp på taket, spejade genom rökfånget och såg, hvarest en mycket stor gryta stod öfver elden och kokade. Då tog han saltstycken ur sin väska, och lät dem efterhand falla uti grytan. Derefter smög han sig ned ifrån taket, och afbidade hvad hända skulle. När det lidit en stund, lyftade jätte-käringen sin gryta af elden, öste upp gröten och ställde fatet på bordet. Jätten var hungrig och började genast äta. Som han nu smakade gröten och kände att den var salt och bitter, steg han upp och blef mycket vred. Käringen undskyllade sig, och menade att gröten var god; men jätten bad henne sjelf taga deraf; honom lysste icke vidare äta hennes anrättning. Käringen skulle nu smaka gröten, men grinade dervid rätt illa; ty så elak mat hade hon aldrig lagat tillförene. Jätte-qvinnan hade nu ingen annan råd, än att koka ny gröt åt sin husbonde. Hon fattar derföre ämbaret, rycker guld-lyktan ned ifrån väggen och springer hastigt till brunnen, att hemta vatten.
Jag tillstyrker således återgång till den förra författningen genom antagande af detta förslag; heldst, lika med Hr von Hohenhausen, jag icke vet hvilka slags stadganden som förut finnas i de här omtalade länderna, innan de grunder derstädes infördes, som nu äro här amagna för den nya författningen. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad., då nu tiden redan vore långt framskriden och ytterligare 4 ledamöter anmält sig till afgifvande af yttranden samt dessutom R. o. Ad. vore nog fåtalig, behagade uppskjuta öfverläggningen till eftermiddagens plenum. Ropades ja. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.-utdr. för förmiddagens plenum. Anmäldes till justering, men bordlädes, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., Exped.Utsk:s nedannämnde förslag till R. Sl:s und. skrifvelser till K. M.: N:o 173, i anledn. af den år 1845 verkställda revision af statsverkets m. fl. fonders förvaltning åren 1842 och 1843; samt N:o 174, dels i uppskjutna frågor, rör:de 1845 års statsrevision, dels ock ang:de den år 1847 verkställda enahanda revision. Upplästes till justering och godkändes följande från Exp.- Ulsk. inkomne förslag till R. St:s und. skrifvelser till K. M.: N:o 175, ang:de en med serskildt hänseende till staden Götheborg åsyftad ändring i vissa föreskrifter uti inqvarteringsordningen för städerue utom Slockholm; N:o 176, ang:de ändringar i K. stadgan om folkundervisningen af d. 18 Juni 1842; N:o 177, om bildande af en komité för utarbetande af förslag till den medicinska undervisningen; och N:o 178, ang:de bidrag af skogsplanterings-kassan för befordrande af en förbättrad skogshushållning.
17 och då det vore lika kändt, att utan kartan till ledning, vore och blefve det en omöjlighet att döma och förutse om den verkställda graderingen vore riktig eller icke, så hade nämnde stadgande till följd att delegare olla misstagit sig och klagat i oträngdt mål, hvilket han äfven sjelf funnit när kartan blifvit för honom tillgänglig. Detta kunde, enligt motionärens åsigt, ,förebyggas om förevarande § erhölle det tillägg: ”att landtmätaren vid förrättningens afslutande äfven åligger aflemna koncept-kartan; och att sedan klagotiden tilländagått, utan besvär, eger han densamma återtaga och i händelse af fullföljda besvär, sedan Egodelnings-rätten dem pröfvat.” Af A. P. Andersson: att ofvanberörde lagstadgande tillämpades allmänligen på det sätt, att handlingarne nästan aldrig aflenmades vid skiftets afslutande, men understundom först åratal derefter, utan att åtal' någonsin komme i fråga. Till undanrödjande af ett slikt oskick och då delnings-beskrifningen vore ett nödvändigt dokument för kännedom om hvars och ens blifvande skifte, föreslog motionären: ”att dels bland de handlingar, som vid skiftets afslutande skola aflemnas, jemväl hör linnas delnings-beskrifning, och dels att förrättningsman ej må afsluta laga skifte förrän dessa handlingar lemnäs.” Rörande frågan om skyldighet för landtmätaren att vid laga skiftes afslutande till delegarne utlemna koncept-kartan, hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten under flera föregående Riksdagar i gemensamt afgifna Betänkanden yttrat den åsigt, att ett sådant förpligtigande för landtmätaren icke skulle vara förenligt, hvarken med delegarnes eller landtmätarens rätt och säkerhet, enär kartan genom en mindre noggrann vård och medfart lätt kunde blifva opålitlig och obrukbar; och har en sådan åsigt städse vunnit Rikets Ständers godkännande.
Huru Hr Nordenfelt, med kännedom om och jemnförelse med dessa mennisko-, eller, rättare sagdt, kreatursmarknader, hvilka likväl af vederbörande tolereras, kan påstå, att det ligger något slafviskt uti de ifrågavarande tjenstehjonsböckerua, det Ur mig sannerligen icke möjligt att fatta. Slutligen får jag, med anledning af Hr Nordtmfelts yttrande, att de fel, som en person vid yngre ålder begått, sålunda komma att sedermera under hela bans lifstid följa honom, medgifva, att sådant för honom måste vara minst sagdt ganska ledsamt; men samina följd blir ju ock af de nuv:de orlofsstdlarnes rigtiga företeende. Att en del af dessa orlofssedlar må, elter behag och godtycke, af den tjenstsökande undanhållas, är nemi. ett förfaringssätt, som jag icke tror Hr Nordenfelt kan gilla. Då jag på dessa skäl anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan, har jag endast att beklaga, det Utsk:t icke vid denna riksdag framställt något direkt förslag i ämnet. Det blir nemi. Den 28 Joli. en följd hiiraf att nian tills vidare måste afbida det förslag i frågan, som Kongl. Majit kan komma att Eikets nästsammanträdande Stander meddela. Frih. Raab, Adam Christian: Min afsigt är ingalunda att jäfva riktigheten af de förut under diskussionen meddelade uppgifter i ämnet, utan endast att omtala min egen erfarenhet. Denna låter mig uttala samma åsigt som Hr Nordenfelt, eller att tjenstehjonen verkligen äro mycket bättre nu än i fordna tider. Mången äldre person torde ännu erinra sig, huru man förr i verldeu var, snart sagdt, liflös lör allt det skoj, som de afflyttande tjena me höllö. Något slikt ofog förspörjes, mig veterligen, numera icke. Hvad jag äfvenledes har i friskt minne är, huru man, då hemfärder skulle företagas under sådana aftnar, som voro mörka, sade sig frukta »att tjenarue möjligen kunde blifva farliga.»
— » Den vandrande juden; » af Blomslervän. (Forts.) Våra barn. — Matlagning. — Tvätten. — B a k n i n g. — Syltning. — Drycker. — Köksträdgården. — F r å g o r. — S * ar — Breflåda. i detta n u m m e r. D:r — d. G — a H. Betty. N r 260. Hulda. Snait svar e m o t s e s tacksamt af Svenska, som ämnar sig till Paris. S v a r emotses tacksamt af Ester. Svar med rekommendationer och uppgift å lön sändes till » C. C », pöste restante, Mariestad. W. 2: — 6-knapps Mousquetaires kr. En stilla, hygglig och anspråkslös flicka, fullt kunnig i såväl klädsom linnesömnad, får plats på landet den 24 okt. Svar jemte betyg till M., Forsmark. Som dessa handskar äro af bästa qvalité går jag i ansvar för hvarje par, som köpes i mina butiker: B a r n s k ö t e r s k a, helst äldre, erhåller 1 november fördelaktig plats i ett bättre hus på landet. Svar till » C. A.&gt; å Iduns byrå. Midt för Skräddaregränd. C a r l [262] PLATSSÖKANDE. E n flicka af god fam., som i flere år förestått ett bättre hushåll, önskar sig till 1 nov. dyl. plats. De bästa intyg. Svar till » Värdinna », Iduns byrå. E n enkel, anspråkslös, barnk ä r flicka, ej för ung, med jemt oth godt lynne, får plats i större landthus såsom vårdarinna för 6 st. minderåriga, moderlösa barn. Äfven bör den sö- kande kunna undervisa i skolans första grunder samt handarbete. Svar till » X. Y. », Kärfsta, pöste restante. (G. hållsgörom., sömnad m. m. Svar torde gödhetsfullt sändas under adr. » J. H. », [472] l i s l l l a f l y can be received as a comAskersund, p. r. panion in a swedish family.
Ex protocollo E. Helling, JV2 41. A.nk. till Exp.-Utsk. d. 9 Febr. 1834, kl. 12 m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående utbyte af indragna Pukslagarebostället Hvetlanda Thomasoch Kullagårdarna emot Häradshöfdingebostället Repperda Drakegården i Jönköpings Län; Gifven Stockholms Slott den -17 Januari 18.74. Uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift har Häradshöfdingen i Östra Härad, Friherre Malte von Liewen, i underdånighet anhållit, att, då det honom på lön anslagna bostället 4 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, M 41. Repperda Drakegården, ett oförmedladt mantal, är beläget på ett afstånd af 1 l/2 mil ifrån Hvetlanda, der den endast af ett härad bestående domsagan har sin tingsstad, men Kongl. Maj:t och Kronan numera eger dispositionsrätt öfver indragna Pukslagarebostället Hvetlanda, Thomasoch Kullagårdarna, förmedlade, från ett mantal hvardera, det förra till 3/4:dels och det sednare til! % mantal, det kunde varda medgifvet, att Repperda Drakegården finge utbytas emot nämnde gårdar i Hvetlanda, helst vid det förhållande att Repperda Drakegården vore taxeradt till 2,200 R:dr samt Hvetlanda Thomasoch Kullagårdarna endast till 1,890 R:dr, någon förlust, genom bifall till ansökningen icke syntes kunna för Kronan uppstå, men domhafvanden, hvilken uti häradets tingshus hade tillräcklig bostad, medelst bytet uti flera hänseenden skulle beredas förde). Af den värdering, som till följd af Kongl. Maj-.ts
R:dr varit tillräckligt för hvarje sådan Skola; men dessas verksamhet bade då blifvit alltför mycket inskränkt, och det ändamål, som Utskotten med desamma åsyftat, eller bildandet af skicklige skeppare och styrmän till handelsflottan tili en viss grad förfelats. Dea allmänt öfverklagade hristen på verkligen skickligt befäl vid handelsflottan hade ock då, efter Utskottens ölvertjrgelse, icke blifvit afhulpen, utan sjöfarten hädanefter kommit att stå på enahanda punkt som nu. — Man bör Bih, R. till St. Prof, 1840. 4 Sami. 2 A/d. 18 Haft et. 3 l8 Stats-samt Allm, Besv.- deli Bkon.AJt&kottens Utlåtande, N:o 86. likväl besinna, att en skeppare eller en styrman, åt hvilken menniskors lif, äfvensom egendom, ofta af högst betydligt värde, anförtros, har af nöden icke allenast kunskap uti navigationen och dertill hörande ämnen, utan afven en säker insigt i geographien, kännedom om andra länders språk, deras produeter och varuhehol, deras Författningar rörande sjöväsendet och seglationen, deras mätt, mål och vigt, m. m.;—i anseende hvartill det också är af högsta vigt, alt de Navigations-skolor, som komma alt inrättas, klifva så fullständige, att berörde kunskaper deruti kunna meddelas. Men likaså säkert som det är, att framgången af all undervisning hufvudsakligen beror på skickligheten och dugligheten hos de lärare, som densamma meddela, lika visst är det ock, att personer, som innehafva den för läraren i en Navigations-skola erforderliga skicklighet, icke skulle egna sig åt detta kall, så framt de ej kunde påräkna sin utkomst deraf. Minskning uti de föreslagne lönerne skulle otvifveluktigt orsaka, att skicklige lärare ej stöde att erhålla, hvilket åter skulle halva till följd, alt ändamålet med Skolorne förfelades.
I enlighet med hvad sålunda af mig blifvit anfördt, får, med någon nedsättning i det af Styresmannen förordade totalbelopp, jag i und. hemställa, att Eders Kongl. Maj:t måtte föreslå Rikets Ständer att till det Ekonomiska Karteverkets fortsättande, så väl i mellersta Sverige, som i Norrbottens län, utöfver de på ordinarie stat redan uppförda 6,000 rdr, anvisa ett årligt extra anslag af 60,000 rdr, deraf 20,000 rdr för arbetena inom Norrbottens län. 14 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o l, om Statsverket 1865. 4:o. Öfver-Ståthållare-Embetet. Öfver-Ståthållare-Embetet har, uti skrifvelse den 1 sistlidne Augusti, hos Eders Kongl, Majk gjort underdånig framställning dels om anslag för erforderliga nya tjenstebefattningar inom Öfver-Ståthållare-Embetet, dels om förhöjning i löner åt någre af de derstädes anställde embetsoch tjenstemän. Med åberopande af hvad Öfver-Ståthållare-Embetet i särskildt utlåtande i anledning af ett Rikets Ständers Justitie-Ombudsmans Memorial anfört, framhåller Ofver-Ståthållare-Embetet först det olika förhållande i afseende på exsecutionsväsendet, hvaruti hufvudstaden befinner sig mot öfriga delar af riket. CJti samtliga länen ombesörjas utmätningar, qvarstadsåtgärder, bysättningar samt verkställighet af de beslut, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, såsom Öfverexsecutor, meddelar, genom underordnade myndigheter eller Under-exsecutorer, men i hufvudstaden finnes icke anställd någon tjensteman, motsvarande Under-exsecu torenia i öfriga delar af riket.
Ty Sverige bör häfda sin gamla ära att vara en kultur-stat; och då man af kompetente domare inhämtat att den ifrågavartde npfinningen är af stort värde, så vore det ur alla dessa synpunkter icke rätt gjordt, att neka erforderliga medel för densammas tillvägabringande. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: För min del får jag tillstyrka bifall lill Utskts betänk. Då man besinnar att England har upoffrat 30,000 Pd. St. eller 360,000 r:dr b:co för att upnå det med ifrågavande maschin åsyftade ändamålet, ehuru det ännu icke lyckats, och anledning är all förmoda alt den af Hrr Scheutz framställda ideen skulle kunna verkliggöra det åsyftade ändamålet, så skulle det vara alltför snålt af R. St. att icke ställa 3,333 r:dr 16 sk. b:co till K. M:s nådiga disposition, synnerligen då dessa medel icke komma att utbetalas förr än ideen är bragdt till verkställighet. Med de vilkor, som StatsUtsk. fästat vid detta anslag, anser jag att det icke kan komma alt utbetalas förr än maschinen är färdig, och då har problemet blifvit löst till heder för Sverige. Gr. Mörner har, såsom skäl för afslag eller återremiss anmärkt att medel redan vore anvisade till högre belopp än lillgångarne kunna medgifva. Det är en sak, som jag icke äger kännedom om, men det måtte väl icke vara sådan brist i kassan att 3,333 r:dr 16 sk. kunna vara af någon betydenhet. Jag har verkligen anledn. ali tro alt med de öfverskott, som innevarande är komma att äga rum på Tullinkomsterna skola säkerligen äfven tillgångar finnas lill dessa 3,333 r:dr 16 sk. II. Ex. Hr Frih. o. Landtm:s till bifall å StatsUlskts förevartde utlåt, framställda propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Såsom stridande emot Kongl. Maj:ts nådiga stat för Södra Körrektionsinrältningen, hafva Revisorerne anmärkt: ”att ehuru Kapiten Mo”deer, sorn haft inseende öfver Bomullsfabriken derstädes, lill fullo åtnjutit 3 procent af den fallande arbetsinkomsten, har en af Styrelsen ”tillförordnad Verkmästare icke deslomindre derutöfver erhållit, på ”grund af Styrelsensbeslut under den 9 April 1836 , 2 procent af ■”samma inkomst.” Detta förhållande, som ägt rum allt ifrån sistnämnde år, Ulan att hafva blifvit föremål för anmärkningar af Rikets Ständers tillförene församlade Revisorer, tarfvar nu att närmare utredas; dervid i första rummet förekommer ett af Styrelsen, den 24 Mars 1834, med Handelsbolaget A. L. Lamm & Komp. afslutadt kontrakt, om upprättande å Södra Korreklionsinrättningen af Fabrik för bomullsväfnad, och uti hvilket var betingadt, dels alt tillsynen vid Fabriken skulle handhafvas af Bolaget, genom en af det utsedd person, dels ock att de premier, som kunde tillkomma arbelarne för flit och skicklighet, skulle af Bolaget lill dem utdelas, ibland annat uti matvaror och äfven öl. Härigenom inträffade, att en person, oberoende af Styrelsen, innehade ett förmanskap inom Inrättningen, att ett slags marketenteri, der fanns, och alt fylleri och oordningar oftare föreföllo inom Bomullsfabriken, äfvensom ej heller bör förbises, att verkslällarne af de våldsgerning»!-,. som vid denna tidpunkt gjorde Korrektionsinrältningen lill ett föremål för allmän afsky, utgingo till större delen från denna Fabrik. Till ordningens återförande måste åtgärder vidtagas, men , så vidi dessa rörde Bomullsfabriken , fann Styrelsen sig bunden af det tioåriga kontraktet. Den erbjöd således Bolaget att, med upphäfva lide af det äldre, afsluta ett nytt kontrakt.
Dä ifrågavarule ämne närmast tyekes hafva sin tillämpning på inom Skåne boende personer, vill jag i korthet uplysa om förhållandet derstädes. Konungen har medelst serskild skrifvelse gifvil Gen.-Befhuen derstädes rättighet att genom Kommendanterne i sjöstäderna meddela militärer Den 11 Februari. 469 permission. Då man på några timmar kan göra öfverfarten lill Danmark, torde äfven civila embetsman kunna uträtta sina affärer derstädes på de i författningen medgifna 5 dagar. Jag tror det vara öfverflödigt att besvära K. M. med underd. skrifvelse i sådant afseende, då de embetsman, -som äro bosatte i Skåne, kunna af behörig myndighet derstädes förskaffa sig permission, i händelse de behöfva på några dagar öfverresa till Danmark. Jag anser det vara en oriktighet att en embetsman får lenina sin bonings-ort och afresa till fremmande land utan att hafva dertill erhållit tillstånd af den myndighet under hvilken hail sorterar, och jag yrkar derföre bifall till Utsk.-s Betänk. Hr Dal man: Jag vill endast, i anledn. af Hr Silfverstolpes yttrande, upprepa, att min motion icke har afsett att någon civil embetsman ulan vederbörligt tillstånd skulle få lemna landet, och jag har redan nämnt detta i mitt första yttrande, hvarpå Hr Silfverstolpe förmodligen icke gifvit akt. Men för den händelse att Betänk, återremitteras, vill jag visst icke motsätta mig att Ekon.Utsk. föreslår ett sådant vilkor för rättigheten att resa utrikes. Jag anser det dock vara öfverflödigt, ty jag tror det falla nf sig sjelf att ingen får resa ifrån tjenstéorten hvarken ineller utrikes utan vederbörlig permission. Det K. Brefvet afser endast Kongl, permission, och det är denna omgång, sorn utgör ett onödigt hinder, och som flere talare i likhet med mig ansett vara obehöflig. Frih. Cederström, Rudolf: