Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
a:dra och 3:djo Aamärkningspunkterne omfatta tillstyrkandet af en förklaring utaf en Kongl. Resolution som berättigade en enskildt man söka laga åtgärd i anledning af ett enligt hans påstående brutit contract, och att bestämma aaslagen för en utaf enskildt man stiftad SondagsSkola. Om dessa begge anmärkningar yttrar Utskottet sjelf, att deras tillämpning till 107 § såsom varande mer enskildta mål, visserligen är mindre adacquat, men att då Utskottet ansett sig hvarken böra hänföra den under 106 §. eller låta dem stadna inom sitt Protocoli, så har det ej trott någon annan utväg än den nu begagnade återstå. Denna slutsats för att tillvägabringa tillämpning af en §. i Grundlagen, man sjelf anser mindre tillämplig, kan jag ingalunda anse öfverensstämmande med Rege* ringsFormens 83 sorn bjuder att Grundlagarne efter ordalydelsen skola tillämpas. Jag tror också, att ett Grundlagsenlig!, af Utskottet i just detta Betänkande begagnadt sätt finnes, att utan hänvisning på 106 och 107 §. § framställa de anmärkningar, man anser, ej böra hänföras under dessa §. § , men ej eller sakna omnämnande. Hvad sjelfva de klandrade råd - Den io Juli i f, m. 17? radslagen beträffar, så, om man anser lagstridigt att Konungen förklarat en af Honom sjelf utgifven och troligen af Hans Ombudsman missförstådd Resolution, så tillhör första frågan i händelse af beifran obestridligen 106 §. Samma förhållande är med den andra, om man anger Konungen sakna rätt ingå i bestämmandet af anslag för fromma Stiftelser m. m., en lagtolkning, som möjligen i en framtid kunde bereda oss förmånen af Kloster, med flera lika nyttiga inrättningar. Jag erinrar mig, huru en Fru för några år sedan gjorde en disposition till förmån för en Dansorden. Om i en framtid det skulle falla en annan
Enär jag anser det vara ett stort misstag att, der så kan undvikas, göra småsaker till föremål för så omständlig behandling, som taxering, en förrättning, hvarmed Beredningar, Kronoombud, Taxeringsoch Pröfnings-kommittéer — korteligen, en stor mängd personer, uti en mängd instanser — hafva att taga befattning, och jag fruktar, att taxerings-väsendets hufvudsakliga ändamål på ett högst betänkligt sätt äfventyras, derigenom att man sålunda gifver taxerings-förrättningarne en alltför stor omfattning, får jag mot dessa beslut vördsamt anmäla min reservation. Det sammanjemnknings-förslag, som jag under öfverläggningarne inom Utskottet yrkat skulle i stället antagas, var af följande lydelse: »Bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när alla de utaf kapital eller arbete uppkomna år s-inkomster, sammanräknade, icke uppgå till Fyrahundra Riksdaler. När alla de utaf kapital eller arbete uppkomna års-inliomster, sammanräknade, icke öfverstiga Ett tusen Åttahundra Riksdaler, är o Trehundra Riksdaler deraf fria från bevillning.» 60 Bevillnings-lil skottets Utlåtande M 34. Med ett sådant stadgande, sorn detta, skulle minsta bevilinings-afgiften blifva En Riksdal er, — och för mindre afgift torde det väl icke löna mödan att göra sig besvär med inkomst-taxering.» Uti denna reservation hafva instämt Herr Grefve Lagerbjelke, samt Herrar J. Ödmansson och C. F. Carlson. 4:o. Af Herr C. F. Carlson. »Emot Utskottets beslut i 16 punkten, an gående bevillning af i handelsärenden kringresande utlänningar, får jag mig reservera.
Fiskeri-Stadgan den 29 Juni 1852, så lydande: »Till kärl, hvari saltade fiskvaror för afsalu inpackas skall nyttjas virke af ek och bok eller gran, men ej af tall, sä framt tillgång pä Allm. Bcsv.- och Ekon.-Llsk. Bildrik N:o 53. 15 något af de förra trädslagen i orten finneshvaremot öfrige motionärerne blott yrkat den ändring i nämnde §, att hela den Norrländska kustens innevånare finge tillstånd att hädanefter, såsom hittills varit brukligt, förfärdiga sina fiskekärl af tall; och hafva motionärerne, till stöd för deras framställning anfört, dels att granträdet, till följd af sin lösare beskaffenhet, är mindro användbart till fiskekärl, hvilka, förfärdigade af sådant trädslag, vanligen blifva »läcksprungna.» dels ock att, särdeles i de Norra provinserna, hvarest ek och bok icke finnas att tillgå, tall i långliga tider blifvit använd till liskekärl, utan att någon olägenhet deraf försports, eller varan derigenom blifvit mindre afsättlig, helst fiskrarne förstått att, genom stäfvarnas vattenläggande någon tid före kärlets tillverkning, förekomma den befarade olägenheten att nämnde trädslag skulle lemna smak åt fisken. Sedan Kongl. Maj:t uti ett den 4 Januari innevarande år till Dess Befallningshafvande i Gefleborgs, Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län aflåtit Cirkulär förklarat nämnda läns fiskeri-idkare berättigade att, utan hinder af den i 1852 års Fiskeri-Stadga från äldre Författning bibehållna vilkorliga föreskriften 0111 de trädslag, som till fisk-kärl må användas, för inpackning af saltade fiskvaror, ämnade till afsalu, begagna af tallvirke förfärdigade kärl, tinner Utskottet något yttrande i anledning af Lars Gustaf Sandbergs med fleres motion icke erfordras.
Enligt hvad infordrade uppgifter gåfvo vid handen, hade samtliga stapelstädernas tolags-inkomster, med inberäknande af den i åtskillige bland dessa städer serskildt uppburna så kallade inqvarteringseller tillökningstolagen, [iviken varit afsedd till den under benämning af service bestridda kostnad för underhållandet af sängkläder, ved och ljus åt inqvarteradt manskap, utgjort i medeltal för nedannämude tidrymder följande belopp: För åren 1827—1831, årligen 313,867: _ 1834—1858, d:o 362,698: 24. 8. samt för iivartdeia af åren 1842 och 1843, hvarunder den sednast utfärdade Tulltaxan egt tillämpning 371,405: 41. •— Ehuru häraf visade sig, att denna städernas inkomst varit i successivt stigande, hvilket måste tillskrifvas dels tillväxande handelsrörelse i allmänhet, dels de förändrade förtullningsgrunder, hvilka under sednare tider gjort sig gällande, ansåg E. K. M. likväl, med hänsigt ej mindre till möjligen ifrågakommande tullnedsättningar, än till besparad uppbördskostnad, stapelstäderna skäligen böra, på sätt Commerce-Collegium och General-Tullstyrelsen i afgifna underdåniga utlåtanden jemväl föreslagit, blifva belåtna, derest de, i utbyte emot de direcla tolagsinkomsterna, erhöllo ersättningsanslag, ungefärligen motsvarande hvad samma inkomster i medeltal för åren 1842 och 1843 utgjort; och öfverlemnade, i följd häraf, E. K. M. i Nåder till Rikets Ständer, huruvida icke, i sammanhang med faLtadt beslut om upphörande af stapelstädernas bestyr med tolags uppbörden, ersättningen derför måtte bestämmas för hvarje stad till en efter nyssnämnde grund i rundt tal beräknad summa, så att sammanlagda beloppet för alla dessa släder komme att utgöra 370,200 R:dr B;co.
Med fästadt afseende härpå och tilldess mera omfattande förbättringar kunna genomföras, tager jag mig friheten föreslå en förändring af -24 kap. 5 § Rättegångs-balken, för att i någon mån befordra rättskipningens regelbundna skyndsamhet i de fall, dåden möjligen af en eller annan orsak kan blifva hämmad. Nämnda lagstadgande tillåter Rådstufvurätt afkunnna utslag efter anslag; och kan det således inträffa, att rättsökande parter, oaktadt de oppoffrat mycken tid och kostnader, synnerligast då de äro boende långt utom domstolens jurisdiktion, förlora sina fatalier. — Understundom åberopas, att, hopade göromål kräfva längre tid för rättegångarnes afslutande, men ärendenas undanskjutande till en oviss framtid, hvarunder nya ärenden tillkomma, torde, om icke förvärra, åtminstone icke förbättra tillståndet. Någon gång kan det visserligen hända, att mängden af sammanträffande göromål blifver stor, och sålunda svårigheter möta för dagens bestämmande när domen kan afkunnas, men i dylikt fall får uppskof.stiden förlängas; hufvudsaken är i de flesta fall den, att få en bestämd dag utsatt, da ett mål kan hinna slutligen afgöras. Med anledning af hvad nu anförts, samt under hänvisning till Justitie-Ombudsmannens utlåtande i sin till Rikets Ständer innevarande år afgifna Embets-berättelse pag. 109, får jag vördsamt föreslå ändring af 24 kap. 5 § Rättegångs-balken, så, att Stadsdomstolarne i likhet med Ilärads-rätterna skola vara skyldiga, när mål öfverlemnas till afgörande, för parterna uppgifva bestämd dag, då dom kommer att afkunnas; och får såsom längsta tiden härtill föreslå trenne månader, så vida hufvudsakligt beslut ej genast afkunnas. Anhålles vördsamt om remiss häraf till Lag-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. B F. Ekerot. 356 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 186. .M i 86. Af Herr Ekerot Alt det Pharmaceuhska Institutet må blifva ett läroverk, sorn af Staten underhålles och avslag dertill beviljas.
Maj:ts Utslag den 7 Juni 1841 Arell till betalning ådömda, sedermera ersatte 2,998 R:dr 10 sk. Banko, hvilken observationsprocent Arell, genom Kammar-Rättens den 11 Juni 1845 meddelade och af Kongl. Maj:t den 24 Juli 1846 fastställda Utslag, fått sig älagdt att sjelf godtgöra, än ock hvad som, efter en erbjuden afbetalning af 200 R:dr Banko, äterstode å de anmärkningsmedel 1560 R:dr 22 sk. 2 rst. Banko, hvilka, enligt Kammar-Rättens Utslag d. 1 Juli 1841, borde af Arell gäldas; samt Kammar-Rätten, på dess Advokat-Fiskalsembetcs framställning, för utbekommande af berörde medel anmodat öfver-Ståthållare-embetet att låta hos Fältkamereraren Arell anställa utmätning och, i händelse tillgäng saknades, för dessa kronans fordringar meddela införsel uti hälften af Arells pä Arméens Pensionskassas stat innehafvande Revisorslön; så, och efter det Arell sedermera i Juli månad sistlidet år aflidit, har hans efterlemnade enka, Albertina Heimberger, uti en till Kongl. Maj:t ingifven skrift, med åberopande af sin nödställda belägenhet och dä hon vid framskriden ålder egde tre sjukliga döttrar att försörja, underdånigst anhållit, att Kongl. Maj:t, med behjertande häraf, måtte i nåder meddela befrielse från allt betalningsansvar för Kongl. Maj:ta Nåd. Proposition JVsf 23. 15 ofvanberörda observationsarfvode och aninärkningsmedel, så att det efterlemnade obetydliga lösöreboet kunde komma sökanden och hennes barn tillgodo.
Och då följaktligen, utom förlust af tiri och ar~ , e, penningar stundom måst tillskjutas för arrendets afbördande, har såll!t haft till följd en ofta betydligen nedsatt afgäld, och svårighet att få läLandsh. Femårs-Berättelse för liester-Norrlands Llän. 2 genbeten utarrenderad. Öfver orsakerna till laxfångstens åtagande är svårt att lemna ett säkert omdöme, men förnämligast vill nämde förhållande härledas dels från de privilegierade fiskeriernas mängd, särdeles vid utloppen» hvarigenom laxen hindras att upp i elfvarne lägga sin rom, dels af den mindre snö, som fallit i fjelltrakterna och de deraf minskade fjellfloderna. Af sik och andre Åskslag är fångsten obetydlig. Tjärubränning, ehuru både enlig med ortens naturtillgångar och af Länets hushålls-sällskap med premier uppmuntrad samt af enskilte jemväl understödd, har dock ej ernått någon förkofran, minst så att den kan anses såsom en binäring, och torde föga kunna bringas derhän, så länge allmogen, genom andre näringar på lättare sätt, kan förskaffa sig penninge-förtjenst. Sådan kunna en del socknar påräkna genom kolning och forslor för brukens behof samt genom afsättning af ved, dels till hufvudstaden, dels till Länets begge städer och glasbruk. Salpeter-tillverkning har ej eller tilltagit i den mon, hvartill det af Staten bestådda höga lösningspris för salpetern borde uppmuntra. Med pottasketillverkning och terpentin-kokning har, i någre socknar, början skett och torde, med understöd från Statens sida kunna bringas till näringsgren i orten. Länets förnämsta binäring, linneväfnaden, fortfar att behandlas med utmärkt omsorg. I Ångermanlands Norra fögderi, premielärftets stamort, har förlidet år sådant lärft ända till loide klassens finhet blifvit tillverkadt. Afsättning»! är ej så liflig, som förmodas borde, men anses dock inbringa omkring 180,000 R:dr årligen. Ylleväfnad deremot idkas allenast till husbehof.
I det för året gällande markegångspris, hvarefter alla skatter böra utgöras; 2:0 att början härmed göres så fort ske kan, så att stadgandet må kunna följas vid nästblifvande markegångssättning; 3:o att såsom villkor, hvarunder den föreslagna markegångssättningen i allmänhet bör tjena till grund för bestämmandet af lösningsoch levereringsförhållandena emellan räntegifvare och räntetagare, måtte stadgas: aj att vid de tillfällen då det bestämda årspriset inom länet eller districtet uppgår till lika belopp eller öfverstiger det uträknade medium af sednaste 10 årens markegångspris i samma ort, uppsägning till leverering in natura af räntegifvare får äga rum, och att, då sådan uppsägning sker, räntepersedlafna skola lösas efter medium af de sista 10 årens markegång; bj att då berörde årspris understiger medium af sednaste 10 årens markegångspris inom samma‘län eller district, är det väl räntegifvare öppet, inom Januari månads utgång, på hittills vanligt sätt, tillsäga om han vill utgöra prsestationen in natura, men i det fallet åligger honom alt vid levereringen contant betala skilnaden emellan löpande årets pris och inedelmarkegångspriset; cj att då leverering in natura icke sker, forsel-lön på sätt hittills ägt rum af räntegifvaren erlägges, samt alt, då räntegifvare uppsagt till leverering in natura, han jemväl för hvarje tunna råg eller korn betalar 16 sk., samt för hvarje tunna bafra 12 sk., allt b:co, till räntetagaren, såsom ersättning derför att dennes uppsagningsrätt hädanefter upphör; för de räntor, som äro Kronan behållna, erlägges icke någon forsellön; dj att vid tillfälle af leverering in natura gäller, i afseende på ievereringsort, hvad nuvar. författningar derom bestämma, med det tillägg, att räntetagare icke må kunna anvisa ränta från socken eller enskild räntegifvare på mera än ett ställe; v pj alt likväl dessa stadganden icke lägga hinder i vägen för träffandet af särskilda öfverenskommelse!', då räntetagare och gifvare derom åsämjas; 4.‘o att räntepersedlarna må sammanslås, och, i afseende å sättet, förenklas i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Den y Mars f. m.
Hr af Uhr: Det tillägg, jag tagit mig friheten begära uti den tind. skrifvelsen, anhåller jag måtte komma att intagas af det skäl, att sjelfva hufvudsaken redan är afgjord af tre Stånd, hvarföre jag anser nödvändigt, att detta villkor får ett ruin i den und. skrifvelsen. Jag skulle ej hafva begärt ifrågavar. tillägg, om de andra Stånden varit af samma tanke, som R. o. Ad.; meri saken är redan af pluraliteten afgjord, och derföre anhåller jag. att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. till bifall på det af mig föreslagna tillägget. Hr Frih. o. Landtm, förnyade sin nyss framställda propos. till bifall å Hr af Uhrs förslog. Ropades ja och nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja. U t s k : s yttrande i frågan om rättighet att utföra tackjern till utrikes ort. R. o. Ad. fann ingen annan åtgärd härvid erfordras, än att lägga yttrandet till handlingarna. I anledn. af den framställning, som nyss blifvit gjord af Hr Palmcrantz, uppropade Hr Frih. o. Landtm, nu Hr Palmcrantz, hvilken yttrade: Jag anhöll visserligen, att inbjudning skulle aflåtas till de öfriga Stånden att förena sig i det beslut, som R. o. Åd. fattat i denna fråga, men då R. o. Ad. redan afslagit det förslag, som Hr af Uhr framställt, så förfaller derigenom min begäran om inbjudningen. TJtsk:s yttrande och förslag i afseende på kollian d e I n. Hvad Utsk. föreslagit blef af R. o. Ad. bifallet. Utsk:s förslag om und. framställning till K. M. om ändring af författningarna rör:de mutsedlar och jordäganderätten till grufvor. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna del föreslagit. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, att nu i detta ämne ingenting af Utsk:s förslag vore att vidare föredraga.
Och öfvertygelsen om att hon aldrig i Sverge kunde finna honom, framkallade en begynnande ovilja mot detta land, dit hon först hade kommit med så många förväntningar och förhoppningar. Denna idé om samarbetarskap var grundad på hennes innerliga kraf af andligt samlif med en annan människa, och på det verkliga lidande den andliga ensamhetskänslan var för henne. Hon kunde nästan icke arbeta utan att ha någon i sin närmaste omgifning, som lefde i samma tankesfär som hon. Arbetet i sig själf, det abstrakta sökandet efter vetenskapliga sanningar tillfredsställde henne icke, hon ville bli förstådd, mött på halfva vägen, beundrad och uppmuntrad för hvarje steg hon tog, för hvarje ny tanke, som uppstod inom henne. Hon ville skänka sin andes barn åt någon, rikta någon därmed, icke blott mänskligheten in abstraktum, men någon viss individ, som i utbyte gåfve henne sina. Så matematiker hon var lågo de abstrakta målen icke för henne, som var så lidelsefullt personlig i allt sitt tänkande och dömande. Mittag-Leffler brukade ofta säga henne, med anledning af dessa hennes idéer, att detta behof af förstående var en kvinnlig svaghet hos henne. Verkligt snillrika män voro icke på detta sätt beroende af andra. Men hon häfdade motsatsen, drog fram en mängd exempel på män, som endast i kärleken för en kvinna funnit sina bästa ingifvelser. De flesta af dessa voro dock skalder, bland vetenskapsmännen var det svårare att finna bevis på denna sats, ehuruväl Sonja aldrig var i förlägenhet för argumenter för att bevisa sina påståenden. Kände hon icke klara fakta att anföra, konstruerade hon fram dem med stor skicklighet. Och säkert är, att hon lyckades framdraga en mängd exempel på hurusom ensamhetskänslan varit nästan alla djupare naturers största lidande, hurusom det hvilade den förbannelsen öfver människan, att hon alltid drömde sig som den högsta lyckan att fullt kunna uppgå i ett annat väsende och ändå alltid förblef innerst ensam. Jag minnes särskildt våren 1886.
Den lönliga rysning, som vid hans anblick stjäl sig på oss, ehuru vi genom reflexion öfverrösta den, har den ej sin egentliga anledning i hans egenskap, att sinnebilda det mot ordning, mot helsa, mot lif fiendtliga, som förmodas lura, såsom ett giftigt och vådligt, inom hvarje slingrande, egoistiskt och amphibiskt väsende? – På annat vis gifver Markattan en förstörelse tillkänna: nämligen en förstörelse af menniskan genom urartning. Denna antydes derigenom, att hon äger af menniskan blott den mechaniska likheten och ingen af de höga lifsverkningar, som äro menniskan tillhöriga, men deremot alla de fel eller lyten, hvilka synes utesluta hvarje högre lifsverknings tillvarelse och liksom parodiera hvarje föreställning derom; så att menniskan der ser sig i ett förnedringstillstånd, för hvars vidrighet hon skygger tillbaka. Icke dessmindre är Naturen, i sig sjelf, ifrån det största till det minsta, ett öfverallt i fullkomlighet organiseradt lif; och stode det i vår förmåga, att när som helst uppfatta detta Hela i vårt begrepp, skulle vi uti allt varseblifva skönhet, hvari äfven sjelfva det Osköna upplöstes och försvunne. Vore menniskan född att begripa allting: så vore dermed ock motsatsen mellan Skönt och Styggt i vår åskådning på det vis utplånad, att det Stygga visade sig vara ett af den allmänna Skönheten besegradt, som derigenom sjelft utgjorde en af dess beståndsdelar. Men vi äro icke födda till ett dylikt allbegrepp; och derföre måste motsatsen qvarstå. Det är således icke för menniskan möjligt, att i alla ting finna behag: så mycket mindre, som behag kommer endast af begär. Och hvilka ting äga Behag? Blott de, som i första känslan lofva ett Godt; med lika plötsligt och ovillkorligt intryck, som ett Ondt, med väckande af vämjelse och hat, lofvas i första känslan af de nyss beskrifna ting, hvilka misshaga.
Det är ock bf werflödigt att wisa huru dessa Hemmans fri och rättigheter leda sitt ursprung ifrän Konung kl^6dll Aaduläö stadga är 1285, att de ytterligare blifwit stadgade i Calmarc Recess 1474, Ridderffapct och AdclnS Recess 1562, Konung 8l6lLle1vdlI)8 försäkran 1594, Kongl. Skjuts-Ordningen 1617, Riksdagars och mötens Beslut samt Adeliga Privilegierna; att desse förmäncr blefwo respcclcrade af Sweriges första Despot, dä man nog ofta kemnade ringa afseende ät ben helgd ägande-rätten bör hafwa stg förbehällcn och att för 20 är sedan dä Despotismen icke kunde uppresa stn Jernspira, utan pä deras bckostnäd, som förswarade friheten, man likwäl i detta afseende icke wäldfbrde den rättighet, som är borgen för Samhälls-lefnadenS bcständ. Med billigt afseende pä delta förhållande har Ridderskapct och Adeln genom Prokocolls - Utdrag af d. is ststl. Junii uppä Bonde-Ständets förut gjorda framställning tydligt och bestämdt lemnadt bet hederwärda Ständer underrättelse om stna tänkesätt i detta ämne, och genom ett senare Protocolls - Utdrag meddeladt de Respective med-Ständcn sitt beslut till hwad belopp Ridderffapet och Adeln för wissa Hemman wilja och kumm deltaga i Skjutsnirrgs, beswärrt och Ingwar - 4226 Den r6 October. qwarterings.styldighctcn, och derigenom, sä widt billig, het och rättwisa mcdgifwa, gält Bonde - Skändct till liiötcs uti de jemkningar af sä kallade Frioch rättigheter, hvilkas uoyfhll^nde hindrade Skändct att tilläta sin Taleman uaderskeifwa Regerings - Formen. Borde icke detta wara nog för det hedcrwärda StändctS efterrättelse?
Hr von Kraemer, Anders Robert: Detta Betänk, inne håller visserligen flera punkter, och måste således punktvis föredragas; men då de båda första punkterne stå i det närmaste och ett 646 Den 29 Febril ari. alldeles oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, anhåller jag att dessa båda måtte i ett sammanhang föredragas. H. Exc. Hr Grin och Landtm, yttrade, att då det tili föredragna Betänkit innehölle flera särskilda hemställanden, detsamma borde punktvis företagas till afgörande, men att något hinder ej mötte för bifall till Hr von Krsemers förslag, att de båda första punkterna skulle i ett sammanhang föredragas oeh diskuteras, endast de deri gjorda hemställanden blefve föremål för särskildta beslut; hvarföre H. Exc. finge hemställa, att med föredragningen af Betänkit skulle så tillgå, att de båda första punkterna gemensamt föredrogos, men att särskilda proposir deröfver framställdes, hvarefter de två återstående punkterna kommo att hvar för sig föredragas och afgöras. Bopades ja. lista och 2idra punkterne. Hr von Kraemer: Den fråga, sorn nu utgör föremål för B. o. Adis pröfning, kan visserligen för den, som blott kastar en flygtig blick på Betänkit, synas vara en småsak, dä man finnér, att här är fråga om bråkdelar af ort och korn. Jag vill icke heller jemföra denna fråga i betydelse ined någon af de s. k, stora frågorna. Jag erkänner, att här jemförelsevis är fråga om en småsak; men jag skulle vilja, kalla den en vigtig småsak. Här är fråga ora att nedsätta vigten för ett enkelt bref, d. v, s. ett som fortskafifas mot enkelt porto, från IV4 till 2t/25 äfvensom för alla de följande, sålunda att, om jag, för att latta jemförelse!!, reducerar de gamla lodvigterna till ort, ett dubbelt bref, seni nu får väga något öfver 7 ort, skulle ej få öfverstiga 6. ett tredubbelt nedsättes från något öfver 10 till 9 o. s. v.