Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronprkisens Kirmastare, icke heller bliswik med någon pci.sion istäotrmni-u, st ink att likaledes Kuskar, Förödare oest RidLräligar nied detta ars flut förlora deras länck; M'N-atf 'däremot Högloft. II? sr ottel ä andra sidan tillstyrk: följande pens sioncr nämligen: För Haris Epöeflence m. m. Herr Friherre s!awsl såsom st d. P infens förut marande Gouweneur , R:d 2 ZZZ 16 si. För syra Cavaillerer a 2?o R:S 1000 -r ^ För P o''esioren ittstt re. ^oo - s För Kammartjenarcn Qarsteis iAO e - Dttv Hlm.ibf i;o - » AkäderlDan Almguist. - » Och Waarmästan'!' k.nn iflrstm, som förut jenite Kostt p nningar undsatt ! ic>, nu mer endast. 6o , - Wid det förhållande som med st d. Kron Prim fen nn inträffat kan wisierligcu den fragen, äga rum, pm icke alla oswansöriuäldte löner och deffutioncr nu mera döra upphöra och sörswinna: Af dylik anledning har förmodeligen Högloft. Utskottet söreflagir de först, nämnde indragnjngarne; Men huru med en sädan indragnlngs-pcincipe, Höglofl: Utskottets tillstyrkande af ostvan anförde Pensioner mä kunna förena ldet, hay såsom oswan sagt är, ädragik sig min upmärksanchet och det sa mycker mera, som hwad Hans Exellence Herr Friherre kamel beträffar, jag tror mig böra olwifwelaktigt antaga, att Hans Ereelence hwarken hök, eller sinner lämpcligit att, ifrän desi Fädernel KNSS utblpttc^ de^Statöl-Casia upbära större Pension än hwad i för» Den i2 December.
Rikets Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens öfverseende tillförordnade Revisorers Berättelse till Rikets Högh Ständer, om Revisionen af Banco-Verkets Räkenskaper för åren 1819 och 1820, och huru samma Verk efter sednaste Revision blifvit styrdt och förvaltadt. »Sedan Kongl. Maj:t, genom Nådig Kungörelse af den 14 Junii innevarande år, med stöd af Grundlagarnas stadgande, kallat de för h vardera Riks-Ståndet utsedde Revisorer öfver Stats-, Bancooch Riksgälds verken, att i och för denna förrättning den i5 nästlidne September sig i Hufvudstaden infinna, hafva undertecknade Revisorerf på först infallne Sock - Revisorers Berättelse. 719 nedag, den 16 September, börjat arbetet inom Raneo-Verket med granskning af de Fullmagter oell Autorisationer, genom hvilka en livar af Ofs blifvit till deltagande i Revisionsgöromålen legitimerad. Dervid har först förekommit, att, efter det Herr Majoren Välborne A. D. Reuterskjöld den i5 December 1820, jemnlikt RiddarhusOrdningens 47 §•> och Kongl. Kungörelsen af den 19 Febr. 1779, 6 §., 2 puncten, blifvit af Riddarhus-Directionen gemensamt med de Ledamöter, som, å Ridderskapets och Adelns vägnar, uti den då slutade Revisions-förrättningen deltagit, utsedd att innevarande år vara Revisor, men sedermera anmält sig ej kunna denna befattning emottaga, Riddarhus-Directionen under den 27 April 1822, uti Herr Majorens ställe, utvalt en annan Ledamot, utan alt, såsom 3:dje puncten i samma §. af högstberörde Kungörelse utstakar, förrätta valet samfält med Revisions Ledamöter af Ridderskapet och Adeln.
Därom veta kyrkofäderne intet; det skall man söka hos Philippus Melanchton, genmälde lärmästaren. Kristina blef stående framför honom och sade med eftertryck: Calvin och hans anhang fara dock vilse. Visserligen, mycket vilse, dock icke i trons fundamenter. Jag hoppas till Gud, att hvad där skiljer dem från oss och oroar kyrkan i hennes nuvarande kamp för lifvet, skall kunna i godo biläggas. Gud bevare för det, eders vördighet! Vi för oss och de för sig. Aldrig kan en luthersk jungfru äkta en reformert prins. Johannes Matthiæ smålog. Det var då dit hans elev ville komma med kyrkofäderne. Jag finner det föga troligt, med mindre än att den reformerte prinsen öfvergår till brudens lutherska tro. Öfvergå, säger ers vördighet? Och Kristina stannade åter med en föraktlig åtbörd. Huru kan någon sätta lit till en människa, som förnekar sin tro? Den människan kan varda bättre upplyst och gå till en bättre tro. Och ers vördighet tänker så ringa om ståndaktighet i tron! Hvad aktar Gud det, som vi kalla bättre eller sämre, allenast vi stå faste i ett uppriktigt hjärtelag? Men då kan ju ock en calvinist blifva salig i sin villfarande tro. Törhända, efter ers vördighet säger det. Men kurprinsen af Brandenburg tager jag icke i lefvande lifve. Det var en offentlig statshemlighet och ett föremål för skvallret vid alla Europas hof, att kurfursten af Brandenburg vid denna tid formligen anhållit om Kristinas hand för sin äldste son och tronarfvinge Fredrik Wilhelm, den sedan så ryktbare »store kurfursten». Denna förbindelse var planlagd redan i drottningens späda barndom, medan hennes fader lefde, och ansågs såväl af honom som af förmyndarestyrelsen vara af en ofantlig politisk vikt, emedan Sverige därmed skulle underlägga sig nästan hela Östersjöns kuster. Frågan hade uppskjutits, men stod nu för portarna, fordrande med hela sin tyngd ett afgörande svar. Ögonblicket var kritiskt; förmyndarne tvekade; på Kristinas eget ja eller nej berodde en förändrad maktställning i norden.
Om icke så är, hemställer jag, om icke nämnde § bör förklaras och till Constitutions-Utskottets Utlåtande remitteras för att af kommande Ständer pröfvas. I hvilket fall jag ock håller före, att all anstalt om förvaltningen af Krono-Domainerne, utom Bilaga till Mein. N:o 9. 163 Arrendesummornes förökande efter Riksens Ständers Beslut, bör hvila till nästa Riksdag, på det ej Ständerne igenom ett nu åter tagit nytt Beslut må binda händerne på kommande Ständer i afseende på denna förvaltning och hindra utöfningen af användandet, efter kommande behof och omständigheter. Arrendet af styckade Kronolägenheter, utan bostäder för åboer, medför de största svårigheter för en påräknad inkomst och hindrar både en påräknad folkökning och production, som varit Ständernes förnämsta ögonmärke. Under en Arrendetid af 30 år lärer ingen Arrendator kunna åtaga sig bebygga slika lägenheter, och lärer således en medellös Allmänhet från åtkomsten blifva derifrån stängd, då derjemte utsigterne att af efterkommande få begagnas gör det mesta overkställbart, och gör det till en absolut omöjelighet att få något för dylika lägenheter. Skulle man åter förmoda, att omkring liggande Egendomsägare, på ett eller annat ställe, skulle kunna arrendera närbelägne lägenheter, följer deraf, att dessa Egendommar draga must och vinst på dessa lotters bekostnad, hvilka i det fallet med den refningen åtföljande kostnaden ökar behofvet och gör att omkostnaderne blifva fruktlöst använde. En Arrendetid af minst 100 år vore efter min tanka den minsta tid för att vinna ändamålet med de vilkor, som lättade på allt sätt åtkomsten, och hvilka böra noga utsättas, till säkerhet och efterlefnad, då arrendet utsattes i årlig afgift i spannemål och en afpassad städja i contant för hvarje sådan åtkomst. Af alla dessa skäl behagade Ståndet finna, att återremiss blir nödig, och i sednare fallet torde Höglofl. Stats-Utskottet höra yttra sig om en mer utsträckt Arrendetid, med vilkoren. Örebro den 8 October 1810. P. Oxelberg P:son.
Herr Cederschjöld t Pehr Gttftaf: Hvarje brottmålslag består af 2 setskilta delar, nemligen brottetr uppgift och sjelfva flrafJet. Dessa lagar äro goda i nion som brotten äro noga bestämde, samt straffen lämpade efter brotten. Den senare delen af den ifrågavarande § eller sjelfva straffet, måste jag öfverlemna åt mera lagkunniga att föreslå; jag vill blott vördsammast uppgifva förslag till den delen af §. sorn innefattar uppgiften på brottet. I stället nemligen för den gamla bestämningen af brottet; ”Hvar som lasteliga talar eiler skrifver något emot Konungen eller Drottningen , eller den sorn till efterträdare i Regementet förklarad är& c., lår jag föreslå; Den som lasteliga talar eller skrifver något emot Den 13 Martii, 7 $ 7 fvmt Konungens person eller enskildt a gevningarJ eller emot Drottningens, eller Thronféljarens&C; Jag har på detta sätt velat noga utmär-i ha, att det är Konungens tnskilclta lif och lefverne, men ingal anda Kongl. Majts Jfgerinqs-åtgärder och Författningar, sorn skola fridlysas för klandret. Härigenom tror jag mig blott hafva förtydligat det äldre stadgandet, och deruti klart uttryckt Regeringsformens anda, samt satt detta lägrum i nännäste öfverensstämmelse med det motsvarande 4 mom, 3 §. af Tryckfrihetsförordningen, hvarest förbjudes: ”allt slags ”lasteligt yttrande om den regerande Konungens höga perion eller gemingar, eller dess Gc« ”mål, Drottningen, eller Rikets bestämda ”Tronföljare.” Att det gamla stadgandet ingalunda angår klander af Kongl. Maj:ts regeringsåtgärder, kan tillräckligen inhämtas a£ jemförelsen med 1 §. 28 Cap. RättegångsBalken, hvarest utsattes endast peningeböter för den, som tadlar Konungens dom.
På denne, hvilken ej allenast hos borBih. till R. St. rrot. 1847 1848. 7 Sami. 1 Afd. 1 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande N:o ti. genären, utan äfven inför gäldenären, är ansvarig för sina åtgärder i afseende på utmätningen, skulle det nemligen uteslutande ankomma att tillämpa ett beslut, som hell och hållet berodde på utmätningsåtgärdens laglighet. Denna makt kunde lätteligen leda till missbruk och godtycke; och då fråga är om den personliga friheten, förmodar Utskottet sig ega grundade skäl för sitt vördsamma tillstyrkande att ifrågavarande motion icke må vinna bifall. Stockholm den 5 Januari 1848. STOCKHOLM, elmén &: giahbercs trycke»!, 1848. Lag-UlskolUts Utlåtanden, N:s 7 $ 8. i N:o 7. Ank, till Exp.-Utsk. dan 14 Jan. kl. 1 c. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående skatts erläggande för rättigheten att utöfva jagt. Uti ett af Högloft. Ridderskapet och Adeln till Lag-utskottet remitleradt och den 5 i denna månad till Utskottet ankommet memorial, har Herr Friherre Duvall, Axel, för jagtens fredande föreslagit, det stadgas måtte, att hvarje person, som vill begagna jagtgevär och jagthund, bör årligen erlägga skatt från 6 R:dr 3a sk. banko till 8 R:dr samma mynt för geväret och hälften mindre för hunden, samt att den, som nyttjar gevär och hund, utan att förut hafva vid skattskrifningen sig anmält till skatts erläggande, skall hafva förbrutit denna egendom; men som berörde förslag innefattar en beskattningsfråga och del, enligt Grundlagen, icke tillkommer Lag-utskottet att dylika frågor upptaga, varder det remitterade memorialet till Höglofl. Ridderskapet och Adeln återlemnadt; hvilket, jemlikt föreskriften i Riksdagsordningens 44 §> samtlige Riks-stånden vördsamt underställes. Stockholm den 7 Januari l848.
I anledn. af de svar, som å denna propos. lemnades, förklarade Hr Landtm, sig icke hafva kunnat uttröna hvilken mening varit den öfvervägande, hvarföre han nu hemställde, om R. o. Ad. ansåg de emot denna punkt gjorda anmärkn:r böra föranleda dess återremitterande. Ropades ja och nej. Hr von Hartmansdorff: Då den ledamot af Stats Ulsk. , som vid öfverläggoingarna i dessa ämnen vanligen här behagat upplysa R,. o. Ad. om anledningarna till SlatsUtsk:s framställningar, ansett målet kunna utan skada för saken, genast afgöras, derigenom att voler:s-propos:n ändrades; så hemställer jag till Ståndet om det icke vore en vinst af tid om H. Ståndet nu under öfvervägande toge det förslag till voter:s-propos., hvilket jag uppgifvit. Jag anhåller vördsamt om förnyad propos. derå. 13 H. 55 434 Den 16 September c. m. Hr Lefren: För alt bespara tid , ofstår jag från min begäran om återremiss. Gr. Frölich, David: Propos. på Hr von Hartmans dorffs förslag är redan gjord, och, så vidt jag kunnat höra, endast med nej besvarad. Är det meningen, att propos. skall förnyas tills man får höra den besvaras med ja, så må det gå; men jag får för min del förklara, alt jag väntat mig att få höra Hr Landtnäs lillkännagifvande huru han hört proposln besvaras, då den en gång blifvit gjord och besvarad. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, alt han, på Hr von H.irtmansdorffs begäran, och äfven i anledn. af Gr. Frölichs yttrande, atisåg sig böra förnya den propos. han nu äfven framställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den voter:spropos. Hr von Hartmansdorff föreslagit. I anledn. af de å denna propos. lemnade svar, förklarade Hr Landtm., det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Frih. Cederström:
Åtminstone är förhållandet så i den ort, som jag representerar, der det finnes små, enbladiga sågar, lydande under de hemman, på hvilkas egor de äro belägna, hvilka såga hufvudsakligen egen skog. Af dessa sågar hafva icke fullt hälften blifvit belagde med grundränta, hvilken först utbetalades 1820, och den andra hälften, eller något deröfver, som tillkommit sedan uudersökningarne eller då icke ansågos af något värde och blefvo uteslutne, hafva sedan dess nybyggts, så alt flertalet af dem äro lika goda och till och med bättre samt gifva mera afkastning eller vinst äu de, hvilka fått grundränta sig påförd, till följd hvaraf några af de sednare måst nedläggas, då de icke förmått bära den dryga ränta, som dem varit åsatt. Samma förhållande må det vara med mjölqvarnar. Flera komma säkerligen af båda slagen att utläggas, om de nu skola draga dubbel beskattning; hvadan jag vågar föreslå: alt all grundränta å sågoch mjölqvarnar må försvinna, och dessa verk i mån af bättre och sämre beskaffenhet vidkännas bevillning. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1802. Häkan Nilsson. Af Håkan Missou från Kristianstads län, om ändring i lagens stadgande om morgongdfva. Ehuru lagen nu stadgar, att man och qvinna hafva lika giftorätt, qvarstår dock gamla lagstadgandet, det enka, då inga bröstarfvingar äro, skall tillgodonjuta i morgongåfva 20:de penningen af arfvingarnes hälft; men enkling tillkommer icke en sådan förmån. Med anledning häraf vågar jag föreslå: 48 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 37.] att antingen nämnda lagstadgande må helt och hållet utgå, så att enka ingen morgongåfva tillkommer eller ock tillägg sken, så att enkling erhåller samma förmån. Att detta anförande må blifva remitleradt tili vederbörligt Utskott, anhållcs. Stockholm den 8 November 1802. Häkan Nilsson. Af Johan Nilsson från Göteborgs och Bohus län, angående ändring i föreskrifterna om ogift qvinnas myndighet. Kongl.
N:o 49. 30:o Hattar Efter någon diskussion antog R. o. Ad. Utsk:s inbjudning i fråga om ett tillägg uti rubriken, hvadan votens-propos. N:o 50 komme att förfalla, men ifråga om lullsatsen vidblef R. o. Ad. sitt förut fattade beslut och godkändes votens-propos. N:o 51. v 31:o Hattfoder och Hattformar Utsk:s hemställan ronde Hattfoder lades till handlingarne och inbjudningen rörde formar antogs, hvadan votens-propos. N:o 52 komme att förfalla. 32:o Hudar och Skinn Utsk:s hemställan, alt förslaget om öfverflyttning af Pergamentsskinn till rubriken ”karduanssamt färgade och tryckta skinn” må anses förfallit, bifölls; hvarjemte inbjudningen ronde införsel-tullen å Pergamentsskinn af R. o. Ad. antogs och i följd deraf votenspropos. N:o 54 ansågs hafva förfallit; hvaremot voter:s-propos:ne N:ris 55 och 56 godkändes, med uteslutande i den förstnämnde af första alternativet eller R. o. Ad:s beslut utur nej-propos:n. 33:o Häroch Tagel-arbeten. Efter någon diskussion antogs Utsk:s inbjudning, hvadan votenspropos. N:o 58 komme att förfalla. 34:o Hängslen Efter någon diskussion beslöt R. o. Ad. att icke antaga Utsk:s inbjudning, samt godkändes votens-propos. N:o 60. 35:o Jern Utsk:s hemställan, alt förslaget om inoch utförselsrförbudens uphörande må anses förfallet bifölls och votens-propos. IN:o 61 godkändes. 36:0 Kimrök Utsk:s inbjudning antogs, hvadan votens-propos. Med afslag å inbjudningen ronde införseltullen, godkändes voler:s-propos.
Han är en bon garçon, vår vän där nere, men inte äro män af den sorten vuxna att tjäna en Karl den tolfte ... Konungen begynte nu buga sig till tecken att Gjörtzen borde afträda. – Bakdantare ha också påstått att ni, baron, är en svår skalk. En sak vill jag säga. När vi framledes arbeta samman, skall baronen aldrig tala illa om någon frånvarande, ty då tar jag alltid den frånvarandes parti. Hur mycket ondt har man icke försökt att hviska mig i örat om den trumman där nere ... Och hvad innehåller den? Jo, harmlösa leksaker och lappri! Om Grothusen också varit en verschwenderisk tjänare, så har han åtminstone aldrig heller stuckit undan något i sin egen påse ... Nu vill jag genomgå ett par handlingar. Gjörtzen bet sig i läppen, men när han kom ned vinkade han med en högdragen åtbörd sin vän Grothusen till vagnsfönstret. – Det kranka och blödande lejonet från Ukraina och Poltava har så länge hvilat sina ramar, att klorna blifvit längre och hvassare än någonsin. Tryck fast hatten på hufvudet och knäpp rocken, go’ herrar, och håll er redo! Höststormarna begynna! Den fåtaliga besättningen i Stralsund hörde snart fiendens kanoner spela utanför murarna. Klämtslag kallade manskapet till vallarna eller till brinnande hus. Mot morgnarna lade sig konungen med hatten öfver ansiktet till en stunds hvila på stenläggningen i Frankenthor. Vaken stirrade han i den mörka hattkullen, men knektarna, som lyste på honom med handlyktan, skönjde endast hakan och läpparna, öfver hvilka småleendet ännu satt kvar, fast sammanbitet och kallt som hade det endast hört till hans ansiktsbildning. Då hviskade de, att de aldrig sett en frimodigare hjälte, men afsides i stjärnljuset stodo många höga officerare och talade om att endast hans död kunde rädda Sveriges rike. Han visste hvarom de talade, fast han ingenting låtsades förmärka. Det folk, om hvilket han drömt sina största drömmar, väntade redan sin frälsning i hans död. När drabbade ödet förfärligare en konung?
I sednare hänseendet torde vi erinr oss, Den 21 Juni f. m. 353 oss, huruledes det s. k. Gamleby-mötet, som var beramadt till öfverläggande om fördelarne af Calmar läns delning, blef förbjudet af Regeringen, enär vederbörlig tillåtelse ej blifvit af K. M:s Beflude i länet begärd eller erhållen. Enär nu en sådan försigtighet är i verldsliga och rent ekonomiska angelägenheter iakttagen, huru mycket nödvändigare är det icke då. att varsamhet iakttlages, i de fall der fråga är om de andliga? Ty den religiösa andaktskänslan kan förliknas vid det mest nödvändiga, det mest lifgifvande i vertden: värmen, elden; — den är i sig sjelf välgörande och lifyande, men kan äfven verka förhärjande och förstörande, när den icke rätt vårdas. Att under närvar:de eldfängda förhållanden låta denna låga tändas, utom helgedomens och hemmets sköte, måste ske med yttersta varsamhet ; meu_ LagUtsk. har, enl. min tanka, icke tillräckligt iakttagit sådan. An vänre skulle del blifva, om R. o. Ad., på sätt Hr Adelborg föreslagit, af alla de sednare. Den kristliga hus-andakten, hvars fria utöfvande disk. föreslagit, liar icke af Ulsk. blifvit definierad, då Prof. Bring uti sin reservation deremot på ett efler min tanke vida lyckligare sätt funnit en lösning af denna fråga. För att icke genom tröttande utförlighet ålit för länge uptaga R. o. Ad:s tid, anhåller jag, att få till stöd för min mening åberopa hvad Hr Tersmeden, Nils, och Frih. Stjernstedt, Aug., i ämnet anfört. Äfven jag sluter mig till de af dem förordade amendementer, som Hr Carlheim Gyllensköld föreslagit, men anhåller likväl, att få dertill göra ytterligare ett litet tillägg. Hr Carlheim Gyllensköld har önskat, att uti den af Prof. Bring föreslagna lista §:n måtte jemte ”barn, anhöriga och tjenstefolk’', jemväl ordet ”umgänges-väuner” uptagas.
Af s. k. s i I f ver - fas tig he l sl ane n inflyta aidi - 84 Den i3 Januari f. ra. gen circa 22,000, således en tillgång på 5 år af — 110,000 r:dr. Utlåningen mot inteckning i fastighet och återbetalning i sedlar uppgick vid i83g års slut till 4,563,54g r;dr, men R. St. hafva nu beslutat att anslaget skall höjas till 5 millioner. Ehuru det är tvifvelaktigt, om tillräckligt antal lånesökande anmälas, så att summan kan utassigncras, upplager jag likväl balett nytt behof af 436,451 r:dr. Skiftesoch odlings lä nen komma troligtvis att något minskas, men upplagas icke nu i beräkning, såsom varande af alltför ringa betydenhet. Allmänna Disconten har, utöfver creditivet 5 millioner, nyligen af R. St. erhållit en tillfällig förhöjning af 460,000; men då denna rörelse ej väl uppfyller sitt ändamål, och dess utlåningssumma, sedan särskild reservfond och vinstmedel äfven deruti användas, vanligen uppgår lill 5^ millioner, anser jag, alt denna lånerörelse bör återföras till sitt förra anslag, och att således dessa 460,000 r:dr höra återgå och beräknas nu såsom tillgång lill nytt användande. Publika papper sbelåningen utgör en ibland bankens fördelaktigaste och bör således, ifall att nya publika papper bringas uti omlopp eller erkännas till belåning, blifva föremål för ökadt anslag; men om sådana publika pappers behandling vill jag här nedan särskildt yttra mig, och beräknar således här denna belåning lill oförändradt belopp, utan att de 200,000 r:dr, som för detta behof varit deponerade, men ej begagnade, behöfva att deri användas. I fråga om förhöjning af Mnn iifactur-discon tens crediliv med ^ million hafva 2:ne Stånd afslagit Utsk;s förslag. — Frågan torde således kunna anses afslagen eller förfallen, och denna lånegren oförändrad, såvida icke den af R. o. Ad. nu beslutade inbjudningen till de andra Stånden föranleder till ökadt anslag.
Då befallde Konung Darios, att man söka skulle i cancelliet, uti Konungens skatthus, som i Babel låg. Då fann man i Ahmeta, på det slottet som i Meden ligger, ena bok, och derutinnan var ett sådana ärende beskrifvet: Uti första årena Konungs Cores befallde Konung Cores uppbygga Guds hus i Jerusalem, på det rum der man offrar, och grundval lägga, till sextio alnars höjd, till bredden ock sextio alnar; Och tre väggar af allahanda stenar, och en vägg af trä; och kosten skall gifven varda utaf Konungshuset. Dertill de Guds hus gyldene och silfvertyg, som NebucadNezar uti templet i Jerusalem tagit, och till Babel fört hade, skall man igengifva, så att de skola igenförde varda uti templet i Jerusalem, i sitt rum, i Guds hus. Så farer nu långt ifrå dem, du Thathnai, landshöfdinge hinsidon vid älfven, och SetharBosnai, och deras Råd af Apharsach, som hinsidon älfven ären. Låter dem arbeta på Guds hus, så att Judarnas höfvitsman och deras äldsta måga bygga Guds hus på sitt rum. Är också af mig befaldt, hvad man de äldsta i Juda utfå skall, till att bygga Guds hus, nämliga att man skall fliteliga taga utaf Konungens drätsel, det är, af den ränto hinsidon älfven, och gifva männerna, och att man icke förhindrar dem. Och om de behöfva kalfvar, lamb, eller bockar, till bränneoffer till himmelens Gud, hvete, salt, vin och oljo, efter Presternas sed i Jerusalem, skall man dem gifva dagliga hvad de behöfva; och att detta sker oförsummeliga; Att de måga offra till en söt lukt Gudi i himmelen, och bedja för Konungens lif, och hans barnas.