Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt hvad Ulskotlet i dess förenämnde Betänkande antyder, var afsigten med den förändrade redaclionen af omförmäldte mom. alt förenkla Författningen, till lättnad för rätt-sökande, utan att påföra dem någon förhöjning i stämplade pappers-afgiften; men genom införande af den olika charteringen af handlingar, hvilka till Embelsverken inlemna*, och dem, sorn derifrån utgifvas, skulle det afsedda ändamålet icke fullt ernås, oell skulle en betydlig förhöjning utöfver den i ofvanberorde Förordning bestämda afgift för utgående handlingar komma attegarum, hufvudsakligen hvad angår den från 5:le Afdelningen, uppgående t. ex. för Protocolls-utdrag lill 100 procent; och, hvad charteringen af sådane afskrifter af handlingar, hvilka utlemnas, beträffar, skulle densamma komma att betydligt förhöjas, isynnerhet för dem från 6:te Afdelningen. Om antagande al enahanda afgift för alla handlingar, ehvad de ingifvas eller utlemnas, och om bibehållande af gamla Författningens bestämmande för sådane afskrifter af domar, utslag och andra handlingar, hvilka utlemnas, får jag alltså vördsamt hemställa.” Af Herr Prytz, L. dd.: ”Sorn Bevillnings-Utskoltets förnyade Utlåtande angående stämplade pappers-afgiften vidblifver, i de hufvudsakligaste delarne, hvad i Betänkandet N:o 35 blifvit Rikets Höglofl.
Remiss meddelades till •Constitufions-Ulskottef; N:o 15, med återställande af Herr Klingstedt',-, G■ F., motion 0111 insättning 1 Rikets Ständers Bank af det silfver, enskilde personer anse sig kunna umbära, till bildande af fond för en ny sedelstock af räntebärande obligationer, samt om indragning af Prival-Bankerne, när deras nelmy går till ända: Ärendet ansågs tillhöra Banco-Ulskoltet, och memorialet Indes till handlingarne; N.ris 16 och 17, med anmälan af anledningar till anmärkningar emot föredragande Stals-Rådcl och Chefen för Finance-Departementet, samt N.o 18, med anmälan af anledning till anmärkning emot föredragande Stats-Rådet och Chefen för Sjöforsvars-DeparlemenLet: Remisser, i följd häraf blefvo till Constilutions-Ulskotlet meddelade. 150 Prof.-Utdrag, den y September iS/^f - Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S. D. Till Lag-Ulskollel remitterades: l:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition med förslag lill Förordning om jords eller lägenhets afsläende för allmänt behof; samt 2:o Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ändring af 4, 5 och 6 §§ i 24 Gap. Byggninga-Balken. S. D. Föredrogs och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N:o 5, i anledning af väckt motion om upphörande af bruket alt utkasta krönings-penningar. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets memorial, N:ö 4, om arfvoden för ökad Canzli-personal.
Men om någon ville göra en sådan fösaändring i sitt åkerbruk, som fordrade afstängning från andras egor, hvi|- Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottens Betänkande> N:o 27. 11 ket, i anseende lill den lidens brukningssätt, icke gerna kunde komma i fråga, utom då någon ville beså sin jord, när de andre ville hafva deras i träde, och han, i anledning deraf, uppförde hägnad; så hade i och dermed det förhållande inträdl, hvarvid stängsel-vitsord var medgifvet, och den. rätlssalls måste ioljagtligen uppkomma: att, då en by afslängde sina egor från en annans, var den berättigad att af granne fordra deltagande i etängselns underhållande för framtiden. Landbo var nu pligtig alt vid afflyttning taga lösen för gärdesgård, af jordegaren, men ville denne icke lösa, egde han ännu rätt att bortföra gärdesgården såsom annan sin egendom. Det kunde emedlertid icke dröja länge, innarr man erkände det vara båldt, alt ena grannen skulle ensam bekosta första uppsättningen af hägnaden, och så stadgades, alt när den ena af angränsande byar ville beså sin jord och dea andra lägga sia i träde, skäilo mcllanstängseln upprättas af dem gemensamt. Och da det är klart, att när åkrar och ängar möttes, hägnad dem emelian var lika behöflig som emellan besådda och obesådda åkrar, måste samma vitsord komma ett gälla äfven i denna händelse. Slutligen, sedan erfarenheten lärt, hvilka förmoner det medförde, att i åkerbruk vara oberoende af grannarne, antog ruan, att det olika brukningssätlet ej borde komma i fråga vid åker oell äng, och så gifva eti del af våra Landskaps-Lagar stängsel-vitsord alldeles allmänt åt byar, söm möttes i sådana egor; hvarvid det sedermera förbiifvit ej mindre i Magnus Erikssons Lag och Lands-Lagen, än i 1^34 års Lag.
Denna nål är, på min beställning, smidd af Frankrikes berömdaste mästersmed i två fullkomligt lika exemplar; i hela världen finnas icke flera än dessa två. Den ena nålen gafs åt din mor, den andra åt hennes bror, som blef dödad i Holland, och äges nu af Urban Niemand. Ringen är lika ensam i sitt slag och igenkännes af tre diamanter, som fordom varit tre af de sju ädelstenarna i konung Salomos krona. Deras tretal betecknar Jakobs staf, hvilken gojim, hedningarne, kalla Orions bälte. Din mor fick ringen, när hon fyllde sitt femtonde år. Blif henne värdig, och hennes klenoder skola vara dina, när du vill komma till mig! Skrif då till mig genom bankiren Texeira i Hamburg, och jag skall sända en ledsagare att möta dig där eller i Stockholm. Ruben Zevi kysste Hagar på pannan, aftorkade med den rutiga näsduken en svettpärla från sin tinning och fortfor, vänd till presidenten, med lugn, vördnadsbjudande stämma: Ers nåd, jag är en gammal man, och mina dagar äro räknade. Är ock sinnad att nu företaga en farlig sjöresa vintertid, hvarför mig lätt kunde något dödeligt tillstöta. Fördenskull och för att betrygga barnens arfsrätt, som torde bestridas, förklarar jag härmed i eder och dessa vittnens närvaro, att dessa två barn, Ben-Oni, som kallar sig Urban Niemand, och Hagar, som kallar sig Hagar Ring, äro rätta barn och arfvingar till min dotter Ruth samt alltså mina dotterbarn. Hvad angår deras arf efter mig, förbehåller jag mig att därom själf råda, men ingen skall kunna åberopa skyldskap med mig framför dessa barnen, som äro de närmaste och enda arftagarne i rätt nedstigande led. Såsom en sista gunst beder jag eders nåd att låta uppsätta och bevittna denna min otvungna förklaring i laglig form, dels för dödsfall och dels för att barnen här lyda under Sveriges rikes lag. Herr Zevi, svarade presidenten, jag skall med nöje efterkomma eder önskan, helst när det sker för barnens bästa, men jag bör icke förtiga två hinder, som stå i vägen för laglig arfsrätt.
Instämmande i Revisorernes yttrade åsigt, att, under nuvarande förhållanden, en särskild bokföring och redovisning för den gamla Ulldiskont-fonden samt dess inkomster och utgifter icke vidare beböfves, och enär, på sätt Revisorerne yttrat, deu nya, likasom den gamla, Ulldiskonl-fondens ändamål är den inhemska ullkulturens befrämjande, samt den nya fonden för sin verksamhet i detta hänseende lager i anspråk så väl ullmagasins-inrättningen, som de vid Ullkonloret anställde tjensternäns biträde, anser sig Utskottet, — som, lika med Revisorerne, finnér det i sin ordning, alt, i fall härvid förefallande utgifter skulle med något mindro belopp komma alt öfverstiga gamla Ulldiskont-fondens nu egande inkomster, bristerna ersättas utaf den nya fondens vinstmedel, i stället för alt anvisas till utgående af andra allmänna medel, — böra, äfven för sin del, tillstyrka: att gamla och nya Ulldiåkont-fonderna må sammanslås samt under benämning »Ulldiskont-fond» i en gemensam räkenskap upptagas och redovisas, äfvensom alt det, enligt Kongl. Rrefvet den 9 November 1836, utaf manufakturmedlen anvisade årliga bidrag lill gamla Ulldiskont-fonden må ingå till den sammanslagna fonden, samt att ullmagasinsbuset i Norrköping må till samma fond öfverlåtas med besittningsrätt så länge delta magasins nuvarande bestämmelse kommer att fortfara. 5:o) Angående afskrifning af gamla Ulldiskont-fondens skuld till Manufakturdiskonten. (Rovisions-berättelsen sid. 10, Kommers-Kollegii utlåtande sid. 40.)
Ibland i underdånighet föreslagne förhöjningar å vissa afgifter, har Eders Kongl. Maj:t icke funnit skäligt att i Nåder lemna bifall till den af Vågpenningarne för varor, som efter Metall-, Kopparoch Jemvigt afvägas i Stockholms Jernvåg; men jemte det Eders Kongl. Maj;t i Nåder förordnat, att, då de stora och tunga käril, hvaruti flytande varor vanligtvis äro inneslutne, nödvändigt skola tillfoga stadens Broar, Hamnskoningar och Quaier skada, samt då desse käril hitintills ej varit underkastade någon serskild Bro-afgift, i likhet med hvad för lakegods egt rum, stadens Cassa må såsom ersättning för stadens kostnad att underhålla Broar och Quaier, lill nytta och beqvämlighet för trafiken med dylika varor, uppbära för alla till Stockholm sjövägen ineller utrikes ifrån inkommande målbara våta varor i fat, såsom Rrooch Quai-afgift, 24 sk. Banco för hvarje fat af sextio kannors rymd och i proportionerlig! förhållande derefter för fastager af större eller mindre kanntal, har Eders Kongl. Maj:t sig i Nåder utlåtit, att Stads-Cassan väl komme alt genom denna, af billighet påkallade, Broafgift tillskyndas en något tillökt inkomst utöfver det belopp Comilerade i detta fall beräknat, äfven utöfver den af dem calculerade förhöjda inlrad genom afgift å varor, som i Jernoch Metallvågen afvägas, men att Eders Kongl. Maj: t 9 113 Maj:t ansett Öfverskotta vara behöfligt, dels till bestridande af sådane extra omkostnader, hvilka endast approximativ kunnat utföras, och dels såsom ytterligare bidrag, antingen till anslaget för stadens publike byggnader, eller för amortering af stadens skuld. Det anmärkes ock här, att Finska Tolagsmedlen, såsom till användning beroende af Eders Kongl. Maj:ts serskildta Nådiga Förordnande, icke uti stadens nya Stat tagits i beräkning. Vid behandling af de Berättelser, som de, jemlikt ro §. af Kongl.
Det skulle nemi. medföra en icke obetydlig minskning i Postverkets inkomster, — någonting, som just i näv:de tid alldeles ej är önskvärdt, då Postverket just nu är inbegripet i ett prisvärdt sträfvande, att med stora kostnader förbättra sina fortskaffningsmedel. Visserligen har en föregående talare anfört, att nämnda nedsättning ej skulle komma att vålla någon minskning i Postverkets inkomster, emedan brefvigten för enkelt porto samtidigt skulle förändras från 4 till 3 ort. Att Postverket derigenom skulle hållas skadeslöst är möjligt. Båda förändringarna skulle väl dock egentligen vara afsedda att befordra den brefskrifvande allmänhetens fördel, förmodar jag. Men då får jag bekänna, att sättet är eget. Vid behandling af detta ärende i Berilln.-Utsk:ts 3:dje afdelning för 2:ne riksdagar sedan, då postvigten skulle från den gamla lodbestämningen utsättasiden nya ortvigten, verkställdes undersökningar angående de olika papperssorternas vigt, både skrifoch postpapper, heloch halfark, bref med och utan kuvert, [med och utan sigill o. s. v., och man fann, att det mycket ofta skulle komma att inträffa, att bref i vigt öfverstege 3 ort; då den gamla vigten var 1^-lod, som motsvarar 3^ ort, så ansågs redan derföre vida mera skäl att bestämma nya brefvigten till 4 ort än till 3 ort, hvartill kommer att brefskrifvare!) skulle annars ständigt sväfva i ovisshet om han borde belägga brefvet med ett eller två postmär - 372 Den 10 Mars. ken. Den siste talaren liar ju sjelf erknnnt, att vid en brefvigt al 3 ort en mängd bref skulle komma att bli taxerade såsom dubbla. 1 stället för att såsom nu få betala silt bref med ett enkelt 12 öres porto, skulle således korrespondenten få betala det med två af de nya 10-öresportona eller med 20 öre. Jag tror han betackar sig för denna fördel. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts Betänk. Hr Liljenstolpe: Då Utsk:ts Betänk, i denna punkt (l:a) redan lärer vara af tre
» Länken, felande », sota du skall finna Uti skog o c h någon giing i bur. Hvarpå — i ackorder, s tarka, mjuka — Skalden slår så klingan de sin sång. Och ett verktyg, hvilket den plär bruka, Som arbetar på din undergång. Hvad nog pysen stundoti plägar vara Mer, än som tillbörligt aiises kan. Och hvad då han väl kart löpa fara för den 1894 » En [fru i obygden » ber, att äfven Idun, till sina många fjärrboende läsarinnors fägnad, ville inrymma en liten plats åt den i dagarne bortgångne Soto Maiors porträtt, den i Stockholm, j a, öfver hela landet så populäre spanske ministern ochvicomtens. Genom sitt originela väsen, så- som en af det lysande stockholmslifvets elegantaste företeelser, men främst genom sin ridderlighet o c h sant aristokratiska hjärtlighet mot hög o c h låg var han icke minst damernas gunstling. » Je traite tout le monde de la méme facon », brukade han själf säga. är det med en sådan bäfvan vi lyfta på slöja, som döljer det stora okända för oss? Min mors bibel har lämnat mig svar på många frågor, som förut varit mig oklara, men det är ännu mycket, som jag ej förstår och ej själf kan reda. Du skulle kunna hjälpa mig, om du vore här, men det vore egoistiskt af mig att bedja dig komma hit, då jag vet hur oumbärlig du är för din far och dina små syskon. Om någon tid — då mamma blii fullt återställd — skall däremot jag, om du så önskar, bli din gäst under några dagar. Efter jul, om ej förr. Du skulle se, hur ren och hvit snön nu ligger öfver alla yttre föremål härute på landsbygden. När jag stSr vid mitt fönster och ser ut öfver nejden, där snöfältet på afstånd förtonar i ett blåaktigt skimmer, kommer det en underlig frid öfver mig, och det är, som om alla mina lifsandar domnade bort, och som om jag ej längre hade behof af att andas.
Utsk. tyckes mia; här hafva så väl motiverat sitt afslng, att knappt något vidare behöfde anföras; men för att ytterligare visa, det författares och tonsättares rätt att få anslag till resestipendier icke har skill för sig. vill jag anmärka, att här icke alls är utredt, om dessa skulle gifvas åt dylika personer med talang eller åt fuskare i sådana ämnen, och då jag icke tror Staten ega några medel för dylika ändamål, svnes mig vara blist att låta härvid bero; helst jag skulle tro, att Regeringen ej saknar tillgångar att åt verkligen förtjenta och utmärkta vetenskapsidkare och äfven konstnärer gifva understöd och stipendier, der så nödigt kan anses. Hr Lilljehöök: Jag instämmer med Hr Printzensköld; och vill blott tillägga i afs:de å anslag för sångare och musici, alt detta är alldeles nytt, och hörer icke hit. Den punkt, der det borde förekomma, är redan af alla 4 Stånden afgjord. Sedan ITr Frih. o. Ordfden härefter framställt att i afs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt dels bifall och dels af Frih. Cederström att R. o. Ad. måtte bevilja 2.000 Itdr Rmt årligen till re* seunderstöd för inhemska författare af värde, och 5,000 Rdr Rmt årligen till reseunderstöd för inhemska inusici och tonsättare, Lief propos. till bifall å Utsk:s i denna punkt gjorda hemställan framstäld och besvarad med Ja. 120:dé punkten, ang:de avslag såsom understöd för fortsall utvidgande af »Svenska språkets lagar.» Denna punkt bifölls. 121 :sta punklen, ang;de anslag lill fortsättning af utgifvandcl af Svenskt Diplomatarium. Hr Lilljehöök: Jemte det jag anhåller om bifall till denna punkt., får jag hemställa, att Utsk:s förslag, det dessa exemplar skulle »till de särskilda kontraktsproste-arkiven utdelas för att, så»som en offentlig egendom, hållas allmänheten tillhanda» — måtte i så måtto förändras, att de i stället komma att utdelas på sätt K. M. finner lämpligt. Hr Hjerta:
Utskottet vidblifver sitt förra yttrande endast med den hemställan, att det tillstyrkte anslaget 2000 R:dr B:co årligen måtte, under förut stadgade vilkor af bidrag från Umeå stad, få utgå och beräknas för 4 år, med tillsammans 8000 R:dr Btco. 5:o I anledning af hvad Utskottet yttrat, angående anläggandet af en fårjebrygga vid Weda gästgifvaregård samt anskaffandet af en ändamålsenlig färja öfver den derstädes en half mil breda Angermanelfven, har inom Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden blifvit anmärkt, dels att Rikets Ständer icke borde befatta sig med en fråga, som syntes vara föremål för laga pröfning, dels att något bidrag icke skäligen bordt affordras de fårjhållningsskyldige, hvilka för närvarande fullgöra sitt åliggande, genom det att de på båtar underhålla communicationen öfver floden, och således skulle komma att genom blotta tillkomsten af en stor färja tillskyndas förökade utgifter, så väl för densammas framtida underhåll, som för det ökade arbetsbiträdet vid dess begagnande.
I Westergöthland är den landsträcka, som börjas vid Wenern, innesluter Halleoch Hunneberg och sedan omgifver eller tillgränsar Götha Eif, utgörande Wäne, Flundre och Ahle härader, håde vacker och fruktbar; rådande jordmånen är här ömsom lera och svartmylla; men i den mån landskapet aflägsnar sig från elfven och i synnerhet ju mera det närmar sig gränsorne af Halland och Småland blifva jordarterne sämre och svagare. Inom Bjerke, Wädlle och Kullings härader träffas likväl ännu flera fruktbara trakter med mer och mindre god lera och lermylla; men i Gäseneds härad, som är sandigt och stenbundet, äfvensom i Redvägs härad, hvilket närmar sig denna beskaffenhet, finnas sådana bättre jordarter mera sällan och endast såsom undantag; utan beslår rådande jordmånen derstädes, så väl som uti Åhs, Kinds, Marks, Wedens och Bollebyggds härader, af så kallad 3 mjäle eller mojord och sandhlandad mylla, som i allmänhet gifver mindre lönande afkastning, ehuru äfven inom desse härader, synnerligen uti Marks, åtskilliga trakter finnas med bördigare jordmån. Delar af Wäne, Bjerke och Kullings härader, Gäseneds härad och en del af Redvägs härad kunna räknas för slättland, fastän sins emellan mycket olika, hvaremot det öfriga af \ östgötha landskapet är bergigt och skogbeväxt samt delvis starkt couperad! och i fördjupningarne uppfyldl med sjöar, kärr och mossar, som finna aflopp genom en mängd åar och häckar, antingen åt Wenern och Götha eif, eller åt Nordsjön och Kattegatt. Elfsborgs Län, som, i dess längsta utsträckning från Norska gränsen i nordvest tili gränsorne af Halland och Småland i sydost, håller öfver 30 mil, företer således stora skiljaktigheter i fysikaliskt afseende och naturliga lörmåner; men der saknas likväl icke inom något härad, helt och hållet, hvarken jordmån för ett nödtorftigt åkerbruk, skog för husbehof eiler vattendrag för nyttiga inrättningar. §. 2. Invånare.
Direktör vid omförmälda fängelse, och således vid pass tretiofyra år egt anställning i Statens och deraf tjugufem år i fångvårdens tjenst; egande Sökanden, enligt gällande stat, i lön Två tusen Riksdaler jemte skrifvarearfvode Trehundra Riksdaler årligen, utom andra förmåner; Och Ilar Fångvårds-Styrelsen, med åberopande af Kongl Brefvet den 24 Maj 1841, angående pensionsrätt för åtskilliga fångvårdstjenstemän, samt de i Kongl. Maj:ts Kådiga Proposition till Rikets senast församlade Ständer upptagna grunder för pensionerande af tjenstemän vid fångvården, hemställt att Kongl. Maj:t måtte täckas genom Pro position till Rikets Ständer bereda Sökanden rättighet att från och med månaden näst efter den, då han, efter uppnådd sextio års ålder, erhåller afsked från Direktörsbefattningen, å allmänna Indragningsstaten uppbära ett lönen motsvarande pe'sionsbelopp af Två tusen Riksdaler Riksmynt. Hans Excellens Herr Justitie-Stats-Ministern hemställde i underdånighet att, med afseende å hvad sålunda förekommit, Kongl. Maj:t behagade besluta att till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition derom att Sökanden, när han uppnått en ålder af sextio år och derjemte styrker att hans helsa är så försvagad, att han icke förmår sin befattning vid fångvården vidare bestrida, samt på sådan grund erhåller afsked, må från och med månaden näst efter den, då honom beviljas afsked från befattningen såsom Direktör vid Straff fängelset i Norrköping, å allmänna Indragningsstaten uppbära en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af Två tusen Riksdaler Riksmynt. Hvad Herr Justitie-Stats-Ministern sålunda i underdånighet hemställt och föreslagit, täcktes, uppå tillstyrkan af Stats-Rådets öfriga Ledamöter, Hans Maj:t Konungen i Nåder gilla; Och skulle utdrag af detta protokoll till Finans-Departementet öfverlemnas, på det att berörda framställning må vid förslaget till reglering af Nionde Hufvudtiteln iakttagas. Ex protocollo Gr. W. Westberg. 8 Bil.
Derigenom att Regeringen i en och samma Propos. behandlat denna fråga med frågan om t ul 1 be v i 11 n i n gen i omedelbart sammanhang, har Regeringen dessutom sjelf erkänt och medgifvit, att hon anser frågan om tolagen böra behandlas som en bevillningsfråga. Just den af Gr. af Ugglas anförda omständigheten, att R. St:r kunna förklara vissa varor tullfria och derigenom afskaffa och upbäfva tolagen, bevisar att tolagen är af enahanda natur som tullen. Och då det svårligen kan antagas, att den ena statsmakten skulle äga rätt att pålägga en afgift som den andra i hvilket ögonblick som helst har rätt att afskaffa, så lärer deraf följa att lagstiftningsmakten i detta hänseende måste tillhöra den statsmakt som representeras af R. St:r. För öfrigt synes mig Utsk. hafva tydligt och klart utredt, att här hufvudsakligen är fråga om en reglering af tolagen och om det ersättningsbelopp som städerna böra erhålla af tullmedlen. Denna fråga är så oskiljaktig från sjelfva tull-hevi 11 - ningsfrågan, att jag icke inser, huru det kan vara möjligt att, som Gr. af Ugglas föreslagit, särskilja dessa. Det ena kan icke afgöras utom det andra. Om tolagen innefattas under tullsatsen, så är det alldeles gifvet, att den sednare måste vara af samma natur sorn den förra. På samma skäl som man säger att tolagen icke är af bevillnings natur, skulle man kunna säga, att Handelsoch Sjöfartsfonden äfven är af annan natur. Ty afgiften till sist - 122 Deli 22 Augusti. nämnde fond beror ju äfven på huruvida varorna draga tull eller icke; ehuru den varit bestämd till en viss proc. af tullen, då deremot tolagen beräknas efter en viss proc. af varornas tullvärde. Jag tillstyrker bifall till Utslcs förslag. Hr Bildt, Knut: Såsom ledamot af Bevilln.Utsk. får jag yttra några ord och förklara att jag icke kan instämma i den åsigt som Gr. af Ugglas här uttalat. Denna min tanke grundar jag på K.
Jag var så rörd, att de långsamt nedtillrande tårarne knappt tillät mig urskilja stycken af ännu många flere utmärkte kompositörer. Och detta allt i de mig bestämda rummen. Huru kunde hon, med den sträfva och stolta karakter, verlden och det allmänna omdömet gifvit henne, förena så mycken fin känslighet och förekommande godhet; hvar jag såg herrskade en älskvärd ordning; hvarje den minsta möbel vittnade om smak och elegans. Sedan jag betraktat detta, lockades jag att än vidare skåda in i det nästliggande rummet, som endast ägde en utgång och synbart var bestämdt till sängrum; ännu Emilia! upprördes mitt hjerta innerligt af den syn mig här mötte: öfver sängen hängde en enda stor tafla, föreställande Nattvardens instiftelse, målad i oljefärg, och densamma min far med verklig passion älskade, hvilken han ännu under sina bekymmerfullaste omständigheter alltid uppsköt att försälja och hvilken han dock sluteligen för en ringa summa nödgades föryttra. Samma mildhet lyste ännu utur de heliga dragen hos Frälsaren, der han, omgifven af sina lärjungar, utdelande brödet, satt invid sin mest älskades sida. O Gud! huru lycklig var jag nu. Jag tyckte liksom hade anden af mina evigt saknade, hulda föräldrar, i denna stund omsväfvat mig, min uppmärksamhet fästades yttermera på ett aldrakäraste nätt bibliothek, hvilket i ett hörn af rummet omslöts af tvenne sirliga marmorpelare. Det var ej af stort omfång men tycktes likväl äga skatter, hemtade utur de, för den sanna bildningen, rikaste källor. Jag uppehöll mig dock ej länge dermed, men öfversåg ännu i hast de beqvämligheter det lilla rummet erbjöd, och erinrades lifligt om mitt första nattläger under resan, af de sköna friska syrener, hvilka i tvenne höga vaser doftade på den lilla toiletten. I korthet har jag nu beskrifvit dig de tankar och känslor jag erfor vid allt detta, men att beskrifva dem jag kände vid åsyn af den gudomliga utsigten ifrån det lilla sängrummets fönster, vore omöjligt.