Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och beträffande Fullmägtiges gjorda hemställan, huruvida Canal-Directionens utgifne och i Canal-Bolagets Fastigheter intecknade förbindelse å S45>334 R:dr må, efter verkställd afskrifning, till Bolaget återställas, så, enär denna förbindelse är utgifven endast till säkerhet för ändamålsenliga användandet af det, till enahanda belopp, senast beviljade lånebyggnadsLiträdet, samt all verkan af nämnde förbindelse, genom äfskrifnirigens beviljande, således mäste förfalla, synes, vid detta förhållande, Canal-Bolagets 1 ätttighet att förbindelsen återbekomma icke kunna sättas i fråga. Bi/iang till R, St. IO Siot;-Vtskottets Utlåtande N\o 19. På grund häraf har Utskottet alltså skolat tillstyrka, att Götha Canal-Bolag må erhålla eftergift och afskrifning, ej minelle för det vid sisth Lagtima Riksdag beviljade byggnads-lånebiträde af åttahundra fyratiofemlusen trehundra trettiofyra (845,334) R:dr, än äfven för Riksgälds-Contorets äldre hos Canal-Bolaget egande fordringar, utgörande en million sexhundratusen (1,600,000) R:dr; och således afskrifnings-bevis Canal-Bolaget meddelas för en sammanräknad summa af två millioner fyra hundrafyratiofem tusen tre hundralrettiofyra ,415,334)) Riksdaler Banco; och alt, såsom en följd häraf, Canai-Direclionens, under den 28 Januarii r83o, utgifne och i Canal-Verkets fastigheter intecknade förbindelse å 845,334 R:dr må till Canal-Bolaget återställas. Vidkommande dernäst
Majit, enligt Riksens Ständers medgifvande vid 1815 års Riksdag egt att för 3:dje Hufvud-Titelns samt löneförhöjningar i allmänhet, disponera 200,000 R:dr om året; och hade det öfriga blifvit användt dels, efter Riksens Ständers anvisning, till bestridande af Kröningeoch Begrafningskostnader, samt accords ersättningar m. ni., dels ock till andre behof, så att återstoden af desse öfverskotts-medel, som uti 1820 års Riks-Slat blifvit upptagne alt till Riks - 300 Stats-Utskottets JBetänkanden.
Visserligen har det af Bevilln:sUtsk:t nu afgifna Betänk, åtskilliga brister, mot hvilka anmärkningar rätteligen kunna göras, men grundtanken, som genomgår den nya BevillmsStadgan, är, efter min åsigt, riktigare och rättvisare, än i den hittills gällande. Fråga har här väckts om upskof till nästa riksdag med dess antagande, för att under tiden inhemta Landshöfdingarnes och HushållningsSällskapernas yttranden, huruvida svårigheter möta för Stadgans tillämpning, och för att insamla anmärkningar mot densamma. — Min öfvertygelse är, att dessa sålunda infordrade yttranden, hvilka icke kunna stödja sig på någon erfarenhet, komma att blifva mot hvarandra ganska stridande, och till och med vilseledande, samt sålunda utan all nytta för ett blifvande BevillmsUtskott. V Don 9 Maj f. m. 31 Men att, då denna riksdag troligen icke kinner slutas förr än i höst, tillämpa den nya Beyillms,Stadgan redan från år 1861, anser jag vara ganska betänkligt, och tår derföre föreslå, att, sedan nödiga rättelser vunnits genom återremiss, och BevillmsStadgan slutligen af Ständerne antagits, tillämpningen af densamma i sin helhet icke må vidtaga förr än från den 1 Januari 1862; men att BeredningsKomitéer, genom vederbörandes försorg, bildas år 1861, för att insamla alla erforderliga upgifter och uplysningar i och för taxeringen, samt för att upgöra förslag dertill socknevis, hvilka förslag sedermera böra underställas 1862 års Berednings-, Taxeringsoch PrÖlhingsKomitéers granskning och stadfästelse. När BevillmsStadgan derefter under 1 å 2 år blifvit tilllämpad före nästa Ständers sammanträde, blifva de då på erfarenhet deremot möjligen riktade anmärkningar till en nyttig ledning för rättelserss vinnande.
Maj:ls Befallningshafvande fästat uppmärksamheten på de svårigheter och det hinder för staden Falkenbergs handelsrörelse, som förorsakades deraf, alt, i anseende lill Ethra-elfvens uppgrundning medelst flygsand vid dess utlopp i hafvet, endast 5 fot djupgående fartyg kunde inkomma i elfven, hvilken beredde en god hamn innanför den öppna och för hafvets våldsamhet utsatta reddei . Mera djupgående fartyg, sorn, derest utloppet varit upprensadt, kunnat finna skydd i denna hamn, hade derföre under sednare åren strandat pä kusten, hvarvid både menniskolif och gods blifvit förspillda. Derjemte har Kongl. Maj:Is Befallningshafvande, i afseende på den tillämnade förbättringen af ifrågavarande hamn och statsbidrags meddelande för detta företag, anfört de i ofvanstående motion uppgifna förhållanden, att eli större antal landtsocknar hade närmare väg till Falkenberg än tili någon annan stad; att odlingen å hemman och egendomar inom närliggande socknar vore i ansenligt tilltagande, samt alt icke obetydlig spanmålsoch polalis-utlörsel frän staden börjat verkställas. Med afseende å den högst lifiiga sjöfarten utanför Halländska kusten, deruti en mängd särskilda nationers fartyg deltaga, anser Sluts-Utskottet den hamn-anläggning å denna kust, hvarom fråga nu ånyo blifvit bos Rikets Ständer viickt och genom hvilken anläggning en säker tillflykt, i behofvets stund skulle komma alt beredas ät de i närheten af nämnde hafskust befintliga sjöfarande, vara ett i den allmänna seglalionens och handelns intresse vigligt och gagnande företag; och då detta förelag dessutom ofelbart kommer att ega ett fördelaktigt inflytande på afsältningen samt rörelsen och industrien ej blott i den stad, invid hvilken hamnbyggnaden skall verkställas, utan äfven inom den staden omgilvande. landsbygden samt andra pä icke obetydligt afstånd derifrån belägna orter, synes staten icke böra undandraga sig att för samma förelags åstadkommande lemna det dertill oundgängligen erforderliga bidrag af allmänna medel. 32 Stats-Ulskoltets Utlåtande N:o 158.
Mörner i dess reservation blifvit anfördt, gifver stor anledn. alt misstänka riktigheten af Colhnes yttranden, men den bevisar ingalunda orikligheten deraf. För mig är likväl detta icke tillfylleslgörande. Positiva bevis äro här af nöden, och jag anhåller serskildt alt få fästa upmärksamlieten deruppå att denna fråga är ur politisk synpunkt af mycken vigt. Kan man bevisa, alt det sonlogement, som 1680 lofvades, vid uprättandet af 1687 års indelningsverk, blifvit gifvet, då är det lätt att säga desse rusthållare: J håfven ingen rätt, och derföre fåu J icke heller någon lindrig; men kan man det icke, så qvarstår alltid det förhållande att egaren lill dessa 144 rusthåll inom Kungsöhrs fögderi, skola tro att man förnekar dem hvad de anse vara deras fulla rätt, och raan måste medgifva icke utan skäl, enär 2me olika Landsh:r i Westmanlands län, samt Krigsoch KammarColhne 2:ne gånger, enhälligt yttrat sig till deras fördel, och K. M. en gång i nåd. propos. till Sländerne tillkännagifvit samma åsigt. De skola tro att Ständerne med våld nekat dem en rättighet, den de ansett sig ega. „ För att ytterligare frågan må utredas, anser jag det vara skäl att medgifva ålerremiss af densamma; men skulle den i samma outredda skick återkomma lill Sländerne, så erkänner jag, alt jag heldre anser mig vilja upoffra dessa 2000 r:dr för Statens räkning, än att, såsom fallet skulle blifva i händelse lindring förvägrades rusthållen Ben 5 Augusti. 93 man skulle bloltsälla sig för det omdöme af en talrik medborga» reklass, att deras sak, förordad af alla auktoriteter, underkändes af Ständerne icke på grund af skäl och bevis, utan på blotta aningar och förmodanden. fl. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å Utsk:s utlåt, framställda propos. besvarades med nej, och då sedermera 11.
Som en bedjande, tiggande slaf infinner jag mig här ... men äfven ert hjerta är hans. Nej, nej, vid allt heligt, nej: det är icke hans! Vill ni med er försäkran muta min vrede, undansnilla lejonet dess rof. Ni missräknar er. Kan jag glöda af kärlek, kan jag äfven brinna af hat. Vid skenet af dess flamma läser jag blott ett enda ord inom mig: hämnd! (B. Löfvenstråle utträder ur grottan.) Hon vaknar upp. Hon öppnar sina ögon. Hon reser sig upp. Tyst! Huru skall detta sluta? Nu gäller det. AUGUSTI (afsides). C. LÖFVENSTRÅLE (bakom spaljern). B. LÖFVENSTRÅLE. A. LÖFVENSTRÅLE. AUGUSTI. LÖFVENSTRÅLE. B. LÖFVENSTRÅLE. Hämnd! Naturen ler omkring mig. Parken prunkar i fagra, stilla färgor. Hvem ropar här på hämnd? A. LÖFVENSTRÅLE (vänder sig om och får se sin bror. Till Augusti). Visste jag icke att ni bedrog mig. Der är han. (B. Löfvenstråle blir qvarstående vid grottan. Liljeborg kommer hastigt in och närmar sig till A. Löfvenstråle.) Femte Scenen. DE FÖRRE. LILJEBORG. LILJEBORG (afsides till A. Löfvenstråle). A. LÖFVENSTRÅLE (lifligt). LILJEBORG. Enligt vår öfverenskommelse, har jag hemtat vakten. Hvar är den? Då jag sände reqvisitionen till vakten, hänvisade befälhafvaren mig till kommendanten, på grund af en nyss anländ skrifvelse från Konungen. Från Konungen? A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. Hos kommendanten fick jag vänta en timma. Slutligen rullade en väl tillsluten täckvagn fram. En af dem, som sutto deri, talade vid vaktbefälhafvaren.
Högvördiga Presteoch Hedervärda BondeStånden, i allo antagit Utskottets Förslag , så i afseende på summan, som grunderna och sältet för dess anordnande, härigenom vördsamt inbjuda Höglofliga Ridderskapet och Adelli, samt Yällofliga Borgare - Ståndet, att deruti jemväl sig förena. Men skulle detta försök frugtlöst aflöpa, och inbjudningen ej af någotdera Ståndet antagas, då föreslås: att saken må afgöras medelst omröstning i förstärkt Utskott, först angående summan, och sedan angående grunderne och sättet för dess anordnande, enligt följande Propositioner : i!o. Den, som antager Högv.Preste-och Hedervärda Bonde-Ståndens, med Banco - Utskottets Betänkande enliga beslut , att summan , som åt Hr Adlerstam och dess Famille anslås, må utgöra R:dr 4>65o, rastar Ja; den det ej vill, röstar Nej; 40 Banco-Utskottets Memorial N.o 1?,3. Vinner Nej s anställes ny omröstning emellan Vällofliga Borgare-Ståndets beslut om R:dr 7,294 och Höglofliga Ridderskapets och Adelns beslut om R:dr 16,000. 2:0. Den, som vill utsätta summan för Hr Adlerstam och dess Famille, till R:dr 7,294, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej så är beslutadt, att summan för Hr Adlerstam och dess Famille, blifver 16,000 R:dr. Härvid får Utskottet serskildt anmäla, att, sedan af tvänne Riks-Stånd blifvit bestämdt uttryckt, att medlen skola anordnas af Banco - Fullmägtiges
Kyrkolagen, i afseende på tiden för kungörelsers uppläsande, innehåller, det måtte för ordnas: att de författningar och underrättelser„ som i kyrkorna böra kungöras, skola, sedan Gudst]ensten, med hvad dertill hörer, blifvit i allo af slutad, genast derefter uppläsas af Prest från predikstolen, dock att Presten förut och innan han efter predikan nedstiger från predikstolen, bör lemna menigheten kännedom, huruvida några kungörelser äro att efter Gudstjensten uppläsa. Stockholm den n April 1834- Reservation af Bonde-Ståndets Ledamöter: "Emot det beslut och förslag, hvaruti Högh Lag-Utskottet genom pluralitet den 4 dennes stannat, rörande ändring i tiden för kungörelsers uppläsande i kyrkorne, få vi härmed reservera oss. Såsom motiv för den åsyftade förändringen, har man fästat sr» vid det nya förslagets mera enlighet med ordningen och andakten vid Gudstjensten, men då, vid den hittills följda ordningen och ritualen, icke något missbruk uppkommit eller blifvit såsom störande andakten öf - Lag-Utskollcts Betänkande N.-o fl. 3 verklagadt, synes oss, med hänseende till de discussioner, som härom inom Högv. Preste-Ståndet förefallit, den föreslagne ändringen snarare antyda ett icke tvetydigt bemödande, att efterhand befria Presterskapef från skyldigheten att å predikstolen uppläsa knhgörelser, samt i stället öfverföra denna tjenstepligt på klockaren i församlingen, utan att derföre hembjuda någon uppoffring eller minskning af Presterskapets många löne-förmoner. Då äfven under discussionen fråga uppstått, att det i öfrigt skulle bero af Presterskåpet vid den nya ordningens införande, hvilka Kongl. Påbud eller
Jag anser tvärtom lämpeligf, att stadgandet om Utslags verkställande, som dömer till bysättning, utan afseende pä besvär, hvilket stadgande icjce alltid efterlefves, blifver upplilvadt. to'0. 1 afseende på Statsutgifterne är svårt att yttra något specteit, men man torde kunna tillåta sig den förmodan, att anslagens förökande ifrån 3,334*000 Rtdr, hvartill de 1810 uppgingo, Deh 21 Februarii, Uppgingö, anda till 5,474,000 R:dr som 1818 Utgjorde dera5* belopp, kunnat i någon mon undvikas, om noggrann! afseende fästats på utgifternes större eller mindre nödvändighet, i sammanhang med de skattdragandes större eller mindre förmåga. Då nu Landets svåra belägenhet lärer vara mera allmänt känd, förmodar jag, att Riksens Ständers Statsutskott icke lärer underlåta, att, med fästadt afseende derpå, noga pröfva Statsverkets Verkliga behof samt iagttagä de indragningar och besparingar, som äro nödige och möjlige. örn detta sker, måste förslaget beviljas. I en tid, då den énskildte mäste åsidosätta många nyttiga inrättningar och förbättringar, af brist på medel till kosfnadernes bestridande , torde samma nödvändighet i dét hela inträffa och utgifter för blott nyttiga än„ damål böra besparas till en lägligare tid. I t:o. I afseende på beskattningar är ett helt olika förhållande imellan de urgamla, vid olika hemmans natur fästade grundskatterné och bevillningen De förra åtfölja lägenheten ovilkorligt, liksom en mer eller mindre god jordmon och kunna icke ändras; men endast rättelse i deras utgörande åstadkommas, medelst rättelse af hvad sorn genom arbiträra åt garder blifvit för mycket tryckande. Den se tiare torde kunna med billighet jämnkas, och 3il. till Ridd. 0. Ad» Pr, 1 Band, 34 53® Den 21 Februarii. till beloppet minskas, äfven om icke Statsber hofvet skulle kunna det.
Det ligger i sakens natur, att, då Utsk. ager att göra väckta a n mär k n i n gs an led n i n gar till anmärkningar samt äger bestämma, huruvida åtal eller anmälan tili entledigande bör ske, utöfvar det derigenom en slags domsrätt. Hr Dalman har förmenat, att 49 § Riksd»- Ordu. står i strid med 56 § lleg.F., och Frih. Gederström, att dessa §§ icke är® användbara på Constit.Utsk. Jag är med Hr Frih. öfvertygad, att detta Utsk. har sin särskilda karakter, och att frågor enligt ?.q § lUksd.Ordn. icke äro fullt tillämpliga på 56 § lleg.F.; deremot får jag emot Hr Dalman åberopa 49 § lliksd.Ordn., der det heter: "beredt mål." Hr Dalman måste medgifva den stora skillnaden emellan ett mål och ett sådant tillkännagifvande, som Constit.Utsk. här har att göra. llr Cederschjöld har åberopat ett namn lika med mitt, hvilket tillhört samma åsigt som han. Jag vill göra donne af mig värderade väns och släglinges minne den rättvisa, alt han gaf aktning åt andras åsigter; och jag vill i sådant afseende citera ett yttrande af honom d. 32 Juli i8a3, hvaruti han utlät sig sålunda: (Frih. Ehrenbergh uppläste derefter Hr Ehrenborgs, Gasp.» Den 3o Ju 11 i f. m. 3j5 här ofvan citcrado yttrande, hvilket igenfinnes uti 6 bandet af R. o. Ad. prot. vid 1823 ärs riksdag, pag. 1109.) Just i detta yttrande ådngalade han en af hans karakters tillhörigheter, den, att aldrig tilltro sig ofelbarhet i sina omdömen. Frih. Cederström yttrade, att Ulsk., om det uppfyllt sin pligt, endast hort tillkännagifva sitt omdöme, utan att uppgifva några motiver derför.
Från ordets till hmdlingens omr&amp;de öfvergick friigan vid innevarande ars landsting. Motioner om sjnlIsköterskor,s antagande hafva i flera lan blifvit väckta och hafva mottagits på olika sätt. Malmöhus, Kristianstads, Kopparbergs, kköpings, Nyköpings, Gefleborgs och Besternorrlaiids landsting hafva alla fattat beslut att på sina respektive lasarett bereda tillfälle till sköterskors utbildning. Härjämte har Hallands och Vesternorrlands landsting beviljat icke obetydlige belopp att utgå s h o m löner till kommundsköterslror; i Eallaiid 2,s 00 l för 5 sköterskors anställande i 5 oliks provinsial1iika.r.edistrikt, i Besternorrlands landsting har beslutits att med tv&amp; tredjedelar, dock högst 200 kr., bidraga till kommunens utgifter f ör sköterskas aiiställan de. B sistnämnd: i län, dar behofvet af sjukhjälp torde vara mest i ögonen fallande, sdcnas således icke blick för hvad som krafves i detta afseende. 81mlle saledes kommunerna visa sig lika vnkua för detta behof som landstingen och en sköterska komme cat anställas i hvar och en af Vesternorrlands landsförsamlingar, torde ensam detta lan komma att kräfva ett 60-tal skuterskor. *) Så lyder i korthet redogörelsen angående arbetet för en organiserad sjukvård inom åra egna landamiiren. Hiar suminarislc en dylik berättelse än m6 förefalla, kan emellertid dess djupa och betydelsefulla innebörd ej undgk att fattas af hvarje tankande manniska. Vid sidan af de ä ~ b e t s m ~ s s i g i ~ ordalagen framträda gripande bilder af mänskligt lidande och mänsklig nöd. Bi se de små, stugorna i vira aflägsna landsbygder, dar otaliga människor i brist på, lämplig v&amp;rd liimnas att falla offer för sjukdom och plalgor; vi se hur läkaren ofta står maktlös då farsoter ohiijdade .gripa omkring!
I 73 §. är, som jag nämnt, föreskrifvét, att det skall röstas om den t vistiga hagan, det vill på detta ställe säga, de frågor, om hvilka 3:ne Riks - 8 Stats-Utskottets TJtlalanle, No 522. Stånd sig ej kunnat eller velat förena. Nu antager raan, att 3:ne Riksstånd i så måtto hafva förenat sig om ett beslut i dessa frågor, som alli hafva beslutat anslag ehuru de ej kunnat förena sig om samma summa och derför anser man, att 3:ne Stånd för alla händelser bestämt det minsta anslaget, hvarföre votering bör försiggå emellan de högre andagen och det lägsta, som contraproposition, men härvid förbiser man, att, då man å den ena sidan följer ^3 §. Riksdags-Ordningen, så måste man anse sjelfva saken vara af den beskaffenhet, att den efter nämnde §. kan behandlas, det vill säga kan förfalla, om 2:ne Stånd icke antagit eller afslagit, hvad 2:ne Stånd tillstyrkt. Om jag således antager, att den lägsta af de 3:ne Riks-Slånd beviljade anslagssumman utgör ett Rikets Ständers beslut, så måste jag par conseqvence äfven antaga, att, då 2 Stånd ej velat gifva mer, men i Stånd beviljat mer, och frågan kan förfalla, så måste den förfalla och ingen votering komma vidare i fråga. Till detta resultat måste man komma, om man godkänner den principen, som StatsUtskottets majoritet adopterat i detta Betänkande, att 3 Stånd beslutat, hvad enligt min tro endast ett Stånd beslutat, nemligen —-det minsta anslaget, der 3 Stånd beviljat anslag — och näst det minsta — der 4 Stånd pröfvat anslag nödvändigt. Men jag för min del kan ingalunda instämma i delta Utskottets sätt att se saken ; ty jag tror, alt hvarje Riks-Stånd har full rättighet att få sitt beslut af de öfriga Stånden betragtadt sorn ett helt för sig och derefter behandladt.
Den som vill, att Tull-Bevillningå utgående Eneträd och Enestafrar skall bestämmas till 10 procent, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej ; Vinner Nej, kommer Tullen att å Eneträd och Enestafrar utsättas till 3o procent. 24 Propos. Den som vill, att Tull-Bevillning å utgående Ved af alla slag, och från alla Rikets Randskap skall bestämmas till 3o procent, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer Tullen å Ved af alla slag, och från alla Rikets Landskap, att utsättas till 5o procent. Slutligen och som den skiljaktighet yppat sig, att Högloft. Ridderskapet och Adeln, Högv. Preste-Ståndet, samt Hederv. BondeStändet bifallit Utskottens Förslag, att då för närvarande ingen allmänt kungjord författning finnes, som medgifver Tullfri införsel af trädvaror från Norrige, trädvaruhandeln båda Rikena emellan för framtiden må blifva fri från alla Tullumgälder; Men Borgare-Ståndet deremot, funnit de emellan Sverige oell Norrige nu gällande Tull-Författningar, såsom lämpa - 22 BeviUnings-rUtskottets de efter begge Rikenas fördel, böra vidare tjena till efterrättelse, får Utskottet jemnväl i detta afseende föreslå en så lydande Yoterings-Proposition: 25 Propos. Den sorn bifaller, att Träd varuhandeln emellan Sverige och Norrige må för framti-, den blifva begge Rikena emellan fri från alla Tull-umgälder, voterar Ja; Pen det ej vill, Voterar Nej i Vinner Nej, kommer de emellan berörde Riken nu gällande Tull-Författningar, att vidare tjena till efterrättelse, Sist får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att hvad uti dess, Förtecknings-Förslags g punct innehålles, angående böjande af Tullen å Lump-Socker från 3o till 5o procent af varans värde, så väl som hvad 10 puncten innehåller, rörande tiden, för verkställigheten af den. Tull-Revillning med dertill börande Författningar, sorn Riksens Högloft.
Direktionen sig dock ej böra 10 emna oanmärkt, dels att vid de tillfällen, då en eller flera af Riddarhusets tjenstemän äro af laga förfall hindrade att tjenstgöra eller eljest åtnjuta tjenstledighet, det är i afseende å deras tjensteåliggandens noggranna fullgörande mera betryggande, att desamma under tiden öfvertagas af de icke tjenst fria ordinarie tjenstemännen, än att de öfverlemnas till extra ordinarie, med göromålen mindre förtrogna tjenstemän, hvilket naturligtvis oftare än eljest måste blifva fallet, om den ordinarie tjensternannapersonalens antal inskränktes, dels att, då de löner, som äro anslagna åt Riddarhusets lägre tjenstemän, uppgå till så ringa belopp, att tjensterna måste betraktas såsom bitjenster, de der endast i förening med andra befattningar kunna bereda innehafvarne medel till bergning, ifrågavarande tjänsters besättande med lämpliga och skickliga personer låter sig med större lätthet verkställas i den mån som göromålens mindre trägna beskaffenhet lemnar tjenstemännen mera tid öfrig för andra sysselsättningar, och dels slutligen att då den lön, som skulle anslås till innehafvaren af de förenade tjensterna, icke skäligen torde böra bestämmas lägre än sammanlagda beloppet af Fiskalens och förste Kanslistens nuvarande löner från Riddarhuskassan, eller 1600 Rdr Rmt, någon besparing icke komme att genom tjensternas sammanslagning nämnde kassa beredas. Sedan Direktionen sålunda väl vitsordat verkställbarheten, men ifrågasatt ändamålsenligheten af Fiskalsoch lörste Kanslisttjensternas förening, då förhållandet emellan Riksdagarne ensamt tages i betraktande, återstår för Direktionen att tillse, huruvida och i hvad mån den omständighet, att Fiskalen och förste Kanslisten hafva åtskilliga göromål sig ålagda i egenskap af Ridd. o. Adelns tjenstemän under Riksdagarne, utöfvar inflytande på förevarande (rågas bedömande.
Då nyttan således icke kan bestridas af dylika friska, sunda och beqväma bostäder, i st. f. de nu befintliga eländiga kyffen, uti hvilka ofta en talrik familj är logerad och derjemte icke sällan flera lösa personer emot den dryga veckopenningen af 8 111 12 sk. b:co personen, finnas uti samma rum intagna; — är nu blott att tillse, huru dessa, som jag vill benämna Arbetare-boningar skola kunna anskaffas. Att öfverlemna delta åt den enskilda spekulationen, eller ock, såsom i London, söka tillvägabringa elem genom föreningar o. s. v., vore visserligen det rättaste; och några dylika hus finnas äfven utaf enskilde upförde och af dem sjelfve administrerade, såsom eli på Kungsholmen, ett vid nya vägen vid slutet af Regeringsgatan, jemte några få andra; men då man funnit otillräckligheten af dessa 4 å 5 lokaler, och oaktadt för flera år tillbaka en komité nedsattes för afhjelpandet af detta behof, samt redan för 2: ne år sedan plats, kostnads-förslag, ritning o. s. v. anskaffats, utan att sådant ledt till något resultat; och fastän en icke obetydlig summa, 60,000 r:dr b:co, med anledn. af stadsnämndens hos öfverstyrelsen för Stockholms stads Brandförsäkringskontor gjorda framställning, blifvit beviljad såsom lån, alt utan ränta på 25 är amorteras, ehuru med vilkor, sorn göra lånen obe - 326 Den 30 December e. m. gagnade, (se Stadsnämndens kungörelse d. 24 Sept. 1849), för dem, som vilja upföra dylika boningar, — oaktadt allt detta, står saken likväl på samma punkt, d. v. s. att ingenting ännu är vidgjordt. Inom Sällskapet de Fattigas Vänner har jag för några år sedan väckt fråga om behofvet af dylika arbets-boningar; inom Skyddsföreningen likaledes; och äfven till åtskilliga af Stadsnämndens Hrr ledamöter har jag framställt nödvändigheten af att härutinnan göra något; men allt — förgäfves. Man erkänner nyttan, ja nödvändigheten häraf; men dervid stadnar ock alltsammans.