Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna förändring är redan i Kongl. Förordningen om upphörande af Styrelseverkens domsrätt i visse mål af den 17 April 1828 afKongl. Majrt anbefalld, och således öfverflödig att vidare upptaga. Detta har förmodligen undfallit Utskottets uppmärksamhet. Herr Tham har nu åter framkommit med sin förut gjorda anmärkning mot Bergs-Tings-Rätternas upphörande. Jag har, såsom jag tror, redan förut fullständigt besvarat Herr Thams motion i detta ämne; Ekonomiutskottet, som behandlat den, har afstyrkt, och Rikets Ständer äfven redan afslagit densamma. Lagutskottet, som särskilt fått nämnde motion genom remiss från BorgareStåndet till sig öfverlemnad, har nu äfven af - 334 Den 2 3 October e. rn. styrkt densamma; och jag förmodar således att Utskottet icke vid den blifvande återremissens besvarande lärer fästa något afseende å Herr Thams anmärkning i denna omständighet. Herr von Schulzenheim, David: Till de skäl, som redan blifvit anförde för återremiss af Betänkandet, anhåller jag att få lägga ett ytterligare. Jag vill nemligen fästa uppmärksamheten derpå, att KämnersRätterne i Stockholm uti en af Rikets gällande Grundlagar, Tryckfrihets-Förordningen, äro bestämdt omnämnde, såsom fora för Tryckfrihetsmål. Dessa KämnersRätter kunna således icke utan en förutgången grundlagsförändring indragas. Då Betänkandet första gången är under öfverläggning, och sålunda icke med förändringar kan antagas, har jag uti det förhållande, jag nu haft äran uppgifva, funnit en ytterligare anledning till förslagets återremitterande, och anhåller vördsamt i sådant afseende om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Herr Ribbing: Hvad den öfverklagade långsamheten beträffar, kunde den afhjelpas, om, på sätt Lagutskottet vid sista Riksdag föreslog, LagmansRätten två gånger om året sammnträdde. Ridderskapet och Adeln samt ett annat Stånd biföll då detta förslag, men som två Stund stadnade Den a3 OctobeF e. m. 335 j mot tvä, förföll liela saken.
Men denna rätt, medgifven i stället för arfsrätt, är af en alldeles skiljaktig natur, och hvad på grund deraf utgår ur ett sterbhus, är närmast att betrakta såsom en godtgörelse för ett af lagstiftaren ogilladt förhållande, — såsom infriande af en förbindelse till om - Lag-Utskottets Memorial JW 18. 3 vårdnad om dem, hvilka man gifvit lifvet, jemförligt med lagens stadgande om laglott för äkta barn. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt och då, vid sednaste riksmöte, ett förslag i enahanda syfte som de nu väckta blef, i enlighet med då varande Lag Utskotts hemställan, af Rikets Ständer afslaget, anser sig Utskottet böra vördsamt afstyrka bifall till ifrågavarande motioner. Stockholm den 9 Januari 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Jan. 1860, kl. lif, m. Memorial, i anledning af åteiremiss af Utskottets Betänkande M 7 ,i fråga om förklaring af föreskrifterna, angående verkställighet af straffarbete. Af omförmälda Betänkande har förra delen, hvarigenom Utskottet tillstyrkt en föifattning i afseende å beräknande af tid för straff-arbete eller fängelsestraff, hvartill på månad eller år dömdt är, blifvit af Vallöf]. Borgare-Ståndet, som dock godkänt sednare delen deraf, till Lag-Utskottet återremitterad; men som betänkandet i sin helhet blifvit bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt af Högv. PresteStåndet den 7 och. af Hederv. Bonde-Ståndet den 4 innevarande månad, samt tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet, jemlikt 87 § Regeringsformen och 3 punkten 49 § Riksdagsordningen, utgör Rikets Ständers beslut, anser Utskottet något vidare utlåtande i anledning af återremissen ej erfordras; hvilket Utskottet härmed får hos Vällofl. Borgare-Ståndet vördsamt anmäla. Stockholm den 12 Januari 1860. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell 1860.
Domen warde, genast efter afkunnandet, med alla dertill hörande Protokoll och Handlingar, pä publik bekostnad genom trycket befordrad till Allmänhetens kunskap. Kommer fåken till Konungens Högsta Domstol, förhälles pä enahanda sätt. Den man, som af Riksens Ständer blifwit tillförordnad att JustiticeOmbudsniannen i Embetet efterträda, ware wid sädant tillfälle pligtig att hans Embetes skyldigheter utöfwa, föranstalta om tryckningen af rättegängshandlingarne samt biwista öfwerläggningarne uti mälet hos Högsta Domstolen. Alla mål angäende förbrytelser emot denna Lag skola, wid answar för Domare och Embetsmän, med största skyndsamhet afgöras, och wid alla tillfällen, dä fräga kunde uppstä om stera olika brotts bestraffning, särskildt behandlas, äfwensom den brotts - Bilaga till Mem. N:o 24. 389 lige i alla de fall, dä han ej redan gjort sig saker till dödsstraff eller fästning för lifstiden, skall särskildt undergå den bestraffning, som han enligt denna Lag sig ädragit. Böter efter denna Lag mä ej förwandlas i annat straff än fängelse ä fästning, efter beräkning af 16 R:dr 32 skillingar såsom smarande emot hwarje mänads fängelse, mänaden räknad till 28 dagar. Böter under ofwannämnde summa sware emot 14 dagars fängelse i orten, der förbrytelsen skett. Böter efter denna Lag gange till ttveskiftes emellan äklagaren och närmaste inrättning för de fattiga, de fall undantagne dä böter, enligt hwad här osman stadgadt är, målsägande» ensamt tillfalla. Bilaga till Mem. N:o 24. Utdrag af Riksens Häglof!. Ständers Constitutions-Utffotts Protokoll den 28 November 1809. S. D. Wid justeringen af det Förslag till Tryckfrihets-Lag, som Constitutions-Utskvttet ägde att till Riksens Högloft. Ständer afgifwa, yttrade sig Herr Biskopen och Commendeuren Doctor Nordin: "Ehuru jag uti Högloft.
Commcrce-Collegii Cassör, må undfå att arfvode af 100 Rdr, allt Banco; 3:o Bestämdes arfvoden för hemliga Utskottets Cancellie och vaktbetjening sålunda, nemligen: för Secreterareii till 200 Rdr, för Cancellisten till ^5 och för Vaktmästaren till 25 Rdr; 4:o Beslötos för Borgare-Ståndets Cancellie denna Riksdag 2:ne Notarieoch 5 Cancellist*arfvoden; äfvensom Borgare-Ståndet beslöt, att dess 3;ne Vaktmästare skola ifrån den i5 Januarii detta år, då deras tjenstgöring redan var begynd, beräkna deras tractamenten; och 5:o I öfrigt gillades hvad StatsJJtskottet i Betänkandet n:o 282 tillstyrkt. S. D. Föredrogos å nyo följande Stats-XJtskottets Memorial och Ut* lätanden: N:o 3oi, i anledning af erhållen äterremiss å Utskottets Utlå tande N:o 25i, lades till handlingarne; N:o 3oa, angående llerr Dalmans motion, att af det vid sista Riksdag beviljade extra anslag bereda tillgång för Beväringens beklädnad, bifölls; N:o 3o3, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 200, rörande Grefve i>on Fersens motion, om de förändringar, som insmugit sig uti de af Konung Carl XI confirmerade, med allmogen upprättade Knekte-contract: {Ståndet lät harrid bero, då Betänkandet Nto goo redan yar af Ståndet Prol. Ucdr. cl. i5 No v. 27 pröfvadt; N:o 3oS, i anledning af erhållen åtcrremiss å Stals-V t skot tets Betänkande, N:o 208, rörande elen utaf Riksdagsfullmägligen Anders Danielsson från Elfsborgs
Genom dessa allmänna anmärkningar, hufvudsakeligen grundade på sakkunnige mäns upgifter, tror jag mig hafva undanröjt all vidare tvekan, huruvida det af Herr Adlerbeth tillstyrkta företag, är väl beräknadf, om dess utförande lönar mödan, om de Nordiska Fornskrifter, hvil - 528 StatsUtskottets Betänk anil en - ias granskning och öfversättning blifvit föreslagne, verkeligen äro svårläste, och om de uplysa Sveriges fordna tillstånd och Statsförfattning. Ut, an att misskänna hans afsigt, lär väl ingen kunna påstå, att han velat gynna en Wettenskap på de öfriges bekostnad. Under en tid, då inom vårt Fädernesland andra kunskapsgrenar icke sakna upmuntran, torde det vara en rättmätig önskan, att vi icke måtte försumma ett tillfälle, att från sitt förfall återföra en kunskapsgren, hvars idkande ägnar Nordens Invånare och lär oss att visa Hagar peli goda Svärd under alla skiften gifvit skydd åt den frihet vj ärft af vidt fräjdade Förfäder.” Hvilken serskildta tanka, derutinnan Herr Öfversten Tersmeden, Herr Förste Archiatern Schultzenheim, Herr Biskoppen Doctor von Rosenstein, Herr Pastor Primarius DotSor Drysén och Herr Ledborn Dothor Knös instärnde, skulle, up, på begäran, åtfölja Utskottets Betänkande i detta ämne till de Respe&ive RiksStånden. 97- Riksens Höglofl. Ständers StatsUtskotts Utlåtande 'öfver Hr Majoren m. m. Friherre Fr. Hjertås Motion om ytterligare bidrag af medel till SöderTelge Canal-Jnrättnings fullbordande. TT.. ' |Hti till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvet Memorial har Herr Majoren m. m. Friherre Fredrik Fljerta anfört, huruledes, sedan Rik.
Hvad detsarnrnas skrot och korn beträffar, äfvensom utmyntningsgrunderna i allmänhet, så föreställer jag mig, att nuvar. tidepunkt vore mindre lämplig för att derutinnan åvägabringa någon förändring i hvad som sednast blifvit fastsläldt, äfvensom med alla förändringar i myntfoten torde böra uppskjutas tills vidare, emedan sådana Don 13 Oclöher f. m. lil linder nuvar. förhållanden möjligen lill en böljan kunna komma all menligt inverka å Bankens credit ulom Biket. För atl kunna tillämpa decimalsystemet och få något samband mellan ulmyntningen af silfver och koppar, tror jag att hvarje SkSf koppar borde för de högsta myntsorterne utmyntas till 1,000 kronor eller 500 r:dr, samt de lägre sorlerne i proportion derefter. Med afseende på hvad som till förekommande af de olika myntens sammanblandning föreslagits, samt deanmärkmr i öfrigt som blifvit gjorda, hade jag visserligen ett och annat att anföra; men då jag tager för gifvet att detta betänk, blir till BancoUtsk. återremitterad!, och all Utsk., vid förnyad handläggning af ämnet, fäster behörig uppmärksamhet på hallen af dessa anmärkmr, vill jag ej upplaga tiden med besvarande af hvad Hrr Cederschjöld och Rosenblad nu anfört, utan inskränker mig till anhållan om Hr Gr. och Landtnäs propos. lill ålerremiss. Hr Stuart, Fredr. Christoffer, anförde skriftligen: Instämmande i BancoUlsk:s förslag, alt Svenska myntets räken-enhet i handel och vandel samt vid bokföring må fastställas till J r:dr silfver, efter 1835 års myntordning, samt benämnas ”riksdaler”, ulan tillsats af ernant eller riksgäld, kan jag dock icke biträda Utsk:s hemställan i afseende på denna myntenhets fördelning, och de i öfverensstämmelse dermed föreslagna myntsorter.
Till dem, som förstå skillnaden emellan att effeclift öka rörelse-capilalet och förhöja penningestocken, hemställer jag, om det är något annat än att införa Strypsystemet. Må Capitalist-interesset, — må Köpmans-interesset söka att göra sig gällande, huru som hällst; jag fruktar det icke, då jag talar inför detta upplysta Stånd och inför Nationen. Herr Hegardt: Till besvarande af Friherre Boyes sista yttrande vill jag blott i korthet erinra, att då BankoObligationerue utgifvas emot sedlar, och sedlarne inlösas med Obligationer, måtte det, icke annat än jag kan begripa, vara cn sedelfördubbling. Hvad Friherren för öfrigt ordat om strypsystemet, besvaras bäst med påminnelse om det motsatta eller Vinglerisystemet, som innefattar begäret alt på andras bekostnad vilja lefva och betala sin skuld utan att befordra industrien, då Strypsystemet åtminstone icke gör någon orätt. 22 Den 2 Deeember f. m. Herr Rosenblad: Jag vill icke inga i tliscussionen, den jag tycker redan vara för vidlyftig; men blott i anledning af Friherre Boyes yttrande förklara, att fastän det är möjligt, att Electorerne misstagit sig vid valet af Ledamöter i BankoUtskottet, jag dock hoppas, att Rikets Ständer, som det tillhörer att bedöma, huruvida vår förmåga svarat emot vår vilja, göra oss den rättvisan, att vi sökt, med bibehållande af ordning och skick, öppna tillgångar för näringarne och industrien, utan att intränga på det ena eller andra interesset. Herr Hjerta: Herr Hegardts framställning, att Obligationer å vista äro detsamma, som uya sedlar, kan jag ej annat än bestrida. Det är klart, och bör kunna fattas af en hvar, att räntebärande papper icke kunna medföra inflytelse på rörelsecapitalet, utan endast äro representanter deraf. Då man iagttager den försigtighet, att såsom maximum bestämma en icke för stor summa, samt att, i stället för amortissementslån på 28 år, bestämma en betalningstid af 3:ne månader, är det ej möjligt, att Banken deraf kan få någon stark påkänning för längre tid, än några dagar eller veckor.
Herr Bruncronas, Gustaf Adolf, anföran* de, innefattande anmärkningar vid Utskottets, Under N:o 383 och 384, afgifna samt, den 12 dennes till Utskottet återremitterade Utlåtanden, det förra angående sättet för upptagandet af det Statslån, Utskottet, i serskildt Betänkande N:o 382, föreslagit Rikets Ständer; och det senare, angående så väl sättet för utlåningen af de medel, hvilka, genom upptagandet af berörde lån, skola för Riksgälds Contoirets Herrar Fullmägtige blifva disponible, till låns utgifvande emot inteckning i Jordegendom å Landet och i Städerne, som vissa allmänna föreskrifter i detta hänseende för bemälde Hertar Fullmägtige. 12 8 Prat, Utdrag den 15 Februarii 1830. S. D. Föredrogos å nyo och bifölfos följande Banco-Utskottets, den 30 sistl. Januarii, aflåtna och, den n dennes e. m., på bordet lagda Memorial: N:o 106, angående ett fran Herrar lian. co-Fullmägtige till Banco-Utskottet ingifvet förslag till Brand-Reglemente för Banken; N:o 107, eller förslag till reglementariska föreskrifter/ i afseende på en skyndsam utmynining af Bankens tillgångar i Silfver och Guld, och hvad härmed för öfrigt gemenskap eger. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Bevillnings Utskottens, den 5 dennes, under N:o 125, afgifna och, den 8 derpiföljde e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens, under N o 87, förut meddelade Betänkande om Cur. hus-afgiften m. m., fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla berörda Utlåtande, likväl under iakttagande deraf, att öfverskotten, i stal.' let att användas serdeles vid uppkommande järsäter , borde användas serdeles till förekommande af farsoters uppkomst. S. D.
St. med en så stor moralisk skuld, att den icke kunde afbördas lill nationen och att man på den vägen skulle äfven söka att tillvägabringa en representationsförändring. Det är väl möjligt att jag misstager mig om moliverna för StatsUtsk:s tillstyrkande; jag har likväl något minne qvar om förloppet inom Utsk., då detta förslag vid föreg:de riksmöte blef framlagdt till R. St:s pröfning, och det kan vara möjligt att ledamöter inom detta Hus nu äro närvar., som äro i tillfälle alt redogöra för de motiver, hvilka lago till grund för StatsUtsk:s då afgifna tillstyrkande. Om dessa värda ledamöter eller åtminstone en af dem, som här är närvar., skulle behaga att yttra sig i denna fråga, så skulle måhända 11. o. Ad. kunna blifva i tillfälle att göra sig närmare reda för huru det varit möjligt att inom R. St:s församling, sedan 1809 års statsskick infördes, en fråga blifvit väckt, som skulle förbereda grundlagens fall och undergången af nationens frihet, med den naturliga reaction, som till en lid undertryckta politiska krafter alltid åstadkomma. Jag vågar tro, att de exempel, hvilka vi här genomlefvat och dem vi kunna hemta, icke allenast ur våra häfder, utan äfven ifrån samtidens ganska talande bevis och exempel på misstag inom representativa församlingar, böra föranleda Den 14 December e. m. 389 R. o. Ad. att för närvar, vidblifva sin öfvertygelse om olämpligheten och oriktigheten af den föreslagna förändringen, och alt R. o. Ad. vid detta riksmöte äfven helt och hållet underkänner det förslag, som af StatsUtsk. nu blifvit framstäldt. Jag tror äfven, att SlatsUlsk. har begått ett misstag, då Utsk. sökt att helt och hållet stödja sin åtgärd vid 1840 års StatsUtsk:s förhandlingar, emedan vid det tillfället verkligen icke så ampelt föreslogs alla bevillningsmedlens ingående till Riksg.cont. som vid denna riksdag. Det har af Frih.
»Ah, sitter du här, lilla syster!» utropade han och kom in i grottan. Han visste mycket väl att hon satt der och väntade på Börje, men han drefs ofta af en lust att småretas. Och dessutom var han omåttligt nyfiken, han hade en skeptisk lust att dissekera upp allting. Han kom in i grottan, satte sig och började småprata under det han långsamt och bara för tidsfördrif satt och spetsade en blyertspenna. Marianne och han pratade hit och dit om strunt och bagateller. Marianne önskade honom dit der pepparen växer, ty hon hade icke på hela dagen sett Börje mer än vid middagsbordet. Plötsligt böjde Walter sig fram. Han såg henne med en skälmsk uppmärksamhet in i ögonen. »Marianne, du», sade han lågt, »säg mig bara en sak, men rigtigt upprigtigt: är du verkligen kär i Börje?» Marianne blef blossande röd, som om man öfverraskat henne med någonting otillåtligt. Walter betraktade henne fortfarande som om han fruktade att en enda min i hennes ansigte skulle undgå honom. »Kär – nej men jag håller af honom», svarade Marianne i det hon såg ned och lekte med en rosett på sin klädningskjol. »Bara det?» upprepade Walter. »Ja, behöfs det mer?» Det låg otålighet i systerns ton. Kring Walters läppar skymtade det till som ett litet löje. »Det är ändå egendomligt hvad ni qvinnor kunna vara omedvetna», sade han och reste sig, »men kanhända är det vår lycka.» »Hvad menar du!» ropade hon nästan häftigt. Det hade legat något i hans ton som sårade henne. Men han bara skrattade till, på sitt korta, inåtvända sätt, och gick derifrån. Det var vid denna tid Börje drabbades af en förlust: hans apotekare lemnade orten, djupt sörjd och saknad af sin schackmotståndare. Marianne var hjertlös nog att förklara det för en ren vinst; så slapp hon då se dem sitta der och hänga näsan öfver sina figurer och »se djupsinniga ut för det ingen skulle komma att tänka på hur dumt det var». Men Walter, som var en af dem som vilja smaka på allt och som hinna med allt, förklarade sig villig att för den återstående delen af sommaren upptaga apotekarens mantel och lära sig spelet.
Så vida delta iakttages (den som sådant underlåter nrå skylta sig sjelf) samt Domaren vid Faslebrefvets utfärdande jemväl deri upptager, alt köpet, skiftet eller gåfvan skett med vilkor, hvilket vanligen eger rum och efter min tanka bör statueras såsom ett åliggande, så kan h varken en senare innehafvare derom stanna i okunnighet, enär hvar och en, förr än han kan lagfara, måste förete förre egarens ålkomstbref, ej heller intecknings-tagare blifva narrade, enär de jemväl genom gäldenä - 12 LagTJtslottets Utlåtande N:o 161. närens åtkomslbref kunna underrätta sig om förhållandet. Detta är utan tvifvel det enklaste sättet att bibehålla hvars och ens rätt oförkränkt. Olägenheten af dylika af handlingars intecknande och inteckningens förnyande hvart tionde år, är tillräckligen visad genom de anföranden, som i Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit afgifne, då förra Betänkandet der handlades.— Undantagshjon äro merendels ålderstigne, okunnige och enfaldiga personer, mången gång nästan barn på nytt. Huru skall man kunna begära, att dessa skola behörigen iakttaga intecknings-fatalierne? En flärdfull egare af hemmanet kunde mången gång missleda sådane personers begrepp antingen om tidsförloppet eller om inteckningens nödvändighet, i synnerhet som de dermed förenade kostnader göra, att de, merendels i stor fattigdom stadde undantagshjonen söka undvika denna åtgärd i det längsta; och de beröfvas sålunda sitt enda stöd för ålderdomen, oaktadt de, i förlitande på skriftelige köpafhandlingars vitsord, ansett sig vara i detta hänseende för alltid betryggade. Utskottet har väl anfört, alt de i sådan händelse få en personel fordran, men erfarenheten har visat, att, i de fall då undantags-rätlen förloras, är den person, till hvilken de skulle hålla sig i fråga om ersättning, merendels utfattig.
Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Riddarhus-Utskottets den 18 6istledne Martii afgifne, samt den 24 i samma månad, eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver Riddarbus-Directionens Riksdags-Berättelse , ansåg Höglollige Ridderskapet och Adeln 1 och 2 §§. uti berörde Utlåtande icke erfordra någon åtgärd, samt biföll hvad Utskottet uti 3, 4, y och 6 §§. hemställt, endast med den förändring, att i stället för det i 3 §. gjorde Förslag, angående tryckning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid de blifvande Riksdagarne, Ridderskapet och Adeln, på det så val samtelige Riks-Ståndens Protocoll som Bihanget dertill måtte under Riksdagarne med all möjlig skyndsamhet kunna från trycket utgifvas, ansåg lampeligt, det borde Riksens Ständer hos Kongl. Maj.-t i underdånighet anhålla, att HofCancelleren, under hvars inseende Boktryckerierna i Riket sro ställde, måtte erhålla Nådig föreskrift, att så snart Riksdagskallelse utfärdas, låra vidtaga sådana förberedande åtgärder, hvarigenom Riks-Ståndens Protocoll och Bihanget, kuiide under Riksdagens lopp skyndsamt från trycket utgifvas. Ut supra. S. D. Till vinnande af all möjlig skyndsamhet vid tryckningen af så väl samteljge Riks» Ben i April.
M. nu härmed få i underdånighet anmäla: 1:0 Enligt Revisorernes uppgift, hafva de så kallade stofferings-penningarne, som äro inbegripne uti de i Riks-Staterne till 7000 R:dr örn året upptagne Beklädnads-medel, och varit i Contant påräknade från WestmanlandsDahlUpplandsoch Första Lif-Grenadier-Regementerne, ingått till fullt belopp, åren 1819 och 1820, från de sistnämnde Regementen, men deremot, under samma tid, alldeles uteblifvit från Westmanlandsoch, endast för år i8«g, blifvit från Dahl-Regementet erlagde, utgörande bristen bära, för bägge åren, tillsammans 3385 R:dr J»3 sk. 4 x:st| Och sorn 2 §. uti E. K. Mus Na - 564 Underdäniga Skrifvelser. diga Förordning, den 30 December 1819, angående Indelda Arméens Beklädnad, bland annat, innehåller, att en sjettedel af en Soldat-Beklädnads värde, uträknadt på sätt uti nästföregående §• blifvit bestämdt, borde till vederbörande Beklädnads-Direction årligen erläggas af de Rotehållare, hvilka sådant sig åtagit , men att af de Rotehållare äter, som ej velat eller af locala och öfriga förhållanden ansett sig hindrade att utgöra berörde afgift, utan önskade att vid KneckteContractens ordalydelse förblifva, ej mindre hvad, enligt samma Contract, i och för Beklädnaden borde utgå, än äfven Stofferingspsnningarne, uti föreskrifven ordning korame att betalas, alltså och då upplyst blifvit, dels att RotehåUarne vid
Fatligförsörjningsanstalter äro öfverallt vidtagne, med anledning af derom gällande författningar; så att tiggeri just icke behöfver tålas vid vanlige förhållanden med årsväxt och näringstillfälle, fastän det äfven då ej alltid kan förekommas; men efter svårare missväxter bjuder nödvändigheten att medgifva sådane fattige personer och hushåll, som icke njuta allmän fattigvård, att för lifsbergning begära allmosor, åtminstone inom egne församlingar. Sättet för antagne fattighjons underhållande är skiljaktigt emellan församlingarne, och vanligast äro, på landet, alla hemmansinnehafvare indelade rotevis, att föda ett eller flere fattighjon, hvaremot på andra ställen åt fattighjon utdelas understöd i spannemål eller penningar, eller ock beggedera, hvartill fond samlas genom öfverenskomne bidrag. I allmänhet hafva öfverenskommelserne om fattigförsörjningen det fel, att afvika från primitiva beskaltningsgrunden, stadgande, att en hvar, som icke sjelf är i behof af andras hjelp, bör bidraga till församlingens gemensamma fattigvård, och att deremot hafva tillämpat beskattningen endast på hemman och näringar 40 samt synlige tillgångar, och ofta allenast på hemman, hvarigenom handt, att den talrika classen af torpare, fördelsoch förpantnings-innehafvare, backstugusittare, bruksarbetare, inhyseshjon och daglönare med flere, hvilken dass de individer oftast tillhöra, som belasta allmänna fattigvården, merendels undgå att bidraga till fattigförsörjningen under deras ungdoms-, helsö- och välmagtstid. Att anspråken på fattigunderstöd blifvit i sednare tider ökade, åtminstone i förhållande till den ökade folkmängden, är dessutom ovedersägligt och kan egentligen tillskrifvas de här förut i 2 §. angifne orsaker, som befordrat den obesutne folk-classens hastiga tillväxt.