Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med de serskilte pensioner och benädningar, hwilka ä allmänna Jndragnings-Staten upförde ard, haft del af alla till stsinämde Stat hörande bilagor, och nu fogade den anstalt, att deste Handlingar, hwilka, inbundne och med Register försevde, ifrån Högwördige Preste-Srändet insände blifwir, warda till det Hederwärda Bonde-Ständet öfwerlemnade, förenade sig harwid om det beflut, att berörde Handlingar, såsom ländande till en för allmänheten nyttig uplysning böra pä publique bekostnad vfördröjeligen till-tryckning befordras; Äfwensom Ständet i sammanhang härmed ansäg den författning tjenligen kunna för framtiden widtagas, att tryckt förteckning a alla pä allmänna indragnings pensions och Benädnings-Statetne Upförde Personer wid hwarje Riksdags början, mä i ofwannämde ändamål wara att tillgå: Och skulle Borgare-Ständet, genom Pro. tocolls-Utdrag, meddela de öfrige Respective Ständen delta sitt Beflut, med förklarande af den wördsamma och wänliga önjkan, att de Respective MedStänden tacktes deruti benägit instämma, bit Äuxra. Lx krotocollo I. bl» kolarson. Fri - 442 Dm is ZebrrmM. Friherre IHerts, ^xel. Denna proposition ifrän Borgare, Ständet anset jag medföra mycken nytta, och bidragande til! allmän uplySning. Uppä derom af Herr Landtmarskalken gjord prv» position blef den genom Borgare-StändetS ProtocollSUtdrag gjorde motion bifallen. Uplästes följande: Utdrag af Protocollet, hällit hos Högwördige Preste - Ståndet den i» Februarii 1812. S. D. HoS Preste-Ständet har fräga upstätt, om det kill befordran af Riksdagens snarare flut icke skulle wara lämpligt att anmoda Riksens Högloft.
Ridderskapet och Adeln från deltagande med Borgerskapet uti kostnaderne för deras hus och tomter i Städerne till KyrkoPrest-, Scholaeoch B*ectois Boställebyggnader, samt öfrige Stadsegendomar åliggande skyldigheter, som ock derom, att de onera, hvilka tillhöra Gårdsägare bland Städernas Borgerskap, måtte utsträckas till alla Fastighetsägare i Städerna, utan undantag; vid hvilket Betänkande åtskilliga anmärkningar blifvit gjorde af Riksdagsfulimägtige Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Nils Månsson från Malmöhus Län, Johan Wessing från Vesterås Län .Anders Jochimsson från Östergöthlands Län och Eric Ericsson från Örebro Län, med flera till namnen icke uppgifna Ledamöter af Hedervärda ^ondeStåndet, hvilka alla, af anförda skäl, ansett den ifrågavarande motionen böra bifallas, och Höglofl. Ridderskapgt och A - Besv. och Ekon. TJtsk. Betcinkcmåen. deln således icke, på sätt Utskottet förklarat, uti Privilegierna äga någon säkerhet mot deltagande uti, eller åläggande af andra skyldigheter utaf detta slag, än de, som kunna hänföras till en gärd af den fria och oberoende vi 1! jan. Utskottet, som redan den 15 Mars erhållit delaf ofvanberörde återremiss, hvars besvarande blifvit fördröjd deraf, att Utskottet icke förr än den 21 uti innevarande månad emottagit Höglofl. Ridderskapets och Adelns yttrande öfver Utskottets i ämnet afgifna Betänkande, får nu tillkännagifva, att nämnde Betänkande är af de 3ne Respectiva RiksStånöen gilladt och bifallet; Hvarföre ock det Hedervärda BondeStåndets anmärkningar icke lära fordra någon vidare åtgärd å Utskottets sida. Stockholm den 27 Juni 1818. N:r 146 Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärs« och EkononiiUtskotts Betänkande, i anledning af Hällo fl. BorgareS tåndets återremiss af Betänkandet om Götha Canal arbetets inskränkning inom Linien emellan Hennem och Hettern.
S. N:o 11, för Gefle, N:o 12. för Wisby, H. W. Eckhoff, C, A• Cramér, L. S. L. S. N:o i3. för Fahlun, N:o i3‘-, Fahlu Bergslag, Jf/as Prerf. Linde, Jean Noréus, C. S. L. S, N:o i4, Halmstad, » N:o ly. Christianstad, H, H, Faurell, J Cronius,] L, S, L. S, N:o 16, Helsingborg, N:o 17 Carlshamn, P, Lindquist. J. U. Winberg, L. S, L. S. N:o 18, för Engelholm, Nio 19. för Ystad, L. L, Edelberg. Ch. Haak, L, S, L. S. N:o 20, för Marstrand, N:o 21, för Warberg» Carl J. Ornberg, Immanuel Hök. L. S. L. S. N;o 22. för Westerås, N;o 23. för Arboga, Graee Hulphers, C. W, Nyberg„ U S, Aj, Riksdags-JSeslutet N:o 24 för Örebro, N:o 25. för Jonköping, Joli. J. Hellström. P. Lindquist. L. S. L. S, N:o 26. för Linköping, N:o 27. för Köping, G. Kjellander. J. Alin. L. S. L. S. N:o 28, för Strengnäs, N:o 29 för Skara,] J. H, Ekstrand. /Svante Planck. L. S. L. S. N;o 30. för Wexiö, N:o 31, för Lund, -E. G. Holm. J, Cronius.
Då likväl Hofsysslorne äro de beqvämaste befattningar, hvartill inga kunskapsprof fordras, och hvarvid lif och lemmar icke synnerligt äfventyras; så kan jag ej finna skäl, hvarföre deras innehafvare skola så öfverdrifva pensioneras. I afseende på pensioners tilldelande åt Hof-fruntimmpr, gäller i allmänhet detsamma. Men då de fruntimmer, som erhålla pension af Statsverket, skola vara Enkor eller ock befinna sig i torftig belägenhet; så erhålla Ilof-fruntimren deremot pensioner, utan afseende på deras behof deraf, äfven om deras Män äro lefvande och försedda med de högste och bäst lönade embeten i Staten. — Utskottet har äfven föreslagit 23oo R:dr till gratificationer, svarande mot g månaders lön, åt de personer af Hennes Kongl. Höghets Hofstat, som icke finnas berättigade till pension, samt att detta belopp må af den för innevarande år uppkommande besparing af Hennes Kongl. Höghets underhållssumma anordnas, för alt, efter Kongl. Maj:ts Nådiga Den ag Maji. godtfinnande, vederbörande emellan fördelas. Jag är icke emot, att det så må tillgå; men jag tror ordningen fordra, att äfven här uppgifves, hvilka personer skola erhålla gratificationerne; helst jag icke vet någon annan grund alt följa vid anslående af en sådan rund summa af StatsVerket, än en bestämd uppgift på personalen. I afseende på Herr Järtas pension, har Utskottet tillstyrkt, att merberörde pension må, med de vilkor, Rikets sednast församlade Ständer dervid bestämt, än vidare till nästa Riksdag utgå och uppföras med 2000 R:dr. Jag anser det vara ovanligt och orätt, att sålunda ställa en Embetsman på pensionsstat blott för fem år i sender, och ej för alltid, intill dess han åter inträder i Statens tjenst med motsvarande lön. Herr Järta synes mig dessutom så förtjent af Rikets Ständers erkänsla, att de äfven fördenskuld borde på sistnämnde vilkor bevilja honom ifrågavarande pension, och icke göra den till föremål för obehagliga öfverläggningar och serskildta beslut vid hvarje Riksdag.
Vid afoch tillträdes-husesyner å dylika boställen, hvilka syner förrättas af Häradshöfding med Nämnd, bör utrönas, om och i hvad måtto afträdare af dylikt boställe må hafva sin byggnadsoch underhållsskyldighet eftersatt; men sådant utrönande lärer ej kunna ske i fråga om de hus, hvilkas underhållande tillhör boställsinnehafvare och socknemän gemensamt, derest icke vid syneförrättningen urskiljes och bestämmes, hvilka af de å desse hus befintlige bristfälligheter det åligger afträdaren att afhjelpa, och hvilka följaktligen för sådant ändamål mäste serskiljas från dem, hvilka det tillkommer socknemännen att bättra. Ett dylikt serskiljande utgör således ett af de med sådan syneförrättning afsedde ändamål och kan i följd deraf icke af syneförrättaren uraktlåtas, utan att han derigenom gör sig skyldig till försummelse i ett honom tillhörande åliggande. Och då syneförrättare derjemte bör i syneinstrumentet tydligt och fullständigt beskrifva, huru vid syneförrättningen är vordet förfaret, lärer serskildt stadgande derom, att merberörde serskiljande bör i syneinstrumentet utmärkas, icke kunna anses vara af behofvet påkalladt. Enligt 5 § af Kongl, kungörelsen angående ekonomiska besigtningar å kyrkoherdeboställen in. m. den 28 Maj 1830, skola de vid dylik besigtning befunne bristfälligheter i besigtningsinstrumentet värderas och i penningar utföras och tillika skall uti instrumentet utsättas den tid, inom hvilken bristerne böra genom den byggnadssltyldiges försorg vara afhulpne. Då sistberörde stadgande otvifvelaktig! förutsätter, att, innan den deruti omförmälde föreskrift meddelas, det skall vara afgjordt och i besigtningsinstrumentet infördt, hvilken eller hvilka byggnadsskyldigheten i thy fall åligger, anse Utskotten serskildt stadgande derom icke erfordras.
11 hvilken andel i medeltal under de nästförflutna tio åren utgjort omkring 32,000 Riksdaler ärligen, fästade Kongl. Majit Rikets Ständers uppmärksamhet derå, att förenämnde välgörande Inrättning, som. stiftad redan år 1805, då den utgjorde en förening af endast frivillige delegare, sedan år 1826 fortgått med förbindelse för hvar och en i Tullverkets tjenst på ordinarie stat anställd person att deruti inträda, vid den tidpunkt, då Kongl. Maj:ts Proposition afläts, kommit, i följd af pensionärernes ökade antal, uti den betänkliga ställning, att inkomsterna ej vidare försloge till utgifternas bestridande, och att Inrättningens snara upplösning vore att emotse, derest icke dittills saknadt bidrag al allmänna medel blefve densamma förunnadt: — att Tulltjenstemäns enkor och barn väl vöre vid bevislig fattigdom berättigade, att till visst belopp af Tullmedlen undfå pension, men att de pensioner, hvilka för nämnda fall enligt författningarne anslås, i alltför ringa mån uppfyllde det dermed åsyftade ändamål; samt att behofvet för Tull-staten af ofvanberörde, genom enskilda omtankan, bildade pensions-inrättning alltså svårligen kunde bestridas, likasom nyttan deraf jemväl för det allmänna visade sig uppenbar, då i betraktande toges, att de från nämnda pensions-inrättning utgående bidrag i väsendtlig roan beredde möjlighet för enkor och barn efter den talrika och för det mesta i knappa vilkor stadda Tulltjenstemanna-personalen att sig sjelfva försörja. Till svar å denna Nådiga framställning anmälde likväl Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 20:de Oktober 1848, att enär under nästförflutna året af Tullmedlen utgått pensions-nnderstöd till ett sammanräknadt belopp af 10,785 Riksdaler 3 skillingar 10 runstycken, enligt trenne särskilda pensions-stater för Tulltjenstemäns i fattigdom efterlemnade enkor och barn, samt Statsverkets dåvarande tillgångar icke medgåfve ytterligare understöd al allmänna medel för ifrågavarande ändamål, Rikets Ständer funnit sig förhindrade, att tili hvad af Kongl.
St:r, om, sedan nästan alla allmänna arbeten hvil ka varit med statsmedel understödda, icke allenast fått förökade anslag, ulan äfven förlängda arbetstider samt med ett ord eftergifter i nästan alla kontraktspunkter, man nu skulle vägra det ifrågav.de bolaget en försträckning, hvarigenom det blefve i stånd att upfylla sina ingångna förbindelser, och i stället låta det beträda den bana, som väl är den sämsta och farligaste af alla, nemi. skuldsättning mot hårda vilkor. Att åter, såsom Frih. Cederström föreslagit, låta arbetet afstanna för någon tid, innebär detsamma sorn att föreslå en kontinuation af den oefterrättlighetsprincip, som vid allmänna arbeten så länge gjort sig gällande. Hvilken offentlig förlust skulle också icke derigenom upstå ej allenast för bolaget, utan för provinsen och den trakt, som på jernvägen beräknat att tillgodogöra sina produkter, hvilket icke allenast är ett behof, ulan, just i dessa tider mera än någonsin, ett tryckande behof. Ty i de orter, der jernvägarne framgå, hafva till följd af penningeställningen, de flesta Bruksoch Sågverksegare mast tillsluta sina fabriker, hvarigenom en stor mängd arbetsföra personer blifvit beröfvade tillfället att försörja sig. Jag tror således att man genom beviljandet af det föreslagna lånet skulle på ett vackert sätt bispringa dessa orter under närvide bekymmersamma tider, isynnerhet som man kan taga för afgjordt att, derest, länet bifa11 es, rörelsen redan med år 1859 skall blifva liflig, och upfy 1 leisen af kontraktsbestämmelserna derigenom desto säkrare. Att Frih. Cederström det oaktadt är missnöjd med StatsUtsk:s tillstyrkande och It. St:rs beslut i flere föregide punkter är ganska ledsamt att förnimma; likväl tror jag, att han har orätt deruti. 334 Den 19 December. Bland de bolag, han omtalat, hafva nemi. flere icke upfyllt sina förbindelser, och att hamn-anläggningarne vid Grenna och Wisby skulle kunna jemföras med en jernväg från Dalarne till Gefle, synes mig icke vara riktigt; särdeles som Frih.
Hvarje ordinarie rote består i Medelpad af 3§ mantal samt i Ångermanland af 3| mantal, och roteringstungan kan således icke anses hårdt drabba denna provins, synnerligen sedan rotehåilarne dels blifvit befriade från utgörande af hängmatta och täcke, dels erhållit tillåtelse att, mot en viss till fyra femtedelar af kostnaden efter nästföregående 10 årens markegång bestämd afgift, vid hvarje tillfälle då karlen annars skolat med beklädnad förses på Kongl. Majit och Kronan öfverflytta beklädnadsbestyrel; och denna tillåtelse har äfven flertalet af rotehåilarne tacksamt begagnat för att lösgöra sig ifrån en skyldighet, hvilken icke allenast ofta åstadkommit besvär och tvister, utan äfven stundom en markegångspriset vida öfverstigande kostnad, så att af Länets 444 båtsmän numera endast 25 man beklädas af rotehåilarne. 84 Vägarnes underhåll utgör ett svårt onus för hemmansägarne inom detta Län, i anseende lill dels de der ofta förekommande svåra kälskotl, dels de betydliga utskärningar, som det vårtiden ymnigt nedströmmaude vattnet förorsakar, dels på många ställen bristen på passande vägfyllnadsämuen, och dels vägsträckornas betydliga längd. Vägarnes grusning sker väl hufvudsakligen i Juni månad och vägsynerna i påföljande Juli, men kronobetjeningen har sig anbefaldt att hvilken tid som helst, vinter eller sommar, tillse alt vägarne äro i farbart skick, vid yppande bristfälligbeter genast inlysa de väghållningsskyldige till väglagning, samt att de uteblifvandes eller försumliges vägstycken emot lega iståndsätta, hvarom allt rapporter till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande månadlligen ingå. Väglottsägarnes aflägsenhet stundom flera mil från sina väglotlsstycken gör ock underhållet drygare än i de provinser der distanserna äro mindre, och detta borde, bland många andra, vara ett skäl till vidtagande af sådana åtgärder, hvarigenom vägarne i stället för de å dem nu ofta skeende smärre reparationer på en gång sattes i fullgodi stånd, hvarefter underhållet ofelbart skulle blifva mindre kostsamt.
Klintöhamn, Burgsvik, Rohnehamn, Ljugarn, Östergarn, Slilö, Kylleij, Fährösund och Kappelshamn, å hvilka platser, fullt jemnförliga i vigt och trafik med köpingarna å Sveriges fasta land, borgare i Wisby dels sjelfva äro boende och hafva jord fast egendom, dels ock genom kommissionärer på stället idka saluoch upköpshandel. Stalsmannanäringarnas närvar, tillstånd uttalar behofvet af penningetillgångar inom orten: hvarförutan de icke kunna tillegna sig de fördelar, dem tidens upfinningar i mekanisk, teknisk eller i allmänhet vetenskaplig väg erbjuda. Håg och företagsam kraft fattas åtminstone icke hos dessa yrkens idkare. Binäringar, som nu alldeles fattas hos allmogen, fabriksanläggningar, hvartill rudimaterie!4 finnas i mängd, skogsprodukternas förbättrande, idkandet af storfiske på fiskrika bankar i hafvet omkring ön, m. fl. dylika näringsförelag skulle upstå om förlagskapitaler vore att tillgå. Utan att här inlåta mig i detaljer om olika näringars utsigter, hyser jag den fasta öfvertygelse alt befintligheten af eli lånekontor frän Riksbanken med kassakreditivs rättighet i Wisby skall framkalla i industrioch näringsväg sådana associationer och företag på Gottland, som förmånligt skola återverka på Riksbankens rörelse, jemte det de skola gagna Sverige i nationalekonomiska afseenden. Det vill också icke låta förneka sig, att inom en nation, hvars flera provinser redan tillegnat sig bankinrättningar och deraf draga synbara fördelar i många industriens riktningar, den provins åter, som saknar sådan, skall jemförelsevis stadna för långt bakefter, hvilket åter för samhället i det hela icke kan vara nyttigt, och således icke eller bör vara 11. St. likgiltigt. Gottlänningarue anlita Riksbankodiskonten årligen till ett belopp af omkring 100,000 r:dr, samt Handelsoch Närings-diskonten till omkring 20,000 r:dr.
Just.cancelleren har, under förbehåll att framdeles få anmäla behofvet af ytterligare tillökning, i und. föreslagit, att antalet af ordin, revisions-secret. måtte bestämmas till sju, prot.secreterarne till sex, cancellister sju och copister sju, samt två registratorer. Enligt nåd. bref d. 22 Juli i835, blef likväl, i enlighet med den af R. St. bifallna propos. i ämnet, ordin, staten bestämd : för Justitioe-revisionen till 6 Revisions-secreterare, 4 Protoeolls-secreterare, Den i Maj e. ra. 55 6 Cancellister, 6 Copisler, 2 Registratorer, 3 Vaktmästare; samt för Just. canceller s-expeditionen till i Secreterare, i Registrator och canceliist, i Copist, i Vaktmästare. Emedlertid, uppå Just.cancellerens och Nedre Revisionens särskilda anmälan om svårigheten att med nämnda antal tjenstemän bestrida ärendenas’ behöriga handläggning, särdeles i anseende tillden betydliga balance, som förefanns, täcktes K. M. derutöfver förordna 2 extra föredragande lor 2 s. k. balance-rotlar, äfvensom 2 prot.förande, så att antalet af effectivt tjenstgörande, i och för just.ärendenas handläggning, var, utom registratorerne, 8 föredragande, 6 prot.secreterare, 8 cancellister, 8 copisler, eller, utöfver ordinarie staten, 8 tjenstemän, hvilka erhöllo ringa eller ingen ersättning för deras tjenstgöring, och då, under de följande åren, målens antal ingalunda minskats, samt, sedan Högsta Domstolen, under höstoch vintermånaderna, äfven haft eftermiddags-session en dag i hvarje vecka, föredragn:s-arbetct blifvit ytterligare ökadt, har naturligtvis någon minskning i antalet af tjenstgörande ej -kunnat äga rum. För att bedomina, huruvida tjenstgöringeu kan vederbörligen bestridas med det antal embetsoell tjenstemän, hvilka nu äro i stat upptagna, erfordras en närmare kännedom om beskaffenheten af denna tjenstgöring.
Likaledes gälla dessa lagförändringar före 1848 urs utgång i de fall, du vad under Hofrätt dessförinnan äger runi, såsom i andra punkten här ofvan sagdt är; och iaktta ges härvid, att de mål, hvilka oafgjorda öfverlemnas från Kämnersrätt till Rådstufvurätt, eller från Lagmansrätt till Hofrätt, böra anses och behandlas, de förra, såsom voro de till Råulstuf vurätten omedelbarligen instämda, och de sednare, såsom hade de genom vad kommit frun Häradsrätt till Hofrätten; dock att verkställighet å Häradsrätts beslut i sistnämnde mål ej må äskås; men för alla före den 1 Januari 18 4f) från Kämnersrätt till Rådstufvurätt, eller inom laga lid efter 1848 års Lagmansting frun Lagmansrätt till Hofrätt vädjade mål, skola hitintills gällande föreskrifter, i afseende på vads fullföljande och målens behandling i Rådstufvurätt och Hofrätt, oförändrade tjena lill efterrättelse.'’ I sammanhang nied detta Lagförslag och under förutsättning, aLt det O O O D 7 Lunde vinna Rikets Höglofl.
Det är i öfwerensstämmelse med desie tänkesätt, som Bonde-Ständet härigenom afsäger sig den uteslutande besittningsrätt af Bergsmanshemman, som Ständer hittills innehaft, sä at det hädanefter mä wara hwar och en obetagit, at sädane Hemman förwärfwa, utan at likwäl rubbning mä ske i Jordens natur efter nu gällande Lagar, eller förr än den öfriga privilegierade Jorden blifwit försatt i lika natur med Allmogens innehafwande Skattehemman; äfwensom at Bonde-Ständet likaledes til nästa Riksdag ätager sig Bewillning för de Säterier, Rä- och Rörs, Insockne och Frälsehemman samt all annan frän Bewillning befriad jord, som för närwarande i Bonde-Ständets ägo finnes, eller af desi Ledamöter framdeles förwärfwas, och för öfrigt ^vilkorligt instämmer i de förbehäll, som de öfrige respective Ständen wid deras eftergifter af fri - och rättigheter behagat fästa; smickrande sig Bonde-Ständet at desi respective Med-Ständer uti detta friwilliga offer af de enda uteslutande rättigheter Bonde-Ständet innehar, lära finna et ojäfaktigt bewis pä Ständets böjelse för rättwisa och öfvertygelse derom, at Fäderneslandets trefnad och lugn endast genom en lika fördelning af rättigheter och skyldigheter Medborgare emellan kan winnås och för framtiden belästas. Ut supra. Lx xrotocollo, §. L. IräAäräll." Äfwen uplästcs följande: Utdrag af Protocollet, hältet utr Borgare-Ständets Plenum wid Riksdagen i Stockholm den 26 Julli >809. S. D. At Borgare - Ständer denne dag til Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärsoch Oeconomiä - Utskott remitterat ett af Herr Vice Borgmästaren illeA^rotll ingifwit Memorial, angäende Skjutslegans förhöjning i Städerne til Tjugufyra Skill.
Men nu blef barnet rasande. »Inte ha det otätta på – Berta vill tänna sannen.» Och så borrade hon sig ånyo ned i sin sandhög. Pigan stod rådvill med strumpan i handen och mumlade något om »olidligt bortskämda ungar. I detsamma svängde en liten öppen vagn in på gården. En herre hoppade raskt ur och hjelpte sedan damen ned. Han var en stor blond karl med breda axlar och högburet hufvud. Och der låg något godsint, glädtigt i ögonen och kring munnen. Hon var liten och temligen fet – något som framträdde ännu synligare genom den ljusa mantiljen. Ögonen, som tittade fram under kapotthatten, voro ovanligt skarpa och blixtrande, och hennes rörelser voro mycket lifliga. Hon gick rakt fram till den lilla flickan. »Se här är nu ändtligen mamma igen hos sin lilla Berta» sade hon med ömt jollrande röst och böjde sig ned öfver barnet. Derpå skarpt: »Men Gud bevare oss väl så hon ser ut! Hur kan Anna låta henne hållas på det viset?» »Jesses, frun hon –» Barnet hade kastat sig öfver modern och klängde sig nu uppåt henne hållande fast i klädningen med både sina små smutsiga händer. »Berta vill inte bli fattad – fy, tant vann!» Hon ryste lätt och dolde hufvudet mellan vecken af moderns vida klädning. »Men hon ser ju ut som en liten gris; frun vände sig rådvill till sin man. Han tog upp den lilla i sina armar och kysste hennes smutsiga ansigte; lyfte henne högt upp i luften, så att de bara fötterna sprattlade öfver hans hufvud. »Åh, Herre Gud, Emmy, låt bara flickan hållas. – Man skall aldrig tvinga barn.» Denna scen var egentligen det enda rigtigt klara minne Berta hade från de tre första åren af sitt lif. Hon kunde icke begripa hvarför – den var ju icke alls på något sätt märkvärdig – men hon kom bara så tydligt ihåg det alltsammans. För öfrigt mindes hon endast – och det berättade de också för henne – att hon som mycket liten alltid var så ytterst ängslig och kinkig af sig. Och så envis – hon grät i timtal.
Ulltuna Xung8ladugärd uppläta8 en 8törre egor^nid, 8n 8vm förut varit jfragg8att, oeb till8ammai>8 utgörande 8ex tnuneland tjuguätta oed ett fjerdedel8 liappeland, clel8 äng8-, del8 1>et68-,oed dagma,Ii, dvillien Ilo8pitalet 8liulle ega inbägna oelr degagna antingen fritt eller emot nägon lindrig ärlig afgift till bög8t 8ex liappar 8panmäl, däl kten räg oed dälften liorn, elter mai Iiegäng8pri8, tor Lng8marlren, l^ra liappar för tiagmarlien oelr tvä kajsar lör den det deraf, 8om enda8t vöre 8auddaeli6; 8ä dar 8eralimer-0i dsn8-6illet ytterligare, uti underdånig 8lirikvel8safdeu 2^, nä8tlidne December, andragit: att, för uppkpllande af Diliet8 8täuder8 yttrade öN8lian oed I^ongb Naj:t8 biadiga befallning om inrättandet ak (lentra1-llo8pital, bvartill IIp8ala, i an8eende till läget oeb liera köreliomna ow8tändigbeter, vore ett ibland de me8t pg88ande 8tällen, nödigt är att dei'8täde8 ega tillräeliligt utrymme för !>08pital8-bjonsn8 curativa bebandling, dera8 vistande oed lämpliga 8^88el8ättande i fria lukten, när väderlek oed är8tid 8ädant medgifva; ocd bvilliet, elter bvad erkarenbeten vi8at, till de 8inne88j!ilia8 förbättring i dukvud8alilig mätto bidrager; att till den curativa bedandlingen älven börer, att bo8pital8-bjon6n böra ät8liilja8 till lion oeb olilia grader af van8innigbet, i följd bvarak 8törre utrymme erkordra8, äu elje8t vore nödigt, ätve!>8om oeb dä 8^88el8ättningen i kria lukten liomme att be8tä i odling8- oell gräfningrairbeten, jemte anläggning oeb värd ak trädgärdroed plantering8land, loealen ej borde vara alltför inaliränlit.