Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi böra icke befara, med den erfarenhet vi äga om armeens befals outtiöllliga nit, att ej detta befäl skall verka till det mål, som med anslaget afses. Mig synes, att om Ständerne afslå denna summa, vore det otacksamt emot detta befäl; man vet hvilka svårigheter det har att strida -ernod, för att göra hvad de böra göra, och man skall kanske en dag bittert ångra ett sådant beslut. Jag tillstyrker att R. o. Ad. ville instämma i PresteStts beslut. Den 20 Mari e. ra. II. Ex. Hr Gr. Lciw en h je 1 m : Frågan om 3i,ooor:dr b:co till exercis-compagnier är i penningeväg ovigtig för ett statsverk, så bemedladt som vårt nu är. Men denna fråga är af stor vigt för vårt sjelfförsvar. Vår indelta arme'e, för hvilken vi hafva att tacka en af våra störste Konungar, är en skön, vis och fosterländsk inrättning, af hvilkens make intet annat land kati berömma sig. För att vara en ibland de yppersta i Europa, fattas denna aimee endast det, hvars ägande ieke beror af henne, nemi. tillräcklig öfningstid. Medelst beväringslagen har denna annee äfven blifvit manstark. Men sifferstyrkan förslog aldrig. Ingenstädes, der beväring förefinnes, är denna sanning så alldeles förbisedd som hos oss. För den som vet huru svaga obildade massor äro i fält, är vår beväring en pur militärisk illusion, så länge den icke fått en tillräcklig och öfvad infattning; ty att åt denna massa gifva den bildning,som gördén fullständiga soldaten, dertill förslå aldrig vårt statsverks tillgångar. Således är denna frågan om exercis-compagnier äfven en fråga huruvida vår beväring skall upphöra att vara en illusion. Men äfven för dem, som icke betrakta saken militäriskt, — för dem nemi., hvilka organisera armeer för fredstiden , mäste exercis-companiers bekostande äga ett värde.
Den uppräknar nemligen (§ 21) i 17 särskildta momenter en mängd fall, i hvilka husbonden eger att ”uden opsigelse strax afskedige” tjenstehjon såsom i. ex. då det tillåter sig handgripligheter eller grofva förnärmande yttranden emot husbonden, eller dennes familj; då det nekar att lyda husbonden eiler visar fortfarande försumlighet, ”skjödeslöshed” i uppfyllandet af sina skyldigheter; då det förleder husets barn till dåliga handlingar eller genom vårdslöshet utsätter dem för fara; då det misshandlar kreatur; då det af ondska skadar husbondens egendom; då det visar ”ovårdsainhet” med eld; då det llere gånger är öfverlasladt af starka drycker; då det icke sämjes med medtjenare utan stör freden och ordningen i huset m. ro., hvilka föreskrifter blott behöfva angilvas för alt ådagalägga nödvändigheten af en sådan rätt för husbonde. Huruvida tjenares ställning på så sätt förbättras eller huruvida ens med nu gällande stadganden angående skyldighet alt hafva laga försvar, samt angående försvarslösa personers behandling, ett billigt afseende på de tjenande klassernas väl medgifver sådant entledigande af tjenstehjon, torde likväl kunna ifrågasättas. Men i allt fall torde del böra medgifvas att då saken hittills varit annorlunda hos oss uppfattad; dä lagstiftaren, vid ordnandet af ifrågaställde förhållanden, utgått från helt andra, än strängt juridiska åsigler; då denna uppfattning ömisskänneligen genomgår gällande tjenstehjonsstadga och andra dermed i samband slående författningar — så kan nu .påyrkade förändringen ej ega rum eller husbondes oftanämnde rätt borttagas, utan en samtidig förändring af alla de stadganden, som hvila på samma grund, som denna rätt.
331 dre genom de i högstberörde Nådiga Circulaire meddelade bestämda föreskrifter, att fängelsestraff bör ådömas för mindre förseelser af manskapet, derest icke tillfälle saknas att sådant straff verkställa, än jemväl derigenom, att, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga föreskrift i Circulaire-Bref till samtlige Regements Cheferne, noggranna uppgifter om och för hvilka förseelser prygelstraff inom de serskilda Piegementena ega rum, till E. K. M. höra ingifvas. Deremot hafva Rikets Ständer funnit det vara af nöden, att använ. dandet af ifrågavarande, svåra och kränkande, straff, såsom extra judiciel bestraffning, i möjligaste måtto inskränkes, hvilket mål, efter Rikets Ständers förmenande, lämpligast skulle vinnas derigenom, att bestraffning med prygel ej finge extra judicialiter åläggas, med mindre den felaktige förut, efter föregångna varningsgrader och lindrigare bestraffningar, blifvit nedflyttad uti en så kallad slraff-class; och då Rikets Ständer äro öfvertygade, att de reglementariska föreskrifter, sorn erfordras för tillämpning af denna grundsats, hvilken bör kunna, oberoende af de förväntade nya Krigslagarne, genomföras, lämpligast och säkrast öfverlemnas till E. K. M., såsom krigsmagtens högste Befälhafvare, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes i Nåder vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom användandet af prygelslraffet, såsom extra judiciel bestraffning inom den värfva-, de och indelta arméen, i möjligaste måtto inskränkes. I sammanhang härmed hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet å de skiljaktigheter, som, vid jemnförelse emellan 1798 års krigsartiklar och de, såsom undantag derifrån, dels uti Kongl.
Till Riksdagsman mä ej i nägot Ständ godkännas en person, joni icke fyllt 25 ärs alder; ej den, som, fastän äldre, stär under förmynderskap; ej den, som efter ingifwen Cessionsansökning och utfärdadt Proclama icke blifwit frän sine Borgenärers kraf genom laga Dom befriad; icke eller den, hwilken laga krastwnnnen Dom förklarat owärdig medborgerligt förtroende och att föra andras talan, eller den eljest nägot nesligt straff blifwit ädömdt. Personer af nägon annan främmande lära, än den Reformerta, kunna ej wara Riksdagsmän; men walrätt mä äfwen andra Christna Trosförwandter ej sörwägras. 8 19. Förmenar nägon wäljande eller som under omröstning kommit, olaglighcter tvid ett Riksdags - Bilaga till Mern. 109 mannaival wara begängne, och will deröfwer klagomål anföra, aske dä af Domhafwanden behörigt Protoeolls-Utdrag, hwilket sist inom nästa dags förlopp bör till klaganden utlemnas. Den klagande, om han är af Borgareeller Bonde-Ständet, ingifwc inom ätta dagar derefter sine beswär till Landshöfdinge-Embetet, som genast infordre wedcrbörandes förklaring inom den för hwarje ort brukliga och möjligen kortaste tid, och meddelc efter förklaringens inhändigandc genast, eller sist inom nasta dags utgäng, sitt Utslag i mälet. Den med Landshöfdingens Utslag nristnöjde äge att ätta dagar efter deraf erhällcn del till Landshöfdingen inlemna sine beswär, ställde till Konungen, för att i Dest Högsta Domstol skyndsamt upptagas och afgöras; och äligge Landshöfdingen att deste beswär och tillhörande handlingar, jemte egen förklaring, med först afgäende post öfwersända.
Förhållandeit inträffar naturligtvis i än högre grad, i afseende å anvisningen på kommande bankovänst; en anvisning, som, i och för sig sjelf betraktad, är destomera äfventyrlig och oriktig, som man derigenom tillintetgör, åtminstone till en del, möjligheten för kömmande riksdags Banko-Utskott att bestämma, huruvida den emellan nu pågående och nästinfaliande riksdag inflytande bankovinst må vara för bankens konsoliderande behöflig. Ett stadgande, innefattande ett sådant åliggande för Banko-Utskottet, har på goda skäl intagits i nu gällande instruktion för Utskottet. Det var intaget i den instruktion, som uppgjordes vid 1844—1845 årens riksdag, och blifyer det sannolikt äfven vid den nuvarande. Men i de hänseenden, här ofvan blifvit anmärkte, ligger dock icke största vådan af förslaget. Den visar sig först fullständigt vid en blick på framtiden. Förslagets försvarare hafva angifvit, att med nu anvisade tillgångar skall en eller annan bankjiå försök etableras. Af de resultater, som intill nästa riksdag visa sig, vill man decidera, huruvida systemet bör fortsättas och utvidgas. Efter min öfvertygelse skall endast ett resultat intill nästa riksdag hafva erhållits, det nemligen att denna nya lånetillgång, likasom hvarje annan, som yppas, blifver med begärlighet omfattad och begagnad. Något annat kan under den korta tiden ej hinna ådagaläggas, åtminstone icke något missgynnande, ty först då indragning kommer i fråga, uppstår tanken derpå, att lättheten till låns erhållande kan blifva för stor inom ett land såsom vårt, der man är snabb, att icke säga lättsinnig, i industriella beräkningar, och der få torde finnas, som erkänna, att industrien säkrast utvecklas med de kapitaler, som den sjelf bildat. Man skall alltså vid början af nästa riks - 32 Banko-Utskottets Betänkande, N:o 43. dag endast få höra belåtenhet med de nya låne-inrättningarne.
Prot. 1862 & 1863. 8 Sami 6 Hält. 1 2 Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottels Betänkande JVi 18. af berörda underdåniga skrifvelse förklarat, att, med afseende å kavalleriets ringa styrka i förhållande till de öfriga vapnen, Rikets Ständers omförinälda anhållan icke kunde bifallas; och denna utgång af saken i förening med den omständigheten, att i allt fall icke förr, än tiden för de afslutade hästvakans-kontrakten vid redan afsutna rusthållsregementen tilländalupit, lämpligen kunde tagas i öfvervägande, om någon, och i sådant fall hvilken af de berustade orterna företrädesvis kunde vara i behof att, genom befrielse från rustningsbesväret in natura, komma i åtnjutande af lindring, har, då ämnet vid flera efterföljande riksdagar å nyo blifvit väckt, af de Utskott, som frågan till behandling förehaft, åberopats såsom skäl för det yttrande, att förslaget »för det närvarande» ej borde till någon åtgärd föranleda; hvarvid ock Rikets Ständer låtit bero. Vid innevarande riksdag har Riksdagsfullmägtigen Daniel Danielsson från Jönköpings län genom afgifven motion, uti hvilken August Pettersson, J. Ericson och Johannes Andersson från samma län, jemte C. J. Svensén från Calmar län instämt, å nyo fästat uppmärksamheten å ämnets vigt för provinsen och med åberopande af de flera skäl, som tillförene vore anförda och allmänt blifvit erkända, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t anhålla, att Smålands Husar-regemente måtte, i likhet med den redan af sutna delen eller Grenad ier-bataljo nen, få afsitta och förändras till infanteri, samt att Kongl. Maj:t i följd deraf täcktes vidtaga den reglering, som för de rustande och fäderneslandet kan vara lämplig och billig.
I städene, med undantag af Stockholm, åligger det Magistraterne att, inom sex veckor från det Domen eller Utslaget af dem emottages, i afseende å utmätning samt lösörens försäljande och redovisning af köpeskillingen derföre, fullgöra hvad i förra momentet är för Kronofogde föreskrifva, ' ' 3:o. Lag-Ut skot tets Betänkande, N.-o 52. 05 3:o. Är fast egendom utmätt, då skall, med iakttagande deraf, att första auctsonen om egendomen å landet ligger, minst två månader före auctionsförrätiningen, men om den är i stad bela gern, minst en månad förut, på redan stadgadt satt, kungöres, och att i öfrigt förfares enligt första och undra punkterna i Kongl. Förordningen den 18 December 182J, angående verkställigheten af anctioner å utmätt fast egendom, det åligga vederbörande under-executor er, att foga nödige anstalter till försäljningen, så skyndsamt, att, der mer än en auction blifver af nöden, äfven andra auctionen må kunna försiggå, inom sex månader å landet samt fyra månader i stad, räknade från det domen eller utslaget till Kronofogden eller Magistraten i omförmätde ändamål afemnås; och besörje de, att hvad af köpeskillingen borgenär tillkommer, hålles honom tillhanda, sist fjorton dagar efter köpeskillingens förfallotid, hvilken ej, utan vederbörandes samtycke, må utställas längre fram än en månad efter försäljningsdagen. 4:o. Försummar Magistrat eller Kronofogde något af hvad nu föreskrifva är, och kan ej visa, att borgenär lemnat anstånd med betalningen, eller att, oaktadt vidtagne laglige åtgärder till utmätning och försäljning samt köpeskillingens bedrifvande, sådane hinder dervid mött, som af Magistraten eller Kronofogden ej förekommas kunnat, svare då för det, hvarföre utmätning söht är, och vare Konungens Befallningshafvande skyldig, att emot Magistraten eller Kronofogden lemna borgenär skyndsam handräckning.
Skola Finlands invånare blifva satta i samma förhållande som öfriga trafikerande, så mäste följaktligen tolagsafgiften för dem fördubblas. På dessa skäl, och icke på de grunder Hr Dalman anfört, anhåller jag, att denna punkt måtte afslås. Hvad betänk, i öfrigt innehåller, tillstyrker jag på det högsta. Jag tror, att ämnet fordrar en undersökning, äfvensom jag tror, att denna undersökning skall ådagalägga, att tolagen omöjligen kan, såsom man förställt sig, försvinna, och att den fördel, man trott städerna derigenom åtnjuta, icke är så stor, som man beräknat den. Jag har haft Den 8 December. tillfälle aft förut i detta ämne vidlyftigt yttra mig, och anser, att jag genom ett utförligare anförande onödigtvis skulle upptaga It. o. Ad:s tid. Jag önskade, att betänk, måtte bifallas med den förändring, jag tillstyrkt, och anhåller derföre om återremiss. Hr Dalman: Frih. Sprengtporten yttrande är ett nvlt Levis på den satsen, att man kan utgå från samma premisser och likväl stadna i olika resultat. Jag har yttrat, att jag icke tror det vara möjligt alt vid denna riksdag tillvägabringa ett sådant beslut, hvarigenom R. St. skulle förklara tolagen vara bevilln.; men just derföre har jag icke velat, att R. St. genom någon tankeyttring skulle medgifva, att tolagen ej är af bevillnrsnatur. Då Utsk. ansett en undersökning böra föregå detta bestämmande, tror jag också, att omdömet öfver denna del af frågan bör uppskjutas, intilldess den föreslagna undersökningen blifvit verkställd. Min öfvertygelse är visserligen, att de undersökningar, som blifvit lill R. St. öfverlemnade och af åtskilliga motionärer framställda, äro tillräckliga för alt stadga en opinion i denna fråga; men då Utsk. yttrat en annan tanke, och åtskilliga af R. o. Ad:s ledamöter instämt i Utsk:s mening, har jag uppgifvit allt hopp att nu komma till det resultat, jag önskar. Men hvad jag omöjligen kan frångå att yrka, är, det R. St. hos K. M. i und. anhålla, att K.
och tjänstgör i Indien - om hennes mor vet man i början ingenting, det hvilar något mystiskt öfver hennes tillvaro, ja, man vet knappast, om hon lefver eller ar död. Den lilla Evangeline är i sanning ett underbarn, ett sådant, som endast den engelska barnbokslitteraturen kan producera. Då hon en gång far se, huru en kattunge misshandlas af byns pojkar håller hon, 7-åringen,. ett tal till dem, hvari hon bland annat säger: s Jag har varit så stolt öfver hur duktiga pojkar ni varit och tycker oin att berätta det för alla fraiillingnr, men nu skäms jag för er ». Hon iir också sin farfars adjunkt och läser om söndagarna med de minsta skolbarnen, och hos de sjuka kan hon sitta en hel dag och lasa högt ur biblen. Afven på andra omrfiden är hon mycket försigkominen; på sin lilla pony rider hon ensam omlcring långa vagar för att afläggn besök hos grannarna. Hennes iitveckling är dock mycket ojämn; d % det en gfing talas om en galilmal elak herre, kapten Ransom, som bor i hennes henitralit, frågar hon på fullt aIlva.r, om han är en trollkarl, om han hm stora betar och .grönt hår, och om han äter upp swå barn. D&amp; hon sedermera besöker kaptenen, kallar hon honom » Ers majestät)), fortfarande i den tron, att ban är en trollkarl. - I Lnvender uppenbarar sig plötsligt en ting och vacker dam, frii Smith, som aafskydde barn i allm %nhet ». De barn hon förut träffat hade vari.t » utstyrde srnh apor, miniatyrbilder af sina föräldrar », men den lilla Evailgeline vinner hennes h jiii-ta, liksom hon f öriit vunnit » trollkarlens~. Kaptenen från Indien koinmer helii och fru Siiiith befinnes vara hans hustru och Evangelines mor. » Trolllrarlen » har på något sätt varit inblandad i konflikten mellan Evangelines far och mor - p&amp; hvilket siitt blir aldrig 15lrtigt klart. Efter många svå- righeter och obegripligheter slutar alltsammans väl. Troligen har förf.
— Nto 824. otn ändring i stadgandet angående Credit-ttpplaget. XXL 25o. — Nto 325. angående en friare assigneringsrätt emellan enskilde personer. XXL 25o. — Nto 326. angående flere till löneregleringen vid Rikets ElementarLäroverk hörande frågor. XXL 323. — Nto 327. angående af KammarRättsRådet S. Lindberg och Häradsskrifvare!! A. Halldin sokt eftergift af dem ålagd betalningsskyldighet för förre Kronofogden J. fl. Hofling* uppbörds-brist. XXL 323. — Nto 328. rörande uppsigten och controllen öfver vården af Götha CanalVerk. XXL 323. —- Nio 32g. angående en uppkommande brist i StatsVerkels tillgångar för år i835, genom Rikets Ständers beräkning af Tulloch Bränvins-inkomsterne. XXII. 22. — Nto 33o. angående förändrade föreskrifter i afseende på jernbelåningen i Stockholm och Götheborg. XXII. 100. — Nio 331. angående StatsVerkels inkomster för år 1835 och följande år, intill dess den vid nästa Riksdag skeende StatsReglering blifver gällande. XXII. io5. — Nto 33a. angående medels anvisande å 8tde HufvudTi >2 \ »' • . ( 9° ) teln för ArbetsCompagniens på Kungsholmen användande vid fästningsbyggnads-arbetet i Carlskrona. XXIL io5. Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers: N:o 333. med förtydligande af Rikets Ständers underd.
Om, som väl är riktigt, man tili den i Riket cirkulerande sedelstocken måste beräkna icke blott Bankens egna sedlar, utan jemväl Privat-bankernes och Riksgälds-Kontorets sedlar, i fall sådane skulle komma att utgifvas, (hvilka alla uppbäras af Bankens realia) så låter sig visserligen göra, att under det Bankens egna sedlar minskas i rörelsen, ändock bibehålla den fixerade sedelstocken, derigenom att de andras mynt-represenlativer i motsvarande proportion ökas; men profiten deraf blifver icke Bankens och dess påräknade förmåga att upprätthålla sedelvärdet äfventyras i högsta grad. Med full öfvertygelse om behofvet, har jag instämt uti Utskottets förslag att förhöja det i Reglementet bestämda minimi-beloppet för metalliska kassan, till hvilket belopp Banko-fullmägtige ej ina låta den nedsjunka, utan att hafva dragit försorg derom, att den genast åter varder höjd. 4 Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29, Jag kail dock icke anse detta för tillfyllestgörande, och således icke instämma i Utskottets uttalade åsigt, att det är obehöfligt, att ens aproximativt, såsom ett föremål för Fullmägtiges omtanka, framställa och vidblifva det förhållande af 2 till 5 mellan den metalliska valutan och sedelstocken, som år 1834 vid Rikets Ständers beslut om realisationen bief bestämdt. Så mycket mindre kan jag anse iagttagandet af en sådan proportion vara <>- behöfligt för Rikets Ständers Bank, sorn detta approximativa bestämmande ej befunnits umbärligt för andra Stats-Banker uti Länder med vida lyckligare handels-förhållanden än våra; tvertom tror jag att erfarenheten hos oss redan gifvit vid handen att det vore, minst sagdt nyttigt, att lemna Bankens Fullmäglige en uppmaning dertill, att, under gynsamma konjunkturer öka valutan utöfver nämnde proportion, för att derigenom för Banken afböja uppoffringar och förluster på silfverköp, då svåra konjunkturer stunda och Bankens vexelförmåga äfventyras.
St. dagen, då de, till följe häraf äter santmanträdaP Häraf kan väl icke någon annan förnuftig mening dragas, än att R. St. skola bestämma hvilken dag år 1856 de skola sammankomma, d. v. s. att de ega rättighet alt bestämma sä väl den första som den sista dagen pä delta år. Det synes mig sålunda som hade Exped.Utsk. ingalunda varit lyckligt då del velat inträda på Const.Utsk:s gebiet, och tyda Grundlagarne. En af reservanterne inom Utsk. har ock sökt visa, att någon sådan rättighet icke tillkommer Exped.Utsk. utan att, derest betänkligheter hos någon skulle möta, huruvida man hade rättighet att utsätta någon annan dag än d. 15 Nov., sä måste ärendet först remitteras till Const.- Utsk. för att der blifva i laglig ordning utredt. Någon sådan betänklighet finnes likväl icke hos mig, enär jag anser Grundlagens ord tydliga och klara. 1 fråga åter om lämpligheten af den dag, som hör utsättas, tillhör jag deras antal, som anse d. 15 Okt. vara lämpligare än d. 15 Nov.; men icke derföre att det då är beqvämare att resa hit, ty någon obeqvämlighet få väl representanterne underkasta sig då det gäller rikets gagn, utan jag anser denna dag lämpligast derföre att man kan fä anledn. att hoppas ett tidigare slut på våra Riksdagar, serdeles om motionstiden derjemte inskränkes till 14 dagar. Då kunde Riksdagen redan d. 15 Nov. vara i full verksamhet, och man kunde hoppas alt till d. 1 Juni få se ett slut på Riksdagen. Ett sådant förhållande tror jag skulle vara mycket gagneligt för Riket och isynnerhet för Riddarhuset, hvilket, såsom en hvar vet, vid denna tid är så glest besatt, att der understundom icke finnes 20 ledamöter. För min del instämmer jag således uti och antager den inbjudning, som ifrån BondeSt. inkommit. Hr Bergenstråle, Claes:
Tager man nu i betraktande fördelen från statsekonomisk synpunkt, så är det tydligt och klart, att en stor skilnad är emellan en arrendator och en sjelfegare; den förre måste alltid eftersträfva den största brukningsinkomst han kan erhålla, och de sista arrendeåren kan han icke göra någon större förbättring på sitt åkerbruk, emedan följden skulle blifva ett ökadt arrende för kommande arrendetid, och han skulle då komma att årligen plikta för sina nedlagda mödor och kostnader. Deremot den sednare, som har eganderätt till sitt hemman, kan mycket bättre följa med nyare tidens fordringar att nedlägga kostnader och arbete till försköning och förbättring af sin egendom, emedan han vet, att, om han icke sjelf kan skörda frukterna deraf, så skall den alltid tillfalla hans barn eller arfvingar; och då vi nu se att öfverallt i hela den civiliserade verlden, ja till och med i Ryssland, det har tillåtits bönderna att köpa sig fria från herraväldet, hvarföre skulle det icke då tillåtas dessa arbetssamma bönder i Skåne att friköpa sina hemman till skatte, likasom det tillåtits deras vederlikar på likadana hemman för hundrade år sedan. Det synes äfven vara en fördel för kyrkorna, att i dessa tider, då arrenden äro temligen höga, sälja hemmanen till skatte; flera års arrenden, på en gång inbetalda, skulle bilda en fond, som skulle vara mycket lättare att förvalta, än att hafva tillsyn öfver hemmanen, som ligga spridda omkring i hela provinsen och vid hvarje nytt arrende låta uppmäta och omtaxera egendomen. De många syner, som skola verkställas, äro äfven starka åderlåtningar på kyrkornas kassor. På grund häraf våga undertecknade från Lunds stift vördsamt föreslå: att Rikets Ständer ville för sin del besluta, och hos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, att alla inom Lunds stift varande domkyrkooch kyrkohemman samt lägenheter måtte af åboerne få till skatte lö - 174 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 118. sas på de vilkor, Kongl. Maj:t och Rikets Ständer finna för godt bestämma. Om remiss häraf till Stats-Utskottet anhålles. Stockholm den 11 November 1865.