Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Man måste varsamt bereda henne derpå, hon är ej af dem, som lugnt kunna bära sådana olyckor.” ”Jag reser genast efter henne,” sade Ferdinand ifrigt och gjorde sig beredd till färden. ”O min arma Elisabeth, måtte jag skonsamt kunna meddela dig denna underrättelse.” Han afreste. Huru han fann Elisabeth, känner läsaren redan. Modrens förtviflan. ”Tro ej glädjen! O jag såg ett tjell Der han bott från morgon intill qväll: Tro ej den! Han ilar innan kort Bort, bort.” ~Böttiger.~ Stumma tillryggalade Elisabeth och Ferdinand vägen mellan K... och staden. Ofta var han i begrepp att för henne i skonsamma och milda ord tillkännagifva hvad hon hade att förvänta sig vid sin hemkomst, men alltid studsade han tillbaka, då han ville bryta den djupa tystnad, som herrskade emellan dem. Han beslöt att vänta, tills Elisabeth sjelf skulle bryta den, men hon satt stum och, som det tycktes, död för allt, vid hans sida. De nalkades snabbt allt närmare hemmet; redan åkte de in i staden. Nu gick det ej längre an att tiga. ”Elisabeth,” sade Ferdinand mildt och sorgligt, ”jag måste bereda dig på en stor förlust. Du finner ej allt och alla, som du lemnade för några timmar sedan.” Elisabeth satt tyst och orörlig. Hon tycktes icke hört eller fattat hans ord. ”Två af de dina hafva blifvit kallade bort af Honom, som är herre öfver lifvet och döden. Måtte du med den undergifvenhet, som höfves en christen, bära detta svåra slag, och påminna dig, att det ej är för alltid vi skiljas här, utan blott för några få ögonblick och att om vi hoppas och tro på vår helige religionsstiftare, så bli vi sluteligen alla förenade i en salig fröjd.” Ferdinand tystnade. Han härledde Elisabeths orörlighet från sorgen, som gripit hennes hjerta; men då de anlände till hennes hem såg han tydligt, att hon ej ens gifvit akt på hans ord, ty i det hon lemnade slädan sade hon hastigt, liksom återväckt till besinning: ”Sade du ej mig något om mina barn? Hvad är det med dem?”
Jag ber att i allo få förena mig med Iir Lefrén; han har efter min öfvertygelse redan så fullständigt vederlagt de emot den K. proposm i förevar, fall gjorde anmärkmr, att jag endast behöfver tillägga några ord i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, efter det Hr Lefrén hade ordet. Hr von Hartmansdorff anser den l:sta punkten uti det föreslagna tillägget till 6 §:n lleg.F. vara öfverflödig, emedan det deruti befintliga stadgande, enligt hans förmenande, skulle falla af sig sjelft. Jag hade knappast väntat mig detta från ett håll, derifrån man i förmiddags hörde yrkas på detaljbestämmelser. Den nu ifrågavar. är dock en ganska vigtig bestämmelse, som väl förtjenar sitt rum i grundlagen. Omdömet, att det faller af sig sjelf, torde nog mycket bero på hvars och ens subjektiva tycke för att gälla mycket. I afseende på den sednare delen af förberörde 6 § har samme värde talare förmenat, att man ville återgå till det fordna förhållandet i afseende på rådgifvarebefattningen i kommandomål, d. v. s. skilja de rent militära från de civila ärendena under de båda krigsdepart:n. För min del måste jag likväl bestrida en sådan tolkning af ifrågavar. grundlagsförslag. Jag tror att man i allmänhet allt för väl insett olägenheterne af det i delta afseende före 1840 existerande förhållande för att vilja dertill återkomma. Man har endast velat förekomma att alla de ärenden, som röra arméen eller flottan, icke måtte, genom depart:s-chefs inträffande förfall, kunna komma att helt och hållet ligga nere. Man har sagt att man till föredragande då borde taga någon inom konseljen, för hvilken orsaks skull en af de konsultativa statsråden borde vara militär. Men jag hemställer till 1) e n 19 Januari e. m. 177 till Eder, mine Hrr! huruvida det vore rätt och lämpligt att Konungen vid besättandet alett konsultativt stals-råds-embete hade afseende pä något annat än att dertill utse den skickligaste, sorn dä vore att tillgå.
Till Riksens Ständer liar Kongl. Majit uti Kådig Proposition den q g November förlidet år framställt hurusom, da i sednare tider klyfningar af stora Pastorater uti åtskilliga orter af Riket funnits nödvändiga, dels i anseende till en ökad folkmängd, dels ock för deras vidsträkta läge, Inbyggarne i de af sådan anledning inrättade nya Pastorater och i flera, serdeles uti norra orterna, utaf Nybyggen eller uti aflägsna delar af de mest vidsträckta Pastorater tillkomna Kapell-lag väl sökt förse Presterskapet derstädes med den för dess bärgning nödvändiga inkomst samt anskaffat Hemman och Lägenheter tjenliga till Kostallen för de nya Kyrkoherdar och Kapellaner, men vid denna berömvärda omsorg icke egt tillgång på andra Lägenheter, än sådana, hvilka genom den skatt, de utgöra, och de allmänna skyldigheter, dem enligt Förfaltningarne åligga, lemna Presterskapet i saknad af en betydlig del utaf de förmåner, som äro tillagde de af ålder till Prest-Boställen anslagna Hemman. Vid detta förhållande, och sedan Kongl. Majä, på inkomna underdåniga ansökningar, tillagt Kyrkoherde-Bostället i Degerforss samt Kapellans Bostället i Norrsjö By af Skellefteå Socken och Vesterbottens Län Prestbolsfriheter i allmänhet, dock med undantag af Tionden och. loo Underdåniga Skrif velter. Kronans Ordinarie Räntor samt af Ordinarie Roteringen, som borde dervid förblifva intill dess tillfälle yppade sig att utan olägenhet förflytta den på oroterade Hemman och i stället pålägga Prestgårdarne extra Rotering, har Kongl. Majit, som af Regeringsformen, serdeles stadgandet i dess 64 och 65 §§, funnit sig hindrad att vidare utsträcka sin omvårdnad för dessa nyttiga inrättningar, till Riksens Ständer föreslagit om icke så val de nyssnämnda nya Boställen i Degerforss och Norrsjö, som ock alla hädanefter möjligen blifvande nya Kyrkoherdeoch Kapellans-boj, maga förunnas enahanda friheter och förmåner, sorn de af ålder varande dylika Boställen enligt pörfattningarne tillkomma.
Jag medgifwer wäl att af föreskriften det de stola tryckas ej owilkorligcn följer att det stall ste pa Statens bekostnad: men jag får också anmärka, att dä tryckningen ej kan ste pä annat sätt, blir af Lagens stadgande en följd att det mäste ste genom den sisinämde utwägen. Hwad Staten da utgifwer kan ej anses annorlunda än som en annan Riksdagskostnad, och denna är, sa wä! som alta öfriga, i följe af Lagens stadgande en allmän utgift. Herr Iliam, ksllr: Hwad Herr Lälilmnrr behagat anföra att Riksdags-Ordningen wäl förestrifwer Protocollernas tryckning, men icke pä hwars beko,knad, har i min tanka sa god grund, att jag förenar mig med honom. Deflutom Ridd. och Ad. prof. N:os5,S6. 434 Den 12 October. sedan wi nu mera äga cn Tryckfrihets-Förordning, star Let ju bu ar och en fritt att läta trycka Protocollerna om l an dtt behagar. Jag tycker altfä att Stats-bUstettet haft goda stal till sin förklaring, och förestår derföre bifall till dest betänkande. Undertecknad 8tt veidolf,?, /rx?l Oabi-Wl: Frägan i sin enkelhet synes mig wara följande: "Niksdags - Ordningen stadgar bestämt alt Riks-Ständens Prot.coller stola urgifnas af Trycket. När en Grundlag sädant stadgar, bwem stall kostnaden för deras rttgifyande träffa? Ingen Jndevidu, ingen privat Casta kan genom trägen Lag sädar t älägocs. De sem gjort stadgandet mäste naturligtwis bestrida kostnaden utaf medel l warom de kunna förordna. Riksens Ständer äga ej mer än trenne fonder att anlita: Stats-Wwkcts, Riksgälds-Contoirets och Banguens, Pä endera af detza fonder mäste crycknings-kostnaden assigneras, i fall förestriftcn om tryckningen stall äga en betydelse: ty älägaa nägon annan kostnaden till denna tryckning det kunna ej Riksens Ständer.
HULTING (som kommit in under sista repliken). Jo, DE FÖRRE. HULTING (från höger.) så sa' han bra med! Ah! nu mår man, sen man fatt sig en kask! Om jag nu bara kunde begripa hvar Janne Boman håller hus ändå! i morse. KALLE. Han HULTING. KNUT. KALLE. har seglat sin väg, och det tidigt Hvad då på? Har han också? "låt bli det", som ni säger här i Roslagen! Den seglade den nye egaren bort med i går afton redan, så det slapp nog Boman. han var ju från Rådmansö, och di ä' inte släpphändta af sig, de! KNUT. Nej, KALLE. Jaja, KNUT. Nej, Kors, på sin storbåt, vet jag. förr skulle man få skära näsan af honom, påstod han, än han lät det köpet gå tillbaka. i det, god vänner, hvar är skepparn? Tänk om han har gått och blifvit vattendykare! KNUT. KNUT DE ANDRA (nyfiket). HULTING. Jäklar Ah prat, lugna er ni! Jag vet hvar han är! Nå, hvar är han? der kommer "Handers", hans besättningskarl, och han vet det nog, han! Mäster Olof med efterspel PERSONER: Mäster OLOF (OLAUS PETRI). Mäster LARS (LARS PETRI). HANS BRASK. CONFESSOR i Strengnäs kloster. BISKOPEN i Strengnäs stift. GERDT, Boktryckare. Marsk SIGGESON. MÅRTEN, Dominikan. GÖRAN, Novicius (sedan Dominikan). VILHELM, Scholares i Strengnäs klosterskola. NILS, MARGARETA, bröderna Petri's moder. CHRISTINA. Kyrkovaktaren. Dennes hustru. Orgamästaren. Gårdsfogden. AKT I. I Strengnäs Kloster. der åt gården, bakom hvilken synes trädgården med blommande fruktträd, vinkast m. m. Midt på gården en Mariebild inrättad som solvisare. Till venster klosterkyrkans portal; framför densamma en likbår.
Men vid denna hufvudfråga måste man naturligtvis icke blott, på sätt en talare yttrat, tillse att privatbankerne blifva räddade, utan äfven se till, att man räddar R. St:s Bank, på hvilken alla de öfrige bankerne slutligen grunda sig. Jag anser det vara så mycket nödigare ali i detta fäll gå försigtigt till väga, som, enligt, de underrättelser, jag äger om Slatsbanken, ett beslut, som redan var R. Sits, emedan 3 Stånd hade det fattat, sedermera, på grund af inbjudning, blifvit af ett Stånd frångånget. Vi veta således i dessa penningefrågor aldrig hvar vi slå. Om det beslut, som Högv. PresteSt. i förevarande fråga lättat, bade varit underslälldt Utsk:s pröfning; om de olika meningarne derom hade fått uttala sig; om man hade fått se det i form af reservation eller förslag: sä hade man varit förberedd derpå. Nu får man det helt oförtänkt, och man vill likväl genast deröfver besluta. Jag erkänner gerna min oförmåga att strax! inse hvarthän stadganderne i PresteSt:s beslut kunna leda i alla dess särskilda riktningar; men hvad jag tydligen märker, är, alt de leda till en assignering på Banken utöfver den behållning, som D e ii 23 April f. m. 11 privalbankerne derstädes äga. Huru stor får denna assignering på Hanken utöfver, behållningen blifva? Det är icke sagdt; ty nian hänvisar till hvarje privatbanks grundfond och lenmar de beslutande i ovisshet. Bankens sedelstock kan icke obegränsadt ökas, ulan äfventyr för Bankens bestånd. B. St. hafva, så vidt jag vet, förklarat, alt 20 millioner sedlar må finnas utan motsvarande silfverfond. Skola flere sedlar än desse 20 millioner ulgilvas; sä mäste ju Baneofullm. derföre anskaffa silfver huru det må kunna ske. Banken lärer icke få läna silfver utrikes för mindre än 4 proc., och när då omkoslnaderne tillkomma, uppgår alltsammans ofelbart till 5 proc. Deremot skulle privatbankerna lä draga på Banken mot 2 procent.
Ehrenborgh har omnämnt tvenne medel, att ersätta den a3 H. i3 *94 Den 7 Maji f. m. så kallade tysta förmånsrätt, hvilken barnaarf ännu eger, nemligen inrättandet af Förmyndare-kamrar, och förmyndares förpligtelse, att ovilkorligen anskaffa inteckning i egen eller annor mans fasta egendom, till säkerhet för det anförtrodda förmyndaregodset. Jag inedgifver, att desse begge medel skulle kunna gifva skydd åt barn-arf, och göra serskild förmånsrätt för dem öfverflödig. Men intetdera finnes ännu, eller har ens af Lagutskottet blifvit föreslaget; och för min del vågar jag ej, att, i blott förhoppning på erhållandet af de omnämnde säkerhetsmåtten, afskaffa det, som redan finnes. Yi veta tvertom, att Lagutskottet anfört en myckenhet hinder, hvarföre inrättningen af Förmyndare-kamrar på Landet icke skulle kunna upprättas. Vi vete äfvenledes, att det icke är förmyndares skyldighet, att låta inteckna sin egen fastighet, om han har någon, eller förskaffa dylik säkerhet i annans egendom för det anförtrodda barn-arfvet; och det skulle i många fall blifva ogörligt, att uppfylla en sådan fordran, om hon gjordes. Vore det då försvarligt, att äfventyra omyndiges egendom, genom upphäfvandet af nu gällande förmånsrätt? Man har sagt, att fortfarandet af den tysta förmånsrätt, som här är i fråga, vore vådlig för allmänna crediten. Jag har ej åtnojt mig med dessa ständiga utrop om vådor, som äro med verkliga händelser obestyrkta, utan har begagnat det tillfälle jag, såsom Ledamot Den 7 Maji f. m. i BancoTJtskottet eger, att efterse hvad förluster Rikets Ständers Bank, hvilken, sora man torde medgifva mig, är i Riket den störste långifvaren mot pant af fastighet, gjort på denna så mycket klandrade tysta förmånsrätt.
Härå hafva följande tillökningar å qvarstående anslag blifvit beviljade: Till Lyshållning med flere utgifter vid Kronans Publike Hus i Hufvudstaden - 1,625: — >—■ Fångars skjuts och underhåll vid den nya regleringen härom * - 15,000: — —* Remisslage, i afseende på den beviljade större rättigheten dertill för Landt - Räntmästarne 3,000: — Mantalsskrifnings - Provisioner 4,500: — —• Förhöjning å anslaget för Spinnhusen i Landsorterne till Commerce-Collegii disposition 5>ooo: " Till Byggnader och Reparationer : uti Stockholm 30,000: i Landsorterne 15,000: — —■ — 45,000: För utvidgade eller nya Arbetsoch Corrections-Inrättningar • 20,000: —■ — Summa, 94,125: or Deremot hafva anslagen å denne Åttonde Hufvud-TituI erhållit följande minskningar: Af den till Accords - ersättningar bestådde Summa 20,000 179® Stats-Utskoi(ets Eeiänkandtn, R:dr har hälften ansetts kunna indragas med iojooös — <—< Äfvensdm hela anslaget för Q varantainsln. rättningen, såsom öfverflyttad på ConvöjCommiSsariatet 893: 2. Samt Räntan till Xgl. NummerLotteriet å dess Lån till Helsingborgs Strandbryggas uPPbygga»de, hvilken Ränta ansetts icke böra vidare af Stats - Verkets medel utgå - 74g: 24. — Och hafva för öfrigt följande anslag till andre HufvudTitlar blifvit öfverflyttade på grunder, som Stats - Utskottets förut afgifne och utaf Riksens Höglofl. Ständer bifallne
Då den ort jag representerar icke kan ensam tillförsäkra en duglig djurläkare den för hans utkomst nödiga lön, hvartill den dock, så mycket i dess förmåga står, vill bidraga, samt då behofvet af nödigt biträde i detta hänseende oftast och allmänt låtit sig förnimma; så vågar jag vördsamt hemställa: att Rikets Höglofliga Ständer mätte såsom årlig lön åt en veterinärläkare för Roslagen med station i Norrtelje anslå Sjuhundra Femtio Riksdaler Riks mynt årligen. Om remiss till vederbörligt Utskott anhåiles. Slockholm den 22 November 18G2. J. 0. Sundgren, från Stockholms län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Uti ofvanstående motion instämmer: M. Pehrsson, från Stockholms län. Af Herman Öbom från Norrbottens län, om beviljande af ett räntefrilt amor tering slån lill bestridande af arfvoden åt Landtmätare vid laga skiften inom nämnda län. AU laga skiften på det kraftigaste medverka till jordbrukets framåtskridande torde ingen kunna bestrida, och alla hinder för skiftesverkets framgång böra derföre undanrödjas. Det svåraste hindret för närvarande hvad Norrbotten belrällar ligger deri, alt skifteskostnaderna dels i anseende till den större vidd, hemman i besagde län måste tilldelas för markens sämre beskaffenhet ärr i de södra orterna, dels äfven i anledning af den höga landtmäteri-taxan, blifva dryga och dertill skola utgå under skiftenas handläggning samt vid deras afslutande, under det jordbruket ligger i linda, och jordbrukaren har alt utgöra handtlangningsoch utflyttningskostnaderna; jordegarne frukta derföre med skäl för skiftena, ehuru de inse nyltan deraf och vilja hafva dem. För alt undanrödja berörda hinder synes Staten deiföra böra lemna helst räntefria amorleringslån, att förskottsvis utbetalas af ränleriet, lill arfvoden åt landtmätare, för de förrättningar som äro af laga skiftes egenskap, emot det att Staten inom 10 år från förrättningens slut återbekommer hvad utbetaldt blifvit, samt inträda i den förmånsrätt, landtmätaren har för arfvodets utfående.
Vid tillämpning häraf på den fråga, sorn af Herr Friherren blifvit framstäld, har val Utskottet funnit de omständigheter förekomma} att de Statens Embets-Verk, hvilka hafva sig uppdragit den befattning, att å Kongl. Majus och Kronans vägnar med en eller flere Enskilte afsluta Contracter om Arrenden af Kronans Lägenheter , eller om lefvereringar af varor och persedlar, med mera, dels, på grund af den för LagUtskottets Betänk and en' desse fastställde Jnstruction, äga en sig tillagd rätt atf döma i visse föreskrifne, der förekommande, frågor, dels icke kunna betragtas hafva för egen räkning verkstält omförmälte uppdrag eller egenteligen af rädane sine åtgärder hafva någon fördel; Men, sorn Utskottet tillika trott sig inse att deremot under skärskådande borde tagas, det bemäldte Embets-Verk äro ansvarige för hvad de i besagde ämnen å Kongl. Majus och Kronans Vägnar tillgöra, och att, vid för. fattandet af Contracter, de händelser möjeligen kunna uppstå, att deruti inflyta sä beskaffade ordalag, hvilka, ehuru af Embets-Verket ansedde medförande den lagliga följd, som med de samma varit åsyftad, likväl till äfventyrs af den eller dem, med hvilka Contractet afslutas, ieke på enahanda sätt blifva fattade och förstådde, äfvensom att om berörde ordalags rätta förstånd vid pröfning deraf utaf andre Domare skiljaktige omdömen kunna äga rum; Altså, och fastän Utskottet anser det icke vara tvifvelsmål underkastadt, att hvarje Embets Verk, sin pligt likmätigt, vid afdömandet af de tvister, som i des. sa ämnen kunna uppkomma, nyttjar all den oväld, hvilken rättskaffade Domare tillhör, finnér dock Utskottet det blifva mäst lampel igt, om nämnde tvister upptagas och afgöras i vanlig stadgad Rättegångs-ordning af Ordinarie Domstol.
Härvid förekommer i första rummet den vigtiga förändring, sorn afser att i sjelfva tull-satserna upptaga vissa nu särskildt lill staten och städerna vid sidan af tull-umgälderna utgående afgifler, och att för dessa bereda lämplig och billig godtgörelse af lullmedlen. Fördelarne icke blott af enkelhet och lätthet vid tull-behandlingen, ulan ännu mera af handelns frihet all, oberoende af skiljaktiga ort-afgifter, direkte söka de hamnar, som för varu-omsättningen bäst lämpa sig, äro omisskänliga, då, utom den statsekonomiska vinst, som härigenom uppkommer och i mån af rörelsens utveckling blifver af ökad betydelse, samt alltid ytterst inverkar på förbrukningen, denna förändring utgör ett nära nog oundgängligt vilkor för möjligheten att i beskattningen å varubytet med utlandet göra gällande det system, som i tull-lagstiftningen hyllas. De särskilda afgifler, som sålunda blifvit af E. K. M:t föreslagne att i lullsatserne innefattas, äro: afgiften till handelsoch sjöfarts-fonden för varor, som införas, samt den under olika benämningar och efter olika grunder särskilda stapelstäder för inoch utförda varor beviljade tolag. Hvad beträffar de flera andra på utländska handeln lagda afgifter till städerna, har E. K. M:t anbefallt Kommerse-kollegium att, efter vederbörandes hörande, inkomma med förslag till dessa afgifters upphörande eller utgående efter sådana grunder, sorn med tull-lagstiftningen närmare öfverensstämma, så att frågan derom nu icke utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning. I afseende åter å förstnämnda afgifter, har, i fråga om den föreslagna förändringen, hvad angår afgiften till handelsoell sjöfarts-fonden, ingenting varit alt erinra.
Komiterade hafva utgått från den synpunkten, att man borde från inkomstbevillningen undantaga livad som för en familjs nödvändiga uppehälle vore behöfligt. Det har man, efter nuvarande priser, ansett vara 400 rdr, hvilken summa för alla borde vara skattfri. Men till följd af den konsideration, som inom komitén gjorde sig gällande, att man i främsta rummet borde tillse, att ej någon betydlig minskning i statsinkomsterna skulle upstå, var det som komiterade bestämde, att endast af de mindre förmögna eller då årsinkomsternas belopp ej öfversteg 1,000 r:dr, afdrag skulle få ske för 400 rdr. Man vågade ej heller föreslå högre skatt än 1 proc. Men enligt hvad jag nu hört, skall förhållandet inom Riksgäldskontoret vara sådant, att man ej i fråga om statsinkomsterna behöfver vara så rädd om ett eller annat 1000:detal rdr minskad bevillning. Dertill kommer ytterligare, att Utsk:t uppställt en annan beräkningsgrund än komiterade. Utsk:t har nemligen under samma rubrik hänfört inkomst af kapital och arbete, och på denna väg kommer man snarare till bevillning af den lägre förmögenheten. Men som jag är mycket rädd, att på densamma åstadkomma någon sorts tryckning, så skulle jag för min del tro, att, om Utsk:ts förslag, att gemensamt beskatta kapital och arbete, går igenom, man mycket väl skulle kunna fixera det årliga inkomstbelopp, af hvilket afdrag får ske, till 1,500 r:dr i stället för till 1,200 rdr, som Hr Schwartz föreslagit. Jag nämnde, att jag hyste betänkligheter att kasta för hög beskattning på dem, som hade smärre inkomster. Jag har gjort upp en beräkning öfver beskattningsbeloppen i några af hufvudstadens församlingar och har eftersett hvad i den fattigaste församlingen, som obestridligen är Katarin®, den fattigaste handtverkare, som är i den kategorien, att han, enligt Bevilln:sstadgans ordalydelse, »mäktar betala sina utskylder», betalar. Jag har för jemförelse skull tagit en arbetarefamilj, som jag kände, och hvars skattsedel för 1852 jag här har i handen.
Med PrefteStånclet, som icke föreställer eller kan föreställa någon serskild del af den politiska Statskroppen, är förhållandet sådant, att derom kan sägas, med en godkänd Författare: ”att, Preflernas Rike är icke af denna verlden.,> Men så länge de ännu utgöra ett Ständ, så måste deras Representanter, såsom de äfven nitiskt göra. bevaka helgden af deras privilegier, och de öfverläggningar sorn i följd deraf, och de religiösa ämnen kunna äga rum, äro icke af den beskaffenhet, att de medgifva publicitet-, också är denna fråga, visligen, icke motiverad inom detta Stånd. Ridder[kapet och Adeln deremot föreställande, såsom åberopade Författare säger, gammal ätt, gammal iigo, gammal rättighet, gammal sed och gammal ära, är ett Ständ, sorn ehuru till dess sammansättning sjelfvaldt, representerar en serskild del af den politiska Statskroppen, nemligen den medlande, mellan Regenten och Bonden. Samma Författare tillägger att nAdeln ämne för äran, hvilket later krafterna fräsa, och ibland höja uppöfver den vanliga höjden; idéerne af det stora och höga, ja äfven af det dristiga och vådliga, skall Adeln bibehålla lefvande hos Folket, och genom sin ärofulla och oberoende ställning i Staten, söka verka att Furstarne blifva ädelsinta och bögtänkta, samt med allvar och värdighet påminna dem om deras skyldighet mot det allmänna,” På det - Dan 17 Martil, 779 ta sätt utgör Adeln Thronens glans, Fäderneslandets försvar, och Folkets ära; mea allt detta just genom sitt Aristocratifka grundelement, ett slags opinionligt oberoende, nu utgånget från detta Stånds intellectuella, sedan mot na» turen af saken, det materiella, nemligen Rikedomen upphört.