Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den af andra personer sammansatta lagberedning, som sedermera granskade lagkommittéens förslag till rättegångsbalk, var väl, såsom Betänkandet innehåller, af annan mening och föreslog i eli tillägg till 31 kap. i rättegångsbalkens förra oel en lag, som afser in rät - 14 LagUtskottets Betänkande, N:o 3J. tandet af en art förlikningsanstalter, men i någon vederläggning al de skäl deremot, sorn, förut gjort sig gällande och hvilkas vigt erkändes, försökte lagberedningen icke, så vidt motiverne till dess förslag utvisa, att ingå, utan åberopade endast att den trodde afseende böra fäslas dels å Rikets Ständers ofvanberörde vid 1840 och 1841 års Riksdag gjorde framställning dels å det förhållande att genom frivilligt bildande af lörlikningskouunitéer på åtskilige orter i riket en benägenhet för saken visat sig, samt att lör öfrigt det i många fall kunde vara önskvärdt för personer, som med hvarandra råkat i delo, att möjligtvis vinna uppgörelse af tvisten i förlikningsväg, utan nödvändighet att underkastas det obehag, den tidspillan och de kostnader, sorn med en formlig rättegång skulle vara förknippade. Enahanda motiver hafva nu äfven blifvit anförde af Utskottet, som dertill, under åberopande af lagberedningens förändrade åsigt, anmärkt att idéen om nyttan af förlikningsanstalter skulle vunnit allt (lere och (lere anhängare, att den omisskänneliga benägenheten för sådane anstalter utvisade ett behof delaf, och att, vid betraktande af de mångfaldiga dylika inrättningar, sorn utan lag uppkommit och verkat, häfdes fruktan, att desse anstalter kunde blifva betungande för dem, som finge sig förlikningskallet anförtrodt. Med log kunde I i k v ä j deremot kunna erinras att, sedan, i följd af lagberedningens förstnämnde utlåtande, Rikets Ständers vid 1840 och 1841 års
Utan skall gifva honom samma dagen sin lön, att solen dermed icke nedergår, efter han nödställd är, och dermed uppehåller sina själ; på det han icke skall ropa till Herran öfver dig, och det varder dig till synd. Fäderna skola icke dö för barnen, ej eller barnen för fäderna; utan hvar och en skall dö för sina synd. Du skall icke böja främlingens, eller dens faderlösas rätt; och skall icke taga enkone hennes kläder af till pant. Ty du skall ihågkomma, att du hafver varit en träl i Egypten, och Herren din Gud hafver dig dädan löst; derföre bjuder jag dig, att du detta gör. När du hafver bergat af dinom åker, och du en kärfva förgätit hafver på åkrenom, så skall du icke omvända och taga honom; utan han skall höra främlingenom, dem faderlösa och enkone till; på det att Herren din Gud skall välsigna dig i all din händers verk. När du afrist hafver af ditt oljoträ, så skall du icke sedan på nytt afrista; det skall höra främlingenom, dem faderlösa och enkone till. När du din vingård afbergat hafver, så skall du icke sedan på nytt hemta; det skall höra främlingenom, dem faderlösa och enkone till; Och skall ihågkomma, att du hafver varit en träl i Egypti land; derföre bjuder jag dig, att du detta gör. Om en träta är emellan män, så skall man hafva dem fram för rätten, och döma emellan dem, och gifva dem rättfärdiga rätt, och den ogudaktiga fördöma. Och om den ogudaktige hafver förtjent hugg, skall domaren bjuda honom falla neder, och de skola inför honom slå honom, efter det mått och tal, som missgerningen kräfver. När man honom fyratio slag gifvit hafver, skall man icke mer slå; på det, om man mer slår, han icke skall förmycket slagen varda, och din broder styggelig varder för din ögon. Du skall icke binda munnen till på oxanom, som tröskar. När bröder bo tillhopa, och en dör utan barn, så skall dens dödas hustru icke taga någon främmande man utantill; utan hennes svåger skall ingå till henne, och taga henne till hustru, och befrynda henne.
Ordens-Gillet anfört och upplyst, har Utskottet funnit de af Revisorerne framställde anmärkningar angående Hospitalsoch Barnhus-Fondens förvaltning, äfvensom rörande lalrikhelen af Gillets tjenstemannapersonal icke påkalla något tillgörande. Kongl. öfver-lntendents-Embetet. § 208. (Rev. Ber. t835. Vid hvar och en af ifrågavarande 3:ne Stals-Revisioner bar anmärkning blifvit framställd emot formen för Öfver-Iulendents-Embetets raken - StcUs-Utskotlets Utldtandej IV.-o 76. 81 skaper, genom hvilken det funnits omöjligt alt utröna, till hvad belopp kostnaden för hvarje reparation serskildt uppgått. Då likväl de af Revisorerne i detta hänseende anförde olägenheter torde kunna för framtiden undanrödjas genom räkenskapernes uppställning, i enlighet med de nya formulär, hvilkas införande innan kort lärer komma att af Kongl. Maj:t i Nåder anbefallas, anser Utskottet någon åtgärd, i anledning af Revisorernes framställning, nu icke vara att föreslå. § 209" (Rev. Ber. i835. Revisorernes uppmärksamhet har fästats derå, att, af den för underhåll af publika byggnader i hufvudstaden fastställde anslagssumma, en högst betydlig del blifvit använd till reparationer af Lif-Gardets till Häst cassern och stallbyggnader, hvaribland serskildt omförmäles, att för uppförande af en öppen ridbana vid berörde cassern ett belopp af 2,912 R:dr blifvit å förenämnde allmänna byggnads-anslag anvisadt. Lika med Revisorerne, anser Utskottet kostnaden för ifrågavarande vid Lif-Gardets till Häst cassern verkställde reparationer utgöra en för anslaget till Kronans hus i hufvudstaden främmande utgift, hvilken i främsta rummet bordt bestridas med de från Stockholms stad utgående betydliga inqvarteringsmedel och, derest dessa ej lemnat erforderlig tillgång, med anslaget å 3:dje Hufvudtiteln.
Uti flera af de motioner, deruti nedsättning yrkas af ordinarie räntan, har det förslag jemväl blifvit framstäldt, att straffräntan måtte bestämmas till 6 procent, att utgå ifrån lånets förfallodag; hvarjemte direktionen öfver låne-kontoret i Malmö, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, fästat uppmärksamhet å den väekelse till försumlighet, berörde stadgande medför, då, sedan 3:ne månader ifrån förfallodagen lupit till ända, skulden, utan några serskilda afgifter, enligt nu gällande föreskrifter, löper med allenast Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. 29 5 procent ränta, samt af detta med flera anförda skäl, yttrat den åsigt, att, med diskont-verkens fördel vore närmare öfverensstämmande, om, i stället för nu stadgade öfverränta, den på allmänna lagen i 9 kap. 10 § Handels-balken grundade föreskrift i Banko-reglementet infördes, att den, som ej å förfallodagen sin skuld betalar, vare skyldig att, intilldess liqvid sker, derå erlägga 6 procent, dock utan bevillningsafdrag, hvarifrån diskontverken, enligt bevillningsförordningen, äro befriade. Och som, genom antagande af detta förslag, beräkning af en i motsats mot allmänna lagens stadgande hittills föreskrifven straffränta kunde upphöra, samt mera enkelhet vinnas vid länte-liqviderna; anser Utskottet sig böra hemställa, 50:o att mom. 2 och 3 i Banko-reglementets 202 § måtte få utbytas emot följande föreskrifter: För de lån, som ej sednast fjorton dagar efter för fallotiden blifvit inbetaldta, eller genom omsättning liqvi derade, i de fall der den sistnämnde får ega rum, beräknas från förfallodagen sex procent ränta, utan bevillningsafdrag; kommande detta ränteberäkningssätt att iakttagas för alla lån, hvilka från och med den 1 Juli 1849 utgifvas eller omsättas. Vid de uti §§ 203, 204, 205, 206, 207 och 208 intagna allmänna bestämmelser har någon erinran icke förekommit, hvadan desamma 51 :o torde få oförändrade bibehållas.
De afgifter, som utgå på landsbygden, för kyrko-, prestgårdsoch tingshushy ggnad, inqvartering, skallgång och andra jagt anstalter, tingsgästning och liäradstjenares aflöning, kurhusmedel, barnmorskeaflöning, djeknepenningar, kollektoch stamboksmedel äfvensom riksdagsmannaarvode, samt i städerne för kyrko-, skole-, rådhus och andra publika byggnader, brandredskaps underhållande, magistraters och stadsbetjentes aflöning, inqvartering, kurhusmedel, djeknepenningar, kollektoch stamboksmedel samt riksdagsmannaarfvode, med flere tillfälliga kommunalutgifter äro alltför olika, orter och städer emellan, att kunna sammanföras och beräknas till något visst å hvarje hemman, bruk, inrättning, näring eller person, med den tillförlitlighet i kalkylen, som för ändamålet skulle erfordras. Hvad städerne angår har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande infordrat och bifogar vid hvar och en af dem uppgift på inkomster och utgifter. 6. Politi. För religionens, sedlighetens och bildningens befrämjande och vidmakthålande är, oberäknadt presterskapets och kyrkorådens inverkan, sörjdt genom en mängd dels offentliga, dels enskilda anstalter. Elfsborgs län. Läroverk, Tillämpningsskolor och Barnhus. 25 Bland de förra intager Wenersborgs Elementar-läroverk ett framstående rum. Dess utvidgande till fullständigt läroverk, äfven på den klassiska linien, med en Rektor, tre Lektorer och åtta Adjunkter, är under den tid perioden omfattar beslutadt, och ett för orten länge kändt behof derigenom afhjelpt. En af de stora idéer, som skapat Sveriges ännu bevarade inrättningar, uttrycker sig i systemet af dess offentliga läroverk, i dessas gemensamma rigtning att bilda ett folk med grundlighet i begrepp och allvar i lynne, i deras jemna stigande, frän elementarisk öfning af kunskapsförmågan, till bestämda kunskaper.
Dessa två stridspartier äro äfven representerade här i dag på detta rum. Vi må vara beredda derpå. Sanningens och Christi bekännare må icke hoppas för mycket i denna verlden, de må icke hoppas att sanningen skall i förtid segra fullkomligt. Dertill fordras ännu väldiga strider, och Christi kyrka får kännas vid att vara en tryckt, en stridande kyrka, och dess bekännare hafva ännu sina blodiga fotspår att trampa i sin mästares efterföljd. Således, då jag upträder här i dag för att yttra mig ang:de denna författning, 158 Den 8 Febrnari f. m. så hoppas jag ingalunda, att det rätta skall vinna seger, utan jag befarar snarare, att jag äfven nu får göra den erfarenheten, att sanningen kan blifva undertryckt. Med afs:de på detta förslag är det egentligen 2:ne olika meningar som gjort sig gällande. Den ena är den att, på sätt som brukats från kristendomens första tider, söka förekomma kätteri och affall med samma medel, hvarmed man bestraffar borgerliga förbrytelser, och den andra meningen är den, att Guds Ord har i sig sjelf en förunderlig kraft att öfvervinna lögnen, och att det icke behöfver, för att kunna motstå kätteriet, begagna sig af hvad som på bibliskt språk kallas »köttsliga vapen». Så länge Påfven utöfvade suverän makt inom kyrkan, förberrskade den meningen, att medelst köttsliga vapen förqväfva alla villfarelser inom kyrkan. Det gick så långt, att man anställde stora autodafeer, och i Italien, Frankrike, Spanien, Nederländerna och England brände man menniskor, såsom varande kättare. Man får likväl erkänna, att sedan det kommit så långt, så hade också denna meningen upnått sin kulminationspunkt. Man fann snart, att det icke gick an längre att bränna menniskor, men i stället gick man en annan väg för att vinna samma mål, man utarmade alla dem, som i religiösa saker vågade vara af olika tanka med den herr skande kyrkan, man landsförvisade dem, man instängde dem i fängelser, man förstörde deras välstånd och borgerliga anseende. Man fyllde fängelserna med dylika fångar, icke besinnande, att ju mera de förföljas, desto flera blifva de.
Utom de af Herr Hasselrot andragne skäl för lika lösens erläggande af båda parterne är af öfrige motionärer härutinnan hufvudsakligen anfördt: att svarande parter, som enligt, gällande rättegångs-ordning åtnjuta mer än tillräckliga rättegångs-förmåner, genom berörde olikhet i den lösen, de erlägga för enahanda expeditioner, erhållit en ytterligare förmån framför käranderne, ehuru parterne borde inför lagen lika anses. Expeditions-lösen vore egentligen ej annat än en skatt å rättegångar, gifven till domarens aflöning, och syntes den, då den utginge, böra lika fördelas på parterne. Svaranden hade redan deri framför käranden en förmån, att han icke vore skyldig lösa protokoll, der han ej sjelf sådant önskade, och derutöfver borde man väl ej gå. Genom svarandens rättighet att undslippa med half lösen hade en nyhet blifvit införd, sorn man här i landet förut ej vetat af, hvilken förändring, af ingen påyrkad, likväl icke vant af något kändt behof påkallad. Då Utskottet nu till pröfning företager hvad sålunda är vordet framstäldt, har Utskottet ansett sig böra upplysa, att '10 § i kommitterades underdåniga förslag till expeditions-taxa innehöll: ”Kärande, klagande eller sökande vare skyldig att mot lösen uttaga rättens eller embetsmyndighetens dom, utslag eller resolution. Lag samma gälle för svarande vid domstolar i civile rättegångsmål, som icke vid första rättegångstillfället i stad och vid första ting å landet varda med slut afhulpne” Kommitterade anförde till stöd för den svarande part sålunda ålagda ovilkorhga skyldighet att lösa expedition, att den, efter kommitterades tanke medförde många och betydliga fördelar, utan märkbar olägenhet för någon annan än den. som oskäligen inläte sig i rättegång och äfven vid afgörandet af frågan om rättegångskostnaden, finge slutligen vidkännas denna lösen.
En annan liar funnit ”ett sådant försök att från Predikstolen recommendera sig åtminstone lika löjligt som brottsligt, enär det icke kunde tilläggas någon serdeles kraft att gagna sig eller skada andra, utan att frånkänna de röstgifvande all urskillnings förmåga och känsla för det rätta och anständiga. Ett sådant försök borde åtminstone, för att blifva brottsligt, vara påtagligt, icke uttryckt genom det af illvilja lätt misstydda ordet hänsyftning på sig sjelf. Intet skäl vore ock alt belägga detsamma med högre straff, än andra försök att före eller efter predikan, i samqväm och gästabud m. 111., verka för sig eller emot sina Medsökande.” Ändtligen hafva flere in - Lagsamt Ålim. Besv. o. Oec. Utsh. Uti. N.-o 60, 27 kast blifvit framställde mot det minutieusa i det förbud, som uti senare hälften af §:en innehålles, hvilka endast skulle leda till onyttiga chicaner, eller lill lagbrott. Det vore nog att röstvärfnings-försök i allmänhet förbjudas och bestraffas”. Med hufvudsakligt godkännande af berörde anmärkningar, hafva Utskotten funnit, att ej mindre den i2:te än den i3:de §:eli, såsom innefattande ansvars-bestämmelser för olagligt förhållande i afseende på Prestval, egentligen icke böra till denna Artikel, utan till den g:de Art. 56 §, af hvilken Utskotten fördenskull, med uteslutande af förstnämnde bägge §§, och de detailer deraf, som torde kunna umbäras, föreslagit en förändrad redaction. Gillas denna Utskottens åtgärd, kommer numerföljden af §§ i Författningen att derefter rättas. § 14.
Den siste värde talaren har yttrat, att som 79 § Ridksd.Ordn. säger, att R. o. Ad. skall ställa sig i dess sednare del Ridd.Ordn. lill efterrättelse, så borde stadgandet om suppleanter vara infördt i Ridd.Ordn., derest sådana skola få finnas. Slutsatsen af denna slutledning borde väl vara, att om, till följd af Riksd.Ordn., bestämda föreskrifter borde finnas i Ridd.Ordn. för R. o. Ad. för att kunna begagna sig af suppleanter, så borde väl ock ang:de desamma, bestämda föreskrifter finnas någonstädes i Riksd.Ordn. för de öfriga Stånden. Likväl hafva de ansett sig ohehindrade att begagna suppleanter i Utsk., och den värde Grefven, som sist yttrade sig, vet bäst, såsom ordf. i ett Utsk., att så tillgår, och han har sjelf godkänt sådana suppleanters inträde. Jag kan för min del icke finna, att hvad som är de öfriga Stånden tillätet, skulle vara R. o. Ad. förmenadt. Remälde Hr Grefve har också yrkat, att om R. o. Ad. ville antaga ett sådant stadgande, som Ridd.Utsk. föreslagit, så borde det införas i Ridd.Ordn. Följden af ett dylikt beslut skulle blifva, att det borde underställas Konungens bepröfvande, och inga suppleanter komme då att vid denna riksdag hegagnas. Jag tillstyrker således bifall till Ridd.Utsk:s betänk. Gr. Wrangel, Tönnes Helmuth:
Ständer framhärda rc. Uppläst hos Ridd. och Adeln den »4 Julli. Prest-Ständet den 24 s Borgare-Ständet d-24 » » Bonde-Ständet den 24 Gtormägtigste Allernädigfte Lonung! anledning af hoS Riksens Ständer wäckt Motion med anmärkningar emot de nu gällande Författningar om Lurendrägeri och Tullförsnillningsbrott, stafwa Riksens Ständer tagit detta ämne under öswerwagande; Och i betraktande af den olikhet i bestraffning, som i, z och 4 §.§. i r:sta Artikeln af Kongl. Förordningen den 6 April »799 stadga emellan warors olofliga inoch utförande, samt dä Riksens Ständer anse det Lurendrägeri och den Tullförsnillning svin medelst oloflig utförsel föröfwawara lika allmänt skadliga och straffwärda, som en oloflig införsel, haswa de ho.6 Eder Kongl. Maj-t welat i underdänighet hemställa det mätte z och 4 §. §. i r Art. af oswanberörde Kongl. Förordning till deras werkan förswinna och » mom. uti i §. af samma Artikel och Förordning deremot tillökapa sätt som följer. ''Eh» sovs Den 24 Julli. ''Eho, som lönligen i Riket inför eller införa later, säljer eller till salu haller, eller ock döljer gods som till införsel är förbudet," eller inpracticerar der gods som till införsel är tillåtit och ^således försnillar Kronans Tull med flere godset alagde afgifter, eller hemligen i Fartyg inlastar eller eljest söker olofligen utur Riket föra sadana waror som till utförsel öro förbudna eller som beträdes med sadan förbrytelse i afseende pa gods, som är tillåtit akt utföras eller med delaktighet i deka brott pa sätt Lagen i6r Cap. r §.
Landtförsvars-departementets med tillhörande 3:ne Expeditioners sammansättning och åligganden ; Arméens Pröfningskomiléer; Generalitetet; General-Staben; Arméens sammansättning till vapen, fördelning i korpser och förläggning; Arméens befordringslagar; Arméens rekrytering, aflöning, proviantering, fouragering, inqvartering, beväpning, beklädnad, utredning, tross, remontering, permittering, öfnin.'ar, inspektioner och mönstringar, själavård och pensionering; Arméens förvaltningsdirektioner o. s. v., ty äfven om deras åsigter i flera eller färre delar skulle strida mot mina, måste de i antydt afseende lemna dem åsido, och endast låta fakta tala. Men orri deremot den af mig begärda granskningen och det deraf föranledda officiela yttrandet öfver hvart och ett af förenämnde ämnen särskildt, icke skulle komma att ega rum, så uppstår ju helt en - 332 Den 20 December. keit det förhållande, att dessa »män» i deras blifvande betänkande icke ens behöfva fästa sig vid något, långt mindre vid alla af bär uppgifna vigtiga och magtpåliggande ämnen, synnerligast som de icke i sin beda utsträckning utgöra föremål för det åt dem lemnade uppdraget, utan kunna de i stället med fullkomlig latitude gå tillväga, antingen de vilja upptaga eller helt och hållet ignorera hvad mina organisations-förslag inne fatta. Utan alt i förevarande afseende behöfva tillägga något vidare eller ingå uti specialiteter, är jag öfvertvgad, att hvar och en skall finna det haltlösa i Utsk:ts omordade motiv till afslag af min motion. Såsom ytterligare motiv för afslag har Utsk:t anfört något, som påminner om »halmstrået» för den i sjönöd stadde. Utsk:t säger nemligen, »att ingenting förhindrar mig att sjelf lill K. M. inlemna mina organisation s-förslag.»
Jemte de särskilda, efter anslagens och låneunderstödens föremål och beskaffenhet lämpade, föreskrifter, som i föregående §§ af detta reglemente finnas - införda, böra äfven nedanstående allmänna stadganden i afseende på samma anslagsoch lånesummors utbetalning iakttagas: l:o, hvad som af ett anslaget belopp under ett är icke blifvit från Riksgälds-kontoret uttaget eller behöft användas, må, der ej annorlunda blifvit särskildt förpskrifvet, under ett följande år disponeras och utbekommas; och 2:o, de besparingar, sorn å anslagen för hvarje särskildt föremål redan uppkommit eller hädanefter uppkomma, få icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, till andra behof disponeras, utan böra oafkortad® till kommande Ständers disposition reserveras. J) Angående de vid innevarande riksdag för jernvägsbyggnader beviljade anslag och lån, samt om anskaffande af dertill nödiga medel. § 166.
Hon hade ju kommit att hata honom just derför, att han ingett henne vämjelse vid allt det, efter hvilket hennes väsen dock ännu sträckte sig i en enda lidelsefull längtan och hennes afsky var så stark just derför, att den var hennes längtans varmblodiga barn. Ännu i denna stund svälde hennes bröst af bitterhet, då hon såg tillbaka öfver sitt lif, tänkte på, hvad det blifvit till och hvad det kunnat blifva. De hade varit fattiga på lycka, dessa ungdomsår, så fattiga, att de icke rymde mer än en enda stulen solglimt, en enda vårmånad att drömma om och minnas. Nej, icke ens att drömma om och minnas, ty detta minne hade hon sjelf en gång förnekat, dödat med egen hand — hon tänkte på mötet i Regent Street i London. Hon hade gråtit många tårar efter det mötet. Hvad hjelpte det? Hvad hjelpte allt hvad hon hade att anföra till sitt försvar: att hon icke var i normal sinnesstämning, då det skedde, att hon ångrat, att hon lidit? Det som var dödt kunde alla hennes tårar icke väcka till lif igen! Men det går en Nemesis, en vedergällningens anda, genom verlden, och man ser dess spår, ej minst i kärlekens lustgård, der så mången bruten, vissnande blomma har en döende fjäril vid sin sida. Det, som hon längtat efter under hela sitt lif, det som hon aldrig erfarit mer än under den enda korta vårmånaden, som hon förnekat — det skulle hon nu aldrig nå. Hon hade drömt om lyckan, att ge sig hän med kropp och själ, och nu såg hon med en förnimmelse af gränslös smärta drömmen lösa sig upp i ett intet — ty hon kände sig redan bunden vid en själ utan kropp, fjättrad med tusen små skälfvande nervsträngar — vid en döende man. Åh, om hon träffat honom i helsans dagar, hur annorlunda skulle då icke bådas lif ha gestaltat sig! Hon skulle ha gett honom allt det, som han förgäfves sökt hos de andra — som de icke kunnat ge. Också han hade fått nöja sig med surrogat. Han hade sökt tröst i köpta och stulna kärleksrus, liksom den förtviflade drinkaren söker sin tröst i glaset.
Prat, i$i-/och i§\8.2:dra Saml.Nir 67, 68j 530 Protokolls Utdrag d• 7 Febr. 181 fi - de öfver Höglofl. Bidderskapet och Adelns Be* miss, hvaruti BondeStåndet deltagit, angående en yrkad Allmän Näringsfrihet, hvilken fråga äger ett så oskiljaktigt och nära samband med Bikets förestående Finance-Beglering, att det är af högsta nödvändighet, att, vid denna senares uppgörande, hafva förenämde fråga afgjord och bestämd. Derjemte ville Ståndet, i anseende till den magtpåliggande och högst angelägna skjutsnings'- frågan , på enahanda sätt vänligen anmoda Ut» skottet, att med det snaraste derom öfverlägga och Besultatet deraf meddela; Hvarom Bespective MedStånden skulle vördsamt och vänligen underrattas. Frem Höglofl. Ridder skåpet och Adeln. S. D. Bemitterades till Stats-och OeconomieUfskotten Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till BiksensStänder, med öfverläinnantle af en, utaf Committerade för Saltpeter-Ärenderne , afgifven underdånig berättelse om SaltpeterNäringens tillstånd. S. D_ Bemitterades till Statsoch BancoUtskotten: Ett Memorial af Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus, angående Götha Canal-arbeteg fortgång och understödjande, jemte yttranden i samma ämne af Grefvarne von Platen och von Schverin, Fredric Bogislaus, Friherre Stael von Holstein, Corjitz Ludvig, samt Herrar Manner - ProtokollsVtdrag d, g Fehr. i82g. 53I stam, Johan, Manck af Rosenschöld, Eberhard, och af Brinkman, Gustaf. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet.