Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mts nåd. propos. vid riksdagens början, som den kännedom om landets financiella ställning Utsk. af officiella handlingar inhemtat; Riksg.cont:s förminskade behof af anslag, då ali Ilikets gäld snarligen är betald; de öfverskotter, flera af inkomsttitlarna de sednare åren lemnat utöfver det belopp, hvartill de varit beräknade; äfvensom grundad erfarenhet af de skattskyldiges behof, — allt detta öfvertygade Utsk. derom, alt vid denna riksdag nedsättning i bevillningen skulle, ulan olägenhet eller menlig inverkan på de allmänna ärendenas gång, kunna ske, och minst till den summa, som utgöres af förminskningen i afgift enligt i art. samt de uti aldra art. från bevillning befriade. Den allmänna bevillningens totalbelopp kan naturligtvis icke till siffran bestämmas, förrän statsregleringen är af R. St. godkänd; och hvar och en, som tager närmare kännedom af betänk., skall äfven finna, att de deri uppförda siffror derföre äro förslagsvis införda. Vid valet åter af de rubriker i författningen, under hvilka nedsättning borde föreslås, antogs såsom grundsats — och denna torde äfven svårligen kunna jäfvas — att de fattigaste och mest behöfvande classerna i samhället borde vara de, som i främsta rummet skulle tillgodonjuta lindring i utskylderna. Denna princip har äfven blifvit con - Den 29 Maj. 43i seqvent af Utsk. följd, och beslöts derföre i främsta rummet minskning uti den s. k. skyddsafgiften, hvilken drabbat till lika belopp äfven den nästan utfattiga, dernäst uteslutande af bevillning för arbetsfolk, samt sist cenlonalens upphörande. Delta sista beslut fattades äfven med den minsta möjliga pluralitet (1 röst), och skulle jag äfven tro, att i den händelse statsbrist-summan, då den blifver bestämd, icke skulle kunna fyllas, med mindre någon af de ofvannämnda afgifterna åter infördes, centonalen vore den, som i främsta rummet borde ånyo insättas. Vid § 125 hafva många betänkligheter och anmärkntr blifvit framställda.
För hvarje förlust eller kostnad, som icke härleder sig derifrån, att det försäkrade föremålet tagit skada, har försäkringsgifvaren ansvarighet på lika sätt, som honom ålegat, om sistnämnda förbehåll ej varit gjordt; och anses detsamma icke för försäkringsgifvaren medföra befrielse i afseende å skada, hvilken genom eld utan sjelfantändning eller släckning af sådan eld uppstått eller genom beskjutning tillfogats.» § 302. Utskottets förslag angående laga domstol i sjörättstvister har jag hufvudsakligen gillat, ehuru jag nog önskat någon förändring deri eller annan redaktion, äfvensom jag, med afseende å de betänkligheter, som emot förslagets innehåll yttrats, eller till sammanjemkning af de olika meningarne, hemställt, huruvida icke skulle kunna stadgas, att tvistemål, som efter Sjölagen bör afdömas, skall upptagas af Rådstugurätten i den stad eller närmaste staden till den ort å landet, der fartyget finnes eller svaranden sitt hemvist häfver, men derjemte antingen medgifvas åt käranden att, när det lämpligare kunde ske, anhängiggöra målet vid Häradsrätt eller ock åt Kongl. Maj:t öfverlemnas att bestämma de områden, inom hvilka, med hänseende till deras aflägsenhet från stad eller andra omständigheter, sjörättsroål borde af Häradsrätten i orten handläggas, hvilket sednare desto heldre synes kunnat ifrågakomma till antagande, som enligt Norriges Sjölag Konungen derstädes bestämmer de landtdistrikt, som skola lyda under sjörätter i städerna. Äfven om hvad Utskottet föreslagit rörande åläggande att välja hufvud-redare godkännes, hade dock, enligt min åsigt, icke bort uteslutas 2 mom. af 302 § i Kongl. Maj:ts förslag.
På landet inträffar detta mera sällan; men det är klart att uti städer, som utgöras af flera församlingar, böra uti frågor om fattigvård eller sjukvård, eller andra bestyr, som angå staden i gemen, icke olika beslut, fattas uti de särskilda sockenstämmorna, utan bör i sådant fall frågan afgöras genom deputerade från de särskilda församlingarna, hvilka sammanträda inför den myndighet, sorn sockenstämman äskat , det må vara Konungens Bef:h:de, magistraten i staden eller domcapitlet. Frih. Nauckhoff: Hr von Hohenhausen antager pa storat såsom den största enhet, sorn kan sammankomma flör att öfverlägga. Jag kan försäkra honom, att tankarne äro mycket delade i det fallet. På ena sidan anser man, att när flera socknar sammanträda, blifver det icke sockenstämma utan en annan sammankomst. En motsatt tanke uter är den, att om flera socknar sammanträda i sockenstämma, så är det likväl sockenstämma, nemi. en sammansatt sockenstämma, hvarvid icke andra mål kunna förekomma, än de som enl. författningen kunna i sockenstämma upptagas. Jag bekänner mig till den sista meningen. Hafva någre varit af den tanken, så kunna flere vara af samma tanke , och det är tvifvelaktigt på hvilkendera sidan det rätta är. Är förhållandet sådant, att en sockenstämma icke får förändra sin natur derföre att flera socknar sammankomma i ett gemensamt ärende; så anser jag den myndighet, som äger förordna sockenstämma, böra äga rättighet att utse ordföranden inom eller utom sockenstämman. Kan stadgandet härom lämpligare införas i en annan §, så har jag ingenting deremot; men jag anser nödigt, att härom må blifva bestämdt stadgadt. Hr von Hohenhausen: R. o. Ad. har redan uti en föreg:de § beslutat huru förhållas skall, när menigheter genom deputerade skola höras. Att det då icke mera är sockenstämma, lärer vara klart, då frågan kan omfatta ett helt Dea 10 M * r s f. m. a35 Jun. Niir siirskild ordförande skall förordnas, kan sammankomsten icke mera kallas sockenstämma, emedan pastor i församlingen är ordförande i sockenstämma.
Man har likväl anmärkt, att Berlin mera tillegnat sig utmärkta män från andra universiteter, än sjelf uppammat sådana. Orsaken kan väl till en del sökas deri, att befordran inom universitetet, såsom alltid, mer eller mindre måste gå i tur, och sålunda den, som en gång blifvit docent i Berlin, förr eller sednare måste hinna en Tysk lärds högsta yttre utmärkelse, den att blifva Berliner-professor, hvaremot denna, för att hinnas af en lärare vid något af Tysklands öfriga universiteter, fordrar den största litterära ryktbarhet. Antalet af docenter är äfven jemförelsevis mindre vid de Preussiska universiteterna, än vid andra. Så har t. ex. universitetet i Leipzig på tillsamman ungefärl. 100 lärare 45 docenter. Berlin har i medeltal 1700 studenter. Detta antal skulle kanske t. ex. i Sverige icke gifva åhörare nog för så många kollegier. Men i Tyskland är studenten tvungen att afhöra vissa kurser, för att blifva mottagen till examen och vinna inträde på embetsmannabanan. Vanligen läser han derföre ganska litet utom sina kollegii-häften. Detta ersättes väl till en del af hans dugliga underbyggnad från gymnasierna. Men en gifven följd deraf måste dock vara en viss ensidighet. Studenten sluter sig till en viss lärare och dermed vanligen till en viss skola. En sådans vanliga lag är, att icke taga någon kännedom om andra samtida skolors bemödanden. Studenten följer denna sed redan derigenom, att hans tid icke tillåter honom höra flera lärare i samma ämne. Också sätter hvar och en student sin ära uti att bekänna sig till den eller den skolan. Bildar han sig till vetenskapsman, så blir han väl tvungen att framdeles taga närmare notis om sin vetenskaps historia, men han är emellertid redan bunden vid ett visst sätt att se och tänka, och endast en ovanligare förmåga kan befria honom från de fjettrar, detta honom pålagt, samt föra honom längre, än till en mer eller mindre sjelfständig utbildning af skolans läror. Öfvergår han till embetsmannalifvet, så är han än mera beröfvad all sjelfständighet.
Att det missbruk, som i senare ti der inträngt sig vid begagnandet af Adelns re: presentationsrätt, att hufvudmanskapet för flere ätter ansetts kunna af en och samma person innehafvas, måtte alldeles afskaffas och i stället det stadgande meddelas, att om flere hufvudmanskap sammanträffa hos en person, han dock icke må flere än ett sjelf utöfva j *14 Den il April e, w. och skulle, derest han ägde omyndige söner, deras representationsrätt ligga., nere, intill dess de uppnått den ålder, att de kunna af densamma sjelfve sig begagna. 3:0. Att det mot ali moralitet stridande bud, som i nu gällande Riddarhusordning förekommer, och som försatt en blott anklagad person i lika predicament med en för brott lagligen dömd, måtte upphäfvas, samt att der ordet nesligt brott i Riddarhusordningen nyttjas, tillika måtte bestämmas hvad med ordet nesligt rätteligen förstås; och häri sammanhang härmed ett af Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel, t anledning af berörde motion afgifvit yttrande jemväl blifvit till Utskottet öfverlemnadt.
M:t blifvit föreslaget, att den, innehafvare af inhemsk ull tillerkända lånerätt af ull-diskont-fonden, hvilken, enligt E. K. M:ts Nådiga Kungörelse af den 14 Augusti 1841, nu utgör blott 50 procent af ullens uppskattade värde, måtte förhöjas till det belopp, den tillförene utgjort, eller 75 procent af samma värde, E. K. M:t väl funnit nämnda lånerätt i förhållande till uppskattningsvärdet å ullen icke böra bestämmas högre, än att ull-diskont-fonden, äfven vid en under lånetiden inträffad sänkning i ullpriset och med tillägg af upp - Expeditions-Ulskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 99. 189 lupen förfalloränta jemte afgifterna till ull-kontoret och auktionskostnaden, kunde i allmänhet anses vara betryggad emot all förlust; men då det icke syntes vara att befara, att, under den tid af högst 11 månader, lån hos ull-diskonten finge iunehafvas, prisen å ull skulle falla ända till hälften af det belopp, de vid lånets beviljande utgjorde, borde den nuvarande lane-procenten, under behörigt iakttagande af hvad, i afseende på ullens värdering före dess belåning, i Kongl. Kungörelsen den 19 December 1835 är föreskrifvet, kunna, utan äfventyr för fonden, i någon mån förhöjas; dock som den år 1841 skedda nedsättning af låne-procentens belopp vidtagits i anledning af Rikets Ständers vid samma års riksdag aflåtna underdåniga skrifvelse om beviljad tillökning af kreditivet för ull-diskontionden och om vilkoren för samma kreditivs användande, hade, vid sådant förhållande och oaktadt kreditiv-summans minskning under sednaste riksdag, E. K.
Kommittéen den anmärkning, att det icke kunnat ingå i dess plan att försöka uppgöra beräkningar öfver den sannolika qvantiteten af möjligen blifvande personoch godstrafik på stambanorna, dels emedan erfarenheten af hittills gjorda kalkyler i berörda afseende, såväl härstädes som i andra länder, visat, att desamma sällan blifva tillförlitliga äfven för kortare linier emellan tvänne platser, hvilkas industriela och kommerciela relationer till hvarandra synas hafva kunnat med den största noggrannhet bedömmas, dels derföre, att tid och medel skulle hafva anlitats med åsidosättande af andra vigtigare ändamål, om Kommittéen skulle hafva ingått i så detaljerade forskningar, som erfordras för att med någon säkerhet beräkna det antal personer och den qvantitet af alla slags varor, som skola komma att transporteras på jernbanor af den utsträckning, som för Sverge är i fråga. En beräkning, anställd efter dervid i utlandet vanliga metoder, måste härstädes blifva så mycket vanskligare, som de stora segelleder och sjöar, hvilka jernvägarne stundom korsa, stundom på större eller mindre afstånd följa, onekligen måste på jernvägstrafiken utöfva ett inflytande, som blott en framtida erfarenhet medgifver att bedömma, och hvilket i allmänhet i andra länder, der sådana vattenkommunikationer saknas, ej äger rum. En sådan kalkyl är dessutom obehöflig i afseende på de redan beslutade stambanorna, då dessa icke vidare kunna rubbas, och skulle, med hänsigt till de föreslagna, ej annorledes vara af vigt, än der val emellan olika alternativa sträckningar förekommer. För sistnämda ändamål torde emellertid de erhållna upplysningarna och det sätt, hvarpå Kommittéen derför redogjort, vara i allmänhet tillfyllestgörande, helst en mindre lokaltrafik ej får uteslutande afses vid bestämmandet af stambanornas rigtning, utan mäste i många fall lemnäs åsido för de större politiska, militära och kommerciela ändamål, hvarför stambanorna af hela landet bekostas.
251 diga proposition angående förändrade grunder för Bevärings-raanskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring m. m. den 11 dennes afgifvet, samma dag bordlagdt, anförande med dertill hörande förslag och bilagor, samt de i anledning deraf nu afgifne yttranden; hvarjemte Ridderskapet och Adeln biföll, att berörde anförande finge kommuniceras de öfriga Riks-Stånden. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkanden: N:o 42, i anledning af väckt motion, om rättighet för rotehållare så väl vid soldatsom båtsmans-hållet i Helsingland, att sjelfva disponera de s. k. uddemantalseller udderöks-kassorna. Bifölls; N:o 43, i anledning af serskilda motioner, dels i fråga om stad gande, att personer, hvilka ådömas ansvar för 3:dje gången fylleri, måtte, i stället för vattenoch bröd-straff, förpligtas att undergå den s. k. Schreiberska fyllerikuren, dels ock om skyldighet för läkare vid läns-lazaretlen i Riket, alt, under uppgifne förhållanden, å derstädes intagne personer använda berörde kurmethod. Bifölls; N:o 44, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtskilliga förändringar i nu gällande föreskrifter för skjutsnings-bestyrets utgörande. Af slogs; S. D. Föredrogs ånyo Lag-utskottets betänkande N:o 28, i anledning af väckt motion om bestämmande af tid för vitesförbuds kungörande i kyrkorna. Återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo Lag-utskottets följande betänkanden: N:o 24, i anledning af väckt motion om förmånsrätt för förskott på till försäljning lemnade varor. Bifölls; N:o 25, i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Förordningen den 29 Juli 1812, angående åtskilliga omständigheter, som böra iakttagas vid ändrings sökande i konsistoriernas utslag.
Grefve Gyldenstolpe: Herr Lefren anser, att Ridderskapet och Adeln icke inrättat de ifrågavarande Stipendierne såsom en barmhertighets-anstalt. Detta tror icke heller jag; ehuru nog samma omständighet inträffar med dessa, som med alla andra Stipendier, nemligen att de äro inrättade för att genom penninge-understöd skalfa tillfälle åt personer att inhemta de kunskaper, som äro nödvändiga för deras framtida yrke, och således icke oriktigt kunna anses som en undsättnings-anstalt. Herr von Hartmansdorff har sagt, att Riddarhus-Utskottets förra förslag icke innehöll fullt ut samma prof, som för Student-examens undergående. Med undantag af språken tror jag likväl, att dessa fordringar äro precist equivalenta med hvad som fordras af Academiens Stipendiater. Jag hemställer, huruvida det vore möjligt för en sökande att veta hvad som erfordras, om man endast i allmänna termer uttrycker sig. Hvad t. ex. Matheinatiken beträffar, kan han då ej veta, huruvida han endast behöfver Qvatuor Species, eller hela Euclides. I alla händelser anser jag således, att man åtminstone bör i9° Den 16 Mars e, m. utsätta qvanliteten af profven, oell icke öfverlemna åt den sökande att behöfva gissa sig dertill. Det har icke kunnat vara min mening, att Herr von Harlmansdorffs yttrande innefattade en förtydning af Ridderskapets och Adelns beslut; men begagnandet af allmänna termer ger åtminstone anledning till en otydlighet, som Utskottet velat undanrödja. Herr Lefrén: Grefve Gyldenstolpe har sagt det icke gå an, att vidtaga ett generelt beslut i afseende på kunskaps-fordringarne, emedan sökanden då icke visste hvarefter lian kunde rätta sig. Detta förundrar mig, då man i allmänhet vet, hvad som fordras för att bli Student. Likasom man i ApologistClassen fordrar mera af gossen i vissa kunskapsgrenar, derföre att han ej går genom Gymnasium, så måtte äfven Directionen äga rättighet att fordra en viss portion mera af den, som slutar sina studier för att egna sin tid åt näringarne, och min tanka vore, att en sådan borde känna äfven de moderna språken.
Utaf förenämnde Bevillnings Summa skola efterföljande Anslag årligen ifrån och med år 1824 från Riksgålds-Contoiret, efter reqvisitioner, utbetalas: a) Jemnlikt 1812 års Riksdags Beslut, Två Hundrade Tusende (200,000) Riksdaler årlig Ränta till Hans Maj:t Konungen och Dess Arfvingar efter Successions Ordningen af deri 26 Sept. 1810. b) Den brist uti Stats-Verkets beräknade inkomster för år 1824 och följande åren, som, genom Allmän Bevillning, skall fyllas; utgörande denna beräknade brist En Million Sex Hundrade Femtio Fem Tusende (1,655,000) Riksdaler, c) Den, vid innevarande Riksdag faststålde Summa af Ett Hundrade Femtio Tusende (150,00) Riksdaler, som ifrån och med år 1824 och intill nästa Riksdag, skall afbetalas på Stats-Verkets skuld till Banken; och hvilken Summa af 150,000 R:dr inom hvarje års slut på en gång ' »Aemnäs. 264 Stat s-Vt skottets Betänkanden. Jdvad som utaf Allmänna Bevillningen för år 1824 och följande åren derefter återstår, disponeras och användes, så vål, till ersättande af de från RiksgåldsContoiret till kostnaderne vid Hans K:gl. Höghet Kron-Prinsens förmälning och Utländska resa forskjutne Tre Hundrade Tusende Riksdaler, som äfven till RiksgåldsContoirets enskildte behof och utgifter, enligt de härom meddelte föreskrifter. Årliga behållningen af Tullmedlen, hvilken, enligt förut gällande Författningar, blifvit från Styrelsen af Tullverket till Kongl. Stats-Contoiret levererad, kommer ifrån och med år 1824 att, i förut vanlig ordning, omedelbarligen från Tull-Styrelsen till Riksgålds-Contoiret aflemnas.
K. lili Nådig skrifvelse till Rikets Ständer af den 24 Oktober sistlidna år har E. K. Maj:t behagat i nåder meddela: dels hurusom Löjtnanten vid f. d. Arméens Flottas Sveaborgs eskader, Kapitenen Johan Fredrik Standertskjölds enka Johanna Wilhelmina Standertskjöld, född Mellin, hos E. K. Maj:t i underdånighet anhållit, att, ehuru hon försummat att inom löreskrifven tid, eller före utgången af år 1860, väcka anspråk på utbekommande af den del utaf hennes mans aflöning, som under hans vid Sveaborgs öfvergång år 1808 iråkade fångenskap blifvit innehållen, E. K. Maj:t likväl, med afseende derå, att denna försummelse härledde sig från okunnighet om det beslut, hvarigenom henne blifvit tillerkänd en sådan rättighet, och då samma okunnighet vore desto mer ursäktlig som något tillkännagifvande af berörde beslut icke blifvit i Finska tidningarne infördt, måtte läckas af gunst och nåd tillåta sökanden, hvilken vore i Finland boende, att ännu få anmäla sig hos Stats-kontoret, för att derstädes göra sin rätt gällande; dels alt likaledes enkan efter f. d. Kaptenen vid f. d. Arméens Flottas Sveaborgs eskader Majoren Henrik Gustaf Standertskjöld, Jeanette Standertskjöld, född von Törne, hos E. K. Maj:t i underdånighet anhållit, att sedan hon, som äfven är i Finland boende, hos Stats-kontoret begärt att utbekomma den andel af aflöningen för hennes man, som innehållits under det han, efter Sveaborgs öfvergång, hållits i Rysk fångenskap, men ansökningen om medlens utbekommande, i anseende till den vintertiden försvårade postgången emellan Sverige och Finland, skulle hafva till Stats-kontoret inkommit efter 6 ExpeditionsUt skottets Förslag till underd. Skrifvelse, L\:o 151. preskriptionstidens utgång den 31 December 1860, af hvilken orsak något afseende derå icke kunnat fästas, E. K.
Det Betänkande, i anledning af motioner, rörande nedsättning af tullen för trädvaror, som skeppas från Sverige till Dannemark och England, hvilket Utskoltel, under ofvanstående N:o, afgifvil, har af Välloflige Borgare-Ståndet blifvit återremilterhdt, men är af de öfriga Riks-Ståndens bifallet, derföre, då beslut sålunda redan är fatta dt, återremissen icke kan till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 26 April iS/Ji - N:o i5i. Ank. till Exp. Utsk, den 26 April, kl, 1 e, m. Memorial till Ridderskapet och Adeln, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande, JS:o 68, Utskottets Betänkande, N:o 68, om Elementar-Läroverkens reorganisation och utvidgning af Frösö skola i Jemtland, är återremitleradt af Högloflige Ridderskapet och Adeln, men, genom dertill lemnadt bifall af de öfrige Stånden, är beslut i ämnet redan falladt, derföre återremissen icke kan till någon vidare åtgärd af Utskottet föranleda. Stockholm deit 26 April 1841, 6 Allm. Besv.- och Ekn.-Utskotets Memorial, N ris i5i, i53. Ank, till Exp. Utsk. den 26 April., kl, 1 e, m. Memorial till Borgare-Ståndet, i anledning af åter remiss af Utskottets Betänkande, JS:o yf, angående Köpings privilegier för Trelleborgs by. Enligt Utskottet tillhandakomne Prolocolls-Utdrag, har detta Betänkande, hvilket Borgare-Ståndet återremitterat, blifvit af de öfrige Stånden bifallet., hvarföre, då beslut sålunda redan är faltadt, återremissen icke kan till någon Utskottets vidare åtgärd föranleda. Slockholm den 26 April i8{r. Ank. till Exp, Utsk. den 26 Apr. kl. 1 e. m. Memorial till
Slutligen och med tillkännagifvande, alt Betänkandet N:o 5^ blifvit af det flögvördige Preste-Slåndet samt af det Hedervärda' Bonde-Ståndet bifallet, få Utskotten vördsamt hemställa, att alla anmärkningarne deremot, som, i ett sådant sakens skick, icke kunna till någon ytterligare åtgärd å Rikets Högloflige Ständers sida föranleda, måtte förfalla. Stockholm den 26 November 1829. STOCKHOLM, hos Cari. Aa, Pihl, 1829. Bag s. Allm. Best’. o. Oec. Ulsk. Uti. Ankom till Exp. Utskottet den 10 Dec. 1839, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 58, angående väckta frågor om Fattigförsörjningsanstalterne. Från det Högvördige PresteStåndet och det Vällofl. BorgareStåndet har förenämnde Betänkande blifvit till Utskotten återremitteradt, på grund af följande anmärkningar, hvilka Utskotten få i nedanstående ordning vördsamt upptaga och besvara: 1:0 Att Utskotten bordt i första rummet uppgifva och granska alla de Kongl. Stadgar och Förordningar, som ligga till grund för den allmänna Fattigvården i Riket, och, derest de icke befunnits fullt svarande mot det afsedda behofvet, föreslå nya och ändamålsenligare. Någon så vidsträckt befattning, som den, att granska alla de om Fattigvårdsinrättningen i Riket utkomna Kongl. FörfattBih. till Rikt-St. Prnt. a Tjog j, Allm« 7?esc\ o. Otc! Utsi. Uti. N:6 7°> ningar, och deruti föreslå tillägg och förbättringar, har icke blifvit åt Utskotten, genorr. motion eller remiss, uppdragen ; och då Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, i anledning af det vidsträcktare förslag till Fattigvårdsförordning, som, till följd af Rikets Ständers redan år 1810 framställda underdåniga anhållan , blifvit af en tillförordnad Comité år 1821 till Kongl.