Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Corn positions dlo »o 1,8331. ”Stockholm af Utrednings-Afdelningens Kammar-Contor den 25 ”November 1837. D. Ek.” Anslaget för Bevärings-Manskapets Vapenöfningar. Räkenskaperna, granskade i Kongl. Kammar-Rätten för begge Revisions-åren utan anmärkning, redovisa inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balance från föregående året: Behållningar och Fordringar 3,116: il. io. Uppbörd: År 1835. 1,496:15. 3. Års-Anslag Extraordinarie Uppbörd af Ersättnings-, Auctionsoch Anmärknings-medel m. m. 60,000: 80,000: - 726: io. io. 574:37. 7. Skulder Balance till påföljande år: Credit. Balance från föregående året: Skulder /. / ■ ■ ■ 41.949:3.4. 52,47: a,o. Balance till påföljande året: Häraf synes att denna fond vid 1834 års slut häftat för en skuld af 52,747 R:dr 23 sk. 10 r:st., som likväl blifvit förminskad under år 1835, med hvilket år det af Rikets Ständer ifrån 60,000 till 80,000 R:dr förhöjda Stats-anslag vidtagit och då i öfrigt utgiftsbeloppet, som föregående året uppgått till 73,144 R:dr 27 sk. il r:st., blifvit genom inställande af en del mönstringar och möten nedsatt till 39,707 R:dr 32 sk. 3 r:st., så att den summa hvarmed vid sistnämnde års slut Statsanslaget var öfverskridet, utgjorde 21,107 R:dr 23 sk. 7 r:st. eller fondens återstående till år 1836 utbalancerade skuld, hvaraf 17,000 R:dr räntefritt lån från Tross-Passevolance-Fonden.
Med anledning häraf föreslås, att införselstullen icke må för detta varuslag bestämmas högre än till 36 sk. skålpundet, hvilket jemväl i det närmaste instämmer så väl med afgifterna i Norrige och Danmark, som med den i tyska tullföreningstarifeu stadgade tull; men då värdet å redgarnssamt å de under rubriken andra slag hänförliga strumpor och strumpstolsarbeten föga skiljer sig från dem af bomull, hemställes, att till ändamålsenlig förenkling, samtliga dessa slag må innefattas under den gemensamma benämningen »andra slag», och åsättas berörda införselsafgift 36 sk. skålpundet, Då det å strumpstickor i gällande taxa utsatta värdet, 6 r:dr 12 sk skålpundet, är vida högre än det verkliga, hvilket t. ex. å det allmännaste slaget, eller af stål, icke lärer öfverstiga 32 sk., föreslås nedsättning i införselstulleu från 30 till 8 sk. skålpundet. Jemte bibehållande af bestämmelserna för kantiljsträngar, hvilka i nuvarande taxa felaktigt benämnas »eantiller», äfvensom för messingsoch stålsträngar, men med den ändring i redaktionen att lydelsen blifver »af metall», torde å tarmsträngar, Slålarbelen, ej specificerade, Stärkelse, hvit. Sågblad. Såpa. legel. Tennlikar. Tenn. Kongl. AlajUs Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 57 strängar, hvilken rubrik jemväl lämpligen synes böra ändras till lydelsen »andra slag», införselsafgilten, enär desamma icke utgöra föremål för inhemsk tillverkning, kunna nedsättas från 1 r:dr 24 sk. till 1 r:dr skålpundet.
Ärender, hällir pä Stockholms Slott dm 26 April igro inför Hans Maj:t Konungen i närwaro af Hans ^Epcellence Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne Herr Friherre von Engeström. StakS.Räderne Friherre Rosenblad. — von Platen. — Adlerbeth. — Adlersparre. Justitiä-Räderne Grefwe Gyllenborg och Poppius. Hof-Canzleren Friherre af Wetterstedt. - Asiesiorn Turdfjäll föredrog i underdä. mghet: Riksens Ständers pä anförde skäl i un. der. LAS Den 26 April. derdänighet gjorde hemställan om en sädan för. klaring af 1. §. 7. Cap. Rättegängs. Balken, att fastän, efter sökt intekning och'sedan Do. maren utsatt dag till Gäidenärs hörande deröf. wer, denne skulle innan samma dag inträffat, söka afträdeS förmon, sädant icke mä betaga en i alla andra affeenden fullgilltig Intekning den werkan att medföra förmonSrätt. Af Högste Domstolens Ledamöter, hafwa Justitiä. Räderne Toren, Poppius, Zier. vogel och von Strokircki undcrdämghet ansett denna föreflagna Lagförklaring icke wara enlig med Lagens rätta mening, och pä flere särskildt i underdänighet anförde stal tillstyrkt, att densamma mätte affläs; dock med den ffiljak. tighet af Justitiä Rädet Ziervogel, att Justi. tiä.Rädet icke ansett sig kunna af hwad Rik. sens Ständer i detta ämne i underdänighet förestagit, leda den fölgd, att Domaren ej skulle äga, att i anledning af hwad Lagen i 17. Cap. 12. §. Handels Balken innehäller, likafullt pröf. wa hwad werkan en sädan beskaffad skedd In. tekning kunde medföra.
Harvid bör likväl anmärkas, att, dä endast ung och mindre aflägsen skog användes till kolning, mäste det %'ara Bruksägarens eget ostridiga intresse, att för de träd, som hunnit förbi denna ålder, och för dem, som genom afståndet ej till detta behof kunna användas, kan genom handelsfriheten beredas en afsättning, sorn betalar deras rätta värde, hvilket under årens lopp alltid tillväxer i en större proportion, än transportkostnaden försvåras. Bihang till RiksSt. Ut sk. Betänkan den. Förgäfves åberopar man otillgängligheten af en stor del skogar. Det kan ej nog ofta upprepas, att denna otillgänglighet Hildrig kan blifva ett skäl till allmän inskränkning, äfven för de tillgängliga: att denna otillgänglighet till en stor del härrör af handelstvånget, och endast kan aihjelpas genom handelsfriheten, som höjer värdet af produkternaj att, då flottning nu utan strömrensning eller andra allmänna anstalter, på 30 och 4° mils afstånd, varit xröjelig, måste densamma, understödd af sådana medel, blifva ännu lättare verkställbar. Den stora magt och rikedom, som England, Frankrike och Holland vunnit genom en utvidgad egen Sjöfart, och som hos flere Patriotiska män födt den öfvertygelse och det hopp, att äfven Sverige skulle genom samma medel kunna vinna samma fördelar, den vinst, fäderneslandet vid vissa förmonliga, ehuru snart öfvergående conjuncturer verkeligen skördat deraf, såsom vid förra Amerikanska kriget, har uti närvarande fråga förnämligast kallat uppmärksamheten att undersöka, hvad verkan en fri export af våra skogseffekter med främmande skepp skulle kunna medföra för vår egen sjöfart. Denna sjöfart, påstår man, skulle af en sådan frihet undergräfvas, och dess undergångderigenom beredas. Jag vill icke bestrida möjligheten, att Svenska sjöfarten, oaktadt dess af Skeppsredarne sjelfva nu temmeligen allmänt öfverklagade vanmagt, kan för fäderneslandet bereda de fördelar, Besv' och Ekon. Utskotts Betänknndtn.
Hr Gripenstedts yttrande ännu icke är justeradt. Det må vara hans rättighet att ändra det huru han behagar och till och med utesluta alltsammans. Här finnas likväl tillräckligt många, hvilka hörde hans yttrande, deruti han åberopade bestämda fakta och handlingar till stöd för sina anklagelser. Vill han emellertid låta sitt yttrande ur prot:t utgå, så vill jag för min del ej lägga något hinder deremot. Ett sådant hinder synes dock nu hafva mellankommit, bestående uti den skrift han till R. o. Ad. i dag låtit ingifva. Gr. Frölich har sagt att han icke kände sjelfva corpus delicti, eller beskaffenheten deraf. I min motion har jag begränsat denne corpus delicti, då jag sagt att Hr Gripenstedt upgifvit, att Fullmäktige handlat mot gifna föreskrifter; men, hvad som var värst Den 25 April. 401 värst af allt, vidtagit en mängd åtgärder, just för att undvika att fullgöra de föreskrifter R. St:r dem lemnat. Emellertid hafva vi nu fått en corpus delicti, och den består eller innefattas i Ilr Gripenstedts nyssnämnde skrift. I densamma säger Hr Gripenstedt, att han icke begagnat orden: anklagelse och angifvelse. Det är mycket riktigt, men han har likväl uttryckeligen sagt, och med handlingar sökt bevisa, att den och den öfverträdelsen af i regkt gifna föreskrifter blifvit af Fullmäktige begången, och det innefattar ju en angifvelse. Hr Gripenstedt har i sitt nu ingifna skriftliga yttrande vidgått, att han gjort åtskilliga anmärkn:r mot de åtgärder, hvarigenom medel, enl. hans tanke, obehörigen blifvit ryckte från sin egentliga bestämmelse. Nu bestämmer ansvarighetslagen för Fullmäktige ett stort ansvar, om de rycka medlen till annat ändamål, än hvartill de blifvit anvisade. Jag öfverlemnar frågan till R. o. Ad:s bedömande. Önskar R. o. Ad., att det må hvila en skugga öfver deras Fullmäktiges åtgärder, så står det dem öppet. Jag nedlägger då min protest deremot. Jag önskar ljus i allt, på det att det sanna och det rätta må göra sig gällande. Frih. Raab, Adam Christian:
Beylon är död« – yttrade Gustaf högt, men med en isande likgiltighet, i det han intog sin plats i skådespelssalen. – «Hans trohet var efterdömlig. Också njöt han en oafbruten bevågenhet af mig och mitt hus så länge han lefde. Vi sakna honom alla rätt mycket . Den der flöjten gör god verkan i ouverturen. Det lofvar att bli någonting med tiden. Uttini har heder af den lärjungen.« Hoffolkets anleten, hvilka vid början af konungens tal pligtskyldigast mulnade som till sex veckors hofsorg, blefvo på nytt klara och leende, när den höga sorgeutgjutelsens adagio upplöstes uti ett allegretto, i anledning af ouverturen. De glädde sig, både att slippa ett störande uppehåll i sina nöjen och att hafva sluppit ett skarpsynt och obevekligt vittne till sina ränksmiderier och äfventyr. «Beylon är död: jag undrar hvem som får hans rum på slottet, hans sommarnöje vid Ulriksdahl, hans vackra husgeråd och utsökta vinkällare?« yttrade man till hvarandra dagen efter hans död. Dagen efter begrafningsdagen var han glömd vid hofvet – glömd, som derest han aldrig funnits till i verlden. ADERTONDE KAPITLET. Med lika mycken nyfikenhet hvad orsaken kunde vara, som bestörtning i afseende på de möjliga följderna, bemärkte hofkretsen en viss dysterhet i konungens lynne. Glädjen försvann ur hans närhet, – glädjen, som var detta tidehvarfs själ! – «Kungens förstämda lynne kommer säkert af någon dold förtrytelse« – hviskade i drottningens cirkel fru von Stauden till grefvinnan Wrede. – «Det förargar honom väl, att den hemliga förbindelsen måste bli bekant och svågern erkänd; ty det påstås, att nu igen .« De sista orden sades bakom solfjädern så sakta och så nära örat, att vi ej tilltro oss kunna återgifva dem. – «Nej, bevars!« – svarade grefvinnan. – «Så hänger det icke ihop.
Jag ar förekommen af den sista talaren; men i hufvudsaken och för den händelse man nu måste föreställa sig, att normul-tiden för riksdags afslutande blir 5 i stället för 3 månader, synes mig det nu vara angelägnare än förr, alt kunna afsluta riksdagen och åtskilja Ständerna före denna tids utgång, om det är möjligt. Jag ser ingen omöjlighet deruti, livad urtima riksdagar beträffar, om än det icke låter sig göra med de lagtima; och då jag anser, att det vore väl, om så kunde ske och att 3 Stånd kunde göra en sådan framställning lill Konungen, vid—. blifver jag den tanken, att man ej borde begagna det gamla stadgandet ”samtliga Stånden” utan i stället säga ”Stände r n e.” Hr Cederschjöld instämde med Hr Lagerhjelm. Gr. Frölich: I likhet med hvad Frih. Tersmeden yttrat, finner äfven jag, att det går an alt tillfoga ett ytterligare moment i den redan beslutade redaclionen af 10g §:n, som skulle blifva precist detsamma som i gamla redactionen af 80 §:n, endast med förändring af siffran 3 till 5, och lyda sålunda: ”Riksdag må äfven slutas innan 5 månader tilländagått när Ständerne det begära.” Efter härom fattadt beslut skulle 80 §:n kunna erhålla den redaction Utsk. nu föreslagit. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de framställda meningarna tycktes förena sig derom, att sista punkten i 80 §:n Riksd.Ordn. borde bibehållas med någon redactions-förändring i öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. förut fattat, och att den meningen antingen borde tillsättas vid slutet af 109 §:n Reg.F:n, eller qvarstå i 80 §:n Riksd.Ordn. Om Landtm, rätt fattat det först i detta afseende afgifna förslag, så innehölle det, att denna punkt skulle lyda sålunda : "Riksdag må äfven slutas innan fem månader till ända gått, enär samtliga Stånden sådant begära.”
— Desse egendomar äro ock af ett högre värde, än andre längre ifrån Stockholm belägne, derföre, att alla sträfva efter den beqvämligheten att hafva egendom nära Stockholm. — Deremot, uti många andra provincer, der egendomar hafva lika god jord, lika areal, producera lika mycket, föda lika många och flera kreatur, men hvilkas läge gör dem icke säljbara till annat än låga pris, icke alls gängse i köp man och man emellan, och i följd deraf mycket lägre taxerade, skulle således på få af dessa egendomar kunnä begagnas de större pnnnorue; och derigenom, som jag har nämnt, hela bränvins-brännings-rättigheten blifva en förmonlig tillhörighet, endast för Stockholms omgifning; hvilken omgifning, i alla afseenden, bar många och stora fördelar af bränvins-tillverkningen, genom en oftare omsättning, icke behöfvande belasta handteringen med förlag, magasinering, leccage, kärl, kostsamma transporter och alla försäljnings-umgälder. Jag kan således icke tillstyrka annat, än att jordrärdet för bränvins-brännings-rättigheten må bestämmas efter 1835 års blifvande taxerings-värde, hvilket noga bör justeras, ty en del jord måste sättas ned och en del höjas, eller, med ett ord, taxeras efter vissa enahanda grunder, i mon af areal, jordens godhet och öfriga förmoner, — Ett annat förhållande skulle uppväcka ett välgrundadt missnöje hos största delen jordbrukare.” ”Om, som jag hoppas, den egentliga konslredskapeh blir afskafFad, och den af mig nu framställda enkla, men tillräckliga, redskap antages, så är detta redan nog ingripande i första steget på konstbränneriernes bekostnad, och jag tillstyrker, att mäskvärmaren och denna enkla klarningsmachin, såsom ändamålsenliga, och befordrande en måttlig industri, må få, utan nedsättning af pannerymden, utaf alla bränvins-brännare begagnas, samt afslyrker således den af Utskotten föreslagne tredjedels minskning i pannans rymd, då mäskvärmare skulle få nyttjas.
30 juli i ett svar till den ofvan nämde anmälaren gifvit sitt arbete en mycket betecknande dom, då han säger: » Till sist beder jag få upprepa, att en bok, sådan som min, hvilken nästan kan sägas vara ' tryckt som manuskript ', just icke är lämpligt föremål för högre kritik, men desto mera för helt enkelt rättel-, ser ». Häri instämmes till fullo. Boken är ett i högsta grad lämpligt föremål för rättelser — man skulle kunna skrifva en hel bok med bara rättelser. Detta är nu dock icke här meningen; lika litet att utöfva någon » högre kritik » — endast att fästa allmänhetens uppmärksamhet på detta arbete, som visserligen enligt författarens utsago icke är afsedd för någon » publik », utan endast för bibliofiler, men som kan komma att tjäna som grundval för en framtida svensk, bibliotekshistoria. Hr Carlanders förtjänst är, att han på ett ställe samlat en stor mängd af de upplysningar vi ega om svenska bibliotek jDch boksamlare, hans fel, att detta skett till den grad kritiklöst, att det är fara värdt, att den, som verkligen vill använda boken, i alla fall ofta blir nödsakad att återgå till originalkällan. En ' kuriös idé af Hr Carlander kan jag inte låta bli att omnämna, nämligen att han alltid, då han på en bok funnit ett par initialer i blåstämpel, genast antager detta som ett ex-libris och mycket samvetsgrannt beskrifver detta märke, samt den bok, där det stått, samt så tillägger: » Hvad dessa bokstäfver beteckna, ha vi ej kunnat utröna », eller: » Man skulle kunna gissa på den och den — eller också på den och den, men boken är för ny, för att ha kunnatr tillhöra honom » — o. s. v. J — n.32° literära notiser. Boknyheter: Jordens historia. Efter M. Neymayrs " Erdgeschichte " utarbetad med särskild hänsyn till Nordens urvärld af A. G. Nathorst. Häftena i — 7. — Stockholm, F. &amp; G. Beijer 1891, 10 häften à 1,50 kr. Fra Akershus til Akropolis. Skildringer fra Studiereiser af Dr. Ingvald Undset.
De särskilda Pensions-fondernas sammanslående till en enda gemensam fond under Statens förvaltning kan icke verkställas utan medgifvande af dem som ega del i dessa fonder, hvilka till stor del blifvit samlade genom enskilda bidrag; och det kan med skäl betviflas, att delegarne skulle derpå ingå och dymedelst frånträda sin rätt att förvalta medlen och reglera pensionerna. En reform af pensions-anstalterna borde i öfrigt, för att blifva allmän, omfatta ej allenast Allmänna Indragnings-staten och de Pensions-fonder, som i motionen omförmalas, utan samtliga utaf Statens medel utgående pensioner, likasom alla andra för sådant ändamål af enskilda delegare bildade eller med Statsbidrag understödda fonder. För en så genomgripande förändring erfordrades emedlertid fullständig utredning af äinuet samt en i detaljerna genomförd plan, hvilket åter nu saknas och ej heller k au på kort tid åstadkommas. Då härtill kommer att på lösningen af denna fråga jemväl inverkar den nu pågående reorganisationen af embetsverkcn, har Utskottet, på alla dessa skäl, funnit sig böra afstyrka Rikets Ständers bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 21 .Tuli 1854. Stuls Llskottcls lllålanile. .'V:» S00.
Låt den unga qvinnan offra sina bästa krafter i hemmet, åt dess arbeten, omsorger och detta mångahanda, som ger henne intresse för det praktiska lifvet, gör henne till en duglig husmor och ändtligen lär henne att känna sig I P \ I \ J I I M \ J | \ | användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid nog. anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräkna » hemmastadd inom ett område, der den mognade qvinnans verksamhet oftast tages i anspråk, och der — ingen kan förneka det — vägen ligger gifven för qvinnor af alla stånd, för den högt begåfvade lika väl som för den i intellektuelt afseende klent utrustade. För att ej bli missförstådd kan jag ej sluta mitt » gammalmodiga prat » utan att tillägga, att j a g ingalunda ringaktar de bokliga studierna. Tvärt om, jag skattar högt den tid, som befrämjar qvinnans intellektuela uppfostran, som låter hennes intelligens få det erkännande, som fordom ej alltid kom henne till del, och som ej lägger hinder i vägen för den qvinna, som söker vetandet i de djupare schakten. Men det är ensidigheter och öfverdrifter, som åstadkomma det skefva i lifvet, hvarför äfven en författare säger, » att all ytterlighet är stäld på gränsen af ett fel ». Det är äfven en orubblig sanning, att qvinnan, på hvilket stadium af bildning hon än står, icke bör lösgöra sig från sina husliga pligter, och, som man äfven här vid lag måste tillämpa den gamla satsen, » ingen regel utan undantag », vill jag till sist framhålla, att det ej är undantagsfallen som böra gifva uppslaget till vårt uppfostringssystem. H-g. F r å n våra badorter, v. en af de beqväma sofforna eller kanske ännu hellre på den rymliga balkongen och spraka litet om sällskapslifvt här. Den, s o m utan att känna till förhållandet, kommer till denna plats för att här, liksom vid de flesta andra badorter, fortsätta vinterns lustbarheter under något förändrad form och kryddade af nyhetens behag, blir bittert besviken i sina förhoppningar.
Reser någor bort, då hans sak fir Rätta är, utan han häfver Domarens lof dertill, eller laga fullmäktig ställt, och Rätten det kungjort; bote i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, och gånge ej dessmindre dom i saken. 20 Kap. Andra punkten af 1 § ändras sålunda: 12 Lag-Utskottets Betankande, IV.-o 56. Göra de det ej; bote så svaranden , som käranden, i Underrätt tio da* ler, i Idof rätt tjugu daler, 21 Kap. 4 § ändras till följande lydelse: Häfver.man Underrätts dom för sig, men tappar i Hofrätten; då bör kostnaden å båda sidor emot hvarannan qvittas, der Domaren ej finnér de omständigheter i något mål vara, att endera ändå rättegångskostnad gälda bör. Åro i saken åtskillige käromål, och vinna eller tappa parterne deri ömsom; då stände ock hvar sin skada. 22 Kap. Da två första punkterna i 1 § erhålla följande lydelse: 1 Hofrätt skall någor af Rättens Ledamöter, i lagvadda eller der instämda saker, skriftlig berättelse om deras sammanhang uppsätta, innan de till dom företagas. I Underrätt måge parterne det ej äska, der Rätten ej sjelf finnér, att sakens vigt eller vidlyftighet det fordrar. Tredje punkten i 2 § skal! lyda sålunda: Sist upptecknes inlagorna, att kunna Rätten föreläsas, efter den tid, som de inkommit; och Rätten gifve sedan den berättelse till parterna ut, med förelagd tid och vite, i Hofrätten tio, i Underrätten fern daler, att den hvar för sig genomse, underskrifva och återställa. 23 Kap. 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 15 Juni ISIS, ändras sålunda: Å Häradsting, så ock vid laga syn i jordatvist, må ej dömas, der ej sju i Nämnden äro. Rådstufvurätt vare domför, der tre i Rätten sitta. 1 Hofrätt må ej färre än fem ledamöter döma i mål, som ä ära eller lif gå. I andra mål må fyra ledamöter utgöra domfört antal, der alle om slutet ense äro. 2 § skall hafva följande lydelse:
Ehuru jag på f. m. hört H. Ex. just.statsministern oeh chefen för fångstyrelsen förklara, att dessa medel ingalunda äro ämnade till straff-fängelser, och jag hyser fullkomlig tillit till denna försäkran, kunna likväl tider och förhållanden inträffa, dä de, hvilka uttalat denna åsigt, icke vidare äro ledare af fångvårdsärendena och det är alltså nödvändigt, att den uttalade åsigten varder uttryckt pä papperet. Jag anser detta så mycket angelägnare, som uti den K. propos:n och ett af H. Ex. just.-ministern vid ärendets föredragning inför K. M. afgifvet yttrande förefinnes en mening, som måhända rättfärdigar den fruktan, att anslaget 600,000 r:dr kunde komma att användas till straff-fängelser. Uti detta yttrande förekommer nemi., sedan kostnaderne till cellfängelser blifvit summariskt upptagne, en mening så lydande: ”Häruti ingå likväl ej de celler, hvarmed nya länsfängelserna, hädanefter såsom hitintills, torde böra förses utöfver förslagets cellnummer, i ändamål att bereda möjligheten af det ensliga fängelse-systemets användande jemväl under någon del af de strafftider, som öfverskjuta 2 år”. Meningen härmed mätte således hafva varit att inom de nya länsfängelserna skulle finnas celler, hvarest fångar kunde undergå ådömdt straff af mer än 2 är. Jag har trott att man af denna mening kan äga anledn. till den förmodan, att en sådan afsigt med länsfängelserne, ehuru flygtigt vidrörd, vore i fråga, och det är lill förekommande deraf jag önskar, att StatsUtsk. mätte uttryckligen bestämma, alt ifrågavar. medel icke få användas till de egentliga strafffängelsernas uppbyggande. Man har anmärkt, att en äterremiss I> e n 23 Feh r u a r i e. ni. 677 skulle sätta styrelsen i förlägenhet i afseende pä fullbordandet af dc påbörjade fängelserna och alt förluster derigenom skulle uppkomma. Detta yttrande bar på det högsta förundrat mig, då raan erinrar sig, att R. St. för omkring 2 månader sedan till K.
Vidare har sistbemälde motionär föreslagit, att, till en början, eller för nu instundande statsreglerings-period, det sammanlagda beloppet af obligationerna måtte bestämmas till högst 10,000,000 R:dr R:mt och räntan utsättas till den högsta gångbara eller sex procent. 7:o Vice Talmannen Ola Svensson har föreslagit, att, i stället för fortsättandet och ökandet af den utländska skuldsättningen samt till uppmuntran och befrämjande'af den enskilda sparsamheten, ett inhemskt national-lån måtte upptagas genom Riksgäldskontoret, som för detta lån borde utgifva med Kongl. Majrts och Rikets Ständers garanti försedda obligationer å särskilda valörer af minst 50 eller 40 R:dr R:mt, hvilka obligationer skulle bära dels 5, dels 41 och dels 4 procents ränta samt utlemnas med en efter den olika räntefoten lämpad kapitalrabatt. Hvar och en obligation borde vara åtföljd af räntekuponer för 10 år, och skulle de efter hvarje års förlopp förfallna räntekuponerna kunna obligationerna frånskiljas och sedermera såsom lagligt mynt eller myntbevis i all kronouppbörd mottagas. För ökandet af sagde obligationers begärlighet och underlättandet af deras afsättlighet, borde de dels kunna begagnas såsom grundfond för inrättade banker, dels företrädesvis vid låneansökningar vara såsom hypothek användbara. Dessutom har uti en inom Preste-Ståndet väckt motion, Professoren Agardh, efter utveckling af de fördelar ett inhemskt fondsystem skulle medföra, såsom ett för åstadkommande deraf, enligt motionärens åsigt, under nuvarande förhållanden särdeles lämpligt och ändamålsenligt förfaringssätt, föreslagit, att Riksgälds-kontoret måtte bemyndigas, att, mot Hypotheks-föreningarnes till nämnde Kontor utfärdade förbindelser, till dessa föreningars