Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Karaktersdrag, sådana som det, då förrädarn af sina dittillsvarande vänner och beskyddare glömmer bort att bortföra det guld, hvarmed han önskar köpa framgång åt sina lömska planer, väntar man sig blott af de största dramatiska skalders djupa intuition. Och detsamma gäller, bland mycket annat, äfven om den gripande kontrasten emellan Daniel Hjorts nattliga stämning under sin »dunkla väg», som stupande för till förderfvet, och den svenska knektens solbelysta, på ett okränkt samvete grundade förtröstan, att »godt sofver man, när man dör med heder». Diktionen i stycket utmärkes både af dramatiskt lif och synnerlig fägring. Äfven den vittnar öfverallt om en så väl human som æsthetisk bildning, hvilken gör ej blott den unge skalden sjelf, utan äfven det akademiska samfund, han närmast tillhörde, stor heder. För den höjda tonart, som genomgår dikten, har han utan tvifvel att tacka lika mycket den patriotiska lyftning, hvilken i dessa tider kommit den Finska nationalkänslans vingar att växa, som sitt eget snilles ingifvelse. En sak, lika viss som detta utmärkta skådespels tillvaro, är den, att det finnes till, framkalladt genom den varma fläkt af dramatiskt lif, hvars alstrande kraft flög fram öfver land och rike från den scen, hvilken Finska hufvudstadens håg för bildning och konst uppreste såsom en ledande pharus åt nationen. Detta unga konstens tempel har redan hunnit förvandlas till en ruin, och dess förmåga att höja sig, en ny phœnix, ur sin aska, tyckes för långtig tid förlamad af omsorger, fikande att hastigt plocka handgripligare frukter, än äfven det herrligaste konstverk kan bjuda åt begäret efter nytta och nöje. Men om också Helsingfors theater icke under sin korta tillvaro skulle åstadkommit något annat minne af sin existens, än Daniel Hjort, kunde den dock anses hafva behörigen rättfärdigat de förhoppningar, hvaraf den kallades ur intet i dagen. Det är så beqvämt att, när det gäller konstens höga kraf, upprepa frasen: »Vårt land är fattigt, skall så bli». Må man dock besinna, att
Härigenom skulle den ytterligare fördel vinnas, att en ökad qvantitet räntebärande obligationer blefve tillgänglig i rörelsen, och att således Riksgälds Kontoret kan komma i tillfälle alt använda den procent, de från Banken allemnade låne-dokumeuterne tillskyndar detsamma utöfver den som obligationerne äro slällde på, till det i Betänkandet föreskrifna uppköp af ulgifne obligationer.” af Herr A. F. Ericsson, som förklarat sig instämma uti Herr Åkermans reservation, utom i hvad densamma angår ärendets behandling, i hvilket hänseende han förenat sig med Herr Friherre Rappe. af Herr Nordenankar, F. iF., ”Under den brydsamma penningeställning hvaröfver från alla håll klagas, har man sedan Riksdagens början velat fästa sina förhoppningar nästan ensamt vid Banko-Utskottet och ansett att detta Utskott borde afhjelpa det onda. Nationen har svårt att glömma den, löre realisationen beqväma utvägen, att vid tillfällen af förlägenhet taga sin tillflykt till ny sedelutgifning, och ulan tvifvel är det derhän man syftar, då man nu framställer anspråk på den allmänna rörelsens lättande, i olika former. Den upplystare delen af representationen torde dock inse, att det onda som öfverklagas har sin rot något djupare; i stalshushållningssystemet i sin helhet, eller ända ned i det enskildta lifvet, och alt det icke kan botas genom financiella operationer allena. Jemnvigten är störd, medlen att återställa den äro flerahanda och kunna indelas i tvenne klasser. Till den första, af negativ art, kunna hänföras alla restriktiva åtgärder, såsom sträng kredit-lagstiftning, sedelstockens indragning, prohibitiva tullförfattningar, all konsumtionsbeskattning, (antingen för att medverka till dess minskning eller för alt skaffa medel att till produktionen anslå) med ett ord lagstiftarens mera eller mindre direkta förmynderskap för 14 Bil. till Banco-Utskottets Betänkande, N:o 29. <.101 enskildta verksamheten; mindre behagligt, måhända mindre naturligt, men ofta nödvändigt.
Med anledning af dessa mina Anmärkningar, får jag anhålla om Återremiss af Utskottets Betänkande och att 1815 års BrännvinsFörfattning må bibehållas oförändrad i de delar jag anmärkt, hvarigenom sluteligen stora inhemska Sädesförråder skola besparas och vi 426 Den 2*4 Martil, e. nu upphöra att anlita främmande Länder om de Producter, vår egen jord erbjuder oss: Harigegenom skola .äfven individuella egennyttans förslager, hvilka äro nära följeslagare till fördärfvet, då de utsträcka sin omfattning till Statens oeconomiska handläggning, äfven försvinna. De större Egendotuarne fordra tvänne 90 kannors Pannor, om Dranken för Ladugården skall vara tillräcklig, hvars förlust är allt för stor, då man kan anse den öka Födo-tillgårsgen med en fjerdedel, och de större Egendomarnes undergång bör väl ej utstakas af afvundens skenheliga Patriotisms eller all säkerhet förn: kas Landtmannen äfven i en oeconomisk Författning. Måtte en gång våra Beslut grundas på stadga efter noggranna Öfverläggningar, samt interes^et bannlysas från de Ständer, hvars ädla åsigt bör vara Folkets väl. Herr Flach, Carl Fredric, uppläste följande: Ehuru med desto större tillfredsställelse jag bör, för min del, godkänna Förslaget, att till Regeringens omsorg Öfverlemna bedöman■*det-, när och huruvida inskränkning bör med Brännvins-bränningen företagas, som detta fullkomligen instämmer med hvad jag hafvit äran proponera i det Memorial, sorn föranledt denna Motion*, får jag likväl vördsamt hemställa, om icke vid detta uppdrag, man vill fästa en Cautel, som bildar, å den ena sidan, en allt för Den 24 Martil, e. in'. 427 oinskränkt tillit, å den andra ett i sina följder äfventyrlig! misstroende Den förra genom att icke reservera någon ovilkorlig årlig Brännvins-bränning , svarande till de nödvändigaste Ladugårdsbehofver, äfvensom till det Minimum, hvarunder af inga Considerationer Consumtionen skall låta sig nedtvingas.
Den tiden wcrr,dä wänge Frälsemän äter lökke bltiwa SkatteBönder till undwikande af den tryckande rustningen, och innehafware afSätesgärdar hcstwa erlagt en dubbet om ej tre gänger större köpeskilling för mantalet än Skattehemanen för sin jord^om ej benjamme, till följe af päkvstad odling efter (Lstattläggningö-verwden, ä^wen till en stor del bcfinnes lika stoktefri iom Säteriet. Dä ägande rätten brytes, sä upphör bäde Frihetens och Lagens helgd. Hwad Swensta Folkets representation wid ett Riksmöte beträffar, har jag wid den för Ofrälse Ständsperjoner i dy mäl wäckta fråga, aswen öppenhjertigt yttrat mina tankar, men mitt Memorial wann föga medhäll och hänwisades till Constitutlons-Utstoltets granstning; och lärer detta af Grefwe la Oai-ais dä icke bifallna, men nu widrörda ämne ej eller kunna till följe as wär antagna RegeringsForm underkastas någon öswerläggning i Riksens Ständers Plena. Friherre callerström, Kustolpbz uppläste ett Diktamen, fä lydande: En Dett 15 Januarii. 799 En wärd Ledamot af detta Ständ, Herr Grefwe ^acob kontusion Os la Lsrrtis, har i sista Plenum föreslagit Ridderssapet och Adeln att under wista willtor afsäga sig alla sina Privilegier, utom det att bära det namn och det wapen, som antingen Förfadrens förljenster eller egna dygder dcm förwärfwat. Sedan denna sräga hrvilat pä bordet, anser lag henne nu, utan tidsutdrägt, böra upptagas till en sadan förberedande behandling, som RegeringsFormcn svressriiwer. Jag anhäller tillika, att öfwer samma allmänna ämne fä yttra min mening, pä det allden malmina, i dm ordning Ridderssapet och Adeln finner laglig, blifwa pröfwad gemensamt med Herr Grefwe Os l» Ostclics.
Prot. VII B, I Afd. 87* ♦ 418 &en t erhållne låne-bitråden måste förr eller sednare ändock, betalas, då meningen ej lärer vara att Staten skall göra några skänker. Hvar och en, som upptagit Jån i Disconteo, var skyldigt att efter ett halft år inbetala summan; men enligt praxis blott en femtedel genom omsättning, och ou hafva Riksens Ständer beviljat 5 års tid för att liqvidera. För dem som icke kunna det, och icke eller kunna anskaffa sådan säkerhet, att de derpå erhålla lån af enskilt man, bör Staten icke eller bereda låoe-tillgångar. Det bör äfven blifva lättare att erhålla iån af enskilde, då de få en påtaglig vinst deraf att utlåna de medal mot 6 procent, som förut stodo i Disconterne mot 3. De låne-bidrag, som nu blifvit af Riddtrskapet och Adeln fastställde, och hvilka, om de icke komma de orter, hvarest Disconterne varit inrättade, directe tillhanda, i alla fall öppna så väl för dem, som för hvar och en annan, tillfäll® att deraf komma i åtnjutande, ökft betydeligen Bankens låne-biträde, och jag inser ej, hurud«t skulle kunna derutöfver utsträckas. Om UtredningsContoren i orferne, för att lätta omsättningar , med denna befattning äfven skulle förena den stt gifva ut nya lån, måste grunderne derföre uppgöras uti det af Utskotten lofvade Reglemente; men jsg k»n icke finn* denna förening nyttig, då ännu är i friskt minne de förra Discont-iarättningarne. Förvaltningen af UtredningsContoren kommer troligen att uppdragas åt Corporationer, hvilka utgöra» af i orten boende personer, och de kunna lemna upplysning om de lån-sökandes säkerhet; &4n 8 Junii *, a*f men sjelfva utliningarne bora ska af Banco Disconten. Om UtredningsContoren skulle äga att meddela nya lån, vore sådant detsamma, sorn att, sedan Riksens Ständer gjort betydliga uppoffringar, för att hjelpa den förlägenhet, Disconterne förorsakat, åter inrätta dylika.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, på bordet hvilande Betänkanden: N:o 123, i anledning af väckt motion om afskaffande af vågoch mätare-penningar i Westerås; N:o 124, i fråga om förbättrad lagstiftning, rörande sinnessjukas vård och behandling, samt N:o 125, i anledning af väckt motion om upphäfvande af den tvungna tackjernsblåsningen inom Rikets Bergslager eller frihet att från jorden skilja hyttedelarne, blefvo, efter nu ånyo skedd föredragning, bifallne. S. D. Särskilda Utskottets Betänkande N:o 18, i anledning af väckt motion om användande af tillverknings-skatten och införsels-tullen för bränvin till premier för anläggning af porteroch ölbryggerier, lades till handlingarne. 8. D. Vid föredragningen af Banko-Utskottets Memorial, N:o 55, med anmälan af Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet N:o 48, afslog Ståndet den till Bonde-Ståndet gjorda inbjudningen, samt vidblef sitt förut fattade beslut i frågan och godkände voterings-propositionerne; hvaremot samma Utskotts Utlåtanden: N:o 56, i anledning af förre Handlanden B. Petterssons ansökning om eftergift af öfverränta å diskont-lån; N:o 57, i anledning af f. d. Bokhållaren S. 0. Billmanssons ansökning, att åter varda insatt uti befattningen af förste Bokhållare vid Tumba Bruk, m. m., samt N:o 58, i anledning af förre Fabriksidkaren P. C.
Den 1 Maj. ledamot i Bevilln.-sUtsk., anhållande derjemte att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, blefvo anmodade att sammanträda till val af en ledamot i Bevil!n:sUtsk. efter Gr. af Ugglas. Hr Palmcrantz, Joli. Maur.: Jag får tillkännagifva att jag röstat för afslag å ifrågavar:de Betänk, samt anhåller att i ett kommande plenum få närmare utveckla de skäl, som dertill förauledt mig. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att honom anmält, att, till följd deraf att under innevande Riksdag R. o. Ad:s plena inträffat betydligt oftare än förut varit vanligt, R. o. Ad:s vid [irot. tjenstgörande Notarier varit så sysselsatte, att derest icke deras antal förökades, med protmes.justering och upsättningen af de discussioner, som borde åtfölja de beslutade återremisserne, skulle komma att dröja alltför länge, hvarföre och då det vore sannolikt att, äfven under den närmast förestående tiden, plena kommo att hållas 4 dagar i veckan, Hr Gr. o. Landtm, linge hemställa om R. o. Ad. behagade besluta, att nu till tjenstgöring vid prot., tillsvidare antaga 2:ne Notarier utöfver det hittills bestämda antalet, samt att StatsUtsk. må genom utdr. af prot. derom underrättas, på det Utsk. måtte gå i författning om utbetalning af arfvoden för dessa Notarier. Ropades Ja. Hr von Knorring, Oscar Erik: Som jag nödgas inträda i tjenstgöring, så anhåller jag att, med bibehållande af min Riksdagsmanna-rätt, få afsäga mig min befattning såsom Suppleant i BankoUtsk. R. o.
By dins, N:o 19, angående lånebidrag för bekostande af en jernbibana ifrån Borås till Herljunga; 2:o Herr Ödmanssons, N:o 22, angående försäljning af i Landskrona gamla stad befintliga, Kronan tillhöriga byggnadstomter; 3:o Herr Renströms, N:o 28, derom, att förre Vexel-kontrolloren i Götheborg Axel Smedberg må uppföras på Indragnings-stat med fortfarande lön eller pension, till ett belopp af 800 K:dr B:ko årligen; 4:o Herr Almgrens, N:o 50, om ett anslag af 50,000 R:dr Riksmynt, till inrättande af Handels-skolor, eller Handels-institut uti tre af Sveriges förnämsta handels-s läder; 5:o Herr Stenqvists, N:o 51, om stats-bidrag, dels såsom anslag, dels såsom lån, för sänkning af sjöarne Kolsnaren och Wiren inom Nyköpings län; 6:o Herr Bergs, N:o 52, om dels stats-anslag, dels lån af allmänna medel, för Strömstads hamnanläggning; och 7:o Herr Kistners, N:o 35, om anslag af medel till uppläggande af en ytterligare telegraf-tråd å linien emellan Stockholm och Götheborg. S. D. Till Bevillnings-Utskottet remitterades Herr Nygrens motion, N:o 33, i fråga om bevillning för löntagare och näringsidkare. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades Herr Rönblads motion, N:o 58, i fråga om Fattigvårds skyldighet. Prot.-Utdrag den 19 November 1856. 45 Frän Hederv. Bonde-Ståndet. S. I).
Jag inskränker mig derföre inom det förslag, att Riksens Ständer skulle erbjuda Bolaget, att emot eftergift af 160 eller 170,000 Riksdaler af skuldsuin - 1° JDen I Augusti e% m, man, afträda Verket tfll Staten, oell contant inbetala skillnaden eller 3o,ooo Riksdaler, Stenkols-Verk et blefve derigenom Statens egendom, och såsom sådan önskade jag, att densamma utan någon ersättning, öfverlemnades till annat Bolag, emot förbindelse att samla och disponera en summa af 200,000 R:dr Banco, på vissa terminer, till exempel en fjerdedel för hvart halft år, att ovilkorligen användas, till andra flötsens bearbetande, och en därefter lämpad utvidgning af Verket i alla dess delar, med skyldighet tillika, att inför Rik. sens Ständers Revisorer, med ordentliga räkenskaper redovisa för detta användande, samt att derest icke hela denna summa, lill ändamålet åtgår, utan Verket dessförinnan btfinnes uti full drift och gång, ersätta Staten för hvad af de tillskjutna medlen icke åtgått. Om härvid tillika fåstades det vilkor, att det hitintills beviljade premier å6 skillingar Banco per tunna för alla från Grufvan försålde kol, hädanefter upp. hörde; en förmån, hvarvid närvarande Bolag, i fall Grufvedriften utan hinder kunde fortsättas, med lika säkerhet som förr borde bibehållas; om det nya Bolag som nu är föreslagit, ige. nom den afsatta summan, förmås att • bringa Verket i vederbörlig ordning, och att inom kort tid utvidga rörelsen, samt dermed äfven kolens försäljning till större qvantum än förut; och om från Höganäs, till inrikes eller utrikes platser årligen utgingo t. ex. 100,000 tunnor Stenkol, så utgjorde denna premiesumma i2,5ooR:dr, och kunde då anses såsom en ökad inkomst. jDeri I Augusti e. m. eller rättare segt, såsom en besparing för Statsverket.
Då tillfälligheten, att såsom Hufvudman för en Adlig Svensk Ätt, få deltaga uti National Representationen , berättigar mig , att yttra mina välviljande, ehuru måhända inskränkta åsigter af mitt Fäderneslands angelägenheter, anhåller jag hos Eder, Mine Herrar, om ett skonsamt öfverseende af bristerne i sättet att dem meddela. Det är, i anledning af Herr Friherre Rudbecks den 3 dennes uppläste anförande, angående landets betryckta ställning, och det på grund deraf gjorde förslag om ett Serskildt Utskott, jag nu ber art få okonstladt frimodigt mig utlåta. Med den största grad af uppmärksamhet och interesse har j g den 6 dennes åhört discussionerne i desse ämnen; mängd reflexioner hafva dervid hos eller icke? Om beklagejseme från alla Provin-: Herr Dalman, Lars Johan'. törsta frågan blir; Om någon Den 10 Februarii. 271 cers jordbrukande eller Näringsidkande innevånare härröra af inbildning, ett sjukligt missnöje och orolighets-anda, eller om de grunda sig på lanna förhållandet ? Jag bekänner att jag med oro hört en medlem af Ministéren i ett öfvertalande språk neka det senare och påstå det förra: jag har anat, att enar sådane idéer yttras af Konungens Rådgifvare såsom FolkRepresentanter, den målning, de inför Konungen göra, måste vara ännu mer en beau och behaglig, så att sanningens mörka tafla blir höijd. Emot den olyckligtvis falska tro, att allt står väl till, har jag hort rigtigt anmärkas, att ehuru den egentlige tiggarehopen ej vore så ofantligt ökad och hvarken hungersnöd eller brist på lifvets första behof vore i allmänhet för handen, välståndet likväl med hvarje år i stigande grad förminskas och ställbingen rysligt förvärras: Jag medgifver att eländet ingalunda är värst bland menigheten. Der synes bristen icke vara trängande.
Den lärotid af 6 år sorni merberörde förslag i allmänhet föreskrifves innan man får blifva mästare, tyckes äfven vara föga öfverensstämmande med den åsyftade näringsfriheten, emedan olika handtverk och olika peri sonlig fallenhet nödvändigt måste fordra olika lärotid. Det ligger i menniskonaturen, att hvarje föreskrift af dyiik art,., alliid måste förminska modet och lusten att anstränga sina krafter till förbättrandet af sin belägenhet och att sålunda göra den duglige liknöjd och I den late säker. Desse här anförde exempel torde tillräckligen ådagalägga, att det åberopade underdåniga Förslaget icke lärer kunna uppfylla sin rätta bestämmelse. Och enär, under denna Riksdag, ett nytt, ändamålsenligare Förslag troligen kommer att af Riksens Höglofl. Ständer *74 Dm 2i Afart ii, utarbetas för att i underdånighet öfverlemna* till Kongl, Majit; så får jag vördsamt föreslå 2:ne hufvudsakliga grunder, hvarpå jag anser den nya Författningen till näringsfrihetens befordran böra fotas, så vida den skall kunna leda till målet. i:q. Att det må vara hvar och en person af båda könen tillåtit, att utan afseende på läroår eller någon af de omständigheter, sorn böra anses för hvarje sjelfständig menniskas ensak, välja och idka hvilken loflig slöjd, som helst, och till och med om han så för godt finner, drifva flere näringsgrenar på en gång, blott han för hvar och en af dem särskilt erlägger de föreskrifne medborgerliga ut» skylderne till Staten. 2:0. Deremot bör Regeringen å andra sidan tillse, att ingen angifver sig såsom Idkare af en handtering utan att han på vederbörligt sätt ådagalagt, att han icke genom bristande skicklighet uti densamma, utsätter medborgare, som lemna honom sitt förtroende, för obehagligheten att bedragas; ett försigtighetsmått, som i intet afseen* de inskränker den medborgerliga friheten, { men hörer till den ordning och säkerhet man har rätt att fordra i alla väl organiserade samhällen.
Likvi1 iir i verkligheten flickans likasom Isens arbete inf6r b8de Gud och menniskor benttigadt, utan d l 1 afseende fiömögenhetsvilkor. Och enersom sjelfv. nrbelsrilttigheten tordc m m obegränsad. tordc väl ock tillgodogörandet af arbetets omedelbars produkt, likasom ock arbetslönen, sbom den medelbara produkten. böra st8 lill arbetarens förfogande, om arbetaren iir m m eller qvinna, bosatt p i en eller m n r n ort, rik eller fattig. Syster uttalar en svir straKdom öfver principdernc. kanske dock endast 6fvcr de manlige. Skada blott, u t det ej torde r a m sanning eller ens sanningen likt, att det vore stridande mot moralens vare sig högre eller IQre stbdpunkt, att principnlcrne sökte oupphörligt d n k a nrbetslönen för qvinnor. Om Syster utbildat och fullföljt sinn isigter nSgot mer, hade hon vYI slutat med det i hennes ögon alldeles rittvisa yrkanda, m principslen fär qvinlign arbetare, i följd af insigt derom, att d a r r arbetslön vore mindre än minnens i ungerdr enahanda förhillanden, borde öka lönen med en glfv .. Ej heller torde hmmrnitet och bnrmhertighct rim faktorer som Yro eller borde v a n bcstilmmrndc Tór arbetslönen, s8som Syster tyckes fönnodo. Bnrmhertigbetcn &amp; r ej &amp; ägt med ubetslönens belopp. Insiindaren undrar, om S y a n jclf d vid behof qvinlip 0 skräddare v h d c r sig till den. sam gcr högsta Itinen lit sinn arbeterskor och derföre beg !ir det högsta priset samt. om rPningen det oikindt vore för ISg, betalnr ?t den, som utfon arbetet, g4fvar. Si gör ej en m i n och föga nog hcllcr en qvxnna. Qvinnoarbetets !ön regleras e ' efter annan grund I n det manliga.
Lindströms motion angående inrättande af ett Diskont-Låne-Kontor i Wisby. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Hr Kjöllerströms motion derom, att, sedan numera de fleste Rikets Städer erhållit Statsbidrag till uppförande af cellfängelser, Städerne Ulricehamn och Falköping måtte hädanefter vara befriade, att af egna medel underhålla fångar under ransakningstiderne, och att dessa kostnader må af allmänna medel utgå. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Konsiitutions-Utskottets deri 7 och 11 dennes på bordet lagde memorial, angående det hviiande förslaget till ny Riksdags-Ordning, jemte dervid fogadserskild artikel, äfvensom, i sammanhang dermed, til! ny Regerings-Form, beslöt Ridderskapet och Adeln att icke antaga förenämnde förslag. Från Höge. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs Konstitutions-Utskottets förlidne gårdag bordlagda memorial N:o 3 till Rikets Ständer, angående ett af Hr Cassel väckt, och af Vallöf]. Borgare-Ståndet remitteradt förslag till ytterligare uppskof med afgörande! af Kongl. Maj:ts afgifna, nu hviiande nådiga förslag till ny Riksdags-Ordning m. m. Bifölls. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades följande sedan den 14 dennes å ståndets bord hviiande motioner: l:o Prosten Lagergrens, angående fastställande af Maximi-tid emellan lysning och vigsel; 2:o Samme motionärs, om upphäfvaxide af 7:de och en del af l:sta mom. i Kongl.
Den framställning af landets bankväsende, Finanskomitéen i sitt till Kongl. Majit den 30 Juni 1860 afgifna Betänkande lemnat, ådagalägger, att väsendtliga förändringar i Rikets Ständers Banks organisation äro af behofvet påkallade; och Utskottet torde här fä åberopa hvad Finanskomitéen i detta afseende yttrar sid. 5 och följande: ”Sveriges banksystem, om sä kan benämnas sammanfattningen af de mycket skiljaktiga grunder, efter hvilka Riksbanken, Enskilda bankerna och Filialbankerna äro inrättade, har under tiden från den sista realisationens utförande vunnit en ganska stor utsträckning och ändock lyckligen genomgått de flera lindrigare eller svårare fmanciela kriser, sorn under samma tid hemsökt vårt land.” ”Finge man endast derefter bedöma systemets beskaffenhet, så borde ät detsamma visserligen gifvas obetingadt företräde framför andra länders bankväsende, enär intet land med sä mänga sjelfständig» bankinrättningar, sorn Sverige, torde under hela den ifrågavarande tidrymden halva undgått att finna någon af sina banker nödtvungen inställa dess verksamhet. Att någon dylik beklaglig händelse här icke inträffat lärer dock böra tillskri Ivas mindre sjelfva Bankorganisationen, än den omtänksamhet och framför allt redbarhet, hvarmed bolagsangelägenheter i Bih. till B. St. I Afd. 12 Baft. 1 2 Banko-Utskottet» Betänkande ,yV^' 32. allmänhet och visserligen icke minst bankanstalterna här i landet blifvit förvaltade”. ”Men om också bankanstalternas förmåga att oafbrutet fullgöra sina förbindelser mäste i främsta rummet afses och vore genom vårt banksystem betryggad, utgör dock detta ensamt ingalunda något tillfredsställande resultat, så vida bankverksamheten i öfrigt endast ofullständigt uppfyller sitt ändamål”.