Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksg.Kont. afgifna Berättelse. It. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 11 e. m. In fidem, 0. Brakel. Lördagen den 26 November 1859. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 8 prot.utdr. för d. 23 dennes f. och e. m. Justerades protit för d. 12 dennes. De ii 26 Nore m ber f. ni. Öpnades Hrr Bankmans lista vid d. 24 dennes förrättadt val af en Elektor efter N:o 90 Gr. von Hermansson, Cari; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 2,145 A. Hr af Nordin, Gustaf. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkiinnagaf, att de af Hr Flach i förra plenum mundtligen afgifna och på bordet begärda anföranden numera väl blifvit skriftligen upsatta och till Kansliet aflemnade, men så sent, att de ansetts ej böra på bordslistan till dagens plenum upföras; utan komrae desamma att uptagas å bordslistan till nästföljande plenum. Föredrogs Frih. Focks, Alfred Henrik, d. 23 dennes bordlagde motion om Statsanslag för upflyttning till Lektorater af 2:ne Kollega-beställningar vid åtskilliga ElementarLäroverk. Gr. Hamilton, Henning: Vid sisth Riksdag bestämdes lönerna för lärarne i de olika läroverken sålunda, att i de på såväl klassiska som reala linien fullständiga läroverken utgjordes lärarestaten af Rektor, Lektorer och Adjunkter, då deremot i de skolor, som blefvo endast på real-linien fullständiga, undervisningen skulle uppehållas af Rektor och ett visst antal Kolleger; och stadgades tillika, att lägsta lönen för en Lektor skulle vara 2,009 rdr rint, under det deremot yngste Adjunktens lön fastställdes till endast hälften deraf eller 1,000 rdr s. m.
Majrt i StatsRådet afslagen. m o af den 29 Mars 1841 angående reglering af Allmänna Indrag O Q O o ningsstaten, såvidt den angått 5:te punkten deri, om understöd åt Professoren Schlyter för utgifvande från trycket af Sveriges gamla lagar samt litte punkten, om pensionsrätt för de vid fångvården anställde tjenstemän och vaktbetjente (277.) 1841 den 24 Maj täcktes Kongl. Maj:t gilla Rikets Ständers beslut angående de vid fångvården anställde tjenstemäns och vaklbetjenstes pensionerande, hvarom samt angående innehållet af Rikets Ständers skrifvelse i öfrigt vederbörande skulle underrättas. 6*:o af den 17 April 1841 angående meddelande af reglementariska stadganden för organiserandet af förlikningskommitteer (299.) 1841 den 20 September i StatsRådet anmäld, och Lagberedningens utlåtande är infordradt. m:o af den 21 April 1841 angående beräkning af de i Lagar och Författningar utsatte penningebelopp, i händelse ett utaf Rikets Ständer i underdånighet föreslaget förändradt myntsystem vinner Kongl. Majrls nådiga bifall (308.) 1841 den 7 Juli i StatsRådet anmäld, dervid Kongl. Majrt förklarat denna fråga hafva förfallit, i följd af Kongl. Majlis förut meddelade beslut angående det föreslagna nya myntsystemet. ®^:o af den 30 April 1841 angående tillägg i 2 Kapitlet 29 § af Krigsarlicklarne (314.) 1842 den 20 April i StatsRådet föredragen och af Kongl. Majrt afslagen. Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. Ii ?0:o af den 5 Maj 1841, i fråga om föreskrifter rörande Judarnes rättigheter och skyldigheter (319.) Sedan KommersKollegii utlåtande blifvit infordradt, beror frågan för närvarande på Kongl. Maj:ts afgörande.
De fattiges casernerande finnes deremot icke stadgadt i kyrkolagen, utan det är snarare ett misstag, som med liden uppkommit, och som man slutligen försökt alt afhjelpa på det sätt, att man uttingar fattighjonen hos anhöriga, bekanta eller annat godt folk, der de kunna arbeta efter deras ringa förmåga och lefva inom en huslig krets, samt derigenom undgå den moraliska röta, som sysslolösheten i ett fattighus medför. Således skulle jag önska, att i den allm. fattigvårdsstadgan föreskrifves, det fattigstugorna egentligen måtte afse sjukvården, eller vara hospital, och dernäst Den 9 September f. m. ■m den andra egenskapen, atl vara arbetshus för sådana personer, som icke på annat sätt kunna tillhållas att begagna egna krafter så långt de förslå till egen försörjning. Denna fråga sammanhänger likväl med den om sättet att behandla lösdrifvare, hvilket är en polissak. Barmhertigheten och polisen mötas på denna punkt, och det är ogörligt att skilja dem åt. JMär denna stora fråga om arbetsinrättntna en gång förekommer, och R. St. uttala deras mening, huruvida correctionshusen böra förblifva såsom för närvar, förenade på 2tne eller 3:ne punkter i Riket, eller om de böra organiseras länsvis; så kommer man äfven till den frågan: skall den, som förmår arbeta, men icke vill ärligen försörja sig med arbete, hållas dertill inom socknen eller inom den eller dc inrättn:r, som för hela länet varda föranstaltade? Det torde blifva svårt att på landet ålägga en församling hålla dem till arbete, som tredskas; men i en stad äro svårigheterna mindre. Der vcrkställes det också redan i Jönköping, Carlskrona, Calmar och kanske på flera ställen. Fattigvården i Stockholm beklagar sig, kanske icke utan skäl, deröfver att hon förlorat den utväg att på tvångsarbetshus insätta dem, som fordom sattes dit, då Långholmen begagnades för staden och lemnade erforderligt utrymme, hvilket nu icke är händelsen. Correctionshusen äro numera vexelundervisningsanstalter för alla slags brottslingar.
Extra utgifter Arfvoden . ; • 750: • - — 88. 150: — 900: 88. Afskrifning: Innehållen Bevillning . 25: 80. Utgifter år 1863 • Pensioner Extra utgifter . Arfvoden. Utgifter år 1864. Pensioner Extra utgifter . Balans till år 1865. Fondens tillgångar och fordringar. 20,021: 28. Balans från år 1861. Fondens tillgångar och fordringar 19,434: 31 Inkomster år 1862. Inkomster år 1863. Räntor . Stockholm af Riddarhus-Kontoret den 16 Oktober 1865. J. L. Bogeman. 54 Sammandrag1 af Wadstena Adliga Jungfru-Stifts - Riksmynt R.dr öre. 33: 75. Debet. Balans från år 1861. För mycket betalt ränta Utgifter år 1862. — Aflöning 750: — Extra utgifter 69: 50. Friherre G. J. von Knorrings disposition 120: — Grefve G. E. Lewenhaupts dito 150: — Fröken S. M. Alströmers Testamente 75: — Landshöfdingen von Stenhagens disposition 150: — Ryttmästaren Hildebrands Testamentsfond 225: — öfver-jägmästaren Rudbecks gåfvofond 100: — 13,539: 50. Afskrifning: Utgifter år 1863. Frih. G. J. von Knorrings disposition 1 Grefve C. E. Lewenhaupts dito 1 Fröken S. M. Alströmers Testamente Landshöfdingen von Stenhagens disposition 150: — Ryttmästaren Hildebrands Testamentsfond 225: — Ofver-jägmästaren Rudbecks gåfvofond 100: — 14,452: 82. Utgifter år 1864.
Skrifvelse, N:o 43. afseende på sältet för afgäldens erläggande till jordegaren, efter fyllda 63 lefnadsår från mantalspenningars erläggande befriade. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Mars 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Mars 1851. Preste-Ståndet — 26 Borgare-Ståndet — 26 — Bonde Ståndet — 29 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af verkställd granskning af de tinder Kommerce-Rollegii förvaltning ställda fonder. (Stats-Utsk. Uti., N:o 69). S. A. K. Af hvad Rikets Ständers år 1849 församlade revisorer, i afgifven berättelse om granskningen af de under Kommerce-kollegii inseende ställda fonders förvaltning och räkenskaper för åren 1847 och 1848, anfört och upplyst, äfvensom af bemälda Kollegii deröfver infordrade och Rikets Ständer delgifna underdåniga utlåtande, hafva Rikets Ständer hemtat anledning att i nedanomförmälda vid revisionsförrättningen förekomna ärenden hos E. K. M. göra de framställningar, hvilka Rikets Ständer få härigenom i underdånighet anmäla: Med fästad uppmärksamhet derå, att beloppet af Manufaktur-diskontens osäkra fordringar under de begge revisions-åren ökat sig med ej mindre än 20,462 R:dr 16 sk. och vid 1848 års slut utgjorde 182,801 R:dr 17 sk. 2 rst., hvilken tillökning skulle visat sig ännu större, derest icke en summa af 6,349 R:dr 6 sk. 9 rst. blifvit uti diskont-inrättningens hufvudbok för år 1847 afskrifven, hafva Expediti.ons-Utskoltets Förslag lill und.
Brot. 1863—54. 8 Sami. 15 Haft. 1 2 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 74. stämmo-förordningen i afseende å rösträtt vore tydlig, på det sätt nemligen, att rösträtt ä landet åtnjötes, efter regel, endast af hemmans-innehafvare, men undantagsvis äfven af dem, som, utan att ega hemmansdel, erlade bevillning; varande dock tillika den mening yttrad, att författningens ifrågavarande § tvertom vore, i enlighet med Utskottets åsigt, tydlig derutinnan, att rösträtt på grund af så väl hemmantal, som bevillning, kunde på en gång utöfvas, och att det föreslagna tillägget alltså icke vore af behofvet på kalladt; dels att det föreslagna förtydligandet i sjelfva verket vore ett nytt stadgande.
77 den önskan Rikets Ständer framburit rörande införsel af Landtmanna - producter från Finland; Äfvensom Kongl. Majit i förekommande fall ville egna en fortsatt omsorg åt beredandet af lättade utvägar till afsättning och communication emellan Rikets Landskap; Men Kongl. Majit fann Rikets Ständers hemställan, om inbjudande af några i Fartygs byggande kunnige bönder från Åländska och Finska Skärgården att sig i Norrland nedsätta, vara olämplig och möjligen ledande till störande af det goda förstånd, som nu råder emellan Sverige och Ryssland. Frågan om handelsförhållandet med Finland för öfrigt afgjord genom den med Ryssland slutade Handels-Traclat. i44. I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, angående Krono-Utskyldernes debiterande och qvitterande. Anmäld den io Dec. j823, och Rikets Ständers hemställan bifallen, endast med den ändring, att sammandraget af författningar rörande ifrågavarande ämne, skulle, genom Kammar-Collegii försorg, uppgöras och till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas. 78 Bil. t. R. St. Just. Omb:ns Emb.-Bcr. d. \ Hov. 1828. l45. I anledning af vackt fråga, att Norrska Skepp malte i Svenska hamnar behandlas lika med Svenska Skepp. Anmäld den 7 April 1824, då Kongl. Maj:t befallte, att frågan om Sveriges och Norriges handelsgemenskap skulle förekomma i sammansatt Svenskt och Norrskt StatsRåd, hvilket skedde den 8 i samma månad. — Vid detta tillfälle uppsköts slutliga pröfningen af frågan om rättighet för Norrska Skepp, att, under samma vilkor som Svenska, till Svenska hamnar införa utländska varor, äfvensom om en allmän tullfrihet för inbördes handeln Rikena emellan ; hvarjemte Kongl. Maj:t ville i Nåder förordna en Comité af 5 Svenska och 5 Norrska män, för att granska allt, hvad som rörde båda Rikenas handelsförhållanden och underställa Kongl. Maj:ts pröfning de förslag och utvägar, som säkrast kunde befästa de förenade folkens gemensamma handels-interessen. Kongl.
Dito —, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående nedsätt ning i bevillningen för reseagenter. Dito —, med reglemente för Bankens styrelse och förvaltning. Dito —, i fråga om ändring af lagens bestämmelser angående tiden för full följande af vad och besvär emot utslag, meddelade af Underrätt å Gotland. Dito —, angående föreslagen ändring i gällande stadganden om skyldighet att deltaga i kyrkobyggnad. Dito —, angående grunderna för upprättande af förslag till kyrkoherdelägenheter samt till kapellansoch andra sådana beställningar. Dito —, angående förändring af gällande föreskrifter om tiden för fullföljande af besvär i ekonomiska och administrativa mål. Dito —, om ändring af 13 § 1 mom. i Kongl. Landtmäteri-instruktionen den 6 Augusti 1864. Dito —, angående ändring i Kongl. Förordningen om kyrkostämma samt kyrkoråd och skolråd den 21 Mars 1862. Dito —, angående förrättadt nytt val af suppleant för Justitie-ombudsmannen. Dito —, förordnande för Advokatfiskal m. m. C. M. Rydqvist att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsmans suppleant. 7 JW 115. Rikets » 116. Dito » 117. Dito » 118. Dito » 119. Dito ningsafgift vid export till utrikes ort. angående upphörande i vissa fall af nu stadgade transitoafgift för transitogods. angående ändring i Kongl. Förordningen om fattigvården i riket, angående vilkoren för bränvins tillverkning. om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. 120. Dito —, angående åtgärder för beredande af lättnad i myntcirkulationen emellan Sverige, Norge och Danmark. STOCKHOLM, tryckt hos A. Holmberg & Comp. 1866. (Transsumt, bifogadt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 20 Juni 1866, med öfverlemnande af ny Bevillnings-Stadga.)
I ridbanans midt står ett stort bord med en helstekt oxe, och andra långa bord med stekta får och svin, gäss och kapuner, allsköns mat och dryck, smör och bröd och brännvin och öl. Här rundt omkring vimlar det af småborgare med hustrur och döttrar, armbågande sig fram mellan gesäller och soldater, som knuffas, och lärpojkar, som sätta krokben för hvarandra. Tusentals käkar äro i rörelse, tuggande, talande och skrattande. Stor är också trängseln omkring de glädjens brunnar, från hvilka vin strömmar, och än värre blir det när den kungliga kammarfuriren låter ett regn af guld och silfver falla. Män och kvinnor kasta sig framstupa, rulla om hvarandra i vildt tumult, söka, rasande, rafsa åt sig de nypräglade mynten, till hvilka alla ha lika rätt och som därför endast tillfälligtvis tillhöra den raske uppsnapparen, om han icke också kan försvara sin äganderätt med sina klor. Så alstrar den kungliga gifmildheten ett allas krig mot alla och de flesta af tumultuanterna få endast skråmor och rifna kläder till erinring om dagens betydelse. Mustiga eder och förbannelser vittna om deras tacksamhet, och hvar penning med kungens bröstbild lämnar efter sig en blodfläck på den frusna marken. Utanför de stängda gallerportarna står nödens värsta slödder packadt på marmorbron, alla de usla trashankar, till hvilka den kungliga gifmildheten omöjligt kan sträcka sig, och från dessa utestängda stiger ett doft knot, som ackompanjerar de rusiges oartikulerade glädjerop därinnanför och klingar samman med de slagnes förbannelser. Från den stora balkongen öfver slottsportalen se de regerande majestäterna ned på sitt folk med ögon, som glittra af förnöjelse vid skådespelets muntrande och spännande scener. Men änkedrottning Juliane Marie skakar betänksamt sitt hufvud inför detta nymodiga spektakel och arfprins Friedrich följer sin mors exempel; och alla, som befinna sig i dessa två kungliga personers svit, skaka sina hufvuden mer och mer betänksamt, ju lifligare de högröstade damerna och kavaljererna i kungens och drottningens följe uttrycka sin belåtenhet.
Man kan å ena sidan tydligare urskilja konstnärens begränsningar och svaga punkter, men också mera medvetet uppskatta det verkligen briljanta i detta konst-närsskap, som afgjordt ställer i skuggan hvad våra inhemska skådespelerskor, äfven de af publiken och kritiken mest uppburna, på länge presterat. På samma gång man får ögonen något mer öppna för begränsningen, kan man ock lättare förstå uppkomsten af den ganska starka opposition, som flerstädes inom Köpenhamnspressen fram träd t mot henne.Det förefaller, for att något precisera de egna intryckena, som om en icke ringa del af dessa svaga punkter hade sitt upphof i något, som icke är sällsynt hvarken hos stora och små artister: i bemödandet att glömma och dölja, att man icke längre har ungdomen och naturen till sina hjelptrupper. En öfverdrifven nervositet får understundom träda i stället for naturlig osökt liflighet, får som t. ex. i » Vi skiljas » i förening med tekniken dölja frånvaron af en underström af frisk sensu alitet; » sötheten », barnsligbeten och oskuldsfullheten framträda ibland i en vida högre potens, än den naturliga instinkten tyckes ha bort angifva. Huruvida i diktionen insmyger sig ibland något tillgjordt sött och barnsligt och derigenom mindre naturligt, är en sak som en svensk icke kan tilltro sig med säkerhet afgöra, gärna öfverlåtande åt t. ex. en norsk recensent att förkunna att hr v. der Oaten talar svenska felfritt och flytande och åt den danska pressen att ha berömt det manérfria i Lindbergska diktionen. Med dessa antydda reservationer förblir intrycket af fru Hennings ’ konstnärlighet i sina stora hufvuddrag detsamma som framhölls i förlidet års majhäfte. Man måste beundra denna ypperliga individualiseringsoch nyanseringsförmåga, detta utomordentliga herravälde öfver röst, ansigte och kropp, denna teknik, inför hvilken mången hemmavarande artists på god tro af vaneslöa recensenter för dess tekniska förträfflighet prisade framställning visar sig som beskedligt dilettan tar bete.
Så länge skolan var hufvudsakligen byggd på klassiska språkstudier, var det så mycket mera i sin ordning att, såsom då ock skedde, lärjungarne genast började läsningen af latin, som detta språk visat sig vara ett ypperligt medel att uppöfva och stärka lärjungens tankekraft. På den liden meddelades icke heller någon grundlig grammatikalisk undervisning i modersmålet, knappt i något annat lefvande språk.» Jag förmodar således, att man skulle vilja i den första grundliga språkundervisningen ersätta latinets plats med undervisning i modersmålet. Det har vid liera allmänna sammankomster varit föremål för öfverläggning, om samma grundlighet i språkstudiet skulle kunna vinnas, om man började med ett modernt språk, som om man började med latinet. Jag, för min del, liar aldrig blifvit rubbad i min öfvertygelse» att så icke kan ske, och jag ber att få anföra en anekdot, som tyckes visa, att formläran icke kan så lätt inheintas, om man icke börjar med latinet, som om man lägger detta språk till grund lör språkundervisningen. Det hände i en skola, att en lärare frågade en gosse, hvilken var från Dalarne: Hur säger man i din 12G Oen 10 Juni f. m. hemort, när man vill använda imperfektum utaf verbet dö? Säger man, jag dog eller jag dödde? (fossen förstod icke hvad han menade, utan satt och länkte efter en stund. Stutligen sade han: der säga vi ingenting alls sedan vi äro döda. Vidare säger Utsk:t, att vnglingarne skulle få en lika grundlig kunskap i latinet, om de började studera delta språk först i 5:te klassen. Detta kan jas icke gå in på, ty studiet af ett så svårt språk, sorn detta, måste börjas viii ganska tidig ålder, och om jag går till de statistiska uppgifterna, så finnér jag, att medelåldern hos de ynglingar, sorn äro i 5:te klassen, är 15 å 16 år; vid hvilken ålder det, enligt min tanka, är alldeles för sent att börja med latinet, så vida man icke h. o. h. vill undergräfva kunskapen i detta språk.
Bland Thronföljare skall räknas äfven derx otödde, som strax intager sitt rum i arfföljden, så snart han efter fadrens död födes till verlden. När en Prins tned arfsrättighet till Sveriges och Norriges förenade Kronor födes, skall hans namn och födelse-stund tillkännagifvas inför nästinstun» dande Stor-Tingj och i dess Protokoll antecknas. 3 §• Ar ingen arfsberättigad Prins till, och ThronfoIjare-Val i bägge Rikena skall anställas, skola allmän Riksdag i Sverige och Stor-Ting i Norrige till samma dag utlysas. Konungen eller, derest Thronfnljare-val under Thrcvi-ledighet inträffar, bägge Rikenas lagligen varande interims-styrelse, skall inom åttonde dagen efter den dag, då Riksdagen i Sverige å Riks Salen blifvit öppnad och Stor-Ting i Norrige lagligen constitueradt, på samma dag å bägge ställen aflemna propositioner om Thronföljden. Vill Svensk Riksdagsman sin motiops-rätt om Thronföljare utöfva, skall han vara förbunden, att den samma inom denna bestämda tid begagna. Svea Rikes Ständer och. Norriges Stor-Ting skola derefter bestämma Valdagen; men ej sednare än den 1 atte dagen efter den för propositionens aflemnande fastställda Termin, skall ovilkorligen Thronföljare-valet förrättas. Dagen före den sorn sålunda blifvit fastställd till Svea Rikes Ständers och Norriges Stor-Tings Thronföljare - val, skall så val af Svea Rikes Ständer som Norriges Storting väljas deri Comité, sorn får sig uppdraget att> derest Svea Rikes Ständers och det Norrska Stor Tingets val skulle falla på olika personer, sammanträda och med bägge Rikenas Representanters rätt, genom omröstning) valet på en Person bestämma. På den till valet utsatta dagen skola Svea Rikes Ständer och Norrige? Stor-Ting» efter det i 1258 Den 52 Juni. i hvardera Rikets grundlagar bestämda sätt välja hvardera blott en person. Hafva bägge Rikenas val inträffat på samma person, vare han lagligen utkorad till Thronföljare.
Den tiden är länge sedan förbi, då fakta underkastades pröfning, huruvida de öfverensstämde %med teorien i om en gudaingifven uppenbarelse; nu för tiden är det teo\ rien, som pröfvas, huruvida den håller streck med fakta. Gladstone gifver sig in i denna brinnande strid med tapper' heten och tilliten hos en arab, hvilken ställer sig på stridsfältet, beväpnad med svärd och spjut för att för första gången möta en med bössa och revolver beväpnad motståndare. Han säger sjelf, att han ar » helt och hållet blottad på det slags kunskap, som gifver auktoritet », och det flyg * tigaste genombläddrande af hans uppsats är tillräckligt att visa det. Han påstår t ex. att den fyrfaldiga delningen af djurverlden, som genomföres i Genesis, nämligen 1) Skapelsen af vattnets invånare; 2) Af luftens invånare och 3) Af djurverlden på land, som når sin fulländning i 4) Menniskans skapelse » i vår tid rönt så mycket godkännande af naturvetenskapen, I att den kan anses som en bevisad slutledning och ett kon1 stateradt faktum. » Ar det möjligt att Gladstone aldrig hört talas om kritformationens iguanodon eller om oolitens sma insektätande pungdjur eller om triasformationens labyrintho-don och stora batrachier, eller om den siluriska formationens skorpion, hvilka alla lefvat på land många millioner år förr än ett enda species af de fiskar, som lefva, i hafven eller af de fåglar, som kretsa i luften, hade | fått sin tillvaro? Kan han någonsin hafva besökt South Keo-sington Museum och sett det fossila, fjäderbeklädda djuret | från Oeningen, till hälften fågel och till hälften reptil? Ar han okunnig om den massa af bevis, som tjena att åskåd-liggöra, huru de existerande arterna af fågelslägtet utvecklat sig ur reptilslägtet under en ofantligt aflägsen period, men dock långt efter tillvaron af flera species af den » djurverld på land », om hvilken han helt artigt antager den moderna vetenskapen ha bevisat, att den icke funnits till före skapelsen af luftens och vattnets invånare?
Herr Biskopen D:r Faxe förklarade sin öfvertygelse vara at . Constitutions Utskottet endast efter 106 och 107 §.§. Reg. formen kunde göra någon anmärkning, och at när det ej på sådan grund dertill funne skäl, borde all anmälan af klander til Riksens Ständer förfalla. Herr Commerce Rådet Egge åberopade sig hvad han förut i ämnet yttradt och tilläde, at efter de uplysningar Stats Seereterarne Gr: Mörner och Baron Wirsén, genom sina yttranden til R. och Ad. protocoll i afseende på förevarande ämne afgifvit, skulle en anmärkning derom anmäld af Utskottet, icke af Riksens Ständer böra väl uptagas.3 Herr Silverstolpe erindrade at den beslutna anmärkningen ej anginge hufvudfrågan om bomullsväfnadernas införsel, utan endast den omständigheten, at tillåtelsen dertil varit gifven, utan behörige ämbetsverks föregångna hörande. Herr Biskopen D:r Faxe önskade fa veta, hvilken § i grundlagarne som tillät en anmälan af sådan egenskap. Vid betragtande af 10 §. Reg. formen, syntes honom vederbörande ämbetsverks hörande bero deraf, huruvida Konungen hade några uplysningar af nöden. Deröfver vore Constitutions Utskottet för ingen del domare, och der Konungen sjelf inga uplysningar äskat, kunde ej Stats rådet och föredragande beskyllas derföre, at et sådant hörande vore underlätet. 1 I marginalen: N:o 1. — Se C. U. M. 1810—1815, sid. 873.