Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hammarsköld upptagna lån, med omsättningsrätt, JV2 6,360 år 1849 å R:mt R:dr 3,600: — JYs 13,669 år 1850 å » » 3,000: — 3:ne af C. W. Hammarsköld emot Björkenstams borgen år 1850 undfångna lån, äfven med omsätlningsrätt, M 15,106 å » » 1,320: — M 11,799 å M 13,341 å Transport R:mt R:dr 14,520: — Banko-Utskottets Utlåtande M 22. Transport och ett af C. W. Hammarsköld är 1850 hos Handels och Närings-diskonten erhällel län ä emot hypothek af Björkenstams revers, försedd med borgen af numera aflidne Kaptenen Wilh. von Ehrenheim, tillsammans å hvilket i Björkenstams konkurs bevakade och till betalning fastställda kapital-belopp, genom utdelningar från hans och Hammarskölds konkurser samt från Kaptenen von Ehrenheims slutredovisade konkurs och urarfvabo, blifvit minskadt med tillsammans R.mt R:dr 14,520: — R:mt R:dr 9,000: — R:mt R:dr 23,520: » )) 13,485: 35 R:dr 10,036: 65, W » 5,880: — till så att. om det nu gjorda ackords-anbudet blefve antaget och, i följd deraf, å Björkenstams skuld till Diskontverket i afräkning ytterligare inbetaltes återstoden af den i Björkenstams konkurs bevakade kapital-skulden komme att utgöra R:mt R:dr 4,156: 65.
Men förutom det ledsamma uppskof med denna sak nu har skett, har detta olyckliga resonnement redan visat sina beklagliga följder, enär det ledt. derhän, att en af de yppersta förmågor i detta fack, Lektor Wennerberg, blifvit dragen från sin verksamhet vid musenm. Väl kan han vara mycket nyttig i sin nya anställning såsom Byrå-chef i Ecklesiastik-expedition för den högre Ben 1 Maj. undervisningen, men min öfvertygelse är, att kanske ingen person kan uppväga honom såsom föreståndare för musei tafvelsamling. Sin lämplighet för en dylik plats har han till fullo ådagalagt genom det arbete, iian på nämnda samling nedlagt, och hvilket vunnit fullt enkännande af den för granskningen deraf af K. M:t tillsatta komité, en sedan den första grofhyflingen, — om jag så får uttrycka mig, blifvit gjord, återstår naturligtvis ännu mycket, och jag kan derför ej annat än beklaga, att denna stora förmåga blifvit dragen åt ett annat håll. Man har slösat med medlen vid uppförandet af museibyggnaden, men man vill ej gifva några anslag till vården af de konstskatter, som derinom skola förvaras. Alla musei taflor betinna sig för nämde i ett så jemmerligt skick, att de näppeligen kunna uppsättas; och enahanda är förhållandet med ramarne. Vi hafva nu en dyrbar och ståtlig byggnad, och vi hafva äfven i sig sjelf dyrbara samlingar, men dessa befinna sig i allmänhet, tyvärr, i det skick att de ej kunna presenteras; och detta torde kunna tillskrifvas den omständighet, att vederbörande auktoritet, som deråt borde egna uppmärksamhet, synes betrakta hela denna sak som en bagatell. På samma gång som K. M:t sålunda åsidosatt vidtagande af de nödvändigaste åtgärder för bevarande af våra samlingar, har Utsk:t lyssnat till en motionärs framställning om anslag af 20,000 rdr, till en helt och hållet lyxartikel, nemi. en afgjutning i brons af Molins grupp »Bältespännare.»
Men sägom vi, af menniskor då stenar oss allt folket; ty de hålla det ju så före, att Johannes var en Prophet. Ty svarade de, att de icke visste, hvadan den var. Då sade Jesus till dem: Icke heller säger jag eder, med hvad magt jag detta gör. Och han begynte säga till folket denna liknelsen: En man planterade en vingård, och fick honom ut vingårdsmannom, och for bort i främmande land i lång tid. När tid var, sände han en tjenare till vingårdsmännerna, att de skulle låta honom få af vingårdsens frukt; men vingårdsmännerna hudflängde honom, och sänden ifrå sig med tomma händer. Sedan sände han ock en annan tjenare; den hudflängde de ock, och försmädde honom, och sänden ifrå sig med tomma händer. Åter sände han den tredje; den gjorde de ock såran, och drefvo honom ut. Då sade vingårdsherren: Hvad skall jag göra? Jag vill sända min älskeliga son; kan hända att, då de se honom, hafva de försyn för honom. Då vingårdsmännerna fingo se honom, tänkte de vid sig sjelfva, sägande: Denne är arfvingen; kommer, vi vilje slå honom ihjäl, att arfvedelen må blifva vår. Och så drefvo de honom utu vingården, och dråpo honom. Hvad skall nu vingårdsherren göra dem samma? Han skall komma, och förgöra dessa vingårdsmännerna, och utfå vingården androm. När de detta hörde, sade de: Bort det. Då såg han på dem, och sade: Hvad är då det som skrifvet står: Den stenen, som byggningsmännerna bortkastade, han är vorden en hörnsten? Hvilken som faller uppå den stenen, han varder krossad; men den han uppå faller, honom slår han all sönder i stycken. Och öfverste Presterna, med de Skriftlärda, sökte efter att de kunde få taga fatt på honom i samma stunden; men de räddes för folket; ty de förstodo, att han hade sagt denna liknelsen emot dem.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets under N:o aflätne, samt den n dennes eftermiddagen på bordet lagde Svar, uppå gjorde Anmärkningar vid Utskottets den n sistledne Februarii meddeldte Utlåtande, angående Fond till godtgörande af framlidne Herr Riks-Rådet Friherre Adler Salvvii Arfvingars underdåniga Krono fordran, fann Ridderskapet och Adeln, att enär Utskottets sistnämnde Utlåtande redan blifvit den 24 sistledne Februarii af Ridderskapet och Adeln gilladt, Utskottets ifrågavarande Svar nu endast borde läggas till Handlingarne. Föredrogos å nyo och biföilos Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomi$-Utskottens under N:o 146 och 149 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på boidet lagde Utlåtanden: - Den 18 April. 79 iio I anledning af väckt Motion, om vidtagande af en serskild Räddnings-anstalt , till förmän för dem, som å Rikets Sjö-kuster kunna lida Sjönöd. 2:0 Rörande väckt fråga, om undersökning på Allmän bekostnad till utrönande af möjligheten att genom sänkning förekomma öfversväniningar af Sjön Wenern. Företogs till pröfning Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomiae-Utskottens undec N:o 150 afgifne, samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående väckt fråga om inrättande af en BergsSchola. Friherre Löfvenskjöld, Salomon: Statsoch Oeconomiae-Utskotten hafva blifvit missledde genom en vid 18x2 års Riksdag uti Högvördiga Preste-Ståndet gjord Motion, angående inrättandet af en Bergs-Schola. Deruti är anfördt, att Herr Bergs Hauptman Pihl uit ett till Kongl. Maj:t afgifvit underdånigt Betänkande, angående förändringar af Hushållningei^ vid Stora Kopparberget, föreslagit, att underhållet af Lärarne vid en sådan Schola, skulle bestridas af den Fond, som vid Stora Kopparberget blifvit samlad under namn af Afrads Cassa.
Då sade Gud till Salomo: Efter du hafver detta i sinnet, och hafver icke bedit om rikedomar, eller ägodelar, eller om härlighet, eller om dina fiendars själar, eller om långt lif; utan hafver bedit om visdom och förstånd, att du må döma mitt folk, der jag dig en Konung öfver gjort hafver; Så vare dig visdom och förstånd gifvet; dertill vill jag ock gifva dig rikedomar, ägodelar och härlighet, så att din like ibland Konungarna för dig icke varit hafver, ej heller varda skall efter dig. Alltså kom Salomo ifrå höjdene, som i Gibeon var, till Jerusalem, ifrå vittnesbördsens tabernakel, och regerade öfver Israel. Och Salomo församlade sig vagnar och resenärar, så att han åstadkom tusende och fyrahundrade vagnar, och tolftusend resenärar, och lät dem uti vagnsstäderna, och när Konungenom i Jerusalem. Och Konungen gjorde, att silfver och guld var i Jerusalem så mycket som stenar; och cedreträ så mycket som mulbärsträ i dalarna. Och man förde Salomo hästar utur Egypten, och allahanda varor. Och Konungens köpmän köpte samma varor; Och förde dem utur Egypten, hvar vagn för sexhundrad silfpenningar, och hvar häst för hundrade och femtio; alltså förde man dem ock till alla de Hetheers Konungar, och till de Konungar i Syrien, genom deras hand. Och Salomo satte sig före att bygga Herrans namne ett hus, och ett sins rikes hus; Och afräknade sjutiotusend män till bördor, och åttatiotusend timbermän uppå berget, och tretusend och sexhundrad befallningsmän öfver dem. Och Salomo sände till Hyram, Konungen i Tyro, och lät säga honom: Såsom du med minom fader David gjorde, och sände honom cedreträ, att han skulle bygga sig ett hus, der han uti bo skulle;
Sådana gemensamma sammankomster kunna olla inträffa, såsom t. ex. då frågor uppstå om en större nyodling, hvaruti flera socknar hafva del. Hvad har ett sådant sammanträde genom deputerade från flera socknar alt skaffa mid en sockenstämma, sorn liar till föremål angelägenheter, hvilka endast angå samma socken. Mitt förslag alser ingalunda någon rubbning lili hvad som blifvit besluladt om hvem som skall vara ordförande lili dessa sockenstämmor, utan går endast derpå ut, att den, som förordnat om dessa sammankomster, måtte sjelf eller genom ombud kunna vara tillstädes, för att lemna muntliga upplysningar i anleda, af det skriftliga förordnande, hvarför sockenstämman blifvit utsatt. Frih. Nauckhoff: Om man vill förklara, att, då deputerade från flera socknar sammanträda för att öfverlägga uti något gemensamt ärende, en sådan sammankomst icke är sockenstämma, så behöfs icke det tillägg, som jag begärt; ty då faller det af sig sjelft, alt den, som förordnar sammanträdet, också kan utse ordföranden; men så länge uti förordningen icke linnes bestämdt uttryckt , att ett sådant gemensamt sammanträde icke är sockenstämma, nödgas jag vidblifva mitt yrkande. Jag uppmanar hvar och en att uppgifva något stadgande i denna förordn. enl. hvilket sammankomstens karakter af sockenstämma förändras, derföre att sammanträdet äger rum af flera socknar. Det är så mycket lättare att misstaga sig, ifall eljest min åsigt vore ett misstag, då man betraktar denna § i sammanhang med dell 4:<le! hvilken handlar äfven om sammanträden emellan flera socknar. Kan någon förmoda att der är fråga om annat, än en sammansatt sockenstämma?
Det kan för honom vara en tjenlig varning för framtiden, och han har i alla läll icke vederfarits större olägenhet, än mången annan medborgare får vidkännas för ofta ganska ringa förseelse. Ulsk. har ytterligare anfört: ”att om någon blifver, uppå angifvelse för ofvannämnde brott, sin frihet beröfvad, men, på K. M:s förklarande, att ransakning icke fick äga rum, från häktet lösgifven, det icke kunde betagas honom rättighet att anställa den recon ven tio usta lan, hvartill han, i händelse af angifvelsens obehörighet, kunde finna sig föranlåten, hvarigenom domaren åter saftes i villrådighet, huruvida han ägde ingå i undersökning öfver tillvaron af, och omsländighelerne vid en förbrytelse, den K. M. velat ål glömskan förvara;” men dä man dervid ibågkommer, alt det är för angifvelsen och icke för häktandet, sorn den egentliga reconventioncn skall sökas, så förfaller skälet. Den befarade villrådigheten hos domaren kan af den angifne åstadkommas lika lätt, änskönt han fält vistas på fri fot. Om den angifne deremot vill föra klagan öfver häktandet, skall den embetsmyndighet eller tjensteman, som förordnat häktandet, i behörig ordning åtalas, och de lagliga anledn. till åtgärden kunna mycket väl ådagaläggas, utan att fullständig bevisning om sjelfva brotlet behöfver ifrågakomma. Då jag nu tror mig hafva ådagalagt de af Ulsk. anförde skäl, får jag derjemte fästa uppmärksamheten derpå, alt man Dan 13 November e. m. 251 ieke betänkt, alt den föreslagna undantagslagen skulle lägga hyende under brottet, dymedelst att den, liksom nied afsigt, Icmnade den brottslige flere veckors rådrum att förfoga sig ur landet, och således förblifva ostraffad: ett rörhållande, sorn måste vara oell förblifva oförenligt med all slrafflag; oell på grund så väl af delta hufvudsakliga skäl, som af hvad jag för öfrigt tagit mig friheten anföra, får jag yrka afslag å sednare delen af Utsk:s föredragna betänk.
Stintan tittar efter dig. Jag skall inte röra ett finger; om du vill ligga hos henne i natt. Jag skall se på, som om det inte angick mig. — Ni tänker inte mycket på hvad ni säger, Zakris. Den flickan har jag gett slag för, den flickan har jag tagit slag för, och jag skall slå än, om ni det vill tro — men den, som kommer oss emellan, han kommer mina händer emellan, och jag skall inte släppa honom med hälsan i behåll. — Emellan — emellan; det är, ve mej, ingenting annat emellan än ån, och det är vackert så. Du är ju duktig att ro, ro nu! Hon tycks vänta. — Det händer att jag gör det. Det händer! Hon kan vara värd det och mer till. Men efter den betan — om jag inte — inte, ja det är förbannadt ruskigt! — Jojo, jojo, — inte vill jag fresta dej. Så mycket är det, att du vet det. Men ska du mågas i Häxmo, så är det lämpligt nu — för husbond är inte hemma. Zakris såg ut som jag vill inte säga. — Ja — bröt det löst från Olle och hans ögon blänkte till — jag ror öfver, jag skall öfver i denna dag! Nu strax! Men — och han skakade näfven framför gubben Zakris - kommer jag väl och vackert öfver och ni mokkar efteråt, så ska’ jag — ska’ jag — jag vet inte hvad jag ska’. Med det sprang han ned till färjmannens båt, sedan han först satt egarn på hufvudet, då han ville häjda honom. Ut rodde han ur viken, där båten låg. Det hväste framför kölen. Första årtagen såg han på årorna. De andra på håen och håvidjorna. Det var bra don. På stranden skreko karlarne. Hvad, hörde han ej — föresatte sig att inte höra. Nu gälde det Imbär och lyckan med henne! Efter stranden låg isen landfast, en sträcka af tio alnars bredd. Han försökte att kila sig mellan den och flyt-isen; några alnar gick det, så stannade han och var fastkilad. Några ögonblick därefter var han på väg igen, men stötte ut från landkallen. Smått gick det; det tog törn hvarje ögonblick.
befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för Preste-Ståndet ifrån N. N. Stift, Universitet eller Akademi): (för Borgare-ståndet ifrån N. N. stad, eller ifrån bergsbruken inom N. N. valdistrikt): (för Bonde-ståndet, boende och besuten å hemmanet N. N. uti N. N. härad af N. N. län) att del - Full makterna böra, för att vara gällande, lyda sålunda: ”Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, sorn i skall bållås och tager sin början den befullmäktigas härmed, efter föregånget ordentligt val, N. N. (för Preste-ståndet ifrån N. N. Stift, Universitet eller Akademi) : (för Borgare-ståndet ifrån N. N. stad, eller från bergsbruken inom N. N. valdistrikt): (för Bonde-ståndet, boende och besuten å hemmanet N. N. uti N. N. härad af N. N. län) att deltaga i 6 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 4. taga i rådslagen och besluten om derstädes förekommande ärenden, hvarvid han ovilkorligen förpliglas, att ställa sig till efterrättelse Sveriges Rikes besvurna Regerings-Form af den 6 Juni 1809, jemte Riksdags-Ordningen och öfriga gällande Grundlagar.” Fullmakterna underskrifvas:
Den heliga akten leddes af fyra präster, hvilkas förnämsta åliggande tycktes vara att vildt svänga m e d sina rökelsekar. Sången var ganska vacker, o c h många af de sjungande nunnorna v o r o begåfvade m e d utmärkta röster. Jag kunde verkligen inte hjälpa, att jag, då jag hörde d e m sjunga, g e n o m någon fatal idé- association hädiskt påminde mig scenen ur » Lilla Helgonet », då nunnorna stämma upp H e r v é ' s glada m e l o d i: Klostret ger oss frid o c h ro, Intet värdsligt får där b o etc. E n stund därefter förde mig den väntande iswoschtschiken tillbaka till staden. Sista gången jag ställde min färd till N o w o Djewitschy — Monastir, hade jag fullt o c h fast beslutat mig för att o m möjligt tala vid abedissan. Jag hade då ännu aldrig sett någon sådan o c h väntade mig därför något grandiost hvad heligt allvar beträffade. V i d min framkomst frågade jag därför en af nunnorna, hvar igumena (abedissan) bodde, o c h man visade mig till en stor, lindomskuggad byggning af rödt tegel m e d sandstensornamenter. Icke utan en viss tveksamhet satte jag fingret på den elektriska ringledningen; en nunna k o m o c h öppnade samt lofvade framlämna mitt kort. Strax därpå visade hon sig åter o c h gjorde ett tecken, att jag kunde stiga på. M e d snabba, knappt hörbara steg skred den lilla nunnan framför mig, tyst som ett andeväsen, g e n o m flere stora salar, tills hon stannade i en elegant, modernt inredd salong, där hon bad mig vänta. Några minuter därefter inträdde en gammal, gammal gumma, iklädd dessa nunnors egendomliga dräkt m e d den höga, svarta sammetsmössan på hufvudet samt bärande ett stort guldkors på bröstet. Blicken ur hennes ögon var mild s o m en ängels, o c h i de af tusen rynkor fårade dragen kunde man ännu se spår af en skönhet, s o m kanske b l o m m a d e på L e r m o n t o w s dagar.
Hennes spel var lika rörande, som det gaf tillkänna, att dessa kärlekens små smärtor i ett sådant bröst icke skulle åstadkomma förstöring, och lidandet syntes, som det verkligen är, vara ett fantasiens sorgespel bredvid eller öfver det fulla, naturfriska verkliga lifvet. Hvem röres ej af denna det oskyldiga sinnets sjelfskapade smärta, ehuru man tydligt ser den varma blodens fröjd att lefva och vara framskymta bakom sorgfloret. Så gaf professorskan H. sin roll. Huru älskvärd hon i den var, låter sig ej beskrifva. Professor Heiberg, ehuru mera bekant såsom dramatisk författare samt lyriker, är dock tillika en strängt bildad filosof. Utom smärre afhandlingar i filosofien har han utgifvit tvenne årgångar af «Perseus, Tidskrift for den spekulat. Idee», hvilken icke i ringa mån verkat för den nyaste Tyska spekulationens bekantgörelse i Danmark. En «Theaterdigter», som tillika är filosofisk författare och segrande strider mot män i fachet ex professo,2 är något i sanning öfverraskande. Hans mor säges vara författarinna till de under hans namn utkomna Hværdagshistorierna äfvensom till de sedermera under pseudonymen Karl Bernhard utgifna romaner. Familjen är sålunda en bland de mest utmärkta, som finnas kan. Den är det icke endast genom sina medlemmars snille och talanger. Något, som förf. säkert skulle gått miste om, hade ej hans reskamrat ifrat derför, var äran af ett besök hos Oehlenschläger.3 Ty det fordras, för att med besök belasta sådana män, en temmelig portion framfusighet, hvilken man väl har lätt att förvärfva sig, men öfver hvars användande man dock alltid efteråt är i sitt sinne förbittrad. Här var det åter den i sin välvilja outtröttlige Andersen, som förde oss an. Arfvingen till Gœthes thron hade varit illamående, men var dock artig nog att emottaga oss. Han gjorde det, sittande i sin soffa, enkelt klädd i en ljus nankinströja. Hans utseende är ännu ungt och ganska angenämt. Ögonen äro spelande och eldiga, talet deremot något afmätt och stelt.
B:dr för hvarje, skulle sammanlagdt kosta endast 245,250 R:dr, eller ungefärligen så mycket som 2 ångkanouslupar, och mindre än en tredjedel så mycket, som en enda af de Monito - 676 Motioner hos Riddtrskapet och Adeln 1863. N:o '477. rer, som nu skola byggas, så har jag satt mig i beröring med Brukspatron Nobel, sorn, derom af mig tillspord, förklarat sig fortfarande vara villig, att, i enlighet med af honom redan gjordt erbjudande, afstå sin ifrågavarande, nu betydligt förbättrade uppfinning till Kronan, och om densammas användande tillhandagå med alla nödiga upplysningar mot tillförsäkran af en lifstidspension af 8,000 R:dr för honom sjelf och af 4,000 R:dr årligen för hans hustru, ifall hon öfverlefver honom, som redan uppnått en ålder af 64 är. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer måtte, dels på nyssnämnda vilkor förskaffa sig eganderätt till Herr Nobels ifrågavarande uppfinning, dels ock anslå nödiga medel för anskaffande, utan dröjsmål, så väl af det för hufvudstadens, giMälarens och skärgårdens försvar nödiga antal undervattensminor, som äfven af det antal kanonjollar och kanonslupar, som för ändamålet erfordras. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsamligen. Stockholm den 23 November 1863. h. Th. Cederschiöld. mo 2? s. Af Herr von Francken; August; angående anvisande af ett särskildt anslag för anskaffande af bepansrade fartyg. Att ett krig synes förestå, uti hvars hvirfvel äfven den motvillige kan blifva indragen, torde icke vara osannolikt. Den af Kongl. Majit i går aflemnade nådiga Propositionen ger ät en sådan förmodan säkrare stöd än det som bernias från de till allmänheten kommande underrättelser om förvecklingar och underhandlingar.
Landstormen kan endast uppbådas i händelse fäderneslandets egna gränser hotas af fienden och dess inbrytande i landet är att befara. § 3- Då landstormen uppbådas erhåller den vapen och underhåll af Kronan i likhet med indelta soldaten. Beklädnad bekostar den sig sjelf, utan rättighet till beklädnadsersättning. § 4. I fredstid kan landstormen icke uppbådas till någon slags tjenstgöring. Indelningen. § 1- Riket indelas i landstorms-distrikter, till omfång och utsträckning öfverensstämmande med de militär-distrikter, hvari landet och arméen nu finnas indelade. § 2. Rikets hela landstorm fördelas i frenne åldersklasser. Första åldersklassen räknas från 25 till 30 år; andra åldersklassen från 30 till 35 år; tredje åldersklassen från 35 till 40 år. § 3. Konungens Befallningshafvande inom de olika orterna draga försorg om att alla, som tillhöra landstormen, församlingsvis blifva antecknade, särskildt för hvarje åldersklass. 14 Sammans. Stals-, Lagsami Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskniiets Betänkande N:o SS. § Militär-distriktets Generalbefälhafvare indelar de antecknade i bataljoner oell korpser, alltid så att hvarje socken eller pastorat får i möjligaste måtto vara tillhopa. § 5. Kompanierna och korporalskaperna ega att fritt välja inom sig officerare, underofficerare och korporaler, för hvarje 25 man en korporal, för hvarje 50 nian en under-officer och för hvar 100 man en kompani-chef. När befäl med döden afgår, ega kompanier och korporalskaper att sjelfva gå i författning om nytt val. Konungen förordnar — i händelse af krig och uppbåd — bataljonsocli korps-chefer. § 6. Så vida Kongl. Majit icke annorlunda förordnar, står landstormen inom hvarje militär-distrikt, i händelse af fiendtligt inbrott i landet, under militärdistriktets General-befälhafvare, såsom högsta militärmyndighet. Särskilda s tadgan den.
Att af den förhöjda skatt, som sålunda tillkommer, det må vara Konungens Befallndifde i hvarje Län tillåtet att innehålla ett till tvåtusen R:dr B:co, att användas till gratificationer åt dem af Kronobetjeningen, som under årets lopp ådagalagt ett utmärkt nit emot lönnbränning och lönnkrogar, samt att af samma medel en summa af 5ooo R:dr B:co må öfverlcmnas till Tull-Directionen, att användas till gratificationer åt dem af Tullbetjeningen, som utmärkt sig genom nit emot utländskt brännvins insmuglande i Riket. Jag förutser, att emot detta nya anslag kan och skall troligen mycket invändas; men jag tror dock, att dess antagande, på försök, intill nästa Riksdag skulle lemna allmänt goda följder. 6:0 Att den nya författningen må, såväl i förbrytelsernas upptagande som i bestraffningarnas bestämmande, vittna om mera omsorg för allmän rättvisa, än vår nuvarande brännvinsbrännings-författning innebär, så att det må blifva de verkliga brotten, men icke allmogens enfald, De n 4 Februarii f. m. 61 som bestraffas. Till förbrytelse, förtjent af allvarsammare bestraffning, än den sorn ar fästad vid lönnkrögeri, anser jag den osed böra antagas, som nu blifvit alltför allmän, den nemligen, att uti handelsbodar i landsorterna brännvin hålles till salu eller, underföregifven köpskål, utdelas. Jag begär att denna motion må till behörigt Utskott remitteras. Lades på bordet. Föredrogs det sedan sista Riksdag livilande förslag till förändrad redaction af första perioden i 5g §. Riksd.- Ordn., samt i sammanhang dermed till en förändring i 2 §. 4 morn. af TryckfrihetsFörordningen. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: På det ingen må äga anledning att beklaga sig öfver okunnighet om innehållet af förslaget, anhåller jag, att denna fråga må få hvila på bordet till nästa plenum, samt att redactions-förslaget emedlertid må tryckas och i nästa plenum utdelas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto, förenade sig med Hr Cederschjöld.