Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid uppgörandet af} en sådan Balance måste alla förbindelsers innehåll rätt upptagas. Jag tror mig böra anmärka de brister jag i detta afseende trott mig finna i Balancen öfver Götha CanalDisconts tillstånd. Utskotten hafva sjelfve anmält, att de ibland denne Disconts tillgångar ej upptagit de 1,100,000 R:dr Disconten af Canalens ArbetsCassa har att fordra. Något skäl till detta underlåtande ar ej uppgifvit; men säkert är, att om denna tillgång hade blifvit upptagen, skulle Balancen hafva stått till Discontens fördel och all grund saknats för förslaget att äfven be. handla denna Discont efter godtycke, samt undkomma att vid beslutet om ett af Konung och Ständer privilegieradt Verks indragning före Octroytidens slut, och mot Coetractets innehåll, erbjuda Bolaget någon bestämd ersättning för den lagliga vinst det kunnat erhålla, om det blifvit lemnadt i ostörd njutning Ridd. 0, Ad. Fröt. IV. B» II. Afd, 17> 18. 13® Den 17 Martil, e. nt. af sin rätt, en vinst, som ända ifrån Dis* contens början gått i beräkning för möjligheten, att vid Oetroyens slut liqvidera CreditVerkets sku der; hvaraf följer, att enär den borttages, Verket ej , säkert icke i moraliskt afseende, och jag ville förmoda, icke heller efter beskrifva Lag, kan anses skyldigt till den brist, som skulle kunna uppkomma; ty om de medel, sorn äro eti Veik beviljade till bestämda utgifters bestridande, af samma magt, som dem gaf, borttagas, är det väl icke Verkets fel, om drt ej, af andra och oberäknade tillgångar, kan uppfylla sina förbindelser.
Ur denna synpunkt önskar jag bifäli till Utsk:ns förslag i hufvudsaken, men finner nödigt, att sista mom. af §:n undergår någon ändring. Der står: Har någon del af böterna i penningar utgått, så att allenast återstoden kommer att förvandlas, bör k r o p ps p li k ten minskas, allt efter afbetalningens förhållande till hela bötessumman, intill det i 5 cap. 4 § Straffb:n utsatta ringaste straff af 4 dagars fängelse vid vatten och bröd. Man har således i detta mom. förutsatt, att Stralfbms grunder för böters förvandling här skulle gälla, och i följd deraf kommit till 4 dagars fängelse vid vatten och bröd såsom i\a Den 29 Januari f. m. minsta straffet; men då nästföregående mom. säger, att 6 dagar skall vara minsta straffet, lärer det blifva nödvändigt, att sednare mom. rättas i enlighet härmed. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 63 § med uteslutande utur slutet af 1 mom. af de utaf BondeSt. uteslutna ord. Ropades nej. Hr Stuart: Jag anhåller, att proposrn måtte framställas på antagande af Utskrns första förslag, med den af BondeSt. gjorda redactionsförändring. Gr. Horn: Jag instämmer med den siste talaren, att propos:na böra framställas särskildt, desto hellre som, i händelse Utskms första förslag i sjelfva saken antages, sista mom. i sednare betänk, måste helt och hållet utgå. Hr af Billbergh: Jag hemställer, om ej redigaste sättet för afgörandet är, att, utan afseende på hvarken det ena eller andra af Utsklns förslag, propos. framställes på bibehållande af nu gällande författning. Hr af Ekenstam: I anledn. af den siste talarens yttrande får jag blott erinra, att en sådan propos., som han begärt, icke lärer kunna äga rum, sedan R. o. Ad. redan beslutat att borttaga Kronans andel i böterna.
Men om nu dessa premisser rnedgifvas, så måste man äfven medgifva riktigheten af Gr. Frölichs i\ g § uppställda grundsats, att creditsedlarna böra äga företräde till betalning framför privatbankernas öfriga förbindelser. Vidare fordras, att full tillgång till creditsedlarnas inlösen alltid finnes, och detta är betryggadt genom 8 § i Gr. Frölichs förslag, der det blifvit föreslaget, att creditsedlarna aldrig få öfverstiga, hvad som motsvaras af hvad banken har inne i contant och såsom grundfond insatta hypotheker. Bankens egna lånehandltr komma då att utgöra en reservfond för creditsedlarna, så att intet deraf får tillgripas för bankens öfriga skulder, förrän alla sedlar blifvit inlösta. — Jag »kulle tro, att det nu anförda är tillräckligt för att visa företrädet i Gr. Frölichs 8 § framför 6 § i Utsktns förslag. Uti Gr. Frölichs g § förekommer väl en underordnad omständighet i 1 morn., som gifvit Frih. Boye anledn. att yrka afslag å hela §:n; men detta bestrider jag, enär jag, såsom nyss är nämndt, anser sista mom. i denna §, angtde creditsedlarnas företrädesrätt till betalning, af yttersta vigt. Hvad åter 1 mom. angår, så medgifver jag, att jag icke inser någon nödvändighet af de här stadgade föreskrifter för upplåningen. Vi erinra oss, att efter 1824 års förorda, banker kunnat uppstå utan någon grundfond, och om det nu blott stadgas, att creditsedlarna alltid skola hafva företrädesrätt till betalning, kan det vara likgiltigt för allmänheten, om de banker, som inrättas i enlighet med denna lag, komma att drifva någon upplåningsrörelse eller icke. Hr Nordenanckar har väl, i händelse ingenting föresluefs rörtde upplåningen, förespéglat såsom farligt, att en bank skulle kunna upplåna en million och lägga den i sina hvalf, för att i stället utgifva egn^ sedlar, som utlånades.
Jag bekänner mig ej så noga hafva uppfattat de förnyade förslag till underdåniga framställningar, som Herr Hjerta uppgifvit; men om jag ej misstagit mig på deras syftning, gå de egenteligen derpå ut, att det lär vara ovisst, huruvida Ekeplanteringarne få den åsyftade framgången, och att om Kongl. Maj:t lemnades för stor latitud i detta fall, det vore att befara fortsättningen af en misslyckad åtgärd, äfven sedan den såsom sådan vore erkänd och ådagalagd! Jag delar i intet af dessa afseenden Herr Hjertås farhågor, och kan således ej gilla hans förslag. Den i5 Jun i i e. m. 187 Herr Hjerta begär äfven, att den föreslagna 24 s^:s lösen ej skulle utsträckas längre, än till de 17 Län, der Ek växer. Jag vill blott dervid anmärka, att då lösningsskyldigheten ej är ovilkorlig, lärer det ankomma på hvar och en, som ej finner sin räkning att lösa, att låta bli. Att Krono, som löses till Skatte, skulle erhålla sin Ek till skänks, strider, efter min tanka, mot all rättvisa. Beträffande premierne, så är detta egentligen en afskrift af Ständernes önskan vid förra Riksdagen; skulle härigenom ej så stora resultater till vägabringas, sker åtminstone ingen skada. Fastän Stateu befattar sig directe med en sak, kan äfven den enskilda omtankan förtjena uppmuntran. En annan talare har önskat göra bekantskap med Herr Ebert; jag får då nämna att det är en Tysk forstman af skicklighet, som här blifvit begagnad; och ehuru jag visserligen ej bestrider värdet af våra stora Botanister, nödgas jag likväl bekänna, att vi i skogshushållningen, hvari Botaniken blott sora en beståndsdel ingår, hitintill stått långt bakom Tyskarne, Herr Hjerta bar äfven uppställt en calcul, hvars resultat synes något förskräckande. —«
Jag har nu framställt dem alla (re, innan diskussionen förklarats vara slutad, och det är således min ovilkorliga rättighet alt få dem alla underkastade R. o. Adis pröfning och beslut. Hr Printzensköld! Mig synes det varå temligen illiberalt af R. o. Ad., om icke R. o. Ad. bifaller hvad Gr. Lagerbjelke nu i afseende på öfverläggningssättet heraslält. Det står ju det Högloll. Ståndet öppet, alt sedan Gr. Lagerbjelkes första framställning blifvit både diskuterad och afgjord, kunna bifalla eller afslå de ytterligare tillägg eller förändringar, han vill göra uti punkten. Jag hade förmodat för min del, hvad, som nu också upläsandet af Grins förslag har vitsordat, alt dessa ingalunda kunde afse någon förändring i den delen af punkten, hvatom diskussion nu egt rum, utan att dessa förslag afsågo ämnen, som ganska väl kunde diskuteras ulan något direkt sammanhang med den punkt, som nu är föremål för öfverläggning. Jag får således för min del vördsamt tillstyrka, alt R. o. Ad. må företaga första frågan om det tillägg, som Grin föreslagit i denna punkt, lemnandes de öfriga frainställningarne till serskild pröfning, sedan den första frågan blifvit afgjord, och jag begagnar detta tillfälle för att genmäla Hr Brakel och förklara, att sådana svar som det Hr Brakel behagade lemna på mitt anförande, vanligtvis meddelas, då oförmågan fallas att åstadkomma någon annan vederläggning. Gr. Mörner: Sedan Gr. Lagerbjelke nu framställt sina förslag, får jag anhålla, att få göra några anmärknir emot dem. Nyttan af dessa förslag, vill jag icke bestrida, men jag anser dem höra så helt och hållet till det icke väsendtliga af oktrojen, att de böra till K. M. öfverlemnas. Att äfven denna angelägenhet icke af K. M. förbisetls, derom hade Gr. Lagerbjelke kunnat öfvertyga sig, om han tagit kännedom om de reglor, som blifvit det förut bildade bolaget meddelade.
Jag nödgas, ehuru ogerna, bekänna, att ehuru mycket jag tänkt på denna definition, har det icke lyckats mig att utfinna någon, som jag sjelf anser fullkomligen rigtig. Hvad den conclusion vidkommer, som Grefve Frölich ansett böra dragas från de af mig framställda premisser, får jag förklara, att jag intet har att egentligen deremot invända; och då ingen olägenhet hitintills försports af den närvarande definitionen, instämmer jag så mycket heldre deruti, att den må såsom oskadlig bibehållas. Friherre Rålamb: Det är egentligen för att redogöra för det tillmäle Utskottet fått emottaga, att 4 morn. blifvit insatt på orätt ställe, som jag får äran hemställa, huruvida icke hela irsta § rörer, att skrifters utgifvande icke må förbjudas, den 2:dra att ingen, tryckningen förutgående, granskning skall erfordras, och den 3:dje, att inga privilegier behöfvas. I samma § har definitionen på periodisk skrift blifvit insatt. Således Den 29 Januari i f. m. '91 tror jag icke något misstag här vara begånget. Hvad hufvudsaken beträffar, så har jag intet emot att den gamla redactionen bibehå lies. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke: Jag har icke i mitt föregående yttrande tillerkändt ett bestämdt företräde åt något af alla de förslag, som varit under öfverläggning, utan blott sökt ådagalägga mera eller mindre olägenheter i dem alla. Jag har äfven framkastat några andra fragmenter till definition; men det har endast skett för att visa omöjligheten, att i en öfverläggning, som denna, bestämdt uppgöra en sådan. Jag är således obehindrad alt instämma i Grefve Frölichs af flere andra Talare understödda hemställan, att den gamla redactionen äfven framgent får bibehållas. Hvad öfverflyttningen beträffar till det af Grefve Frölich antydda ställe, så, ehuru jag med Friherre Rålamb är öfverens, att momentet nu icke står alldeles orätt, så tror jag likväl, att det skulle vara mera tillämpligt på det andra stället.
Om Förvaltnings-chef ens myndighet Öfver underordnade. Till det under denna titel gjorde förslag, att Förvaltnings-chefer, af egen myndighet, skulle ega rättighet, att låta extra judicielt med arrest bestraffa den i tjensten försumlige , har Utskottet icke kunnat tillstyrka bifall , emedan begagnandet af detta correctiv icke synes i civil tjenstemanna-väg vara lämpeligt, hvaremot Utskottet, under erkännande af nödvändigheten , att vederbörande Förvaltnings-chefer ega tillräcklig magt, att tillhålla sine underordaade, att med ordning och skynd - n8 samhet uppfylla sine tjenste-åligganden, velat föreslå bibehållandet of det i detta ämne redan stadgade correctiv, medelst tilltal och varning af chefen , men med tillägg, att Förvaltnings-chef erne md ega, att, efter 2’.ne gånger gifne. varningar, of egen myndighet på viss kort tid från tjenst och lån suspendera den i tjensten försumlige, på sätt, genom särskildt reglementarisk stadgande , framdeles kati blifva förordnadt. Vidare har Utskottet ansett nödigt, det Forvahnings-cheferne bora ega att, titan erhållen befallning, af egen myndighet låta får tjenstefel och andra oordningar inför domstol tilltala vederbörande bland deras underordnade, samt att för utförandet af detta tilltal begagna Advocat-Fiscahrne uti underordnade ämbetsverk inom deras förvaltningsgrenj i sammanhang hvarmed Utskottet likaledes trott sig böra föreslå , att vid de förvaltningsgrenar , hvarest AdvocatFiscaler icke dr o anställde, sådane ämbetsmän måtte, med undantag af Utrikes förvaltningen , antagas; hvarjemte Utskottet anser det vara af stor vigt , att Advocat-Fiscalernes befattning återföres till det med deras första iirättning åsyftade bufvudsakliga ändamål , att nemligen åtala de ämbetsfel, som af vederbörande inom det verk , hvarvid de äro anställde, kunna begås.
R:dr, gjorde icke till saken, ehuru visserligen icke få afgingo härifrån. Då man ändligen, icke utan yttersta svårighet, under fullkomlig säkerhet och tillbud att arbeta för så godt spm intet, längre kunde få de erforderlige medlen, fann man sig befogad att öppna en inbördes credit, och efter det man icke kund# få på sina egendomar och under tillverkning varande effecter upplåna penningar annorstädes, utlåna penningar sinsemellan, och gjorde sig en Provincial-bank. Jag frånkänner mig icke det att hafva gifvit iden härtill, utgången må blifva lycklig eller olycklig* Om det ligger någon förtjenst häruti, så minskas tillfredsställelsen häraf genom det vanvettiga klander denna inrättning rönt af dem, sorn icke vilja toga kännedom af dess ändamål och organisation. Måhända äfven en oredogjord obelåtenhet med allt hvad som sker och synnerligen med hvad i Landsorterne önskas, beträffande penningar, har nedkallat öfver Wermländska Provincial-banken detta foätsatta klander. Då emedlertid i5a personer i bolag inträdt och icke allenast sammanskjutit penningar samt hypotbeker för en summa af 552,4oo R:dr B:co, utan äfven ingått ansvarighet en för alla och alla för en för sina förskrifningar, invisningar och sedlar, som af Provincial-banken utfärdades, samt vunnit Eder Kongl. Maj:ts nådiga gillande af sina Bolagsreglor och Låne-reglemente, synes den skefva uppfattning af inrättningen, som man omsorgsfullt velat sprida, vara mera dicterad af afunden, än af nitet för allmänt väl. Lyckligtvis har det icke rubbat förtroendet inom orten till inrättningen, utan snarare väckt ett ökadt intresse för dess framgång.
Samma ledamot, som framburit denna anmärkning, har likväl sjelf förklarat sig icke hysa någon tvekan om tolkningen af berörda stadgande, utan rätteligen erinrat, att af det vitsord, embetsmannaintyg i allmänhet borde tillerkännas, följde, att prestens anteckning borde utgöra fullt bevis för barnets rätt till arf, tilldess omständigheter blifvit förebragta, som gjorde intyget eller anteckningen misstänkt; och torde vid sådant förhållande anledning icke hafva varit förhanden, att i detta fall beskylla förslaget för verklig tvetydighet. Såsom en ofullständighet har vidare anmärkts, att föreskrift saknas, örn och leuru modrens erkännande bör styrkas inför den prest, som skall verkställa anteckningen. Men månne icke häruti ligger en förtjenst hos förslaget? Om det t. ex, föreskrefves, att erkännandet skulle vara skriftligt eller ske i vittnens närvaro, skulle ju ett sådant stadgande ofta försvåra eller till och med hindra qvinnan från att erkänna sitt barn, och författningens verkan till de oäkta barnens förmån blefve derigenom ytterligare inskränkt. Icke heller synes någon betänklighet vara dermed förknippad, att pröfningen af denna sak öfverlemnas åt presterskapets urskiljning och samvetsgranhet. Förhållandet är nemligen alldeles enahanda med en mängd andra kyrkoboksanteckningar, hvilka presterskapet måste efter muntliga uppgifter verkställa och som äro af lika stor vigt; så t. ex. är ju äkta barns arfsrätt ofta beroende af den bevisning, som kan ur kyrkoböckerna hemtas; men det har aldrig ställts i fråga, att någon kontroll å anteckningarne angående äkta barns födsel borde föreskrifvas. Föreskriften att, derest barnet skall åtnjuta arfsrätt, modern skall låta såsom sitt barn anteckna det i kyrkoboken för den församling, i hvilken hon då var kyrkoskrifven, har hos några ledamöter af det Vällofliga Ståndet framkallat tvifvelsmål, huruvida anteckningen skall ske i den socken modren tillhörde vid antecknandet - Lag-Utskottets Memorial N:o 33. 5 nandct, eller i den socken lion tillhörde vid barnets födelse.
Och medan hon känner, hur den ljumma nattpusten kastar ymniga fång af ångande vällukter emot henne, kommer öfver henne en brännande, lidelsefull längtan att upplefva något, att njuta lifvet för fullt ångtryck, att firas, älskas, uppmärksammas och beundras, om också för att plötsligen med ens försvinna, försvinna i en blink som en såpbubbla, hvars färgspelande skimmer ett ögonblick bländat. Och komme han icke nu, komme han icke nu, när foglarne sjungo och alt stod i fullaste blom, så skulle han aldrig komma, aldrig – åh man kunde rifva håren af sig i förtviflan, när man tänkte på, att det var ens lott att få öda bort sina känslor i paraceller, i småsmulor utan att engång få gifva sig hän blindt, utan en baktanke, utan att engång odeladt få bortskänka alt, själ och kropp, hvad der jäste och brann i hjernan, hvad der darrade och klingade i hennes bröst af återhållen, länge förvarad ömhet. Men hon tänkte det nog, hon anade det nog; henne skulle ingenting hända. Nej bevars hon skulle ostörd få gå i sin skola för att dag efter dag haspla upp samma nötta minneslexa utan att ens blifva delaktig af lifvets medellycka – att få hem och barn, – bara vänta, vänta på snön, vänta på våren, vänta ... Med halfslutna ögon och händerna knutna öfver hjessan står hon och ser utåt nejden, der skuggorna blifva djupare, djupare, der sus, svall och buller dämpas mer och mer – hon afbidar gryningen, den långa dagen, den tunga ensamma framtiden. EFTER UTREDNINGEN. En ljuslätt ung student af de just nyss färdigbakade, den gladaste hvitmössa bland de glada ungdomar, hvilka vårtiden svärma om kring dagarne i ända på gator och torg, som i skaror ströfvat kring djurgården de ljusa men svala vårnätterna, sexat på Hasselbacken, sjungit bachanaliska, ungdomsyra visor kring Bellmansbysten och ätit sillfrukostar på centralstationen, gick med spänstiga steg nerför en af Malmskilnadsgatans gränder.
593 ansei’ mig i följe häraf böra anmäla, att StatsUtskottet nu är sysselsatt med granskningen af 1S20 års Revisions-Berättelse, och att det tor-, de vara lämpeligast att innehålla med allt bedömande af Revisorernes åtgärder, intill dess StatsUtskottet, hvars åliggande det är att pröfva Revisionens halt, hunnit till Riksens Ständer inkomma med sitt yttrande i ämnet. Herr Berghman: I anledning af Grefve Cronstedt gjorde anmärkning, utbeder jag mig få nämna, att jag begärde ordet, just i det ögonblick, då Ridderskapet och Adeln med ja besvarade Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition om remiss. Jag dröjde i det längsta, emedan jag hoppades få höra någon skickeligare talare än jag, yttra sig i ämnet. För öfrigt höra mina anmärkningar visserligen till saken. Ty då Staten eller Banken i-edan på Canalen offrat 2,000,000, och dessutom 000,000 R;dr årligen sedan 1815 års Riksdag, lärer det ej vara ur vägen, att återföra detta förhållande i minnet, och att derpå fästa Stats-Uf skottets synnerliga uppmärksamhet, emedan jag ej kan inse något skäl att göra nya uppoffringar för detta så litet lönande ändamål. Herr Montgommerief GuftaJ: Då under loppet af innevarande Riksmöte hår blifvit så mycket taladt om allmän nöd och förlägenhet, synes det icke vara lämpeligt att betunga Nationen med en ny utgift af den betydenhet, som blifvit föreslagen till understöd för Götha Canal, ett understöd, sorn, på hvad sätt det ock 594 Den i2 Martti, af medborgare uttages, för dem blir högst kånbart, utan deremot svarande fördelar, ty Rikets norra Provinser åtminstone, kunna aldrig päråkna någon nytta af denna Canal, hvartill dess innevånare tillika med många andra medborgare, likväl redan onödigtvis uppoffrat så oerhörda summor, och ännu begåres icke mindre än 4oo,ooo Riksdaler årligt anslag i flere år. Huru skola dylika pretentioner kunna uppfyllas, särdeles nu, då klagan öfver financiell nöd är lika allmän, som verklig?
Oec.Utsk.Utl.Nia 5oJ ilet : ”förbudet,” förekommer, bör bibehållas för den händelse , alt Kongl. Majjt icke skulle bifalla införsel af alla, i nuvarande Tulltaxa upptagne varor, anse Utskotten icke böra leda till någon förändring eller åtgärd , emedan Rikets Högloflige Ständers hemställan , i detta ämne , är ett uttryck af Rikets Ständers åsigter och önskningar, grundade på de af Rikets Högloflige Ständers pluralitet i detta afseende vidtagna beslut, 17 (16) /. Inom Välloflige BorgareStåndet har Herr Winbladh, och hos Hedervärda Bonde-Ståndet Casper Wijkman yrkat, att denna borde bibehållas med den i nu gällande Författning intagna ordalydelse, hvaremot Herrar Winberg, Dalenius och Montan instämt uti Herr Grefve von Fersens, genom den Betänkandet vidfogade Reservation, gjorda yrkande om tillägg till denna i afseende på rättigheten att visitera resande , äfvensom Herr Falkman , hvilken dock tillika ansett, att resande icke böra vara underkastade visitation annorstädes än vid tullplatserna. I fråga om ordet ! ''förbud” få Utskotten åberopa hvad nyss vid l3 §. anfördes} och emedan tullbevakning och visitation icrke, utan att allt för mycket lätta tullfcr. snillning, synas kunna inskränkas till kuttern», alltså och med afseende så väl på dc å Bev.-Lag' *. AHm.BfSv.o.Oec.Uisi.Vtl. N:o5o, j senare tider tillkomne förklaringar öfver det belopp i varor , som utan åtal får medföras , som på den omständigheten, attingen lärer kunna förmenas leda i bevisning sin åtkomst af medhafvande effecter, anse förenade
Man bör således betala Banken både capital och ränta , på det att den må blifva i tillfälle att göra en realisation. Det såges till skål för dessa obligationer, att vi ej böre anstränga oss så mycket för företag, sorn våre efterkommande skola begagna. Jag tror, att våre efterkommande ej blifva lottlöse, och att de få svårt att betala den skuld, för hvilken vi, som hypotek, leaine dem Götha Canal. Jag afstyrker således utgifvande af några obligationer, med begäran om alsing å Betänkandet, samt lycn 12 Svpternbflrifi. tit. anhåller, att vi genast må få votera} det år så godt, att göra det först sorn sist, helst jag tröt, att discu-sionen ej leder tili annat ändamål', ån att utdraga på tiden. nefHns 'loi-iy did ",rd. moa brv.n ari linsd cnws1! Herr Hjerta, Johan Guftaf: Jag vet ej, om det år ratt, att upptaga Ridderskapets WJh Adelns tid vid detta tillfälle med upprepatidé äf ella de omständigheter, som hår blifvit anförde emot 3-procents-obligationer. Det torde först vara nödvändigt att afgöra, om obligationer skola äga rum, eller icke; likväl underställer jag', huruvida de värde Ledamöternes mening kart vara, då det saknas medel för åtskilliga företag, som stå i gemenskap med Statens framskridande*, att alldeles intet skall gifvas, eller att medlen allt framgent skola tagas af Ranken, för att ån vidare förstöra myntvärdet genom ökning af sedelstocken. Jag kan ej riktigt inse af det, Söht blifvit yttradt, hvad deras mening år. ‘Mert år den sådan, så kan jag ej draga i Retånkartde^ att afslå den. Är åter meningen, att söka hjelpa sig genom ett annat Stats-obligations-systerti} så år det billigt, att det tages i öfvervägande*.