Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1846 intecknad skuldsedel på 10,000 R:dr banko jemte sex procents ränta blifvit inlöst, samt hemmanen å offentlig auktion för ägarens konkursmassas räkning försålde, den dervid erhållna köpeskilling, efter godtgörande af äidre intecknade fordringar, och deribland ofvanberörde 16,537 R:dr 17 sk. 1 r:st banko med räntå, icke iemnat full tillgång till betalning för nyssnämnde skuldsedel; och har fordringsägaren för den såmedelst uppkomna förlust yrkat åtal emot Domhafvanden,. på det han måtte dömas att samma förlust — 25 — förlust godtgöra; anledning hvaraf och som det angifna förhållandet blifvit med bifogade handlingar styrkt, jag öfverlemnat till Advokatfiskalsembetet i Kongl. Svea Hofrätt att sådant åtal anställa. Efter det målet i följd häraf blifvit vederbörligen utfördt, har Kongl. Hofrätten den 1 November 1853 meddelat det utslag, att emedan upplyst och medgifvet vöre dels att uti ifrågavarande den 5 Oktober 1840 utfärdade gravationsbevis å of.vanberörde, fastigheter en då gällande af Häradsrätten den 14 Juni 1841 j samma fastigheter meddelad inteckning till belopp 16,537 R:dr 17 sk. 1 r:st banko jemte ränta till säkerhet för en den 15 Maj samma år utgifven skuldsedel icke blifvit omförmält, dels att angifvaren, i förlitande på innehållet af berörde gravationsbevis, som han af låntagaren fått emottaga, iidöst ofvanskrifna den 1
Men ynglingen stod vid pålen Der hade han fått sin plats, Som förr i Kaifas' palats. * * * I vagnmakarns hönsbur gol hanen De ädle herrar de vörda Sin lag och sin öfverhet; De stora minnen de skydda Med stoder och jernstaket. * * * Men folket det går med halsband Och finner natten så lång, Det väntar till hanen galit folket är intresseradt och lägger slantar i gummans bössa; qvinnorna äro rörda och torka sig då och då i ögonen.) SLÄGTINGEN (till skomakaren). SKOMAKAREN. (Skomakarens sällskap gör sura miner och låtsar icke höra på; Sin tredje och sista gång! Nå, har ni mycket beställningar nu för tiden? Åhja, så der! Ge blinda gumman en slant! GUMMAN (fram till bordet). LIKTORNSOPERATÖREN. Du får inte gå och tigga! Vet du inte det? Hon tigger inte, hon begär anslag. Hvad pratar han för smörja? EN AF FOLKET. SKOMAKAREN. tyn der borta, men de stoppa penningarna i fickan och gå inte dit! I morse var det bara tre man der! Tänk, att de ha reda på allting också, de kaGUMMAN. SKOMAKAREN (till sitt sällskap). Schulze-föreningen har anslag att sjunga för sta EN AF FOLKET. naljerna! Ge blinda gumman en slant! Skall man betala till, för hennes skrål? Hon sjöng bättre än skomakaren sjöng i morse, EN AF FOLKET. SLÄGTINGEN. då vi stodo bakom knuten och hörde på honom. Hon sjunger visserligen inte idealik om nejlikor och törnockså idealik. rosblommor, men ett sant ord i rättan tid, det är SLÄGTINGEN. Om inte gumman går, så kommer hon i finkan! SKOMAKAREN. (Åska, blast och regn. Uppståndelse.) mig, go' herrar. Så der, nu ha vi regnet här igen! Stig in till (De bryta upp.) vid pålen? Skall den stackarn stå qvar i regnet, der borta, SLÄGTINGEN. GUMMAN.
Douglas, Grefwe Lori Wild Inn. Zl. H26. E. LeKHeät, Herr lilia?. Z4r. Ed, Lanea - Urstotteks, angide. zr. Z4. 84. 87. Se Degntationer och LxtraÄa Lrotocolll. kl!, rL„k v-K, Herr sodan vaviä. 2l6. Lkron cron a. Friherre Lric pinlig, rz 91. von L II I c n d e I lil, Herr lUcliic. >8. s5. lill ren stråle, Herr sodan krerlilc. 89 90. kl st 1 e ir strö m , Herr Enstaf ^clol^d. ^7. s:6. L li r e n sv K rst, F,iherre Larl. ll8 2IZ. Se 8g ^ l. Lnelli ölst, Herr Leil Lonstanun. 40. Särssillda yttranden i OccoiMIllie-dltskottct. g02. znl. 745. 847. Anförande om Lags WerkerS öfmerscende. 402. Igoi. von Lsten, Friherre dlsns dlenric, En af Rikets Hers rar, ni. m. 18. Lxpeöirioner, Riksens Ständers, angide. 1O79- Om öftverscende af lv. Cap. Misig. Om ändring i XVl. Cap. r;- §- Jorda - Balken. 144;. Om Lagfartens sörkärrtande 1449. Om förkorrtande af xeLkenprions-tiden för skuldfordringar. 147g. Om Stängsel-skyldigheten. iU. Om GastgifwareDrdiiingen. 14;;. Om Hemliga Utskottets pin-mee ^)laii. 1476. Örn Upflattnings-grunderna.
I midten af december fick jag sålunda ett bref från moster, hvari hon ändtligen bad mig komma dit. — » Men tag för all del ditt gamla humör med dig i kappsäcken, » skref hon. » Brandholm betalar gärna öfvervikten. » Nu har ju min gemytliga uppsyn ständigt anklagat mig för ett aldrig svikande söndagslynne. Ingen vill tro, att äfven jag har mina modiga svarta stunder, därför att jag med Viktor Eydberg tycker, att » din sorg är din », och att det just kan vara detsamma att skrifva folk på näsan om eländet. Klangen, som världen behöfver, Är ej ett vekt miserere FRÄN RIKSDAGSMANNENS GOTEBORGSFARD '. PA VASTERBERGET. hvarann med skinnkuddarne i pojkrummets — Den tanken höll en vaken bättre än starkt kaffe. Sedan upp i otta morgonen därpå för att hinna med 7: 20- tåget. Fasligt med folk vid centralen! Man knuffades och trängdes, man trampades och snafvade. Men ingen blef ond och ingen blef snäst, ty det var jul. Så brusade tåget söderut, genom Liljeholmstunneln, mot hemmet. Skogar och herregårdar dansade mig lustigt förbi, men jag frågade inte ett dugg efter dem. De stackarne lågo ju i Stockholms län, detta Stockholm, för hvilket jag haft en oöfvervinnelig motvilja, alltsedan man först släpade mig dit att proppas med det vetande, hvarefter jag gunås aldrig törstat. Men när så den frustande ånghästen galopperat öfver den lilla bro, som är slagen öfver Sigtuna å i Vård inge socken, då kände jag mig som skotten på sitt hemlands hed, ty först nu var jag riktigt inne i Sörmland. I fjärran öfver alla svenska utsikters blånande barrskogsfond reste sig Gåsinge gamla kyrka, och Södertuna slott skymtar fram mellan de aflöfvade ekarna på Fröstunasjöns norra strand. En kvart senare satt man vid kusk-Gustafs sida i den stora parsläden, hvilken med sjungande bjällror och frustande hästar lätt och lustigt slinter fram mot hemmet. Fullt med folk är det ständigt på Ulfsta julhelgen.
Brun väckt motion, hvaruti är vordet föreslaget att, äfven om något allmänt anslag till nya Filial-banker icke komme att vid denna riksdag beviljas, Rikets Ständer likväl målte för en Filialbank i Luleå inom Norrbottens län, der aktieteckning till bildande af en sådan Bank redan egt rum, anvisa så stort belopp, som enligt Banko-reglementet kunde Filial-bank tillgodokomma; till stöd för hvilket förslag åberopats dels ortens aflägsenhet från hufvudstaden, hvarifrån dess rörelse-kapital förnämligast hemtades, dels den stora fördel, som under den lifliga handels-förbindelsen med Finland skulle för hela länet uppstå, om utväg funnes att vid en Bank-inrättning derstädes kunna erhålla snar tillgång på erforderliga rörelsemedel. För sin del hyser Utskottet äfven den åsigt, att Norrbottens län, i följd af sitt afskiljda läge jemte öfriga förhållanden, är i kännbart behof af någon allmän löne—anstalt; och då, efter hvad Utskottet erfarit, ett under år 1837 uppgjordt förslag om inrättande af en privat-bank i Luleå icke blifvit af Kongl. Majit gilladt, och Utskottet i det föregående funnit sig ej kunna tillstyrka, att nya Afdelnings-kontor af Riks-banken må i orterna tillvägabringas, så synes den väckta frågan om bildande af en Filial-bank i Luleå förtjena framgång och understöd från 62 Banko-Utskottets Betänkande M 25. det allmännas sida.
Deremot kan Utskottet icke instämma i motionärens förslag , att denna ersättning borde utgå från Elementar-Läroverkens Emerid-Cassör, enär detta vore ett förnärmande af Skollärares rätt, för deni så mycket mera kännbart, som, enligt hvad sist församlade Skol-revision i afgifvet underdånigt Betänkande upplyst, dessa Cassör på de ställen, der de hunnit bildas, äro alltför otillräckliga för det behof, hvars afhjelpande genom dem blifvit afsedt, och således icke skäligen kunna besväras med för dem främmande utgifter. Af sådan anledning anser sig Utskottet böra afstyrka bifall till ifrågavarande motion. Stockholm den 12 November 1844. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Nov., kl. 2 e. ra. Betänkande, i anledning af täckt motion om bestämmande af Minimioch Maximi-belopp för arrende-afgiften m. m. vid utarrenderande af Lunds Academi-hemman. Uti en i Hederv. Bonde-,Ståndet väckt, och derifrån till detta Utskotts handläggning remitterad, motion, har lliksdagsfullmägtigen Christen Andersson från Christianstads Län ansett sig böra fästa Rikets fotänders uppmärksamhet Allm. Besv.- och Ekon.-Vtskottets Betänkande, N:o 79. 3 på de både för Lunds Academi och för arrendatorerne af dess hemman, efter motionärens förmenande, skadliga förhållanden, dels att vid utarrenderandet af berörde hemman någon annan gräns för arrende-afgiften icke finnes bestämd, an högsta anbudet, hvarigenom denna afgift uppstegras till den höjd, att ingen, äfven med den bästa omtanka, förmår utgöra densamma, och dels att åboen icke har företrädesrätt till hemmanet vid nytt arrende; samt att dessutom Acadeinien eger rättighet att fordra arrende-spanmålens leverering in natura och, vid uraktlåtenhet häraf, upphandla spanmålen på auction, till ett pris, som ofta med 2 å 3 R:dr ötverstiger det i orten gångbara.
De 2:ne andra Stånden deremot: att heståmrnan det a f den grund, liva/ejler Speciemynt kommer att of Banken emot dess Sedlar lUvexlas, md till framtiden, uppskjutas. Jag tror för min del, att, om Riksens Ständer möjeligen kunna vidtaga sådane Författningar, som betrygga verk, stålligheten, det. förra alternativet vore en skyldig gård åt penningemannensorn då visste, på hvad punkt iian stod, och hvad Ivan vid realisatiogen Thn 14 Julli «. m. <*99 Ulan sätter ett värde för invexlingen af Silfver, man äfven sätter ett för ytve:x;!ingen. Derföre tillstyrker jag denna åtgärd, men förulsåttei; då, att ffiksens Ständer blifva omtänksamma på alla mått och steg, som kunna betrygga verk sfållighefcn af hvad s.om blifvit beslptadt.— Utskotten hafva uti andra afdelningen om den enskifta penninge-rörelsen, i. anledning af den grund, de förut framställt, att öfverlemna, detaillerne till sårskilfe Utlåtanden, äfven der uppdragit tvenne principer för verkställigheten af hvad de anse kunna hjelpa handtmanneos förlägenhet. Jag tror att dessa åro ganska riktiga, och kunna antagas. Den första innehåller: att allmänna lane anftalter Jkulle fortfara, till deri fumma, med de vilkor och pd de order, Rikets Ständer för hvarje får Jidit del deraf kanna finna Jkäligt att förordna. Utskotten hafva uti deras sårskilte detaillerade Ulg,tanden under Ditteris F G ytterligare visatt sättet, huru detta skall verkställas, och detaillerne. Det år således blott grunden., hvarom nu. år fråga, och den, till,styr-r. her jag måtte antagas.
255 N:o 85, i anledning a{ väckt fråga om beredande af ersättning åt enskilde personer, som genom förändringar i ekonomiska lagstiftningen tillskyndas förluster m. m.; Nto 86, i anledning af väckt fråga om upphörande af den till förekommande af tullförsnillning och oloflig införsel af varor vid Norrska gränsen inrättade tullbevakning; N:o 87, i anledning af väckt fiåga om inrättande af en daglig postgång emellan Stockholm samt Skåne och Götheborg, äfvensom emellan sistnämnde stad och Skåne; m. m.; samt N:o 88, i anledning af väckt motion om Fabr i k soch Handtverkssamt Handelsföreningars befriande från expeditionslösen i rättegångsmål. S. D. Föredrogos och bilöllos Stats-Utskottets nedannämnde den .19 dennes på bordet lagda Memorial och Utlåtande: N:o 109. angående bestämmandet af den Riks-ståndens och Utskottens Kansli-befjening tillkommande aflöning; och N:o 110 angående Stats-kontorets ersättande för de under år 1850 utbetalda medel till kolonien S:t Barthelemvs förvaltningskostnader. S. D. Föredrogos och biföllos Banko-Utskottets nedannämnde den 19 dennes på bordet lagda Utlåtanden: N:o 30, i anledning af Kommendanten, Majoren F. B er g ens tr åhle s ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskontverket; N:o 31, i anledning af väckt motion om afskrifning af repslagaren i Umeå F. Bäckströms skuld till Banko-diskont verket; N:o 32, i anledning af förre hemmansegaren G. F. Thomsons ansökning om eftergift af öfverränta å ett diskont-lån; samt Nto 33, öfver ett af förre gårdsegaren Sven Carlsson Earstman gjordt ackords-anbud. S. D. Föredrogs och afslogs Lag-Utskottets den 23 dennes f. m. på bordet lagda Betänkande:
Uppställningen af 49 §., lydande sålunda: ”Beträdes någon, under den lid lian är under tilltal för oloflig bränvinsförsäljning, med fortsättning af samma förbrytelse, skall lian för hvarje gång plikta det belopp, som för den olofliga bränvinsförsäljningen, efter dess serskilda art och beskaffenhet, blifvit bestämdt,” skall, efter hvad Utskotten inhemtat, hafva föranledt sådan tillämpning af detta stadgande, alt den, sorn, medan han stålt under åtal för oloflig bränvinsminutering, vid serskilda tillfällen olofligen försålt bränvin, blifvit, då han derför på en gång tilltalats, fälld att för hvarje tillfälle, då sådan försäljning skett, ja till oell med för hvarje serskild försäljning, utgifva det för oloflig bränvinsminutering stadgade bötesbeloppet, hvarigenom den bötessumma, som sålunda på en gång ådömts, kunnat uppgå till ett ganska stort och, i förhållande till naturen af de åtalade öfverlrädelserna, orimligt belopp. Till förebyggande häraf för framtiden, är i förslaget tillstyrkt, att efter orden ”skall han för hvarje gång” må tilläggas: han derför lagjores. Då i mål angående oloflig försäljning af bränvin köpare icke alltid bör oell enligt allmän lag ej heller alltid skulle kunna anses flir jäfvigt vittne, helst handeln kan hafva skett under sådana omständigheter, att flir köparen all anledning saknats till den förmodan, att den, sorn försäljningen verkställt, icke-skulle varit dertill berättigad, samt stadgandet i förordningens 55 §., att köpare ej må lill vittne antagas i fråga om försäljning af det bränvin, han sig sjelf tillhandlat, följaktligen är alltför oviikorligt, hafva Utskotten, som dessutom ansell hvad §:n innehåller uti ett ämne, som egentligen tillhör allmän lag och rättegångsordning, ej lämpligen hafva sin plats uti en af ekonomisk natur varande författning, sådan som den angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, funnit skäligt tillstyrka, att denna §. må från förordningen utgå.
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. Olof Nilsson, från Westerbottens län. Af «J. G. Dahlgren från Calmar län, att prest, som vissa är förvaltat pastoral, må berättigas sådant söka utan föregående pastoralexamen. Då det synes vara rättvist och billigt att den prestman, åt hvilken det varit anförtrodl, att förestå kyrkoherde-embete eller omhandhafva pastoralvård, jemväl bör vara berättigad att söka pastorat, utan att derföre behöfva aflägga särskild examen, så får jag vördsamt hemställa: 494 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 319. ”att elen prestman, som under vissa år, t. ex. 5, förestått pastors-embete, må vara berättigad söka pastorat, änskönt han icke aflagt den så kallade pastoralexamen.” Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast. Stockholm den 29 November 1062. J. G. Vahlgren, från Calmar län. Af J. G. Dahlgren från Calmar län, om åtgärder till förekommande af utländska lotterikollektörers och assuransbolags affärsverksamhet i riket. Utan tvifvel är det allmänt bekant, hurusom en mängd personer i utlandet, isynnerhet i Tyskland, hvilka utgifva sig för lotterikollektörer, oailålligt i vårt land kringsprida falska Iotteriprospekter eeh -falskt-lottsedlar och derigenom tillnarra sig ganska betydliga penningebelopp årligen från spellyslna och lättrogna personer. Men på vissa orter har speiiustan gått vida längre, än på andra, och det är, af helt naturliga skäl, isynnerhet personer med ringa tillgångar, som blifva offer för dessa utländska bedragare. Mången torde anse, alt denna sak icke står att hjelpa och alt den i och för sig icke har den betydenhet, att Statsmagternas uppmärksamhet för densamma borde påkallas.
Uno påminte sig ej något sådant, men kom snart underfund dermed, at hon läst orätt, och sett Berget i stället för Begäret til et odödligt namn; då han ganska väl kände det. – Franska och Italienska glosor förskönade dessutom hennes tal – hon frågade honom om han cotojerat Mälarn, och då han svarade nej, hvad han hade haft för motive, at i en så vacker saison, manqvera at jouera af så täcka environner o. f. v. Uno fann detta altför charmant, och som han visste, at ju mindre Franska man kan, ju mer använder man den, och tillika, at sådane personer altid äro smickrade af at blifva underhållna i samma ton, använde han alla möjliga termer i sina svar, han berättade derföre, at han velat med en visit regalera sin fordna Mentor, hvilken ansåg honom alldeles som en fils och derföre detournerat, oaktadt vägen varit abominable. Vidare framtrugade han orden Emplette, Messager, benefice och några andra, som göra synnerligt god effect i samtal; dessa hoppades han Fröken ännu icke hört, emedan hon icke användt dem, men at de troligen en dag skulle komma henne til måtta. Kusin tog väl egenteligen touren til O * * för piqveniqven i afton, frågade fröken efter en stund. – I afton, uprepade Uno, förundrad at man ej funnit tjenligare, at roa sig på något annat sätt en så vacker sommardag. Ja i afton, fortfor hon, det är Sarettes Namnsdag. – Namnet Sarette hade Uno alldrig hört nämnas; som det tycktes vara Franska, trodde han at artikeln la borde läggas til, och frågade, hvilken Mademoiselle La Sarette egehteligen kunde vara – Sarette Winstén. Aha! sade Uno, nej jag måste bekänna, at jag alldeles icke ägde något begrep om någon piqveniqve, men då jag nu träffat så lyckligt, skulle jag visst önska at få bevista den. Herr Qvickroth är til ställare, sade Fröken Tullbom; om min Kusin så vill, skall jag genast sända til honom efter billett.
Af hvad förenade Utskotten förut anfört om Pappers-myntets egenskap, att göra tjenst för Silfver, föl ier emedlertid, att Utskotten icke kunna instämma i den motsatta tankan , sorn blifvit yttrad, att våra Sedlars öfvergång till omlopp i främmande Länder vore nyttig och förmånlig; dessa Sedlar hafva utgått i varu.byte såsom Silfver, i brist af denna metall. För en Bank, sorn upyfyller sina vexel åligganden, är det ej allenast ett bevis på Credit, då dess representativer hafva en vidsträckt circulation , utan är sådant äfven förmonligt och bidragande till vinst, emedan desse Papper icke bära ränta, då Banken likväl under tiden drager inkomster af de serskilda Näringseller Administrations-Grenar, för hvilkas räkning Sedlarne först utgått i rörelsen; meri när vexel-functionerne hafva upphört , bevisar Pappers-myntets circulation utom Riket en proportionerlig minskning uti Capital-förmögenheten hemma i Landet. Om sålunda en större fradion af vår Sedel-stock nu, äu förr, är på Utrikes Orter omlöpande, så bevisar det, i Utskottens tanka, en mindskad produetion eller förökad consultation inom Riket; men Utskotten anse likväl betalningen af Rikets, i följd deraf, uppkomne Skuld hos Utländningen vara liqviderad lindrigare genorn Banko-Sedlar, än med vexJar eller redbarheter. Och kunna Utskotten vid detta tillfälle icke underlåta ärkänna sanningen af livad en Ledamot af Ridderskapet och Adeln uti ett remitteradt, Anförande utvecklat, huruledes nemligen höga pris på produeter icke alltid 212 Statsoch Banko-Utskottens Betänkandeti. fa antagas såsom bevis på öfverflödig tillgång å Penningar, emedan förminskad qvantitet af production, orsakad af brist på förlag, kan gifva enahanda resultat.
Det borde framdeles sorn hittills åligga församlingarne, att gemensamt utöfva sina christliga barmhertighets-pligter, och äfven för den händelse, att någon serskild näring vore rådande inom en viss trakt af socknen, horde dess enskilda Fattigvård alltid stå under samma uppsigt och vård af Ky r ko-s t jr elsen, sorn den allmänna. Deremot syntes, ur enahanda grunder, icke någon närings-gren inom en Socken böra få undandraga sig att lemna bidrag till fattig-vården. Stad gandet i Kongl. Kungörelsen den i g Februarii 1811 , att skyldigheten att försörja de fattige må anses åligga hvar och en, sorn icke sjelf är i behof af andras hjelp, syntes fästa förbindelsen endast vid personen, och afgifternes belopp vöre beroende af frivillig öfverenskommelse, hvaraf den följd skall uppstått, att egare till Bergverk, när han bott utom socknen, velat undandraga sig sådane af gifter, de der skulle böra utgå icke af honom utan af hans arbetare. Då likväl förmögenheten borde utgöra grunden för afgifterne till fattigvården, har Motionairen föreslagit utfärdande af följande stadgande; Alla till Bergs-handteringen hörande verk, vare sig malmbrott och grufvor eller smält-ugnar, hamrar och förädlings-verk, hvilka icke genom redan ingångna serskilda begifvanden och beslut i Fattigförsörjningen deltaga, skola utgöra ärliga af gifter till fattigvården i den församling, inom hvilken arbetarre skattskrif vas, efter deras urliga taxerings-värde, i samma förhållande sorn hemmanen inom församlingen, med penningar och varor efter de inom hvarje församling gällande öfverenskommelser. Skulle tvist uppstå vid jemf örelse emellan hemmanens och Bruksnerkens taxerings ■ värden, skilje Konungens Befallningshafvande. Vilja sådana Verk försörja och vårda sina fattiga och alltså underhålla egna fattigvårds-anstalter, vare likaledes underställdt Konungens Befallningshafvandes pröfning, som eger tillse om sådant må tillåtas, med afseende på Bruksverkens större eller mindre betydenhet och sannolikheten af deras framtida bestånd.
Ståndet inå finna godt alt frånträda 466 Stats-TJtskottets sitt förut tagne beslut och deltaga i de af nyssnämnde 3:ne RiksStånd fattade, i hvilken händelse äfven genom 3 Stånds beslut varder afgjordt, att lönen för hvar och en af de 6 RevisionsSecreterarne hädanefter skall utgöra i,8oo R:dr. Vill Högv. Ståndet till denna hemställan icke lemna bifall, då bör genom omröstning af Förstärkta StatsUtskoltet saken afgöras sålunda: att io:o Den, som bifaller att lönen för hvar och en af de 6 RevisionsSecreterarne fastställes till i,6oo Rd. voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; blifver samma lön bestämd till i,Boo Riksdaler. Angående det af Utskottet föreslagne antal af 3 nya Assessorslöner för Kongl. Svea HofRätt, hvilket bifallits af H. Ridd. och Adeln men helt och hållet afslagits af BondeStåndet, hafva Ilogv. PresteStåndet och Vällöfl. BorgareStändet beslutat, att samma löners antal skall nedsättas till a; hvarvid likväl V. BorgareStändet tillagt, att de för närvarande Svea HofRätt bestådde Adjunctionsmedel af 6oo R:dr må bibehållas. Då således, genom det att BorgareStändet bibehållit Adjunctionsniedlen samt Ridd. och Adeln ovilkorligen gillat Utskottets tillstyrkande af 3 nya Assessorslöners uppförande på Stat med upphörandet af Adjunctionsmedlen, desse 2:ne RiksStånds beslut mera Betan ka n den, N:o 2.97. 467 närma sig till Utkottets förslag än PresteStandets oell BondeStändets Beslut, hvilka sins emellan äro helt och hållet stridande; så har Utskottet trott sig böra inbjuda Ridd. och Adeln samt Högv.