Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man derföre vill thronens sanna väl, iir det icke genom adresser det hör befrämjas, utan genom gerningarne; och då vi häruti alla täfla med hvarandra, behöfves icke att i ord uttrycka vårt nit. Jag anhåller, på grund häraf, om proposition, att Friherre Lagerbjelkes förslag må afslås eller förfalla. Herr Cederschjöld: Jag förmodar, att motionären öfvertänkt formen för adressen: och jag hemställer derföre, om icke Ridclerskapet och Adeln vill taga kännedom örn adressens innehåll, innan Ståndet till densamma lemnar sitt bifall. För min del kan jag ej inse annat, än att den skulle blifva en variation på 1682 års adressthema. Det längsta jag skulle kunna gå, vore att medgifva, det Ridderskapet och Adeln kunde besluta, att ett ProtocollsUtdrag, innefattande Ståndets beslut, att det ogillade anförandet skall ur Protocollet uteslutas, må införas i någon allmän Tidning, hvarigenom allmänheten erhåller all den rättelse för sitt omdöme som behöfves; men att gå längre linner jag alldeles olämpligt. Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelke: Jag vill icke allt för ihärdigt yrka 171 Den 19 Februarii f. m. hvad möjligtvis ej är absolut nödvändigt. Mig har icke undfallit, att Herr Dalman i ett af sina senare yttranden sjelf uttryckt sin ledsnad öfver hvad ålaladt blifvit, och af Herr Hjerta, som tilläfventyrs bättre kunnat höra Herr Dalmans yttrande, har jag ytterligare erfarit, att Herr Dalman, jemte denna ledsnad, uttryckt en liflig önskan att de ord, sorn blifvit föremål för denna oangenäma öfverläggning, icke undfallit honom. Dessa tänkesätt, yttrade äfven från den sidan, som motsatt sig mitt förslag, äro visserligen tillfredsställande; och då härtill kommer den erfarenhet
Dti Kongl. Kungörelsen den 7 Augusti 1816 föreskrifves, att å utländsk ort pä här i riket vistande man dragen vexel i Svenskt mynt, ställd på längre betalningstid än tre dagars siclit eller fjorton dagar frän lifgifvande!, icke må under vexelrätts tillgodonjutande accepteras; och uti Kongl. Kungörelsen den 7 Maj 1817 stadgas, att enahanda föreskrift skall gälla i afseende på invisningar, som för utländsk mans räkning i Svenskt mynt här utgifvas för att å Svensk ort infrias, och hvilka i sådant fall böra såsom vexlar betraktas; hvarjemte vexelrättens förlust och bötesansvar besfämmes. Genom ingressen tili Vexellagen af den 23 Augusti 1851 hafva lagen om inrikes vexlar den 20 Maj 1835 äfvensom Vexelstadga» den 2! Januari 1748 och nila öfriga författningar rörande den utrikes vexelhandel», i hvad de icke angå sjelfva ordningen för köpslut af utrikes vexlar och kontrollen derå, blifvit upphäfde; men alla öfriga författningar angående inrikes vexlar lära således fortfarande gälla, derest de icke särskildt blifvit uppbädda. Menas med utrikes vexel, sådan sorn är utgifven å utrikes ort, utan afseende pä personer eller myntslag, och sådan som för utländsk mans räkning är utgifven i Sverige, af och till Svenske män i Svenskt mynt att här betalas, sä lära de i ofvannämnda 2:ne Kongl. Kungörelser meddelade stadgande» endast afse utrikes vexelhandel, och äro följaktligen icke mera gällande. Men någon laggild bestämmelse om hvad med utrikes vexel i laglig mening bör förstås, finnes mig veterligen icke. För undvikande af ovisshet i detta hänseende och deraf möjligen härrörande tvister och förluster, samt då jag icke kan inse något skäl för bibehållandet af berörda restriktioner, får jag vördsamt föreslå: Det Rikets Ständer behagade för deras del besluta, att ofvannämnda uti Kongl. Kungörelserna af den 7 Augusti 1816 och den 7
Lämpelige premier äro, säsom ofwanberörbt blifwit, efter min öfwertygelse, nbdwändige och upp, muntrande, och jag tror mig altsä böra i ödmjukhet sörefiä äter - upplifwandet af de, enligit hwad förde, rördt är, senast bestädde men är 1794 tills widare in, dragne 12 procent Ull-premier: den finare Ullen kunde till äfwenkyrS förtjena nägot högre premier, men dä bäde den fina och gröfwa äro angelägne, och hwad deraf brister, mäste Utrikes ifrän köpas, sä anser jag desto mera billigt, att merberdrde premie-procent för bäda sortcrne mä blifwa enahanda och endast beroende pä UllenS wärde, efter desi finhet och renhet, som ett annat förhöllande härmed möjeligcn skulle af Allmogen, hwarifrän i synnerhet ben gröfre Ullen är till förwänlandes, warda anscdt säsom förfördelande eller en man, namohn. Men dä det är föga lönande för en mindre Landtbrukare, att ofta pä längre wäg utföra ett 0- dctydeligt Ullpartie till nägot Ull-Magazin, sä är icke undranSwärdt, att han lcmnar en dylik spekulation, samt rättar fin Fär - afwel efter egne Ullbehofwct. — Denna betänklighet detta hinder torde dock kunna utur wägen rödjas, antingen derigenom, att flere Sock, ne - eller Bye, Män uppdraga ät nägon af Grannar» ne, att emottaga deras samfällte till salu-warande Ullfbrräd, dem till Ull - Magazinet införa, wärdera läka och försälja, samt premiernc derä uppbära.
Kokas i 2 tim., 2 gram salicylsyra. Böra ligga på hvarandra under kokningen. Frida N. N. till billigaste pris och på bästa sätt utför alia möjliga uppdrag tllltjens för Iduns ärade läsarinnor. Och Klara, som sökte efter något uppmuntrande ord att säga henne, fann intet. Tysta gingo de sin väg och stego upp i vagnen, och strax derpå stod gatans damsky bakom dem och föll åter långsamt ned framför den igenbommade porten, utplånande deras spår. Nu finner ingen den platsen igen. En ny tid har sopat den ifrån jorden. och den sysslolöse kyrkallt otåligare der ute på D e måste tänka på åter» Jag önskade, jag nu finge stanna här uppe och d ö », sade Ruth sorgset; » det förefaller mig dubbelt bittert att vända åter ut till den tomma verlden utanför, när jag än en gång är här. » I I Kl U IN se der hela processionen. Den lilla klockan i Nacka sjöng begrafningspsalmen, presten gjorde ceremonien så kort som möjligt. Ruth stackars ögon hade sinat ut på tårar, men när hon släppte den gamla kransen från hemmet på bergen ned i den svarta jorden, tyckte hon, att den sista droppen af hennes lifsblod som i en kramp pressades ut ur hennes tomma ådror och röd och het föll ned i grafven. Hon formligen såg det inför sina ögon, med hallucinationens skärpa. D e skonade brådstört mulfen deröfver, och allt var slut. (Forts.) gen kommit uti, men röres till den blir kall, hvarefter den uppslås oeh får frysa. Frida N. N. H u s k u r e r. Botemedel mot kräfta. Denna sjukdom börjar vanligen med en hårdnad, som ej låter skjuta sig med fingret, utan sitter fast. Den blir småningom kantig och skarpa skäringar kännas som oftast deruti. Slutligen får den en svartblå färg och brister sönder; den är då öppen kräfta med en svår stank och fräter omkring sig. Så snart en sådan knöl märkes, bör följande medel användas: En rågad tesked honning och en full matsked tjock, söt grädde arbetas tillsammans och deruti röres så mycket fint siktadt rågmjöl, att det blir som en salva.
Svar på återremiss 8 51 — a.a.26 Febr. a. a. 28 Febr. a. a. 7 Mars a. a. 4 Mars 22 Jemtland och Norrige, om Statsbidrag till lättad kommunikab. 14 Oct. 20 tion mellan 89 4 1 144 — b. 17 Oct. b. 14 Oct. b. 17 Oct. 158 Jernväg: om Statsbidrag för anläggning från Borås till Ve30 Jan. å. 30 Jan. oo O strå stambanan af 35 4 1 235 26 b. 30 Jan. b. 30 Jan. I anledning af återremiss . — 4 1 269 — a.a. 17Febr. a. a. 17 Febr. a. a. 17 Febr. 20 Febr. 4 Mars a. a. 3 Mars a. a. 3 Mars a. a. 3 Mars » om lån till bolaget för utfö- b. 19 Dec. 20 rande af Gefle-Dala— 4 1 174 — b. 19 Dec. b. 19 Dec. b. 19 Dec. 207 » om Statsbidrag för anläggning b. 30 Jan. b. 30 Jan. mellan Götheborg o. Mölndal af — 4 1 235 30 b. 30 Jan. b. 30 Jan. » om dito dito mellan Helsingborg, Landskrona och Södra b. 30 Jan. b. 30 Jan. stambanan af — 4 1 235 31 b. 30 Jan. b. 30 Jan. » om dito dito mellan Hudiksvall b. 30 Jan. 251 20 och Dellen af i 4 1 235 1 b. 30 Jan. b. 30 Jan. b. 30 Jan. » om dito dito mellan Hvetlanda b. 30 Jan. b. 30 Jan. 251 20 och Oscarshamn af 35 4 1 235 21 b. 30 Jan. b. 30 Jan. » om Statens medverkan för full20 Febr. 20 Febr. bordandet af Köping-Hults. 38 4 1 260 — b. 20 Febr. 20 Febr. Förslag till
Det är ganska klart, att genom classJotteriets införande, i stället för nummerlotteriet, skulle de lägre folkelasserna upphöra att i lotteriet deltaga, och derigenom skulle den moraliska vinst uppkomma, som man med nummerlotteriets afskalfande åsyftat; men dertill vore det en vinst (ty såsom Gr. Cronhjelm kan jag ej anse det som förlust), att de personer, som i alla fall ej kunna hindras att tillfredsställa sin spelsjuka, komme att göra det på ett Svenskt lotteri, i stället för att såsom nu begagna Danska, Frankfurtska, Hamburgska m. fl. lotterier. Jag tror, att man genom förändringen vunne, att statsinkomsten blefve ökad samt att icke den fattiges skärfvor skulle gå till lotteriet, utan att det blefve Hamburgska och Frankfurtska Judarnas samt deras commissionärers skärfvor, som skulle inflyta till statsverket. Jag får således anhålla om propos. å mitt förslag; om det ej blifver understödt, skall jag ej vara envis, och jas» vill ej nu uppehålla tiden med en vidlyftigare framställning, enär jag redan vid flera tillfällen fullständigt utvecklat min tanke i detta ämne. Gr. Cronhjelm: Det kommer helt och hållet an på planen för classlotteriet, om icke äfven de små skärfvorna der finna sin plats; således måste jag antaga, att den fattiga classen äfvenså väl efter ifrågavar. förändring, som nu, kunde blifva af med sina penningar. Hvad åter beträffar det skäl, att de förmögna spelarne, som nu placera stora summor på utländska lotterier, skulle få tillfälle att göra det inom landet, tror jag detta skäl förfalla, om vi bifalla den nu af Hr v. Hohenhausen väckta och af Frih. Boye understödda motion om förbud emot införandet af utländska lottsedlar. Jag tror derföre, att skälen för Hr Rosenblads motion icke blifva gällande, derest Hr v. Hohenhausens förslag antages, och tillstyrker bifall till Utsk:s betänk., hvilket innefattar afslag å Hr Rosenblads motion. Frih. Roye:
Då steg en smal, blå rökpelare upp och talade om, att det lilla ljuset slocknat. Annars skulle j u också ingen haft reda därpå, ty då alla de andra ljusen ännu brunno, blef skillnaden knappast märkbar, då detta enda försvann. Men pigan satte genast i ett nytt, vackert ljus i det gamlas ställe, ett ljus, som skulle fladdra vid hvarje vindstöt och lång samt förtäras för att slutligen försvinna i pipan äfven det. Dock var det j u ännu länge, länge till dess. Det nya ljuset sken så klart och stadigt och ingen människa var väl så innerligen dum att tänka på det som nyss brunnit ned. Ja, mina vänner, så var det med sagan om ljuset. * Ditt namn, J^) ct är kort som ett jublande skri emot den, man har Itär, och det finns intet konstladt däri, som gör tungan besvär. Det är vänt, som om älskarens hand hvarje bolcstaf skr ef ned, och det ljuder som vågskvalp mot strand i en sommardags fred. Det ljöd skyggt, när jag skälfvande bad om din kärlek och tro, jag har hviskat det lycklig och glad uti äflan och ro. Var jag trött, det min trötthet betvang, när emot mig det ljöd; det fördref med sin minnande klang hvarje sorg och hvar nöd. I min bok med de rim, som jag smidt, det i början skall stå, för ett lif det skall vigas vid mitt, och mitt barn skall det få. Det med mig skall nå dödsflodens våg, när min kropp sänkts i jord, ty jag rum har det skänkt i min håg som mitt käraste ord. Emil Linders. * Visitationskalaset. Humoresk af Petrus Hedberg. p / å å, Erik, huru har det gått för dig? » &gt; » Nichts! » i Kunde han verkligen säga nej? Och du sade honom väl ändå, att jag och Joel Andersson i Bringåsen ville gå i borgen för dig?
Ännu stod hon upprätt en stund, och gjorde ett steg för att gå, då kände hon sitt bröst liksom sammandragas. Hon föll ned på sina knän och blosset sjönk ur hennes hand. «Hulda!« hviskade det inom henne, min lilla älskling farväl!« «Susanna! Store Gud!« utropade nu på en gång tvenne röster och starka af förskräckelse och fruktan sprungo fru Astrid och Harald upp och omfattade Susanna. Hon signade ned mer och mer. Hon fattade sin matmoders och Haralds händer och sade med stor möda, innerligt bedjande: «Min lilla Hulda! Den faderlösa moderlösa Tänk på henne!« «Susanna, mitt goda, kära barn!« utropade fru Astrid; «du skall ej, du får ej nu dö!« Och för första gången föll en stråle af ångestfull kärlek ur hennes mörka ögon på den unga, tillgifna flickan. Och det var första gången Susanna njöt en sådan blick, och hon såg upp så glad, som om hon sett i öppna himmelen. «O Harald!« sade nu Susanna i det hon såg på honom med outsäglig innerlighet och klarhet, «jag vet det, jag kunde ej göra er lycklig i lifvet, men – jag tackar Gud att jag får dö för er. Nu ... nu försmå ej min kärlek! « och fattande hans och sin matmoders händer, tryckte hon dem mot sitt bröst sägande med slocknande röst: «Förlåten mig mina fel för – min kärleks skull!« En lätt ryckning flög genom hennes kropp, hufvudet sjönk mot bröstet. Utan tecken till lif lades Susanna bredvid sin fru, som höll henne i sina armar och badade med tårar det unga, förbleknade ansigtet. Uppwaknandet. «Jeg vaagnede da Livet Seier vandt, Og min Tilværelse i Afmagt fandt. De Elskte da Jeg ved mit Leie saae – Rein. Månader gingo om, och lifvet var för Susanna blott en vild, orolig dröm. I feberyrselns fantasier genomlefde hon åter intrycken på fjellresan, men i mörkare färger. Hon såg «de underjordiske« i förskräckliga skepnader rasa omkring i snö-öknen och viljande qväfva henne under högar af snö och is, som de kastade öfver henne.
För min del får jag förklara, att jag finner mig Löjd att antaga Gr. Cronhjelms mening, att nemi. frågan kan förfalla, i hvilket fall den alltså hör förfalla, flurn skulle dessutom en votering tillgå i förstärkt Utsk.? De sammansatta Utsk:n skulle komma att bestå af 240 personer; det vore en beqväm omröstning! Jag lemmar derhän huruvida denna öfvervåning på förstärkt Utsk., detta icke af grundlagen omtalade tillbygge, kan äga rum, och hvad båtnad deraf kan uppkomma. Mig synes att, i och för blotta svårigheten att tillvägabringa en sådan omröstning, man borde afgöra saken negativt och anse frågan förfallen. Hr Skogman: Jag vågar icke att bedomina Riksd.Ordn:s former i denna fråga, men mig förekommer detta ungefär som om man skulle skrifva en författning om gårdfarihandel, deruti man i första § säger, att ingen gårdfarihandel får äga rum, men det oaktadt i de följande stadgar huru den skall utöfvas. Hr von Hohenhausen: Frih. Palmstjerna, Nils, har här förklarat, att han anser frågan om denna lag vara af beskaffenhet att kunna förfalla; men jag tillåter mig dervid anmärka, att de §§ Hr Frih. citerat, icke hafva afseende på målets beskaffenhet, om det är en sak, som kan umbäras eller icke, utan på dess behandlingssätt. Hafva då 3:ne Stånd redan god 10 H. 62 490 Den 14 Maj c. m. känt frågan i hufvudsaken, så kan den icke förfalla, än mindre kan den det, då alla 4 Stånden, såsom här är fallet, hafva varit ense derom, att en civillag skall utfärdas för privatbanker och deras rörelse.
Ofverförmyndare för de omyndiga gåfvotagande det tillkommit att i berörde hänseende, der desse omyndigas fader varit lagligen förhindrad att målsmanskapet för dem utöfva, deras rätt bevaka, antagit den erbjudna gåfvan jemte dermed förbundna vilkor; alltså och då icke styrkt blifvit, att gifvarinnan till dotterdöttrarna gifvit bort annan egendom, an den, hvaröfver hon ägt att, på sätt som skett, förfoga, pröfvade Kongl. Maj:t, med ändring af Hofrättens dom, rättvist att de af gåfvotagerskornes fader i saken instämda påståenden ") En sådan princip kan cj vara i domen uttryckt, då ingen lifstid der namnes. Men principen förbättras i allt fall icke deraf, att den lästes vid lifstid, hvars slut kan inträffa, innan accepterandet blir möjligt. Lika gerna kan ju någon annan tid lika godtyckligt utstakås. ’5) Emottagandet är ett vilkor; men det samtidiga emottagandet Ur det icke. ,61 Så är med hvad man blott ämnar göra. Men stor skillnad är iihellan detta och det, man verkligen gör, såsom när man aflemnar en gåfva åt någon för annans läkning. — 32 — ogilla, i följd hvaraf äfven det meddelade yttrandet angående den en annan person genom klandrade afhandlingen tillagde lifstidsränta komme att förfalla. Det är således på antagande af en verkligen inträlTad acceptation, som Kongl. Maj:ts Dom hvilar. Hvad jag sökt bevisa är, att äfven utan en sådan, redan vid sjelfva gåfvans öfverlemnande tillkommen acceptation, hvars tillvarelse Hofrätten funnit sig icke kunna antaga, gåfvan ej desto mindre bordt gälla, när den efteråt af de gåfvotagande accepterades, utan att gåfvan dessförinnan blifvit återtagen. Uti det andra här åsyftade exemplet har min uppmärksamhet fästat sig vid en väsendtlig brist i gåfvans fullbordan, nemligen bristen på verkligt, in specie för sig gånget öfverlemnande, hvaraf jag funnit anledning att sätta i fråga gåfvans giltighet.
Bergströms underd. ansökning, alt, ehuru han, som uppnått 74 lefnadsår och under 51 år innehaft tjenst, vid afskedstagande! endast vore berättigad till den pension, E. K. M:s och Rikets Kammar-Collegii Circulaire-Bref den 11 October 1819 omförmäler, E. K. M. likväl, med afseende å sökandens höga ålder och långvariga tjenstgöring, täcktes i Nåder förhjelpa honom till pension, svarande emot den indelta lön han innehaft. Och som, enligt hvad handlingarne utvisa, Häradsskrifvaren Bergström till alla delar uppfyllt de vilkor, som grundlagt Rikets Ständers tillförene och jemväl under innevarande Riksdag meddelade bifall till flere alldeles enahanda - Expcdilions-Vtskoltets Förslag till und. Skrifvelse JY.-o 113. 185 handa ansökningar, hafva Rikets Ständer funnit godt bifalla, det Bergström må förklaras berättigad, alt, vid afskedstagandet, erhålla en emot den indelta lönen svarande pension. Hvilket, till svar å E. K. M:s aflåtne Nådiga Remiss, Rikets Ständer få härmed i underd. anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 28 Augusti 1834* N:o 113. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Aug. 1834. Presfe-Ståndet den 28 Borgare-Ståndet den 28 — Bonde-Ståndet den 28 — __ Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, angående f. d. Lieutenanten Rotkirchs uppförande ä allmänna Indragnings-Staten. (Stats-Utsk. N:o 222, sjuttonde punkten litt. bi) S. A. K. Sedan, i anledning af f. d. Lieutenanten C. J.
Banken utgifver således först Obligationer på de upplånte penningarne, hvilkas (nemligen obligationernes) gångbarhet i allmänna rörelsen det vore så mycket mera orätt att betvifla, som dessa Obligationers begagnande medförer ett premium af 3 procent. Sedan utlånar Banken sjelfva de penningar,.hvart före Obligationerne utgifvits, och då är det ju gifvit, att sedel rörelse-capitalet, till det emot upplåningen svarande belopp, är fört dubbladt. På det ingen, sorn sjelf saknar erfarenhet, mätte betvifla Obligationernes blifvande gångbarhet, lika med eller rättare bättre än de andre sedlarne, får jag här uppläsa hvad Utskottet sjelf yttrat om dylika Obligationer pag. 71) senare Utlåtandet: (Utskottet har, för dess del, trott, att i detta, som i andra fall, erfarenheten Den 3o November f. ra. torde kunna anses som säkraste ledaren, &c.) ”att de utfärdade Obligationerne kunnat i större liqvider beqvämligen användas såsom conlante penningar, och lika väl som desse till enskild man utlånas,” m. m.; som Utskottet yttrar till bevis på fördellen af detta slags rörelse-medel. Det är sannt, att dessa nya sorts sedlar kunna icke uppvisas till utbekommande af silf-» ver, men de minska behofvet af andra sedlar i allmänna rörelsen, hvilket behof är påräknadt i realisations-planen, då man vå-» gat sig bestämma utelöpande sedelstocken tre femtedelar större än silfverfonden. Har man icke behof af sedlarne i allmänna röreisen, utan då begagnar annat sort rörelse-medel, Obligationer, som lönar sig 3 procent bättre, så skall ett motsvarande belopp sedlar uppvisas i Banken till utbekommande af silfret, med hvilket ock någon rörelse, såsom med annan vara, torde kunna bedrifvas, eller ock af skrinläggande helt simpelt kunna gifva en möjlig vinst. När man har baserat
Det var denne, som ett år senare högt uttalade de andras tysta tanke om den, som sist kom till: » Det leda lif vet kunde lika gärna blifvit borta. » Det var icke så illa ment som sagdt, de voro icke sig själf va. Mor, som alltid varit frisk och stark, kry och lätt till sinnes, hur sträfsamt hon än kunde haft det, blef efter den lilles födelse icke sig lik, utan mager och blek, tung och dyster. Just då hade hon blifvit liggande och dog tre veckor efter. Se ' n visste de sig rakt ingen råd, hvar de skulle göra af pojken. Han var kinkig och svår, skrek både nätter och dar och var ofta illa sjuk. Ingen ville gärna ta ' honom till sig och efter far hvarken ville flytta till något af barnen, ej heller taga en människa i huset, kunde han inte stanna där. Det var ett undrande och ett rådplägande utan ända, tills far tre da ' r efter begrafningen talade om, att moster i sta ' n lofvat ta ' honom till sig — mot skälig ersättning. De kände sig icke så lättade som de bort, de hade ondt om styfrarne och sågo snedt på hvar slant, som far slet ihop åt pojken. Lika så gärna kunde de tagit honom själfva; pengarne hade åtminstone stannat i släkten, och en mun bland många gör icke mycket. Emellertid togo sig nu kvinnfolken anledning att hvar gång de voro i sta ' n gå upp till moster Beata för att se, hur den lille hade det. Då drucko de kaffe med dopp och påtår, ända tills moster en dag tog bladet från munnen och sade ifrån, att skulle hon ha lördaglig spisning för Bäckeborna, fick det vara mot kontant erkänsla. Se ' n blef det slut på besöken, det kunde gå halfva året, utan att gossen såg någon af sina syskon. Far var emellanåt uppe och tittade till honom, men han var tyst och tungsint som mor på det sista och låg mest ute på sjön. När Edvin, han var uppkallad efter föräldrarne, som hette Edvard och Emilia, fyllt nio år, drunknade den gamle strax utanför fyren. Häraf blef än en gång split och söndring i släkten, emedan återigen ingen ville taga gossen till sig, ej heller betala för honom hos moster Beata.
S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottels nedannämnda Belänkanden: N:o 125, Prot.-Uldrag den 4 Augusti 1800. 601 N:o 123, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter rörande Lazaretternes styrelse och förvaltning, bifölls; N:o 124, i anledning af vackt motion om förändrade föreskrifter, i afseende å de Rusthållare åliggande skyldigheter, dels då manskapet beordras till fångbevakning, dels under krig; Utskottets hemställan i I sta punkten bifölls; hvaremot Ståndet, med afslag å yttrandet i 2:dra punkten, lade denna punkt med ogillande till handlingarna. N:o 125, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter rörande remonteringen vid indelta Kavalleri-regementena; Utskottets hemställan i såväl första som andra punkten afslogs af Ståndet, som med ogillande lade detta Betänkande lill handlingarna. N:o 126, i anledning af väckt motion om inrättande af Hedersdomslolar för Arméens Officers-korpser, bifölls; N:o 127, i anledning af väckt motion om upphörande af statsanslaget till Kongl. Theatern och Theaterns upplåtande åt enskilda; och N:o 128, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Stadgan angående Fjerdingsman; Ståndet som afslog hvad Utskottet i sistnämnda tvenne Betänkanden hemställt, lade med ogillande desse Betänkanden lill handlingarna. S. I). Föredrogs en af Högloft: Ridderskapet och Adeln, medelst Protokollsutdrag N:o 555, till Borgareoch Bonde-Stånden framställd inbjudning alt förena sig uti förstnämnda Stånds beslut rörande lydelsen af 1, 2, 3, 4, 5, 20 och 30 §§ i det af Lag-Utskottel algifna förslag till Förordning angående mord, dråp och annan misshandling. Ståndet afslog för sin del den gjorda inbjudningen och vidblel sina angående förenämnda §§ i författnings—förslaget förut fattade beslut samt lade Protokollsutdraget lill handlingarna. S. D.