Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ges så mycken olycklig sanning om Saltströmmen, att det synes mig vara onödigt att ljuga på den. Under fiske efter torsk, kvetja, sej, lax eller rödfisk kan det hända sig, att en smidigt fager saltværing (nordlandsbåtens vackraste typ) kan våga sig för nära — kan ryckas med — kan klara sig några minuter — kan komma till en sughvirfvel och dragas ned. Om en stund komma spillrorna af båten upp till ytan, medan liken af familjefädren ännu svänga om i djupet bland hopar af kvetja och uhr. Olyckan blir strax bekant. Strömmen ligger strax under gårdarnes fönster. Sådana dagar gråter man vid Saltströmmen, men dagen efter är man där igen och fiskar — och kanske vågar lifvet. En gång hände sig att en ångbåtskapten gick med sin ångare i Saltströmmen på olämplig tid. De, som från stränderna sågo försöket, väntade ångarens krossande eller sjunkande och hvarje mans död, som ombord var. Men strömmen var nådig. Där det såg som farligast ut och hvarenda man ombord väntade sig döden på ögonblicket — där togs ångaren af en kraftig våg och kastades helt lätt på en slät klippa vid ena stranden, där den blef liggande oskadd, men halfstjälpt. Strömmen är lika stark vid utgående och ingående med undantag af vårtid. Skjærstadfjorden har då sina älfvar svällande af allt snövatten från fjällen omkring, och strömmen är då vid inträffande ebb som en låg, våldsam fors. Husen på stränderna lära darra. Rykande vattenskum stiger upp från de breda, men låga vattenfallen, och dånet hörs på långt håll. Så berättas. Nu var här icke så intressant. Vi som visste att vi här hade framför oss Norges mest storartade ström, kände oss besvikna och talade sakta med hvarandra om våra lögnhalsar i Lofoten. Nu var här som ett kraftigt hvirfvelvatten mellan två fall i en fors. Men här och hvar gingo elaka hvita strömmar mellan vågorna och hvirflarne, och det var nog så trolskt i alla fall. Här började en hvirfvel svänga helt plötsligt, därpå draga sin periferi tillsammans, djupna till en tratt och så plötsligen fyllas och dö.
Mötet indelas i fem sektioner, en pedagogisk, en yrkessektion, en lagoch industrisektion, en politisk och en social. Inom hvar och en af dessa förekommer en mängd föredrag och diskussioner, som komma att hållas på tyska, franska och engelska, med företräde för det sistnämnda språket. Dessutom anordnas ett par offentliga mö- ten med diskussion om skiljedom och rösträtt. Delegerade och särskildt inbjudna deltagare komma att mottagas som gäster af en särskild arrangemangskommitté, de öfriga bli anvisade hotell och pensionat med måttliga priser. Icke blott medlemmar af till de respektive nationalförbunden hörande föreningar, utan också andra, såväl män som kvinnor, äga tillträde till kongressen. Det är äfven sörjdt för, att kongressdeltagarna icke skola sakna förströelser under den tid (2G juni till 4 juli) kongressen pågår. Lady Battersea ämnar inbjuda delegerade och talare till Surrey House en afton och biskopen af London samt ett par fruar Rotschild anordna » garden parties » för ett antal deltagare. Ett » garden party » för konstnärer kommer också att anordnas af en mrs Moscheles samt ett dito af Swanley College för delegerade, som intressera sig för landtbruk och trädgårdsskötsel. E N IDUN 1899. 3 SJUKSKÖTERSKAS MINNEN. UPPTECKNADE GERDA WIGSTRÖM. FÖR IDUN AF VI. N Ä S T A N H V A R J E D A G under min verksamhet på W-torp kommo sjuka och fattiga för att få råd och hjälp, och bland dem minns jag isynnerhet en ung, reslig tattare, som blifvit knifskuren i ena kinden. Jag sydde hop såret samt skötte om honom så godt jag kunde, och då han skulle fara hem, frågade han, o m jag också ville se till hans folk ibland, ifall de behöfde hjälp. Jag svarade jakande, ty med en viss nyfikenhet och intresse hade jag sett de små grå husen, där de lågo i en klunga uppe på åsen. Ett par gånger hade jag farit där förbi, men aldrig ännu varit därinne. Endast sett ett par mörka, smutsiga kvinnor samt en del vackra, trasiga barnungar, som lekte utanför knutarna.
Jag vill blott nämna, alt orsaken hvarföre jag ej tillstyrkt ifrågavar. anslag, var den, alt i sådant fall hvarje pedagogi i hela Riket med samina skäl skulle kunna begära statsanslag, och då ingen inom hela Utsk. ansåg delta riktigt, så afslogs motionen. Hr von Hartmansdorff, A u g.: Jag får äran upplysa, att staden Strömstad har en folkskola, som staden bekostar; men att det nu är fråga om en s. k. slads-pedagogi Den ao Januari f. ra. 3o3 med undervisning i högre syftning, iin blotta folkundervisningen. IVär StatsUtsk. har kunnat finna anledn. att, oaktadt de medel, som redan äro anslagna för folkskolorna, tillstyrka 240 r:dr för garnisonsskolan i Christianstad, ehuru der finnes både en högre lärdomsskola och en folkskola, så hör det ock vara skål alt bevilja 200 r:dr för skolan i Strömstad, hvilken stad har g mil till Uddevalla, och för öfrigt ur så aflägse belägen vid gränsen, att Åmål förmodligen är den närmaste staden. Jag instämmer således med Hr Edenhjelra i anhållan örn ålerremiss och den begärda summans beviljande. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag finner det visserligen vara ändamålslöst att i denna fråga bestrida en ålerremiss; men jag utber mig att få fästa R. o. Ad;s uppmärksamhet derpå, att det är enligt princip, som Statsoch Ekon.Utsk;n behandlat detta ärende. Då R. St. vid i83o urs riksdag beviljade ett anslag, om jag ej misstager mig, af 60,000 r:dr lill allmänna undervisningsverken, hvilket anslag K, M. ägde att fördela, så har K. M. af ganska goda skäl funnit, alt någon del af detta anslag ej kunnat komma till godo de s. k. pedagogierna, emedan dessa stå på gränsen emellan apologisteller lärdoms-skolorna, om man så vill kalla dem, och folkskolorna. Det är således i fullkomlig öfverensstämmelse med den princip, som legat till grund för K.
Om nu det visat sig, i folkets allmänna öfvertygelse, enl. domares intyg och statistiska upgifter, all spö- och risstraffet är afskräckande; om det deremot icke kan visas, att spöstraffets borttagande verkat minskning af de brott, för hvilka det förut varjt gällande: ligger då icke uti denna dess af skräckande egenskap ett skäl för dess bibehållande? Gr. Sparre svarar: nej — men jag tror mig böra svara: jo, visserligen. Gr:n har sagt, att straffet icke bör utesluta möjligheten af 1 den brottsliges förbättring. Deri instämmer jag helt och hållet. Men, då Gr:n anser spö- och risstraffet förhindra den så straffades förbättring, går jag ända derhän, att jag ifrågasätter, huruvida spöstraffet, hos den icke redan förhärdade brottslingen, icke mera befordrar eller åtminstone mindre hindrar förbättringen, än fängelsestraffet, utståndet i våra vanliga gemensamhetsfängelser. Det må erkännas, att fängelsestraffet, då det genomgås i ensamhetsfängelse, under vård af,skickliga personer — fångvaktare, prester och besökande — kan ganska välgörande verka till fångarnes förbättring; men erfarenheten i detta afseende är icke så stor eller sä otvetydig, alt man bör bygga serdeles mycket derpå. Exempel från Förenta Staterna i Nord-Amerika pläga ofta åberopas ; men der kan icke med säkerhet bedömas, om detta straff verkligen förbättrar tångarne eller ej. Ty det är ett allmänt kändt -förhållande, alt, sedan tångarne der blifvit straffade pä en ort, så begifva de sig utom gränsorna af det grefskap eller den i stat, som straffat dem, och huruvida de sedan återfalla i brott, är ganska svårt alt utröna, utom del att sällan någon bryr sig om att taga reda derpå. Exemplen derifrån äro således föga bevisande. Men om också erfarenheten der vore aldrig så gynnsam, så är det icke gifvet, alt samma erfarenhet hos oss skall j vinnas. Vi sakna personer, som vilja, såsom på många orter i Förenta Staterna, i England och flerestädes, använda sin tid och en utmärkt förmåga för fångarnes förbättring. Vi hafva ej en så allmän medlidsamhet-anda; den har hos oss aldrig blifvit rätt lagen i anspråk.
Jag lemnar derhän, huruvida icke redan en presumption emot riktigheten af den nya åsigt, som nu framställes, ligger deruti, att R. o. Ad. sjelf vid föregående tillfällen, både vid denna riksdag och vid de förflutna sett saken olika; jag lemnar äfven derhän, huru pass klokt det kan vara, att pä detta sätt förflytta frågan ifrån naturen af en vanlig lagfråga, öfverlemnad till Konungens pröfning och afgörande, in på ett politiskt partiområde, som jag tycker att man under nuvarande tider borde omsorgsfullt undvika: jag skall blott och bart ingå i pröfning af det förslag, hvarom öfverläggningen nu rörer sig. Man linner då lätt, alt den föreslagna und. skrifvelsen till sin indelning sönderfaller i 3:ne särskilda momenler. Först söker den bevisa, alt R. o. Ad. icke bör afslå från den olika arfsrälten; sedermera säges det, all R. o. Ad. på grund af rättighet icke behöfver från denna arfsrätt afstå, och för det tredje, att R. o. Ad, icke eller vill eftergifva densamma. Den första delen, eller bevisningen, hvarföre R. o. Ad. icke bör ifrån den olika arfrätten afstå, innehåller endast de skäl, som skola visa vigten och nyttan af denna lag; den rörer låledes helt och hållet sjelfva hufvudfrågan och bör derföre nu förbigås, såsom redan förut härstädes afhandlad, och i dag icke hörande till ämnet. Alltsammans concentrerar sig följaktligen på den afdelning, som söker att ådagalägga rättigheten för R. o. Ad., att icke utan eget begifvande behöfva från den olika arfsrätten afstå. Denna bevisning hvilar ytterst och allenast på sjelfva premissen, som antager, att arfslagarne i Sverige äro särskilda, personliga och eg - Den S Februari f. m. 181 lia för hvarje Stånd. Men detta antagande, sorn, efter mitt begrepp, är en fullkomlig förvillelse, torde först behöfva styrkas med bevis, innan det får gälla som gilltig grund för de följande slutledningarne.
Jordeboks-utdrag för år 1820 upplyser derjemte, att merberörde kungsladugård är i Jordeboken upptagen lili 4 mantal, äfvensom att de densamma åsatte, af flera serskilde skattepersedlar bestående, jordeboksoch hemmantalsräntor utgöra i kronovärdi 52 R:dr 48 sk. 2 rst. Till bestyrkande deraf, att den i Slädbro belägne fasta egendom, hvars förlust föranledt den uti 1642 års ofvannämnde Kongl. Bref omförmälde kronofordran, icke varit åt Nyköpings stad upplåten och skänkt, utan utgjort en stadens lagligen köpte och fångne fastighet, har motionären vidare allemnat ett, till Utskottet jemväl remitteradt, utdrag af den utaf Hertig Carl, sedermera Konung Carl IX, under den 8 Juli 1875 utfärdade confirmation på Nyköpings Borgares privilegier, uti hvilken confirmation köpet af ifrågavarande fasta egendom bekräftats. Af hvad sålunda blifvit anfördt visar sig: att genom flere Kongl. Resolutioner och Riksdagsbeslut staden Nyköping fått sig tillerkänd rättighet till erhållande af vederlag för dess i följd af bortmistad fast egendom uppkomne kronofordran, hvars belopp likväl numera icke lärer kunna bestämdt uppgifvas; att Staden allt sedan år 1642 tidtals varit i åtnjutande af dylikt vederlag, ehuru detsamma under serskilda tider till beskaffenhet och värde omvexlat. samt att för närvarande och sedan det år 1770, utan föregången arrende-auction, medgifna trettioåriga arrende af den vid staden belägne Lilla eller Tyska Kungsladugården, vid j8o2 års midfasta tilländagå», staden i Berörde afseende icke åtnjuter annan godtgörelse, än afgiftsfritt begagnande af en ladugården tillhörande beteshage, äfvensom af en del utaf den så kallade Hemängen.
Befallningshafvande ansett för stor kostnad erfordras, att genom inköp eller utbyte bringa dessa delar till ett sammanhängande helt, helst parken, såsom nästan skoglös, icke på många år kunde gifva någon afkastning eller ens blifva skogbeväxt, utan en vidsträckt sådd och plantering, hvartill medels tillgång svårligen torde kunna åstadkommas, samt det vore nödvändigt för de fleste angränsande hemmans bestånd, att icke helt och hållet beröfvas den betesmark, som från urminnes tider varit å parken begagnad; — att, i betraktande af dessa förhållanden, och då parkens område vore vida större, än sorn för dessa hemmans behof af bele erfordrades; då man hade föga anledning att påräkna några genom enskild omtanka tillvägabragta anstalter för skogsplantering, hvaraf befarades, att om denna vidsträckta park afhändes Staten, stora sträckor derå under en längre tid förblefve alldeles onyttiga, i den mon de icke behöfdes lill betesmark; då någon tillgång från denna park för Kronans framtida behof af skogsvirke föga kunde påräknas, helst parken vöre belägen på 54 mils afstånd från närmaste lastageplats, samt då deremot en sådan tillgång för den angränsande traktens behof af skogsvirke skulle blifva af så mycken större vigt, sorn endast obetydliga enskilde skogar funnes i orten, och man förutsåg brist på byggnadsämnen och bränsle, om ej anstalter vidloges för skogsplantering och en varsammare behandling af de befintlige skogarne, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i underdånighet hemställt, att så stor del af parken bibehölles för Kronans räkning, som, utan alltför kännbar kostnad, kunde ändamålsenligt behandlas for skogsväxt samt frösådd och plantering derå anställas, eis 8 Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 4-3. del deraf upplåtas till muhlbete och torftägt för angränsande hemman, och den återstående delen, hvarå en mängd både med och utan tillstånd odlade och inhägnade lägenheter funnes, under skattemannarätt till den mestbjudande föryltras;—aLt, hvad serskildt anginge de hemman, för hvilka rättighet till muhlbete och torftägt blifvit ifrågasatt, Kongl. Majrts Befallningshafvande, jemte förmälan att någon laglig rätt lill dessa af vederbörande hemmansegare bevakade och påstådda förmoner väl icke kunnat styrkas, men att hemmanens behof deraf vore med få undantag uppenbardt, enär hemmanen å sina egor antingen saknade eller hade otillräcklig tillgång å betesoch skogsmark samt bränntorf-mossa, hvarföre också bete å parken från urminnes tid begagnats och bränntorf fått efter årlig utsyning derifrån afhemtas,
Han klagade bittert öfver att det Jag fruktar du då min gunst man31, 35, 40, 46, 21 likaledes ett begick honom illa. gripligt sådant. kerat, Alla dina vänner äro ju kvar. Han hade förlorat största delen För dummerjönsar jag ej har rum. Orden beteckna: af sin förmögenhet. Om någon dylik på dörren knackar, 1 raden (2 — 10) Del af en tekanna. Min lilla stare, hvar är du? Det händer nog, att han slipper in, 2 Han sällade sig till andra starar. &gt; ' (3 — 11) Järnvägsstation i Men inom kort han sig själf beLita ej allt för mycket på vänner Norrland. tackar och grannar. (4 — 12) Flod i England. Och griper åter till renseln sin. Ett dyrbart ur förlorades. 4 » (5 — 13) Hvad stygnen i en Isse. vacker handfåll ej få. Brita. Dubbel tiargåta. Lösningar. Moster Lisa. Idun PRENUMERATIONSPRIS P R Å R: UTGIFNINGSDAGAR: IDUN - KR. 5: — IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. » 5: — IDUNS MODETIDN, UTAN PL. &gt; 3: — BARNGARDEROBEN &gt; 2:25 12:TE ÅRG. D E N 21 JANUARI 1899. KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVEB HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. (» MARK STERN ».) Alf T: Dahlgren foto. — Taddis var j u en gång vintertiden hvad Flustret ännu är o m vårarna: studenternas tillhåll par préférance.
utländske fartyg, hvilka enär de icke med eget Skeppsfolk kunna befria sig frän grund eller ingång,- ovilkorligen böra anlita Dykeriels biträde: Alt dykeriet i bergarelön, hvilken alltid utgår af Skeppets Oell Laddningens värde, eger rätt beräkna (i procent då ej något af lasten lossas, 8 pro# cent då antingen någon del eller liela laddningen ur Fartyget uttages, (.5 procent då ett strandat fartyg innehar last af ringare värde, i hvilket fall ock särskild ersättning för bergUihgsköstnåden: bestås; och 20 procent, då godset ur vatten bergås, eller med kostbara machin er från botten Uppfiskas, hvilken berga relou, med undantag af den händelse dåden till <5 procent utgår, af Utländska i Sverig* 4:de Sami. 5 Baud» *<j *5o Stat s-U t s & ö t t 116 JR e i Ji n k ;iöfi d £ fi. ej asseenrerntle Fartyg utgöres med ett i hvarje fall förhöjd t belopp: salut. att deremot vid bergning af Kronans skepp och laddningar endast en billig ersättning för förefallne bevisliga omkostnader eger rum; nied mera. Alft ifrån det tfykerioch Tlergil ings-Yerk et erhöll sin första leii inliga inrättning intill närvarande lid, hafva, vid Ständer nes Heste sam lim n börti sier, förnyade klagomål blifvit anförde emot sa väl sjelfva grundenne för Inrättningen, sorn det sätt hvarpå Gonspngniet uppfyllt sine åligganden.
Oaktadt allt hvad som här blifvit yttradt för realisationen, har jag ej hört ett enda skäl, som kan trygga Nationen, att ej allt vårt silfver bortryckes ifrån oss. Vi hafva i Finland manga millioner utelöpande Sedlar, som inom landet äro uti vanvärde. Hvad pris i silfver vi än derå sätta, så vore, förr än det genom förtroendet blifvit bestämdt, och coursen stadgad, för oss ingen säkerhet att icke silfvermyntet skulle föredragas sedlarne. Utskotten hafva också derom uttryckligen yttrat sig : Blifver ater förhållandet sädant, alt genom ’’Handeln något öfverskott uppkommer för Riket, ”så är det lika lätt att ifrån dessa orter hit in’:föra utländskt mynt• Banken skulle då utan re”alisation kunna fullgöra sina förbindelser >•”— och på ett annat ställe: ’’Man skal', vid noga gransk’’ning af de förre realisationerne, finna, att de. ”snart misslyckats, om de ej af gynnande handelsconjuncturer blifvit understödde.” Med dessa grundsatser, hvilka jag delar, tror jag Utskotten hafva visligen handlat, att för närvarande T)en 14 Julli i. ni. afstyrka realisationen. Men Nationen lärer nu af Riksens Ständer fordra tvenne hufvudsakliga omständigheter, nemligen ett bestämdt mynt och lindring uti dess penninge-förlägenhet. Utskotten hafva funnit , att realisationen ej med säkerhet kan fortgå, utan att handelsförhållandena blifva till vår fördel. På denna grund hade jag trott, att vår ostadiga cours och vare handelsförhållanden äfven borde hafva varit ensak, hvaruppå Utskottens uppmärksamhet bordt vara riktad och att således ett sammanträde med OeconomieUtskottet varit nödigt, om deruti någon förbättring skall vinnas, genom uppgörande och öfverlemnande till Regeringen af förslag till ernående af förmånligare Handels-ställning. — Andra punkten innehåller, att Ranken för sin vinst skulle inköpa myntbara metaller. Jag har ej något deremot, men jag hemställer till dem, som tro, att man med denna åtgärd gjort allt för fordringsägare, till bibehållande
Majit täcktes låta upprätta och till Rikets nu församlade Ständer afgifva förslag, hvilket, jemte det deri upptoges en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning, afven utvisade den tillgång, som genom en sådan reglering möjligen kunde uppkomma; hvarjemte Rikets Ständer, under anmälan af sin önskan, att Biskoparnes praebendepastorat i sådan egenskap måtte komma att upphöra, hos Kongl. Majit i underdånighet begärde, att i omförmälda förslag till biskopslönernas reglering aflöning för särskilda Kyrkoherdar i nämnda pastorat måtte upptagas, äfvensom derefter tilläfventyrs återstående öfverskottsmedel af de åt Biskoparne nu anslagna inkomster i samma förslag afses till förbättring af det svagast aflönade lägre presterskapets inkomster. Vid underdånig föredragning af denna Rikets Ständers skrifvelse anbefallde Kongl. Majit Erke-biskopen och samtliga Biskoparne att inkomma med fullständiga uppgifter å alla med deras innehafvande embeten förenade inkomster, hvarjemte Kongl. Majit förklarade sig vilja vid utnämning till Erlre-biskopseller Biskops.- embete tills vidare fästa det förbehåll, att den utnämnde skall vara underkastad den förändring i lönevilkor, som möjligen i följd af den utaf Rikets Ständer åsyftade reglering kan komma att bestämmas. Kongl. Proposition N:o 63.
Och anförer Kongl. Maj:t, lill stöd för de smärre myntens proportionsvis drygare utmyntningsförhållande, att desse eljest blefve allt för små och svåra att handtera. Herr Rosenblad har härvid, för dess del, yttrat den tanka, alt utmyntningen af skeppdl icke borde för något myntslag öfverstiga ?.66| R:dr; hvaremot Grefve Gyldenstolpe ansell, att samtlige mynlsorlerne borde utpräglas till 3oo R:dr af skeppdt och den, serdeles på de smärre mynten, sålunda uppkommande vinst tillfalla Myntverket, för betäckande af kostnaderne vid silfvermyntspräglingen. Utskottet tror sig fasthellre böra tillstyrka Rikets Ständer, alt för alla kopparmynts-sorterne ett gemensamt Riksdalertal n>å bestämmas att af skeppdt utpräglas, som sådant synes Utskottet vara i principen riglignsl, är öfverensstämmande med hvad här i landet hittills brukligt varit, och för öfrigt i verk - Enligt denna åsigt, och med tillämpning äfven å kopparmyntet af det system för mynt-enheten och dess underafdelningar, som i första hufvudpunkten här ofvan blifvit i ett sammanhang utveckladt, får Utskottet vördr samt föreslå alt: 1:0 af ett skeppd victualievigt i koppar . Antal på 1 skålpd victualievigt ao. b) Tv åslant stycken — |:dels Penning. Antal på 1 skålpd victualievigt . 5o. | skillingsstycken eller 1 skillingsstycken i skillingsstycken eller helskillingsslycken a5o R:dr. 3oo R:Jr. 200 R:dr. Dubbla skillingsstycken ställigheten icke tyckes kunna möta något hinder, då nemligen icke ett allt för stort Riksdalertal bestämmes alt af kop^ par-skeppuodet utmyntas. 22 Banco-Utsköttets Betänkande A! o j. c) Ensi ant stycken Antal på i skålpd victualievigt „ . 100. d) Halfslantstycken — ~:dels Penning.
Försök aldrig att använda det ena utan det andra — det lyckas ej. Utom det att barnen lida under sådan behandling är det alldeles visst och säkert att resultatet blir dåligt, såvida ej omständigheterna rycka barnen ur våra händer i tid. Men så kommer härtill något annat, förutan hvilket hvarken kärlek eller tuktan kan rätt utdelas, nemligen ett förståndigt och noggrant aktgifvande på barnens böjelser och anlag, och slutligen en oaflåtlig omsorg om att de unga icke få insupa vanor och utveckla böjelser, som i en framtid kunna blifva skadliga. Huru vet man, till exempel, om icke den gången, då fadren fyllde punschglaset åt sin son och klingade med honom, denne son tog första steget på rumlarens bana? Hvem vet om icke modren, när hon lärde barnen spela » svälta räf » om russin och mandel, väckte till lif den slumrande spelpassionens första frö? Och hvem vet — eller rättare sagdt, hvem vet icke, att modren, då hon i sin lilla dotters närvaro utbredde sig om moder och klädsel, hos den lilla grundlade den fåfänga, hvars tillfredsställande kanske sedan störtade henne och hennes familj i olycka och vanheder. Derföre måste vi mödrar vid hvarje steg, som våra barn taga, ständigt tänka på, att de gå mot framtiden och att det onda växer lika fort — ja, vanligan fortare än det goda. Hafva vi detta i tankarna och nyttja vi så vid barnens uppfostran både kärlek och tuktan rätt och förståndigt, så ega vi åtminstone grundade förhoppningar om att våra barn icke skola blifva slafvar och slafvinnor under dåliga böjelser, icke skola behöfva böja sin nacke under lidelsernas träldomsok. Resultatet I d u n s fjerde af pristäfling. ^Iranom den utsatta tiden ha 42 täflingsskrifter inkommit. A f dessa ha 15 rört sig inom den första ämnesgruppen, omfattande uppsatser öfver qvinnans lif och verksamhet i eller utom hemmet, 15 inom den ändra gruppen, » en berättelse, skizz eller novellett », samt 12 täflat öfver det tredje ämnet, » ett det bästa nyårspoem ».