Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag gör det äfven derföre, att jag befarar det R. o. Ad. torde snarare förkasta motionärens än Utsk:s förslag. Hr Hjerta har omtalat de pelitions-strider, som i hufvudstaden egt rum mellan gesäller å ena sidan, och handtverksmästare å den andra. Jag har för min del velat förbigå den saken, och har icke eller förut omnämnt henne, derföre, alt ur sådane strids-skrifter är i allmänhet icke mycket att hemta, emedan man, å ömse sidor, vanligen gör sig skyldig till öfverdrift. Hvad dessa strids-skrifter beträffar, så är det klart, att gesäller äro, i afseende på prof, lika sinnade sora studenterna i afseende på examina. Gesällernas förhållande till verkstadsegaren är att förlikna med backstugusittarnes lill hemmansegaren. Vill man fråga backstugusittarne om deras åsigter rörtde hemmansklyfningen, så finge man af dem lika grundliga utlåt:n, som man nu fått af gesällerne i afseende på mästareprofs afläggande. Möjligt är, att Hr Hjerta om detta mål vet mera än gesällerna sjelfva. Det stod en gång under en transparent: ”detta hafva skomakare-gesällerna gjort.” Om ifrågavande petition torde, man med skäl kunna säga: ”denna hafva gesällerna icke gjort.” Vi kunna således lemna henne derhän. Hr Hjerta har upgifvit, att sedan 1846 hade mästarnes antal ökats. Sådant är ganska naturligt, när de ganda banden lossats och en hvar kunnat blifva mästare, utan tillräcklig kännedom af sitt yrke. Men en mästare utan gesäller betyder icke stort hvarken för sin egen bergning eller för samhället i det hela, utan han är nästan att betrakta såsom ett sjelf-försörjnings-hjon. Ytterligare sade Hjerta, att cessionerna sedan den tiden blifvit färre. Detta kommer förmodligen af 2:ne skäl. Först och främst äro de personer, hvilka förtidigt blifvit mästare, i sin bästa ålder, så att, om de någonsin skola kunna uppehålla sig, så är det just nu.
När man dertill ihägkommer, att i ett folkfattigt land tillgången pä andliga krafter af en högre ordning, icke kan vara sä stor, att vi kunna väl besätta den myckenhet af lärareplatser, som redan nu vid båda universiteterna saint vid Stockholms läroverk och institutioner måste fyllas, samt att vi, genom dessa krafters splittring på 3:ne hufvudorter, omöjligen kunna pä nägotdera åstadkomma det vetenskapliga lif och den litterära samverkan, som erfordras för att kunna öfva något inflytande pä den europeiska kulturen, ja, lör att blott kunna behörigen tillegna oss denna kulturs frukter och kunna följa med dess utveckling; och dä man vidare ihägkommer. att ett fattad t beslut om universitetets flyttning, efter ali anledning, mäste först föranleda en kommittés nedsättning och sedermera, genom den obenägenhet, hvarmed en stor del vederbörande skulle skrida tili verkställighet deraf, sannolikt, först efter 10 ä 15 är skulle fä se de förberedande praktiska åtgärderna för flyttningen vidtagna, sä kan jag icke annat än anse ett ytterligare uppskof redan med sjelfva beslutets lättande hos Rikets Ständer, vara alldeles obehöfligt för de betänksammaste bland oss och att det skall befinnas skadligt af dem, sorn icke anse likgiltigt, om den nuvarande eller först en kommande generation, kommer i åtnjutande af de fördelar, denna flyttning är egnad ått bereda. Jag anser allt uppskof i detta läll äfven derföre vara skadligt, och origtigt, att Staten icke längre, än nödigt är, bör belastas med underhallande pä 3:ne olika Bih. till R. St. J\i' 160. ställen af institutioner, som, till egen och det allmännas fördel, kunde vara förenade på ett eller två, samt att flyttningens motståndare, under den tid vi tveka, skola uppbjuda al! sin förmåga för Upsala universitets befästande på sin nuvarande plats. Dessutom! Nationen har icke framtiden i sina händer. Den dag vi omsider skulle anse frågan mogen, skulle vi tilläfventyrs, i anseende till yttre eller inre oroligheter, financiella hinder och andra svårigheter, icke kunna företaga hvad vi då allvarligen önskade.
Emedlertid och da en förestående förändring i Dispositionen af meranämnde underhallsmnsiag innefattar ett ämne af sadan egenstap, att det bör komma till Rasens Ständers kännedom och pröfning, har Kongl. Maj:k welat detsamma, i slikt ändamål, Riksens Ständers Stars-Utskott till öfwerläggnmg imddela. Kongl. Maj-t ser Sig femwäl söranlaten akt wid derta Malle göra Stats-Ur,kottet uppmärksamt pä den osäkerhet som för förra Kongl. Fam ille" i De6 Ekonomiska angelägenheter, nödwändigt mäste uppsta derigenom att anslaget, i Swenstt Mont u betaldt, ej kan paräknas till dest rätta belopp, uran twertom, wid hittills afslutna Wexelköp Mlnjkats till mer än hälften mot den Numeraire so-n Riksens Ständer, pa ett wärdigt och ädelt sätt, till försäkrande af Familjens underhall bewiljat. Harwid ar del likwäl ej Kongl. Majus mening, att Statens utgifter ffulle ökas genom nya anslag; Kongl. Maj:t önffar blott, att om äfwen med någon nedsättning i total-beloppet, en wih oförändrad och af Swensta Myntets stigande eller fall oberoende Summa ma af f. d. Kongl. Familjen kunna paräknas. Kongl. Mant erinrar, i sammanhang härmed, Riksens Ständers Stats - Utstött, att den Lagligen belöpande arliga räntan ä Famil le, .§ Den r August!. sr»' lens Egendom i Swerige utgör z6,l6g R^dlr ?4 stilling 6 runst-, och att, da Capitalet ej får deponeras eller ur Riket föras, anledning salunda icke saknas till denna räntas gäldande efter en fixe.as cours. At den reglering Riksens Ständer wid Riks-anen i Stockholm arén iZoy och iZM förcragit till f. d. Kongl.
För att ej missförstås i hvad jag nyss haft äran yttra, anhåller jag att få tillägga, det jag aldrig menat eller sagt, att sedvänja bör gälla framför lag, utan endast framställt den allmänna regel, att, då gammal praxis finnes och skall afskaffas, sådant bör ske genom en uttrycklig lag; det vill säga, att förändringen skal! ske expresse och icke tacite. jag tror det var ett misstag af 1809 års Ständer, att då icke i Grundlagen bestämdt utsattes, det BondeStåndet hade rätt att tillsätta sine Notarier, helst en motsatt praxis så länge existerat. Derföre må man Den g Januari!. man nu i Grundlagen införa ett sädant stadgande, till förekommande af alla dylika stridigheter i framtiden. Frih erre Cederström_, Jacob: Jag instämmer tned pluraliteten af Ridderskapet och Adeln deruti, att denna discussion är öfverflödig och blifvit alltför vidsträckt. Men då man i allmänhet yrkat återremiss af ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag till en Grundlagsförändring, får jag fästa uppmärksamheten på, att en sådan återremiss ej ar förenlig med Grundlagen. Endast sådane anmärkningar, sorn Ståndet förklarar utgöra dess gemensamma tankar, kunna blifva till Utskottet hänvisade. Memorialet behöfver ej återremitteras. Så äfven nu, då flere talat så väl för som mot förslaget, och de gjorde anmärkningarne således ej allmänt erkännas för Ståndets enhälliga eller gemensamma. Herr Crusenstolpe har i förväg begärt votering, i händelse Proposition på antagande af förslaget skulle af pluraliteten besvaras med Ja. Deremot tror jag, att någon sådan proposition till bifall bär icke behöfves. Den enda proposition, som kari äga rum, blifver den, om Ridderskapet och Adeln instämmer i någon af de emot förslaget framställde anmärkningar? Om denna proposition icke besvaras med enhälligt Ja, så kan ingen vidare åtgärd nu lagligen kom9 H. 16 Den 9 Januari i. I nia i fråga, än att lägga förslaget till handlingarne, för framdeles grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Län jemte flere Ledamöters yttranden i samma ämne; af åtskillige Fulltnägtiges från Carlstads Län , Memorial , om upplösning af Wermelands Fält-Jägare-Regemente, eller dess förläggande i Garnizons tjenst; af Eric Anderssons från Westerås Län, angående de till Upsala Academie donerade Hemman och deras inlösande till Skatte m. m.; af Talemannen Hyckerts, Olof Wikströms, Eric Mörtbergs och Johan J»s;ob Ruthbergs från Norrbottens Län, Petter Anderssons och Börje Börjesson från Halland, motioner, angående Kronofisken i allmänhet, deras mer och mindre skadliga inflytelse på fiskerierne i vissa orter och några dylika lägenheters inlösande till Skatte; sf Lars Lidmans från Ö tergöthland memorial, rörande jemkning i Roteringen; af Jonas Gråbergs med fleres från Carlstads Län, angående afskrifning af eller anstånd med betalande af skulder tili Allmänna Magazins Inrättningen för undfången undsättnings-spannemål; tillika med de af åtskillig* Ledamöter i inledning deraf afgifne yttranden} 563 jjtn l4 Junii f. m. af Hans Hanssons från Stora Koppabergs Län, om pension för Directeuren Löfving; af Eric Cederborgs anförande i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående nedsättning af Saltpetergärden; af Pher Perssons från Stockholms Län memorial, om förändradt Auctionssätt vid Kongsgårdars och andre Kronolägeoheters bortarrenderande; af Talemannen Anders jonsson Hyckerts ytterligare anförande med dertill hörande handlingar angående en friare fiskesrältighet ; af Nils Månssons från Malmöhus Län motion om indragning af den Doctor Osbeck ansiagne pension och den sammas öfverflyttande å förre Riksdigsmannen Pehr Andersson i Domvalla , emot allmängörandet af den utaf honom uppfundne method att bota Veneriska sjukdomar; samt al 0'of Jo issons från Elfsborgs Län anförande, om ökadt arfvode för BondeStåndets Secreterare.
Född bland folket (hans far hade varit båtkarl), var det så mycket förtjenstfullare att han, jemte skickligheten i sitt yrke, förvärfvat sig en viss bildningsgrad, hvilken, i förening med naturlig käck stolthet och en icke obetydlig vighet i konsten att förtälja ”skepparhistorier,” öppnade honom väg till umgänge i de bästa borgerliga hus, en förmån, genom hvilken hans sätt att vara erhöll en viss anstrykning af polityr, hvilken äfven kläder en öppen, rättfram sjöman. Men mod, skicklighet och förtroende af andra rädda ej ifrån hemsökelsen af ett plågoris, som kallas otur. Rosenberg hade otur. En gång förut, för tu år sedan, hade han förlist; då hade likväl en del af lasten och hela besättningen blifvit räddad; nu gick allt förloradt, och bland spillrorna af det vrak, på hvilket han uttröttad af ansträngning nedsjunkit, såg han äfven sina egna förhoppningar om lycka och oberoende, kanske äfven framtida förtroende, gå i qvaf. Ej under att han kämpade en svår kamp; den unge örnens vingar voro stäckta: förgäfves lyftades de till flykt. ”Var så god och tag halfvan,” sade Birger; ”den kan min själ behöfvas, herr kapten!” ”Fisken skall simma – gutår, herre!” Haraldson beledsagade sin älsklingsdryck med ett långt: ”Ah! det är bränvin, som duger!” ”Ganska godt!” yttrade Rosenberg; ”håller sina goda sex grader.” Han vände glaset mot dagern och betraktade innehållet med kännareblick. ”Åh, det har intet att betyda mot pappas gamla vin,” inföll Gabriella och visade leende på den eröfrade buteljen. ”Hvad, har du gjort hemgång på fars egen hylla?” frågade Erika och kastade en frågande blick på Haraldson. ”Den flickungen gör med mig hvad hon vill,” svarade Haraldson med ett slags skämt, hvaruti han var långtifrån att tro det rena sanningen låg gömd. ”Ser kapten det här vinet! Det är mycket gammalt. Jag köpte det af en Vestindiefarare för många herrans år sedan. Vi skola smaka på’t! Langa hit korkskrufven, Anton!”
Jag beder vördsamligen om ursäkt, att jag ännu en gång vågar besvära R. o. Ad. med några ord, men jag anser mig böra uptaga åtskilliga anmärkmr, sora åsyfta, att försvara de sammansatta Utsk:ns Betänk. En värd talare har börjat sitt försvar dermed, att om den, ifrågavande inrättningar meddelade frihet, från deltagandet uti väg-underhållningen, grundade sig på privilegier, skulle jag hafva rätt deruti, att inrättningarne icke böra i väg-underhållningen deltaga. Jag bemöter honom med den erinran, att redan när privilegierna och allmänna lagen utfärdades, funnos så beskaffade inrättningar, som de ifrågavar:de, men man tänkte sig icke, åtminstone när privilegierna utgåfvos, möjligheten af, att någon fråga skulle väckas om skyldighet för bruk och qvarnar, att i väg-underhållningen deltaga. Att man hade begrundat saken, når 1734 års lag stiftades, slutar jag derutaf, att i Byggninga-B:n står; ”alla som å landet hemman ega eller bruka, skola vägar rödja och broar bygga.” Om lagstiftaren den tiden hade ansett det vara rättsenligt, att äfven bergverk, sågar och qvarnar, med ett ord så beskaffade inrättningar, hvilkas bestånd är af konjunkturer, och inträffande händelser beroende, skulle i väghållnings-skyldigheten deltaga, betvifla;- jag icke, att han vid lagens stiftande derom förordnat, men då så icke skett, och dä K. M., för en ganska lång tid tillbaka, i anleda, af väckt fråga om åliggande för dessa inrättningar, att i vägars underhållande taga del, förklarat sådant icke böra rättsenligt ega rum, så ligger deruti, såsom mig synes, ett bevis, ali dessa inrättningar, såsom sådane, böra ifrån detta onus vara befriade. Dessa begge stadganden, tillsammans betraktade, utgöra åtminstone ett lika kraftigt beskydd, 8 H. “ 31 482 Den 28 Juni. sorn om befrielse från ifrågavar:de skyldighet vore i privilegier föreskrifven. Det förekommer jemväl ett annat förhållande, som bör tagas i betraktande.
Fr i lits åsigt i delta hänseende; och jag är öfvertygad, att det i våra riksdagsförhandlingar, långt ifrån att, såsom man nu vill påskina, det skall anses såsom en förfelad eller för långt drifven conseqvens af Frih. Cederström, såsom skulle han vilja äfven sträcka conseqvensen till ett en gång begånget misstag, — att, säger jag, det tvertom skall af alla, som tagit kännedom af grundlagarna och vilja och kunna opartiskt förslå dem, anses såsom en förtjenst af nämnde Friherre, alt han ensam såsom en Horatius Cocles sökt försvara det rätta; ty han har j denna sak, enligt min öfvertygelse, ovillkorligen rätt. Men till saken. Antagom att den procedur, som Utsk. och Stånden vid denna riksdag låtit gälla, vore den riktiga; hvilken åsigt, ehuru jag ej anser den vara den rätta, jag dock vid både detta förslag, som innehölls uti mern. N:o 26 H. 2 10 Den i Juni. 85 oell flera, ansett mig pligtig att vid behandlingen af frågorna följa, då den vid denna riksdag både haft Const.Utsk:s och Ståndets auetoritet för sig, och från hvilken synpunkt jag äfven uti denna min reservation både vill och bör betrakta frågans behandling, — antagom, säger jag, att ett grundlagsförslag, omedelbarligen från Coust.Utsk. emarieradt, kan, vid samma riksdag det blifvit till R. St. öfverlemnadt, tillintetgöras; så begicks ändock här den 19 April, vid behandlingen af Const.Utskts sednaste förslag till representationsförändring, enligt min öfvertygelse, en olaglighet, när propos. framställdes till afslag på nämnda förslag, som innehölls uti Const.Utsk:s mern. i\T:o 85, och denna propos. af Ståndet bifölls.
Så, nu är vigseln skedd! Spar nu er oro! Men Jarlen kan det gjorda ogjordt göra. Han mäktar icke lösa kyrkans band. Åh, kyrkans band de sitta lösa nog, Och tyckes det ej eder ock, herr Kol, Att kyrkoklockorna så dystert ringa De klinga skulle SUNE. KOL. SUNE. Det har man sett, när höga herrar vilja! Som om till jordafärd och ej till bröllopps KOL J kunnen skrämma upp den gladaste Nej! det går för vida! (skrattande). Med edert skrock om klockeklang och moln! Mig tycks de klockor pingla lusteliga. 55 Och molnet ser ej heller farligt ut, Ty klara solen skiner ju igenom! Men se, nu kommer brölloppsskaran ju, Då måste jag dit ut att uppsigt hafva Med bombare och pipare i spetsen, Så att allt går på godt och höfviskt sätt, Och skick och ordning i den vida kretsen! (går genom fonden.) Tredje scenen. ifrån en bröllopsmarsch, först på långt afstånd, sedan under det följande allt närmare. Vid scenens slut intages terrassens sidor af höger.) högtidsklädd allmoge af båda könen, som nyfiket skådar utåt till Herr Kol har kanske rätt; mitt sjuka lynne Ger allt en främmande och dyster färg! (går till fönstret och ser utåt.) SUNE. (ifrån Kols utgång höres ut Der kommer skaran... der går Inga-lill, Och onda aningar till hvila gå! (hastigt förfärad.) Min hulda tärna. Nu är åter solsken, Ha! bruderiddarns fåle stegrar sig, Han rusar in midt i den skrämda hopen! Nu är han tagen åter! Alla helgon! Det är dock intet lyckligt förebud Nu nalkas de, och nu går solen åter J molnet in, just som de foten sätta På borgens grund! Så hjelpe Gud min själ, Men aldrig slutar denna dagen väl! Ut måste jag för att mitt sinne lätta! (han skyndar ut genom sidodörren, sedan han först genom fonden kastat en blick utåt på det annalkande brölloppståget.) 56 Jag tackar eder alle! BENGT. (till Sigrid) (han bjuder henne sin hand och leder henne fram till bordet, der den till höger.)
Jag sade i nöd, så skulle jag i alla fall gå till herrskapet. SIGRID. till Amerika och arbeta mig fri... eller hur han uttryckte nej förstås. Men då sade han, att om jag någonsin kom Ja viss, ja visst... MARIE. såg, att det skulle bli bara frat och elände med både mig och barnet. Snickarmadamen, som jag har bott hos, var Och nu började det bära alldeles utför, så att jag VÄRFLOD nog snäll så länge jag hade pengar, så att hon kunde kalla mig fru. Men när hon i går fick höra talas om Magdalenahemmet, så spottade hon åt mig. SIGRID. han då? Marie! Marie! (Smeker henne, utbryter.) Men han då, MARIE, ler bittert. Han? Ja han reste, han. SIGRID. Fast han visste... MARIE. visste han ingenting. När jag själf förstod hvad som Han reste utrikes i fjor, i början af Augusti, och då skulle komma, flyttade jag till landet. Jag vardt så rädd, kan fröken veta, hur mycket jag tyckte om honom, när han fick göra mig så olycklig. SIGRID, tvekande. att jag visst glömde både kärlek och alltsammans. Förut, Tyckte... tyckte han om Marie då? MARIE. jag pekade på det. Han var glad och rik och gentil förstås. Men när han fick, som han ville, så gjorde det väl honom detsamma sen, kan jag tro... Annars var han snäll. (Ler bittert.) Det var min hjälte det. SIGRID. Åhja, nog gaf han mig allt hvad jag ville ha, bara Han är väl någon annans nu. FÖRSTA AKTEN MARIE. Han lofvade aldrig att gifta sig med mig. SIGRID. inga Magdalenahem! Jag vet... De göra så... Och för dem stiftas TIONDE SCENEN DE FÖRRA. KRISTOFER. Kristofer kommer från vänster. Marie vänder sig hastigt ät kakelugnen. Sigrid blir förvirrad. SIGRID. Kristofer? KRISTOFER. dig, och jag hörde, att mamma är ute... (Får se Marie.) Marie! Förlåt mig, Sigrid, men jag vill tala ett par ord med Jaså, förlåt... Hvad, är det inte...
Om ställningen i Nyköpings, Westerås och Blekinge Län har Utskottet haft. tillfälle erhålla de underrättelser, att, oaktadt Södermanlands belägenhet i hjertät af Riket och nära hufvudstaden vanligen lemnat lätta utvägar till afsättning af Landets producter och jemväl till åtskilliga biförtjenster, den allmänna penningbristen och deraf följande svårighet, att få föryttra hvad man har att aflåta likväl börjat, att inom nämde provins blifva ganska känbar, och att innevarande år till och med 4 Uppbördsstätnmor mäst hållas, då vanligen förr aldrig flera än 2 varit af nöden, och att vid åtskilliga Utmätnings-auctioner inträffat, att inga köpare sig inställt, samt att, då de till Westerås .Lands Cancellie inkomne Discontoch Promotoxial-mål samt enskilt a Lagsökningar utgjort år 181? ett antal af tillsammans 1,683, de uppgått 1813 lill 2,251 och år 1814 till 2,652; att de till Bledinge Läns Lands •
Kostnaden uppgår till mer än 42,000 rdr, men då reservationen är ganska betjMlig och en stor del af dessa kostnader till skogsskolorna komma att utgå under dessa år, och Utsk:ts förslag går endast ut på att besparingarne af nuv:de anslaget skulle indrogas, får jag förklara att det är min öfvertygelse att dessa kostnader utan skada kunde betäckas med det, öfverskott, som då förefinnes, alldenstund äfven under närmast kommande åren de anslagna 75,000 rdr måste lemna något öfverskolt. Emellertid vill jag icke motsätta mig Utsk:ts förslag, utan tillstyrker bifall dertill. Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:ts ifrågav:de hemställan af E. o. Ad. -bifallen. 11 :te punkten. Mom, litt. a, Ben 2G Maj e. m. 515 Utsk:ts hemställan bifölls. Morn. litt. b. Hr Printzensköld: Mig synes som skulle motiverin* gen för ifrågav:de framställning vara ganska svag. Man har här förklarat att stora utgifter för theatern skulle föranleda till antagande att förvaltningen af denna anstalt i ekonomiskt afs:de icke tord.e vara på fullt ändamålsenligt sätt ordnad etc. Icke kan det vara ett skäl att till K. M:t ingå med ifrågav:de anhållan, blott derföre att man supponerar att det är så eller så, då man derom icke vet något med säkerhet. Vidare talar man om att flera omständigheter skola vara för handen att K. theaterns verksamhet icke motsvarat de anspråk etc; hvaruti bestå då dessa omständigheter ? är det väl lämpligt för R. St:r att skrifva till sin Konung och omtala att omständigheter finnas, som äro anmärkningsvärde, men som man icke vill närmare angifva? Hvad rätt hafva R. St:r att till K. M:t frambära anmärkningar af sådan beskaffenhet? Det synes mig åtminstone vara R. St:rs pligt att föra, som man säger, rent spel och till K. M:t frambära de anmärkn:r, som man finner eller tror sig finna mot den eller den institutionen, men icke slå omkring sig med tomma fraser. Icke eller kan jag finna att R.
Utom del att dessa städer hvar för sig genom tilltagande rörelse, ökad spanmåls-export och äfven i öfrigt utbildad handel, af hvilken betydliga tullinkomster lili Statsverket inflyta, vore vigtiga slapelorter för den folkrika och bördiga landsdel, af hvilken de omgifvas, måste de, såsom slutpunkter för hvar sin jernvägsförbindelse, äfven för del öfriga landet erhålla en ökad betydelse. Helsingborg vore, i följd af sitt läge vid smalaste delen af Öresund, för öfverfarten till Danmark och vidare derifrån till aflägsnare orter, synnerligast under de tider af vintern då rörelsen från andra hamnar är slängd, både för resande och postföreningen af allmän vigt. Landskrona, med egna betydande fabriksanläggningar, kunde med sin säkra och djupa hamn vara till framstående nytta icke blott för den varuförsel till och från andra länder, som kräfver djupgående fartyg, utan ock vid transporter sjöledes af trupper och krigsmateriel å större krigsfartyg, hvilka icke i någon annan af Skånes hamnar kunna inlöpa. Ystad hade från ålder funnits vara den för postförhindelsen med kontinenten lämpligaste utgångspunkt; och General-postdirektören hade jemväl uti afgifvet yttrande förmält alt, med afseende å de dryga utgifter, som nu drabba Postverket för kontinentalpostens befordrande på olika linier, Postverket skulle, äfven efter afdrag för utgifterna lill daglig ångbåtskommunikation mellan Ystad och Stralsund, tillskyndas en icke obetydlig penningevinst, likasom det för öfrigt skulle medföra vinst i tid, om, när södra stambanan hinner fullbordas, jernväg funnes jemväl tili Ystad, så att ständig snabb postgång deröfver lill Stralsund kunde ordnas, dervid General-postdirektören tillika förklarat att, om jernväg mellan Ystad och Eslöf ej kunde tillvägabringas på annat sålt, än genom bidrag jemväl från Postverket, lian icke skulle tveka att i Postverkets och det allmännas intresse tillstyrka sådant bidrags beviljande.