Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Å nyo föredrogs och remitterades till Statsoch BancoUtskotten Hans Excellence Herr Grefve von Plåtens j Baltzar Bogislaus j den 24 nästlidne April f. m. på bordet lagde anförande, angående nödvändigheten att genast utbekomma det af Rikets Ständer, till förberedande åtgärder för fortsättningen af Götha Canal-arbete, beviljade bidrag af 100,000 R:dr B:co. Företogs till pröfning Lagsamt All männa Besvärsoeh EkonomiU.tskottens den Den 8 Maji. 9 25 sistlidne April under N:o 26 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om upphörande i vissa fall af den, genom Kongl. Reglementet den 12 Febniarii 1817, bestämda utsökningsprovision och öfverränta för Skuldsedlar, som pantsättas i ManufacturDisconten. Friherre Ehrenborgh, Casper Willielm: När detta Utlåtande beslutades i sammansatte Lagoch EkonomiUtskotten, var jag af sjukdom hindrad att vara närvarande, och hade således ej tillfälle, att till Utskottens protocoll anföra min reservation. Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville fästa uppmärksamhet vid de reservationer, som blifvit gjorde af åtskillige Ledamöter. Jag anser dem af den vigt, att Utlåtandet bör återremitteras. I händelse återremiss beviljas, anser jag mig nu ej behöfva instämma i reservationerne, men i annat fall önskar jag, att till Ståndets Protocoll få anmäla min reservation emot Utskottens beslut. Herr Tham, Wolrath: Fullkomligen instämmande i de reservationer, som inom Utskotten blifvit gjorde, torde jag få förena mig med Friherre Ehrenborgh. En skäligen noggrann granskning af ManufacturDisconten och dit ingifne handlingar har öfvertygat mig, att åtskillige Låntagare begagna sina vänners namn på dit inlemnade 10 Den 8 Maji. sedlar.
Det är visserligen obestridligt, att för det en ekonomisk fråga som denna skall kunna gå igenom, så fordras tre Stånds beslut, men det har alltid varit iakttaget, och jag trotsar Hr Gr:n att kunna framvisa ett enda exempel på att icke när två Stånd återremitterat en fråga och de tvenne andra Stånden afslagit densamma, Ekon.Utsk. uptagit densamma till nytt utlåt. Om, då del nya utlåt, kommit till Stånden, de 2:ne Stånden stannat vid sitt förut beslutade afslag så har, om också de två andra Stånden bifallit frågan, densamma ansetts förfallen emedan det fordrats 3 Stånds bifall för att frågan skulle kunna anses vara afgjord; men det har alltid ansetts, att då en fråga återremitterats af två Stånd hade den anspråk och rätt till ny pröfning innan Ständernas definitiva beslut ansetts vara tillkommet. I öfverensstämmelse med denna praxis, hvartill jag tror man skulle kunna finna många exempel äfven vid denna riksdag, anser jag frågan grundlagsenlig! vara öppen och förnyar min anhållan om propos. på bifall lill Ulskms förslag. Frih. Klinkowström, Rudolf Mauritz: Jag skall icke med många ord uppehålla diskussionen. Mig synes besynnerligt, att en lag, som blifvit stiftad på goda grunder, men som ännu icke blifvit tillämpad och således icke kunnat göra sin åsyftade verkan och ej heller fått tillfälle bekräfta eller visa frånvaron af de olägenheter, som motståndarne till densamma, vilja förutspå deraf skulle härflyta, skall annulleras. Detta är eli skäl hvarföre jag tror del vara för tidigt att förändra den nystiflade lagpn. Den andra orsaken hvarföre jag icke kan biträda ötslcns förslag med min röst är det, alt R. o. Ad. när fråsan första gången förevar, ganska välbetänkt beslutade bifall lill Utsk:ns dåvarande betänk. Det är på grund af dessa båda skäl som jag förenar mig med Frih. Stjernstedt i begäran om afslag å Utsk:ns betänk. Frih. Cederström, Rud.:
Sits Bank icke bättre, än hittills skett, besörjer vexlingen i landsorterna. Föihällandet i min hemort . är nemi. sådant, att för ortens produeter, såsom jern och träd, komma remisser i större summor från Götheborg. När man nu icke har någon anstalt af R. Sl:s Bunk att genast kunna få vexla dessa penningar, så äro privat-banker äfven i detta hänseende af stor nytta för allmänheten, enär man der kan erhålla småsedlar för de mindre utgifterna i dagliga rörelsen. Jag talar icke såsom delägare eller ledamot i någon privat-bank, utan såsom tillhörande allmänheten uti en ort, hvarest prival-bank finnes etablerad. Gr. Frölich: Jag skall endast med några oi d söka besvara några af de anmärkn::', som blifvit gjorda sedan jag förra gången hade ordet. Då jag likväl först vill besvara det enda inkast, som gjoits emot den i min tanke vigtigaste grundsats, hvarom jug i milt första yttrande framställde åtskilligt, eller huruvida en bank bör uppstå i följe af lag eller till följeaf privilegium, förbiser jag dock icke, att det är en fråga, hvarom man här synes icke vilja tala mycket, och att del kan anses riktigare att besvara det inkast, som det i sanning imponerande triumviratet af Hrr von Hartmansdorff, von Troil och Lefre'n framställt. Hr Stråle har sökt vederlägga mig i afseende på den omnämnda stora grundsatsen, och det af 2 skäl, som skulle vara hemtade från verkliga principer. Det ena var: att som det är Konungen förbehållet som ett prerogativ att låta ensam pregla mynt, så bör det också vara Konungen förbehållet att tillse, att ingen annan gör det. Det synes tydligen, att den värde talarens anmärkn. grundar sig på den förmodan, att privat-bankens sedlar skulle vara detsamma - Den aa Augusti f. m. a57 ma som Rikets mynt. Deruti ligger misstaget. Hr Lefren ■liar redan tydligen ådagalagt, att detta är en förvillelse, oell det synes dessutom af 72 §:n Reg.Fm, alt R. Sl;s Hanks sedlar äro de enda, som få för mynt i Riket gälla.
En värd Ledamot har erindrat Ridderskapet och Adeln, örn det bifall han härstädes tillförene åtnjutit. Hvad mig beträffar har jag aldrig trott mig böra fråga om jag vunnit bifall eller tadel: Jag har i afseende å mina i)l i giers uppfyllande alltid blott rådfrågat mitt samvete, obekymrad för öfrigt huru jag anses och bedömmes. Herr Nauckhoff: Friherre Duben har misstagit sig, om han tror* att jag sökt bevara någon rättighet för Fr iherre Stael att få en Remiss, deri Ridderskapet och Adeln en gång afslagit — Jag älskar sträng efterföljd af Grundlagarne, och vill således aldrig väcka fråga om upphäfvande af ett redan fattadt beslut, men jag anser min pligt deremot vara att reservera mig emot det Beslut, som under åberopande af.po §. i RegeringsFormen blifvit fattad, efter min öfvertygelse rakt emot samma grundlags esprit — jag upprepar än en gång, att skillnad bör göras emellan berättelser i ett Memorial ochfråganx som samma Memorial innefattar. Jag är med de Herrar, som derom yttrat sig, af lika mening, att frågorj omEmbetsoch Tjenstemäns tilloch afsättande; Regeringsoch DomareMagternes Beslut; Resolutioner och Utslag; enskildte Medborgares och Corpörationers förhållanden eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning, icke kunna mot föreskriften i merberörde po §. komma under Riksens eller de« Den il\ Januarii. 219 ras Utskotts öfverläggning oell pröfning pä annat sätt, än Grundlagen bokstafveligen föreskrifva-; men deremot har jag den enskilta öfvertygelse och framställer den nu till rättighet, att Remiss å ett Memorial, hvars grundämne är Motion om en Lag förändring eller Lagförklaring, aldrig kan eller hör förvägras derföre, att Memorialet äfven innefalter Relationer om vissa Suponerade olagligheter, ty Conclusion eller sjelfva frågan, men ej Reciler, är ämnet som bör komma under pröfning.
Hell dig, o Satan, hell! Ljusning du bringat! Pr esternas Jehova du har betvingat !Med denna hemska åkallan slutar sången. Och hvem har skalden velat förhärliga med denna sång? Han svarar sjelf härpå: “ Jag har skrifvit min hymn till de två guddomligheterna (Naturen och Förnuftet) i min själ, i din själ och i alla goda och ' ädla själar: till de två guddomligheter, som den ödsliga och råa asketismen afskyr under namn af kött och verld, som teokratien bannlyser under namn af Satan. * Satan är för asketikern skönheten, kärleken, välbefinnandet, lyckan. En stackars nunna önskar sig en endivieqvist; på den qvisten sitter Satan. En munk finner behag i en fågel, som sjunger i hans ensliga cell; i den sången dväljes Satan. Det är denna vilda asketism, som förnekat naturen, familjen, staten, konsten, vetenskapen, menniskoslägtet; som till förmån för det kommande lifvet undertryckt det närvarande; som af kärlek till själen gisslat och marterat kroppen. Satan är tanken, som flyger, Satan är vetenskapen, som experimenterar, Satan är hjertat, som brinner, Satan är pannan, på hvilken står skrifvet: Jag böjer mig ej. Allt detta är sataniskt ... “ Vi finna Satan i det gamla testamentet. Han är den förste rebellen mot Jehovas despotism i skapelsens öken. Hvad sade då denne ädelmodige frestare åt mannens följeslagarinna? Han visade henne i den tillslutna och enformiga lustgården det hemlighetsfulla träd, som bar kunskapens och lifvets äpple; och han sade: äten af detta och I skolen vara såsom gudar! — Och hvad annat sade i sjelfva verket till oss Pytagoras, Anaxagoras, Sokrates, Plato, Aristoteles? Hvad annat sade Galilei, Newton, Kepler, Descartes, Kant? “ Jag är ingen skeptiker. Jag älskar och jag tror. “ Såsom man finner, har Garducci med denna hymn alldeles icke velat förhärliga det ondas princip. Han tror; han säger det sjelf. Men på hvad?
Derjemte, och för ändamålets fullständigare vinnande, får jag äran hemställa, att någon lämplig summa, som jag endast exempelvis torde få föreslå till belopp af 1000 r:dr r:mt, måtte benäget anvisas till extra arfvoden, för vedergällande af tillfälliga arbeten i Bi bl iothekets tjenst, dels äfven och i synnerhet uti afsigt, att för framtiden fästa unga, kunskapsrika, hoppgifvande och nitiske män vid ett allmännyttigt embetsverk, som på sin afskiljda bana har så ringa utsigter att i öfrigt erbjuda och som derföre ofta blifvit, efter några få års tjenstgöring, öfvergifvet, till skada för sig sjelf och till afsaknad af de förmågor, som under lyckligare förhållanden velat egna sina krafter till fortsatt deltagande uti dess hedrande och gagneliga verksamhet. Remitterades till StatsUtsk. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Innan jag går att upläsa den motion jag ämnar väcka, anhåller jag att få med några ord yttra mig öfver försvarsväsendet i allmänhet. Med anledn. af så väl vår politiska ställning, som vårt geografiska läge och öfrige förhållanden, anser jag att, om jag så får säga, första linien, den egentliga grunden för vårt försvarsväsende, bör utgöras af en flotta och ett sjöförsvar. Med anledn. af dessa åsigter kan jag icke afhålla mig från att uttrycka min tillfredsställelse öfver det bemödande som man gjort sig, att väcka allmän upmärksamhet på detta maktpåliggande ämne. Jag skulle visserligen vid detta tillfälle kunna yttra några ord om hvad 5 HufvudTiteln innehåller, men jag tror att jag dermed bör låta anstå till ett annat tillfälle. Afven om planen ej är rigtig, så får jag åtminstone uttrycka min stora belåtenhet öfver den tydlighet, hvarmed allt är framstäldt., äfven för den oinvigdes ögon. Jag ber nu att få yttra mig om den andra delen af försvarsväsendet, nemi. landtförsvaret. Den B December f. m. 79 Hr Stjernsvärd upläste dereftér följande motion:
Ligger någon rimlighet i påståendet, att våra conscriberade genom denna enda gången, som de ryckas från sina studier, eller från sina handtverk, dertill blifva oskicklige? Denna korta öfningstid gagnar endast dertill, att den conscriberade icke må vara alldeles oöfvad i vapnens begagnande, när fäderneslandet i nödens stund behöfver förökadl antal försvarare. Månne cj näringsidkarnes hela existens mera hotas, i fall henden öfversvämma!’ landet, dä få äro skicklige alt möta och afvärja faran, än om landets barn öfvat sig i vapen, hvarigenom deras existens kan betryggas? Jag saknar icke eller, hvarken som landshöfding eller regemenls-chef, erfarenhet om beväringsskyldigheten. I den provins, der jag är landshöfding, är denna skyldighet allmän, ulan undantag för någon; börjande vid 16 året, fortfar den ända till det 50, ulan att någon friköpning äger rum. Det är der en he lig pligt, som åligger alla. Jag begär återremiss. Hr von Rosen, Georg Ludv.: Jag förenar mig med motionären och delar hans åsigter, så mycket hellre, sorn jag är öf verlygad om, att legningsrätten inom beväringen icke står i öf verensstämmelse med conscriptionssystemels rena och sköna ide; men å andra sidan måste jag likväl instämma i Utsk:s slutsats, på den grund, alt när beväringen till sin första upprinnelse organiserades, legningsrätten medgafs som en eftergift för det allmänna tänkesättet. Jag tror äfven, att tiden ännu icke är inne att göra någon förändring häruti, ehuru jag tillika är öfvertygad, att icke endast för vårt försvar, utan äfven för den nationella bildningen, nationalbeväring till sin helhet genomförd skulle blifva ett förträffligt medel, och att legning dermed är oförenlig, men att rättigheten dertill, såsom sammanvext med beväringsskyldigheten, tills vidare må qvarstå.
Prat. 1865 & 1866. 4- Sami. 1 Afd. 2 Band. 30 Haft. J 2 Stats-Utskottets Memorial M 129. måtte komma i tillfälle föreslå den förändring i det uti Riksgälds-kontorets nu gällande reglementes 149 § meddelade stadgande, som de i detta bref omförmälda förslag och anförda förhållanden möjligen kunde föranleda, till Utskottet öfverlemnat afskrift af det åberopade nådiga Brefvet, äfvensom den derigenom Fullmägtige tillställda ritning och kostnadsberäkning. I ofvanberörda underdåniga memorial har Ofverintendents-embetet hufvudsakligen anfört att,' enär kostnaden för egendomens iståndsättande medelst reparation skulle uppgå till ej mindre än 98,000 R:dr, och då genom en dylik anordning ej skulle kunna undvikas en olämplig indelning af rummen samt byggnaden dessutom, åtminstone till någon tid, komme att besväras af sättningar och allt framgent förblifva af mindre fast beskalfenhet, Embetet framför en dylik reparation förordade husets fullständiga ombyggnad med ny, efter dermed afsedda ändamål lämpad planindelning.
15 § Då inteckningen är beviljad skriver domaren bevis på den handling, som borgenären grundat sin fordran. 17 § Har intecknad egendom kommit i annans hand än gäldenärens och inte räcker till skuldens betalning är ägaren inte ansvarig, då han inte tagit på sig skulden. 18 § Äger någon inteckning i flera fastigheter för samma fordran utan att det står vad varje fastighet häftar i skuld och andra kan ha inteckningar i samma fastigheter, må han inte döda sin inteckning förrän samtliga inteckningshavare samtyckt. 19 § Borgenär, som för sin fordran har fått inteckning i flera fastigheter och låtit sin fordran intecknas i en fastighet, får inte njuta mer än vad i de andra fastigheterna brister. 20 § Blir en intecknad fastighet efter utmätning såld för en borgenärs fordran, skall alla de övriga borgenärerna njuta betalning, även om det inte var deras fordringar. 21 § Har gäldenären inte betalt låter borgenären förnya inteckningen innan 10 år gått tillända. 22 § Går tiden inom vilken förnyelsen av inteckningen skulle ske innan nästa laga ting, anmäler borgenären det hos domaren, som anställer extra ting på hans bekostnad. Sedan lämnar han rätten de förnyade inteckningshandlingarna vid urtima ting. Försummar han detta är inteckningsförnyelsen utan kraft. 24 § Då gäldenär visar rätten sitt skuldbrev och således bevisar att han betalt skulden är inteckningen dödad. 26 § Nöjer man sig inte med beslut i dessa ärenden, överklagar man hos hovrätten. 27 § Inteckningar, uppbud, lagfarter, äktenskapsförord och förmyndares förordnande skall var för sig protokollföras, men protokollen sammanhäftas i ett band. I brädden av varje protokoll skall namnet på personen eller egendomen antecknas. 28 § Sedan häradshövdingen hållit ting i sitt häradshövdingedöme sänder han protokollen till hovrätten inom en månad. 3 daler bötar han för varje dag han försummar att insända något protokoll. 29 § Inteckning av arrendekontrakt är särskilt stadgat. Stockholms slott den 13 juli 1818 CARL JOHAN Förordning angående ändring i 2 och 6 §§ av 7 kapitlet Handels Balken. Stockholm den 13 juli 1818. Stadgandet om böter för säljare och köpare som börjar handla på marknader innan tiden är inne.
Tredje Afdelningen. Lån till Städer och Corporationer. $■ 54- Till befrämjande af Staden Boras> snara återuppbyggande efter den Staden, år 1827, öfvergångne eldsvåda, hafva Rikets Ständer medgifvit, att nämnde Stad må, nnder alldeles enahanda vilkor, som de hvilka under i8a3 års Riksdag blifvit stadgade för del Staden då beviljade lånebiträde, återbekomma livad af samma låneunderstöd redan till RiksgäldsContoiret ingått, utgörande ett belopp af ÅttatioTre Tusen NioHundra (83,900) Riksdaler Banco, hvilken summa skall utlånas åt enskilde personer emot Tre procents ränta och sådane vilkor, som längre fram omförmälas. 1:0 Alla, som vilja erhålla lån utaf den anslagne summan, böra ovilkorligen å de afbrände Tomterne uppföra sådane byggnader, som uti Kongl. Majrts för Staden i Nåder fastställde plan och Byggnadsordning äro fereskrifne. ( 3o ) 2:0 Vid lånemedlens fördelning böra de Tomtägare företrädesvis understödjas, sorn i synnerhet kunna vara i behof af lånebiträden utaf Allmäna Medel. 3:o I afseende på lånemedlens förvaltning m. m., utses en Comité' under Landshöfdingens ordförande, på sätt Stadens innevånare finna lämpligast. Comiterade pröfvä och bestämma storleken af den lånsumma en hvar lånsökande må tilldelas, samt beloppet, sora i afräkning derå, hvarje gång får lyftas. På Corniterades reqvisitioner eller Fullmakter, hvilka alltid måste vara underskrifne af pluraliteten ibland dem, utlemnas penningarne ifråp PiiksgäldsContoiret; och i följd hvaraf Comiterade komma att för alla sådane lyftade summor ansvara samt redovisa i den ordning, sorn finnes stadgad och föreskrifven. /po
I denna samma stämning stod hon ännu i skymningen ute i köket och sysslade med aftonvarden för gästen, i hvitt förkläde och med röda kinder. Det knastrade muntert inne i spiseln, och det fladdrande skenet af brasan spelade och lekte rundt i dunklet, medan pigorna sprungo hit och dit efter hennes order. En dörr öppnades, och brodern stack in hufvudet. «Mathilda,» ropade han. «Ja,» svarade hon och kom emot honom. «Du behöfver inte besvära dig med någon kvällsmat för oss. Vi gå genast ut. Vi äro bjudna till naboens i kväll.» «Ack så,» genmälte hon med konstladt munter likgiltighet, medan samma stämning föll öfver henne som härom kvällen nere i Brönninge. Hon gick tillbaka hän till sina koksaker och fingrade en stund mekaniskt rundt ibland dem. Äh, sade hon för sig sjelf och knyckte på nacken, han kan ju inte rå för det. Han måste ju gå, när han är bjuden! Hon hörde dem rusta sig till affärd ute i förstugan, rättade en smula på sitt hår och sitt förkläde samt trädde ut på gafveltrappan. De begge männen stodo redan nere vid grinden ut till allén. «Godnatt, Mathilda,» ropade brodern. «Det är inte värdt, du sitter uppe och väntar på oss. Vi komma visst sent hem.» «Godnatt!» «Godnatt, fröken,» sade den andre, tog af hatten samt följde sin värd, som redan satt sig i gång ned genom alléen. Hon blef stående och blickade ut i den växande skymningen och mot ljusen, som tändes nere i byn, ett efter ett. Han hade glömt alltsammans! Hon vore visst den enda, som fäst sig vid hans ord och lagt någon mening in i dem. Men det vore en kränkning! Hon rätade på sig, näsborrarne vidgade sig, ögonbrynen drogo sig samman, — med ett tvärt kast gick hon tillbaka in i huset. Det föreföll henne så tomt och utdödt, som om någon stode lik derinne. Tisdagen gick, och onsdagen. Hon såg icke stort till honom, utom vid måltiderna; han åt i allra största hast och vände genast tillbaka till sina sysslor.
I &lt; Z I ...: ... _ t. a. q. &gt; t. ' a. ; ' &lt;. v. ' ~jukvårdens 6rdnandehpå .landsbygden ... Sven DahZgi * e1~1, Kvinnans. ställning. i det; firntida. E ' ko, Tvenne konstnärinnors utställning. H. C., Ur de senaste årens ' litteratur i kvinnofråga&amp;;; " - t. : ' Meddelanden från. a. c. _ m red rika-m rem er-rörbundet. Prk. - _: - _ z: v För Förbundets medl&amp;iii; ir kr; 12: 50; - w. .4; 00;. icke medlemmAr,! ,.t. ' :, r i: ' K, .. M; - Zu&amp;.bergs ' osii ii tt ttningsmngasin &amp; h ' Alm@dahh F@bx3iks Föinsiil jninge-magRSin: 2 - Storiiyrlrobriniienxx 2- STBCICHQLM. Specialit6: Linneoch sängutst y psla&amp;. - Största .- hGiarande - lager af. Färdigsydda; .Damutstyrslar, tillverkage å. egen syatelier. ord&amp;- &lt;Z wäfm&amp;r, $, g 4 e n d e - ta minst. 25 kronor, %$ever&amp; fi-itt znd alimnuste; 6iimzz; ägseUer a " n71q2,åtSstatiim. d F Ö r kapitalister, siirskildt fruntiimner, liar det lange varit ett önskningsrnål a t t kunna öfverliimna vården af sina värdepapper och skötseln af sina affarer å t iiågori person eller iiistitutioii, som med absolut siikerliet förenade piinktligliet och noggrannhet i utförandet af det anförtrodda. uppdraget af vensoin prisbillighet.
15 der upptagas, i hvilket afseende motionären föresloge, det Rikets Ständer mått# hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, »att Kongl. Majit, till förekommande af allt missförstånd om Halländska församligarnes uråldriga rätt att få, utan annat hinder än åliggandet att dertill utse tjenlig person, sjelfve välja klockare ibland de sökande, täcktes i Nåder utfärda en med betryggande af denna för »amlingarnes rätt förenlig författning.« Uti förestående motion har riksdagsmannen Bengt Gudmundsson från Hallands län instämt. 2:o en af riksdagsmannen Nils Svensson från Christianstads län, hvilken anfört, att ehuru Kongl. Majit, i anledning af den klagan, som af allmogen inom Skåne. Halland, Blekinge samt Bohus län blifvit i underdånighet förd öfver presterskapets inom nämnde landskap tid efter annan förnyade bemödanden att förvandla klockarelägenheterne till sacellanier och sålunda förskaffa sig ständiga tjenstebiträden utan att behöfva .aflöna dem, genom Nådig resolution den 17 December 1734, som sedermera icke blifvit upphäfd, i enlighet med gällande grundlag, förklarat, »att Kongl. Majit funne skäligt i Nåder samtycka till allmogens i Skåne, Halland och Bohus län underdåniga ansökan att, efter Kongl. Majits kyrkolag tillika med kyrkoherdens samråd, sjelfve få välja sig den till klockare, som de kunde hafva bästa förtroendet till, hvarå den finge förses med behörig fullmakt, och att Kongl. Majit derföre ville i Nåder halva anbefallt vederbörande att på intet vis tillfoga allmogen något intrång i detta deras fria klockare val,» presterskapet likväl uppå underdånig framställning genom Kongl. Majits Nådiga bref den 6 Oktober 1820, erhållit den tillåtelse, att å förslag till klockaretjensterne i Skåne finge uppföras prester, hvilket, vid sidan af grundlagen tillkomne, Kongl, bref betagit församlingarne deras fria klockareval och helt och hållet tillintetgjort deras lagliga rätt härutinnan.