Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Halfva antalet, eller omkring 20 officerare, kan man dessutom påräkna att erhålla från öfre afdelningen af krigsskolan, hvars alla elever vid ett sådant tillfälle sannolikt komma att ingå som officerare på arméen. Med antagande häraf skulle den verkliga bristen i officerspersonal blifva 23. 3. Af styckjunkare felas 28, af sergeanter 55, af förste konstaplar 30 och af andre konstaplar 107. Jemte den omnämnda bristen i officerspersonalen, borde således äfven bristen på underbefäl ersättas. Då emellertid en så stor tillökning under fredstid i samtliga underbefälsgrader skulle medföra, att icke tillfälle under vanliga förhållanden förefunnes att gifva alla tillräcklig sysselsättning och tjenstgöring, samt icke nyttigt vore, åtminstone hvad konstaplarne vidkommer, att för kronans räkning permittera det öfverflödiga antalet, äfven om sådant kunde påräknas 152 vara verkställbart, anse kommitterade, att de för staber och parker beräknade 6 styckjunkare, jemte de för reservbatterierna erforderlige 16 styckjunkare, 32 sergenter, 24 förste konstaplar och 56 andre konstaplar icke böra i fredstid uppsättas. Härtill finnes så mycket mera skäl, som med visshet kan påräknas, att inom hela artilleriet ett antal sergenter, vida öfverstigande 22, bör finnas, som aflagt styckjunkare-examen och äro aspiranter till denna grad. Äfvenledes kan antagas, att inom hvardera af de 25 fältbatterierne finnas 2 eller 3 andre konstaplar examinerade och behörige att befordras till förste konstaplar, samt ännu flere artillerister, som aflagt andre konstapels-examen och genom pålitlighet gjort sig förtjente af befordran, och hvilka sålunda vid en mobilisering skulle inträda i dessa grader. Den återstående bristen, nemligen af 6 styckjunkare, 23 sergenter, 6 förste konstaplar och 51 andre konstaplar, bör nu genast fyllas medelst dessa platsers tillsättande. Underbefälet skulle derefter på följande sätt fördelas. A stam-artillerister visar förslaget ingen brist.
Finner Utskottet af dessa Protocoll, att någon Stats-Rådets Ledamot eller någon för tillfället förordnad Föredragande , eller deri Embetsman, som i Commando-mål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot Rikets Grundlag eller Allmän Lag, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat oell befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, eller häfver den Föredragande underlåtit att, i de fall, som 38 af denna Regeringsform förutsätter, sin contrasignation ä ett Konungens beslut vägra, då skall Constitutions-Utskottet ställa en sådan under tilltal af Justitiae-Ombudsmannen inför RiksRätten, hvaruti, i stället för StatsRåd, fyra de äldste Justitite-RAd, tvänne af Frälse och tvänne af 0- frälse Stånd, i dessa fall komma alt säte taga, och gånge härmed sorn i 101 och 102 §§. om tilltal emot Högsta Domstolen föreskri fves. Då Stats-Rådets Ledamöter eller Konungens Rådgifvare i Commando-mål finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem Riks-Rätten efter allmän Lag och den serskilda Författning, som till bestämmande af sådant ansvar utaf Konungen och Riksens Ständer faststäld varder. 14 Constilulions-Viskottcts Utlåtande N.-o 1. §• '07. irsta Mom. Skulle Constilutions-Utskottet anmärka, att Stats-Rådets Ledamöter samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg*, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller alt någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt FörtroendeEmbete utöfvat!, äge då Utskottet att sådant tillkännagifva för Riksens Ständer, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skrifteligen anmäla deras önskan, att Han ville ur Stats-Rådet och ifrån Em betet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
s 114—i20,återremitt. af Adeln, IX s 3o4> hif. af PresteStåndet, IX s 3o8, af BorgareStåndet, IX. s 312, af BondeStåndet, IX s 315. Ytterligare Utlåtande, V i.s 333, 334» 32 bif. af BorgareStåndet, IX s 477, af Adeln, IX s 485. Bevillning, Förslag till en blifvande Förordning om allmän, Y 1. s 620 — 755, återrem. af PresteStåndet, IX s 1206, af BorgareStåndet, IX s 1209, bif. af BondeStåndet, IX s 1211, af Adeln, IX s 12 29. Svar å vid Förslaget gjorda Anmärkningar, jemte Tariff till reparation af Qvarntull och SaluAccisSumman emellan Städerne, samt Form ulair till DebetsSedel, Y 2. s 104— 144» bif. af BondeStåndet, IX. 3. s 196, af Adeln, III s 201, BorgareStåndets Beslut, IX 3. s 2o5, PresteStåndet, IX 3. Förslag till Voteringsproposition i anledning af Ståndens skiljaktiga Beslut, V 2 s 180, 181, öfverlemnadt till Förstärkt Statsutskott af Adeln, IX 3. s 2q3, af BondeStåndet, 1X3. Förstärkta StatsUtskoltets Memorial, om verksfäld Votering, IV 6. s 562, 567. •— öfversigt af den allmänna. Bev. Utskottets Memorial, V 2. s 291 — 293, lagdt till Handlingarne af Adeln, IX 3. s 4*7» af PresteStåndet, IX 3. s 41 £)» af BorgareStåndet, IX 3. s 424. — om sökt eftergift i, för de brandskadade Städerne Borås och Norrköping.
Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs - och Oeconomic - Utskotts Utlåtande i anledning af de anmärkningar , som inom Högvårdiga Frest-Ständet blifvit gjorda vid Utskottets Betänkande, i anledning af väckt fråga om tillåtelse för Allmogen i Skåne, att antingen leverera den Stockholms Barnhus tillhöriga Tionde-Spannmäl uti närmaste Krono-Magazin, eller ock, att alltid få lösa den efter Markegång. Anmärkningen vid Utskottets ofvanberörde af r.ne Riks-Stånd bifallna Betänkande innefattas uti 8 3 0© Den Juli, Uti det yttrande Herr Doctor Wallin afgifvit till Ilögvördiga Prest-Ståndets Protokoll för den 22 i förliden manad, af innehåll: att, enär Kongl, Maj:t åt Ofver-Ståthållaren i Stockholm, såsom Högsta Styresman öfver Stora Barnhuset, i Nåder öfverlemnat att bestämma sättet för BarnhusTiondens upptagande, har detta skett med afseende på både Inrättningens och Skattdragarnes bästa: att Ölver-Ståthållare-Embetet, sorn jem te Pirectionen val funnit
Känsla och kunskap samt kombinationsoch reflektionsförmåga därjämte fordras det alltså, när — det är den första enkla förutsättningen för all konstutöfning, som är värd detta namn — herraväldet öfver tekniken finnes, för att bli en g o d landskapseller historiemålare. För att bli porträttmålare af rang kräfves det jämte detta också förmågan af en psykologisk analys af det rent personliga, af det innersta och individuella hos en människa, af något rent andligt sålunda. Det är också därför, som porträttmålningen med rätta betraktas stå så högt, som dess värdiga utöfvare äro så få och som, när man nämner några af målarkonstens heroer, såsom Rembrandt eller van Dijck, hur högt man må skatta, hvad de inom andra områden af sin konst åstadkommit, man dock som deras allra främsta arbeten sätter dem, i hvilka de lyckats med dylik intim människoskildring. Denna förmåga af personlig analys i litteraturen som i konsten har sällan befunnits och måhända än mera sällan erkänts existera hos kvinnliga konstnärer och författarinnor. Kvinnan som psykolog har just ej, det må nu vara rättvist eller icke, så synnerligen mycket större anseende än kvinnan som logiker, och hvad rykte damerna i det fallet åtnjuta, det märker man bäst på den lätt ironiska ton, med hvilken vi skapelsens herrar i regeln drista oss att tala om » das ewig weibliche ». Jag tror dock att man i fråga om denna förmåga af psykologisk analys varit böjd att vara ej så litet orättvis mot de älskvärda representanterna för det täcka könet inom konsten och litteraturen. Man torde måhända komma sanningen närmare, om man, i stället för att förneka befintligheten hos dem af denna analytiska förmåga, nöjer sig med att erkänna, att den har sina gränser, utom hvilka man ej bör söka den. Inom dessa gränser finns den däremot så mycket starkare och finare. Det är med " kvinnorna äfven på detta fält alldeles som med männen, de ha sin begränsning, och när man vill föra dem ut öfver den, och när man sedan ondgör sig öfver att ej ha lyckats, begår man en orättvisa. När kvinnorna vare sig i litteraturen eller ELISARETH 12:TE ÅRG. EN HÄDANKONSTNÄRINNA. foto.
Det vill synas sorn enda skilnaden emellan Veslgöthens och hvarje annan medborgares handelsfrihet består i det vidsträcktare begagnande deraf, hvartill den förre uppmanas af en inom provincen högt uppdrifven konstflit, hvars tillbakaträngande torde i oeeonomiskt afseende medföra betänkliga följder; och då med rättvisa och billighet icke är förenligt, att fråntaga Vestgöthen en rättighet, sorn han eger gemensam med Piikets öfriga invånare, samt skäl för handelsrättighetens upphäfvande icke lärer böra hemtas från de missbruk, som dermed kunna hafva •egt rum, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att de af Motionairerne gjorde framställningar om gårdfarihandelsrättighetens upphörande för allmogen må lemnäs utan afseende. Bih. till R. St. AJd. t 3 /[tde Häftet. i8 Las,- samt Allm, Besv. och Oecon» Ut sk. Betänkande Nio i4* Hvilket dock Rikets Ständers; närmare pröfning vördsamt underställes» Stockholm den g
Detta har jag velat anmärka, icke för att nu åstadkomma åter» remiss af Betänkandet; blott på det att, när frågan i BanccUtskottet förekommer, Utskottet må taga dessa mina erindringar i betraktande, hvarföre jag anhåller att detta anföran-; de må till BancoUtskottet remitteras» Herr Tham: Jag är öfvertygad, att Stats-, och BancoUtskotten tillsammans, ochBancoUt-i skottet ensamt, skola med lika nit och sorgfällighet söka förekpmma alla missbruk, och jag fruktar således Icke, att med antagande af Utskottens gemensamma Betänkande, öfverlemna till dem. allt hvad som tillhörer det reglementariska, äfvensom att deruti uppdraga den ytterligare gränsen, som kan fordras, på . det att Bandtxnannen icke må ifrån Disconten utestängas, Jag beklagar, att Herr Hjertås erfarenhet örn hvad här 1 Stockholm sig tilldragit, in« gifvit honom en så elak tanka om det blifvande förhållandet vid de öfrige Discontörne 1 landsorterne. Hvad jag med säkerhet vet* är att aldrig i Götheborgs fqrre Disconter ex?« sterade det procenteri, att utestänga Landtman® nen från lån. Jag har flere gånger varit Revisor i Götha CanalDiscunt, och kan intyga, 984 Deri 19 Julli é. m. att DlrectJonerna till fullo gynnade Jordbrukarna I/ikaså kan jag med full säkerhet bevittna, att den Stadsbo, sorn der skulle satt i fråga en högre ränta, än den lagliga, blifvit ansedd som Jude, och icke tålts på börsen* Jag befarar således icke de af Herr Hjerta omtalade vådor, så mycket mindre, sorn iLandtmannen under förra Discont-tiden aldrig saknade tillfälle att få lån, och tilloppet ej eller någonsin var så Stort, att han framför andra blef utestängd» Hvad Skåne angar, så kanner jag väl ej förhållandet der, pien för ett befaradt miss Jag förnyar derföre mitt tillstyrkande af bifall till Betänkandet. Grefve Von Rosen, Axet: Igenom
Få grund al hvad nu anfördt blifvit, tillstyrker Utskottet: % Stats-Ulskottels Utlåtande N.o 3q5. alt Rikets Ständer, med anmälande af dessa uppgifne för liållandeu, må lios Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Nådigt förständigande till Convoy-Commissariatet, att uti 1834 åi's Hufvudbok, enär den för år i 833 numera bör vara under afslutning eller färdig, iakttaga till rättelse de här gjorda anmärkningar. Af denna senare calcul inhemtas, att Convoy-Cassan vid 1834 ^rs början egde ett Capital af B:o R:dr 42)05^: 20. 3. oberäknadt innestående afsatt fond för Sjö-Expeditioner 99,718: 13. 4. och då under sistberörde år intraderne från Svenska Tullen och Norrska Stats-Verket kunna antagas, som vanligt, lill 270,000 R;dr, samt ulgifterne, bland hvilka inga extra-ordinaira äro kände, till 197,000 R:dr, inberäknade vanlig afsättning 45,000 R:dr till Sjö-Expeditioner; så torde ingen felräkning vara att befara, om man antar Verket i denna stund ega ett capital af circa R;dr 115,000. oberäknadt innestående fond för Sjö-Expeditioner ... — i45,ooo. med hvilken dess hela Capital alltså utgör R;dr 260,000. Utskottet har ej kunnat undgå fästa uppmärksamhet å den förlust fonden fått vidkännas genom fallissementer af flere hus, till hvilka Commissariatet adresserat sig i vexelaffairer. Sålunda förekommer uti i83o års Hufvudbok afskrifning af 541 PSt. 1 sk. 10 pence hos Handelshuset Tottie &
ChartCB-Sigillatce-Redogörelsen, som, efter tillämpningen af de för densamma, liästlidet år, af StatsConloret utfärdade nya Formulär, nu mera erhållit en ökad fullständighet, har icke föranledt till någon anmärkning å Revisorernes sida; men, då uti åtskillige Län förekommit proprie balancer, och, uti andre Län åter, icke några sådane, hafva Revisorerne yttrat ”den förmodan, att noggranheten vid Författningar”nes tillämpning kan vara ganska olika.” Detta förhållande, i afseende så väl å Författningar i allmänhet, som äfven å Chartae-Sigillatae-Författningarne, lärer visserligen ofta både hafva inträffat, och framdeles komma alt äga rum. StalsContoret har dock, i den mohn det på StatsC-ontoret berott, sökt vaka öfver den gällande Chartse-Sigillatae-Författningens noggranna efterlefnad; och sedan Domare, samt andre Embetsoch Tjenstemän, hos hvilka förre de betydligare proprie balancerne äfven uppkommit, nu mera, såsom Revisorerne jemväl anfört, blifvit ålagde att för det Chartee-Sigillatae-papper de bekomma, ställa godkänd Borgen, är derigenom StatsVerkets säkerhet för Chartae-Sigillatce-Medlens behöriga inlefverering vorden än vidare betryggad. ( i65 ) De i Nåder remitterade Handlingar återställas härjemte i underdånighet, och StatsContoret framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit Stormägtigste, Aller 11 ådigste Konung! Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtlgstc tjenare och nndersåter P. WESTERSTRAND. C. E. af Tuneld. L. G. af Sillén. Isis. Tauvon. t Stockholm den 28 Februari i833. Tli. Nyström. Joli. Th. Östman. Till Kongl.
Icke borde den påföljd, hvarmed tjuf, som 5:dje gången stjäl med inbrott, varder bestraffad, nemligen lifstidsfängelse, kunna drabba jemväl den, som, unr der redlig afsigt att betala, lant 10 R.'dr, dem hart sedermera icke förmår gälda. I Norra America egde alldeles icke något bysättningstvång rum, och i England vöre det inskränkt till 1 samt i Frankrike till 5 år. Likväl kunde man ej påstå , att der ej finnes credit eller att allmänna säkerheten der icke är bevarad. Af dessa skäl funne Herr Friherren sig uppmanad, alt i moralitetens och chrislendomens namn fortsätta yrkandet om ändring af nu gällande stadganden om bysättning; dock under bestridande af det gjorda förslaget till införande af Jury, hvars antagande inom Svenska brottmålslagstiftningen skulle, efter Herr Friherrns tanka, medföra osäkerhet till lif, ära och egendom. a:o Herr Carl Wilhelm Uggla: att, ehuru numera ingen torde förneka nödvändigheten af en , efter tiden» kraf lämpad LcgZJtskoiteis Utlåtande N:o 160, Lag om bysättning, på det medborgare matte varda fredade fran ett godtyckligt och ofta af hämdfulla bevekelsegrunder förorsakadt beröfvande af den personliga friheten , hvart värde endast kan med lifvet jemföra», hade Utskottet likväl icke annorlunda gått de, såsom uttryck af den allmänna viljan, framställde önskningarne om ändring i den öfverklagade Lagen till mötes, än att ett rådrum af åtta dagar från bevisligen erhållen del af lagsökningen blifvit gäldenären lemnadt. Förslaget härom vöre dessutom oredigt ; ty , ’’då lagsökning af en tvistig skuldfordran gerna flere månader kunnat förutgå ; så blelve ändå alltid följden, att bysättning genast på Utslaget vore verkställbar.” Men vida eftertänkligare, än de brister i ärendets behandling, som läge klart i dagen , syntes de principer, som, uti Betänkandet, andades.
Det var inte utan, att Marie Palmer var litet nyfiken på, hur hennes far och Hult skulle finna sig tillrätta med hvarandra. Hennes pappa, tullförvaltaren Lind, var nämligen konservativ och Hult skref i en mycket liberal tidning, en tidning, pappa aldrig kunnat tåla alltsedan Gerhards tid. Men det gick öfver förväntan. Pappa var fortfarande så naiv, att han var förvissad om, att när man inte var konservativ, var det för att man råkat komma in bland frasmakare och radikala, och inte ville »höra skäl». »Det hade icke den där Palmer velat, han var så egenkär och trodde, att han slukat all världens vishet, men det skadade aldrig att försöka tala förstånd». Och så talade han »förstånd» med Hult, som hade roligt åt den originelle gubben och hans föråldrade åsikter. Det föll honom inte in att disputera med »en gammal man», de kunde ändå aldrig i lifvet förstå hvarandra — och hvad tjänade det så till? Tullförvaltaren var förtjust att få använda sin vältalighet och sitt omvändelsenit på ett synbarligen så tacksamt subjekt som Hult. Han gaf honom knappt ro att äta och strax efter kvällsvarden drog gubben honom in i sitt rum och fortsatte samtalet. — Bara pappa inte plågar din gäst, Marie, sade fru Lind, sedan hon tittat in i rummet. Maries mor var mer praktisk än mannen och kände dessutom »sin gubbe» i grund och botten. — Å, han är väl gammal nog att reda sig, sade Marie liknöjd. Mamma suckade och såg på henne. Det var sorgligt, hvad Marie blifvit förändrad sedan Gerhards död. Det var som om all ungdom försvunnit från henne. »Herre Gud, han var visst en begåfvad människa och en framstående personlighet, men som äkta man nå ja, hon som svärmor var kanske jäfvig att döma i den saken.» Maries mamma blef emellertid nöjdare med henne under vintrens lopp. Marie såg friskare ut, fick litet intresse för sitt yttre. Det hade utgjort modrens förtviflan, att hon rakt inte frågade efter, hur hon såg ut, hon, som hade varit så noga under mannens tid.
Domstolen icke blott anser sådana mål vigtiga, hvilka röra lif och ära, utan äfven andra, såsom betydligare t visteärenden, då följaktligen aldraminst 7 ledamöter öfvervara föredragningen. Hvad vidare beträffar den omständighet, att, i följd af det nya förslagets antagande, paria vota oftare än tillförene skulle komma i fråga, tror jag icke, att sådant deraf blefve en omedelbar följd. Tvertom föreställer jag mig, att om Högsta Domstolen kunde delas på tvänne divisioner, hvaraf den ena sysselsatte sig med civila och den andra med criminella mål; så skulle, genom ledamöternes närmare beröring, snarare mera enhet vid principernas tillämpning göra sig grillande. Dessutom är det nu ingalunda sällsynt, att paria vota äga rum, och att således den äldste ledamoten kommer i den ledsamma nödvändigheten att afgöra målet med sitt votum decisivum. Ett ytterligare skäl för antagande af den nya §:n uti R. St:s beslut, finnes deruti, att Just Statsministern framdeles ej kommer att blifva ledamot af Högsta Domstolen. Denna domstol får således en ny arbetande ledamot i hans ställe, som erhåller mera tid att egna sig åt göromålen derstädes, än man med skäl kunnat fordra af Just.Statsministern, då han tillika varit medlem af Cönseljen. På dessa skal och då jag icke kan se, att Just.rådernes tjensteåligganden skulle ökas genom förändringen, utan tverlom är af den tanke, att göromålen derigenom kunde indelas mera beqvämligt, tillstyrker jag antagande af den föreslagna grundlagsförändringen. Hr Stråle: Hr von Troil har troligen missförstått mig, då han yttrat att jag skulle ansett hvad jag nämnde om uppkomsten af det nya förslaget innebära en betänklighet emot detsammasantagande. Min afsigt var endast att upplysa det historiska, samt att någon discussion örn hvad detta förslag afser först nu på Riddarhuset förekommit, och icke vid sista riksdagen, så vidt jag vet, ägt rum. Samme värde talare har kanske också förbisett alt, efter lag, skall ett mål afgöras af de ledamöter, som öfvervarit föredragningen; och så länge de utgöra domfördt antal, får ingen annan ledamot tillkallas.
I820 ärs Banco - Utstött har, uti de§ (N:o 4-5) om Realisition med -^.dcls afdrag, gifne tillstyrkande, ansett en fortfarande oreda uti Rikets Penninge-rörelse ofelbart medföra owerksrmdet, och deras sörestäende wanmagt för Banco - Wcrket; anledning till förmänligare omdöme i den delen, företedde wif'erligeil e) kännedom af Werkets rörelse och tillgängar är 1802. Under allmänna penninge-ställningens, Banqucns, Riksgälds - Contoirets, sanik StatS - WerkctS och alla näringars dä warande och än widare befarade belägenhet, hade, efter Banco - Fullmägtigcs öfwertygelse, deras wägrande att utföra den Realisations Plan, som allena wid den tiden befanns möjclig, warit oförläteligt. Utgängen har tillräckcligcn rättfärdigat Banco? Fullmägtigcs fbrhällande i benna delen: De hafwa warit nog lycklige, att vagtadt flere, wid Realisationens företagande oförutsedd , högst förswärade händelser och tillfälligheter, genom denna ätgärd, stadga Riksgälds - Contoirets wacklande Credit, sätta Stats - Werket i tillständ att bestrida betz behof, och för hwar enskild bcwara Adelar af betz i RikSgäldsSedlar dä ännu äg nde Capital; men framför allt, Tredje Band. N:o 2^4. haf - 4798 Den Zv October. hafwa be derigenom förekommit alla de wädeliga följder för Banco »Wcrket, som af desi afstadnade werksamhet och ett allmänt mipnöje war att befara, dä Rikets Underlärare, efter ertagd drpg Realisations afgift funnit all deraf förwäntad förmän pä längre lid aflägsnad.
St. behöfde sig med detta ärende vidare befatta. R. St. hafva i förevarande fråga inhemtat, att, sedan öfver de af E. K. M«, i följd af Rikets Ständers den 29 Maji 1818 aflåtna underdåniga Skrifvelse, år 1821 i Nåder förordnade Comiterades afgifna förslag till en ny Indellnngs-jemkuing för Provincen Blekinge, under - 06 Exp. Utsi. Förslag till und. SkrifaN;o 260- dåniga Besvär blifvit af flera Rustcicil Rotehållare anförda, E. K. M, genom Nådig Skrifvelse den 9 Maji 1826, täckts anbefalla Dess Befallningshafvande i Länet, att öfver hvad Rusthållarne, så väl å ena sorn andra sidan, ändragit, med underdånigt yttrande inkomma , dervid E. K. Maj:ts Befallningshafvande egde ätt, rörande ämnet i hela dess vidd, ulan hinder af hvad E. K. M. härutinnan redan stadgat, sig utlåta; och enär, uppå skedd förfrågan, den upplysning erhållits, att det fran bemälde E. K. Maj:ts Befallningshafvande i äninet infordrade underdåniga Betänkande ännu ej, vid medlet af nästförflutna October månad, till E. K. Majrts KrigsEvpedition inkommit, hafva R. St., vid så beskaffadt förhållande, och då de öfver den -nya Indelnings-jemkningen anförda besvär ännu äro af E. K. Maj:ts Nådiga pröfning beroende, väl icke funnit sig kunna frågan om berörde jemknings verkställighet tilt slutlig handläggning nu företaga; men då R. St., med erkännande af de ömmande förhållanden, som för ert stor del Rusthållare inom Blekinge Län ega rum, Och hvilka, af E, K. M. och R. St. längesedan medgifna, föranlcdt beslut, hvilkas verkställighet dock ännu saknas, ansett detta ärende icke böta utan uppmärksamhet å deras sida lemnäs; få hos E. K. M. R.