Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco om dagen, på förenämnde sätt, vid Utskottet tjenstgör, samt anhåller, att icke allenast ifrågavarande dagtractamente af 52 sk, Råneo må från berörde dag och framgent, så länge erforderligt är, få utgå, utan ock att, derest framdeles skulle så erfordras, emot lika dagtractamente, än ytterligare må antagas en person för behöflige budskickningars bestridande; Och fann Preste-Ståndet för godt att härtill lemna sitt bifall, samt, i och för RiksgäldsContoirers förständigande i ämnet, StatsUtskottet underrätta så väl om detta beslut, som ock om Preste-Stlndets under den 9 sistlidne Januarii lemnade bifall till Expeditions-Utskottets under den 3 Januarii gjorda hemställan, det ytterligare a:ne Cancellister matte få af Utskottet antagas med sådana arfvoden eller tractamenten, som för Cancellister vid Riks-Ståndens Utskott framdeles kunde varda bestämdt Från Välloflige Borgare^ Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande Utlåtanden : jas Prot. Utdrag ilen 7 Maji 1829. r:o SratsUtskottéts, N:o 101, i anledning af Rikets Ständers Revisorers ar 1827 gjorda Tanmalan, angående försäljningen af 5 Xro nan tillhörige Xrigs-Skepp och redogö; reise för derföre infiutne medel; och 2:0 Statssamt Allmänna Besvärsoc§ 0eeonomieUtskottens:
För att icke upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, med flera anföranden i detta för provincen vigtiga ämne, hafva undertecknade Rusthållsoch egendomsägare inom Nerike, förenat sig i den gjorda motio: nen, om LifRegementsHusarers afsilning och sammanslående med Nerikes Kongl. Regemente C. H. Anckarsvärd. Gust, Liljehorn. G. af Flodin. Carl Maule. Harr Lefren, Johan Pehr; Vördsamt anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid en hän: delse som inträffade år 1818, emedan den tor* Den 24 Februarii. de förtjena det i en tid då man synes benägen att med allvare sysselsätta sig med uttänkande af medel till Svenska näricgarnes upp» hjelpande. I början af sommaren år 181 S anlände hit en förmögen köpman från Baltimore i Norra Arne» rica. Hans afsigt var att på stället inhämta upplysningar huruvida ej möjligt vöre att öppna afsättning på Norra America för Svenska manufacturproducter. Han hade kännedom derom att våra arbetslöner i allmänhet voro låga i jemförelse med Americas och Englands, samt att vår skicklighet att tillverka finare varor icke mycket eftergå! Engelsmännens Men i synnerhet hade han fästat sin uppmärksamhet derpå att Svenska jernets allmänneligen bruklige dimentioner ej voro passande för behofven i hans Fädernesland och att mycken dagsverkskostnad der åtgick, att af Svenskt stångjern eller vanligt ämnesjern, åstadkomma tillverkningar af gröfre beskaffenhet, hvilke dagligen erfordrades. I anledning häraf företog han under sitt vistande härstädes resor till åtskilige Svenska manufacturverk och jernbruk, och förklarade vid återkomsten till Stockholm bestämdt att han vunnit den öfvertygelse att Sverige kunde exportera ämnesjern till Amerika med be • tydlig ömsesidig vinst, allenast de lämpliga dimentionerne blefvo kände och första ste* 726 Den 24 Februarii, get till öppnandet af denna nya handelsgren gjord.
I afseende på det uti 44 punkten intagna förslag, det Banco-Styreisen bör erinras om den samina Styrelse åliggande skyldighet, att begagna de utvägar, som blifvit den lemnade, för att afböja Metalliska Cassans nedsjunkande till berörde minimum eller att försälja obligationer eller minska Laneoch Creditiv-rörelsen; har blifvit anmärkt: att den satsen mera bestämdt borde uttalas, att när ofördelaktiga förhållanden inträffa, Fullmäktige ovilkorligen böra minska utlåningen; att minskningen i låneoch cred i Liv-rörelsen borde sättas i första och försäljningen af obligationer i andra rummet; samt att ifrågavarande punkt måtte erhålla följande lydelse: ”Banco-Styrelsen eger, i den händelse Metalliska Cassan skulle så anlitas, att silfver icke kan nog hastigt införskaffas, vidtaga direkta åtgärder, att upplåna Capitaler, vare sig i Silfver eller Sedlar, eniot ränte-bärande obligationer, ställde på | års uppsägning och löpande med 4 procents ränta, eller, om så behöfves, på ett års uppsägning, med 4 i proc. ränta; börande då Styrelsen äfven genast vara betänkt uppå, att, genom contracter med in eller utländske hus, bereda nödig valutas skyndsamma införskaffande, för hvilka Contraclers uppfyllande Styrelsen eger att Bill. till R. St. Fröt. 1S4S. 6 Sami, 1 Afd. 21 ITå] t. 8 58 Banco-Utskottels Utlåtande, N.-o 44- under tiden på lämpligaste sätt upphandla vexlar eller anskaffa Banken utländsk credit.” För att sammanjemka de anmärkningar, hvilka sålunda blifvit framställde, har Utskottet uppgjort följande förändrade förslag tili den föreskrift, som innehålles i 44 punkten, hvilken föreskrift skulle komma att utgöra ett tillägg till nästförestående 54 §• nemligen, §. 55. hörande Banco-Fullmägtige, när kurs eller andre förhållanden gifva anledning att befara uttag af metallisk valuta, i tid begagna de utvägar, som blifvit dem lemnade, för att afböja metallika Cassans nedsjunkande till berörde minimum.
Och som Academien, till stöd för dess rättighet att uti berörde hänseende erhålla betalning, företett ett af Högstsalig Konung Gustaf den III:s den 22 December 1791 till alla Collegier och Publike "Verk afla tet CircuJaire, deruti bland annat förekommer "Att ”vederbörande, hvilka icke redan då genom "någon särskild Kongl, resolution derifrån "voro frikallade, borde, enär kungörelser ”till Postoch Inrikes-Tidningarne insän”das, tillika derföre erlägga betalning, enligt den af Academien för allmänheten fastställde taxa”; samt någon sådan särskild beskaffad dispence icke finnes meddelad, i afseende å de, Riddarhusets angelägenheter rörande, kungörelser, har Ridderskapet 33o Den u Mars e. m. och Adeln väl funnit, att Svenska Aeadetnien icke kan vägras lätt till betalning för ifrågavarande räkningar; men emedan berörde kungörelser och annoncer endast omfatta sådane förhållanden, som angå välgörande ändamål eller allmänna ärender, samt kostnaden derför skulle drabba antingen de fonder, hvilkas alla ränte medel äro till fromma stiftelser beräknade, eller ock Riddarhusets enskilda cassa; hvadan ock icke eller förr än nu någon betalning för desse annoncer blifvit ifrågastälid; har Ridel erskapet och Adeln deraf ansett sig äga anledning att hos Eders Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, alt en så beskaffad resolution måtte varda RiddarhusCancelliet i nåder meddelad, hvarigenom alla derifrån utfärdade annoncer eller kungörelser finge kostnadsfritt i Postoch Inrikes Tidningarne införas, i följd hvaraf en slik befrielse äfven för åren 1827 och 1828 torde varda i nåder beviljad. Ridderskapet och Adeln framhärdar &c, Hörsamste Memorial! Uti ett hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 26 sistlidne
Besvärsoch Ekon.-Utskottets Utlåtande, E:o 109. 15 ärende fått emottaga en förklaring af innehåll: “att den i betänkandet upptagna från provins-räkenskaps-kontoret lemnade uppgift på de under åren 1839—1848 till Wadstena krigsmanshus iiiflutne bötesmedel vore oriktig, hvilket härflutit deraf, att densamma blifvit hemtad från en för serskildt ändamål gjord uträkning af beloppet utaf i allmänhet influtna bötesmedel, enligt den i landsböckernas special-räkningar under löpande årets bötes-medels-konto och konto för föregående årens restantier å botesmedlen intagna redovisning; men att provins-kontoret, sedan det, genom erhållna meddelanden från Utskottets kansli, fått anledning förmoda, att ådömde böter för vanvård af nummer-hästar vid indeldta kavalleriet blifvit i vissa län redovisade under annat konto i räkenskapen, än som åter i andra egt rum, nu kunde, efter derom anställd ytterligare undersökning för de län, der kavalleri-indelning finnes, till rättelse lemna den uppgift, att ifrågavarande bötes-medel blifvit upptagna till redovisning bland Wadstena krigsmanshus-medlen, samt uti det för sådana medel i räkenskaperna befintliga serskildta konto behörigen redevisade till ett, för åren 1839—1848, sammanlagdt belopp af 7,542 r:dr 37 sk. 6 rst banko. Sedan, genom denna förklaring, icke blott anledningen till den felaktiga uppgiften blifvit visad, utan äfven den äskade upplysningen om beloppet af de ifrågaställa böterna, samt visshet om deras vederbörliga redovisning och ingående till Wadstena krigsmanshus-kassa vunnits, får Utskottet i anledning häraf förklara, att hvad salunda upplyst blifvit, i Utskottets tanka icke verkar till förringande af de i betänkandet N:o 58 emot motionärens förslag anförda skäl.
Det är ej svårt att förese, det Commiteen skall, om den får sig öfverlemnadt detta Betänkande, tro sig äga full anledning, att på dess inconstitutionella grunder uppföra en inconstitutionel byggnad; oell följden skall då, enär Committe'ns arbete till Ständernes afgörande inkommer, ovilkorligen blifva ett af två, antingen det ena, att vi ogilla både grunder och byggnad, såsom oföi’- enliga med vår Regeringsform; i hvilket fall Committe^ns arbete varit fåfäng möda, oell kostnaderne, som till Committeen åtgått, varit onödigt bortkastade; eller också det andra, ändå vida värre, att våra constitutionella former skola brytas, som vill säga, alt vår Regeringsform skall brytas. Herr Påhlman: Så snart saken ses ur samma synpunkt, som den Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställt, att nemligen någon förändring i Betänkandet icke kan göras, förr än återremiss ägt rum, är det lika litet värdt, att nu anställa någon votering, som möjligt, att genast till. Kongl. Maj:t Betänkandet öfverlemna. — Anledningen hvarföre jag begärde votering var egentligen den, att jag ingalunda erkände en enskild medlems rätt, att få ett mål återremitteradt, utan att sådant endast berodde på Ståndets pröfning, hvilket Friherre Boije nnmera äfven medgifvit. Det är ett stort misstag om man anser 368 Den 27 Maji. anmärkningar ovilkorligen föranleda till återremiss. — Jag afstår så mycket heldre från min anhållan om votering, som den endast var grundad på min nyss yttrade öfvertygelse, och jag äfven anser det vara lag-enligt, att Betänkandet till Utskottet återgår. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyad Proposition, blef Särskilta Utskottets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteradt.
Hågkomsten häraf och erkänslan hos oss, hvilka till stor del njutit frukten af grosseuren Halls ädelmodiga tänkesätt, mana oss att, i hvad på oss beror, försöka frälsa hans ende son från total undergång. – Om vi också endast se på vårt eget bästa, sade brukspatron Antonsson, så böra samtliga herrar kuratorer erinra sig den dubbla våda, som ett förhastadt afsalu af alla herr Halls egendomar skulle medföra, emedan dessa med nödvändighet komma att gå bort för det svåraste vanpris, hvaraf ett allmänt lidande för alla fordringsägare ofelbart måste följa. Jag för min del tänker därför protestera mot egendomarnes försäljning. Commercerådet Björnberg kilade fram mellan bänkarne som en ödla. Än talade han med den ene än med den andre af fordringsägarne och försökte öfvertyga allesammans, att konkursmassan ej kunde blifva bättre tillgodosedd än genom egendomarnes ofördröjliga försäljning. Det var ej många af brukspatronerna, som brydde sig om att motsäga commercerådet Björnberg, ty han var en mycket hetlefrad man, som ej skrädde sina ord, när han blef uppbragt eller motsagd, men Björnbergs fina spårnäsa vädrade det oaktadt motstånd i luften, och han förstod, att han ej skulle få sin vilja fram, så lätt som önskligt vore. Ty det var icke en enda af de närvarande kreditorerna, som icke hade reda på att den hatade mannen tänkte slå under sig de Hallska egendomarne, och det var icke en, som icke visste att skedde detta, skulle endast en vinna, nämligen commercerådet Björnberg själf, och alla andra däremot förlora. Också reste sig brukspatron Antonsson, strax innan auktionen skulle börja, och begärde ordet. Han sade, att då de redan försålda, Hallska konkursmassan tillhörande egendomarne, bortgått för nog ringa värde, hade han ej utbekommit sin fordran, och protesterade han därför mot auktionens fortsättande. Ett mäktigt sorl och stim hördes i salen såsom uttryck för de närvarandes missnöje. Björnberg reste sig upp och sade på sitt vanliga hånfulla sätt: – Jag anmodar alla de borgenärer, som mot auktionen denna gång vilja protestera, att framträda och låta sig anteckna.
Här har blifvit omtaladt, huruledes Guslaf I införde, Carl IX stadfästade och Gustaf II Adolf beseglade vår Statskyrkas lära samt att man icke skall öfvergifva sina fäders tro, en tro, som man bekännt i trenne sekler. Men om man obetingadt antoge denna sats, så gjorde ju Gustaf I högst orätt uti att affalla från sina fäders tro, katholicismen, som var ännu äldre, enär den redan af Ansgarius i 9:de seklet fördes till Sverige. Ja, de Svenskar, som då öfvergingo till katholicismen, voro ännu svårare affällingar, ty Asaläran var en ännu äldre lära. Jag tror således att talet om våra fäders ira icke är annat än en tom fras, ty vi bekänna ej en religion derföre, att den varit våra fäders, utan derföre att vi anse den vara den sanna och rätta tron. Det är för öfrigt en stor villfarelse att tro, det vår store Konung Gustaf II Adolf kämpade och dog för vår Statskyrka, ty haus kamp giillde just uprätthållandet af religionsfrihetens grundsats och utgjorde en lefvande protest Den 18 Juni. 145 emot religionstvånget, som då uppenbarade sig i katholicismens gestalt, och det var äfven religionsfrihetens princip, som erkändes i den Westfaliska freden. Vilja vi således hedra vår ädlaste, vår störste Konungs minne, vilja vi icke öfvergifva den heliga sak, för hvilken han gjöt sitt'Iblod på Liitzens blodiga slätter, så måste vi antaga det Kongl. Förslaget. Man har sagt, att genomförandet af detta förslag skulle rubba vår samhällsbyggnad i dess innersta fogningar. Jag vågar hysa en motsatt tanke; jag tror att samhällets bestånd just genom detta förslag skall befästas, men deremot tror jag, att om man fortfarande genom tvångslagar söker förhindra olika tänkande att bekänna och utöfva sin tro, så angriper man just samhällets innersta rötter, ty de som äro af en från Statskyrkans lära afvikande tro hysa denna tro af öfvertygelse och om man vill tvinga denna öfvertygelse, åstadkommer man svåra skakningar i landet.
„ Lerbäcks d:o „ Nya Kopparbergs, Hjulsjö, Grythytte och Helleforss Bergslager 144,269 SkU. 51,508 — 13,429 — 1,822 — 44,781 — Summa 255,809 SkU.. Femiirs-Berättelse för Örebro Län. 10 Inom länet utgjorde medelbeloppct af jernmalmsuppfordringen åren 1832 —1836 221,242 SkU, och åren 1837—1S41 255,809 SkU, hvaraf synes för dessa senare feni år ett öfverskott af 34,567 SkU per medium för år, en följd af den ökade stångjernstillverkningen. Inom Nora bergslag hafva icke några nya malmstreck af betydenhet blifvit under tiden uppfunna, men de gamla malmfälten visa fortfarande rik tiIIsång, så att någon malmbrist inom bergslaget icke är att befara, äfven i den 0 Ö D o o 7 mest aflägsna framlid. Uti Lindes och Ramsbergs bergslag, som ej bar samma tillfälle som Nora bergslag att afsätta malm till främmande orter, och i brist af skogstillgångar föga kan öka sin egen tackjernsproduktion, funnos, efter år 1841 forcerad grufbrylning, i behåll betydliga malm-inventarier. Der äro väl icke några nya malmfält upptäckta, men åtskilliga äldre ödelagda grufvor ånyo upptagna, hvilka lemna anledning till en fortfarande oförminskad inalmvinst. Deremot synes Lekebergs bergslags gamla malmtillgångar allt mer och mer aftaga, utan att några nya af betydenhet blifvit upptäckte. Fyllnaden i bergslagets behof har derföre till större delen blifvit hemtad från Nora bergslag.
Den, som under tid, dä han för förbrytelse mot förordningen är under tilltal ställd, samma förbrytelse fortsätter, skall, när han härtill lagligen förvunnen varder, för hvarje gang stämning derför utfärdats och delgifvits, fälias till de böter eller det fängelsestraff, som för sådan förbrytelse stadgade äro; dock må fängelsestraffet icke öfverstiga ett år. § 50. / Husbonde ansvarar för förbrytelse, som, med hans vetskap, mot denna förordning begås af hans hustru, husfolk eller i hans arbete antagen person, likasom vore förbrytelsen af husbonden sjelf gjord. § bi. Underlåtes vid transport af bränvin föreskrift, som i § 36 gifven är, döme» varan förbiuten, derest egaren ej gitter visa, alt hon är af inhemsk tillverkning eller blifvit vederbörligen förtullad. § S2. Förslag till Förordning angående vilkoren för bränvins försäljning. 43 § 82- Böter efter denna författning gånge i loga ordning af den brottsliges egendom ut, så långt den räcker. Böter, som enligt § 41, 43, 44 eller 45 ådömas, skola, då tillgång brister, enligt i lag stadgade grunder, till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. Saknas tillgång till böter, som eljest efter denna förordning ådömda öro, då skall hvad af böterna ej gäldas kunnat för den sakfällde till fängelse förvandlas sålunda: att emot böter till och med 15 Gå de öfver 150 R:dr, då ökes straffet med 1 månads fängelse för det belopp, som derutöfver uppgår till och med nästa 150-tal, så alt 2 månaders fängelse svarar mot böter från 150 lill och med 300 R:dr, 3 « « « « « » 300 « « » 450 « o. s. v. Ej må dock någon för bristande bötestillgång längre än eli år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra. § 53.
Best;,- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 117. dervisnings-anstalter än de nuvarande Läidoms-skolorna och Gymnasierne; att i dessa föreslagna Skolor blott en skillnad borde bestämmas, å eria sidan, med afseende å vunnen skolvana bos ungdomen, och, å den andra, med hänseende till läroämnenas mängd och beskaffenhet, samt att dessa ämnen, i det fall, att classläsningeri korn me att der fortfara, måtte fördelas emellan lärarne, på sätt sorn vid Gymnasierne nu eger rum, och att i hvarje dass alltid en lärare borde vaka öfver de deri upptagne ynglingarues helsa, seder och sysselsättning. Härjemte har motionären fästat uppmärksamheten dels å nödvändigheten af Skolans emancipation från Kyrkan, och dels å nyttan af en förändring i afseende å Ephoraten, samt dervid anfört, att Lectorernes befattningar såsom Assessorer i Consistorierne och understundom äfven såsom innehafvare af Prasbende-pastorat upptaga deras tid i så väsendtlig måtto, att det nitiska uppfyllandet af deras lärarekall derför måste stå tillbaka, samt att Biskoparne, hvilka vanligen vöre Ephorer, sysselsattes af stifts-angelägenheterne med flere dem åliggande bestyr, så att de ofta betraktade sina Ephorat såsom besvärliga, och ej heller egnade åt desamma all den omsorg, som dessa vigliga bestyr erfordrade. För att ådagalägga möjligheten att häri åstadkomma en önskvärd förändring, har motionären, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad af Herr Prosten Almqvist uti samma ämne blifvit anfördt, sökt uppgifva de sätt, hvaruppå Kyrkans ärenden, skiljda från Skolans, kunde komma att behandlas. Slutligen har motionären, med afseende derå, att Skollärarrie borde erhålla förbättrade lönevilkor, uppgjort förslag härtill, hvaruti lönebeloppen upptagits till 100 tunnor spanmål för de yngste lärarne, samt derifiån, under gradvis stigande, till 25o tunnor för Hectorerne.
Kom ihåg, att detta är mitt allvar.» Därpå försökte hon säga några ord för att urskulda sig. Hon sade honom hur hon rest till Kungahälla, ej i tanke att bedraga honom utan för att under några veckor få vara furstinna, för att bli betjänad, för att få segla på hafvet. Men hon tänkte bekänna hvem hon var, så snart hon nått Kungahälla. Där väntade hon att finna Hjalte och andra stormän, hvilka kände Ingegerd. Det föll henne ej in att hon skulle kunna hyckla, då hon kommit dit. Men af en ond makts försåt voro alla de borta, som kände Ingegerd, och då hade hon blifvit frestad till lögn. »Då jag såg dig, kung Olaf,» sade hon, »glömde jag allt annat för att blifva din. Och jag tänkte, att jag med glädje skulle låta dig döda mig, blott jag under en dag varit din hustru.» Kung Olaf svarade henne: »Väl förstår jag, att det var lek för dig, det, som för mig är dödstunga allvaret. Aldrig har du betänkt hvad det var att komma och säga till en man: Jag är den du hetast åtrått. Jag är den högborna jungfrun som det är den största ära att vinna. – Och så är du ej denna kvinna, du är blott en lögnaktig träl.» »Jag har hållit dig kär, alltsedan jag hörde ditt namn nämnas,» sade Astrid stilla. Kungen knöt sin hand i vrede emot henne. »Vet det, Astrid, att jag har längtat efter Ingegerd, så som ingen man längtat efter en kvinna. Vid henne ville jag hålla mig fast, såsom den dödes själ vid de bärande änglarna för att stiga uppåt. Jag trodde, att hon var så from, att hon skulle hjälpa mig att lefva ett skuldfritt lif.» Och han bröt ut i vild längtan och talade om att han trånade efter det välde, som ägdes af Herrens helige, men att han var för svag och syndfull att nå fullkomligheten. »Men kungadottern skulle ha hulpit mig,» sade han. »Hon, den helgonljufva, skulle ha hulpit mig.
Se: Löneförhöjning. Morén, A. G. Se: Eftergift. Myntverket, om beviljande, för dess behof, af ett räntefrilt lån 41. Möller, C. Se: Pension. P. Penninge-remisser med posterne, föreskrifter till undvikande af dylika remisser emellan Stockholm och de orter, der Rikets Ständers Bank har Låne-kontor 8, (sid. 3), 39. Penninge-väsendet, Rikets, om reform deraf 17. Pension, tillökning deri, åt enkan efter aflidne Kamereraren A. A. Drake 12. åt f. d. Bokhållaren N. Magnusson 19. åt f. d. Bruksförvaltaren vid Tumba C. Möller . 22. åt Registratorn A. Lindqvist 82. Preskriptionstid för åtskilliga utelöpande sedlars emottagande i Kronans uppbörd 18. R. Om kungörande af åtskilliga föreskrifter deri 83. Reservfond, Bankens. Se: Lånerörelse. Revisorer för Banko-Diskont-verket och Låne-kontoren, om va 1 deraf 11. s. Sedlar, om vissa utelöpande sedlars förande inom linien 18. förslag att minsta sedel-valören må blifva 5 R:dr Runt . 15, 23. förslag till förändrad text derå 15. Silfver, om nedsättning i Bankens försäljningspris derå 28. Se vidare: Vexlings-, Kassaoch Deposit-rörelsen. „ om inköp af hvad Riksgälds-kontoret kan i Hamburg och Altona hafva att aflåta 87. Silfver-utmyntningen m. m., förslag lill vissa förändrade föreskrifter 15, 23. Skotte, E. Ang. utbetalande från Banken lill Skottes sterbhusdelegare af ett crsättnings-belopp 21. Se: Eftergift. T. Taxa å expeditionslösen i Rikets Ständers Bank och Låne-kontor 36. Tjenstemän, e. o., ansökan om ersättning för mistade inkomster 29. Tumba
Nådiga fdrcffnft, sältas i tilständ att förse hvarje Landskap med tilräckeligt antal af förfärne Medvi, hwilka under namn af Provincial-kestefiicorum blcfvo efter Landskapernes bcskaf fen - Den i September. 41 senhet sä stationerade, att deras biträde wore för aller päräkneligt; hwilkct nu icke kan ske, dä, fdr exempel, uti Wäster-Norrlands Län räknas 6o milar emellan Kystorne af de Socknar, dem Provincial - Medicus ensam skall wärda. Detta Län fordrar minst en tilökning af fyra Medic!; och hwad som till deras aflöning anwändcs, kan med skäl anses ersatt igenom besparingen af förkortade resor, dä Medicus mäste kallas, hwilken utgift faller gansta tungt pä Mcnighcter och enskilde Personer, efter nu stadgade Rese - omgäldcr. Prästerskapet i Riket har altid närmaste kännedom af det bcdröfweliga tilstand,uti hwilket en rädlbs Ort eller Socken sig befinner, dä swära sjukdomar derstädes blifwa gängse; och Prästerskapet, som stall besöka de sjuke, mäste swärast erfara en plägande kättsta wid deflaS nöd, wid anhörigas klagan och wid eländets fortfarande utwidgning; hwilka olycklige omstän, digheter till stor del kunna anses sjclfwilligc, sä länge här undcrlätcs att widtaga nbdwändige mätt och steg till afwändande samt hindrande af detta onda. Af sädane anledningar wägar jag icke allenast att päkalla Högwördige Ständets wälgörandc nit wid detta ämne, utan ock wördsamt anhälla det H. Ärke - Biskopen och Talmannen samt Högwördige Ständet täckas hos de öfrige rcspectivc Ständcn pä ömmaste sätt förorda för denna aldrig nog ömt betraktade sak. I stället för den Medicina! - afgift, som Riksens Högloft.