Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Högvördige Präst-Ståndet har utaf flere Ledamöter blifvit anfördt, huruledes Theatren äger ett nyttigt inflytande på odlingen, Språket, Litteraturen och fria Konsterne, samt att, då ingen Hufvudstad i andre Länder saknar så beskaffade Inrättningar, den nu ifrågavarande borde såsom Nationel bibehållas och Staten på det hela vidkännas hvad dertill fordras, hälst de med Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd ■utaf Theatre - Directionen slutade Contracter med Sujetterne, på flere år äro ingångne och borde honoreras, desto häldre som Personerne eljest skulle se sig med sine anhörige helt och hållit blottstältde: Varande i detta hänseende äfven inom Högvördige Präst-Ståndet föreslaget, att en Bevillningsafgift efter ofvan anförde grunder matte åtagas; mea hvarom likväl skilj - Stats-Vtskottets Betänkandenl 183^ aktige meningar blifvit yttrade i så måtto, som någre Ledamöter ansett denne afgift böra endast drabba Hufvudstadens Invånare, andre å~, ter att densamma måtte, med undantag af Allmogen, sträcka sig till Rikets Inbyggare i allmänhet, emedan större delen af de från ^andsorterne till Hufvudstaden ankommande resande begagna sig af Spectaclerne härstädes, hvilka dessutom såsom mönster för Skådespelen i Landsorterne verkade på deras beskaffenhet; Deremot någre Ledamöter yrkat, att inskränkning uti Theatrens behof och utgifter, serdeles till den kostsamma Balletten, måtte vidtagas i förening med möjlig hushållning för öfrigt, samt andre åter trott, att vidare bidrag för Theatren, än' Stats - Utskottet redan tillstyrkt, icke skäligen kunde äga rum. Bland Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöter hafva Johan Longberg från Gefleborgs Län1 och Pehr Bengtsson från Halland jemväl biträdt förslaget om en så beskaffad Bevillnings-afgift till Theatrens upprätthållande, som Herr Grefve Löwenhjelm projecterat, med undantag för Allmogen, samt Anders Danielsson från Elfsborgs
N:o 116. i anledning af återremiss å Utskottens utlåtande N:o 73. X. B. 356. A. 410. N:o 117. i anledning af återremiss å Utskottens utlåtande N:o 69, angående väckt fråga om anslag till Stockholms Lyceum och Realgymnasium. X. B. 464. A. 477. U. 606. E. 607. A. 623. — N:o 118. i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut i fråga om lärareseminariers inrättande och anslag dertill, m. m. (Se Utlåtandet N:o 89.) X. B. 464. A. 477. N:o 119. i anledning af väckta frågor om anslag till folkundervisningens befrämjande. X. B. 560. A. 581. — N:o 120. i anledning af väckt fråga om en del af den så kallade Helgonskyldens användande till folkundervisningens befrämjande. X. B. 560. A. 582. E. 684. ~ N:o 121. i anledning af väckt fråga, att afgifterne för skolväsendets ordnande måtte gemensamt med kronoutskylderna uppbäras. X. B. 561. A. 582. — N:o 122. i anledning af återremiss å Utskottens betänkande N:o 95, angående väckt fråga om underhållandet af Hallsnäs bro. X. B. 561. A. 582. — N:o 123. angående rättighet för brukare af mensalhemman att lösa desamma till skatte. X. B. 561. A. 582. ( 1C7 ) Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltens Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden: -— N:o 124. i anledning af föreslagna förändringar i sältet för markegångstaxornas uppgörande och pröfvande. X. B. 561. A. 582.
Enahanda motsägelse skulle jag tro uppkomma, om man i 3 § Riksdagsordningen stadgade, att Utskotten vid Urtima Riksdagar icke skulle sättas i verksamhet, utan så vidt det för handläggningen af Konungens Propositioner blefve nödigt, men man likväl lernnade 53 § Regeringsformen alldeles oförändrad; och jag hemställer, om man icke då skulle kunna stadna i någon ovisshet, huruvida Utskotten, sorn, enligt 53 § Regeringsformen, ”äro vid hvarje Riksdag nödige” j icke sålunda äfven vid Urtima Riksdagar skulle äga att, i strid med den nu föreslagna 2 §:n Riksdagsordningen, utsträcka sin verkningskrets utöfver behandlingen af Kongl. Maj:ts Propositioner. Jag vågar derföre tro, alt de redactions-förändringar och tillägg, jag tagit mig friheten föreslå, kunde förtjena någon uppmärksamhet, hufvudsakligast måhända i anseende till den större tydlighet de åsyfta, och äfvenväl i anseen - »58 Den 9 Mars f. m. de till viglen af de ifrågavarande beslämmelserne, hvilken synes berättiga dem till v ett rum i RegeringsFormen. Det är ur denna sistnämnda åsigt, sorn jag ännu en gång vördsamt underställer Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, om icke åtminstone sjelfva principen af en skillnad emellan Lagtima och Urtima Riksdag är så vigtig, att den förtjenade insättas i den första §:n uti Rikets första Grundlag, som omtalarRiketsSländers sammanträden, nemligen uti 49 §m RegeringsFormen, samt om icke enahanda förhållanden vore med vissa af de hufvudsakligaste stadganden, som deraf omedelbarligen härflyta.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Utsk:s i detta mom. afgifna förslag, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå samma förslag, samt då denna propos. besvarades med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han trott sig finna, alt härvid ja öfverrösta! nej. Frih. Cederström, Claes Rud., begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande votertspropos. Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s tillstyrkande i 2 mom. af punkten D, betänk. N:o 96, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, varder berörde tillstyrkande af R. o. Ad. afslaget. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 6. Nej - 7. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer huruvida det är lämpligt, att, när R. o. Ad. för närvar, utgöras endast af 12 ledamöter och klockan redan är öfver 3, öfverläggningen forlsätles. Hr von Troil: Ehuru jag måste medgifva, att Ståndet nu är ganska fåtaligt församladt, anhåller jag likväl att R. o. Ad. mätte fortsätta öfverläggningen till dess att betänk, blifvit genomgånget. Vi hafva dels pratat och dels voterat bort en hel för - 40 Den 12 Juli. middag, utan att hinna till slut med detta betänk., och då flera vigtiga mål återstå på listan, önskar jag, att öfverläggningen icke må slutas förr än hela betänk, blifvit afgjordt. Frih. Cederström, Claes Rud.: Då bland de återstående punkterue i betänk, flere äro af synnerlig vigt, och liden nu långt framskridit, förenar jag mig uti Hr von Hartmansdorffs framställning. Hvad åter angår Hr von Troils yttrande, att vi nemi. skulle hafva ”pratat och voterat bort” förmiddagen, så fårjag erkänna att jag med verklig förundran förnummit ett sådant yttrandes afgifvande bland oss.
“Det är sannt!“ sade kapten Stjerne, häftigt. “Och dock, hur lycklig har hon ej gjort mig! De veckor, hon var min, hafva varit de lyckligaste i mitt lif. – Men hvad är det värdt att knota! Jag är ej skapad till att vara lycklig“. Det var en bitter tanke. “Men hon är skapad till att vara lycklig“, sade den milda stämman i hans inre. “Sorgen är ej för henne, den skall krossa hennes veka sinne. Du har i dag ej endast tillintetgjort ditt eget lifs lycka, utan äfven hennes“. “Bah, Signe olycklig!“ Kapten Stjernes läpp krökte sig med ett skarpt och hånfullt uttryck. “Ett sådant sinne som hennes kan blott ytligt beröras af sorgen. Hon skall snart dansa, skämta och le som förr, under det hon i mitt hjerta qvarlemnat ett sår för lifvet“. Då kapten Stjerne slutligen återkom hem, slumrade hans små flickor redan lugnt i sin bädd, den äldsta med armen lindad om den yngres hals, den yngsta med det lilla krusiga hufvudet lutadt emot systerns skuldra. Kapten Stjerne böjde sig ned och tryckte en lätt kyss på den lilla mörklockiga flickans panna; då öppnade hon sina stora, dunkla ögon, räckte ut de små armarna och mumlade med ett lyckligt leende: “Mamma Tjigne!“ . Kapten Stjerne vände sig häftigt om och lemnade rummet. Följande morgon erhöll han ett bref från Bertha, som bönföll, att han ville förlåta Signe och vända hela sin rättmätiga vrede mot henne sjelf. Hon tog hela skulden för det anonyma brefvet på sig, det var hon, som öfvertalat Signe, det var hon, som dikterat brefvet, Signe hade blott med svårighet kunnat förmås att ingå på hennes förslag. Kapten Stjerne slet brefvet i bitar och kastade det i kakelugnen. Han gick ut i salen, der de små flickorna kommo honom till mötes och helsade “god morgon“. “Pappa, vi hafva en bön till dig“, sade den milda, förståndiga Helny, i det hon blygt nalkades fadren. “Och hvad skulle det vara, mina små?“ frågade fadren och satte ett barn på hvardera knät.
Till följe af hvad jag ofva 11 före erinrat mot de egentliga Embetsmännens representations-rätt, såsom ett eget Stånd, kan det icke anses rigtigare, att de adelige Embetsmännen deltaga i Representationen. Om än, som det år 1809 anmärktes, det skulle kunna medgifvas, att det för Representanterne mäste vara af vigt, att erhålla de upplysningar om Statens tillstånd, som Regeringens högste organer endast kunna lemna, och de högste Embetsmännen således böra hafva tillfälle att yttra sig i de allmänna 578 Den 27 Maji. frågorna af lagstiftningen, är det deremot mig icke möjligt att inse hvad gagn vi subalterne tjenstemän kunna göra Representationen. Eller hvad kännedom om Statens tarfvor kunna vi förvärfva, under det vi skrifve rent eller excercera recriiter? Deremot visar nogsamt erfarenheten allt det onda, som Subalternernes röster på Riddarhuset, der de gälla lika mycket, som den mest förfarnes, kunna åstadkomma; man erinre sig blott de så kallade frihets-tiderna och vissa obehagligheter vid 178g års Riksdag. Det är nemligen naturligt, att Subalternen står i ett dubbelt beroende, dels af högsta raagten, som lönar honom, dels af sina förmän, af hvilka hans befordran af hänger, och han kan således omöjligen yttra sig med den frihet, som det en National-representant tillkommer, helst då äfven det är fråga om, att granska dessa hans förmäns åtgärder. Också enligt Adelns ursprungliga idee, är den, som ännu innehafver blott ett lägre embete, som ställer honom under en annan medborgares vilkorliga befallning, endast Adelsman in potentia men icke de facto, hvilket endast inträffar med dem, som efter fulländandet af en hederlig bana för Statens bästa blifvit sin egen bestämmare, eller under odlandet af Rikets jord skaffat sig erfarenhet om dess behof och dess tillgångar. Dessutom fordrar rättvisan mot de öfrige Ofrälse Tjenstemännen, att, då deni nekas representations-rätt, den ej må utöfvas af Subalterner inom Riddarhuset eller af Borgmästare i Borgare-Ståndet.
Wilhelm Fredrik, med 33 röster; N:o 2,308, Hr af Ström, Carl Ferdinand, med 33 röster; N:o 80, Hr Stuart, Carl Gustaf, med 33 röster; N:o 210, Frih. Ehrencrona, fullm. Gr. Sparre, Eric, med 33 röster; N:o 25, Hr Walckendorff, fullm. Hr Westfelt, Fredrik Philip, med 31 röster; N:o 1,555, Hr Dahlfelt, fullm. Gr. Lagerberg, Carl Sven Axel, med 31 röster; Sedan lottningar blifvit anstälde dels emellan dem, som erhållit 34 röster, för att afgöra hvilka som skulle blifva ordinarie ledamöter och i livad ordning de öfrige skulle såsom suppleanter ingå, dels emellan dem, som erhållit 33 röster till bestämmande af deras ordning såsom suppleanter, och dels emellan dem, som fått 31 röster, för samma ändamål. Föredrogs ett från Hederv. BondeStct ankommet prot.utdrag N:o 355, innehållande, bland annat, inbjudning till R. o. Ad. att biträda BoudeStits beslut rörande 17:de punkten i BankoUtsk:ts Betänk. N:o 25, med förslag till reglering af Bankens låneoch kreditif-rörelse, samt. om användande af uplupen odisponerad Bankovinst. Gr. Lagerbjelke: Det R. o. Ad:ns beslut, som Ståndet nu är inbjudet att frångå, fattades efter en ganska långvarig öfverläggning, och jag ser intet särskildt skäl för R. o. Ad. att nu i denna fråga ändra öfvertygelse, hvadan jag anhåller, att den gjorda inbjudningen måtte afslås. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos., blef BondeSt:ts ifrågav:de inbjudning af R. o. Ad. afslagen. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Sammansatta Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ts den 22 och 30 sisth Juni bordlagde Utlåt. N:o 17, i ani. af erhållne återremisser å Betänk.
Sedan Kongl. Majrt i Nåder täckt» till Oss öfverlemna en framställning af Anslagen å Of* verskotts-inkomsterna för åren i8n, lin 3 och 1814 af Ön Srt Barthelemy, och vi deraf erfarit , hvilka betydande Summor af dessa inkomster, till ett belopp af 318,288 Riksd. 3 sk. g r., under ofvanberörde tid blifvit af Kongl. Majit använde till Sveriges omedelbara nytta, samt, i följe deraf, till lättnad för Svenska Stafs-Vecket och Jisa i Nationens bördor, håfve Vi, intagne af detta Kongl. Majrts ädla handlingssätt, inför Kongl. Majrt framburit gården af vår uppriktiga och vördnadsfull tacksamhet. 8. §• Enär , efter Högstsalig Hennes Majrt Enke-Drottningen, Sophia Magdalena, ett ar'f - af dess qvarlåtenskap i läglig ordning tillfallit f. d. Konung Gustaf Adolph och Hans lagliga Arfvingar, bestående i Högstbémälte Hennes Majrts till Riket införda hemgift, 100,000 llrd. Hamburger Banco, saint den deremot svaran - lien 9 Augusti 479 rande vederlags-summan af 100,000 E:d Svenskt IJanco, med den för bada dessa Summor, i förhållande till Capitälet, belöpande lagliga Renta, håfve Vi beslutit, alt dessa Arfsmedel ma. blifva oberoende af de Anslag, hvilka förut blifvit f. d., Kongl. Familier! beviljade, samt behörigen liquiderade. Derifrån' skola dock afga de 49,500 Erd Svenskt blanco, som böra Staten ersättas för de af Högstsalig Hennes Majrt innehafde, och Riket tillhöriga Juveler, så framt de ej varda af Högstsalig Hennes Majrts öfriga qvarlåtenskap godtgjorde. 9- §•
M:t i underdånighet om nådigt tillstånd för nu mera aflidne Markscheidern, Bergshauptmanen Polheimer att afmäta och på Charta lägga alla i Sala Grufva tillgängeliga ar betsrum, att noga undersöka skölarnes förhållande och inflytande på malmlagren och att af alla sådane i grufvan befintelige Berg-arter deraf kännedom kunde hemtas om Grufvornas särskildte förhållanden på olika ställen, uppgöra en Stuff-samling; till hvilken underd. anhållan K. M:t, uti Kådigt Bref till Bergscollegium den 4 Junii 1810, lemnade Kådigt bifall; i följd hvaraf vederbörligt förordnande utfärdades för Bergshauptmannen Polheimer, efter hvars död denna förrättning af hans son, Geschworner vid Stora Kopparberget A. Polheimer blef fullbordad. I sammanhang hvarmed, enligt K.
Nu är förhållandet vid de så kallade närande yrken, (hvilka jag häldre ville benämna enskilde, ejnedan alla yrken äro närande och således äfven det allmännas eller Statens,) att ingen skicklighet deruti kan vinnas, utan practisk handläggning, att denna, 6åvida yrket eljest är lönande, och andra än lönande yrken vore orätt att uppmuntra, måste äga sitt värde och kunna uppfylla individens , mot yrket svarande behof, och att således inga Stipendier der äro af nöden Det är visserligen sannt, att de bildade MedborgareClassetne, mera än de må hända borde, inkasta sina barn i de allmänna yrkena eller Statens, men detta begär har synts mig några år vara i aftagande, och i alls fall anser jag det icke kunna modifieras genom den åsyftade inrättningen af Stipendier, Utan endast af tiden, som har sig ensam förbehållit att afhöljadefördomsr, hvilka ännu betacka sundare idéer, och tiden fores troligen icke fram genom Stipendierne.^Hvad Landtbruket seri Den 3 October c.m. 59 skildt beträffar, si är det, såsom Motionairen anför, beklagligen sannt, att för värt Fädernesland ännu mycket deraf återstår att lära; men orsaken ligger visserligen ej deruti, att icke de mera bildade SamhällsClasserne egnat sig åt detsamma, ty man finner i aila provincer ett betydligt antal af dera3 individer, så väl Adeliga som Ofrälse, hvilka öfvertagit arrenden eller sköta egne större eller smärre egendomar. Men cUn rätta och enda orsaken 6ynes mig ligga i aftynandet af rörelsens liflighet; ty der denna är verksam der växa Capitaler, Och der sådane finnas der lockas den enskilda industrien af sig sjelf till nya försök och förändringar, och detta endast genom hoppet och möjligheten af vinst. Dessa orsaker existera äfven vid Manufactureme och förklaw ra hvarföre de Svenska ligga under de utländske, hvarföre de ej kunna drifvas i stor Scala eller Fabriksmässigt, hvarföre de således äro mindre lönande och mindre locka till concurrena.
Åja, men Anna är allt like fatti' och pal ti' för det ändå, ho. Fattig? Och det säj er du så förak tligt? Det är ingen skam att v ara f attig, när man är en bra menniska. Anna är rik are än du i det goda. Hahaha! Hör h errskape, Erik och B ritta tar redan te med kärleksgnabb. Jojomen: börjar i ti', det som krokigt ska bli , s äjer ordspråke. Men jag har nu ett anne ord te säje, om herrskape vill vare så go'e och hälle i sine glas. Sven. Erik ( häftigt ) Britta. Lotta. Lisa. Lotta. Stilla, k äre Erik , gör oss ingen sorg! (Erik sätter sig åter, men visar under det följande en allt stigande oro) Det tal tes om fattigdom, och det är allt en bra svår tid vi lefver i , det kan inte nekes. Men ingen vet, om det inte snart nock kommer ändå värre ti der, så att te och med di, som varet förmögne, f år ta te tiggerpåsen. Jojo gunås, det är fara värdt, fader Nämndeman. Vi brukspatroner veta det bättre, än mången. Just derför, herr Patron, sk a en inte vare tefreds med, att det räck er te så l änge en sjelf l efver, utan en får lof s tälle så, att det inte går te u ndergång en dag för dom, som efter kommer. Ola i Gyllby och jag ha varet goda bussar och vänner i många herrans år, det vet Patron, och eftersom vi ha hvarsi' lita fö rmögenhet, så ha vi tänkt slå ihop dom på e hand, te så mycke större säkerh et, att barna inte ska lide nöd en gång; för nu är det så, att min son och Olas doter allti haft ett godt öge te h varandre Sven. Brukspatronen. Sven. Hvad vill detta säga? Brukspatronen. Hahaha! jag k an inte anne än sk ratte åt gossen. Se bare, så het han är på gröten; l åt derför saka g å hastigt och lustigt: Eriks och Bri ttas trolofningsskål! Nej aldrig!
Det är mig visserligen icke obe - Den 24 Maj. 123 kant, att de extra kanslister, hvilka af Direkt, antagas, skola, enl. föreskrift, ega färdighet i snabbskrifning; men jag har mig äfven bekant, att denna föreskrift icke mera noggrannt efterlefves, än att Ridd.Direkt., om den så finner för godt, tillsätter extra kanslister, hvilka icke upfylt berörde praestandum, som för deras antagande säges vara föreskrifvet. För min del hyser jag visserligen icke det ringaste förtroende för det sålt, hvarpå protokollsföringen vid R. o. Ad:s öfverläggniugar tillgår. Den sker nemi. genom snabbskrifning, men, den välkända satsen, att anden gör lefvande, men bokstafven dödar, synes beklagligen vinna tillämpning förmedelst användandet af snabbskrifningen, sådan den inom Ståndet begagnas. Endast under belt andra förhållanden, helt andra vilkor än dem Riddarhuset kan bereda sina extra kanslister, vore snabbslu ifningsmethoden härstädes antaglig. Inom Frankrike och England t. ex., bestås de vid prolokollsföringen använde snabbskrifvare ett vida högre arfvode än här; och, hvad som är ännu mera alt taga i betraktande, der användes för tillfället en vida större arbetspersonal, så att de personer, hvilka äro sysselsatta med denna snabbskrifning, icke uttröttas af arbetets börda, hvilket nemi. icke bör kunna ske, när ombyte tält och ofta eger rum. 1 representantkammaren inom Frankrike har man antagit den sed, alt de personer, hvilka under en kort stund af t. ex. 10 ä 15 minuter verkställt sjelfva snabbskrifningen, endast behöfva medelst afgifningar af uplysningar biträda vid den straxt derefter skeende dechiffreringen deraf, men icke ensamme sjelfve verkställa den, enär detta fullgöres af personer, som, under det de förstnämnde varit sysselsatte med det mekaniska af tecknens renskrifvande, hafva egnat sig åt ett upmärksamt åhörande af församlingsledamöternes tal.
Då någon hos kommitterade anmäler sig till erhållande af lån, bör vid ansökningen fogas ritning och kostnadsförslag till den byggnad, som skall uppföras; och innan några medel i afräkning å ett af kommitterade beviljadt lån få lyftas Slals-Ulsltollels Memorial, N:o 276. 11 skall till dem aflemnas låntagarens, till Kongl. Statskontoret ställda och enligt meddeladt formulär författade, skuldebref å hela lånesumman, innefattande förbindelse, att de i afseende på ränteoch kapital-inbetalningar här ofvan uti l:sta punkten stadgade vilkor skola i föreskrifven ordning fullgöras, och att till säkerhet för lånet lemnäs första inteckningen uti den låntagaren tillhöriga tomt, jemte derå varande och blifvande åbyggnad; 6:0
Adr öfrigt döra Lesia Od!i^->ric>r>er wiiligare och läktare cmocc.igaS kil obe andr wa-n e , oni wiv de samma lu-aste-» la -mmas som Högloft. H-mliga U-storret Obil^uinj. ern, lörestrifivit, samr äkergiswa de äk Lsn^uen, d-si 4 jZioca-u s a-liga belani>-gs ii-lLrcsten lil mrndst» ning -a» Sedelstocken. Allr delia winner ut! skondsamhet och säkerhet, om R'ks >a döL «r sär den prozeÄarräs tllokta BrwillNnigs Sul-mi i». jämre <n, rorde hända möjeiig eftergift r,li ar a.-a -2 runn or Gul d, som af Bewtllningen gårr kil L än,-Li-er, enar alla Urskistdema esrer ar rFoi iu na g swäs uil k-inco-my-ir. Hirigeuom förekommcs ail «yiv'win» äfwen som aila ode, agUaherer ulås egendoms upg-ft^ och ajberalnjug ti! silftver-t> nö. Ak om sju är ombyta Oilonnr nZn ovsn är förr nämndr, samt för ar se om Bewillningen ar jämnr körs de-t, om den bör vias elier mmdst'as magar jag för mitt del ödmmkast rilstyrka, det den warder bestäm-d urpä jju är, hmili-ec ödmiuies-gen aswen unde-ställee Högloft. Aid-» derskapet och Ahclu.
Om jag blir jurymän, och mig förelägges den frågan huruvida en person felat emot den eller den §:n, och i samma § finnas upptagna både böter t. ex. lill 16 rtdr 32 sk. och 6 månaders fästning, och jag skulle finna att den anklagade väl förgått sig såvida, att han borde plikta 16 rtdr 32 sk., men icke undergå 6 månaders fängelse å fästning; så kommer jag att fria den anklagade, på det han ej måtte möjligen dömmas att sitta 6 månader å fästning, då jag anser honom skulle hafva försonat sitt brott med 16 r:dr 32 sktr böter. Samma förhållande ur det med den, sorn vill skärpa straffet; lian lärer förklara den anklagande skyldig i tanke att lian kommer att undergå den strängare straffbestämmelsen. Jag tror det vore väl om en juryman kunde veta det straff, som kommer att tillämpas, i händelse den anklagade förklaras skyldig, och tillstyrker antagande af Utskts förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag troi' ej att Ståndet någonsin kunnat få ett bättre bevis för olämpliglieten af i fråga vo r. förslag, än den bekännelse Frih. Boye afgifvit angtde sitt sätt att betrakta jury man nakallet. Han hyser den bestämda meningen, att en juryman må kunna, äfven om han anser den anklagade saker efter det mom. i lagen som är åberopadt, frikänna honom, om han fruktar alt straffet, som kunde följa derpå, blefve svårare an han för sin del funné rättvist. Friherren anser sig således, i egenskap af juryman, äfven vara domare. Det är samma mening, som jag förut visat ligga till grund för Coust.Utsk;s förslag. Om jag skulle blifva vald till juryman och föreläggas den frågan, huruvida jag anser en person brottslig enligt den citerade §:n i Tryck fr.förordn., och samma § innehölle en, två eller flera grndntioner af påståenden, så ansåg jag mitt samvete fordra, att, utan afseende 4Ga Den 3o Januari f. in. på dessa särskilda bestämmelser, uttala sanningsenligt och samvelsenligt min öfvertygelse om uttrycken vore brottsliga eller icke.