Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Snön kan ligga så hård och packad, att den icke låter maka på sig, och när ett människohjärta sålunda blifvit täckt af en våldsam, förhärjande snöstorm, då märker man först, huru vanmäktig man är, och att det öfverstiger ens krafter att söka sig en väg ut ur snölavinen. Då återstår blott en sak, och det är att vänta på nya inflytelser. Hvad icke människohänder kunna uträtta, det kan himmelens sol, och sedan den under många, långa vårdagar strålat ned på snön, då smälter den i vårbäckar, och jorden är befriad. — När man säger det ordet: » Fäst dig icke vid småsaker, » så vill jag därmed endast förstå, att man ej bör sätta för stort värde på yttre, materiella saker, som man kan vänja sig vid att undvara, men däremot vill jag ingalunda förstå det så, att de millioner ögonblick, hvaraf lifvet består, skulle vara likgiltiga. Hvarje ögonblick i lifvet är lika viktigt som hvarje snöstjärna, som faller, och det kan blifva afgörande för hela vår framtid, för hela vår personlighet. De flesta människor ha utan tvifvel mest sorger att minnas. Lifvet är nu en gång sådant, att när det varit bäst, så har det varit arbete och m ö d a; men det som hjälpt och tröstat oss alla har varit de många tusende ögonblick, alla de glimtar af lycka, som bistått oss att uthärda det svåra. — De flesta ha dock äfven känt ögonblick af glädje och tröst. En solstråle, en doftande blomma, ett vänligt ord, en vacker sång, berättelsen om, hvad en g o d människa har gjort, till och med om vi icke känt henne, alla sådana ljusglimtar och många andra äro de glittrande stjärnor, hvilka, om också blott för ett ögonblick, göra lifvet lyckligt att lefva. Alla ha sett några sådana stjärnor falla ned öfver sig, och de flesta ha sett millioner. Ett ögonblick förgår snart; det svinner lika hastigt som snöstjärnan på ens hand, men ett ögonblick kan vara underskönt, lika fullkomligt som teckningen i snöflingan. Har icke många gånger en enda vänlig blick, en enda solskensstrimma kunnat hjälpa 1894 oss att genomlefva mänga hårda och mörka dagar
N.o 13g. men till bestridande hvaraf serskilda anslag icke varit anvisade, hafva Rikets Ständer medgifvit, att berörde kostnader, tillsammans uppgående till 7,332 R:dr 33 sk. 8 r:st, må, genom beloppets afförande å Öfverskotten af Siats-Verkets inkomster, varda godtgjorda. 15:o För fullföljande af Kongl. Maj:ts och Kronans talan uti ett af Svea IIof-Rätt afdömdt mål emellan Kronan och arrendatorn af Ryda Kungsgård, M. Stangenberg> angående ersättning för husröta, enligt Kongl. Brefvet den 14 September 1843, 1,815 R:dr 26 sk. 9 r:st, jemte 5 procents ränta från den 1 Augusti 1841 till och med den 28 September 1843, 190 R;dr 42 sk. 6 r:st, tillsammans 2,006 R:dr 21 sk. 3 rist, hvilket belopp blifvit å Upsala Läns depositionsräkning nedsatt. Som, efter hvad Rikets Ständer erfarit, omförmälde tvistemål ännu icke blifvit af E. K. M. i Dess Högste Domstol pröfvadt och afgjordt, samt Stats-Verkets åliggande att utgifva ofvanberörde, genom Hof-Rättens och Under-Domstolarnes sammanstämmande beslut, till betalning ådömda summa följaktligen ej är slutligen bestämdt, hafva Rikets Ständer ansett sig i detta sakens skick icke kunna till den i Nåder äskade godtgörelsen af ifrågavarande 2,006 R:dr 21 sk. 3 rist lemna bifall. l6;o Kronan ådömd rättegångskostnads-ersättning, 13 R:dr 16 sk., uti ett emellan Kronan och Bruksidkaren B.
Disconl-directtn rättighet att för tillfälliga päkänningar äga ett creditiv på banken af en half million. Discontrdireeltn har i förening med bancofullniäktige hos BincoUtsk. tillstvrkt, att discont-röielsen matte för kommande quinquennium blifva bestämdt till 5 5oo,ooo rtdr; att således beloppet skulle ökas med en half million för Stockholm, samt med 100,000 r:dr för Götheborgs och 5o,ooo rtdr för Malmö lånecontor. Skulle Ständerne bevilja dessa 460,000 rtdr, så är i min tanke saken afgjord, att nemi. Stockholms discont lått ett anslag af 5oo,ooo rtdr; ty de återstående 40.000 r-.drne utgöra en så obetydlighet, att den icke bör komma i beräkning. Upplysningsvis får jag nämna, att 5.600.000 är det belopp, hvarmed Disconl-directtn under de förflutna 5 åren vanligen rört sig. På papperet är lånefonden 5,ooo,ooo, men de facto bestiga sig utlåningarne lill 5^ millioner. Frill. Cederström har förebrått Utsk. att, genom underrättelser erhållna på sidovägar , hafva föranledt denna framställning lill Ständerna. Gr. Frölich har dock upplyst, att det var på ganska directa vägar, sorn Utsk. fått sina underrättelser 0111 föi hållandet. Det har varit räkenskaps-afdelningens pligt ali följa discont-rörelsen och dess operationer, äfvensom alt behörigen revidera dess räkenskaper, och då har det icke kunnat undfalla afdelningen att varseblifva den ojemnhet och den större påkänning i rörelsen, sorn understundom och nu äger rum. Hr Ribbing. Bengt: Jag förenar mig visserligen i de åsigter, som blifvit yttrade i afseende på lånerörelsens reglerande i sin helhet; det vore bäst, om så kunde ske; men då ett tillfälligt trängande behof uppstått, anser jag i4 II. 46 30 a
Maj:ts i underdånighet förnya deras vid sista Riksdag beslutade underdåniga skrifvelse af den 12 December 1840, angående en större testamentsfrihet efter stadsrätt; varande det i berörde skrifvelse intagna lagförslag af innehåll, att, med upphäfvande af Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762 angående utvidgad testamentsfrihet efter stadsrätt, 4 och 5 §§. i 17 Kap. ÄrfdaBalken samt 8 Kap. 3 §. 1 mom. Jorda-Balken borde erhålla följande förändrade lydelse; UÄ r f d a-B a 1 k e n: 17 Kap. 4 §. 1 mom. Aflingejord å landet, utom den , som personer af PresteStåndet under äktenskap förvärfvat, fastighet i stad, som adlige personer förvärfvat, samt lösören, tillhörande adlige personer eller å landet bosatte ofrälse personer, utom Preste-Ståndet, må man gifva i testamente till hvem man vill, skyld eller oskyld. Lag-Utskottets Betänkande_, N’,o 82. 11 2 mom. Af fastighet i stad, utom den, som adlige personer förvärfva!, fastighet å landet, hvilken personer af Preste-Ståndet under äktenskap för va rf va t, samt lösören, tillhörande Borgare eller ofrälse personer, som 1 stad bo, eller personer af Preste-Ståndet, må man icke testamentera mer än hälften, der bröstarfvinge lefver efter: Har man ej bröstarfvinge, då må man alltsammans i testamente gifva. Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa hus, tomt, gård eller jord; stånde det dem fritt inom natt och år. Samma rätt ega utländska arfvingar, om de i landet inflytta och der bygga och bo. 5 §. Lemnar testamentsgifvaren efter sig omyndigt barn, och kan det ej ai sitt art njuta föda och uppfostran; då skall af egendom, som i testamente gifven är, så mycket afsättas, som Rätten pröfvar barnet, efter stånd och vilkor, nödigt hafva, till dess det sig sjelf nära kan, dock ej för längre tid, än till dess barnet uppnått 21 år.
Lag samma vare, i händelse Konungs minderårighet fortfar, då den nästa Riksdag infaller, efter den förra Konungens död, och Prins af det Regerande Konungahuset icke finnes, åt hvilken Rikets Styrelse under Konungens minderårighet uppdragen blifvit, på sätt 41 § innehåller. § 104. Ej må Riksens Ständer ingå i någon särskild pröfning af Högsta Domstolens beslut. § 105. Efter orden »de Protocoll, som>:, införes: inför Konungen blifvit förde etc. 512 Riksdagen 1812. § 106. Finner Utskottet af dessa Protocoll, att någon af Stats-Rådets Ledamöter uppenbarligen handlat emot denna Regerings-Forms tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådane öfverträdelser, eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, då äge Constitutions-Utskottet att ställa en sådan under tilltal af Justitia;-Ombudsmannen inför Riks-Rätten, hvaruti, i stället för Stats-Råd, fyra de äldste Justitise-Råd, tvänne af Frälse och tvänne af Ofrälse Stånd, i dessa fall komma att säte taga, och gånge härmed som i 101 och 102 §§ om tilltal emot Högsta Domstolen föreskrifves. Då StatsRådets Ledamöter finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjordt sig till ansvar skyldige, dömme dem Riks-Rätten efter allmän Lag och den särskildta Författning, som till bestämmande af sådant ansvar af Konungen och Riksens Ständer faststäld varder. § 107. Orden »eller att någon Stats-Secreterare», förändras till: eller att någon Stats-Minister etc. Bilaga C till Mern. Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 11 Augusti 1812, kl. 9 f. m.
I ' rir 3.75. et s i ofta upprepade Geijersordet om en händelse, som ser ut som en tanke, besannar sig till fullo i det märkliga Taktum, att ofvannamda arbete af en allm %nt aktad och afhhllen ungdomens van och lärare, hvilket skildraren del af det svenska universitetslifvets faror och lyten, utkom samtidigt med G. af Geijerstams Upsalahistoria. Amnet, som de båda forf: ne valt. ar likartadt; men huru olika deras sätt att se och skildra! Förfin af .Våra öfverliggare * bekräftar hvad som är sant i Erik Graiies beskyllningar mot universitetalifvet. men lian korrigerar ökerdrifterna och hätskheten i anfailen, han bestrider det osunda och korrumperade .i motiveringen, han ser skulden mera hos institutionen än hos enskilde Iarare, och han försummar, i motsats till hr Geijerstam, aldrig att förlägga tyngdpunkten af skulden till den felandes egen vilja. * Vira öfverliggare; utgöra i sjelfva verket et1 korrektiw iifI Erik Gralle, sa mycket kraftigare som det ar afsigtslöst och verkar genom blotta karaktären och andan af skildringen, tydligen utan aning å förfins sida, att en annan framställare af samma ämne skulle framträda för att af s v i r a öfverliggare beslås. Denna bokens betydelse, likasom öfverhufvud det djupare syftet med dessa lekfulla, Iiumoristiska skildringar, torde för flertalet af våra läsare likasom för oss hafva varit en öfverraskning. Utkommen bland annan julliteratur och af pressen enliälligt prisad sisom det roligaste. mest underhillande af dess alster, tedde sig arbetet för vår föreställning knappast annorlunda än som en rolighetsbok för ungdomen, på hvars genomlasandc vi ej hade rad att använda var tid. Men annorlunda dömer nian efter att hafva last boken. Allt det roliga, man väntade, finnes i rikt mått i framställningen af dessa zhdock Irnrfofuerliggnre.
» Man utgick från den synpunkten, att det voro skäl i ' att göra lifvet så gladt som möjligt, dels derför att det i allmänhet var så kort, dels derfor att det i alla fall hado tillräckligt både med sorg och vånda att bjuda på, trots detta, och när man utsade sitt till ordspråk vordna » apres nous le déliige », så låg det i detta mycket mindre ett hädiskt trots, än en i det allmänna lynnet förherskande sorglöshet, som tyckte det vara nog med att man brydde sig om sina egna angeliigenheter, och ville låta eftertiden sköta sig sjelf. » * Förlåt mig hr H., men * detta är knappast riktigt. Och förlåt mig också, att jag anser denna beprisade sorglöshet » innebära vida mera misstro till lifvet, vida mera skepticism, än de mest bittra utfall mot samtiden. Ty redan föi * söket att förbättra förutsätter tro. Värst af allt är dock, att hr H. kan förorda något sådant som att » låta eftertiden sköta sig sjelf ». Det kan icke vara obekant för någon, att mensklighetens djupaste moraliska känsla ligger i omtanken för efterverlden, och att denna med vetandets ökande allt mera framträdande känsla i stort leder sitt upphof från den medfödda, redan i djurets instinkt gifna kärleken till affödan? Det är svårt att förstå, hur man en passant kan kasta ut dylika uttryck. Men äfven om hr H. med sitt grått i grått » åsyftar denna egenskap hos författarne att ej vara lika sorglösa som hr H. och det gustavianska tidehvarfvet, så är detta uttryck i alla fall vilseledande. Ty pessimismen är visst ej ett drag, * Har hr II. hört talas om Thorild? Annars säger han i sitt fötetal till » Passionerna *: » Andra skola drifva Qvickhetens lilla styrka: skola fjolla, flyga och rasa. Det förtryter mig, att denna narr-talangen skall ännu hos oss vara så mycket aktad, o. s. v. » Detta var hans omdöme om den af hr H. berömda egenskapen hos detta tidehvarf, hvilket för Öfrigt äfven ägde den skald, som företrädesvis har fått namn af smärtans, nämligen Lidner. * é
Vill skattskyldig söka ändring i den bevillning, som af debitering beror, och, i den ordning 80 § föresklifver, blifvit påförd, anmäle och fullfölje sin talan hos Konungens Befallningshafvande inom två månader frän den dag, debets deln 60 Bevillnings-Vlskollels Betänkande, M 4. fått afbemtas, och vidfoga besvärsskriften vederbörligt betyg derå. Är den klagande missnöjd med Konungens Befaliningsbafvandes utslag, eger ban deröfver anföra besvär bos Kongl. Kammar-rätten inom Trettio dagar från deraf erhållen del. 2:o. Bevar öfver Konungens Befaliningsbafvandes och Kongl. Kammar-rättens beslut, i frågor rörande debitering, uppehälle ej uppbörden af hvad påfördt blifvit, hvilket ovägerligen bör gäldas, med rättighet likväl för den skaltskyldige att, efter vunnen lindring, kostnadsfritt hos vederbörande, mot qvittens, återfå hvad för mycket blifvit erlagdf. 3:o. Med debitering förslås påföring af så väl personliga skyddsafgiften, som allt hvad i öfrigt, enligt denna Stadga, är bestämdt utsatt för person eller egendom och således ej på taxeringsmännens pröfning beror. § 125. 4:o. Nöjes den skattskyldige ej åt taxerings-kommittés beslut, rörande egen doms och lägenhets, verks och inrättningars värden, den inkomst, kommittéen ansett honom ega, eller den klass, uti hvilken han till bevillning efter 2:dra Ari. i denna Stadga blifvit taxerad, vara han då berättigad att hos pröfnings-kommitléen i länet söka ändring och rättelse, på sätt 116 § bär ofvan föreskrifver Öfver pröfoingskommittéens beslut må så , väl af kronans ombud, som den skattskyldige anföras besvär, hvilka, ställde till Kongl.
Spar-bankerne beviljade kreditiv-rätt har någon framställning icke blifvit gjord; hvadan Utskottet, som ej eller för egen del ansett lämpligt, alt betaga ifrågavarande välgörenhetsinrättningar den dem sålunda förunnade fördel, hemställer, 32:o. att omfönnälde kreditiv-rältighet må fortfarande på enahanda villkor, som hitintills, få begagnas; likväl och som Herrar Bildt Knnt och P. //. Lindström_, uti serskilda lill Utskottet remitterade motioner, föreslagit, att, Spar-Banks-Direktionen i Wisby mätte ega att på Rikets Ständers Bank utgifva assignationer till det bestämda högsta beloppet af 10,000 lbdr B:ko, emot nedsättande af hypol lu - ker i Landtränteriet till det i ofvanberörde § af Banko-Reglementet stadgade belopp, har Utskottet öfverväga!, huruvida, med afseende å den ofta utbrutna kommunikationen emellan fasta landet och Gottland, några andre föreskrifter, i fråga om begagnandet af det åt nämnde Spar-bank anvisade kreditiv, kunna utan mehn för Riks-banken förunnas; hvarvid Utskottet funnit godt hemställa, 33:o. att, under förbehåll det Wisby Spar-bank är med ändamålsenliga stadganden försedd, lill densammas disposition må löre ingången af December månad hvarje år uti LandtRänteriet i Wisby nedsättas 5,000 R:dr B:ko emot säkerhet af goda fordrings-dokumenter, som till ett belopp af minst hälften i värde öfverstiga berörde summa, dock under Ranco-Utskottcts Betänkande, N:o 29. 45 villkor att Spar-Banken inom den 1 September påföljande år till fullo godtgör Banken de derå dragne belopp jemte ränta.
Maj:ts nådiga proposition om upphörande, under vissa vilkor, af rotehållarnes i Bohus län skyldighet att förse sina båtsmän med en månads uppfordringskost; N:o 24, i anledning af anmärkningar vid samt återremiss af Utskottens betänkande N:o 5, angående väckt fråga om bevärings-manskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring; N:o 25, i anledning af väckt fråga om en viss dels af indelda ar meen samt båtsmanshållets ställande på vakans; N:o 26, i anledning af väckt fråga om förändrade grunder för roterings-skyldighetens utgörande vid Uplands och Westmanlands regementen; ]N:o 27, i anledning af väckte frågor, dels om lindring i rustoch roterings-besväret, dels om stående armeens och båtsmanshållets indragning eller förminskning; N:o 28, i anledning af väckt fråga om befrielse från eller lindring uti roterings-besväret för komminister-bostället Kåreslätt i Wexiö stift; N:o 29, i anledning af väckta motioner om Smålands husar-regementes afsittande emot erläggande af hästvakans-spanmål; samt N:o 30, i anledning af väckt motion om veckodagshemmanens i Bohus län befriande från rotering. 460 Prot.-utdrag den 21 Juni 1848. S. D. Föredrogs och återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, Beviilnings-utskottets den 17 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 21^ i fråga om anvisande af medel för godtgörande af det lån, som Rikets Ständer beslutat upptaga till bestridande af rustnings-kostnader. Från Högv. Preste-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Konstilutions-utskottets memorial N:o 13, med förslag till voterings-proposition, i anledning af riks-ståndens olika beslut i afseende å memorialet N:o 5, rörande ett tillägg till 72 § regerings-formen. Såndet, som ansåg Utskottets ifrågavarande förslag till grundlagsförändring vara genom Irenne
Sitt hufvudsakligaste stöd för den föreslagna förändringen synes Utskottet hafva hemtat från den olikhet, sorn nu eger rum i giftorätten på landet och i staden i så måtto, att makar få giftorätt i före äktenskapet förvärld fastighet i staden men ej i sådan egendom å landet; och synes Utskottet vilja bevisa, att ett antagande Läg-Ulskolléts Betänkande N:o 15. 7 af den nu föreslagna förändringen, hvarigenom giftorätten skulle bli lika på landet och i staden, vore ett följdrigtigt godkännande af samma grundsats, hvarpå deh år 18-44 antagna lika arfsoch giftorätten hvilar, enär älven denria rätt förut var gällande i stads-lagen; men efter min uppfattning stå grunderna för dessa skiljaktiga lagar, — handlande den ena om makars lika rätt till gemensam egendom oCh den andra om bestämmandet af hvad som är gemensam eller enskild egendom, — till hvarannan icke i något sammanhang, då godkännandet af den åsigt, ätt makar böra ega lika rätt till hvad de gemensamt förvärfva, icke betingår antagandet af den mening, alt den ena makan skall få rätt till hvad den ändra före äktenskapet förvärfvat. Förevarande fråga bör således icke förvillande sämmanställäS med den om lika arfsoch giftorätt. Utan alla stora ord frågar jag mig hvad sorn i dertna sak är rätt och får derpå det enkla svar: att makar skola hafva giftorätt i hvad de under äktenskapet gemensamt förvärfva och att, enär äktenskapet ej bör anses utgöra ett förvärfningsmedel, hvad de förut egt är deras enskilda egendom, sorn de i boét införa och hvilken således vid dess upplösning borde dem enskildt tilldelas, såvidt dé ej derom annorlunda förordnat.
Denna frågä tillhör det icke StatsUtsk. att besvara, och Utsk. har ej heller gjort det, utan endast gifvit ett slags yttrande lill fullmäktige, huru saken af Utsk. ansågs, men att föreskrifternas tillämpning endast i laga väg kunde bestämmas. Det är således endast i afseende på den andra delen af Hr Sandelhjelms framställning, hvilken angår nedsättning af lånevillkoren, som någon förändring genom återremissen kan åsyftas. Jag skall utbedja mig att få begagna de siffror, Hr Sandelhjelm sjelf uppgifvit. Han har sagt, att hela förlusten vid Wenersborgs brand uppgått till 5oo,ooo r:dr banco, och H. o. Ad. täcktes bemärka, att dessa siffror äro desam - Den 3 Jun i c. ni. öS ma, sorn stadens innevånare sjelfve uppgifvit, hvarföre anledn. ej torde finnas alt förmoda dem vara för lågt hera tinade. För att betacka denna förlust har Brandförsäkringsverket utbetalt aoo,ono r:dr. Genom enskilda insamlingar inom landet erhöllos 85,ooo r:dr, och .Slaten har lemnat i5o,ooo r:dr. Således har Wenersborg erhållit ett understöd af tillsammans 435,ooo r:dr, och återstår blott en sumaf 65,ooo r:dr, sorn af stadens innevånare behöft anskaffas för att sälla staden i samma skick som före branden. Dertill liar Staten icke blott förskjutit ett capital af i5o,ooo ltdr, utan äfven a Islå 11 räntan, som för 5 år gör 37,5oo rtdr, StatsUtsk. har tyckt, att dessa uppoffringar å Statens sida voro tillräckliga, och att det vore tid på, att städerne uppfyllde de contraherade villkor, på hvilka lån blifvit dem af Staten beviljade. Här har, såsftm jag tror, blifvit oriktigt uppgifvet, att Wexiö stad af Staten erhållit lån på bättre villkor än Wenersborg. Det är K. M, som beviljat detta lån, hvilket icke varit föremål för R. St:s pröfning.
Reservationer:; Åf Herr Friherre Cederström: ”Emot Utskottets förslag att tillerkänna God man ersättning för nödige kostnader, nödgas jag mig reservera, dels; emedan jag anser principen för communala befattningar vara, att desamma ersättningsfritt böra skötas, dels emedan i förslaget ej finnes bestämdt, , hura denna ersättning bör utgå, eller af hvilka den bör utgöras-” Lag-Ulskottels Betänkande j N\o 81. 19 Af Herr Halling: "Då jag ej kunnat deltaga uti Utskottets genom della Betänkande uttryckte åsigter och förslag, anser jag mig böra i korthet redogöra för min enskildta tanka i ämnet. De lrufvudsakligaste skäl, som blifvit förr och nu anförde för framgången af hvad Utskottet föreslagit, äro: ofullkomligheten af den säkerhet, gällande lagbud innefattar för omyndiges gods och den osäkerhet för inteckningsegare, som likväl derigenom uppkommer. Det förra skälet vederlägges just dymedelst, att Utskottet sjelf tillstyrkt, alt omyndigs rätt äfven hädanefter bör genom tyst förmonsrätt förvaras, fast den nu anses böra nedflyttas efter den säkerhet, som myndig person sjelf kan genom många för honom tillgängliga utvägar förstärka. Det senare skälet är icke omöjligt att undanrödja» om den enkla föreskrift, som ofta blifvit ifrågasatt, tillkommer, att Domare, som uppdrager förmynderskap åt person utom sin jurisdiction, derom underrättar Domaren i den ort, der förmyndaren bor. Både tillförne har jag alltid trott och tror ännu, att det icke är alldeles overkställbar! att i vårt land inrätta Förmyndare-Kamrar, hvarigenom omyndiges rätt kan betryggas; men intilldess sådant kan ske, måste jag motsätta mig hvarje försök alt, om ock den omsorg om omyndiges säkerhet, Lagen nu afser, ärringa, ännu mera inskränka den. Att den i sig sjelf åtminstone någon gång måtte hafva egt något värde, bevisas nogsamt af de bemödanden, som länge blifvit använde, att den undanrödja.
Jag inser icke hvarföre låne-rörelsen skulle genom realisationen inskränkas. Man liar aldrig påräknat att indraga ett öre af Bankens utlåningsfonder, utan blott att Banken skulle fä behålla och till vexlingen använda räntorna på sin utlåning, m. fl. vinster, utgörande mellan 6 och 700,000 R:dr årligen, och hvilka, sedan Bankens förvaltningskostnader blifvit afdragna, böra fullkomligen räcka till utvexlingskostnaderna och dessutom lemna öfverskott. Hvarken såsom Ledamot af detta Stånd, eller af BancoUtsk. vid förra Riksdag, eller såsom BancoFullmägtig sedermera, har jag förnummit någon indragning af lånerörelsen vara på färde. ”Hvem,” säger Hr Nordenanckar, ”ersätter åt de allt”mer ökade Statsbehofven Banco-räntorna, emellan 6 ä ”700,000 R:dr årligen? Intet annat val än stryp-systemet, ”eller en ökad beskattning af 600,000 R:dr ärligen; och ”det smärtar den värde ledamoten att tro, det den nödvändiga silfverutvexlingen dock mäste falla tungt på Svenska ”Folket.” Hvar och en af R. o Ad., som deltog i sisth Riksdags förhandlingar och beslut, erinrar sig säkert, att Bankens vinst hittills ej blifvit påräknad till Statsbehofven. Yäl hafva 200,000 R:dr derutaf varit årligen anslagna till Götha Canal; men han är nu fullbordad, och fortfarandet af denna utgift kommer således icke fråga. I den K. Propositionen för nästa Stats-reglering är ej det ringaste af Bankens vinst påräknad t bland StatsVerkets inkomster. I de beräkningar, som legat till grund för Propositionen, angående Riksg.-Cont:s operationer, upptagas visserligen 3oo,ooo R:dr, som från Banken skulle utgå; men deremot äro bland Riksg.- Contts utgifter beräknade 264,000 R:dr, att återgå till Banken såsom ränta och capital-afbetalning å dess fordran, 4.400.000 R:dr.