Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Få de af Stats-kontoret uti förberörda Utlåtande anförda skäl, hade Kongl. Majk funnit Hackzells alternativt gjorda anhållan om förhöjning i den kronofogdepension, han redan uppbär, icke böra vinna afseende; men då af de utaf Rikets Ständer meddelade stadganden, angående pensionsrätt för landtstats-tjenstemän och för Kommissions-landtmätare, icke kunde med visshet slutas, huruvida Hackzell, hvilken samtidigt innehaft kronofogdeoch kommissions-landtmätare-tjenst och år 1855 blifvit uppförd å Indragnings-stat med kronofogdelön såsom pension, borde, vid nu sökt afsked från den med lön icke försedda kommissions-landtmätare-tjensten och vid i öfrigt uppfyllda vilkor för pensions åtnjutande, anses berättigad att å nämnde stat erhålla pension äfven såsom Kommissions-landtmätare, liar Kongl. Majk, med anledning af Hackzells ansökning i sistnämnde hänseende, till Rikets Ständer i nåder öfverlcmnat att bestämma, huruvida Hackzell må varda till pension såsom Kommissions-landtmätare å allmänna Indragnings-staten uppförd. Stats-Utskottet, som delar de af Kongl. Stats-kontoret i detta ämne uttalade åsigter, att pension å allmänna Indragnings-staten för mer än en tjenst icke bör någon beviljas, äfvensom att Rikets sednast församlade Ständers beslut om förbättrade pensionsvilkor för de liesta tjenstemän icke kan hafva retroaktiv verkan, har emellertid, med afseende å den ovanligt långa tid Kommissions-landtmätaren Hackzell varit i Statens tjenst anställd och det utmärkta sätt, hvarpå han, enligt honom meddelade vitsord, städse fullgjort sina åligganden, funnit skäligt tillstyrka, att ytterligare ett årligt understöd af 600 R:dr må åt Kommissions-landtmätaren Hackzell lör hans återstående lifstid på allmänna Indragnings-staten uppföras och tilläggas den honom förut beviljade pensionen af 1,200 R:dr. 47:o.
Och derjemte tror jag, att den fördel, sorn man velat förskaffa åt de mindre jordbrukarne på det sätt, som Utskottet föreslagit, ej skall komma flere än några jemnförelsevis högst få individer till godo, saint att en vida bättre, både för det allmänna, Banken och så väl mindre, som större jordegare, mera gagnande utväg skulle kunna föreslås, den nemligen: att Riksens Ständers Bank till redan bildade eller framdeles uppkommande hypotheks-föreningar, emot en t. ex. till 3 procent betingad ränta, afstår så stor del af den till belåning af fast egendom å landet anvisade fond, som för hvardera hypotheks-föreningen ungefärligen kan motsvara den eller de uti densamma ingångna provinsernas hittills begagnade lånerätt i Banken, samt på fördelaktiga vilkor till dessa hypotheksföreningar beviljar kreditiv-rätt å Banken, emot det uttryckliga förbehåll, att hypotheks-föreningarna emot åtnjutande af dem af Banken erbjudna förmåner, skola meddela full rättighet till inträde äfven för alla så låga fastighetsvärden, som för närvarande i Riksbanken få belånas, samt att hypotheks-föreningarna, såsom säkerhet för de emottagna lånebeloppen, till Banken utfärdar sådana räntebärande för bindelser, som lätt å inoch utländska börser kunna realiseras.” af Herr Skogman, C. D.: ”Under öfverläggningarna i Banko-utskottet har jag biträdt den mening, att det för både Banken och allmänheten är rådligast, att det vid sista riksdag bestämda maximum för Bankens låne-rörelse icke, under närvarande penninge-förhållanden inom landet, öfverskrides, utan snarare minskas, helst en betydlig del deraf under förlidet år varit och ännu är oanvänd. Inkastet, att genom låne-rörelsens inskränkning Bankens räntevinst skall nedsättas, har icke synts mig förtjena afseende; ty dels vore det ett mindre ondt, än att genom öfverlättade penninge-tillgångar inleda illa beräknade företag och äfventyrliga spekulationer, dels kunna Bankens öfverlopps-medel, om sådana finnas, användas till inköp af räntebärande obligationer, som lemna en större behållen vinst, än en med dryga Banko-Ltskottets Betänkande, N:o 42.
Åter är himmelriket likt ene not, som kastades i hafvet, och församlade allahanda fiskar. Och när hon vardt full, drogo de henne till lands, och såto så och hemte ut de goda i sin käril; men de onda kastade de bort. Så skall det ock ske på verldenes ända: Änglarna skola utgå, och skilja de onda ifrå de rättvisa; Och kasta dem i en brinnande ugn; der skall vara gråt och tandagnisslan. Då sade Jesus till dem: Förstoden I detta allt? Sade de till honom: Ja, Herre. Då sade han till dem: Derföre, hvar och en Skriftlärd, som till himmelriket lärd är, han är lik en husbonda, som af sin fatabur bär fram nytt och gammalt. Och det begaf sig, när Jesus hade lyktat dessa liknelser, gick han dädan; Och kom i sitt fädernesland, och lärde i deras Synagogo, så att de ock förundrade sig storliga, och sade: Hvadan kommer denne sådana visdom och krafter? Är han icke en timbermans son? Heter icke hans moder Maria; och hans bröder, Jacob, och Joses, och Simon, och Judas? Och hans systrar, äro de icke alla när oss? Hvadan kommer honom då allt detta? Och de förargades öfver honom. Men Jesus sade till dem: En Prophet är icke föraktad, utan i sitt fädernesland, och i sitt hus. Och han gjorde der icke mång tecken, för deras otros skull. I den tiden hörde Herodes Tetrarcha Jesu rykte; Och sade till sina tjenare: Denne är Johannes Döparen; han är uppstånden ifrå de döda, derföre gör han sådana krafter. Ty Herodes hade gripit Johannem, bundit och lagt honom i häktelse, för Herodias, sins broders Philippi hustrus, skull. Förty Johannes hade sagt till honom: Dig är icke lofligit hafva henne. Och han hade gerna dräpit honom; men han räddes för folket; ty de höllo honom för en Prophet. När då Herodes begick sin födelsedag, dansade Herodias dotter för dem; och det behagade Herodi. Derföre lofvade han henne vid en ed, att han ville gifva henne hvad hon begärade.
operan uppförde i söndags för första von Plåten, född Hamilton. Naturligtvis deltog gången under innevarande säsong Nicolais komiskvid den högtidliga akten allt hvad den stockholmfantastiska opera » Muntra fruarna i Windsor ». ska sällskapsvärlden h a r framstående och lysande. Allt fortfarande bibehåller denna opera, som i sin Sålunda hedrade prins Carl ceremonien med sin genre intager en hedersplats, hela sin friskhet och närvaro; vidare märktes svenska och norska statsgör sig med sin uppsluppna glädtighet och flödande ministrarne, de flesta svenska och norska statshumor lika förträffligt gällande som någonsin förr. råden, alla med damer, snart sagdt samtliga härFinnas dessa egenskaper redan i den Shakspeavarande medlemmar af diplomatiska kåren, spetreska texten, så har ock kompositören ej mindre sarna af den stockholmska aristokratien, hoftydligt förstått att låta dem framträda i musiken. ämbetsmännen och den öfriga ämbetsmannavärlEj underligt således, att denna opera kan räknas den, de flesta med damer. I koret närvoro äfven till publikens favoritoperor. Också hade den i brudgummens tre bröder och hans farbroder kejsersöndags samlat fullt h u s. Utförandet var ock lige öfverhofställmästaren E. von Wedel. ganska jämnt och godt. Öfver alla de andra står Brudens apparition var strålande och hennes dock fru Östberg, hvilken som den muntra fru toalett af den utsöktaste smak och elegans. KlädStröm lägger i dagen en saftig komik och utningen v a r af hvit atlas, garnerad med äkta spetför sångpartiet briljant. Fröken Ahnati sekunsar, uppdraperade med orangebuketter; lifvet, med derar henne ganska tillfredsställande som fru Page. fyrkantig urringning, var rikt garneradt med orangeHr Brag gör den dråpliga sir John Falstaff safblommor. P å hufvudet bar bruden en juvelkrona tigare än vid förra reprisen; skulle dock ej skada samt en krans af orangeblommor och äkta spetsatt ännu något mera » breda på ». Stämman räcslöja.
Hrr reservanter, hvilken uppräknat åtskilliga Regeringens beslut, såsom efter hans åsigt klandervärda. Deribland hörde jag sis,t nämnas det omlalta exportförbudet. Den 5 April. tillåter mig i detta afseende nämna, att jag, som var här i Stockholm förliden vår och koni hem straxt efter sedan exporlförbudet var utfärdadt, erkänner att jag under hela vägen fann eländet vara så stort, alt hungersnöden verkligen hotade hvarje dag att mer och mer inträda. Alt hungersnöd verkligen var för handen, det såg jag med egna ögon, ty jag vet att folket länge saknade hröd och måste äta nödbröd, hvilket torde vara orsaken till det förhållande, som ännu fortfar icke allenast i min ort, utan äfven norr och söder derom, nemi. ett sjukligt tillstånd. Jag kan icke neka, att då jag såg allt detta, så förekom det mig alldeles oundgängligt, att någon kraftåtgärd måste vidtagas för att frälsa menniskolif. Hvad jag nu anfört har endast afsell det första förbudet. Hvad åter beträffar de anmärkn-.r, som blifvit gjorda af en reservant, om underlåten anmälan af fattigvårds-stadgan, så ber jag att få fästa denna reservants uppmärksamhet derpå, att detta var en förordning, som statsklokheten verkligen bjöd. Vi se nu i det öfriga Europa, huruledes de fattige med våld laga ut sin rätt. Jag tror det vara skäl, att söka i tid förekomma sådana' våldsåtgärder och anser för min del della Regeringens tillgörande påkalla min varma tacksamhet, och att man var skyldig att upphäfva de band, som fästade hvarje sockenbo vid sin socken, eller som förnekade de fattige öfrige Svenske mäns rätt alt flytta hvart sora helst.
Naturligtvis hade motionen också kunnat remitteras till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk. samt af detta Utsk. behandlas gemensamt med BevillmsUtsk., likasom BevillmsUtsk., då ärendet dit remitterades, kunde för frågans behandling sammanträda med Allm. Besv.- och Ekon.Utsk., hvarföre Hr Gr. o. Landtm., för sin del, ansåg ingenting i formen vara stridande emot motionens remitterande till BevillmsUtsk., som då kunde begära sammanträde med Allm. Besv.- och Ekon.Utsk., för frågans ytterligare behandling. Frih. Raab, Adam Christian: Sedan jag begärde ordet har Hr Gr. o. Landtm, just yttrat hvad jag ämnade föreslå, nemi. att BevillmsUtsk. skulle, för denna frågas behandling, sammanträda med Ekon.Utsk. Det är obestridligt, att alla bränvinsfrågor böra 708 Den 19 December. af den sammansatta afdeln., som har sådana frågor om hand, och jag kan icke finna annat, än att frågan från början blifvit riktigt behandlad, och får derföre föreslå, att den blir till BevillmsUtsk. återremitterad. Gr. af Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Den siste värde talaren har ansett, att alla frågor rörande bränvin borde behandlas af den sammansatta afdeln:n af Bevilln:soch Ekon.Utsk. Hvad denna motion angår, så innehåller den ingenting i fråga om skatt, utan rör endast, huruvida bränvinsbränningstiden skall få blifva en månad längre, och en sådan fråga tillhör uteslutande den ekonomiska lagstiftningen. Under föregående Riksdagar har man i de flesta Stånden brukat remittera nästan alla motioner rörande bränvinslagstiftningen till Ekon.Utsk., och endast de som handlat om bevillning eller skatt hafva blifvit remitterade till Bevilln:sUtsk.
$ 3. (iöres af fordringsegare vid utmätning still fälle jäf emot dä företedd köp afhandling, som befinnes så upprättad och behandlad, som i $ 1 sägs, vare han skyldig, derest han jäfvet fullfölja vill, att inom tre månader derefter instämma så väl säljaren, som köparen, till Domstolen i den ort, der godset finnes, eller vare all takm i t hy mål qvitt; och stånds godset i qvarstad, derest sökanden, inom fjorton dagar efter utmätnings förrättningen, hos Konungens Befallningshafvande i Länet ställer full borgen för den kostnad och skada, som af qvarstaden följa kan. Bih. till R. St. Frot. 1845, 7 Sami. i Afl. 32 käft. 2 10 Lag-Utskottets Utlåtande, N;o i&£. § 4- Utan hinder deraf, att med köp afhandling om lösegendom bli fe it så förfaret, som här ofvan sagdt är, ege Domaren efter omständigheterna pröfva afhandlingens giltighet; och vare köparen alltid pligtig, der för äring segar en det äskar, att med ed betyga, att emellan honom och säljaren är, på god tro, sä Ungadt och betaldt, som afhandlingen innehåller. §; 5. Hvad nu föreskrifvet blifvit skall tjena till efterrättelse, ycefter denna författnings utfärdande, ?! fråga om alla de köpafhandling ar om lösören, som derefter upprättas, men först sex månader efter utfärdandet, i fråga om dem, som dessförinnan blifvit upprättade, och med hvilka det inom sistnämnde tid skall så förfaras, som här stadgadt finnes, så framt de skola fortfara att ega gällande kraft mot andra, än köpare och säljare sins emellan, Stockholm den 14 April 1845. Reservationer: af Herr Grefve Mornery C. G.: ”Emot sista punkten uti Utskottets förslag får jag mig reservera.
Maj-.ts "undersåtare, som uti länet äro boende, högre och lägre, andlige och verldslige, häfla ”och handhafva vid Sveriges Lag, laga Stadgar och Förordningar,” m. m.; samt att han skall ”uti alla exsecutions-mål, så criminele, som civile rätta sig efter Lag och ”Exseculions-förordningar.” Hvad härom i den nya Instruktionen förekommer, har endast afseende pä speciela fall, ty det allmännaste stadgandet, eller det i 13 §, kan rimligen icke omfatta andra mål, än dem om hvilka Utsöknings-balken i Allmänna Lagen handlar; och vid uppräknande af de särskilda målen äro flere fall, då den förut gällande lagstiftningen ålagt Konungens Befallningshafvande att förhjelpa den enskilde till åtnjutande af en klar och obestridd lätt, alldeles förbigångna. Såsom exempel på sådant ulelenniande kan anföras, all ehuru i de af de underordnade mvndigheterne uppställde förslagen bland Konungens Befallningshafvandes åligganden omtalas "utur tjenste ”afvikne tjenstehjons behandling,” har dock den nya Instruktionen alldeles förbigått Konungens Befallningshafvandes i Tjenstehjons-stadgan och Byggninga-balken föreskrilna skyldigheter i afseende på tjenstehjon och landbo. Då nu den allmänna bestämningen saknas, skulle, om Instruktionen bokstafligen tolkades och eflerlefdes, mången gäng det biträde för rätts-tillståndets handhafvande, hvilket staten är skyldig lemna hvarje medborgare, komma att saknas. — Enahanda ofullständigbet förefinnes äfven i afseende på Konungens Befallningshafvandes, i 1734 års Instruktion flerestädes angifna, skyldighet att iakttaga och bevaka all kronans lätt inom länet. Den är ingenstädes i den nya Instruktionen uttalad. Men att uppräkna afla de särskilda i verkligheten förekommande fallen, då kronans rätt kunde behöfva bevakas, är en omöjlighet; och det försök, som i den nya Instruktionen blifvit gjordt, är på långt när ej så fullständigt som det kunnat vara.
Det kan du väl svänga till, sa vännen. Johan satt uppe om nätterna, men fick aldrig mer än de två första raderna, och för öfrigt visste han ej hvad det skulle innehålla. Sina känslor kunde man väl icke lägga fram så der till allmänt beskådande. Fritz åtog sig att fuska åt honom, och hop kommo sex, åtta rader, som rimmade, och i hvilka Snoilskys sedan så bekanta sparf på fönsterrutan ur En julafton i Rom fick släppa till fjädrarne. Egendomligt var att Fritz sedan aldrig i lifvet skref en rad vers mer. Snille var ofta föremål för diskussion. Läraren brukade säga: snillena stå öfver all rang, liksom excellenserna. Johan funderade mycket på det der och tyckte att det var ett sätt att bli i nivå med excellenserna, utan börd, utan pengar, utan att göra karrier. Men hvad snille var, visste han ej. Han yttrade en gång i ett ömt ögonblick med väninnan att han hellre ville vara ett snille än ett Guds barn, och derför erhöll han en skarp tillrättavisning. En annan gång sade han åt Fritz, att han skulle vilja vara en lärd professor, som fick gå klädd som en buse och uppföra sig rått som han behagade, utan att förlora anseendet. Men när någon frågade hvad han ville bli, svarade han prest; det såg han alla bondpojkar kunna bli och det tyckte han anstod honom. Sedan han blef fritänkare skulle han ta graden. Och sedan? Det visste han inte. Men lärare ville han icke bli för någon del. Läraren var naturligtvis idealist. Braun var en rakstugspoet; Sehlstedt var nätt, men saknade idealitet; Bjurstens Napoleon-Prometheus fick läsas högt; Decamerone, som då utkom i svensk öfversättning, kunde endast läsas utan fara af starka karakterer, var för öfrigt ett klassiskt arbete; Runeberg, i Elgskyttarne en stark realist i formen och öfvergick stundom till råhet, der han ville vara klassiskt enkel: (jemför den lusige Aron på spisen). Till julen fick Johan två band dikter af Fritz: det var Topelius och Nyblom. Topelius lärde han småningom tycka om derför att han uttalade kärleksqval, och i Ynglingens drömmar formulerades tidens ideal för en yngling.
XI På återtåg. Klockan 4 släckte vi omsorgsfullt elden genom att öfver bålet uppstapla en stor hög våt grästorf och mull. Denna hög jemte Ellens paraply, utkastad i två delar, samt några bitar stanniolpapper skola kanske i en aflägsen framtid för en fornforskare vittna om en högt uppdrifven kultur hos ett då spårlöst försvunnet fjellfolk. Klockan 5 började vi åter vårt sökande efter vägen till Nordboden, nu genom att gå något tillbaka; vi funno spår, som ledde öfver en ängsmark till en bäck, sågo bred säterväg, hårdt tilltrampad, på en fjellsluttning på andra sidan om vadet, och gingo raskt på. Kölden var ganska skarp, våra kläder fuktiga af dagg, men hoppet om att nu snart komma till en menniskoboning värmde allas sinnen, och solen steg strålande öfver fjellkammarne. Muntert trafvade vi öfver vadet och uppför den breda säterstigen på fjellsluttningen, och nu flögo ropen: »Mansklack!» med öfverdådigt gäckande tonfall emellan oss. Högre och högre stego vi, blåsten hven kring oss, hvass, med helsning från isbergen; vi sträfvade upp till en fjellplatå, sågo en af kreatur tillstampad plats, en oslagen äng och en liten hydda . Ellen, främst i spetsen, ref upp dörren, försvann der inne, Heggen efter. Men intet jubelrop, ingen glädtig viftning i dörren märktes; eftertruppen tystnade tvärt och ilade efter med blandade känslor. Hyddan, synbarligen endast en fäbod, var till största delen uppförd af samma slags rå bergsskiffer, som vi så ofta sett använd till tak och fötter eller pelare till de kistlika uthusen, samt af några timmerstockar. En spishäll till höger om dörren, ett par stensäten till venster, i bakgrunden ett slags sängställe, fyldt med gammal sönderskuren säf; det var allt. Hvad skulle vi icke nu känt för en fröjd, om en Tobias n:r 3 suttit här och stirrat på oss!
Bifölls; och AT-'o 3y, i anledning af väckt motion derom, att Kongl. Förordningen den 1 Maj 1810, som innefattar förbud att, vid försäljning af fast egendom, göra förbehåll om rätt till densammas återlösande, måtte tilläggas retroactiv verkan: Bifölls. S. D. Föredrogos å nyo Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens belänkanden: N:o 9, i anledning af väckt fråga om ändring i Kongl. Förordningen den 10 April 1810, rörande afgärda hemmansegares rätt att söka skifte å skog och utmark: Bifölls; N:o 10, i anledning af väckt fråga om vidtagande åtgärder att förekomma tilllagande af s. k. proletairer: Bifölls; Bih. till R. St. Prot. 1844. 9 Sami. 51 402 Prot.-Utdragj den y December 1844- N:o 11, i anledning af väckta motioner om åläggande för alla hemman att, utan afseende å deras olika natur, deltaga i byggande och underhåll af prestgård, tingshus och häradsfängelse: Bifölls; N-'o 12, i anledning af väckt fråga om åliggande för husbonde, hvilken i sin tjenst antager vanfrejdad eller försvarslös person från annan socken, alt 0111 den inflyttades framtida bergning draga försorg: Bifölls; och N:o 13, i anledning af väckt fråga om prygelstraffets afskaffande, m. m.; Betänkandet bifölls, med den förändring, att Ståndet, i stället för den andra framställningen, pag. 15, beslöt, för sin del, att Rikets Ständer må i underdånig skrifvelse anhålla, det Kongl.
Fosterland i djupet af sit förderf som lil blottande af deras delaktighet, som antingen genom underlätenhet i upfyllande af deras undersäteliga pligter eller egna Lagstridiga åtgärder bertil finnas hafwa bidragit eller warit wätlande, utan at likwäl nägon domsrätt samma Utskott tillägges. Friherre Losse, Larl Ulenric, upläste til Protoeollet följande: Dä nu äter wäckes Herr Lieutenant mans motion af den i Junii, rörande ansvarighet och redovisning af de personer, hwilke dels som rädgifware och dels säsom om händer hafwande medel, warit olycklige medwcrkande dr»ffjädrar til de missöden som öfwergätt wärt Fosterland — upröres mitt hjerta af en ljuf kansta, at ännu finnes den Romerska dygd och det Götbiska mod, som trotsande de mägtigas krossande harm, wagar för dem uptäcka särande sanningar, öfwercygad at denne redlige i alla faror har samma dygdiga mod, och at Fäderneslandet inom sitt sköte har mänga sädana ägta söner, som med egen sjelfförsakelse wäga allt för ett kart Fosterlands frälsning. Denna hjeltemodiga dygd har äfwen mildheten i fin blick, och förföljelse andan skuggade allborg detta hjertats klara renhet. Med det leende föraktet öfwerser den med godhet swagho tens - 244 Den Ig Julik. tens handlingar, men med en strang rättwisa behandlas den nedrige cgennyttige brottslingen, som med upsät byggt sin lycka pä Fäderneslandets undergäng.
Hädanefter skulle bon, af den ringaste minuthandel på landet, eller den, som försäljer 600 kannor, blott få 10 R:dr, d, ä. TV af de 100 R:dr, hvilka, för denna försäljning, borde i det bela erläggas. Då menigheterna, i alla fall, skulle få största delen af bränvinsförsäljningsskatten, hvilken, för landsförsamlingar, blefve en alldeles ny tillgång, borde Kronans inkomster af denna rörelse åtminstone icke förringas. Jag tillstyrker alltså, att Kronan måtte erhålla och, sedan den till länets gemensamma kassa föreslagna afgått, de återstående T<^ tillfalla vederbörande stad, eller socknar på landet. Om denna åsigt gillas, böra siffrorna, i denna §, rättas i öfverensstämmelse härmed. Jag anser oriktigt, att den till länets gemensamma behof anslagna andelen ställes under förvaltning af Länets Husbållnings-Sällskap, emedan detta icke är någon lagstadgad myndighet, och fördenskull kan, såsom tillförene, i somliga län, saknas. Jag föreslår alltså, att i §:s 2:a mom. orden: »under Hushållnings-Sällskaps förvaltning, eller, der i Länet sådant ej finnes,» utgå. 24 och 26 §§. Jag instämmer i det slut, hvartill Friherre Raab, rörande dessa §§, kommit. Af Professoren Carlson: »Det system, Utskottet antagit för åläggande af bränvins-försäljnings-afgiften, är en blandning af Norska lagstiftningen och af Auktions-systemet. Mig synes den förra, utan tillsats af det sednare, vara bättre. Reräkningen af det kannetal bränvin, som man anser under året komma alt försäljas, åsyftar att, sedan afgiften för hvarje kanna blifvit en gång för alla bestämd, fastställa en total-summa af skatt för bränvins-försäljningen i hvarje kommun, hvilken skatt derefter i lika delar fördelas på alla befintliga försäljnings-ställen. Följden blir naturligtvis den, att de svagaste ibland dessa uppgifva sin rörelse; då de falla undan, och samma total-summa, som först, fördelas pä färre Bil. N:o 2 till Särsk. Vtsk. år 1833. Bet. N:o 13. % 10 Bil.