Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
„Jag anförtror henne åt Er“ sade Grefvinnan, gråtande till Margareta. „Gudskelof att jag kan göra det med lugn och tillförsigt“ tillade hon något tvunget, och omfamnade Margareta, som med tacksamhet och glädje emottog denna vänskapsbetygelse. Af Grefvinnan behandlad – helst den sednare tiden, med köld, (de flesta hade visserligen sagt ovänlighet) uppehöll Margareta sig aldrig dervid – hon kände att det för Augustas Mor ej kunde vara angenämt, att en främmande person intog förnämsta rummet i Dotterns hjerta, och vördande moderskänslan äfven i dess afvikelser, uppförde hon sig så, att Grefvinnan emot sin vilja nödgades högakta sin lyckliga medtäflarinna – hvilket, enligt Margareta, redan var mer än tillräckligt. Resan gick lyckligt. Den lifliga trettonåriga Augusta fann den snart förtjusande i sin älskade Bonne Amies sällskap. Det ena förslaget för brorsbarnens uppfostran efter det andra uppgjordes af henne, och af idel lust att trösta sin broder, hade hon nära glömt hvad han sörjde öfver. Hon blef munter, såsom hon icke varit det alltse’n Emilies död, hvarpå hon ej började riktigt tänka, förrän de, efter att hafva rest två och en half dag, endast hade några mil fram till Sjöborg. Men då återföll vissheten af broderns sorg och oersättliga förlust så tungt på henne, att hon, tillika förebrående sig de förra dagarnes munterhet, häftigt skakades. När de bytt om hästar på skjutshållet närmast Sjöborg, hade hon så arbetat upp sig, att Margareta såg, det en af hennes fordna nerfattacker var i antågande, och då de kommit till en vacker lund ungefär en fjerdingsväg ifrån gästgifvaregården, befallte Margareta att vagnen skulle stadna. „Ett stycke från landsvägen skall här vara en god källa – skjutsbonden har lofvat att hämta oss vatten derifrån, och under tiden kunna vi spatsera litet i skogen“ sade hon till Augusta, som, dragande hatten ned för ansigtet, följde fastän ogerna, sin Bonne Amie. – De gingo ett stycke in i lunden, tills de träffade på en nedhuggen gammal ek.
Stiftad af 1747 års Ständer och 1748 försedd med af K. M., på SecretaTJtskts lind. anhållan, stadfästade reglor, hvilka ännu tjena till efterrättelse, och hvaraf jag här får bifoga en afskrift, har denna cassa, dels genom deiägarnes bidrag och dels genom hufvudsakligen indirecta understöd af banken, vunnit den styrka, att de deraf utgående pensioner äro betydligare än de, som vederlikar inom det egentliga statsverket kunna påräkna. Men genom de särskilda utgreningar banken i sednare tider erhållit, har det förhållande uppkommit, att tjenstemän, hvars löner icke utgå af den egentliga bancostaten, ehuru de äro anställde vid verk, som endast äro utgreningar af banken, icke äro delägare af enkecassan; och delägarne hafva t. o. m. satt i fråga, huruvida personer, anställde och aflönte på bankens stat, skulle äga rätt att deri deltaga, derföre att deras befattningar icke funuos, då enkecassan inrättades, och icke ansågos befinna sig i alldeles samma cathegori, som någon förut befintlig tjenst inom banken. (På denna grund har man t. ex. velat afslå för sedeltryckarne rätt till deltagande i cassan, ehuru bokbindare, vaktbetjente m. fl. af ålder deri ägt del.) Uti 1 §:n af förutnämnda af K. M. sladfästade reglor ”försäkras hvar och en bankens ”betjente,’’ under stadgade villkor, om pensionsrätt för enka och omyndiga barn. I början förstods detta på så sätt, att icke endast alla på den egentliga bancostaten med någon lön uppförde personer ansågos berättigade till deltagande uti ifrågavar. cassa, ulan att icke endast tjenstemäntien vid Tumba pappersbruk (det enda verk, som då tillhörde bank utom banken) utan äfven pappersmästarne erhöllo deri delaktighet. Först i sednare tider har hinder deremot mött.
Och lika som du hafver fröjdat dig, och ment att du skulle intaga Israels hus, derföre att det öde var, rätt så vill jag göra med dig, att Seirs berg måste öde varda, samt med hela Edom; och de skola förnimma, att jag är Herren. Och du menniskobarn, prophetera Israels bergom, och säg: Hörer Herrans ord, I Israels berg. Detta säger Herren Herren: Derföre, att fienden säger om eder: Hej, de fasta bergen äro nu vår; Derföre prophetera, och säg: Detta säger Herren Herren: Efter man allestäds föröder och förlägger eder, och I ären dem igenblefna Hedningomen till lott, hvilke allestäds bespotta eder; Derföre hörer, I Israels berg, Herrans Herrans ord: Så säger Herren Herren både till berg och högar, till bäcker och dalar, till det förlagda öde, och dess öfvergifna städer, som dem igenlefda Hedningomen allt omkring till rof och spott vordne äro; Ja, så säger Herren Herren: Jag hafver i mitt brinnande nit talat emot de qvarblefna Hedningarna, och emot hela Edom, som mitt land intagit hafva med stor berömmelse och högmod, till att förhärja och förlägga det. Derföre prophetera om Israels land, och säg till berg och högar, till bäcker och dalar: Detta säger Herren Herren: Si, jag hafver talat i mitt nit och grymhet, efter I sådana försmädelse af Hedningomen lida måsten; Derföre säger Herren Herren alltså: Jag upphäfver mina hand, att edra grannar, Hedningarna allt omkring skola åter bära sina skam; Men I, Israels berg, skolen grönskas igen, och bära edra frukt mino folke Israel, och det skall ske snarliga. Ty si, jag vill vända mig till eder igen, och se till eder, på det I skolen brukade och sådde varda. Och jag vill göra, att I månge varden, ja, hela Israels hus och städerna skola åter besatte, och öden byggd varda;
I afseende på Banco-Discont-Yerkets eller Låne-Contoirens fordringar, må hvarken Directionerna ej eller Revisorerna å något Discont-Lån, — äfven om det, såsom osäkert1, anses böra ur Capital-Räkningen afföras, på sätt bär ofvanföre i aldra §. 3 Morn. finnes stadgadt, — kunna efterskänka något af hvad, enligt gifna Föreskrifter och gällande Författningar, bör erläggas, utan skola alla frågor om antagande af accorder eller beviljande af eftergifter, underställas Banco-Utskottet vid en kommande Banco-Utskottets Memorial N.o 148. f3 Riksdag till afgörande , på sätt 6 §. af I11- structionen för detta Utskott stadgar. §. 11. Enligt Rikets Ständers Beslut vid i8a3 års Riksdag iakttages: 1:0 I afseende på Pensioner för BancoDiscont-Verkets Tjenstemän och Betjente 3 då de j efter ådagalagdt välförhållande i tjensten j nödsakas för ålderdom eller sjuklighet från Verket afgå} att Banco-Discont-Verkets personal på Stat blifvit tillagd rättigheten att i detta hänseende njuta lika fördelar med Bankens Embetsoch Tjenstemän samt Vaktbetjente; kommande de sålunda att vid afskedstagande! undfå lämpligt understöd på Bankens allmänna pensions-stat, efter de beräkningsgrunder, som för Banco-Staten äro gällande; dock så, att, om en person, som varit Tjensteman både i Banken och Banco-Disconten, från båda tjensterna afgår och till pension finnes berättigad, pensionen bestämmes i förhållande till den högsta utaf de löner, som han inom ettdera af dessa bägge Verk innehaft. 2:0 I afseende på understöd för behöfvande Enkor och Barn efter aflidne Tjenstemän vid Banco-Disconten, att, intilldess en lämpligare utväg för än - i4 Banco-Ut skottets Memorial N.o ig.8. damålets vinnande käft beredas* Banco*
Utskottet hufvudsakligen böra instämma uti de åsigter, som vid sednaste riksdag gjorde sig gällande, och hvilka finnas uttalade i Rikets Ständers då fattade beslut: alt för de behöfvande tillfälle m. till R. st. Prat. 1847 4 1848, 4 Sami. 1 Afd. 2 Ud, 19 Häft. 3 18 Stats-Utskottets Utlåtande, X:o 214. lill arbetsförtjenst borde, så vidt möjligt, beredas; att allenast en mindre del af de anslagne undsättningsmedlen borde utlemnas utan återbetalningsskyldighet; saint att dessa medel för öfrigt borde, emot derför ställd säkerhet, användas till räntefria lån med bestämd återbetalningstid. — Enär det, enligt gällande författningar, åligger hvarje kornmun att draga försorg om sina utfattige och till arbete oförmögne medlemmar, och detta åliggande lika litet under missväxter, som eljest, kan, utan åsidosättande af de vid fa It ig vårds-lagstiftningen antagna grundsatser, utaf slaten öfvertagas, finner Utskottet serdeles betänkligt att för understöd utan ålerbetalningsskyldighet tillstyrka en större anslagssumma, än den Rikets sednast församlade Ständer för sådana understöd bestämde, eller 50,000 r:dr. Att, på sätt Kongl. Maj;t i nåder föreslagit, till förlag åt kommuner eller enskilde för beredande af arbetsförtjenst anvisa en lika stor summa utan annat vilkor, än att återbetalningen deraf endast behöfde ske i den mån arbets-produklernas försäljning härtill lemnade tillgång, hvadan derå uppkommande förluster skulle efter pröfning få i räkenskaperne afskrifvas, komme ofelbart att medföra en alllför vidlyftig och besvärlig redovisning samt förorsaka en högst betydlig tillökning i göromålen för de embetsmyndigheter, sorn det skulle åligga att granska de afgifna redovisningarne, samt behandla och afgöra härvid förekommande afskrifningsfrågor.
Jag har förut nämnt hvarföre jag anser det vara en skilnad emellan de förut pröfvade och nu ifrågavar. förslagen, nemi. att nu föremålen, hvartill afgifterna må utgå, äro speciell bestämda, men deremot de förra förslagen ansågos så generella, att de föranledde farhågor för en öfverdrifven beskattning. Gr. Spens: Om jag icke orätt fattar den nu ifråga - Dan 10 Mart f. tn. 167 var. discussionen, förekomma här 2 frågor på en gång. Den ena är sjelfva formfrågan, huruvida det är R. o. Ad:s rättighet att besluta öfver Gr. af Ugglas’ förslag. I detta afseende anser jag det vara tydligt, att vi böra afvakta i första rummet Hr Frih. o. Landtnäs yttrande, och sedermera hafva oss öppet enligt grundlagen alt yrka propos., i händelse vi anse den böra meddelas, men någon annan discussion öfver den frågan tror jag icke bör äga 111m. Hvad sedan angår den andra frågan, eller sjelfva nyttan och lämpligheten att antaga Gr. af Ugglas’ förslag, ifall det kommer att framställas, tror jag att vi böra dröja med discussionen derom tills formfrågan är afgjord, och när denna discussion förekommer, anhåller jag ali blifva uppropad, för att vid detta tillfälle få redogöra för orsaken hvarföre jag i sista plenum instämde i Frih. Cederströms åsigt ang:de uttagande af frågan 0111 nfgifterna ur 5 §:n. Hr Ribbing, Bengt: Jag är af Gr. Spens helt och hållet förekommen, och önskar att vi måtte fä llr Landtnäs bestämda yttrande i afseende på erhållande af proposition. Hr von Hartmansdorff: Ingen skulle hellre än jag Önska, det R. o. Ad. fattade ett beslut, någorlunda motsvarande det förslag, som Gr. nf Ugglas nu framställt.
Jag kan ej begripa att så väl de, som önska framgång åt saken, som de hvilka derom hysa motsatt åsigt, icke skola kunna förena sig örn Gr. Hamiltons förslag, hvilket nndanrödjer möjligen upstående olägenheter utan att på det ringaste skada hufvudsaken. Jag sluter mig således till den mening Gr. Hamilton uttalat. Frih. Cederström: Då man ifrågasätter lagligheten af den till K. M. ingifne anmälan blott på den grund att den ej är un dertecknad af det antal Direklionsledamöter, som varit erforderligt för fattande af beslut, förblandar man, synes mig, en ren verkställighelsålgärd, ty annat var detta i sjelfva verket icke, med en handling af beslutande innehåll. Sistnämnde natur egde Direktionens förutgångne beramande af bolagets uplösning. Ur denna synpunkt kan jag ej finna annat än ganska likgiltigt om förberörde anmälan varit af flere eller färre ledamöter underskrifven. Dess laglighet beror nemi. ingalunda på denna omständighet; man mäste skilja på hufvudsaklig! beslut, och de åtgärder, som deraf mäste blifva en nödvändig följd för utförandet. Man har dessutom påstått att de som vilja bereda framgång åt jernvägsfrågan, sådan den nu är bringad å bane, allt för gerna borde kunna antaga Gr. Hamiltons förslag till den s. k. ingressen: jag fruktar att man härutinnan misstager sig. Må man fästa upmärksamhet dervid, att ordalagen, som naturligtvis skulle komma att inflyta i R. St:s skrifvelse ronde detta ämne, lätteligen kunna tydas, eller måhända icke ens kunna undgå att tydas, såsom ett uttryck af 416 Den 27 Augusd f. m. osäkerhet och tvekan, huru det månde förhålla sig med det år 1848 danade bolagets tillvaro, med alla derutur möjligtvis härflytande rättigheter och anspråk; — med detta Ivehågsna utseede skulle, efter min tanke, det beslut vi 1111 gä att fatta, framställa sig i föga inbjudande skepnad inför allmänheten.
Diskont-verken emellan af hvardera fondens belopp, än den i Bankko-reglementet i allmänhet antagna, så äro härifrån öfverflyttade till Malmö lånekontor 100,000: „ Wisby dito 10,000: hvadan fonden blifvit förminskad till ... Deremot har, på grund af stadgandet i Reglementets 140 §, för en tid af högst sex månader, till förstärkning af denna fond, från nedannämnde fonder öfverflyttats följande summor, nemligen: Från fonden för belåning af jern, koppar m. fl. våg förda effekter: enligt beslut af den 30 Maj delta år . 100,000: d:o d:o af den 3 Juli 50,000: 150 000- —- Från fonden för belåning af fast egendom: enligt beslut af den 22 Maj detta år. Från fonden för utlåning med omsättningsrätt: enligt beslut af den 8 Maj detta år 100,000: d:o d:o af den 22 d:o 250,000: d:o d:o af den 29 d:o 150,000: d:o d:o af den 3 Juli 100,000: d:o d:o af d. 11 Sept. 200,000: 800,000: Från fonden för belåning af aktier och publika papper: enligt beslut af den 8 St:s Banko-Utskott. 25 så att fonden den 2 7 nästlidne September skulle uppgå till 2,950,000 likväl och sorn till kassa-kreditiv åt enskilde blifvit använda . 163,000 äro i och för diskontering oell utlåning tillgängliga 2,767,000 de medel, som i upplånings-rörelsen ingått, oberäknade.
Ständers åberopade beslut varit förhindrade att Understyrelsens berörde förslag bifalla, hafva Fullmägtige måst inskränka sin åtgärd till att be - rattiga Understyrelsen att, nar behofvet sä fordrar, till biträde i kassorna anställa en eller flere extra ordinarie tjenstemän, emot undfående af skälig godtgörelse derför från det tili extrakt-arbeten samt lönlöse extra ordinarie tjenstemäns uppmuntran, enligt § 36 i Banko-reglementet, å stat upptagna årliga anslag af 3,750 R:dr. § 11- Sedan Rikets sednast församlade Ständer beslutat, att Kontorsskrifvarne H. T. Benckert, L. J. Hedberg och N. Ohlsson samt Kanslisten J. Wikström må, så vida de dertill voro benägne, på Bankens indragningsstat uppföras såsom öfvertalige tjenstemän, med åtnjutande af lönen, enligt gamla staten, eller 000 R:dr årligen, och med åliggande för dem, jemlikt § 37 i 1854 års Bankoreglemente, att, vid tillfälligt behof af Kontorsskrifvare-biträde utöfver stat, bestrida sådan befattning, som i afseende på omfång och beskaffenhet motsvarade den, hvarå de egde fullmagt; så har, uppå derom gjord ansökning, Kontorsskrifvaren Ohlsson den 27 Januari innevarande år, från och med påföljde Februari månads början, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers omförmälta beslut, blifvit på Bankens indragningsstat öfverflyttad. § 12. Uppå anmälan, att Vaktmästaren vid Banko-Diskont-Verket i Stockholm Lars Ström, född år 1809 och i Verkets tjenst antagen år 1846, efter en längre tids för sjukdom åtnjuten ledighet, af vederbörande läkare förklarats vara oförmögen att vidare tjenstgöra, samt att Ström med två minderåriga barn befunne sig i ytterst torftiga vilkor, hafva Fullmägtige, oaktadt
Den hyresgäst som icke har råd att bo elegant, bör således nöja sig med att bo väl, och den som I jänarinnefrågan har varit afhandlad i icke har råd att bo väl, får vara glad att bo snyggt. Men där är också gränsen, under hvilken ingen r några nummer af Idun, i det man framborde behöfva gå — och likväl, när en fattig hållit matmödrarnas säkerligen ofta förbiarbetare får af brist på tarfliga, billiga, snygga bostäder nöja sig med att betala 200 kronor för sedda plikt att vårda sig om sina tjänstett rum, som saknar eldstad och delvis tapeter, flickors moral och sedliga lif. Husmödrarna som nyligen en tidning beskrifvit, då är det ocker, manas att behandla sina jungfrur som barn och sådant bör beifras. » i huset, att uppfostra de egna barnen till » Det är så, och i detta fall är det som mänaktning för den tjänande klassen, att själfva niskovännerna hafva allt skäl att arbeta af alla föregå med godt och dygdigt exempel. Jag sina krafter för att åvägabringa ett bättre tillvågar tvifla, huruvida alla dessa försiktigstånd. » » Ja, just rättvisa är det som hvar och en bör hetsmått äro tillräckliga för danandet af utöfva. Allmosor, de må nu koketteras ihop på en verkligt sedlig karaktär, d. v. s. en som bazaren eller skramlas ihop på andra nöjsamma inom sig bär den moraliska motståndskraft, sätt, passa icke för det svenska nationallynnet som kan öfvervinna de mångahanda frestelmed sin ihärdiga själfkänsla, hvilken satts på ett hårdt prof af all den modernt hänsynslösa ser, hvilka möta särskildt den unga tjänarinnan, när hon skyddslös kastas ut i kamså kallade välgörenheten. » » Denna välgörenhet tyckes dock så väl bepen för tillvaron. hof vas. » Ni har måhända lyckats inpränta hos er » Den behöfs, men icke såsom tidsfördrif och därtill hörande samtalsämne.
Institut i ändamål alt vårda och bota sjuklingar, isynnerhet barn, som lida af kroppslylen , snedheter, klumpfötler och andra missbildningar, men delta Institut, efter 6 års förlopp, i saknad af egna tillgångar och af allmänt understöd samt, lill följd af minskadt antal patienter, måst upplösas och sjukbehandlingen af Professoren fortsättas uti serskilde trakter af staden i patienternes hemvist, hvarvid till bekostande af nödiga instrumentalier, sträcksängar, snörlif m. m för fattiga barn, bidrag erhållits genom räntan å en af enskilda välgörenheten sammanskjuten fond af omkring 3,000 R:dr; så har Professoren Akerman år 183-y ånyo, genom ett tillfälligt understöd och egna rastlösa, med stora uppoffringar förbundne, ansträngningar, bragt sill Orthopediska Institut i fullkomligare skick än förut, så alt detsamma nu hade en bestämd local, uti hvilken en fullständig Orthopedisk Gymnastik blifvit anlagd, med serskild, vid en ryktbar utländsk Skola bildad Gymnastik-lärare, en utmärkt skicklig Gouvernante för elevernas undervisning och moraliska bildning, en god badinrättning och ett trefligt landtställe på Kongl.
Som arbetet, vid hvilket jag var sysselsatt för ett ögnablick, fordrade Friherrinnans omdömme, var jag nödsakad på en moment aflägsna mig, för att i förmaket uppsöka henne, och kan nu ej afhålla mig, för sällsamhetens skull, för dig upprepa ett litet resonement, hvartill jag helt opåräknadt blef vittne; Fru A., Fru B., Fru C. och Fru D. sitta vid ett bord, litet afskiljde ifrån de öfriga och spela boston; oförmodadt stiger Fru E. upp ifrån sin stol, närmar sig spelbordet, omnämner i vänlighet för Fru D. en okänd hederlig familj, hvilken, beröfvad alla tillgångar, som bäst befann sig i de mest tryckande omständigheter; ville du ej söta Fru D., göra en mensklig gerning, och taga en eller par lotter uppå en liten silfverpjes, hvilken nu af den olyckliga familjen bortlottas, nog vet jag du gör mig häri till nöjes bästa Fru D.? Fru D. vänder sig förargad, i det hon med häftighet kastar ett kort till sina medspelare, till Fru E., sägande: "nej jag tackar, det gör jag visst icke, jag skickade dem härom dagen ett hälft lass ved, äfvensom en half kalf och fem marker smör, jag tycker minsann det kan förslå, göre nu en hvar detsamma." "Nå men", återtog Fru E., öfvertalande, "det är ju för dig som rik, något så obetydligt, en enda Riksdaler, den spelar du dig till i hast, och gör den dig i det hela ej till eller ifrån, men ökar summan för de verkeligen behöfvande." "Å nej, nej", skrek nu Fru D. vred, "jag ger icke dit mer en enda styfver, hvad jag dessutom i afton vinner, förlorar jag i morgon, jag ber dig kära fru E. plåga mig nu ej vidare härmed." Inseende det fåfänga i sitt bemödande att på denna hand vinna någonting, vänder sig fru E. till fru A. sittande på andra sidan om henne, "nå, du goda Fru A. nekar visst icke till min begäran, derom är jag öfvertygad?"
Dessa åtgärder äro af Borgareoch Bonde-Stånden godkända, men ogillade utaf Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, hvilka för bomullsoch linnetråd bibehållit nu gällande taxas bestämmelser, ocn derföre inbjudas att från detta deras beslut afstå samt förena sig med de förstnämnda begge Stånden om hvad Utskottet härutinnan tillstyrkt; eljest måste omröstning anställas i följande ordning: 90:o. Den som antager Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stånden biträdda, förslag att införselstulleu å “Tråd, bomulls-, alla slag11 skall utgöra 30 öre skålpundet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, skall nuvarande utaf Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet bibehållna införselsafgift, 40 öre skålpundet, fortfarande derå tillämpas. 91:o. Den som, lika med Utskottet samt Borgareoch Bonde-Stånden, anser linnetråd böra under den gemensamma rubriken “Tråd, linne-, alla slag,11 få införas mot 40 öres tull per skålpund, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 13. 39 Tinner Nej, komma, jemlikt Ridderskapet och Adelns samt Preste-Ståndets beslut, nuvarande tull bestämmelser för denna artikel att bibehållas, så att för “oblekt11 linnetråd bör vid införsel erläggas 40 och för “blekt eller färgad“ 50 öres tull per skålpund. Vid artikeln Trävaror har Utskottet bland annat hemställt, dels att den Trävaror. med 1 Riksdaler skålpundet utgående tullsatsen å svarfvarearbeten måtte nedsättas till 50 öre, hvilket tre Stånd bifallit, men Preste-Ståndet afslagit, och dels att den nu till 50 procent bestämda tilläggsafgift vid införsel af möbler, försedda med stoppning och öfvertyg, finge minskas till hälften eller 25 procent, hvilket blifvit godkändt. af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men ogilladt af Presteoch Bonde-Stånden.
Men jag ber er ännu en gång, att väl öfvertänka ett steg, som bestämmer hela er lefnads lycka. Kanske, Evelina, har ni aldrig riktigt insett vigten deraf.» «Jag tror, att jag har gjort det,» sade Evelina. «Tänk icke på smekmånadens dagar allenast,» fortfor Efverling. «Utan tänk kallt och förnuftigt, på det som sedan kommer, att ert mod då icke svigtar, om er man förbyter lynne och ton mot er, om någon nöd skulle trycka, och han då söker nöjet utom hus, sedan han kanske sjelf förjagat det i sitt eget.» «Ack Efverling! jag har alltid tänkt, att om man rigtigt älskar hvarandra, blir nöden ingen nöd. Albert skall heller aldrig försätta mig i detta tillstånd, och jag hoppas, att hans ton skall bli sig lik, det sista, såväl som det första året.» «Nej Evelina, tro aldrig det. Det vore för mycket begärdt, till och med af en annan man. Men så tänker man, då man, såsom ni, Evelina, endast känner verlden till namnet. Men andra dagar komma, och med dem en bitter erfarenhet för er, som aldrig anat mer än den ljusa sidan af dem. Ni är ganska beklagansvärd, Evelina,» Evelina gret. Men det var icke öfvertygelsens tårar. Hennes hjerta blödde endast för Efverlings så synbara smärta. Hon höll så mycket af honom. Hon ville ej bereda honom någon sorg, för sin egen skull. Och hon var ledsen för de öfverdrifna bilder hans fantasi i sin godhet för henne uppjagade. «Ty i verkligheten finnas de icke,» tänkte Evelina. Efverling reste morgonen derpå. Då Evelina vaknade, var hennes bästa stöd borta. Hon saknade honom. Men hon kände sig ändå liksom lite lättare om hjertat. Hade gumman Wiberg förut börjat sin dag med ett leende ansigte och sin vanliga vers: «Vak upp min själ, gif ära,» så fick hon nu börja den med suckar och tårar. Efverling var borta och med honom allt hopp. Han hade förklarat henne, att han gjort allt hvad han kunnat.