Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vips voro ögonen torkade, brefvet undan och jag helt förskräckt upp ur soffan. Vår goda Prest och en annan tämligen lång, tämligen blek, tämligen mager, tämligen gammal, nej icke gammal, men just icke så ung Herre stodo framför mig. Jag blef mycket förlägen, men Prosten märkte icke mina röda ögon och vi språkade snart helt muntert, hvarunder den andra Herren gick fram till källan, lutade sig öfver henne, som om han velat spegla sig, men det var bara en blomma han plockade, kom bort med till Prosten och sade midt upp i vår konversation: ”Är det denna du menade.” – ”Ja.” – ”Men det är ej . utan ’” här sade Herren ett par Latinska namn, som jag redan glömt och du i alla fall om du vill, kan få höra af honom. Ack det är sannt du vet dem ju sjelf. – Prosten tyckte att blomman kunde vara lika bra ändå, och slog dervid upp ett af sina stojande skratt. Jag är en underlig flicka. Den der tämligen ohöfliga Herren som alls ingen notis tog af min lilla person, behagade mig just för det. Jag började se på honom. En idé föll mig in och jag nästan skrek till: ”Är det icke Gunnilla Weilingks Onkel? – ”Ja visst och det har jag redan sagt Fröken” svarade Prosten med sin vanliga distraktion. Den okände, som berättelsens lyckliga afprutande ända till Kapitlet om namngifvande, ändtligen tillåter mig att kalla din Onkel, lät nu blomman vara, och bevärdigande mig med ett flyktigt ögonkast, sade: ”Ni känner Gunnilla Weilingk”? – ”Ja och glädjer mig åt hur glad hon skull blifva att återse Er” svarade jag helt dristigt. Vid dessa ord tror jag helt visst din Onkel suckade, säkert är att han litet skakade hufvudet, som om han ej stort trott på din glädje – Sedan fästade han på mig en blick som svedde mina ögon nästan som blixten – jag skall tala om hans ögon efteråt – och utropade: ”Det kan väl aldrig vara Fröken Eva Nordenspets jag har äran tala med? – ” ”Jo visst, och det har jag redan sagt dig” invände nu åter Prosten.
Samma förhållande egde rum med afseende å innehafvare af burskap eller äldre tillstånds-resolutioner att i stad idka brällvinsutskänkning. Den af Prosten Emanuelsson antydda likhet mellan den olägenhet, som genom motionärernes förslag skulle drabba gästgifvare, samt det intrång, handlande, fabriksidkare och handtverkare vore underkastade genom öfvergång till en friare näringslagstiftning eller ett liberalare tullsystem, är också mera skenbar än verklig; ty genom ingendera af de sistnämnda åtgärderna har man åsyltat att helt och hållet fråntaga någon en lagligen förvärfvad rättighet. Förbudet åter för vissa embetsoch tjenstemän att tillverka bränvin hvilar på den äfven i andra afseenden följda grundsats, att den, som skall öfvervaka en författnings efterlefnad, icke bör sjelf utöfva den näring, hvars ordnande samma författning åsyftar. Icke heller kan Utskottet vitsorda den erfarenhet, att lönkrögeriet skulle företrädesvis frodas i trakten af gästgifveriet försedda med utskänkningsrätt. Tvertom ligger det i de sednares egares intresse att utrota lönkrogarne. Hvad åter angår det ringa afseende på resandes trefnad och beqvämlighet, som Herr Dahm lagt gästgifverierna till last, så drabbar denna förebråelse icke uteslutande de gästgifveriet der utskänkning föröfvas, och torde således det anmärkta förhållandet böra anses hafva andra grunder. På de orter der rörelsen är liflig och kommunikationerna lätta, der finner man vanligen ock goda gästgifveriet egarne må fortfarande begagna sin rätt till utskänkning eller icke. Att medgifva gästgifvare, att, utan särskild skatt, till verkliga resande utskänka bränvin, skulle måhända, i betraktande af svårigheten att bestämma hvilka personer bordo anses såsom verkliga resande, föranleda större olägenheter än dem man velat afhjelpa. På grund häraf hemställer Utskottet, att hvad Prosten Emanuelsson och Herr Dahm i nu anförda hänseende yrkat, ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. §§ 13-15.
— Deremot hafva de under innevarande riksdag uti Riks-staten uppförda ordinarie stals-utgifter blifvit beräknade att under samma tre år utgå med följande årliga belopp, nemligen: Första Hufvudtiteln, eller Hofoch Slotts-slatcrna, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:is 38 och 65, R:mt 1,250,000: — Andra Hufvudtiteln, omfattande anslagen för Justitie-depar temeritet, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 39 och Memorialer N:is 130, 140 och 143 samt Förstärkta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 37, R:mt 2,185,300: — Tredje Hufvudtiteln, anslagen för Utrikes Departementet, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 40 R:mt 479,200: —■ Fjerde Hufvudtiteln, anslagen för Landtförsvars-departementet, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:is 59, 66, 67 och 68 samt Memorialer N:is 150, 140 och 143 R:mt 9,206,200: — Femte Hufvudtiteln, anslagen för Sjöförsvars-departcmentet, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:is 52 och 8i, Memorialer N:is 150, 140 och 143 samt Sammansatta Statsoell Ekonomi-Utskottets Betänkanden N:is 8 och 12, R:mt 5,593,700: — Sjette Hufvudtiteln, anslagen till Civildepartementet, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 99, och Memorialer Niis 150, 140 och 145 samt Sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 40, R:mt 3,706,800: — Sjunde Hufvudtiteln, anslagen til!
Bildts långa anförande har jag förgäfves sökt att få något det aldraminsta skäl för hans sammanställning af Frih. Tersmedens förslag, ang:de R. o. Ad:ns förklarande att dess beslut öfverensstämmer med PresteSt:s i fråga om sammanbindning af denna fråga med de öfriga voter:spropos:ne, och jag måste förklara, att om än ett lika långt anförande ytterligare afgifves, tror jag knappast att någon som opartiskt vill se saken, skall kunna finna sig deraf öfvertygad. Om, för undvikande af vidlyftigare discussion om voter:spropos:ne, och om antagande af en annan, eller om votering i Förstärkt StatsUtsk. om kontrapropos., Frih. Tersmeden gör ånyo ett sådant förslag som det han redan framställt, att R. o. Ad. skall förklara att StatsUtsk. saknat skäl att finna någon olikhet emellan R. o. Ad:ns samt PresteSt:s beslut, en omständighet som jag också tror skall för enhvar som upmärksamt genomläser dessa beslut blifva temligen klar, så synes det mig att ett sådant Frib:ns förslag är så enkelt, att med antagande af detsamma voter:spropos:n i öfrigt kan bibehållas, och att någon rimlig orsak icke finnes till begäran om förklaring af hvad han egentligen åsyftar i afseende på de öfriga voter:spropos:ne, hvilka icke hafva med denna fråga att göra. — Beträffande Hr Cederschiölds yrkande, så, vid nu inträffade förhållande, inser jag icke skäl att derom mycket orda. Jag kan icke neka, att det ligger mycken sanning i Hr Cederschiölds framställning, men på andra sidan kan icke heller nekas, att praxis icke öfverensstämmer med den åsigt Hr Cederschiöld sökt göra gällande, och under sådana förhållanden kan det vara betänkligt att frångå denna praxis. Hvad som är sannt och oemotsägligt i Hr Cederschiölds framställning är, att orden: vestra stambanan, oegentligt inkommit i första voter:spropos:n. Det är en sanning, att StatsUtsk. i Betänk.
Då man vet, huru många L:® gröpe en 20, 3o, 60, och go-kannors panna afbränner i dygnet; då man äfven vet, att de Pistoriska Verken kunna afbränna 100 a i/\o L:® gröpe på dygnet, så vågar jag vördsamt föreslå, att en viss summa t. ex. 2 sk. per L:® må erläggas i skatt; om tillika bestämmest 6 å 8 månader om året, då bränvinsbränning tillåtes, blir det ingen svårighet att beräkna den afgift hvar och en under bränningstiden skall betala, t. ex. en 3o-kannors panna afbränner minst 20 L:® gröpe på dygnet, alltså 40 sk. dageligen i skatt, hvilken för 6 månader eller 180 dagar (Söndagarne oberäknade) gör i skatt till staten i5o R:dr B:co. De Pistoriska Verken ä go-kannors pannrymd skulle altså i skatt erlägga, om man minst antager 100 L:® gröpes afbränning å dygnet, y5o R:dr B:co årligen, då uti Utskottens Betänkande den högsta afgiften är upptagen till 54<> R:dr B:co. Ingen svårighet kan jag inse uti controllen häraf. Hvar och en, som vill brän - Den 4 Junii f. m. 165 lia, uppger sig hos Kronofogden i orten, och efter den mängd gröpe han kan afbränna, betalas det. Den, sorn icke vill bränna, anmäler äfven det, då redskapen bör förseglas. Äfven det inkast torde göras: att mången bränner af Potatoes eller andra ämnen, men det anser jag ingenting betyda; man må bränna bränvin af hvad som helst, skatten bör lika fullt betalas efter gröpe-lispundens uträkning, som om man endast brände af spannemål. Dessa tankar önskar jag må medfölja återremissen, hvarom jag vördsamt anhåller. Friherre Hjerta, Lars:
Om allt ej kan ske på en gång, så kan det ske successive; hvarvid dock angelägnast synes vara, att så beredes, att först och främst Säterierne och den jord, sorn med dem njuter frihet från de skjutsningsoch byggn;«ls-sky 1 digheter, hvilka åligga Skatteoch Frälsejorden, deruti indragas; att sedermera den Ordinarie Roteringen kommer i fråga, och så Räntans inlösande till Staten af så väl Säterisora Frälsejorden. Visserligen skulle jag önskat att för. Rikets Ständer kunnat framlägga ett förslag*, Ben ii December f. re. i3 som, i stället för att olea den betungade sidan, öfvergick på den lätta, det vill säga, att all jord finge Säteriernas friheter, eller åtminstone att man kunde gå medelvägen, så att all jord blefve frälse-; men jag bar icke funnit någon möjlighet till det sednare alternativets verkställande, ännu mindre till det förras. Indelningsverket skulle då alldeles försvinna, och hvar skulle i stället bördorna läggas? Regeringsformen är dessutom tydligen deremot. Då detta ämne är af den vidd och omfattning, att det synes icke kunna uppdragas åt något af rle vanliga Utskotten; så hemställer jag vördsamt, om icke, med stöd af 3 momentet 36 §. Riksdagsordningen att Särskilt Utskott må utses att det handlägga, och med sitt Utlåtande till Ståndens Plena inkomma. Mig torde tillåtas tillägga: man trader nu icke utom Rikets fandamären för att söka en förstoring, som, svår att eröfra, svår att försvara, lätt förlorades. Man utvidgar sig, att jag så må säga, inom sina naturliga gränsor; man återvinner der en förlorad Stat. Man har ofta förstört på cinyttiga krig, man har i blodiga strider utan ändamål uppoffrat, otaliga kostnader; vore det val då obehörigt, att för ett stort fredligt ändamål uppoffra, om så vore, något års krigs - '4 l)en 12 December f. ns. kostnad? Segren sväfvar icke liär mellan motsatta Härar, tvekande pA hvilken den skall kasta en blodig lager. Den är här bestämd; den framräcker förut en obefläck ad krans.
Vtdr. d. 12 ^lili i 1823. angående förändradt sätt för författningars uppläsande i Kyrkorne, fann BondeStåndet för godt samma Utlåtande förkasta-, och skulle Vällofl. BorgareStåndet, som ännu ej lärer hafva afgjordt frågan, till deltagande i BondeStånders beslut vänligen inbjudas. d. 12 Julii 1823: Från Högloft, Ridder sknpet och Adeln. S. D. f. m. Då nu ånyo föredrogs LagUtskottets den 16 sistlidne Junii uuder N:o 109 afgifne, samt den 5 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 4 sistlidne Martii under 9 meddelade Betänkande, angående skyldighet för ägta makar, som skola skiljas, att personligen inställa sig i Consistorium till skiljobrefs emottagande j fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med ogillande af Utskottets Betänkande, instämma i PresteStåndets den 11 dennes fattade beslut, att Riksens Ständer borde hos Kongl. Mai:t i underdånighet anhålla det vid Kyrko - Fröt. Utdr. d. 12 Julli 1823. 481 Kyrkolagens stadgande hätotinnan måtte förblifva. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af följande ConstitutionsUfskottets den 3 och 30 sist!. Junii aflåtne, samt den 28 1 samma månad e. m, och den 11 dennes e. m. på bordet lagde Memorial. N:o 26, Angående färslag till en rättelse af inledningen till nu gällande TryckfrihetsFörordning. N:o 27, Angående ett tillägg i 75-§. Riksdagsordningen. N:o 34, Angående ett nytt moment vid slutet af 68 §• Regeringsformen. N:o 35, Rörande ett tillägg i iy §, Riksdagsordningen. N:o 36, Angående förslag till ändring i 23 §. Riksdagsordningen fann Ridderekapet och Adeln för godt, att berörde förslag till den behandling 56 §.
I allmänhet liar det antagits, att på ett tunnland jord utsås | tunna hvete, f tunna råg, 1 tunna korn, 1A tunna hafre, lf tunna blandsäd, lf tunna ärter, 6 tunnor potatis, 1^ skålpund roffrö samt f tunna linfrö, detta senare beräknadt till 48 kannor på tunnan, vägande vid pass 210 skålpund. Blandsäden består hufvudsakligen i hafre och korn, här och der af korn och ärter, samt o någon gång äfven af hafre och ärter. Åkerjorden besås till ungefär fem sjettedelar af korn, som är ortens hufvudsäde, till en tolftedel af råg och en tolftedel af hafre. Hvete, som endast på några få ställen odlas, är alltför obetydligt att komma i beräkning, och blandsäden odlas icke heller allmänt. Enligt de till Finans-Komitén 1859 lemnade uppgifter utgjorde årliga utsädet i hela länet uti medeltal de tre sista åren omkring 10 tunnor hvete, 1,786 tunnor råg, 22,500 tunnor korn, 2,432 tunnor hafre, 2,556 tunnor blandsäd och 786 tunnor ärter, eller tillsammans af alla slag 30,070 tunnor. Fördelade på länets hela hemmantal, visas häraf, att för hvarje helt mantal skulle fordras tillsammans 18 tunnor säd af alla slag eller | tunna på hvarje seland jord; men man ansåg då att dessa uppgifter voro för låga. Utan öfverdrift skulle man öfverhufvud kunna räkna utsädet af alla slag till en tunna på hvarje seland jord eller 24 tunnor på helt hemman, som för hela länet skulle göra omkring 39,000 tunnor, deraf efter | tunna på hvarje seland jord af hvete, råg, korn och hafre omkring 29,300 tunnor af dessa sädesslag tillsammans.
Liksom vi själfva icke tillåtits att » lefva », så medgifva vi ej heller andra rätten att lefva. Det är j u ett ganska trist sakernas tillstånd detta, men att ändra det — nej, det går icke för sig! D e lyten, som vålla det onda, sitta för djupt i det kvinnliga kynnet för att utan vidare kunna skaffas bort. Men något kan man göra. Man kan låta bli att blotta sig offentligt. O m man t. ex. funderar på att för den goda utkomstens skull sälja sig till en innerligt afskydd gammal gubbe, så kan man låta bli att lägga fram sina små funderingar i ett tidningsbihang, där de kunna beskådas af all världen, och i stället söka råd privatim hos närstående. — Och man kan, om man i en tidning skall lämna svar på en framställd förfrågan, tänka på, att svaret läses och dömes af tusenden, och af den grund, o m bättre saknas, ej förnedra sig genom att föra egennyttans, trångsinthetens och enfaldens talan. N ÅGRA ORD OM FOTVANDRING I ALLMÄNHET OCH I NORGE I SYNNERHET. NÅGRA VINKAR AF MYRAN. FORTS. OCH SLUT. I DET ENA af ränselns båda fack stoppas galoscherna, i det andra ett par låga skor. Dessa sistnämda äro af ovärderlig nytta, och man bör vid rastställena aldrig underlåta att utbyta vandringsskorna mot dessa mjuka, lätta fotbeklädnader. Tofflor äro ej så bra, ty dels blifva fötterna för bortskämda af dem, dels kan man j u ej uppträda i tofflor i hotellens samlingsrum. För öfrigt får ränseln endast innehålla nödvändighetsartiklar i toalettväg, några sysaker, läkemedel, födoämnen — allt af minsta möjliga storlek och vikt. A f den första kategorien kan såsom nödvändigt anses: en nattdräkt, ett par reservstrumpor, kam, tandborste och - pulver samt en handduk. Denna sista kommer ofta till pass, t. ex. o m man vill bada fötterna i svala forsar o. d. A f sysaker behöfver man blott litet svart och hvit tråd, knappar, hakar, nålar och stoppgarn.
Prof. lil P. 6l , 02. 482 Den 17 Februarlu ner i detta hänseende, som för Finska Arméens Officerare af Riksens Ständer bestämdes och af Kongl. Majit under den 10 April 18x0 och den 2 Junii ig 12 i Nåder blifvit fastställde, att nemligen tillgodonjuta 500 R;drs Expectance Arfvode, samt för det Accord han erlagt till sin i Pommern innehafde Beställning med Lön på Stat utbekomma ersättning efter 1793 års Accords-Reglemente, derest han innom 10 år från den dag förenämnde Expetance Arfvode erhölls, derifrån afginge; men hvad angeek de förluster Herr Öfversten skall fått vidkännas, dels genom saknad Inkomst af sin Beställning i Pommern, dels ock i och för en honom tillhörig af Fienden borttagen Rustkammare, funne Utskottet sig icke kunna föreslå någon serskild ersättning. 6:0 Af den 13 i denna manad , innehållande, att i anledning sä väl af Riksdags-Fullmägtige för Götheborgs Stad, Herrar Samuel Arfvidsson, Zacharias Wideberg och E M. Leffler uti till Vällofl. Borgare-Ståndet ingifvit Memorial gjorde yrkande, att Götheborgs
Utan all ingå i bedömande af äudamålsenligbeten utaf den nya regleringen, får Utskottet, efter granskning af den föreslagna aflönings-stalen, anmäla de förändringar i beloppen, hvilka dervid ansetts böra ega rum; åberopande Utskottet hvad i näst föregående punkt, angående Ofverkommendants-expeditionen i Stockholm, blifvit såsom grund för bestämmande af Kommeudanlernes aflöning i allmänhet af Utskottet föreslaget. För Kommendanten i Waxholm, hvilken nu å stat uppbär 675 K:dr, är, efter traktamenls-bcräkning, den nya aflöningen föreslagen lill 2,190 K:dr; hvarjemte för en Place-major och Adjutant (Subaltern-officer), som för närvarande ej finnes å stat uppförd, aflöning, likaledes efter traktaments-beräkning, blifvit begärd med 730 R:dr. Med afseende dera, att innehafvare!) af Kommendants-platsen vanligen bibehåller sin lön vid det regemente, hvarifrån lian är kommenderad, anser Utskottet alt, om nuvarande arfvode ökas till 1,800 R:dr R:mt, detsamma bör blifva tillräckligt. Utskottet hemställer derföre, alt arfvodet för ifrågavarande Kommendant till nämnda belopp förhöjes. Beträffande arfvodet för Place-majoren och Adjutanten, föreslår Utskottet, att detta, i likhet med hvad för andre Adjutanten vid Öfverkommendants-expeditionen i Stockholm är af Utskottet tillstyrkt, bestämmes till 400 R:dr R:mt. 4) Kommendanten och Place-majoren å Carlsten äro af Kongl. Majit föreslagna till samma aflönings-belopp, som staten upptager för Kommendanten och Place-majoren i Waxholm.
färgad sammetstoalett, som skiftar och glänser i dagrar och skuggor, när hon graciöst böjer kroppen af och an, då hon talar. Det är madame Bobrikoff, född Staél von Holstein. En helt ung flicka i hvitt sitter vid hennes sida. Det är den unga fröken Bobrikoff. Hon samtalar med några unga damer på franska. Plötsligt säger hon några ord på svenska och småler. Hon vill visa sina framsteg i vårt språk. Hon har nämligen nyligen börjat taga lektioner i svenska, något som säges mycket intressera henne. » Nu komma del » — På läktaren böjas alla hufvuden, och allas ögon vändas mot tronsalens stora fonddörr. Öfver salens gröna klädesmatta intåga stånden med landtmarskalken i spetsen. Ridderskapet och adeln intager platsen till höger, midt emot står prästeståndet — längre bort till höger borgarståndet och midt emot till vänster bondeståndet. Deras respektive talmän stanna nere på midtelgången. Företrädda af landtdagsceremonimästaren intåga nu senatens ledamöter, och sedan de ordnat sig längst fram i salen, inträder generalguvernören med sin svit. Han går långsamt fram till tronen, stannar vid dess första trappsteg och håller därifrån på ryska kejsar Nikolais länge bebådade trontal. En af senatorerna uppläste det därefter på svenska och finska. Som det redan genom de dagliga tidningarna torde vara kändt för vår läsekrets, vilja vi här ej upptaga utrymmet med detsamma. Några minuter därefter utdelades tryckta plakat med hans majestäts trontal öfverallt på gatorna. Och tätt i klungor stod man och slukade kejsarorden. ÄNKEFRU I HENRY. DET STÄNDIGT växlande Dreyfusdramät har under senaste tiden uppmärksamheten främst sysselsatts af det ärekränkningsmål, som öfverstelöjtnant Henrys änka anhängiggjort mot Joseph Reinach. Anledningarna till pro cessen äro allmänt kända. Käranden förklarar i sitt såväl som sin minderårige sons namn de tillvitelser, herr Reinach i tidningen le Siecle riktat mot den aflidne Henry, vara kränkande för deras ära och anseende. Fru Henry, född Berthe-Amélie Bertincourt, är knappast trettio år.
— Hr Printzensköld, C., om förhöjning i Kammar-Rättens Advo kat-Fiskals lön: II. 13, R. 13; B. VI. 87, 383, 507, A. 507, 508, 510. 514, 515. 516; U. IX. 232, 281, A. 281, 232, 283; B. X. 63, A. 153; E. XI. 356. — d:o om utsättande af dag för nästa lagtima riksdags bör jan: IV. 392, 490, Ii. 492; B. V. 415; VI. 428, A. 428. — d;o att det för Arméens tjenstemän redan bestämda stad gande, att vid sjukdoms-förtäll, som fortfar utöfver 2 månader, löne-afdraget må, när särdeles bevekande omständigheter äro för handen, kunna antingen nedsättas eller helt och hållet eftergifvas, måtte till flottans civile embetsoch tjenstemän utsträckas: VIII. 18 R. 164. — Hr Pålman, A. G., angående förändring i föreskriften rörande beskaffenheten af prest-betyg om personer, dömde för brott: I. 428, R. 430; B. X. 24, 152, A. 152. — Hr von Qvanten, E., angående nedsättande af en Komité för utarbetande af lag-förslag rörande förlags-rätten till originalarbeten i bildande konst af inhemska artister: II. 46, R. 229; B. HI. 207, 266, A. 272; U. IV. 472, A. 493 — Frih. Raab, C. A., med förslag till stadganden rörande Stifts och Kyrkomöten: lil. 358, 461, A. 462.
Nyligen har man i Wermland sökt utbjuda skjut-ningen på entreprenad, hvarvid de skjutsskyldige allmänt visat sig beredvillige till de största .uppoffringar} men när speculanter infunnit sig, hafva meräudels sådane högst obillige afgifter blifvit fordrade, att hvarje hemman derigenom skulle fått vidkännas en större utgift, än alla hemmanets öfrige utskylder sammantagne. Man har deraf stannat i den öfvertygelsen, att någon förändring i skjutsen är alldeles omöjlig. Orsaken till detta resultat anser jag dock endast ligga deruti , att de personer, som infinna sig till entreprenader, merändels äro obemedlade, af en dass, som, kortsynt nog, med lanta, kanske äfven med Discontpenningar, tro sig genast i hvarje företag böra hafva renta, eget underhåll, och äfven Capitalet betalt inom kort tid. Deras propositioner, på måfå gjorda, skola naturligtvis blifva derefter, och vilkoret för fullgörandet dessutom helt och hållet bero på deras mer eller mindte ordentlighet. Bemedlade personer af medelclassen vilja ej åtaga sig ett så stört besvär , der afkastningen af deras penningar dessutom ej med någon säkerhet förut kan bestämmas. En del Gästgifvare höra till första classen, de som äi o Bönder dela tillika med den i grannskapet boende Allmogen en ej så klandervärd farhå. ga för nyheter, och vid hvarje Gästgifvare. Den 4 April. 87 gård skulle, genom' sådana partiella entreprenader, skjutsen komma att bestridas efter olika grunder, mot olika vilkor. Egentliga hindret är således brist på passande Entrepreneu, ter och nödig öfverensstämmelse i det hela. Om deremot skjutsningen på en hel väg utbjudes till ett Bolag, skall, enligt min tanka, bättre vilkor erhållas, och bemediade personer ingå i specuiationen. På denna supposition hvilar mitt förslag, hvars verkställighet jag äfven anser successive böra företagas, då inrättningen , örn den duger, sjelf banar 6ig vägen till förtroende.