Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man beslöt detta, så finner jag möjligt, att vid flere punkter göra någon minskning, och på det sättet få tillgång för ökade fastighets-lån. Vid Discontfonden till exempel kunde man finna tillfälle att minska. Men skola vi nu här genom votering afgöra om vi skola utsträcka fastighets-låningen, så tror jag, att detta Stånd möjligen alldeles icke kommer att gå BondeStåndet till mötes. Skall »edan^don ledsamheten afhjelpas genom ökade pen li September /. w. sedel-ntsläppningar ur Banken, så inkasta vi oss möjligen uti en oordning, som är betänkligare än att afslå BondeStåndets begäran. För min del åtminstone skall jag aldrig tillåta att fastighetslånen ökas, om man ej gör det så, att man i öfrigt inskränker Bankens låne-anslag. Jag tillstyrker således, att vi måtte följa Betänkandet, men att vid slutet, när vi komma till fastighets-lånen, allt sorn kan användas må anslås till creditif för små till Allmogen bestämde fastig hets-lån, Friherre Pjöm/ljernar Den siste värde Talarens anförande har ännu mera öfverfygat mig om nödvändigheten att först afgöra 2 3 punkten. Om man till exempel går Bonde-Ståndet till hälften till mötes, och tillstyrker 2 och en half millioner till nästa Riksdag, så hemställer jag, huru. det är möjligt att erhålla dem, utan att rubba den punkten, att rörelse-capitalet ej får öfverstiga 3o millioner, om man ej vill minska på andra håll. Flvad 12 och t3 punkterna angår, vill jag gerna afstå, om deras föredragande framför de andra skulle finna motstånd* men hvad den 23 beträffar, anser jag högst nödvändigt att företaga den först, om ej Ridderskapet och Adeln vill binda henderne på sig. Herr Cederschjöld: Tvärt emot den siste Tal arén tror jag det vara försigtigast, att ealeulera tillgånga.riie, innan man reglerar utgifterne, och föreslår derföre, att man mätte gå i ordning med fr å g orne. J»»n t i Sfftlwnker J. m, 407 Herr loheim'. Genom beslut oell bifall till de första punkterne, äro alla tillgångar sedan afskurne.
Hr Printzensköld har anmärkt, att sammanhanget emellan lista och 2:dra mom. icke är riktigt tydligt, lista mom. omnämner, att då den, som vunnit rättighet att drifva minuthandel med eller utskänkning af bränvin, icke, inom föreskrifven tid, afgiften erlägger, varde den utmätt. 2:dra mom. deerraot, att den, som idkar minuthandel med eller utskänkning af bränvin under den tid, hvarför afgift icke blifvit erlagd, bote så och så mycket. Mig förefaller båda niomina ganska tydliga, men då Hr Printzensköld ansett otydligheten bestå deruti, att 2:dra mom. icke bestämdt afser samma person, som i lista mom. omnämnes, sä kan detta enl. min tanka ganska lätt lijelpas genom förändring af endast 3:ne ord. Om man förändrar de 3:ne första 190 Den 9 A ugusti e. m. orden i 2:dra mora.: ”Den som idkar” till ”Idkar han”, faller det sig klart att man menar samma person, om hvilken uli lista mom. finnes stadgadt. Jag anhåller således vördsamt, att R. o. Ad. ville bifalla §:n med den obetydliga förändring, att de 3:ne första orden i 2:dra mom.: ”Den som idkar” måtte utbytas emot ”Idkar han”. Hr Printzensköld: Frih. Raahs förslag är af den beskaffenhet, att, om R. o. Ad. antager detsamma, finner jag mig fullkomligt tillfredställd, men då det af Hr Adelborg framställda yrkande, att 2:dra mom. borde helt och hållet utgå, visar att §:n icke är så upstäld, att den fullkomligt upfyller sitt ändamål, finner jag, under sådane förhållanden, mig benägen att instämma uti Gr. Mörners förslag, alt återremittera §:n, på det att Utsk. måtte i sammanhang med 39:de §:n taga den ytterligare i öfvervägande, enär det ej ligger utom möjligheten, att Utsk. vid en ytterligare behandling af 39 §:n förändrar sin hittills uttalade åsigt i afseende på deruti förekommande straffbestämmelser, samt att
Pehrsson och Eric Månsson från Blekinge län, hvilka uttalat den åsigt, att båtsmännen, som, enligt motionärernes öfvertygelse, voro alldeles okunnige, så väl i sjömansyrket, som i de arbeten, hvartill de på krono-varfven användas, samt sålunda icke tillskyndade staten någon fördel, motsvarande de uppoffringar, jordbrukaren finge, i och för roteringsbestyret vidkännas, borde, i mån af de nuvarande båtsmännens afgång, indragas, emot skyldighet för rotchållarne att till kronan erlägga en lämplig vakans-afgift, hvilken motionärerne ansett böra bestämmas till 33 r:dr 16 sk. banko för hvarje hel rote ; af riksdagsfullmäktigen Magnus Månsson från Östergöthlands län, som föreslagit indragning af liela det i länet förlagda båtsmans-kompagniet, såsom varande betungande och icke motsvarande sitt ändamål, enär båtsmännen, der mera än på andra ställen, saknade alla för en båtsman erforderliga egenskaper, såsom fallenhet för och vana vid sjömanna-yrket, kunskap om skeppstimmermans-slöjder m. m.; i hvilken motion riksdagsfullmägtigen Johan Johansson från samma län sig förenat; samt slutligen af riksdagsfullmäktigen Hans Hansson från Götheborgs och Bohus län, som föreslagit båtsmanshållets nedsättning med en tredjedel. Sedan Stats-utskottet, lör dessa frågors behandling, sammanlrädt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, hafva Utskotten tagit desamma i öfvervägande; och som bifall till de uti nämnda motioner framställda förslag skulle föranleda rubbning uti indelningsverket och förminskning af det antal båtsmän, som lör flottans behof erfordras, kunna Utskotten icke tillstyrka antagandet af berörda förslag, utan hemställa, att motionen måtte förfalla. Stockholm den 1 Maj 1848. Bih, till B. St. Auk. till Exp.-Utsk. den 3 Maj, kl. 11 f. m. V Utlåtande, i anledning af väckt motion om reglering och jemkning af roterings-skyldigheten ä Gottland. Riksdagsfullmäktige Christen Persson och Ingemund Odin frän Gottlands län hafva «ti en hos hederv.
Men den store får fullt hus och den lille dåligt; derför tror jag jag ger min krona till osedligheten.» »Så får jag gå ensam till sedligheten; men du skaffar mig väl biljett till det andra?» »Naturligtvis! Vi följas åt. Mor och son till lastens håla det blir mycket skandalöst.» Dagen kom och de följdes åt. Der var ett femtiotal åhörare spridda rundtomkring i salen; mest äldre, ogifta damer och unga herrar i Sturmund Drang-perioden. De satte sig längst tillbaka. »Ser du», sade William. »Det är en dålig affär, att göra i osedlighet. Den store hade öfverfullt hus». Den lille, rödblommige osedlighetsaposteln kom in, drack ett glas vin och grep sig an med sin text. William satt och hviskade till modern, små hånfulla anmärkningar under föredragets gång. Plötsligt såg hon ett eget uttryck i hans ansigte, det var som om ögonen vidgats och lyst upp, han reste sig tyst, avancerade framåt och slog sig ner på en ledig plats vid sidan af en ung dam i pelskappa, och pelsmössa ofvanpå en liten gul nacke. Den der nacken hade William känt igen. Den tillhörde fröken Alma Hagberg från Malmö. »God dag, Ni», sade han i det han slog sig ner vid hennes sida. »Goddag.» Helsningen vexlades hviskande; den lille samhällsförbättrarens glasögon blänkte redan hotande uppe från katedern; det var omöjligt att få mera sagdt. Men William satt och undrade. Han trodde att han öfverraskat henne och ändå hade han förgäfves sökt efter ett spår af rodnad eller ett tecken till sinnesrörelse i hennes ansigte. Han visste att hon gått på föreläsningen för att träffa honom men han anade icke att hon sett honom då han kom in i sällskap med modern och att hon sedan dess hade suttit stilla och väntat, som en fiskare på napp. Han såg på henne; hennes ansigte var lugnt i sitt uttryck, och den fina hyn hade icke ens en skiftning i rödt. Att detta lugn var naturligt trodde han icke ett ögonblick; men till och med som resultat af en sjelfbeherskning som föreföll honom oerhörd verkade hennes likgiltiga uppsyn på honom nästan som en förolämpning.
Äa Regements-Qwartermästaren wid f.d. Swensta Gardet, Öfwer, Adjutanten hos Eders Kongl» Mast och Majoren i Armeen Henric Fabian Reuterskiöld uti ett till mig ingifwitMemorial ej mindre styrkt den förlust, han genom ofwanberörde Regementes upplösning uti sine Lönings, willor nu får widkännas än äfwen derom antzallit att, hos Eders Kongl. Maj:t, underdanigst blifwa anmäld till minnande af ersättning för detta sitt lidande, sa är det med anledning deraf jag, jemte öfwerlemnafide af förenämnde Memorial underdanigst wagar anhalla och med mitt underdåniga förord understödja, det Eders Kongl. Mast med Nådigt afseende pa Le af bemälte Major anförde skäl, och da han ensam ibland Öfficers-Corpsen wid förra Swensta Garder, genom Regementets Reduktion, nu får widkännas en sa betydlig förminskning i sina inkomster, Nädigst täckes tillägga honom en sadan ersättning, som ester Eders KonglMajus Nådiga och Rättwisa godtfinnande med billighet alltid förenas. kl. Luxelbreckt. Lik. Foz8 Den z Julii. Till Herr General-Adjutanten och ^siversten von Engelbrechten. Ödmjukaste Memorial! Ä§,d den upplösning Kongl. Swensta Gardet undergalt, har förlusten icke drabbat någon sa mycket som mig, da jemnförelse får aga rum, emellan de af Officerarne utbetalte Accords - Summor, och de olika Lönings - förmaner som efter Regementets Reduction, dels af placerade, dels annu oplacerade, fa uppbäras. Till grund för Accord till Regements. Qwartermästare-Beställningen wid Warfwade Regementen, göres alltid afseende pa den douceur a Beklädnaden som i allmänhet åtföljer defia ljenster.
Derjemte få Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer, med framställandet af den anhållan, att kronobrefbäring i allmänhet ej må ifrågakomma, derest brefven kunna med ordinarie post fortskaffas, till Kongl. Majit öfverlemna att, för kronobrefbäringens reglerande, i öfverensstämelse med de ofvan antydde grunderne, meddelade ytterligare föreskrifter, som Kongl. Majit kan i >',U der finna nödige. Stockholm den i November 1844* Mans Mattsson från Calmare län, afgaf följande reservation: Kinot Statsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, angående kronobrefbäringen, får jag reservera mig. Utskottet har föreslagit, det skrifvelse skall till Kongl. ?.’aj:t afgå, och att Kongl. Majit skulle ‘anbefalla vederbörande att sa reglera kronobrefbäringen, alt de nu brefbäringsskyldige inom sig skulle betala för brefvens förskaffande. Genom denna skrifvelse skulle kronooch skattehemman, hvilka redan sirö hårdt beskattade, vidkännas en ännu större beskattning. Syftningen af utlåtandet är orättvis och verkställigheten overkställbar — orättvis derföre, att, så vidt jag vet, det ej finnes någon författning,söm positivt ålägger skattskyldig jord att ensamt och utan ersättning fortskaffa bref. De äldre författningarne uti della ämne stadga, alt brefbäringsskyldigheten är ett emot skjutsskyldigheten svarande besvär. Då jag skjutsar gästgifvarskjuts, får jag betalning af den resande. Skjutsar jag kronoskjuts, får jag betalning af Stats-Cassan; således är det Staten, som bör betala kronobrefbäringen. Overkställbar, emedan i år hafva vi fred, då forlskaflundet af kronobref bestrides af skattskyldig jord samt af frälsehemman till hälften, men om ki ig nästa ar intränar, sk ill frälset hära bref lika med skattehemman samt den öfriga jorden, Ecclesiastikhemman inberäknade
Enahanda är förhållandet med det år 1865 afslutade handelsoch sjöfarts-fördraget med Belgien rörande afgifterna för sjöfarten på Scheldefloden, i hvars 22:dra artikel föreskrifves: »Uppfyllandet af de uti närv:de traktat intagne ömsesidiga förbindelser är uttryckligen underkastadt fullgörandet af de genom de särskilda ländernas konstitutionella lagar stadgade reglor och föreskrifter. De tvenne regeringarne tillförbinda sig, att snarast möjligt bereda deras tillämpning.» Af dessa och (lere andra exempel ser man således, att de med fremmande makter afslutade traktater, uti hvilka funnos bestämmelser, sorn voro beroende på R. St:r, städse gjorts beroende af R. Stms godkännande. Försvararne af en motsatt åsigt tyckas emellertid vilja låta påskina, att det icke gerna är möjligt för representationen att afslå en af Konungen afslutad traktat, och att ett sådant förfaringssätt helt och hållet skall sakna sitt motstycke i andra länder. Jag erhöll för några dagar sedan från Frankrike en redogörelse, som blifvit tryckt och utdelad, och som innehåller den Franska regeringens förhandlingar under år 1865 med fremmande makter. Der förekomma de af Frankrike under nämnda år med fremmande makter afslutade traktater; bland andra den, som ingicks med Holland, rörande postförbindelsen och postbefordringen de begge länderna emellan. Denna konvention skulle underställas kamrarnes i Holland pröfning, hvilket äfven skedde, men med det resultat, att sorn det heter: »La convention projelée avec les Pays-Bas, et sur les bases de laquelle on etait tombé d’accord de part et d’autre, n’a pu, jusqu’ici, recevoir son exécution, parceque les chambres néerlandaises n’ont pas ratifié l’engagement pris pär le gouvernement de supprimer le droit de timbre sur les journaux.» Här hafva vi således ett ganska färskt exempel på, att representationen vägrat sitt godkännande af en af regeringen in gången förbindelse; och jag tror dock icke, att Holland efter denna tid kommit i något sämre förhållande till Frankrike än förut.
Man tog anledning af en obetydlig Fabriquesvidmagthållande, som tillhör von Steijern sjelf, och som, för att döma efter dess årliga Den 11 Aoril. ' 32 ^ tillvéfknings-belöpp, uppgående till kanske något mer än 3000 R:dr, lärer kanske sysselsätta ätta Personer. Arrendet svarade hvarken då eller nu emot hvad denna Egendom kunnat och kan i Arrende gifva ; och man har försätrat mig, att det äfven skall innehålla rättighet för Arrendatorn, att, för infallande missväxtår, få afskrifning; men äfven derförutan är dock visst, att han fått i 17 år en skänk af Staten} och att när nu hans eget Contract innehåller det han bör ifrån det den stund Hennes Mjj:t blef Enka, antingen betala hvad någon "^annan kan vilja gifva; eller ock, efter njuten fardag, afträda Egendomen till Hennes Majestäts egen Höga disposition ; så bör mari också antingen gifva Hennes Maj:t en sådan Appanage, att Major von Steijern kan få beFhlla ^Arrendet; eller också, om man ej vill i penningar , tillräckelige för Hennes Majits behof, gifva ersättning för aliade serskilta förmåner Enke-Drottningen har sig tillagt i Giftermåls-Cöntractet, åtminstone hålla Hennes Majit tillhanda dess fria disposition till Starby , sä att Hon deraf må få allt hvad Egendomen kan afkasta. — Jag begär derföre återremiss på Betänkandet, samt att dessa anmärkningar må få åtfölja Remissen. Herr Strussenfelt, Michael, anhöll att som Betänkandet nu första gången förevar till pröfning, detsamma måtte till nästa Plenum fä hvila på bordet, då Herr Strussenfelt vore beredd att i ämnet yttra sig. 3 Z6 Pen n April. Herr Pahlman, Otto Fredric: Den Compliment en Tahre här tillagdt Stars Utskottet af bristande kännedom om förhållandet med Arréndet af Starby Kongsgård , får jag förklara att jag ingalunda tager åt mig.
Det hufvudsakliga intresse och den omsorg, som en mor nedlägger och skall nedlägga på sin egen familj, urarta ofta till en ovänlig, ja nästan fiendtlig ställning mot den öfriga världen, som skulle kunna kom m a henne och hennes barns framgång i vägen. Detta är ju lyckligtvis långt ifrån alltid fallet, men det är äktenskapets fara. Bland ogifta kvinnor finner man ofta de mest uppoffrande, mest oegenyttiga, moderliga själar, som, själfva utan hem och lycka, alltid äro färdiga att arbeta och lida för andras. Också finns det en stor del kvinnor, som icke blott af sorg öfver en uppgifven kärlek eller af tillfälliga omständigheter förbli ogifta, utan välja det ogifta ståndet fritt och afgjordt som deras kallelse. I hela den civiliserade världen lefva tusentals nunnor, hvilkas lifsuppgift det är att uppge all personlig lycka för att endast lefva för att tjäna Gud och människor. De, som genom erfarenhet känna dessa kvinnor, veta bäst, hur lyckliga de äro. Då de intet önska, sakna de intet, då de intet äga, bekymra de sig icke för något, och de njuta frihetens hela glädje; i det de äro befriade från sig själfva, och » en själf » är dock till sist det svåraste påhäng man har. Men liksom denna kallelse blott passar för dem, hvilka känna den åtgörande, så är äktenskapet det lyckligaste för de kvinnor, som äro skapade därför, — och dessa skola alltid utgöra den öfvervägande mängden. De stora konstnärinnorna däremot skola sätta den högsta lycka i att lefva för sin konst. Må en hvar prof va sig själf och efter mogen öfverläggning välja, för att sedan helt och hållet ägna sig åt det kall hon har valt. Och må de, som icke kunna välja, som olika omständigheter tvinga in på en verksamhet, de icke kunna undvika, eller fasthålla vid en, som cle icke kunna släppa, — må de göra det bästa af det, de lefva i. Det kommer dock till sist icke an på hvad man gör, utan huru man gör det. Men låt oss nu icke, efter att i några år ha varit inne på det misstaget att anse männen som kvinnornas rivaler och förtryckare, slå öfver till den motsatta ytterligheten, att anse kvinnan icke ha annan uppgift än att vara maka och mor och alldeles uppgå och försvinna i den man hon har valt.
Dernäst säger Ulsk., att lör öfrigt bergsfogdarncs bestyr med kronooch annan uppbörd, samt utmätningar, jemte åliggandet alt bevaka Kronans rätt m. m. synas böra ulan svårighet kunna å kronofogdarne och häradsskrifvarne m. Jag vill förändra detta ”ulan svårighet” till, med mycken svårighet, ty när fråga är alt transportera från några lä embetsmål! deras uppbördsbelattning, och denna skall fördelas pä eli vida större antal embetsman af eli annat slag, sä följer deraf, att detta större antal får särskilda räkenskaper att fora, hvarmed dessa tjenstemän förut icke varit bekanta. Härmed vill jag visserligen icke säga, alt det. är en omöjlighet alt göra öfverflyllningen, men alt verkställa den separat, det är förenadt med mycken svårighet. Ekon.Ulsk, har vid delta tillfälle visat mycken håg alt öka kronofogdarnes göromål. Jag lemuar åt dem, sorn hafva desse embetsman under sig, eller dessas inom detta rum varande förmän och chefer, att bedömma om de tåla någon tillökning i deras redan mångå åligganden, och som en svårighet derföre vill jag som exempel anföra, all bergsfogdarne böra vara tillstädes vid bergsiin6 fl. 81 642 Den 30 Januari. gen, hvilka hållas på samma tider sora häradstingen, och således kan ej kronofogden på en gång Vara på hegge ställena. Skola nu alla kronofogdar, som hafva uppbörd hvar inom sitt district, åläggas att vara närvarande vid bergstingen, sä skulle derigenom mycken olägenhet uppkomma.
Om ilian endast lådfrågar känslan neli vördnaden för historiska minnen, så vore del allt skäl att ej fråntaga domkyrkan i Opsala något, som lör dess underhåll och herrlighet k311 vara behöflig!; meri här anser jag, ätt man äfven bör taga i betraktande så val rättvisans, som billighetens grunder, Hvad för det första belläffar rnllijsans grunder, som afven af Frih, von Kraemer bliftit vidrörda, så lior jag, alt det förnämsta rättsskälet skulle ligga deruti, ali utaf kronotionde dessa 19.4 tunnor blifvit anvjsade till Upsala domkyrka. Delta skedde likväl på samma lid, sorn lill andra domkyrkor anvisades mahanda anslag till deras underhåll. Detta anslag gais således ej till Upsala domkyrka, såsom en kyrka af betydenhet för Sveriges historiska mili lien, eller för kyrkans herrliga beskaffenhet oell det värde, sorn hvarje Svenskt hjerta derför holde fä,la vid dess underhåll, ulan detta anslag gjordes till Upsala stills — kyrka, likasom de öfriga anslagen till öfiiga sliflskyrkor, Carlstads kyika hörde då under Mariestads stift, tilen då Carlstads stift dei ifrån afslvckades, så afsöndrade; alven ei» del af kronotionde!], soln förut tillhöll Mariestads stift oell tillföll Carlstads stiflskyrka. Detta skedde likväl ej då Hernösands stift afsöndrade: ifrån Upsala, hvarigenom dess k vika galt miste 0111 en betydlig summa för sitt underhåll, Följden liap också vaijt den, att kyrkan så förfallit, att ingen gudstjenst der kan hållas, utan ilen måste hållas i gvmnasii-huset. Staden kan ej underhålla kyrkan i brist af medel, enär dessa 194 tunnor kronotionde ännu furtfaiande gå till Upsala domkyrka, som fordom var Hernösands sliliskvrka, Det är på denna rättsgrund, som jag tror, al t Hernösand bör återfå dessa 194 tunnor, hvaraf dess umar. stiftskyrka i nara 900 år varit i mistning.
Tag halt och kappa! Hatt och kappa, ja, ja! Men hvarföre gör ni ej det sjelf? Vid dina år är det ett nöje att uppträda som räddare. Vid mina är det knappast en ära mer. (Oväsendet höres åter.) Låt mig skynda! B. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. HÖPPENER. B. LÖFVENSTRÅLE. Medan du sätter på dig kappan, skall jag berätta allt. (Alla tre ingå i ett sidorum.) Femte Scenen. A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. EN BETJENT. Han bor således här. (Till Betjenten.) Säg till din herre, att jag vill tala vid honom. Från hvem får jag hälsa? BETJENTEN. A. LÖFVENSTRÅLE. Det är likgiltigt. Gå! (Betjenten ingår i sidorummet. A. Löfvenstråle ser sig omkring i rummet.) Ett snyggt rum nog. Jag trodde att det skulle vara sämre. Författarne måste ha ett klent lif eljest. Det är icke någon ström af guld, det der bläcket. Om han ej vore så stolt, skulle jag vilja hjelpa honom. Men herrar författare gå redan här i verlden med odödlighetens kronor så djupt nedtryckta på sina hufvuden, att de, till sin lycka, ej se sina egna lumpor. Hvad ser du på? LILJEBORG (lyfter upp en fruntimmershatt). A. LÖFVENSTRÅLE. Odödligheten torde dock icke till den grad besvära våra snillen, att de helt och hållet glömma bort de dödli 74 ges nöjen. Se här! En fruntimmershatt, en dito kappa, en liten halskrage, det är meubler i ett ungkarlsrum, som ... ja, hvad fan skall jag säga. A. LÖFVENSTRÅLE (tager hatten. Häftigt.) LILJEBORG. Denna hatt? Du känner igen den? Det är hennes. A. LÖFVENSTRÅLE. LILJEBORG. Talangerne tycka om bolag. De väfva vadmal och ... slå tillsamman.
En låda, innehållande femtio (50) skålpund spunnen tobak af Svensk tillverkning. Bevillnings-Ut skottets Betänkande M 6. 1! 2:o. Markt N. N. En packe, innehållande femtio (50) skålpund golfmatteväfnad af pH, samt femtio (50) skålpund färgad, slät bomullsväfnad, allt af Svensk tillverkning. 3:o. Märkt N. N. En packe, innehållande femtio (50) skålpund hvit dimity, af bomull, samt tjugufem (25) skålpund hvit piqué af bomull. (Götheborgs tullstämpel). 4:o. Märkt N. N. En säck, innehållande etthundrafemtio (150) skålpund kaffe, härstädes förtullade under M • • . den (eller: hit ankomne under förpassning från N. N. den .). (På det ena exemplaret af angifnings-inlagan, hvilket skall åtfölja transporten, tecknar vederbörande Tullkammare eller tulltjensteman): Af förestående colly har JYs 1 blifvit försedd med en tullplomb, samt hvardera af de öfrige med fyra (4) tull-sigill; intygas N. N. den N. N. Ofvanstående varor, af hvilka de utländska, enligt företedde bevis (Tullkammarens handlingar), äro förtullade, samt de inhemska, upptagne under JY* 1, femtio (50) skålpund spunnen tobak, försedde med produktions-bevis; under JY* 2, femtio (50) skålpund färgad, slät bomullsväfnad, försedde med N. N. tillverkningsstämpel, samt femtio (50) skålpund golfmatteväfnad af ull äro försedde med produktions-bevis, förpassas till N. N. stad (marknad). N. N. Tullkammare den N. N. Litt. IL Formulär till förpassning å utländska oförtullade varor. (Afsändar ens angifnings-inlaga).