Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvilken åtgärd följderne syntes böra blifva : betydligare inbetalningar till utlåningens bedrifvande, den större rörelsens belåtenhet genom vissheten om ett sökt Discont-Låns skyndsamma utfående samt äfven ilen mindre rörelsens fördel derigenom, att den större, icke begagnade omsättning, utan alltid gjorde Julla inbetalningar. 104 Banco Discont-Direct. Berättelse. I ett ämne som detta, af den vigt för Discont-Verket, att sjelfva möjligheten för Veiket att uppfylla sin bestämmelse deraf beror, och som på sådan grund ej kan undgå att blifva föremål för Höglofl. Banco-Utskottets öfverläggning, har en större utförlighet icke bort eller kunnat undvikas. Men deremot tror Directionen sig här endast i korthet behöfva nämna sådane speciellare frågor i vissa delar af Discont-förvaltningen, samt förslag till en och annan reglementarisk föreskrift, som sedan sista Riksdag dels hos Discont-Verkets Revisorer, och dels innom Directionen blifvit väckta och till ett blifvande Banco-Utskotts pröfning och afgörande hemställda, såsom: Angående tillökning i biträde vid Discont-Verkets Contoir, sorn tiljs vidare mot extra arfvoden måst begagnas, för de nya göromål, som varit en följd af Discont-fondens fördelning och en föreskrifvep oafbruten communication emellan detta Contoir och Lån-Contoiren i Götheborg och Malmö, nemligen afoch påföring härstädes af aUa vid de tvänne senare Contoiren beviljade Lån och omsättningar samt skedda inbetalningar, äfvensom meddelandet härifrån till hvardera Province-Contoiret al specifika förteckningar öfver härstädes utgifne, omsatte eller inbetalte Lån: Angående indragning, vid sig yppande ledighet, af Notarietjenslen hos Directionen samt fördelning af de denna tjenst tillhörande göromål mellan öfrige tjenste männen vid Verkets Canzli: Angående tiden, Banco-Discont-Direct. Berättelse. 105 tiden, då förfallne, men oliqviderade lån böra från Contoiret till Ombudsmännen utremitteras:
Ofverståthållare-einbetets kansli då icke böra vidtagas. Enligt räkenskaperne hade nu under år 1857, för berörda ändamål från allmänna lndragnings-slaten ånyo utgått 1,000 Ridr; och då Stockholms stad vore att betrakta såsom ett särskildt län, samt Staten, hvilken för närvarande bekostade aflöningen för den hos stadens Öfver-slyrelse anställda personal, således ej borde kunna undandraga sig alt jemväl framgent bestrida de utgifter, som med anskaffning af lämplig embetslokal åt nämnda Styrelse vore förenade, hafva Revisorerne hemställt, alt, derest tjenlig lokal till embetsrum för samina Styrelse icke kunde uti något Kronans hus upplåtas, — derom förnyad framställning, enligt Revisorernes tanke, borde hos E. K. Majit i underdånighet göras, — eller hyresmedel på annat sätt, än hittills skett, Expedition slits k n t tets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 436. kil beredas, Rikets Ständer måtte å Riks-staten låta uppföra ett särskildt anslag till det belopp, sorn för ändamålet kunde anses behöfligt. Jemte upplysning, att ifrågavarande byresmedel allt sedan den 1 April 1817 af allmänna Indragnings-stalen utgått med 1,000 R:dr Banko, samt att dessa numera lillfölle Stockholms siad, såsom egare af det hus, hvarest nämnde kansli sedan år 1852 vore inrymdt, har Stats-kontoret, uti sitt i anledning af Revisorernes förevarande framställning algifna underdåniga utlåtande, i Revisorernes hemställan sig förenat. Rikets Ständer, sorn af ofvananförda skäl funnit sig jemväl böra instämma uti Revisorernes berörda framställning, få, i anledning häraf, underdånigst anhålla, det E. K. Maj:t täcktes låta undersöka, om lämplig lokal för nämnde embetsverk kan uti någon Kronans byggnad i hufvudstaden beredas, eller, i annan händelse, lill Rikets näst härefter sammanträdande Ständer aflåta nådig framställning i ämnet. KontrollK er k e t.
Hurudan är då denna ansvarighet? Kedskrifven i lag, blir den juridisk; och huru verkliggöres denna ansvaxäghet? Är det bättre, såsom Frih. Ehrenborgh sagt, att den alding bör visa sig i effect annorlunda, än att hela folket uppstår och begär rådgifvarens entledigande, än att den peiron, som genom sin contrasignation skulle gifva verkställighet åt ett beslut, vägrar denna contrasignation oclx träder från sitt embete, då han tror, att of beslutets verkställande någon fara vore å farde? Är det bättre, fingar jag ännu en gång, att ett helt folk skall uppstå och begära en rådgifvares entledigande, än att denne säger till sin Konung: jag kan ej underteckna detta beslut? Konungen ager tillkalla andra rådgifvare. Jag frågar: har man häri - Den 7 Octobcr. 181 genom inskränkt konungamagten, har man förmenat Konungen att ensam regera? Allt detta visar, att man ej vill hafva någon ansvarighet, och jag ser således ej annat, än att skulden för det onda, som sker, och det goda, som underlåtes, kommer att vältras på Konungen. Jag förenar mig i det förslag, som blifvit kalladt Hr Dalmans, ehuru det är detsamma, som finnes i grundlagarna och väl en gång kommer att göra sig gällande. Hr Lagerhjelm, Pehr: Må det tillåtas mig att med få ord yttra min förundran öfver de motiver, som, här öppet bekända, legat till grund för ena sidans talare. Man har sagt, att den moraliska ansvarigheten vore af noll och intet värde, eller der den juridiska saknades, der funnes ingen ansvarighet. Jag må säga, att den stat vore att beklaga, der säkerheten och trefnaden ensamt söktes i den juridiska ansvarigheten. Så har ej hittills varit fallet med Svenska folket. Man har talat om, att moralisk kraft saknades. Det är visserligen vigtigt, att, då den saknas, den juridiska sättes i stället; men man tillägger då 180g års lagstiftare en menlös tro på moralisk kraft, hvarigenom man nedsätter sin egen tid.
Jag ber då alt först få uppvakta en värd ledamot, Hr Lagerhjelm, som sagt, alt det vore en rådande opinion inom »Svenska folket, att icke vilja hafva valrätten så långt utsträckt, som Coust,Ulsk, föreslagit. Jag frågar nu den vårda talaren, som uppgifvit detta, 0111 ej hans omdöme är hemtadt från hans enskilda lycke, sorn han behagat öfverflytta på Svenska folket, och hvilken grund han har för den lanken att få detsamma accepteradt. Jag vili försöka ingå med honom i en undersökning derom. Säkerligen mäste lian bygga omdömet, om det icke iir blott och bart hans enskilda, på yttranden af några bland sina bekanta, och då medgifver jag, att dessa bekanta, såsom troligen i allmänhet likasinnade med honom, sannolikt älven i denna punkt hafva yttrat en åsigt lika med hans; men den värde talarens närmaste vänners opinion kan ändå ej sägas vara hela Svenska Den April e. m. folkets. Yl måste då ovillkorligen söka en annan oell mera allmiingilltig grund, och vi hafva härvid ingenting som ligger oss närmare att rådfråga, än de som lagligen föreställa folket, d. v. s. den nu församlade representationen. Jag hoppas att den värde talaren, som icke precist vill hafva denna representation förändrad, icke jäfvar denna måttstock, äfvensom att, då han talat om Svenska folkets opinion, så får man äfven anse vigten af opinionen inom lika fördelningar af representationen såsom större i samma mån, som de föreställa en större eller mera maktpåliggande del af folket. Hvad blir då resultatet af en sådan undersökning? Komma vi till BondeSt., så finna vi att i detta Stånd har först och främst en pluralitet af 66 ledamöter antagit Const.Utskts förevar. betänk.; det kan således icke vara Ståndet, som anser valrätten vara för långt utsträckt, när den minoritet, som talat deremot, nästan endast består af sådana personer, som opponerat sig emot betänk. N:o 38, just på den grund att valrätten, enl. detta betänk., icke vore nog långt utsträckt.
Emb.-Bcrällelsc för år 1851. 9 _ 66 — blifvit afgjordt genom utslag den 17 Mars 1848; att sedan å inställelsedagen uti Prosten Broanders konkurs vid vintertinget år 1846 ena Sysslomannen i boet hemställt, att målet måtte få anstå till annat ting, på det borgenärerne kunde komma i tillfälle att anmärkningar vid de bevakade fordringarna afgifva, Häradsrätten uppskjutit målet till sommartinget, samt då en fordringsägare dervid anhållit om vittnesförhör, än vidare till höstetinget 1846; att så väl vid sommartinget nyssnämnde år, som ock vid det nästpåföljde (nästföljande) tinget, Häradsrätten förklarat, att dom i konkursmålet skulle efter kungörelse i länets tidning meddelas, samt att målet, som vid höstetinget 1846 varit af de tvistade slutligen utfördt, ännu den 18 Oktober 1848 hvilat hos Häradsrätten oafgjordt; ty och som Häradshöfdingen Kökeritz, hvilken det, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 17 December 1799, ålegat att hålla syn å Wisborgs kungsladugård, så nära afoch tillträdesdagen, som årstid det medgifvit, icke visat, att laga hinder mött för synens företagande förr, än som skett, samt den af Häradshöfdingen anförda omständighet, att efter syneförrättningens slut öfverenskommelse blifvit mellan vederbörande träffad derom, att de å egendomen planterade löfträd skulle å dag, som framdeles blefve utsatt, af två Nämndemän öfverräknas och protokollet deröfver till Häradshöfdingen öfverlemnas, så mycket mindre bordt utgöra hinder för honom att genast gå i författning om uppsättande af protokollet öfver den hållna besigtningen, som utom det att målets beskaffenhet påfordrat, att detsamma skyndsamligen med slut afhjelptes, det vilkor varit vid den träffade öfverenskommelsen fästadt, att öfverräkningen af löfträden skulle ske, endast så vida syneförrättningen icke samma dag genom utslag afgjordes, och hvarmed således tydligen afsetts, att något uppehåll med synemålets afgörande icke skulle genom den öfverenskomna förrättningen förorsakas; alltså och då, jemlikt 86 § af Konkurslagen den 12 Mars 1830, i konkursmål vid Häradsrätt borgenärerne skola å det ting, då inställelsedagen inträffar, anföra allt, hvad de emot gäldenären eller hvarandra i rättegång eller hufvudsak hafva att anmärka, och gäldenären svara å de påståenden, som emot honom göras, så att saken må kunna då afslutas samt, om det ej kan ske, utan saken uppskjutes till nästa ting, dom då gifvas skall,
St. uppgifna grunder kunde medgifva, skulle iakttagas, hvad motionären tillkännagifvit såsom hufvudsakligt syftemål, eller i:o likhet i lönevilkor inom samma grad och 2:0 ett billigt förhållande mellan olika graders löner; men ej 3:o att lönerna ovilkorligen skulle utgå i contant, eller på så bestämda tider, sorn aflöningssättet allena i contant kan medföra; hvilket synes af det i K. Brefvet d. 2 Febr. i833 upptagna LöneregleringsGommitte'ens af K. M. nådigst stadfästade förslag, hvaruti omnämnes nödvändigheten afatt regementerna, i och för verkställigheten af löneregleringen, sjelfva uppgöra förslag till nya löningsslater eller fördelning af tillgångarna för löneregleringen, hvilka utgöras af boställens afkastning, kronotionde-spannmål, indelta räntor, contanta statsanslag samt anslagna nummeroch rotelöner; hvilket förslag till löningsstater, lämpade efter dessa tillgångars beskaffenhet och de fastställda staternas lönebelopp, borde uppgöras i enlighet med under Litt. I, Wto r & 2, vid nämnde K. Bref bilagda formulär, hvilka åter, åtminstone hvad N:o 2 beträffar, utvisa, huruledes, utom boställen för de platser, hvilka sådana blifvit tilldelta, kronotionde och hemmansräntor böra tilldelas beställningarna och upptagas till bestämdt belopp för hvarje sådan. Härigenom har, så vidt möjligt, indelningsverkets grundidé' bibehållits, emedan personalen sålunda erhållit indelta löner, hvilka densamma sjelf kan directe uppbära och efter eget godtfinnande begagna, hvarigenom regttsskrifvarens eller annan uppbördsmans inblandning uti denna del af uppbörden endast är vilkorlig. De för utarrenderade boställen eller nummerlöner, i enlighet med uppgjorda contract, utfallande arrenden eller vacance-afgifter, jemte de contanta anslagen, uppbäras således egentligen endast ovilkorligen af reg:tsskrifvaren.
Afven Revisorerne torde emellertid medgifva, att ingen egde ett större intresse vid en ymnig spridning af de till det afslutade lånet hörande obligationer, än just låneöfvertagarne sjelfve; och då desse uti den additionela artikeln af den 10 April derjemte uttryckligen förbehållit sig att få bestämma, på hvilka andra orter, än London, räntekuponer skulle kunna, utan ansvar och särskild kostnad för Riksgälds-kontoret, till inlösen företes, fanns för Fullmäktige intet tillräckligt skäl att afslå låneöfvertagarnes begäran, att till den engelska och svenska texten äfven en tysk text i obligationen skulle fogas, helst de sjelfve deruti sågo ett medel att för obligationernas spridning öppna ett större fält, och sådant för öfrigt svårligen torde kunna i verkligheten visas vara hederligt för obligationernas placering i England. Vidkommande frågan om fördelarne för låntagaren af amortering genom uppköp i stället för utlottning, eller tvertom, kunde derom, då frågan betraktas endast i allmänhet och principielt, vara till och med ännu mer att säga, än hvad den af Revisorerne afgifna deduktion innehåller. Protokollet för den 17 Mars detta år gifver ock vid handen, att denna fråga icke undgått Fullmäktiges uppmärksamhet, utan deremot varit föremål för öfverläggning, hvarvid skälen för och emot användandet af uppköpsmethoden för amortering af ifrågavarande lån blifvit framställda, och af hvilken öfverläggning Revisorerne sannolikt hämtat närmaste anledningen att yttra sig i ämnet och påstå, att hvad som skedde icke hade bordt ske. Till en på uppköp ställd amortering hade emellertid äfven låneöfvertagarnes samtycke varit erforderligt; och som detta af dem, på fråga, vägrades, kunde redan af detta skäl uppköpsmethoden för amorteringen ej fastställas. En sådan amorteringsmethod kan visserligen för låntagaren blifva fördelaktig, om obligationerna kunna inköpas efter kurs under pari, och i fråga om sådana inrikes upptagna statslån, som bilda perpetuela räntor, eller äro inrättade på återbetalning inom obestämd tid, är den derföre väl användbar.
Med erfarenhet deraf att den i K. förordmn gifna uppmaning icke är helt och hållet förbisedd, enär inom ett län, som jag närmare känner, redan har bildat sig en comité, bestående af personer, utsedde dels af sockennämnder dels af länets hushållssällskap, hvilken skall uppgöra förslag ang:de allmänna arbetsinrättningar för länet; och då jag hoppas att faltigvårds-lagstiftningen vid detta riksmöte varder med vederbörlig omsorg behandlad, så skola vi inom kort få erfara nyssnämnde lagutöfning här i landet, lika mycket utvecklad som i någon af våra grannstater. I sammanhang härmed, vågar jag fästa vederbör. Utsk:s uppmärksamhet derpå, att andra länders erfarenhet i dessa såsom i dylika frågor förtjenar att tagas under öfvervägande. Må det vara mig tillåtet, alt åberopa Danmarks erfarenhet. Den i nämnde land d, 13 Aug. 1841 utkomna kommunal-ordning stadgar ibland annat att: i hvarje arnt måste finnas ett amtsråd och i hvarje socken ett sockenföreslåndareskap. Amtsrådet beslår af amtmannen, den person af amtets presterskap, sorn cancelliet dertill utser, samt 6 valde medlemmar, bland hvilka säteriägarne inom amtet i det fall äga utnämna 3:ne, att de besitta halfva antalet tunnor hartkorn eller mer inom socknen; (en tunna hartkorn motsvaras ungefärligen af 8 tunnor åker och äng); men i den händelse säteriägarne innehafva endast hälften af socknen eller derunder , utses endast 2:ne medlemmar af sockenföreslåndareskapet. För de öfrige socken-innevånarnes valrätt fordras ägandet af 4 tunnor hartkorn och för dem och öfrige väljande Den 23 December /. m. 421 en ålder af 30 år. Dessutom äger häradsdomaren säte och stämma i amlsrådet så ofta han det åslundar. Amlsrådets göromål innefatta: l:o bestämmandet af amt-reparlilions-fondens storlek och de titlar, hvartill den bör användas; 2:o vården om amts-falligkassan.
Och Amelie Rickner och Sjöstedts och Edbergs och Fryckholms och flickorna Claeson, ja, det var det hela. Tjugofyra personer. Vi åto vid småbord. — Hvad säger du? — Ja, nog tyckte jag, det var som på en restaurant. Det var väl för parisarnes skull. Fru Kurt hälsade gästerna välkomna, naturligtvis på vers, det går inte med mindre. Det måste varit något utmärkt, efter alla voro så förtjusta. — Naturligtvis! Fru Kurt! — Inga blomsterglas på bordet, det är väl inte modernt längre, utan lösa blommor strödda öfver duken, olika sorter för hvart bord. — Var det något att ta efter? — Nej, jag tyckte det såg skräpigt ut. Du kan inte tänka dig, hur de sorlade och pratade. — Jag hade fått min migrän, om det dröjt länge. Men det var synd att säga, att det det gjorde. Middagen var öfver på en timme. — Det var märkvärdigt. Hvad hade de då för uppassning? — Nå, kära du, med fyra rätter. — Fyra! — Det får du mig aldrig att tro. Fru Kurt vill nog utmärka sig på alla sätt, men till den grad! — Det var åtminstone en mellanrätt, — tänk efter? — Nej, det var det inte. Tror du inte jag vet hvad jag säger: soppa, hummer, anka, glace. — Hvad skall nu det betyda? — Mazère påstår, att han hört henne slå vad med Konrad, att hon skall ha det så där tarfligt på sina kalaser. — Nå, hvad sa’ din man? — Ingenting. Han var inte frisk i går. Men i dag påstod han, att han tyckte om det. — Ja, hvad herrarne se på fru Kurt, det är mig en gåta. — Hjalmar är också förtjust. — Nå, hvad Konrad beträffar, måste han vara uppmärksam för Kurts skull. När man har en kompanjon. — Men han talar aldrig med mig om henne, hvarken godt eller ondt. Det är bästa beviset på att hon inte gjort något intryck på honom. — Och efter bordet?
Banken vägrar att någon sedel vid uppvisandet inlösa med det belopp, som genom Mynt - bestämnings-Lagen af; samma tlag blifvit faststäldt, må sedel-inneliafvaren derom göra skriftlig anmälan i Kongl. Svea Hof-Rätt, hvilken, efter att deröfver hafva hört Baraco-Fullrnagtige, eger alt med frågan, enligt Lag och Författningar, förfara. Let är väl sami t, att en förändring häruti nu tillika är föreslagen, men utom det, tätt jag för min del anser hvarje, äfven den minsta rubbning uti de lagar, på hvilka realisationen blifvit byggd, vara betänklig, och framför allt ännu för tidig, finner jag, serdeles i denna del, det vara af synnerlig vigt, att, lill förkortande af rättegången, Kongl. Svea Hof-Rätt bör vara den domstol , som i lörsta instancen upptager så beskaffade mål, jemförliga med dem, Concurs-Lagen afhandlar. Äfven uti andra mål, der någon vill kära till Banken elier Riksgälds-Contoiret, begge förvaltade af Rikets Ständers egne Ombud, synes fördelen och lämpligheten deraf, att målen instämmas till Kongl. Svea-Hof-Rätt, vara öfvervägande emot de olägenheter, deraf möjligen i något fall skulle kunna uppkomma. Deremot har jag ansett både Banken och Riksgälds-Contoiret kunna , utan skada och till undvikande af mycken tidsutdrägt, vid de vanliga domstolarne utföra sin kärande talan , samt hittills gällande stadgar om serskild pröfning i Kongl. Svea Hof-Rätt, af de anmärkningar, som göras emot Bankens fordrings-anspråk i concurs-mål, vid hvilken domstol desse förekomma, böra helt och hållet upphöra.
— Sedan det för kommunikationsledens utförande utsedda bolag år 1862 hos Kongl. Maj:t gjort underdånig ansökning, att nådig Proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om beviljande dels af anslag utan återbetalningsskyldighet, motsvarande hela den för väganläggningeu och kanalbyggnaden erforderliga kostnad, .148,500 R:dr för den förra och 157,975 R:dr för den sednare, dels af lån till belopp af l,026,666f R:dr, motsvarande två tredjedelar af den för jernvägens åstadkommande erforderliga summa, samt enskilde motionärer yrkat, att Rikets Ständer måtte såsom anslag utan återbetalningsskyldighet bevilja hela den för kommunikationsledens fullbordande erforderliga summa af 1,846,475 R:dr, men Kongl. Maj:t ansett sig böra föreslå Rikets Ständer att för utförande af de under litt. a) och b) här ofvan omförmälda arbeten anvisa såsom anslag 200,000 R:dr och såsom lån 53,000 „ eller tillhopa 253,000 R:dr, > blefvo, för verkställande af de arbeten å den tillämnade kommunikationsleden mellan Bräcke gästgifvaregård och staden Sundsvall, som afsåge chaussée-anläggning samt åstadkommande af kanalled efter Ljungaelfvens vattendrag, såsom anslag utan återbetalningsskyldighet anvisade 253,000 R:dr. Hvad åter angick det begärda statsbidraget för jernvägsanläggning mellan Sundsvall och Stödesjön, gillade Rikets Ständer Stats-Utskottets i förenämnda Utlåtande yttrade åsigt att, enär aktieteckningen för arbetets utförande då endast uppgick till 75,000 R:dr, frågan derom borde för det dåvarande förfalla samt anläggningen inskränkas till den föreslagna chausséeoch kanalbyggnaden, helst ifrågavarande kommunikationsled, äfven utan en sådan jernväg, syntes komma att i väsendtlig mån motsvara behofvet.
Ej må Riksdag längre räcka än Ej må Riksdag längre räcka än Trenne månader från den dag, då KoTrenne månader från den dag, då Konungen låtit om Stats-Verkets tillstånd nungen låtit om Stats-Verkets tillstånd och behof Riksens Ständer eller deras och behof Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl Stats-Utskott underrätta. Skulle likväl vid nämnda tids förlopp, Riksens Ständer vid nämnda tids förlopp, Riksens Ständer ännu icke hafva Riksdags-ärendena afännu icke hafva Riksdags-ärendena afgjort, anmäle de det hos Konungen och gjort, anmäle de det hos Konungen och äske, att Riksdagen måtte fortfara någon äske, att Riksdagen måtte fortfara någon viss tid af högst En månad derefter, viss tid af högst En månad derefter, hvilket Konungen ej äge makt att vägra hvilket Konungen ej äge magt att vägra eller förhindra. Der så oförmodadt hända eller förhindra. Der så oförmodadt hända skulle, att, vid den sålunda förlängda tiskulle, att, vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke hade dens utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat eller någon ny Bevillning Staten reglerat eller någon ny Bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, då skall till bestämdt belopp sig åtagit, då skall lenungen kunna Riksens Ständer åtskilja, Ivonungen kunna Riksens Ständer åtskilja, och fortfare den förra Bevillningen intill och fortfare den förra Bevillningen intill nästa nästa Konslilulions-Ulskolt hästa Riksdag. År åter Bevillningens liela belopp bestämdt, men Riksens Ständer icke om fördelningen deraf ense, då skola, efter den fastställda Bevillningssummans förhållande till den, sorn vid föregående Riksdag blifvit fördelad* de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade Artiklar jemnlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksens Ständer deras Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoret, att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda; Éih. lill ä. St. Pral. 1869 Sc 1860. 3 S Hx Hlemnrial N:o £. 25 nästa Riksdag.