Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt är det icke egentligen någon förändring i en fråga, hvaröfver R. o. Ad. beslutat, ty det är en ny fråga, och lika litet som tnllbevillningen kan sägas bestämd, enär K. M., om reciprocitet beviljas, kan nedsätta tnllsatserna, lika litet kan man säga att bevillningen efter 16:de §:n Bevilln.- Förordningen skulle efterskänkas, alldenstund deremot svarande förmåner skulle betingas, utan är det samma skilnad som mellan gåfva och byte. Jag tror att det är en alldeles ny och öppen fråga, ochanser icke för närv:de behöfligt att tillägga mera, utan anhåller om remiss till vederbörligt Utsk. Frih. Armfelt: Jag måste bekänna, att jag icke af den siste värde talaren blifvit öfvertygad, utan anser jag fortfarande, att sedan R. St:r bestämt lydelsen af I6:de §:n Bevilln.-Förordningen, så äro alla utländska handelsexpeditör skyldiga att erlägga den stadgade afgiften, intill dess ny fievilln.-stadga af nya Ständer antagas; och motionärens förslag att för visst lands handelsexpeditör göra undantag från den stadgade regeln, skulle, om det bifölles, uppenbarligen medföra en grundlagsstridig förändring af ett utaf R. St:r fattadt beslut. Hvad det beträffar, att bevillningen skulle kunna för fäderneslandets försvar ökas, tror jag sådant mycket väl låter sig göra; men här är icke fråga derom, utan förslaget afser att förändra ett fattadt beslut sålunda, att undantag från afgilters erläggande skulle medgifvas vissa personer, sedan det redan blifvit beslutadt att de skola erlägga afgifterna; och detta tror jag mig hafva visat vara grundlagsstridig!, hvarföre jag fortfar i mitt yrkande om motionens läggande till handlingarne. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Jag anhåller att få understödja motionärens förslag. För att ådagalägga, att detta förslag icke är af grundlag berättigadt, har Frih. Armfelt anfört hufvudsakligen 2:ne omständigheter.
Sedan hos Kongl. Majit i Dess Statsråd underdånig anmälan om utgången af detta mål ägt rum, såsom Högsta Domstolens Heste Herrar Ledamöter stadgat, är Kongl. Majlis utslag, i öfverensstämmelse med deras mening, utfärdadt under den 23 Februari innevarande år. I redan afhandlade mål är förmäldt, att dåvarande landskamereraren i Östergötlands län, kammarrätts-rådet Paul Roland Fel lin, blifvit särskildt tilltalad och dömd för tillgrepp af allmänna medel. Med afseende dels derå, att begge målen angå samma tjensteman, dels ock å den svårare beskaffenheten af detta sednare samt de märkliga omständigheterna vid dess pröfning och slutliga utgång, har jag trott det vara af vigt, att åt ett sådant lagskipningsärende, ehuru icke beroende af min embetsåtgärd, bereda allmännare kännedom; hvarföre en kort framställning deraf här synes både lämplig och tillbörlig. Landshöfdingen i ofvannämnda län, som, vid jemförelse emellan landskontorets diarier och postbok funnit, att åtskilliga under Mars med Juni månader år 1843 beslutade bref, hvarmed 609 Ridr banko hort afskickas, den 13 näslderpåföljde Juli ännu icke varit afsända, hade af sådan anledning till förhör å landskansliet sislberörde dag förekallat landskamereraren och förelagt honom att sist den 15 i samma månad ej mindre aflemna omförmälda 609 Ridr, än ock redogöra för 150 Ridr 3 sk., utgörande lösen för åtskilliga från Kongl. Kammarkollegium ankomna utslag; derefter och enär landskamereraren, å bestämda dagen, enligt hvad det vid tillfället förda protokoll innehöll, lillkännagifvit, att hail då icke hade dessa medel lill hands eller kunde för dem redovisa, men förmodade, det han blefve i tillfälle att inom åtta dagar anskaffa beloppen, om anstånd lemnades, Landshöfdingen, vid sådant förhållande, icke allenast förklarat landskamereraren lills vidare oberättigad alt fjellsten bestrida, ulan ock om hvad sålunda förekommit gjort anmälan hos Kongl.
Af hvad sålunda blifvit anfördt, finnér jag väl fullt antagligt, att en löneförbättring är för lärarne vid Skara Veterinär-inrättning behöflig, men då dels denna, ursprungligen genom donation af enskild man grundade anstalt är af så väsendtligt gagn för kringliggande ort, att denna skäligen bör till dess uppehållande bidraga, dels ock uppgift i handlingarnc alldeles saknas så väl angående den inkomst föreståndaren af det honom anslagna boställe åtnjuter, sorn ock rörande afkomsten af det andre Lektorn tilldelade b rusthåll, anser jag mig ej kunna i vidsträcktare mån till ansökningen tillstyrka nådigt bifall, än genom hemställan, att Eders Maj:t behagade föreslå Rikets Ständer beviljandet för Skara Veterinär-inrättning af en tillökning i dess anslag af 2,000 R:dr R:mt årligen, att af Eders Maj:t, efter direktionens hörande, emellan lärarne fördelas. 64 Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. I förenämnda underdåniga skrifvelse har Direktionen för Skara Veterinärinrättning jemväl anfört, att Inrättningens sjukstallar och uthus äro af ålder myckel bristfälliga och ingalunda kunna genom reparation försättas i det skick, alt de ens motsvara de mest anspråkslösa fordringar på nutidens byggnader för vårdandet af sjuka kreatur, hvartill kommer att de halmtak, hvarmed dessa uthus äro försedda, icke kunna i deras närvarande bristfälliga skick längre bibehållas, men att, då på grund af Skara stads brandordning, nya halmtak icke vidare få uppföras, byggnaderna mäste förses med tak af tegel eller skiffer, hvilket åter blir för tungt för husens nuvarande svaga väggar och takresningar, och dessutom dyrare än Inrättningens tillgångar medgifva. Såsom menligt verkande på uppnåendet af Inrättningens ändamål anmärker Direktionen vidare bristen af ett rideller molionshus.
Prop. lill B. SI. år r84j.) ® ^ 82 Af allt hvad sålanda blifvit anfördt, visar sig uppenbarligen, att upphörandet af de indelta anslagen icke allenast för det allmänna är af högsta vigt och ett nödvändigt vilkor för tillvägabringande af länge efterlängtad förenkling af både beskattningsoch uppbörds-väsendet samt, i följd deraf, jemväl uti Statsförvaltningen i öfrigt, utan ock instämmer med verklig fördel för dem, som hittills af dylika anslag varit i åtnjutande. Comiterade tveka derföre så mycket mindre att i underdånighet tillstyrka denna åtgärds vidtagande, som behöfligheten och lämpligheten deraf redan förut blifvit erkänd så väl uti åtskillige Kongl, propositioner, som af Rikets Ständer vid flera Riksdagar, deribland den sist förflutna. Då de ifrågavarande anslagen äro af betydligt skiljaktig beskaffenhet, är det angeläget, att vid verkställighet af en så beskaffad förändring föreskrifterne derefter lämpas, och att således, på det ingens lagliga rätt må blifva förnärmad, förhållanderne dermed behörigen utredas. Till ledning för omdömet i berörde afseende jemte hvad i öfrigt med nämnde åtgärd eger sammanhang, hafva derföre Comiterade låtit, på grund af 1844 års RiksIIufvudBok och SpecialRäkenskaper, uppgöra underdånigst bifogade Summariska Uppgift, Litt. Q., med dertill hörande Speciella Utredningar och Sammandrag, utvisande, under behöriga titlar, de i dessa Räkenskaper upptagne Anordningar å Ordinarie Räntan och Tionden och hvilka, med tillägg af de till anordningstiteln rätteligen hörande anslag, som, enligt den öfver Afkortningarne upprättade, här förut omförmälde Utredning, orätt blifvit bland dessa sednare införda, utgöra: Af Ordinarie Räntan 1,576,054: 2 8. 5.
1 öfverensstämmelse härmed tår Utskottet alltså hemställa, 1:o att Rikets Ständer ville hos Kongl Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i nåder anbefalla vidtagandet af sådana åtgärder, hvarigenom de, enligt grosshandlanden Rydbergs ifrågavarande testamente, till inrättande af en navigationsskola i Slockholm donerade medel må, så fort ske kan, blifva för dermed afsedda ändamål använda, äfvensom 2;o att, jemte det nuvarande årliga stats-ansTag för navigationsskolan i Stockholm, 2,800 r:dr, vid den förestående nya statsregleringen upphör, Rikets Ständer måtte å Riksgäldskontoret anvisa en summa af 5,600 r:dr att, efter beräk - 20 Stats-lJlskottets Utlåtande, N:o 90. ning af 2,800 r:dr för året från nästkommande års början tills vidare och intilldess de Rgdbergska donationsmedlen blifva för ändamålet använda, förskottsvis disponeras till underhåll af berörda navigationsskola - och aflöning af dervid anställde lärare, under förbehåll likväl af framlida ersättning utaf meranämnda testamentsmedel. Såsom följd af hvad ofvanföre blifvit yttradt och föreslaget, anser Utskottet herr Brincks förrberörda motion angående ifrågastäldt ytterligare statsbidrag för Stockholms navigationsskola icke böra till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. 19:o Uti en hos Borgare-ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion har herr C. E. Embring föreslagit, att Rikets Ständer måtte anvisa erforderligt statsanslag för inrättande och underhållande af en högre navigationsskola i Westervik.
N:o 43, om upplåtande till Upsala central-hospital af några kronoparken Åsen och Ulltuna kungsladugård tillhöriga jordar; ]V:o 44, om inskränkning i det nu föreskrifna domföra antal nämndemän; N:o 45, i anledn. af väckt motion om förhud mot ulgifvande af skuldsedlar, ställda till sedelhafvaren m. m.; N:o 46> i anledn. af väckt fråga om upphörande afspöoch ris-straff för vissa brott m. m.; N:o 47* om rättighet för parter, alt deras till domstol ingifna handlingar återbekomma; N:o 48, om förbud för enskildta lotteriföretag och försäljning af lotter för utländska lotteriers läkning. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Thott, Erik, vald till ledamot i BancoUtsk. afsagt sig denna befattning; äfvensom att Hr af Geyerstam, Carl, ledamot i StatsUtsk., Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, ledamot i Bevilln.- Utsk., och Hr Råfelt, Anton, ledamot i Allm. Besvärsoch Ekon.- samt Iiidd.Utskm afsagt sig sina befattningar i nämnda Utsk., i anseende till bortresa på längre tid från riksdagen, men anhållit att vid sin riksdagsmannarätt blifva Libe - Den a5 Juli f. m. hällne; och hemställde .Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade härtill lemna sitt bifall. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda för att fylla de sålunda uppkomna ledigheter inom Utskotten. Föredrogs till remiss Hr Lefréns, Joli. Pehr, den 18 dennes på bordet lagda motion, ang:de skyndsam uppgift å beloppet af den del af banco vinsten, som kan för statsverkets behof användas. Frih.
S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet Biskop Björcks den 4 innevarande månad bordlagda motion, om inskränkning af edgång i allmänhet. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades till Bevillnings-Utskottet en af Biskop Björck den 4 dennes väckt motion, angående upphäfvande af den i Bevillningsförordningen föreskrifna edgång eller ändring af formuläret derför, jemte dervid nu afgifne yttranden. S. D. Föredrogos ånyo Stals-Utskotlels följande Memorial: N:o 3, med återlemnande af särskilda inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motioner, angående den så kallade personliga skydds-afgiftens användande till folkundervisningens befrämjande. Ståndet, som ansåg omförmälda motioner tillhöra Bevillnings-Utskottels behandling, lade memorialet till handlingarne. N:o 4, med återlemnande af Kongl. Maj:ts från Bonde-Ståndet till Utskottet remitterade nådiga Proposition, angående vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifnings-sättet och inrättningen af allmänna bevärings-mahskapet. Preste-Ståndet, som, vid pröfning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 2, beslutat remittera högstberörda proposition till Lag-Utskottet, vidldef detta sitt beslut och lade ifrågavarande memorial lill handlingarne. N:o 5, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksgäids-kontorel afgifna berättelse. Lades till handlingarne. 118 Prot.-Utdrag dm 6 December 1856. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5, i anledning af väckt motion om konventioner, angående prest-rättiglieter, fann Ståndet be rörde motion böra till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning öfverlemnas och lade Utlåtandet till handling arne. Frän Vällofl. Borgare-Ständel.
Denna angelägenhet hade blifvit erkänd och behjertad, i hvad professorerne beträffar, medelst beviljande för dem af vissa emiritilöner eller pensioner å indragnings-staten, hvaremot någon sådan anordning icke egt 13 rum i afseende å andre akademiska lärare. Enahanda skäl syntes likväl tala för pensionerande af desse sednare, när de vid framskridande ålder finna sig sakna förmåga att uppfylla sitt kall; detta kunde, då erfarenheten visat, huruledes hittills de beviljade professors-emeritilönerna till en del icke varit upptagna och begagnade, utan lemnat besparing i det derför påräknade anslag, tillvägabringas, på sätt nu blifvit föreslaget. En särskild anledning tili denna underdåniga hemställan företedde sig nu i den utaf Medicine adjunkten, vid Lunds universitet, professor Johan Rabbén, gjorda ansökning att, efter redan uppnådd ålder af mera än 65 år, undfå ständig tjenstledighet med lönens bibehållande, eller motsvarande pension; lärande Rikets Ständer i alia händelser finna skäligt medgifva hans uppförande på indragningsstat, äfven om hail på förhand erhåller sitt afsked; hans innehafvande löneförmåner utgjorde 400 R:dr Banko. Dessa årliga anslag har Hans Kongl. Höghet företrädesvis förordat och derjemte till Eders Kongl. Maj;t öfverlemnat, huruvida medel må kunna begäras för flera eiler färre af öfriga, i Konsistoriernas skrifvelser framställda föremål, hvaribland den sökta löneförhöjningen för ytterligare tio professorer vid Lunds universitet syntes vara af högsta billighet påkallad, enär enahanda förmån redan blifvit för motsvarande antal professo» rer vid Upsala akademi beviljad. Beträffande åter de begärda anslagen för en gång, har Hans Kongl. Höghet Akademi-kansleren, i fall vid den allmänna beräkningen af sta tens särskilda behof någon tillgång kan inrymmas till understöd för universitetens uppgifna byggnadsföretag, utbedt sig Eders Kongl.
Å ena sidan ville man icke genom onödiga Silfverköp, för en i verkligheten icke utelöpande Sedelstock, försvåra Realisationens verkställande, olyckligtvis öfverlemnad åt framtiden, men å andra sidan ville man ock, genom stadgad proportion mellan Reel Fond och utelöpande Sedlar, bereda denna Fond en nödig ansedd styrka. Sedan Rikets Ständer fattat sitt beslut, har en betydlig tillökning på Depositionerne i Vexel-Banken uppkommit, och det är med anledning häraf Herrar Fullmägtige ansett högre afdrag kunna medgifvas. Detta förslag vore visserligen icke afvikande ifrån motiverne för och andan af Rikets Ständers Beslut, så vida man ägde full visshet, att denna tillökning komme att oafbrutet fortfara, icke blott under tiden emella'11 Herrar Fullmägliges underdåniga hemställan om utsättande af tiden för Silfver-utvexlingens början, utan äfven efter medgifven Silfver-utvexling. Deremot, om man har anledning befara någon betydligare minskning uti Depositionernes nuvarande högre belopp vid någondera af nämnde tider, från hvilken farhåga jag icke alldeles kan skilja mig, vore det föreslagna högre afdraget stridande både emot Realisationens hufvudgrunder och andan af Rikets Ständers beslut. Inträffade denna rubbning under tiden emellan hemställan och Silfver - utvexlingens början, skulle den i 5 §, af nämnde Art. och Afd. stadgade proportion af Reel Fond till Sedelstock, hvarförutan Silfver-utvexlingen icke får taga sin början, i och med detsamma rubhas. Inträffade den åter genast eller korrt efter Silfver-utvexlingens början, inträdde den i §. 11 Herrar Fullmägtige ålagda skyldighet, att genom nya Silfverköp förstärka Reela Fonden, hvilket åtminstone vid öfvergångs-perioden skulle på allmänna opinionen hafva ett högst menligt inflytande. Genom de Revisorerne meddelade Utdrag af Depositionerne i VexelBanken, har jag icke kunnat komma lill stadgad öfvertygelse om deras egenteliga och säkra beskaffenhet, eller huruvida rubbning i närvarande förhållande är att befara. Deremot äro Herrar
Också lär 5 procent icke varit ovanlig ränta, under den tid, då ordning i myntväsendet beredde Långifvaren säkerhet för all annan förlust än den, som genom Låntagaren kunde vållas, och åter betog Låntagaren allt hopp om annan vinst af Gapitalet, än den hans industri kunde förskaffa honom. Men om äfven dä mången 1 Betänka n den. 77 g af och tog den högsta tillåtna räntan, skulle detta så mycket snarare blifva ett allmänt förhållande, när vid hvarje Capital-omflyttning osäkerheten bjöd omtankan att söka, dels dess förvandlande, dels en fullkomligare säkerhet, och sålunda vållade en tidsutdrägt, som betog Capita len deras förra rörlighet och, yttrad i Capitab-brist, nödvändigt skulle höja de använda Capitalens ränta. Att i närvarande omständigheter försöka att tillvägabringa cn nedsättning i den tillåtna räntan, skulle i Utskottens tanka icke vara rådligt. Den skulle säkerligen endast framkalla öfverträdelser, omöjliga att förhindra , och oroa den ännu lugna och Laglydiga massan af CapitaUegare, på ettsätt, att oreda och förlägenhet troligen skulle vållas. Den synes fastmer tillhöra andra tider, då Capitalernes tillräcklighet tryggar Lagstiftningen att, sedan deras obehindrade gångbarhet visat sig, förmå att någon tid nedhålla räntan, beslutet om fastställandet af lägre räntefot skulle kunna göras gällande. Derefter återstår för Utskotten, att yttra sig angående räntans bestämmande under den nu af Lag lillåtne, i afseende på lån utur publique Cassör, Utskotten hafva dervid ansett sig böra åtskilja emellan sådane Cassör, som icke för Statens räkning förvaltas, och dem, sorn på ett eller annat sätt begagna bidrag af Staten.
Det behöfver icke sägas, att dessa ett Stånds så kallade gemensamma tankar äro ostridigt de djerfvaste och tillika de mest vådliga, enär de förutan den återhållande sans, som borde vara ett bestående karaktersdrag hos hvarje representation, sträfva att å obehörig väg framtvinga förändringar i Grundlagarne. Regerings-formens 81 § har ock helt otvetydigt och Öppet förkastat dylika försök, enär den stadgat och fortfarande bjuder, att sådana frågor, som åsyfta ändring eller upphäfvande af Grundlagarne icke må uti Ståndens plena väckas, utan anmälas hos Riksens Ständers Vid hvarje riksdag valda Konstitutions-Utskott. Rätteligen borde alltså, om icke alltför stor undfallenhet för Grundlagens uppenbara missbruk hade, såsom äfven detta memorial synes mig bära vittne, innästlat sig, det icke vara svårt för Talmän, Konstitutions-Utskott och Riks-stånd, att stäfja denna otillbörlighet, som, gäckande lagen, framtränger för att bredvid ett af Konstitutions-Utskottet i behörig ordning framstäldt ändrings-förslag, lägga ett helt annat, på stridiga grunder uppgjordt. Och emedan det lagförslag, som Konstitutions-Ulskottet nu framgifver, icke i ringaste mån tillsluter, utan synes mig snarare något mer öppna dörren för ett sådant förfarande, finner jag mig häraf yttermera manad, att nedlägga min reservation, och får tillika å förhållandet fästa resp. Riks-ståndens särskilda uppmärksamhet. Jag har härmed i korthet redogjort för min uppfattning af Regerings-formens 56 och 81 §§. För hvar och en som behagar i saken närmare intränga, torde nogsamt visa sig, att den förveckling, som förmenas bestå emellan dessa §§, och hvartill bristande uppmärksamhet hos ej mindre 1812 än 1815 års Ständer skulle vara vållande, icke är i sjelfva verket så svår, utan kan lösas, utan att, på sätt Utskottet föreslår, afhugga knuten Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 40. 9 knuten och derigenom tillika, på hvarjehanda vis såra vår Grundlag.
För min del skulle jag tvärtom tro, att just det hålda straffet verkar motsatsen och icke blir något skydd; ty då det står i strid med folkets känsla och förnuftets fordringar, är det, som om det icke fanns. Man har trott, att det skulle vara en hållhake emot angifvelser; men jag kan ej inse detta, då det i sjelfva verket är att betrakta såsom en ren nullitet. Förutsättom emedlertid, att lagen någon gång i sin stränghet skulle tillämpas, och jag frågar, huru man då kan vilja bibehålla ett straff, om hvilket alla äro ense, att det icke står i förhållande till brottet? Jag frågar eder på samvetet, mina Hrr, om j väl kunnen försvara eder åtgärd, i händelse framdeles medborgares blod skulle flyta i följd af det beslut, som i dag fattas? Regeringen har nu tvenne gånger gått de önskningar till mötes, som mägtigt höjt sig för mildring uti den ifrågavar. straffbestämmelsen, och om R. St. nu för andra gången motsätta sig denna mildring, hvad skall då Regeringen tro annat, än att Nationen önskar, att det nuvarande straffet går i verkställighet på förbrytaren. Men då kommer det blod, som i sådant fall flyter, ej öfver Konungens eller hans rådgifvares hufvuden, utan öfver de representanter, som envist afslagit hvarje försök att tillvägabringa en mildring. Utan anspråk på bifall, men ocksåi utan fruktan för dagens fordringar, har jag nu fram - Den ao December f m. 385 framställt min mening för att i min mån bidraga, att man ej må afvisa i från sig, hvad sorn hU blifvit föreslaget för att komma till en humanare lagstiftning. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 6. Frih. von Stedingk: Jag hade i sanning icke tänkt att vidare uppträda i detta ämne; men då jag finner mig dertill uppmanad af åtskilliga yttranden, anhåller jag att få anföra några ord till svar. Frih.
Oen ökriga delen, 80in är 8tat8-Verdet dedällen oelr ingär i penningar ekler inardegäng, 8aml vid 1841 är8 8lat8- reglering derädnsde8 till 568,000 k:dr, liar up^gätt: kör är 1838 lill k:dr 592,042: ,. 1839 576,436: .. 1840 „ 568,693: .. 1841 ,. 585.992: ., 1842 „ 589,568: väl 582,546 ld:clr, men, i an8eenak inardegängen, torde denna indoin8t döra derädnag enda8l till 575,000: 2:o , d vildén är 8tat8-Verdet dedäl len seli enligt dorddöederne utgär, derädnade8 vid 8i8la 8t3l8-r6glering6n till 40,000 tunnor, oed dar kör är 1842 utgjort 42,612 tunnor; rnen 8oin deruti ingä 1,095 tunnor dakrs, dvildet 8naninäl88lag einot räg oed dorn »N868 innefatta dlott dalkva värdet, torde derädningen döra in8drända8 till 41,000 tunnor, ood utköra8 8älede8, ekter det vid derurde 8tat8regleriug antagna kör8lag8värde, 6 k:dr tunnan 3:o /keo/ro -c/s - är, lids nied ordinarie räntan, del8 indeld till vi88a ^>er8onor, 8tater oed inrättningar, del8 8tat8-Verdet dedällen.
En annan värd Talare, Friherre Cederström, hvars större, och på egen medverkan grundade, kännedom om i8oj) års Grundlagsstiftares afsigter och motiver jag ingalunda vill eller kan bestrida, har ytt - Den 9 Mars f. m. ral, om jag rätt fattat lians mening, att skälen, livårföre Grundlags-stiftarne då icke gjorde någon skillnad emellan Urtima och Lagtima Riksdagar, voro, dels ett billigt afseende å de stora kostnader, som ofta förnyade Riksdagar medföra, och dels öfvertygelsen, alt en längre mellantid vore nödig, på det alt Rikets Ständers vid en föregående Riksdag vidtagna åtgärder måtte, innan den påföljande Riksdagen, hinna blifva vederbörligen pröfvade och visa sina följder, hvilket icke skulle blifva händelsen, om snart derpå sammanträdande nya Ständer ägde att, på mer eller mindre väl öfver vägda skäl, kullslå eller förändra de förras fattade beslut. Jag anser, lika med Friherre Cederström, att en sådan längre tiderymd af 5 år kan i allmänhet vara ganska nyttig och nödig, för att lemna åt det allmänna omdömet en onekligen erforderlig pröfningstid, och för alt göra en samlad och comparerande erfarenhet möjlig; men jag tror derjemte, att dessa af Herr Friherren anförda och af mig nu till någon del biträdda argumenter, kunna lämpeligen vändas just emot den satts, Friherren sjelf försvarar; ty så länge Konungen kan, när som helst, sammankalla Urtima Riksdagar, och så länge Urtima Riksdagar få befatta sig med allt, inträder just det osäkerhetstillstånd, den brist på stabilitet, hvars skadlighet vi båda lyckas Den g Mars f. m. tyckas, i lika mån, inse. Anlages deremot det närvarande förslaget, så kunna åtminstone inga andra rubbningar äga rum, inom 5 år, än de som af Konungen föreslås, då de deremot nu kunna föreslås och möjligen genomdrifvas af alla. Hvad kostnaderne angår, skulle jag förmoda, att de genom förslagets antagande icke blifva på del liela förökade, ty om än Rikets Ständer derigenom komme att oftare sammanträda, blefve deremot deras sammanvaro hvarje gång mindre långvarig, och således mindre kostsam, än under det närvarande förhållandet.