Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
i hufvudsak uppgifvet, och om det nyligen I förra fallet är lungväfnaden ännu frisk, af Koch publicerade tuberkelbacillextraktet blott luftrörsgrenarnes slemhinna angripen; är för tidigt att fälla något omdöme. i det senare har processen öfvergått till Det håll, från hvilket vi fortfarande ha lungväfnaden själf, som genom tuberkeloch att vänta största hjälpen, är specialanärrbildning har förminskad lufthalt, och stalterna för lungsiktiga, lungsotsanatorierna. blifvit förtätad, yttrande sig uti svagt eller Det första i sitt slag var Görbersdorf i förändradt andningsljud och dämpad perSchlesien, grundadt 1854 af tysken D:r Herkussionston. man Brehmer. Han genomförde den hygenisk Iduns läkarartiklar. K 141 dietiska metoden — frisk luft, hög, närande diet och härdande vattenbehandlig. Uppmärksamheten riktad på organismens stärkande i sin helhet och därigenom kraft till motstånd mot den lokala processen i lungorna. Före Brehmers tid hade metoden visserligen delvis tillämpats vid de vanliga klimatiska kurorterna; men dels voro vid dessa patienterna bundna vid en viss säsongtid, efter hvars utgång kuren måste af bry tas, dels hade de för stor individuell frihet uti sättet att sköta sig. De lungsiktiga äro nämligen fallna för allehanda öfverdrifter och i behof mer än andra sjuke af ständig läkartillsyn under sin kur. För dem passa därför mer de slutna anstalterna, hvilkas specielt anställde läkare lättare än den blott en eller annan gång konsulterade läkaren kan öfvervaka att hans ordinationer efterlefvas. Som dessa anstalter äro öppna året om, kan den sjuke dit taga sin tillflykt genast vid sjukdomens yppande och kvardröja nödig tid för sitt återställande. Brehmers förtjänst är också den att hafva ej blott betonat möjligheten af lungsotens botande, utan äfven genom sina resultat lämnat ett glänsande bevis därför. Hans metod utvecklades vidare af Detfrweiler, föreståndare för sanatoriet i Fal kenstein, som införde den numer brukliga friluftkuren — stillaliggande ute. Härigenom kan behöflig hvila för lungorna och hjärtat förenas med rikligt njutande af frisk luft.
Rdr 27 sk. 11 r., till ersättande hvaraf någon tillgång så mycket mindre förefinnes, som de personer, hvilka för dessa lån, i en eller annan egenskap hos Diseont-Verket häftat, likaledes i utblottade omständigheter aflidit, och några ytterligare åtgärder till indrifning deraf icke återstå att vidtaga ; 4:o alt å 53 stycken Lån, som utgått, emot sedermera befunne falska documenter, och hvilka, efter hvarje måls utredning, vid anfordran, blifvit till capital-beloppen liq-viderade af de ansvarige inlemnarne, som, enligt Mogsta Domaremagtens i slik fråga gifna beslut, icke kunna åläggas att vidkännas någon annan ränta, än 5 procent från den dag, då de, efter inträdandet af deras betalningsskyldighet, för sina förbindelser sökas, upplupnje ölverräntor finnas balancerade till ett sammanräknadt belopp af 9,157 Rtdr B.anco-Utskottets Betänkande, iV.-o 801 2£ ii sk. 10 rst., hvarföre någon godlgörelse icke möjligen kan vara att förvänta, samt 5:o alt å 3i stycken lån, hvilkas capitalbelopp blifvit indrifne hos gäldenärerne, öfverräntor blifvit baläneerade med ett sammanräknadt belopp af 3,922: 7. 1., till godtgörande hvaraf ali vidare tillgång saknas.
der råmanning och kanonsalut, gör honnör » Sveriges, ers kungl. höghet, » blef sva» I sjömanshjärtan. » för amiralsflaggan, som » blåser ut » från ret. » Å, nej, jag menar i signalbrefvet? » Hväd jag mins om kung Oscar? Ja, » Thors » stortopp. » Likhetsfiaggen! » svarade i chefens ställe S k e p p s c h e f e r n a k o m m a o m b o r d, prinsen det är egentligen ingenting, enär jag ej haft lyckan att någonsin komma i beröring hälsar dem alla; välvilligt och aktningsfullt, kapten Hjelmstierna, den gladlynte stabsnästan som en yngre kamrat, på de äldre, adjutanten. med hans majestät. 1897 I DUN 295 Svenska flottans kanoner fingo ej blanda » ty, » menade hon, » hvilken skulle ha lust » Särdeles passande, » sa prinsen. — Likhetsflaggen, n:r 11 i gamla signalbrefvet, sin kraftiga röst i den dånande konserten, att för hertigen spela på ett sådant där var nämligen en fyrkantig röd flagga med eskadern upplöstes och befälstecknet ströks uselt hackbräde? » å » Thor », men ännu lefver » Prins Oscars » Trumningen på rutan afslutades plötsligt en stor hvit kvadrat uti. » Nä, jag har väl äfven fått ett nummer minne i hvarje sjömanshjärta, som klappade med ett par starka hvirflar, det var som om bord å något af eskaderns fartyg år hade W. känt, att det låg konspiration i i signalsystemet? » fortsatte prinsen. luften, men som en klok general använde » Ja visst, ers kungl. höghet, » svarades 1864. A. II. han den gången krigslist och sade: » Nästa honom. gång transponera ni endast, hvad jag har » Kan tro det.
Jag hade hoppats att slippa uttrötta R. o. Ad. med en utförlig framställning angående lagens stadgande i 27 kap. B.B., men jag ser mig nödsakad dertill, för all bemöta den siste värde talarens anmärkmr. Jag har redan tagit mig friheten säga, att de syneföirättningar af en kronofogde med tvenne nämndemän, som B.B. omtalar i 27 kap. I §, egentligen äro en art besigluingar, sorn närmast motsvara de ekonomiska besiglningarne ä prestebol. Ett helt annat förhållande afser den 8 §, som talar om huru förhållas skall med syner emellan frälseman och hans landtbo. Visserligen begagnar sistnämnde lagrum blott ordet: frälseman, men det kan ej vara Ur Printzensköld obekant, att denna § numera så förstås, att syner, som hållas af jordegare med dess landtbo, förrättas enligt denna 8 §, ehvad jordegaren är frälseman eller ej, lika litet kan det vara Hr Printzensköld obekant alt 1 § 27 kap. alldeles ej är tillämplig på delta fall. Den 1 § afser nemi. Kronans rätt, som tillses genom Kronans embetsman, dä deremot 8 § afser förhållandet mellan den enskilde och hans landtbo. Det är delta sednare fall, som motionen afselt, hvarföre LagUtsk. äfven ansett sig pligtigt att inskränka sig lill stadgandet om de ”husesyner, som af enskilde personer hällas med deras landtboer”. Ur von Hartmansdorff, Aug.: Man har emot förevar:de lagstadgande dels anmärkt, att den ifrågavartde syneförrättningen ej är god nog. Men månne förhållandet blir bättre, om man ej, såsom bär föreslås, utsätter någon viss tid, inom hvilken besvär öfver en sådan förrättning kunna anmälas? Jemväl har blifvit sagd!, att lagstiftningen i detta fall är bristfällig och behöfde vara fullständigare. Men är man ltulpen dermed, alt, under förväntan på det bättre, man behåller det som är sämre än Ulsk:s förslag? Någon rättelse är väl bättre än ingen.
För öfrigt och beträffande det af borgmästaren begagnade sätt att för meranämnde afgifter redogöra; så enär, enligt hvad förut var sagdt, desamma dels tillhörde bevillningen och dels borde jemte denna uppbäras och redovisas, vore det äfven anmärkningsvärdt, att borgmästaren, i strid mot de tid efter annan utfärdade bevillningsförordningar och deri till efterlefnad åberopade instruktioner och förordnanden rörande räkenskaperna öfver kronouppbörden och redovisningen derför, uteslutit alla medel af förut omförmälda beskaffenhet utur de öfver uppbörden afgifna räkningar samt vid andra tider och tillfällen, än för dessas afgifvande stadgades, upprättat och aflemnat särskild redogörelse för sådana medel; hvilket förfaringssätt var icke allenast förbudet, ulan äfven med ansvar belagdt. Allt detta meddelades advokatfiskals-embetet genom min den 20 Mars 1843 aflåtna skrifvelse, med uppdrag att, vid åtalets utförande enligt sålunda angifna grunder, jemväl iakttaga Kongl. Majrts och kronans samt Kongl, teaterns pensionskassas af målet beroende rätt. Då ad vokatfiskals-embetet inför Kongl. Kammarrätten anställt en sådan talan, har borgmästaren Rubin uti afgifven förklaring hufvudsakligen åberopat hvad han förut i målet anfört, med tillägg endast, hvad angick den anmärkta uraktlåtenheten att af åtskilliga personer, som i Lindesberg uppfört mekaniska konster och aftonunderhållningar, fordra bevillning och teaterafgift, att bevillningsförordningen icke uttryckligen bemyndigade Magistraten att på förhand utfordra sådane afgifter, ulan endast lemnade Magistraten öppet, att genom nekadt pass sätta skådespelaren i nödvändighet att desamma betala, samt att, enär, i afseende å sättet för redovisningen af omförmälde represenlationsafgifler, dermed, under borgmästarns företrädares tjenstetid, skall förfarits på enahanda sätt, utan att någon anmärkning dervid blifvit gjord, borgmästaren förmodat någon annan ordning för denna redovisning icke vara föreskrifven.
Bolag, som genom aktieteckning i stad bildas, för att, utan rätt till utgifvande af egna tryckta eller graverade kreditsedlar, eller andra, såsom mynt, löpande förbindelser, bedrifva bankrörelse, vare sig lill ersättande af upphörd Privat-bank, eller för att eljest underlätta allmänna rörelsen i någon ort, samt under namn af Filial-bank utgöres af minst tretio personer, hvilka, en för alla och alla lör en, ansvara för Filial-bankens förbindelser, må kunna från Rikets Ständers Bank undfå försträckning i form af kreditiv till nedan upptagna belopp, under följande dervid fästade vilkor och förbehåll, nemligen: a) Af tecknings-summan erlägges minst hälften eller 50 procent i rikets gällande mynt. För den del af tecknings-summan, som icke utgöres af rikets gällande mynt, afgifve delegarne en till Filial-banken eller order ställd förbindelse, betalbar efter sex månaders uppsägning samt åtföljd af hypothek, bestående af myntadt eller kontrolleradt guld eller silfver, eller publika papper, beräknade till det värde, hvartill de i Rikets Ständers Bank belånas, eller inteckningar inom J850 Banko-Utskottets Betänkande M 25. 63 års taxeringsvärde i fastighet å landet och sjelfegande stadsjord, eller inom tvä tredjedelar af brandförsäkrings-värdet ä fastighet i stad. Säkerheten pröfvas och god kännes af delegarne, jemte ett af Fullmägtige utsedt ombud, och skola förbindelserne med åtföljande hypothek, antingen i länets ränteri eller å säkert ställe i stad, der Direktionen har sitt säte, förvaras i kassakista, hvartill Direktionen och ett af Fullmägtige utsedt ombud hafva hvar sin nyckel, eller ock, enligt de föreskrifter, Fullmägtige i sådant afseende meddela, allemnas till förvar i Riks-banken.
Banko, intet hinder möter för det återstående fordringsbeloppets afskrifvande, samt att Kollegii Advokatfiskals-embete blifvit ålagdt att ofördröjligen inkomma med särskild anmälan derom; 2:o att uti aflidne Regements-kommissarien J. A. Börtzells gäldbundna bo saknas all tillgång till fordringens gäldande, sedan väckt påstående om förmånsrätt i hans qvarlåtenskap, uppgående till omkring 200 R:dr Runt, numera blifvit genom slutlig dom ogilladt, hvadan Kollegium kommer att med det snaraste vidtaga åtgärder för afskrifvande ur räkenskaperna af ifrågavarande fordringspost; 3-.o Efter det hos förre Tygvaktaren M. G. Zelling utmätning den 9 December 1842 blifvit hållen, utan att tillgång till fordringens gäldande funnits, har vid äskad ytterligare undersökning utrönts, att Zelling aflidit i utblottadt tillstånd; i anledning hvaraf Kollegium ämnar ofördröjligen vidtaga nödiga åtgärder för att få hans skuld ur räkenskaperna afskrifven; 4:o Den uti handelshuset J. A. de Rons söners konkurs balanserade fordran är numera inbetald; 5:o Hos Snickaren P. Wallin och f. d. Läder handlanden Wigelius hafva, vid anställde utmätningsförsök, någon tillgång icke funnits; hos Brukspatronen J.
Stad väl är tvungen hysa, men icke tillhöra densamma, utan tvärtom directe Staten, såsom varande Statens Folk — Kronans manskap; — (se StatsUtskottets Betänkande N:o 115 i anledning af Motion om Bidrag från StatsVerket till Götheborgs Fattigvård i afseende på Garnisons-Personalen). Så måste jag emot denna olikhet i princip helt och hållet reservera mig. Då jag dock, för mitt enskilda votum i denna fråga , icke trott mig böra afse en sådan jemförelse emellan de olika tillämpningar af principen, när saken angått Stockholm eller annan Stad, aldraminst när denna senare just var den som närmast rörer mig såsom dess Deputerad, utan enskilt utgått från den i min tanka här endast gällande grund, att de fattige i Stockholm äro Svenske Medborgare, och som sådane berättigade till afseende, om än ej lika nära liggande K. St:rs skyldighet att vårdas, som Kronans manskap och deras familjer, vare sig å ena eller andra stället, — och jag dervid ej kunnat undgå anse fara värdt, att de fattige, som fått vana att här njuta biträde af Staten skulle råka i nog omilde händer, om sådant hädanefter blefve beroende af enskilde, hvilka af Staten öfvertogo det i egennyttig afsigt, hvaraf följden efter någon tids förlopp åter torde blifva att Staten måste å nyo antaga sig denna anstalt, med ytterligare kostnader för dess nya organiserande, — utan, med förtroende till deras vitsord om behofvet för Stockholms Betänk anden, N:o 117.
Bog. — Herr von Francken, August — Herr Klingstedt, Gust. Fred. •— Herr Gripenstedt, J. Hos Högvördige Prest-Ständet: af Herr Professoren J. P. Fröberg. S taj s -f\J ts It o 11 e 11 Betänkan den. *jg HoS Vä Hofi. Borgare-Ståndet: af Herr Danielsson, Zach. och — Herr .Linström, Jac. Hos Hedervärda Bon de-St § n det: af Riksdagsmannen Gustaf Pehrsson, af Riksdagsmännen Gustaf Larsson och Eric Mattsson, från Stockholms Län. Johan Larsson, fran Jönköpings Län. Carl Henricsson Bergman, från Gefleborgs Län, Anders Pehrsson, Anders Andersson, Måns Danielsson, Jöns Isacsson, Olof Carlsson, Lars lådman. Anders Nilsson och Olof Olsson, från Östergöthlands Län. Carl Fr. Berg, från Götheborgs och Bohus Län samt Samuel Jansson från Öland. q:o Memorial er och Anföranden syftande större och mindre förändringar i Allmänna Magasin s-Inrättnin - S3o Stats.Utskottets Betänkandetn gens organisation och dess befattning med Spannmåls un dsättningar. Hos Höglo fl. Bog. Grefve Posse, Carl Hindric, Friherre Ankarsvärd, Carl Hindra Herr Ehrenborg, Casp.' Herr von Quanten* Carl Herr von Heine, Georg Herr Lagerheim, Pehr Herr von Becker, Carl Johafi Friherre Sköldebrand, P. E. Herr von Hartmansdorff, Augf Herr af Schmidt, Georg Herr Tham, Volrath och Herr Rosenblad, Bernh) Hos Vallo fl. Borgare-S tåndéts af Herr Prytz, G. R. och Herr Eckhoff Hos Hedervärda Bonde.-Stånd ef af Riksdagsmännen Anders Danielsson från Elfsborgs Län, och Moses Johansson från Vesterbottens Län.
Nu dröjde det ej lång tid, förrän » syster Signe » åter var i full verksamhet, och i många år fortsatte hon sitt kärleksverk på det stora sjukhuset. Så blef det sjukdom i hennes eget hem, hon måste lämna sitt kära arbete och, då modern blef bättre, öfvertaga ledningen af ett stort hushåll på föräldrarnes egendom. I ett bref till mig säger hon sig vara glad att få vara till nytta i hemmet, men saknar ej så litet sin gamla verksamhet, kamraterna och hela lifvet på det kära sjukhuset. Slutorden i hennes bref v o r o: » Hvad du savner, savn det let! Hver en Stund har sine Byrder og sin Glsede — glem ej det. » MITT FÖR BARN. IDUN AF EN PENNTECKNING BLANKA. Mitt eget barn! Det var djup natt, sorgenatt, omkring mig, när du kom ned till mig. D u såg med dina klara ögon på mig, de blefvo till två strålande stjärnor inför min syn, de värmde mitt frusna bröst. Hur hade jag ej önskat att få draga bort till de okända landen och följa honom, som är din far, som endast en gång gjort mig sorg, när han gick ifrån m i g? Jag hade gråtit, jag hade bedt att få följa honom, att åter få hvila i hans famn. Jag glömde, att jag snart skulle få ett nytt väsen, dig, att ä l s k a — f ö r l å t mig det! På förtviflans branter hade jag vandrat, mina blickar drogos mot förintelsens väg. Hur tung och brant syntes mig ej lifvets väg att färdas ensam! Mitt hufvud svindlade, ur de mörka djupen hördes sirenerna sjunga lockande, lockande. Då förnäm jag en röst, den klang så svag, så hjälplös. » K o m tillbaka, » kved den, » vänd ditt sinne mot mig. Jag behöfver dig. » Se, jag vände mig om, och jag såg dig, min älskling. Jag tog dig upp i min famn, slöt dig till mitt hjärta och var moder af all min själ. Då kände jag liksom hade » hans » ande smekt min kind och din. Då tror jag den stunden var när, efter hvilken vi längtat, om hvilken vi drömt, han och jag.
Betänkandeiv ning frångå det yttrande Utskotten förra gången ämnet förevar ansågo sig ej böra genom det nu ifrågavarande Betankandet tili Rikets Ständer afgifva, och enligt hvilket Utskotten funnit mera afseende höra fästas å de skäl emot den sökte CreditivLånerätten i Banken hvilka blifvit af någre Ledamöter uti Directionen af Allmänna Brandförsäkrings-Verket anförde, än uppå de skäl för samma Creditiv, hvilka den underdåniga hemställan innehåller, och hvartill, då någre andre skäl lör tillstyrkandet än de förut uppgifne, ej ibland anmärkningarne förekomma, Utskotten icke heller anse någre ytterligare till vederläggning af dessa Anmärkningar kunna behöfvas. Om ock dessutom förökningen af Sedelstocken genom det ifrågasatte ternporaira Lånebilrädet af Allmänna Brandförsäkrings-Verket, då det komme att någon gång meddelas, ej skulle i någon betydlig mån på ställningen af Penningeväsendet i det hela kunna hafva inflytande skulle likväl, efter Utskottens tanka, sjelfva utvidgningen äfven åt detta håll af de låne-anstalter, hvartill Bankens verksamhet emot dess egentliga ändamål kan blifva sträckt, ofördelaktigt verka att än vidare undergräfva allmänna förtroendet lill Bankens soliditet, i stället för att detta allmänna förtroende borde framför allt Siats-Utskottets Belän kanden. 133 annat värdas och dess tillväxt befrämjas. Och den erindran anse UtskoLLen sig icke eller höra underlåta att vid detta tillfälle bifoga, att om Rikets Ständers beslut, rörande da upplåningar sorn för Statens räkning komma att göras, skulle blifva i enlighet med det Utskotten föreslagit, aLt tvenne Stånd redan godkänt, nemligen så, att de derföre utgifvande
Betänkanden, ao 306 LngUtskottets Betånkanden. är och mäste kånna sig förbunden att skydda och bevara, icke den döda bokstafven utan den inre rättsgrunden, den lefvande anden, hvilken allena förmår i Statskroppen sprida halsa och kraft. Jag är ^åtminstone af sådan tanke, och då denna rättsgrund svårligen skulle kunna i den gamla formen upplefva, har jag icke funnit något för närvarande mer tjenligt och enkelt sätt, än det jag föreslagit, för att återkalla den flydda anden. Att eganderätten icke kan sågas blifva häraf förnärmad, tror jag inig hafva ofvanföre antydt, och den år 1790 utkomne Kongl. Förordning, om vägrödjning efter förmedladt hemmantal, torde härtörutan kunna tjena till ett bevis* huru man tillförene betragtadt saken. För användningen af föreslagne vägdelningsgrund möta icke eller några svårigheter^ då det ovedersägligen år ganska lått, att* efter föregångan taxering af både hemman och vägar, finna huru må hg a ainar väg belöpa sig på hvarje ett hundrade Riksdaler o. s. v. Allt mehn af den årliga, men visst mindre betydliga förändring i hemmans-uppskattningförekommes om vågdelningen sker periodiskt hvart j:te, io:de eller 2o:de år, hvaremot vinsten af denna periodiska förändring icke blir ringa i de gifna och ritt verkeligen saknade fördelarne af ett tidtals återkommande correctiv på det felaktiga och en oafbruten fortgång till det rätta. I allmänhet skulle jag tro det vara mindre med en sund rättvisa förenligt, att för evärdeli* LagVtskottets Betåtiknndenl ga tider fixera andelen i de medborgerliga gemensamma bordorne. Likasom allt annat, undergår Statskroppen år från år betydliga förändringar, och deraf beståmmeé Sä väl de olika allmänna behofven, som ock de särskilda delarnes kraft och förmåga* Den frihet jag vidare trott kunna åt Församlingarne lemnäs, att hvar för sig bestämma, hvilka vågar skola såsom allmänna anses, och i denna egenskap på samfäld bekostnad underhållas, finner Höglofl. Utskottens
Sedan, med anledning af Riksdagsmannens fran Öland Jim Jiiranssans hos Hedervärda RondeStåndet väckta Motion, angående utvexling i Iiandsorterne af nya smärre Råneooch RiksgäldsSedlar, Stats-Utskottet uti häröfver afgifvet Utlataude af d. 10 nästlidne Junii, i hvad samma Motion har till föremål Riksgälds - G011- toirets Credit-Sedlar, på anförde skäl tillstyrkt, att den vid sist hällne Urtima Riksdag af Rikets Höglofl. Ständer förordnade utvexling i Iiandsorterne af sistberörde Sedlar måtte alldeles inställas; Så har, i anledning af gjorde anmärkningar* hos Vällofl. Rorgare-Ståndet, ärendet till Utskottets vidare Utlåtanne blifvit remitteradt. Till svar härå får Stats-Utskottet tillkännagifva, att Betänkandet redan är bifallet af 3:ne Riks-Stånd, nemi. af Höglofl. Ridderskapet och Adela den 18 och hos Högvördige Präste-Ståndet samt Hedervärda Bonde*Ståndet Stats-Utskottets Betänkanden'. under den 15 sistledne Junii, samt målet allunda afgjordt. Stockholm den 1 Julii lSiSI. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utksotts Utlåtande, angående sluteliga bestämmandet af Ståndsoch Ut skotts-Cantz,- lier nes aflöning. Sedan vid sammanträde den 4 näst!.
För ett behörigt utöfvande af detta skiljedomarekall förutsättes emellertid hos honom en större säkerhet om hans eget omdömes rigtighet, än som vanligen utan öfverläggning med andra opartiska personer kan vinnas, och med afseende på detta äfven inom Stats-Rådet anmärkta förhållande, har Utskottet funnit de i 3 § af det nådiga förslaget innefattade bestämmelser om Nämndens förstärkning med två af domstolen utsedda personer vara lämpliga och väl behöfliga. Lag-Utskottets Betänkande N:o 14. 11 § 13. Då Rikets Ständer vid sisthålina riksdag såväl ur 1 § som 13 § uteslöto föreskriften, att till jordens eller lägenhetens rätta värde för egaren borde läggas den nu föreskrifna förhöjningen af 50 procent, föreslogs i stället att jorden eller lägenheten skulle uppskattas, efter hvad egendom af samma slag och godhet, enligt allmänt pris i orten högst gällde, hvarmed afsågs, bland annat, att den högre köpeskilling, som tillfälligtvis af en eller annan anledning kunde hafva blifvit erlagd för någon egendom inom orten, icke borde tjena till måttstock vid bestämmandet af ersättningssumman. Inom Högste Domstolen har äfven, enligt hvad Utskottet inhemtat, den åsigt blifvit uttryckt, att det “gångbara priset“ borde läggas till grund för värderingen och att genom lagens ordalydelse den misstydning borde förekommas, att expropriationslösen kunde bestämmas efter ett eller annat inträffadt fall, der t. ex. ett affektionsvärde bestämt köparen att betala en ovanligt hög köpeskilling. Emellertid hafva de i Rikets Ständers förslag förekommande orden “enligt allmänt pris“ blifvit uteslutna ur det förslag, som nu i nåder blifvit Rikets Ständer förelagdt, utan att ersättas med det inom Högste
Sker dråp å stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde, eller annan, under hvars lydnad man slår; varde den omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd,'» Lag-Utskottets Utlåtande N:o 39. 11 § 55. Godkänd af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Slåndet, liar denna g dereernot blifvit af Presteoch Borgare-Stånden till Utskottet återremitterad, i sammanhang med nästföregående g. Anledningen lill nu ifrågavarande åtcrremiss synes således vara det jemväl i 58 g förutsatta fall af våld af den ena makan emot den andra samt jemförélsen deraf med våld af barn emot föräldrar, äfvensom frågan om oäkta barns straffbarhet för sislberörde slag af våld, jemförd med äkta barns straffbarhet för enahanda förbrytelse. I sistnämnde hänseende åberopar Utskottet hvad här ofvan blifvit anfördt till bemötande af enahanda anmärkning i afseende å 37 g. Och ehuru det visserligen kan förefalla inkonseqvent, att om det våld, som den ena maken utöfvar emot den andra, förorsakar döden, brottet bedömes lika strängt, som om det vöre föröfvadt emot fader eller moder, men att deremot, om döden ej blir effekt af den ena makens våldsamhet emot. den andra, våldet bedömes mindre strängt än om det vöre utöfvadt emot föräldrar, så har dock Utskottet, äfven om denna inkonseqvens ej är mera skenbar än verklig, funnit densamma, hvilken dessutom igenfiniics i gällande lag, icke vara af den betydenhet, att Utskottet derföre bort förändra sitt ifrågavarande, redan af tvä Riks-Slånd godkända förslag; — hvadan Utskottet, med vidhållande af détsamma, hemställer, det matte Presteoch Burgare-Stånden förena sig i det af de hegge öfrige Riks-Stånden i denna del fattade beslut. §/'•