Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror således icke att §:s antagande derföre bör hindras. Herr Grefven och Ordföranden föreslog att den nya §:n måtte af Ridderskapet och Adeln gillas. Ropades Ja och Nej. Grefve von Lantingshausen: Om jag fattat Grefve Mörners mening rigtigt, bestrider hara alldeles icke Saken, utan endast Redactionen af §. Jag inser icke något skäl, att Svensk Med* borgare-rätt skall endast uppå en Norrmans derom gjorde anmälan, utan all föregående pröfning, honom tilldelas. Mig synes deremot, att Den 12 Martil. enahanda föreskrifter 1 afseende på erhållande af Svensk Medborgaferätt, hvilka blifvit i slu* tet af §:n för Utlänningar föreslagne, äfven böra för Norrmännen lända till efterrättelse. Grefve Mörner: Jag får endast anmärka,' att någon ändring uti §:n nu icke katt äga rum* utan bör densamma hel och hållen antingen gillas eller afslås, Grefve von Schwerin: I alla Protestantisks Länder känner Pre9terskapet sina Åhörare till vandel Och fräjd. Ett bevis på sin fräjd måste hvar och en förse sig med, sorn innom Riket flyttar ifrån éö Ort till en annan, och tvifvelsutan äfven, om hail från Norrige vill flytta till Sverige. Förutan ett sådant bevis får han ej på annat ställe bosätta sig. Grefve Mörner: Man måste fästa uppmärksamhet på lydelsen af Redactionen, hvarest ovilkorligt stadgas, att Norrman, som till Sverige inflytta, böra njuta Svensk Medborgare-rätt ifrån den tid de sig dertill hös Konungen anmäla, utan att något bevis, någon Legitimation, eller några Handlingar, såsom för ändamålet erforderlige, omtalas. Då jag icke kan tro, att detta är enligt hvarken med de afsig-' ter, som gifvit anledning till förslaget, eller med Norrska Nationens egen önskan, får jag å nyo hemställa, att §:n nu må förkastas. Fr i herre Ehrenborg, Casper Wilhelm: Jag får den äran gifva tillkänna^ att jag förenar
Men patron Teodor hade ingen barmhärtighet visat, utan fortsatt historien, tills han kom till det goda jarlaordet »Hade min broder detta ogjordt, så hade jag gjort det själf». Det hade han sagt med så lustigt tonfall, att hon måst se upp och möta blicken ur hans skrattande, bruna ögon. Och som han då sett ångesten stirra ut ur hennes ögon, så hade han börjat skratta som en riktig pojke. »Hvad tror bergsrådinnan,» hade han ropat, »att Bengt Lagman tänkte, då han kom hem och hörde det där ’Hade min broder’… Jag tänker han stannade hemma nästa gång.» Dunungen fick tårarna i ögonen, och onkel, som såg det, började skratta allt häftigare. »Ja, det är en skön medlare min brorson valt sig,» tycktes han vilja säga. »Du är allt kommen ur rollen nu, min lilla flicka.» Och hvar gång hon sett på honom, så hade de bruna ögonen upprepat: »Hade min broder detta ogjordt, så skulle jag gjort det själf.» Egentligen var dunungen ej viss på att ej ögonen sade brorson. Och tänk, så hon burit sig åt. Hon hade börjat storgråta och störtat ut ur rummet. Men icke var det då »det» kom, icke heller under förmiddagspromenaden. Då var det fråga om något helt annat. Då var hon betagen af glädje öfver det vackra stället och öfver att vara naturen så förtroligt nära. Det var som om hon återfått något hon förlorat för länge, länge sedan. Bagarmamsell, stadsflicka, ja, det trodde man om henne. Men hon hade blifvit en landttös med ens, bara hon satte foten på sandgången. Hon kände genast, att hon hörde landet till. Så snart hon lugnat sig litet, hade hon vågat sig ut på egen hand för att inspektera stället. Hon hade gått och sett sig om nere på sandplanen framför förstugubron. Rätt som det var hade hon börjat svänga på kroppen, hon fick hatten på armen och slängde schalen ifrån sig. Ytterligare satte hon armen i sidan, tog in luft i lungorna, så att näsborrarna drogos ihop, och hvisslade. Å, hvad hon känt sig manhaftig! Hon hade gjort ett par försök att lugnt och sedigt gå nedåt trädgården, men detta var ej hvad som lockat henne.
Té kringbars, och gjorde en lycklig biversion; hvarefter Walter visade sin skicklighet i de sällsyntaste kortkonster. Sluteligen, uttröttad af fröken Noras enträgenhet, att vilja med honom uppgöra en plan för bildande af en sällskapsteater, tog han sin plats vid herrarnes spelbord, tills dess man samlades vid aftonbordet. Walter hade erhållit många inbjudningar till grannarna, isynnerhet af ryttmästarn, som var en väldig jägare, och bodde endast en timmes väg från prostgården. Som vi redan antydt, hade den unge mannen, genom sitt fördelaktiga yttre, sin lätta och mångsidiga konversation, vunnit det af så olika individer blandade sällskapets bifall; äfven sedan han blef hemmastadd på orten, fortfor opinionen att vara till hans fördel; isynnerhet blef han en favorit hos prostinnan Bryller. Hennes gossar voro väl i början litet rädda, och förmodade att i Walter få en strängare lärare än Brummerus varit för dem, men de funno snart sitt misstag. Läsetimmarna blefvo kortare, men ändamålsenligare, och de lärde sig vida mer än förr; dessutom eröfrade Walter dem helt och hållet genom nöjet af gymnastiska öfningar, i hvilka han sjelf äfven deltog. Likväl delade han menniskors vanliga öde: hvem kan väl vara alla i lag? Genast vid sitt inträde i huset, erhöll han i Brummerus, om också icke en fiende, likväl en afundsam tadlare. För att göra läsaren något bekant med vissa förhållanden, rörande Walters barndom och uppfostran, vill jag meddela tvenne bref, som vexlades emellan Brummerus o<h hans bror, en handlande i Tavastehus. 'Käraste Broder! Som en hugnelig nyhet får jag underrätta dig, att jag af Consistorium är utnämnd till nådårspredikant i L o socken, och jag ämnar med det första resa dit, för att hålla min inträdes-predikan. Du finner således, att jag ej, efter ditt yttrande i ditt sista bref, "vuxit fast" här. Det är sanning, man lefver, äter och dricker ganska väl här i huset, men jag börjar tro, att eget bröd skulle smaka bättre, och dertill har jag nu god utsigt, då jag kanhända blir herre i huset, dit jag kommer.
Egentlig,en tillhöra ej heller diakonissorna den klass sjuksköterskor; som jag velat göra till föremhl för niin lilia stndie, det vill säga den, som tjänstgör inom den privata sjukvhrden, se dar iifven en orsak, hvarför jag denna ghng lämnade deras hem obesökt. Diakonissorna iitgb visserligen af ven som sköterskor i privata hem, men detta sker mer undantagsvis. De tagas nämligen alltför mycket i anspråk af sin tjänstgöring, dels inom anstaltens sjukhus och andra afdelningar, dels inom fattigvården och mingehanda till valgörenheten hörande omrhden för att de skulle kunna agna sig i någon större utsträckning åt den privata sjukvirdeii. Om diakoniss-systern kan ined sanning sägas:, Man finner henne, dar hon bast beliöfs~. Och det är därföre hon företriidesvis i de fattigas boningar utöfvar sin adla verksanihet. s: *: f: Denna flyktiga, inblick i sjuksköterskornas förliållanden inom vår hufviidstad, hvilken, jag upprepar det, ej på något vis gör ansprak på att vara fullt redogörande, skulle emellertid vara allt för ofullständig om det viktiga inlägg, som af Fredrika-Breiner-Förbundet gjorts i frågan nied tystnad förbigicks. Di Sophialiemrnet och Röda Korsets sjuksköterskor liittills till antalet varit alltför f ~ t a l i ~ a för ' att fylla det befintliga Iiehofvet, och diakonissor blott siillan kunna erh&amp;llns, ha luckorna ifyllts af privata skoterskor. Dessa bodde spridda kring liela Stockholm, Iivilket gjorde det för allinlnheten svbrt a t t veta livar de stodo att finna och Yör läkarne om de voro lediga eller upptagna. Dessutom saknades för dem alla nödig kontroll. Hvar och en arbetade för sig, utan a t t h a r s och ens fel eller fö&amp;jänster kunde göra sig gïrllande. Den ena lyckades göra sig käiicl och använd, iiiider det en annan, med kanske mycket större meriter, ej kunde erli&amp;lla arbete.
Jag förbigår den del af frågan, huruvida det skulle kunna låta verkställa sig, att öfverflytta Krigs-Hof-Rätten till en division på Hof-B.ätten; samt vill endast yttra några ord i afs. å motionärens yrkande, att icke några militärer skulle vidare komma att såsom ledamöter uti 2:dra instansens Krigs-Domstol deltaga. Motionären anför, att någon särskild insigt uti de till krigsmannaj^rket hörande ämnen icke vore oundgängligen nödig, för att kunna bedöma dylika frågor, då de vid domstolen förekomma. Det finnes dock mål, hvilka tillhöra Krigs-Hof-Rättens pröfning, och i afs. å hvilka en hvar måste inse, att special-sakkännedom ovilkorligen fordras hos den, som handlägger dessa mål. Såsom exempel härpå får jag andraga det fall, att lots satt fartyg på grund. Att någon juridisk forskning skall blifva tillräcklig för att sätta en person i stånd att bedöma, huruledes en rask sjöman fullgjort sina åligganden, det vågar jag fortfarande tvifla uppå. Det är visserligen en sanning, att man är i tillfälle att inhemta vederb:de Krigsrätts häröfver Den 23 Maj e. m. 421 förda protokoll; men äfven detta anser jag icke tillräckligt, för att skapa den insigt, som vore erforderlig för att alla, som handlade dessa mål, skulle kunna bedöma desamma. På dessa skäl yrkar jag bifall till Bet:det. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag är i hufvudsaken före kommen af Hr Skogman, och vill således endast i korthet uttala samma åsigt, att nemi. ett undersökningsprotokoll, hvilket rör allt hvad till ett fartygs manövrerande hörer, svårligen lärer kunna af någon jurist förstås, för så vida icke särskilda studier blifvit åt dessa ämnen egnade. Att vissa slags mål fordra särskildt sammansatta domstolar, torde äfven vara Erih. Creutz bekant. En sanning är, att här i Sverige ännu icke finnas handels-domstolar; men den tid torde icke vara så långt aflägsen, då de komma att inrättas. Sådana domstolar ega att döma uti de slags mål, hvilka icke kunna falla under den kännedom, som jurister i allmänhet anses innehafva.
det ej heller kunnat häfvas, hvaraf följde, att det anspråk Olof Heljesson möjligen befunnits aga, kommit att inskränka sig till befrielse från all för honom menlig verkan af Olof Olofssons omtvistade förklaring om hemmanets återställande, en verkan, som i händelse den ej redan fanns, visserligen icke skulle kunnat uppkomma derigenom att Konungens Befallningshafvande låtit i auktionskungörelsen hemmanet benämnas såsom Olof Heljesson tillhörigt; att fastän utmätningen nu icke kunde ändras eller annan ändring i någon del af förhållandet tillvägabringas, än en ny auktionskungörelse, hvari förmodligen Olof Olofsson upptogs såsom hemmanets ägare — således tvisten om återställandets verkan, i fall den var någon, tvärt afskars — en ny utmätningsauktion likväl skulle företagas och hade, enligt Konungens Befallmngshafvandes i förklaringen lenmade uppgift försiggått; genom hvilken auktion, anställd på Olof Heljessons klagan och till skyddande af hans rätt, hemmanet blifvit såldt; förmodligen icke mera såsom från honom i mät taget, utan såsom Olof Olofsson afhändt. på grund af dennes erbjudande att återställa det till Olof Heljesson; men att genom auktionskungörelsen ingen afhändelse kunnat tillkomma utan det varit i Olof Olofssons erbjudande som den skolat ligga, och detta erbjudande fanns redan hvarken mer eller mindre kraftigt i utmätmngsinstrumentet antecknadt, än det genom kungörelsen kunde blifva, samt att således den nya auktionen hvilade på ingen annan grund än Olof Olofssons begifvande till hemmanets försäljning, alldeles sådant detta begifvande var vid utmätningen lemnadt, d. v. s. på ingen annan grund, än hvarpå den förra utmätningsauktionen hvilat, hvilken till sin kraft och verkan blifvit af Konungens Befallningshafvande och Kongl. Hofrätten undanröjd; men att häraf följde, att om den nya auktionen kunde äga bestånd, änskönt den blefve af Olof Heljesson öfverklagad, den förra auktionen icke mindre bort, emot samme Olof Heljessons klagan äga bestånd.
Plenum kl. 10 f. m. Då nu till justering uplästes protokollet vid R. o. Ad:ns första sammanträde den 20 sistl. Okt„ afbröts upläsningen vid början af H. Ex c. Hr Gr. o. Landtm: ns helsningstal till Ståndet utaf H. Exc., som hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade tillåta, att med justeringen af Ståndets pleni-prot. vid denna Riksdag det finge tillgå på samma sätt, som vid de föregående Riksdagarne, eller att tal, enskildta Ledamöters anföranden och yttranden m. m. icke ordagrant upplästes, såvida ej någon ledamot särskildt det äskade; hvarefter och sedan denna hemställan blifvit af R. o. Ad. bifallen, protokollet på nyssnämnde sätt uplästes till slut och godkändes. Frih. Hjerta, Fredrik Philip: Med stöd af 23 g i Riddarh. Ordn. får jag afsäga mig den plats såsom Suppleant i Allm. Besv. o. Ekon.Utsk., hvartill jag blifvit utsedd. Gr. Hermansson, Carl: Jag' får afsäga mig min plats såsom Elektor. Hr Arnell, Gustaf Fredrik: Jag anhåller vördsamt att, med bibehållande af min Riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot i Bevilln.Utsk. Hr Gyllenberg, Erik Israél, hade inlemnat en så lydande skrift: Som Hrr Elektorer behagat utse mig till Suppleant uti Exped.Utsk., får jag, i stöd af 23 g Riddarh.Ordn., vördsammast afsäga mig detta förtroende, emedan min tjenst det förhindrar. Gr. Wrangel, Tönnes Reinhold: Med ani. af en i går af Hr von Qvanten gjord anmälan inför Riddark.Utsk. om erhållande af inträdes-pollet till Riddarhuset, anhåller jag att få upläsa det vid tillfället inför Utsk. förda prot. Den 2 November. 43 Härefter upliiste Gr. Wrangel ett prot.-utdr. af följande innehåll : ÖfversteLöjtnanten Carl v.
Ständer besluta nedsättning uti den personliga skyddsafgiften, och det deraf beroende bidraget till Folkskolorna till mindre belopp, än som nu blifvit af Utskottet förutsatt, så måste en på ett sådant beslut grundad ny beräkning af behofvet ega rum, innan Utskottet kan föreslå beloppet af det Stats-anslag, som i sådant fall må erfordras, hvadan Utskottet då vill med serskildt utlåtande till Rikets Ständer å nyo inkomma. 4:o Beträffande nu härnäst Kongl. Maj:ts Nådiga framställning, rörande Seminarierne för bildande af lärare vid Folkskolorna, så, och på de i den Nådiga Propositionen utvecklade skäl, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte å Riksgälds-Contoret till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för Folkskolelärare-Seminarierne anvisa ett anslag af 9,100 R:dr årligen, till och med det år, då nästa Riksdag slutas. 5:o Slutligen och då Utskottet äfven anser det af Kongl. Maj:t till tipendier för elever vid desse Seminarier äskade anslag 12,000 R:dr årligen, Stats-Utshottet» Utlåtande, N:o 283. 11 för närvarande och intill dess, efter Folkskolornas fullständigare organisation, behofvet af nya Lärare kan förminskas, blifva erforderligt, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majus Nådiga disposition å Riksgälds-Contoret anvisa ett belopp af ia,ooo R:dr årligen, till och med det år, då nästa Riksdag slutas, att, i mon af behofvet, utgå till Stipendier för elever vid Folkskolelärare-Seminarierne. Stockholm den i5 April i845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 19 April, kl. 1 e. m.
BondeSlåndet fann för godt, att i så måtto bifalla Lag-Utskottels hemställan, som att samma Utskott må ega, att, sig till biträde antaga en Cancellist, med arfvode från den dag, då lian, i följd af Rikets Ständers Beslut, varder nämnd j äfvensom Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ltskottens sammansatta beredning eger, att förordna till tjenstgöring hos beredningen en Notarie, med arfvode ifrån antagnirigsdagen. S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 8, öfver Riksdagsfullmägtigen från Calmar Län, Petter Perssons motion, om rättighet för parter, att deras till Domstol ingifna handlingar återbekomma, beslöt BondeStåndet, att, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, åsyftande jemte ändringar i vissa delar al hufvudfrågan, älven beredandet af en enkel, klar och lättfattlig redaction af det 03a Lagstadgandet, återremittera samma Betänkande till Lag-V t skottets handläggning. SD. Vid Förnyade föredragningar, blefvo Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Vtskottets nedannämnde Utlåtanden bifallna, nemi.: N:o 4, i anledning af vackt fråga om upphörande af det så kallade Hemförare-Båt-Gillet i Götheborg, N:o 5, i anledning af väckt motion, angående reqvirerande och forslande af stämpladt papper från hufvudstaden till landsorterne, 68 Fröt. Utdr, d. 7 April 183/\. N:o 6, i anledning af vä eli t fråga om skyldighet för Uppbördsman, att vid KronoUppbördén emottaga söndriga Bancooch Riksgäldssedlar, och N:o 8, i anledning af väckt motion örn rättighet för Askersunds
Enär fast Egendom blifvit utmätt, och i den ordning Kongl. Förordningen den 27 April 181 o stadgar, af Utmätnings mannen beskrifven, samt Gälden är en yttrat sig om försäljningsstället, skulle uppå anmälan af den ExecutionsBetjent, som förrättningen verkställt, kungörelse till Auction genast i vanlig ordning af Konungens Befallningshafvande Utfärdas, utan hinder deraf, att Gäldenär io 12 LngUtskotttts Bttnnkanien, sökt ny värdering, på sätt ofvanberörde Kongl. Förordning utstakar, 2:0 Domaren åligge, att då ny värdering af honom äskas, företaga densamma så tidigt, att Gäldenären vid Auctionen ka 11 vara försedd med Instrumentet deröfver. Är Domaren af andre Ämbets göromål hindrad att värderingen så skyndsamt verkställa, meddele han Gäldenären derom genast sin till vederbörande IlofRätt stälde anmälan, på det Gäldenären, med bifogande deraf, må om annor Dom» mares Förordnande i samma HofRätt kunna göra ansökan, 3;o Bjudes å första Auctionen Värderings Summan eller derutöfver, rrarde Egendomen försåld, utan afseende på det större eller mindre antal närvarande Speculanter. Sker å färsta Auctionen ingen försäljning, skall ny Auction hållas Sex Veckor derefter , hvarom Auctions för» rättaren genast bör på stället meddela underrättelse, äfvensom honom åligger, att 0111 kungörelser till denna andra Auction på ofvanförmäldte sätt föranstalta så tidigt, att de samma kunna i Länets Kyrkor varda uppläste minst Fjorton dagar för Auclionsdagen. Blifva flera Auctioner nödige, förhålles med tiden och deras kungörande på enahanda sätt. 4:q Vid andra Auctionen skall, med iackttagande af föreskriften i 5 Cap. 4 §•
Memorial, om understöd för Curhusen i Norrbotten. 1frän Lag-Utskottet: 1:0 Under N:o 76, rörande frågan cm förändring af hagens stadgande uti 2 och 6 §.§. utaf 7 Cap HandelsBalken. 2:0 Under N:o 78, öfver väckt Motion om skyldighet för samtelige Embets-Verken , att vid hvarje halft års förlopp till Riksens Ständers Justitieombudsman aflemna Arbets* förteckningar m. m. Den 21 April. 3-0 Under N:o 79, angående väckt fråga om förändring af Rättegångsättet i Mål, rörande Skjutsnings-försurnmelser. 4:0 Under N:o 80, angående gjorde Förslag, om ändring i ansvaret för fylleri och dryckenskap. r-o Under N:o 81» öfver väckt Förslag, att Mål, sorn, anga fylleri och oloflig försäljning af Brännvin , Bomm och Toddy, endast må af Allmänna Doinstolarne upptagas m. m. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Bes varsoch Oeconomiae-Utskottens under IV:o 82, 83 och 8S afgifne, samt den 14 dennes på bordet lagde Utlåtanden, i anledning af gjorde Anmärkningar vid de sf Utskotten den 14 sistledne Februarii meddeldte Betan* leanden. T:o Rörande vackt Motion om skyldighet för privilegierad Jord att deltaga i Tingshusoch Frestegards byggnad. 2:o Rörande föreslagen ändring af Kongl. Förordningen den 30 September 1700, om allmänna vagarnes underhållande vinter-tiden. 3.-0 Angående rättighet för dem, som låtit i Allmänna Brandförsåkrings-Verket försäkra sin ä Landet ägande abyggnad, att undgå erläggande af Biandstod. Den ai April. *43 Och som sistnämnde irenne Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifaline, ansåg Ridderskapet och Arieln nu ifrågavarande Utlåtanden endast bora läggas till Handlingarne.
” skrifver Ja , den det ej vill , skrifyer Nej ; Vinner Nej, kommer den förra Kedactionen att bibehållas sålunda: ”Arrendatorer af Eängsgårdar , Boställen eller Landt Egendomar , livilke ej hafva Tjenst eller Caracter, hälften, mot ägaren, dock ej under 24. sk. 2:0. Den, som vill, att den Embetsoch Tjensteman , sorn förser ett Document med Stämpladt Papper till högre belopp, än hvad Författningen innehåller, eller ork Charterar hvad icke Charteras bör, skall derföre vidkännas det i 25 §. 12 Mom. af Projecter till Författningen föreslagne ansvar, skrifver Ja , den det ej vill , skrifver Nej ; Vipner Nej, så kommer stadgandet att oförändradt förblifva på sätt, så väl det af Utskottet inlemnade Projectet, som 1815 års Författning innehålla. Hvilket allt vördsamt underställes Riketg Höglofl. Ständers pröfning. Bihang till Riks. St Prof, 18t?~ 1818.5: te Sami. får 30,5/. 39<> BevillningsUtsk. Betänkandea. Riksens Höglofl. Ständers Bevill ningsutskotts Utlåtande, i anledning af de, emot 3:dfe Art. i BevillningsStadgan, angående Afgift för för brukning af vissa Öfverflådsvaror , framställde Anmärkningar.
Reservation af prostarne Schram och Berlin, hvilka åberopade inkomst-afdelningens förslag till betänkande, så lydande: »Hvad sålunda förekommit och handlingarue i 12 Stals-UlskoUets Utlåtande, JYi 129. öfrigt innehålla har Utskottet tagit i behörigt öfvervägande; och ehuru Utskottet äfven för sin del anser det förhållande, att ifrågavarande' skogspark före Tofta hemmans försäljning till skatte varit en hemmanets tillhörighet, icke utgöra någon rättsgrund för nuvarande egarens anspråk på skogens återförenande med hemmanet, då skogen vid skatteköpet blifvit uttryckligen undantagen, har Utskottet likväl, i betraktande af i öfrigt förekommande omständigheter, ansett all billighet ligga deri, att hemmanets egare, som icke åtnjutit något afdrag i hemmanets skatt för detsammas sålunda minskade område, må genom skatteköp få förvärfva sig eganderätten till den frånskiljda skogen, äfvensom Utskottet funnit det nu gjorda erbjudande af skogens inlösande medföra den fördel jemväl för Kongl. Maj:t och kronan, att derå hör fästas synnerligt afseende. I anseende till skogens aflägse belägenhet från kungsgårdarne, är tillsynen deröfver förenad med serdeles stora svårigheter, hvilket ock haft till följd, alt densamma, enligt hvad upplyst blifvit, vid utarrenderandet befanns mycket uthuggen och i ett på det högsta vanvårdadt skick. Det sätt, hvarpå man sökt afhjelpa detta missförhållande, nemligen me delst ularrendering, torde likväl vara det minst lämpliga, alldenstund det måste ligga uti en arrendators intresse alt under arrendetiden af skogen söka hemta den största möjliga inkomst. Antages deremot en emot skogens värde svarande köpeskilling, beredes både det allmänna och den enskilda större fördel, enär derigenom kungsgårdarne för framliden blifva tillförsäkrade en oförminskad inkomst och den enskilde genom den fria dispositionsrätten af egendomen sättes i tillfälle att på ett ändamålsenligare sätt vårda densamma, för vinnande af inkomst deraf jemväl för framtiden; hvaremot arrendekontraktets fortfarande skulle hafva den följd, att skogen vid arrendetidens slut vore helt och hållet medtagen.