Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den kom endast deraf, att jag trodde, du misstydt mitt handlingssätt, samt deraf, att en brytning är något så helt annat än en upplösning. Nej. Det första mellan dig och mig det är och blir: frihet. Ingenting af tvång, af löfte eller förpligtelse. Om jag kunde tro, att du hade en halfdragen tanke på »pligt» emot mig, skulle jag känna mig olycklig. Jag skulle säga: »gå; du har aldrig förstått mig! Om jag tänkte, att du skref ett enda bref, eller sade ett enda ord till mig derför, att du menade, jag skulle bli bedröfvad, om du ej gjorde det, då skulle jag känna det i luften och draga mig tillbaka. Ty det är endast i känslan af frihet, som själslifvet hemtar fulla och djupa andetag, det är endast det, som håller det hela friskt. För mig är du fri som fågeln i luften; jag skall icke hålla dig qvar med en finger. Ja, du är så fri, som min son skulle vara det, om jag varit nog lycklig att ega en sådan – som jag kunnat hålla af. Det kunde jag naturligtvis inte ha gjort; och derför är det bättre att vara utan. (Jag vet att du grinar så der småförsmädligt – bryr mig icke derom. En kastagnettknäpp till allt, hvad du kan säga om den saken! Jag vill vara mig sjelf och tala som den jag är.) Om du fattade mitt innersta »jag» vid håret och drog det fram för en annans blickar, då skulle jag hämnas af outsläckligt agg. Aldrig annars. Och allt hvad du säger mig i dag, ålägger dig ingen pligt att säga liknande i morgon. Om jag å andra sidan ger dig min tid och mina krafter i dag, så är jag icke derför skyldig att upprepa det i morgon. Om jag upprepar det, så är det emedan det i morgon gör mig samma djupa, innerliga glädje som i dag, och då anser jag mig för den vinnande parten. Endast så kan den ene gifva och den andre taga, utan att det blir ett band. Och jag skulle icke för allt i verlden vilja, att ett enda sådant fäste dig vid mig. Kan du växa ifrån mig så gör så! Har jag någonsin sökt hämma din utveckling? Och fins det ett enda bemödande att tillskansa mig framtida rättigheter öfver dig?
Men äfven emot delta förslag förekommer, att den deruti uttalade grundsats af chartans skiljande från handlingen icke är fullt tillfredsställande och icke eller för controllen behöflig. Denna besparing af chartorna tror jag skulle för Staten medföra en obetydlig vinst, och vore dessutom icke fullt riktig, ty då man skall betala en charta bör man också få henne. Derigenom att kronofogden fäster chartan på handlingen sättes också den enskilde i tillfälle att controllera chartans riktighet, och genom de förteckningar, som ingå lill Kammarrätten blir controllen å kronofogden dubbel. — I afseende på den föreslagna granskningen i Kammarrätten och 41 136 Den S Januari e. m. alt chartorna skulle dit ingå såsom bilagor till förteekningarne, må det tillålas mig att li 1 lagga ännu en anmärkn. till dem som förut blifvit gjorda. Det är hardt att underkasta en embetsman cn redovisning och på samma gång fråntaga honom just de papper, genom hvilka han kan styrka sin oskuld. Vill man antaga att domare kunna göra underslef, så måste man också antaga, att revisorer i Kammarrätten kunna göra detsamma. Det är således möjligt, alt en och annan charta af dem domaren inskickat genomdragna och påskrifna, borttogs. Huru skulle han kunna bevisa sådant, om i Revisionscont. sedan gjordes anmärkn. deremot, att chartmbeloppet icke öfverensslämde med förteckningen? För alt kunna bevisa alt han verkligen insändt dessa chartor, skulle domaren då vara nödsakad alt hafva två eller tre vittnen, som jemfört förteckningen med chartonia innan de afsändes, som sedermera sett honom försegla convolulet och ändlligen medföljt lill posten och hela vägen, så att de icke kunde undergå någon förändring. Detta torde äfven böra betraktas. Jag yrkar återremiss å betänk. Hr Rosenblad: Hr von Hartmansdorff har så fullstän digt utredt omöjligheten i vårt land att vidtaga den åtgärd, att alla handlingar vsku 11e skrifvas på stämpladi papper, att, ehuru mycket derom kunde vara alt tillägga, jag ingenting vill nämna.
(Stats-Utsk:s Utl.den tn. m. N:ris 64, Litt. C, 176 och 246.> S. A. K. Sedan, uti underdånig skrifvelse den 1 September 1851, Rikets sednast församlade Ständer, med tillkännagifvande af sitt beslut om fortfarande, intill nästa statsreglering, af den tiondejerns-afgift, som vid' 1847 och 1848 årens Riksdag bestämdes att från och med år 1849 utgå af lackjerns-blåsningarne med 50 procent förhöjning utöfver den genom Kongl. Kungörelsen den 29 November 1844 till hälften af dess förutvarande belopp nedsatta tiondejerns-skatten, tillika anhållit, alt E. K. M:t, efter utredning af förhållandet i afseende å bergshandteringens ställning samt efter pröfning, huruvida tionde-tackjerns-aIgiften skulle kunna förhöjas lill det belopp, hvarmed den före år 1844 utgått, täcktes till Rikets Ständer härom aflåta Nådig Proposition; så, och elter det E. K. M:ts och Rikets Bergs-kollegium under den 15 Juli 1853 med underdånigt utlåtande i ämnet till E. K. M:t inkommit, har, uli den till Rikets Ständer vid innevarande Riksdag aflåtna Nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, E. K. M:t, med afseende å hvad Bergs-kollegium i berörde underdåniga utlåtande anfört och då, efter hvad djmedelst vore utredt, jernhandteringen fortfarande vore i en ställning, hvilken påkallade någon eftergift af den under lyckligare förhållanden ålagda beskattning, i Nåder föreslagit Rikets Ständer alt nedsätta tionde-tackjerns-skatten med en tredjedel, hvaremot, hvad stångjerns-smidet och jernmanufakturverken beträffade, E. K. M:t ansett lindring i beskattningen derå böra ske genom förminskning uti den bevillning, som för närvarande är denna näringsgren ålagd, hvadan E. K.
Hvarje verklig vetenskapsman är äfven filosof, han ställer sina barnsliga primitiva känslor och intryck åsido bredvid sig liksom sina galoscher, hvilka kunna vara bra att ha ute i verldens smuts, men som lemnas utanför ens enskilda kammardörr, och har man väl blifvit dem qvitt, så ser man allt i fågelperspektiv och finner lifvets nattsida lika interessant — jag kunde säga lika beundransvärd — som den solbelysta delen deraf, ty man tjusas och hänföres af skaparens allmakt och skapelsens harmoni äfven i det onda, i antipoderna. — Wehler! Hvad pratar ni der för paradoxer, kan ni väl någonsin finna harmoni i det onda, i lidandet, i smärtan, dessa sönderslitande dissonnanser, som förbrylla vårt förstånd, vår slutkonst och skulle väcka förtviflan i vår själ, om vi icke antoge tvenne väsenden, tvenne ursprung, hvarifrån de emanerade. — Tvenne väsenden, sade ni, ja väl, hvem har sagt, att vi icke skola antaga tvenne makter, i fall vi vilja antaga någon annan kraft än den eviga nödvändighetens tvenne väsenden, som regera verlden genom en oföränderlig lag? Det vore ju en oformlighet att vilja utesluta just jemt den ena hälften i skapelsen. Om vi förkasta djefvulen, så kunna vi icke tro på Gud, den ena betingar den andra. Huru skulle vi kunna uppfatta ljuset, om mörkret icke funnes, huru kunna älska det goda, om det onda icke visat oss dess skönhet? Det är ur motsatserna, ur jemförelserna, som alla våra begrepp frambringas, hvad visste vi om lifvet, i fall vi vore odödliga, och hvad vore lifvet sjelft, om icke de eviga kontrasterna, stridigheterna skapade detsamma? Det är på dessa evigt rörliga vågor lifvet beror; tänk er, om ni förmår, en evig oafbruten lycka, en tillvaro utan smärta, utan strider, utan tårar, hopp, räddning och glädje, himmelsk outsäglig glädje, som åter bytes i lidande, och så åter och återigen vexlar. Tänk er, sade jag, allt detta afstannadt, en evig lycka och lugn utan afbrott, och hvad har ni väl?
— Ja, vet du, hvad jag inte kan låta bli att tänka på, sade Helena, i det hon höjde lorgnetten mot Wiréns tafla. Det är på något, som jag såg i Bryssel förliden sommar. Det var fest på Grand Place, en medeltidsturnering i historiskt trogna dräkter. Riddarne i rustning och deras hästar, det var till det jag ville komma, iklädda fullständiga dräkter af broderadt kläde. Nå, jag hade naturligtvis aldrig förut sett en påklädd häst och det hade heller aldrig förr fallit mig in, att en häst var naken —, förr än jag såg den klädd. Och vet du hvad för intryck det gjorde? Jo, det generade mig hvar gång vinden lyfte på en flik af täckelset. Och nu tänker jag alltid, när jag ser en sådan där tafla och hör somliga människor resonera, hur mycket ändå vårt omdöme om det anständiga och det passande är konventionellt och beror på, att vi vant oss af med att se på det naturliga på ett naturligt sätt. — Ja, men det var ju precis det Klaes sa’ härom dagen. — Var det? Det tänkte jag inte på. Nå, då ger han mig väl rätt nu? Det var bra. Men apropå, jag hör, att du sysslar med ett intressant, nytt arbete, är det alldeles omöjligt att få se det? — Nej, kom med till atelieren, eller kanske det är för långt? — Det var ingen dum idé. Gå in och sätt på dig en klädning, Hedvig, så håller Klaes mig sällskap under tiden. Hedvig var snart färdig och de begåfvo sig af. Helena bar ett litet paket, som hon på inga villkor ville lämna ifrån sig, fast Klaes genast erbjöd sig som bärare. — Akta dig, det är något från Ryssland, hvem vet, om det inte är en liten helvetesmaskin eller något annat infernaliskt? — Nå behåll då, behåll då, svarade Klaes i samma ton. Jag är rädd om mitt unga lif. Nerkomna på gatan, gingo de förbi en dam af Helenas närmaste bekanta, hvilken hon dagen förut på bröllopet knapt hälsat på och som nu, så snart hon fick sikte på dem, visade ett djupt intresse af att beskåda en tafla, utstäld i ett boklådsfönster, och hvarken tittade åt höger eller vänster.
Det beror af Hr Gr. o. Landtm., om han anser frågan nu få förekomma under öfverläggning; och jag anhåller om Hr Gr. och Landtm:s proposition, huruvida It. o. Ad. önskar att nu discutera ämnet, samt förenar mig med Professor Cederschjöld i påyrkandet af en sådan discussion. Frih. Boye: Långt ifrån att jag velat lägga hinder i vägen för tvenne Ledamöters nu yttrade önskan, ber jag att i allo fä förena mig med dem. Afsigten med min begäran var blott den utaf försigtigheten påkallade, att vi, som icke läst handlingen, utan endast flygtigt afliört den, måtte komma i tillfälle att taga närmare kännedom derom. Jag tror, lika med Hr Cederschjöld, att icke några hinder möta för företagande af den fråga, han begärt må komma under öfverläggning, och jag instämmer således med honom. Frih. Boye, Fredr.: Ehuru jag önskade kunna förena mig med Hr Cederschjöld, måste jag likväl erinra, att jag tror det behandlingssätt af den omförmälda Grundlagsfrågan, hvilket han begärt, helt och hållet strida mot formen, som är den, att Grundlagsfrågor, innan de till öfverläggning i Stånden förekomma, dit missiveras från ConstitutionsUtsk.; och jag anser oss icke böra allt för mycket afvika från praxis. Hr Cederschjöld: I anledning af den siste värde Talarens yttrade fruktan, att hvad jag föreslagit skulle vara stridande emot formen, får jag tillkännagifva, att, enligt min öfvertygelse, har nu blifvande Constit.-Utsk. ej den ringaste nödvändiga befattning med de Grundlagsfrågor, som vid sisth Riksdag blifvit bestämde att hvila till afgörande 3o Den i Febr 11 arii f. m. vid den nuvarande, utan är det endast en välvillighet af Utsk. att samla dem på ett ställe och sålunda öfverlemna dem. Då frågan redan hvilar på R. St:s bord, finnes intet hinder för dess upptagande till pröfniug när sorn helst. Frih. Boye, Ludv.: Jag tror, att Constit.-Utsk. fullgjort dess åliggande, då det till hvilande på R.
Ståndets medlemmar, Memorialer angående nedsättning af, eller befrielse från Brännvins-Minuterings-afgiften, för de Gäst» 5 Sami. a B. 3 34 Bévillnings-Utskottets gifverier, hvilka endast äro såsom Skjuts-ombytnings-ställen att betrakta och af sin Gästgifveri-rörelse icke hafva någon fördel, hafva föranledt Utskottet, att jemväl till Brännvins-Minuterings-afgiften, utsträcka den frihet från Bevillningens utgörande efter 11 Art. 3 §. 7"Morn. som föreslagits åt så beskaffade Gästgifveriet Sluteligen anser Bevillnings-Utskottet sig höra till Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet hemställa , om icke i den underdåniga skrifvelse, som i detta ämne lärer komma att till Kongl. Maj:t afgå, äfven hör på sätt vid föregående Riksdagar skett, anhållan göras , att en inskränkning i en fri HusbehofsBrännvins-bränning icke måtte komma i fråga, så vida icke krig, förenadt med missväxt, Skulle inträffa, och göra denna åtgärd oundvikligen nödvändig. Dock varder detta, med bifogande afen Ledamots särskilda mening, Riksens Höglofl. Ständers upplysta pröfning vördsammeligen unders täldt. Stockholm den 3o Oct. 1823. Utdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofl. Ständers Bevillningsutskott den g Nov, IS25. S. D. Enligt förut gjordt förbehåll, aflemnade Herr Beckman till Protocollet ett anförande , som upplästes så lydande: Betänkanden. 35 ”Ehuru i §. af 3 Mom. stadgar, attingen Panna må begagnas öfver go Kannor, för att dermed tillverka Brännvin, torde det likväl vara bekant att
Statsverket för hvarje af de denna äng anslagna 668j-f dagsverken, rätteligen bordt utgöra 5 sk. 4 rst., Landshöfdingen måtte förpligtas att för berörda dagsverken framdeles årligen godtgöra Stats-verket, enligt den förhöjda beräkningen, med 74 R:dr 12 sk. 10 rst., i stället för dittills erlagda 37 R:dr 6 sk. 5 rst., samt i anledning deraf Landshöfdingen medgifvit sig vara E. K. M:t och Kronan ansvarig för den af Advokat-Fiskals-Embetet sålunda beräknade lösen, förbemälda Kollegium, genom beslut den 28 December 1852, föreskrifvit till behörigt iakttagande i Kronans jordeböcker och räkenskaper, att betalning för ifrågavarande 668dagsverken, från och med nästpåföljda uppbördsår och så länge Landshöfdingen finge desamma disponera, skulle af honom erläggas med 5 sk. 4 rst. för hvarldera, eller tillhopa med 74 R:dr 12 sk. 10 rst., så hafva Rikets Ständer ansett detta förhållande nu böra iakttagas vid bestämmandé af den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län tillkommande ersättning, i följd af nämnda dagsverkens upphörande att in natura utgöras; hvadan och i öfverensstämmelse för öfrigt med hvad E. K.
Jpar ffattffplbig, febatt mantalsffrifning förråttatö, afftått fin egenbom till bor* gettårer, eller efter ben 1 9Dlaj bet år, för Ijmilfet bemillnittg febnaft bonom påförts, nteb böbett afgått, bör, utan afmaftan af fottfurötnajsanö eller fterbljufetå utrebning, ben för Ijonom belöpattbe odi meberbörligett bemafabe bemillttingen gålbaö utaf Ijanö aftråbba elter eftertemnabe tillgångar. Utom beti affortning af påförba bemiUningöafgifter, forn fafnaben af erforbertig tillgång för beraö gälbanbe måfte föranleba, få fåbana afgiftcr enbaft mib neban Slfforhtingölångb [lall i ftab nnberffriftoaö af »eberböranbe tjenfteman, forn för beitfammaö rättighet år anfmarig, famt efter beraf anfiåtlb granffnirtg at 2:o i))å lanbet ffall affortningölängben, meb anfmar för bcfj rittiglfet, unbcr 3:o ©eban affortningötängben blifmit meberbörligen granftab od) attefterab, aflentnaö benfantma, i ftab af SJlagiftraten od) på lanbet af Äronofogben, till Äo IBefallningöljafmanbe för att i ftabgab orbning ytterligare l)anblåggaö. 53emtllntngö*@tabga 1864. 47 4:o ffteboimöningett. § 92.
Sl:s up roärksamhet, nemi. den vestra och den södra, samt slutligen ännu en 3:dje, att väsendtligaste hindret för genomförandet af jernvägsfrågorna förefinnes i den strid, som upkomrait emellan förfäktarne af dessa olika linier. Häraf är klart, såvida man anser jernvägsanläggningar såsom det mål, hvartill man skall komma, att de verkliga Henderne lill jernvägarne äro just de, som motsätta sig en förening emellan de båda lineernes förfäktare. De hafva nemi. följt den taktiken, att, då fråga varit alt rösta för den ene eller andra linien, motsätta sig den linea, som varit i fråga. Härvid får jag likväl förklara, ali jag, i olikhet med Frih. Raab, upfattat den sednast upträdande Konungens Rådgifvares förfarande på ett helt annat sätt, ty jag är fullt förvissad, ali han hädanefter som hittills skall blifva en ifrig försvarare af jernvägar. Men om det nu är gifvet, alt fienderne till jernvägarne söka att splittra båda fraktionerne, så är äfven klart hvad dessa fraktioner hafva att iakttaga, nemi. alt förena sig. Härmed vill jag icke säga, att den ena fraktionens intresse skall npoffras för den andras, utan jag är fullt öfvertygad om, alt det är deras intresse, alt deras olika meningar, hvilka, hvar för sig betrak - Den 1 November e m. 221 lade, stå emot hvarandra, kunna förenas. Men, Mine Hrr! jag kan verkligen icke upfalta skillnaden emellan dessa bägge linier. Jag tror nemi. icke ali deras förfäktare hafva olika intressen, .och icke heller alt det är lokala intressen, sorn skilja dem, utan fasiheldre tror jag mig kunna bevisa, att om man antager, att de kunna förenas, skola de båda hnierna utgöra blött en enda, som gagnar hela landet, så nära man kan komma.
Hvilket skall begyndas ifrån den dagen, då detta fredsfördragets Den II .4 u gusti f, m ”ratificafioner utväxlade, och alle Articklarne, ”roed hvad deruti betingadt är, angående det ”sorn återställas och godtgöras skall, å bägge ”sidor blifvit verkstäldte och fullbordade , ”hvarvid man, sorn nu sades uttryckligen kornkrut öfverens, att sned Sveriges Rikes under”såtare6 skepp och gods uti framoch åter”farten i Öresund och Bätterne, i anseende till ”hinder eller uppehåll uti deras skyndsamma ”affärdande, eller under hvad namn det vara ”må, icke annorlunda skall förfaras, än med ”den Engelska och Holländska Nationen eller ”någon annan, som för bästa vän anses.” Det torde icke hafva undfallit Ridderskapet och Adeln, att Kielerfreden mellan Sverige och Dannemark undertecknades i samma rum och på samma dag som freden mellan Danmark och England. Jag hemställer då, om man borde längre fortsätta kriget, Cdå det stora ändamålet redan var vunnet;, blott för att kunna vinna en förmån, hvarom icke ens var tillfälle, att underhandla, då den icke kunde tillfalla den andra underhandlande magten. Jag kan ej säga mera, för att åtminstone förklara min oförmåga att kunna åstadkomma detta. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Jag befarar att den diplomatiska discussionen ledt Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet från sjelfva ämnet, och jag ber således, att deruppå få återföra den. Friherre Anckarsvärd har anfört, i hvad afseende de, sorn förut hört till den gemensamma Församlingen, nu äro lidande. 7 a 8000 R.dr äro Jemnade till Kyrko - Den j r Augusti J, m. 357 byggnaden. Den har kostat 7000; nu begäres 2OCO R:dr tiil uppbyggandet af orgelverk och anskaffande af inventarier. Friherre Anckarsvärd har anmärkt, att allt biträde sorn är lemnadt åt Pastor, består i en caracters förhöjning på förra Bostället.
Hellsten, 1841 - Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsholtens UtlåtandeIV.o 18 4- 1 N:o 184. Ank. till Exp. Utsk d. 3o Mars 1841 > kl, 3 e. m. Utlåtande , i anledning af återremiss af Utskottens Betänkande, JS:o 8y. ►Samtlige Riks-Slånden hufva till de förenade Utskotten återremitterat deras Betänkande N:o 87, angående beskattningen å Slångjerns-tillverkningen i Riket, i anledning af anmärkningar, som sammanstämma uti följande innehåll: i :o alt de Bruk, för hvilka den förut bestämda skatten minskas, erhålla derigenom ett förhöjd t värde, som vore en skänk åt nuvarande innehafvarne, så mycket mera orättvis, som ingen ersättning är föreslagen åt de öfriga Bi tiken för deras lidande genom saknaden af en sådan förmon. Olikheten i grundskatten skall de facto redan vata jemnad genom fastighetsköpen och de pris, som dervid lämpat sig. efter skatlernes belopp. Otn man nu i annan väg ville söka åstadkomma skaltejemkning, skulle man derigenom störa rättigheter och förhållanden, hvilka genom tiden blifvit stadgade, och, under det man tror sig endast befordra rätt åt alla , begär man en verklig orättvisa ; 2:0 att, om en nedsättning af grundskatten kunde ega rum , borde man tillse, hvar den vore af behofvet mest påkallad.
Du har ju hvarken hustru eller barn, och båten kan du väl få såld, om du vill, och eljest kan du ju behålla’n och göra en tur ibland om somrarna. För vill du flytta härifrån, så får jag ta nå’n främmande i huset, och det vill jag inte. – Det vet du, att jag inte har pengar till, sade han. Båda tego. Båda kände, att här utkämpades en tyst strid, i hvilken den ena skulle tränga sig fram på den andras bekostnad. Karl August förstod, att det var han, som skulle draga det kortaste strået, och det var för resten inte första gången, han slagit sig till tåls och väntat. Katrina gick fram till bordet, där de nyss setat och ätit, stälde ett par af tallrikarna öfver hvarandra för att bära bort dem, och medan hon stod med ryggen vänd åt honom, som satt i mörkret bakom klockan, sade hon: – Vill du stanna då? Karl August funderade en stund. – Jag får väl det då, sade han. Ett ögonblick därefter steg han upp och gick ut på trappan. Där stannade han, strök eld på en tändsticka och tände pipan, som han förut hela tiden hållit i handen. Han såg sig omkring, och af gammal vana såg han mot vester för att se efter, hvad väder de skulle få. Han räknade ett ögonblick i tankarna. Om han ändå skulle försöka att taga sig fram på egen hand med ett annat arrende. Men nej. Det gick omöjligt. Han hade inte pengar till att köpa alting nytt. Redskap och bohag och alting. Det var omöjligt. Han såg sig omkring en gång till och började sedan långsamt gå uppför den branta trätrappan, som ledde till hans rum på vinden. Där satte han sig på kistan och rökte pipan till slut. Så lade han bort den och började kläda af sig för att gå till sängs. Där sof han arbetarens tunga sömn utan att tänka på morgondagen. Och åren svunno bort, och dagarna gingo sin jämna gång, och det såg ut, som om ingen förändring skulle inträffa i det, som var. Karl August Erikson hade blifvit böjd af åren, fast han blott var inemot fyrtio år. Man hade slutat upp att kalla honom med förnamn i bygden, utan sade i stället altid Erikson.
Härifrån undantagas dock sådana varor, som antingen inkomma oinpackade eller som nödvändigt måste ut-packas och sorteras på lagret, t. ex. manufakturvaror, eller som för att icke skadas måste störtas för att ligga utspridda, t. ex. kummin, till hvilket senaste dock särskildtillåtelse i Jivarje fall måste utverkas, vidare sådaua varor, hvilkas emballager måste brytas, på det att de i mindre partier må kunna utföras, emot att återstoden af det brutna originalomslagets innehåll ompackas i mindre fullständiga emballager, hvilkas innehåll dock minst måste utgöra från-skrifningsqvantum, t. ex. indigo, cochenille och andra fär-gerivaror och droguer, samt the, som kan uppvisas i fjerde-•dels, halft och helt skålpunds paketer, så framt hvarje sorts paketer ligga för sig, ändtligen äfven spirituösa och vin, som kunna påvisas så väl i originalfas tager na som omtappade på lagerfat, på mindre fåstager eller på flaskor. Derest behållningen af något varuslag icke uppgår till föreskrifvet frånskrifningsqvantum, är tullen härfor likasom för varor, som blifvit afsatta under qvartalet, förfallen till betalning. Om én upplagsinnehafvare, under tiden från det han vid qvartalets slut aflemnade sin angifvelse och till dess granskningen företages, har minskat sin angifna behållning genom afsättning, så skall han häröfver till granskningsmännen före förrättningens början afgifva en skriftlig förklaring, hyari sedermera inga ändringar få göras. De tullafgifter, som belöpa på de under denna mellantid afsatta varor, äro ej förfallna till betalning förr än efter ingången af påföljande qvartalet, oaktadt regeln eljest är, att tullafgifterna för alla varor, som vid qvartalsgransk-ningarne befinnas vara afsatta från kreditupplagen och icke visas vara återutförda eller transporterade till annat upplag, skola erläggas inom åtta dagar efter granskningen.