Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon kollision mellan konst och embete kan dervid icke kotnma i fråga, ty konstakademiens sekreterare kan i sin tjenste-utöfning icke jemföras med teaterns intendenter. Från ett annat håll betraktad, tyckes konstakademien icke heller kunna jemföras med kungl. teatern — från allmänhetens synpunkt, men den synpunkten är att beklaga. Hvilket uppseende väckes icke inom allmänheten, då kungl. teatern får en ny direktör! Om den stora tilldragelsen talar hela hufvudstaden, hela landet, för den intresserar sig hvarje liten extra ordinarie tjensteman i stadens verk likaväl som rikets högste embetsman. Kryddkrämarens biträde talar derom med skräddarens piga — det har jag sjelf hört — och äfven de fromma, de som anse teatern for djefvulens verk, kunna icke visa sig alldeles likgiltiga — det har jag också hört. Det är således något riktigt allmänvigtigt. Hvem bryr sig deremot om tillsättandet af en ny direktör för konstakademien? Några målare möjligtvis, ett par bildhuggare, en arkitekt, det är allt i hop. Den stora allmänheten är af den saken alldeles oberörd. De flesta tyckas icke ens känna till, att konstakademien har någon direktör. Man går upp och ser på elevernas arbeten efter prisutdelningen, ty man har ganska visst någon bekant bland ut' ställarne eller har åtminstone hört talas om, att de som bo fyra trappor upp i samma hus eller der midt öfver gatan ha en dotter som skall bli artist och går på akademien. Man måste således se hvad hon gjort. Men icke bekymrar man sig om den ganska vigtiga drifkraft som kallas direktör. Och sekreteraren? Det är ungefår samma förhållande med intresset for honom. Helt annat är det med svenska akademiens sekreterare. Han är en person för hvilken man känner stort intresse. Om det berättades, att hr af Wir-sén skulle utses till svenska akademiens sekreterare, skulle man tala derom bittida och sent, göra sina anmärkningar, skänka sitt gillande eller rent af förkasta det. Men när det sades, att samme hr af Wirsén skulle kanske bli sekre-terare vid konstakademien, mottog man den underrättelsen med ett likgiltigt jaså.
Då Kongl. Majit , efter inhändigande af dessa upplysningar i ämnet , till Nådig pröfning företagit hvad Riksens Ständer, i deras ofvan, nämnde underdåniga Skrifvelse vidare framstält, har Kongl. Mnj:t som ansett något tvifvelsmål om behörigheten af de till Dahlby och Flyinge Kungsgårdar af vissa Kronooch Krono-Skatfehemman i Dahlby och Sandby Socknar , dels i natura, dels i penningar mot afkortning på Hemmansoch Terrnins-skat ten, utgående så kallade Hofverier, icke kunna ega rum 5 i afseende åter på det andra slags arbete( som af Allmogen i ofvannämnde Sju Härader blifvit ut - Betänk. om Dahlby o. Flyinge Kungsgårdar. 19» gjordt , i Nåder funnit det icke hafva med säkerhet kunnat utredas, att detsamma genom frivilligt åtagande å Allmogens sida tillkommit, och att icke eller i öfrigt för närvarande några sådane skäl till befrielse derifrån , utan motsvarande ersättning, sig företett, hvilka 3:dje puncten af förberörde med Allmogen afsiutade Contract, om betalning i penningar för sådant arbete på 30 år förutsätter, derest, utan hinder deraf, Allmogen under tiden skulle denna befrielse tillgodonjuta, hvarföre Kongl. Maj:t icke heller ansett sig kunna någon ändring i hvad härutinnan förut blifvit stadgadt, vidtaga;dock att det, likmätigt berörde Contracts 3:dje punct, vöre Allmogen obetaget, att, så vida den framdeles kunde styrka sin rätt till befrielse från sistnämnde arbetsskyldighet, sitt anspråk derå i vederbörlig ordning gällande göra; Hvilket Nådige beslut, tillika med de i ofvanberörde måtto i ämnet vunne upplysningar, Kongl. Majit velat härmed Rikets Ständer i Nåder meddela. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. Af. G. Danckwardt.
Jag tillåter mig framställa såsom exempel en liten hemmansägare —- antagom en ägare af ä hemman, som för 10 år sedan satt skuldfri på sin ärfda jord, på hvilken han producerade nätt och jemnt hvad han nödtorfteligen behöfde för sin och familjs bergning, sedan skatterne blifvit betalte. Obelåten dermed att han ingen ting förvärfvade, funderade han på utvägar dertill. Han fattades af tidens anda, såg exempel från en och annan herregård, var kanske så långt kommen i upplysning att han läste provinsens tidning, han uppmanades från alla häll att förbättra sina fäders jord, förbättra sin boskapsskötsel, antaga ett bättre brukningssätt. Mannen deciderade sig ändtligen att begära skifte, eller tvingades kanske dertill af grannen. Ilan måste betala landtmätare och ägodelningsrätten, han måste bygga om sina hus, han måste hägna om sina gärdesgårdar, han odlade, han gjorde insåningar, han lade sig till bättre åkerbruksred skap o. s. v. — Men hvarmed har han bekostat allt detta? Hans revenue af hemmanet räckte knappt till nödtorftigt dagligt bröd; hvad skulle lian bespara? Han var ju tvungen att låna? Tron J, mina Hrr, att en bonde, i den belägenhet jag 1111 presumeral, går igenom en sådan affär för mindre än 1000 r:drs utgifter, kanske i b:co? Vi se honom nu med sina 1000 r:drs skuld; men har väl denna summa blifvit illa använd? Han har ju ökat sin sädesproduction, ökat sin ladugård, han bor bättre, har bättre tillgångar till eget och familjens uppehälle och ett öfverskott, som flerfaldigt räcker till betäckande af räntan på skulden och amortering deraf. Sådan var hans belägenhet, så länge han fann afsättning för sina produeter, och sådan kan den blifva. Kunna vi då kalla honom fattigare än han var förut? Har han varit en olycka för landet? Nej, mina Hrr, intetdera, om ej strypsystemet får öfverhand och förstör hans beräkningar och försätter hans jord på utmätningsauclion, till rof för penningekarlen.
För undsättningar vid missvexter och felslagna skördar afsedda medel, hvilka blifvit till Riksgälds-kontoret öfverlemnade och, på sätt reglementets 18 § stadgar, vid skeende reqvisitioner skola af detta Verk hållas Kongl. Stats-kontoret tillhanda, för att till dermed åsyftade ändamål kunna användas, utgjorde vid 1856 års början R:dr 1,484,231: 66. Sedermera har Riksgälds-kontoret från Kongl. Stats-kontoret, såsom ytterligare influtna undsättningsmedel, fått emottaga: under år 1856 R:dr 150,000: — » » 1858 » 140,000: — och under innevarande år 1859 » 30,000: — 000- Summa R:dr 1,804,231: 66. Utaf dessa medel hafva deremot, uppå Kongl. Stats-kontorets reqvisitioner, från Riksgälds-kontoret utbetalts: under år 1856 R:dr 180,000: — » » 1857 » 110,500: — » » 1858 » 20,000: — och under år 1859 » 30,000: — eller tillsammans R:dr 340,500: — hvadan det återstående beloppet af de för undsättningar anvisade och till Riksgälds-kontoret öfverlemnade medel således för närvarande utgörll:dr 1,463,751: 66. 8 Stats-Utsliottets Memorial N:o 3. Riksgälds-kontorets Fordriiifiar: (Reglementets *§§ 22—70.)
Hr Printzensköld: De grundsatser, Gr. Sparre här, såsom lagstiftare, utvecklat, kunna icke annat än lill en viss grad väcka min förundran. Den värde G:n bar icke gittat förebringa något enda skäl, som vederlägger min åsigt om kyrkopliktens ändamålsenlighet i den af mig antydda rigtning, utan har Hr Gr:n sökt att ådalägga dess olämplighet genom att anföra exempel, huruledes det händer, att en förbrytare, som skall undergå kyrkoplikten, flera gånger vägrar att fullgöra densamma, så att man slutligen icke har någon annan utväg än att dervid låta bero. Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, om man bör lala sådana lagstiftnings-principer göra sig gällande! Hvilken brottsling vill väl undergå sitt straff? Om han kunde, ville han väl undgå all bestraffning och skulle nog begagna sin handkraft för att undvika såväl spö- som fängelsestraff, om han det förmådde. För att en sådan halsstarrighet finnes hos en eller annan förbrytare, skall man väl derföre anse undantaget såsom regel och antaga att sjelfva handlingen är olämplig? Jag för min del kan icke gilla en sådan grundsats. Enl. Gr. Sparres lagstiftnings-åsigt skulle den offentliga afbönen, hvilken är en ceremoni, som icke egentligen innebär någon bestraffning, jemväl uphäfvas. Då de flesta af 11. o. Ad:s ledamöter, som bär yttrat sig, och sednast Hr Carlheim Gyllenskjöld, tillstyrkt kyrkopliktens afskaffande och R. o. Ad. sannolikt kommer att gilla Utsk:s förslag, kan jag naturligtvis sådant icke förhindra, ehuru jag anser, att kyrkoplikten borde återföras till sin ursprungliga betydelse, såsom ..varande en actus, hvilken, såsom en föregående talare yttrade, urartat men icke föråldrats. Och hvad är orsaken dertill, att kyrkoplikten urartat, från en kyrklig ceremoni till ett skamstraff? Jo just den opinion man bar om offentlig vanära. Den klass af samhällsmedlemmar, hvilken träffas af kyrkoplikten, är sannerligen icke så nogräknad om heder och ära, för så vidt densamma icke på något sätt blifver föremål för (offentligheten.
Jag yrkar 5o års besittning, öfverlygad, att ju längre besittningen är, ju mera probabilitet äfven, att jorden väl skötes. Friherre Cederström: Jag har begärt ordet egentligen af tvenne omständigheter i den siste värde Talarens yttrande. Det är sant att antalet af Flottans boställen är inskränkt; men omöjligheten att organisera en RegementsCommitte, finnes icke; ty Flottan - Den 18 Noveniber f. m. 8f tan äger CompagniChefer äfven för de Compagnier, hvilka icke hafva boställen. Jag hade trott, att då man i detta afseende utfärdar en allmän författning, det icke vore skäl att göra särskilt afseende på fyra särskilta boställen. I afseende på den andra frågan, om 5o års arrendetid, anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att då man i Sverige sällan kan hoppas ens under 3o år behålla samma ekonomiska författningar och hushållsgrunder, så är denna tid redan den längsta termin man bör fastställa. Utskotten voro först af den tanka, att inskränka arrendetiden till 10 år; men i Utskottens Plenum gjordes dervid åtskilliga anmärkningar. Somlige ville hafva tiden fastställd till 100 år, och då det upplystes, att detta var emot Svensk Lag, inskränkte de sig till gg, men låto slutligen pruta med sig till 3o. Jag hemställer, om icke det är bäst att stanna härvid, och om icke, i händelse man för framtiden skulle finna en annan organisation af boställsväsendet, så väl för landet i allmänhet, som för de militära corpserna i synnerhet, förmånlig, man då skulle finna sig hindrad derigenom, att Boställena voro utarrenderade på 5o år. Jag tillstyrker å nyo bifall till Utlåtandet, och anser en återremiss alldeles obehöflig. Friherre af Tibell> Gustaf Wilhelm: Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet; men i 5o H. 6 8a Den 18 November f. m. händelse Ridderskapet och Adeln bestämmer sig för återremiss, förenar jag mig med hvad Herr Friherre af Nordin anfört. Friherre af Nordin:
Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 5 November 1865. Gustaf Bjerkander. från Skaraborgs län. Af .Iohannes Magnus Lundahl från Skaraborgs län, angående vissa grunder för närmare ordnande af skarpskyttevåsendet och anslag dertill. Då ett folkombud såsom oeftergiflig pligt, ibland annat, åligger, att på allt sätt som at detsamma är beroende medverka till försvarets — detta betryggande värn för nationens lagbundna frihet och sjelfständighet — ordnande på ett med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt, och jag eger den, jag vågar påstå, välbefogado öfvertygelse, att i sagda afseende ingen försvarsorganisation bättre uppfyller det antydda ändamålet, än en väl ordnad och genomförd, erforderlig krigsbildning bibringad nationalbeväpning, hvarest hvarje vapenför man är soldat, då det gäller försvar af hus och härd eller att motstå våld och tillämnadt förtryck, i förening med nödigt antal stamtrupper, dels såsom instruktörer och ledare för nationalbeväpniugstrupperna, dels såsom upprätthållare af laglig ordning, allmänt lugn och säkerhet, samt jag vidare anser, att de närvarande, med stor framgång bildade skarpskytteföreningarne, så framt de, med frivillighet till grund för sin tillkomst och pligten för sin fortsatta tillvaro, gifvas behöflig utveckling och organisation, i allo skola uppfylla hvad här blifvit antydt, synnerligast under den önskvärda förutsättning, att alla beväringsskyldige — allt under bibehållande af den närvarande femåriga värnepligten — komma att ingå i dess leder och sålunda göra de kostbara, ändamålslösa och för folket betungande beväringsmötena öiverflödiga; hvarföre jag, med ledning af det förslag till förändring i skargskytte-organisationen och 36 Motioner i Bonde-Ståndet 1865.
Ten Sednare åter, eller Inrättningens mindre förenlighet med folklynnet, torde knappt tarfva G Coustit.-Utsfcs Memorial, N:o 5i. andra bevis än dess uppenbara brist på öfverensstämmelse med bela vår öfriga Lagskipning. Svenska folklynnet Sr alfvarligt, sjelfständigt och ömtåligt; Nationen, — åtminstone dess stora, redbara del, har i sekler egnat sin vördnad och tillförsigt åt det, äfven i sjelfva Rättegångs-Balkens 34 Cap. bokstafligen uttalade rättsbud, att all dom bör fiistas på skäl och lag, men ej på godlycko. Betraktar man nu Tryckfrihets-Nämndens organisation, lärer det snart skönjas, alt den innebär afvikelse från rättsgrund, att den öppnar fältet för strider emellan föi ut fattade meningar, liknande politiska partiers, och, med det samma, för en godtycklighet, nära gränsande till strafflös veld. Ville man än påstå, att Juryn, såsom en Opinions-Domstol öfver moraliska handlingar, måste förblifva den mest passande skiljesman i Tryckfrihetsmålen, hvilka, till följd af deras egen natur, erbjuda en omätlig rymd af alla möjliga skiftningar emellan bokstaf och tanke, under förutsatt bibehållande af den tanke Skriftställaren önskat lägga i dagen, så bör man likväl, å andra sidan, besinna att, i flera fall, Domstolen redan utöfvar en Jurys eller Samvets-Domstols rättigheter och pligter. Nämnden besvarar blott frågan om skriften är brottslig efter det af Åklagaren citerade lagrum. IMen nu, för exempels skull, hänvisar ii mom, 3 §. Tryckfrihets-Föiord - Gonstit.-UtsJas Memorial, N:o 5i. ningen till 60 Cap. Missgernings-Balken, livilket Ster stadgar olika ansvar, ända från spö och landsflykt, tili böter efter omständigheterna; Och någon gäng finnas jemväl, i ett och samma moment af TryckfrihetsFörordningens 3 §., flera bestraflhingsgrader utsatta. I alla sådana händelser bildar
Fondens behållning vid 1858 års ingång, Kontanta behållningar bestående af: 1857: Utlånta medel Utestående krono-uppbörd den 31 December Levererad inom den 31 Augusti 1858 Resterande den 1 September samma år Förskotter Proprie-balanser Fordringar: Hos stats-verkets grundfond: Andel i öfverskott och besparingar: Efter afdrag af: Öfverlevereringar Skulder: Till stats-verkets grundfond: Återstod å 1842 års statsfyllnads-suinma Till extra stats-reglerings-fonden: Keservationer å extra stats-anslag Utgörande netto 11,733,989 73 Ordin arie stats-reglerings-fonden: Bidrag till bestridande af de på Eiksgälds-kontoret anvisade utgifter för år 1858 Extra stats-reglerings-fonden: Fondens inkomster: Allmän bevillning: Efter Usta artikeln » 2:dra dito » 3:dje dito Extra uppbörd _ Tidningsstämplings-afgift Kortstämplingsdito Observationsmedel Skatterättsdito Manufaktur-diskontens vinst-medel Banko-vinst Intresse-medel Depositions-dito • Öfverlevereringar Skulder : Till stats-verkets grundfond: Återstod å 1842 års statsfyllnads-summa Brister i beräknade stats-inkomster samt å slags-anslagen för år 1858 Till extra statsreglerings-fonden: Efter afdrag af: Kontanta behållningar Utlånta medel Utestående krono-uppbörd den 31 December 1858: Hos stats-verkets grundfond: Bidrag till bestridande af de å Riksgälds-kontoret anvisade utgifter för år 1858 Andel i öfverskott och besparingar: Credit. Ordinarie stats-reglerings-fonden: Brister i beräknade stats-inkomster samt å förslags-anslagen 794,903: 46. Extra stats-reglerings-fonden: •
Hamnbyggnads-lån, angående ytterligare anstånd med inbetalningarne å staden Cimbrishamns: B. VIII. 90, 165. A. 165. Hamnoch Kanal anläggningar, angående föreslagna Stats-bidrag derför, äfvensom för sjösänkningar med flera dylika föremål: B. VII. 224 301, 322, A. 322. 327, 329, 335. 336. 338; U. IX. 112. 151. A. 151; B. X. 107, 165, A. 165 169; B. XI. 4, 118. A. 118, E. 316. —, angående allmänna vilkor och stadganden i afseende på de under denna Riksdag beviljade Stats-bidrag till —: B. VII. 224, 301, 343. A. 343; E. IX. 231. Hamn-taxor, städernas, angående förändring af dem, m. m.: B. XI. 5, 120, A. 120. Handels-Balken, 17:de kapitlet, angående ändring i vissa delar deraf samt af andra författningar rörande borgenärers rätt och företräde lör hvarannan till gäldenär» egendom: B. VII. 350; VIH. 8. 143 A. 150. 159 160, 163; U. X. 286, 293; XI. 30, A. 30. 33, E. 317- Handels-böcker och handelsräkningar, angående förändring i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, rörande: B. VI. 417, 521, A. 521, 522; E. VII. 354 Handelsfrihet, angående inskränkande eller upphiiCvande af den, allmogen i 7 härader af Elfsborgs Län samt städerna Borås och Ulricehamn beviljade enskilde —: B. V. 445; VT. 428. 522, A. 523; E. VII. 354.
Häruti är likväl inberäknad all intill medlet af April 1849 upplupen ränta, 130,000 r:dr, å fonden för Strömsholms kanalsoch slussverks ombyggnad. Vid nedannämnde tidpunkter utgjordes de för Riksgälds-kontorets räkning uppköpta och detta Verk tillhöriga obligationer af: Vid 1847 års slut. Vid 1848 års slut. Vid 1849 års slut. Vid medlet af November må- nad 1850. Nya Trollhätte Kanalbolags med 5 procents ränta 26,000 6,000 8,000 33,000 Bruksegares Hypolhekskassas med 4V2 proc. ränta 248,000 152,000 Skånska Ilypotheks-föreniugens med 5 procents ränta 50,000 » 4V2 proc. dito 838,230 653,000 657,000 857,000 — Östgötha Hypotheks-förenings med 3 procents ränta 112,000 112,000 » 4 Vs proc. dito 22,000 22,000 — - 22,000 — - 172,000 — Smålands och Hallands Ilypotheks-föreningars med 4l/s proc. ränta 41,000 47,550 » 3 procents dito 18,000 3,000 — Summa 906,250 -i - 681,000 — - 1,156,000 1,376,550 - — Slals-Utskollels Memorial?
För det andra bör i betraktande tagas hvad i betänk, äfven uttryckes, att nemi. de personer, för hvilka afskrifning blifvit begärd, efter all möjlig sannolikhet icke varit i ringaste mån uppsåtligt vållande dertill att balancen uppkommit, ehuru, efter rättvisan i sin stränghet, de blifvit och måst blifva dömde att för densamma ansvara. De hafva, då de inträdt såsom ledamöter i directionen, hvilket skedde utan att de deraf hade att beräkna ringaste vinst och endast af patriotisk känsla i ändamål att understödja framgången af spinnhusinrättningen, icke vetat att de stodo i något ansvar för förvaltningen af inrättningens medel, utan trott att en sådan ansvarighet ensamt tillhörde dåvar. ordföranden i directionen; men efter ett gammalt reglemente, som ännu är gällande för inrättningen, måste likväl den auctoritet, till hvai'6 bedömmande frågan hörde, ålägga samtliga ledamöter af directionen alt för balancen ansvara. Jag tror mig af uppställningen utaf ifrågavar. betänk, hafva funnit, att StatsUtsk. behjertat frågan och gerna velat tillstyrka afskrifningen, ifall Utsk. ansett sig kunna göra det; men Utsk. säger, att som de ifrågavar. ledamöterne jemte ordföranden Capitainen Roos 19 H. 3 t Den iG Januari «. ra. blifvit ålagde att ”gemensamt” ersätta balancens belopp, och någon afskrifning för honom icke blifvit ifrågasatt, har Ulsk. icke ansett någon afskrifning kunna beviljas, då outredt är, huruvida ordform vore skyldig att ersätta det belopp de öfrige ledamöterne blifvit ålagde att utgifva. Jag tror likväl, att detta raisonnement innefattar ett misstag. Ordet gemensamt synes nemi. af Utsk. vara så uppfattadt, som skulle det böra tolkas på det sätt, alt de voro ålagde betala en för alla oell alla för en.
Finner PröfningsComiteh sig i dylik osäkerhet j vare lag samma, och lände då Prof ningsComiténs utslags grundadt på Kronans största förmon, till efterrättelse för det året; den skattskyldige dock alltid obetaget, att, enligt denna Art:s § 7 Mom. 2, anmäla klagomål i Kongl. Kammar Rätten. Men till undvikande af samma osäkerhet för ett annat år, vare PröfningsComiteh skyldig, att anmäla frågan hos RiksPröfningsComiteh och begära förklar ring. För expeditionen häraf till Justitieombudsmannen ansvarar Konungens Befallningshafvande. Att i § 7 Mom. 1, 2 och 4 må bibehållas oförändrade, men Mom. 3. erhålla följande lydelse: 38a Den i5 December e. m. Enahanda rätt med Skattskyldig äge vederbörande å Kronans vägnar, att anföra besvär öfver PröfningsComite’ns åtgärd’, i afseende pä den Bevillning, som af Debitering beror, dock icke mer än N. N. månaders tid efter PröfningsComiténs sammanträde. Det tillhör Öfver Ståthållaren eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, att i desse fall, inom viss förelagd tid, infordra och vid Handlingarne till Kongl. KammarRätten bifoga den skattskyldiges förklaring. Från KammarRätten kan ock målet sedaji i laga ordning dragas under Konungens pröfning. Anmärkningar å Kronans vägnar emot PröfningsComiténs beslut rörande värden eller belopp af inkomst, eller mot dess åtgärder till följd af dylika beslut, tagna af underlydande Comité er, må , utan afseende på hvad andra författningar om Kronans medel stadga, icke få göras af annan auctoritet än Länsstyrelsen, ej heller längre tid efter PröfningsComiténs sammanträde, än att Debetsedlarne ännu äro outfärdade, samt anmärkningen kan hinna bli samtlige PröfningsComiténs Ledamöter communicerad, deras svar inkomma, och, jemte KammarRättens utlåtande i målet, blifva aflemnadt till RiksPröfningsComitén inom årets slut. Ogillar KammarRätten anmärkningen, förf alle frågan. På vederbörande
När slutligen dina grufvor äro uttömde, när dina skogar äro förvandlade till främmande palatser, när dina åkrar ligga öde, emedan säd nog kan fås från annat land; så är ingen skada skedd, ty dina söner kunna följa efter och tjena i främmande länder. Det är klart som dagen, säger han, att der, som är den fruktbaraste jorden, der endast bör växa säd. Det är således en dårskap att framtvinga skördar på Sveriges hedar. Der, som klädet kan tillverkas för bästa pris, der också bör det endast tillverkas. Der, som linet och hampan växer frodigast, der endast bör Sveriges linne och tågen till dess skepp tillverkas. Det är ett ingrepp i enskild rätt att genom prohibitiv-författningar framtvinga vadmal och linne, som kostar mer än, hvad enskilde kunna köpa det för, från andra länder, som man fordom egt. Der kan allt lemnäs för bättre pris, emedan det tillverkas af slafvar. Sverige bör vänta att tillverka det, tills det för detta pris kan tillverkas.” Ännu mindre kan en uppmaning af den ryktbare List, lian, som deltog i stiftandet af Handelsföreningar och som nu med lika nit arbetar på förbättrade communicalions-medel derinom, vara glömd, då lian säger: ”i stället att införa främmande slöjd-producter, skulle Polen, på en tid, då det icke stod lägre i odling än England, hafva, likt detta senare land, inkallat främmande slöjdidkare, konstskicklighet och capitaler, samt uppammat Polsk industri; men Polens aristocrater önskade heldre att pråla i utländsk grannlåt och att lill främmande marknader sända de torftiga alstren af sina lifegnas svett och möda. Deras afkomlingar må nu besvara den frågan: om det är nyttigt för en nation att föredraga utländska fabricater framför fosterländska näringars i början dyrare och Bih. till R. St. Ocb när Adeln i andra länder känner frestelser af feodalistisk anda och aristocratiska anspråk hos sig uppstå, måtte den då för sina ögon ställa den varnande bilden af Polska Adelns öde, och derefter vända sina ögon tili England, för att se, hvilket värde ett fritt borgarestånd, kraftigt utvecklade näringar och folkrika, välmående städer, hafva för jordens egare.’*