Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru annorlunda i detta land, der brottslingen i stället betraktas af folket såsom hvarje rättskaffens medborgares fiende! När såg man väl bär en menighet fröjda sig öfver brottslingens frikännande? lindast då, när sjelfva brottet icke i folkets ögon förtjente straff. Man lägger Ju tvertom, och någon gång med rätta, vår allmoge till last dess alltför stora hätskhet mot den misstänkte. Denna hätskhet är nu lätt att hålla inom tillbörliga skrankor. Hvad vore det deremot, om folkandan började sluta förbund med brottet och sätta sig till motvärn emot en vanmäktig polis? Folkandan, som förföljer brottet, är likväl ärlig och sund, om än i°r«» fl 0C^' ^en hvad är den folkanda, som qväfver rättskänslan och urskuldar brottet? 1 ... ... Im°dlertid är det tya inkast, jag har att vänta: det ena, att genom hela folkstyrkans losslappande mot brottslingar och misstänkta måste uppkomma grofva missbruk, häktande u.la" J o 00,1 skäl — (|et andra, att föreskriften om vederhäftighet och borgen skall förlama alltlor mangen målsägares arm och bereda en mängd af brottslingar strafflöshet. Efter tycke och smak skal man kasta sig på den ena eller andra af dessa motsatta farhågor; och med tillhjelp af ropet mot en nyhet är det ganska troligt, att förslaget lätt skall störtas. Nyheten af misstankesystemet (det i Lagförslaget följda) och det frii, sorn deri ligger, till ett oberäkneligt behof af polismakt, och till en lika oberäknelig depravation, skall troligen finnas mindre stötande emedan den förespeglas såsom ett steg framåt, der man har mönster att åberopa, och följaktligen modernitetsbegäret eller efterapningslusten, en af de mäktigaste hos menniskan, linner spelrum. Så vidt förnuftsgrunderne häremot kunna något gälla, tyckas de imedlertid icke ligga långt borta.
Sjöman, som i rederiets tjenst blifver sjuk eller skadad, kan från tjensten skiljas, men eger rött alt, på rederiets bekostnad, erhålla läkarevård och underhåll, likväl, om sjukdomen eller skadan inträffat före afresan, eller han ej är återställd vid fartygets återkomst till svensk hamn, ej längre än fyra veckor, räknade i förra fallet Irån sjukdomens början och i det sednare från fartygets ankomst. Inträffar sjukdomen eller skadan under resan, och kan sjömannen ej förblifva ombord, öfverlerone befälhafvaren honom till konsuln, eller, der ej konsul finnes, till annan på - 16 litlig persons omvårdnad. Så länge den sjuke är ombord å skeppet, åtnjuter han full hyra. Har sjuk sjöman blifvit qvarlemnad å utrikes ort, utgöras kostnaderna för hans vård af rederiet, der de ej af sjömannen kunna bestridas. Kostnaderna för hans hemförskaffniDg gäldas af rederiet. § 65. Är sjukdomen eller skadan ådragen genom eget groft vållande eller derigenom att sjömannen utau tillstånd lemnat fartyget, är befälhafvaren väl förbunden att, om så behöfves, draga försorg om hans skötsel och vård, men kostnaden derför afkortas å hans innestående hyra. Ofverstiger kostnaden hans fordran hos rederiet, är detsamma ej förbundet att något derutöfver för sjömannen utgifva. § 66. Dör sjöman i rederiets tjenst, ege hans arfvingar rätt att hyran intill dödsdagen, efter afdrag af begrafningskostnad, bekomma. § 67. Blifver besättning genom dödsfall, rymning eller andra orsaker förminskad, men fullgöres af de qvarblifne fartygets tjenst ändock ordentligen, då skall, för den tid sådan trägnare tjenstgöring fortfar, emellan desse de afgångnes hyra fördelas. § 68.
Fyroch båkmedel 428,328: 33. Handelsoch sjöfartsfondens medel 750,045: 78. Balans till år 1860: Balans från år 1858: Afkortningar: Restitutioner, beslagsandelar m. m. af: Sjötullsmedel 120,918: 11. Fyroch båkmedel 508: 39. Handelsoch sjöfartsfondens medel 336: 76. Diverse verks medel • 157: — 121,920: 26. Sjötullsmedel: Kongl. Konvoy-kommissariatets andel i tulluppbörden, enligt Kongl, brefvet den 18 December Transport: 122,588: 17. Indragningsstaten Pensionsstaten Begrafningshjelp Arfvoden Reseoch traktamentspenningar Byggnader och reparationer, hushyror och tomtören Postporto .' Skrifmaterialier, ved och ljus m. m. Diverse utgifter Gratifikationer Extra utgifter Hemliga utgifter Omföring till fyroch båkmedlen: Lotsverkets andel af inkomsten vid Landsorts fyrbåk 13,883: 73. 3,525,244: Levereringar: Balans till ar 1860: Tillgångar: Fyroch båkmedel 2,146: — Handels-och sjöfartsfondens medel . 13,415: 44. Summa 14,717,820: 10. § 1- Bruttouppbörden af sjötullsmedel har, såsom af nämnda tabell inhemtas, under revisionsåret uppgått till 13,007,343: 21.
I löljd bäral torde omröstning fä anställas enligt, följande proposition: “Den, som vill, att ersättning lill Rector i Lindes stads skola för reclorsbeslällningen IVångängne djeknepenningar eller socknegångsmedei skall för de kommande, åren med 28 R:dr 27 öre Runt ärligen å stat uppföras samt enahanda ersättningsbelopp för åren 1854—1857 med tillhopa 113 R:dr 8 öre samma mynt från Riksgäldskontoret utgå, röstar Ja ; den det ej vill, röstar "*‘j; vinner nej, hafva Rikets Ständer beviljat sådan ersättning för de kommande åren alt med 293 R:dr 54 öre R.-int årligen å stal uppföras samt lör åren 1854—1857 att med tjllsammans 1,174 R:dr 16 öre sagde mynt från Riksgälds-konlorel utbetalas.“ 23:o. Utskottets uti 40 punkten gjorda hemställan, alt aflöningen lör Ordföranden i Sundhels-kollegium, nu utgörande 5,497 R:dr 50 öre, men af Kongl. Maj:t före slagen till 7,000 R:dr, målle bestämmas till 6,000 R:dr. är gillad af Borgareoch Bonde-stånden, då deremot Ridderskapel och Adeln samt Preste-siåndet, i eldighet med Kongl. Majlis förslag, fastställt denna allo ling lill 7,000 R:dr; Och föreslår derföre Utskottet omröstning efter följande proposition: ”Den, som vill, att aflöningen lör Ordföranden i Sundhels-kollegium bestämmes till 6.000 R:dr R:mt årligen, röstar j!‘: 12 Stats-Utskottets Memorial N:o 197. elen den ej vill, röstar nej: vinner nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 7,000 R:dr samma mynt.” 24:o.
I en sak har han dock rätt, och det är, att när Bankens affärer upgjordes år 1844, sä borde maximum för sedelutgifningen utöfver metalliska kassan hafva bestämts icke till 20,000,000, utan till 20,530,000 r:dr oell att sådant, för möjliga, fastän icke sannolika fall, kan leda till missförhållanden. En annan värd reservant, Hr Indebetou har framställt Bankens ställning såsom svag, men pä det sätt han sökt att bota detta, tror jag icke det later sig göra. Han har velat, alt, hvad som utaf Bankovinsten ålerstode, sedan 500,000 ndr årligen till stalsbehofvens fyllande lemnats, skulle användas lill uphöp af silfver. Men kan silfver få köpas, så har Banken penningar tillräckligt, enär den endast bchöfver utgifva sedlar, och alt utgifva nya sedlar i utbyte emot silfver kan aldrig blifva äfventvrligt. Men är icke handelsställningen sådan alt tillgång på vcxlar utöfver handelns behof finnes, och man kan inköpa dem och derföre indraga silfver, så kan Banken hafva sä stor tillgång på besparade sedlar som hälst, utan att kunna derföre inköpa ett enda lod silfver, annat än hos guldsmederna. Jag tror således att bans åsigter hvila på en alldeles oriktig grund, lian och de med honom, som endast vilja årligen lemna 500,000 ruhlin Statsverket disposition, hafva yrkat alt återstoden af bankovinsten skulle lemnäs till Bankens konsoliderande, och sålunda, att jag så må säga skrinläggas. Jag tror att delta vore elt allt för farligt experiment när man betraktar den vana Statens så väl närande som tärande medlemmar hafva alt begagna Banken såsom förläggare. Det skulle föranleda lill stor penningebrist för de kommande åren, och blifva många näringars död, utom att det otvifvelaktig! vid en kommande riksdag skulle åstadkomma ett sådant skrik öfver bristande rörelse-medel, att man vore tvungen alt låta källan flöda öfver, och då vore realisationens död icke långt boria.
Vi voro pliktskyldigast uppe till kl. 12, men nligon sol fingo vi ej se s i dags, endast huru den sken på vattenytan, långt bort vid horisonten. ' ' 5: Bergen hade nu blifvit spaka, med runda, mjuka linier såsom Sveriges berg, eller ock utgjordes de af platåer med branta stupor. Fjällen kring Tromsö äro låga, men snögränsen har upp i den höga norden &amp; r ock låg; det hade dessutom nyss snöat, s % den lilla staden, sjalf grön och gul, var omgifven af en krans af hvita fjäll. Staden har breda gator, snygga trähus med utbygda trappor och en katolsk och en protestantisk kyrka, ett arktiskt museum, som torde vara värd sin konstförståndiga beskrifning, och så utefter sjön sjöbodar caf trä, med gamla ståtliga bryggor liksom i Trondhjein. Men bast af allt i Tromsö v m snöbergen, som mot den bl&amp; himlen stucko ratt upp vid slutet af gatorna. Staden ligger vid ett sund. Den motsatta stranden är högre. Dit rodde vi öfver p&amp; e. m. för att besöka ett lnppliiger. Vagen gick genom en björkskog, en af de nordligaste på jorden. Traden stodo tätt, stammarne vor0 hvita, och bladen tjocka och blanka, kladda efter klimatet, det kunde tydligen skönjas afven af icke botanister. Vi fiirdades genom en dalghng, med höga gröna sluttningar på ömse sidor. Har fanns ingen chauske, endast en ridvi-ig, fastan vi åkte på den, så godt sig göra läk. Utflyldens mål var ett lappläger - svenska lappar, som beta om sommaren sina hjordar i denna norska dalgång. V &amp; ~ Q » landsmiin » gjorde just intet fördelaktigt intryck. Ej spår af naturbarnets poesi, men mycket af den svagare rasens depravation. Att taga emot turister flera gånger i veckan ar ej heller nyttigt för nAgon ras. De vor0 smutsiga, fattiga;, närgangne, p$- trugande de resande sina renhorn och andra varor.
St. på K. M:s propos., såsom grund för deras förvaltning i framtiden, att arrendena derå skulle utbjudas pä öppen auction ät den mestbjudande, emot vederhäftig borgen, hvilket således är den modification, som i 1810 års lag antogs och efter hvilken tillämpning nu sker. Härigenom lemnäs således icke ensamt åt capitalerna tillfälle att göra sig fruktbärande, genom deras användande vid egendomsskötsel, utan jemväl åt den större skickligheten i jordbruk, som Frih. Ridderstolpe omnämnt, att förvärfva sig utkomst. Detta gifver äfven ett medel i handen för den sorn skall utarrendera bostället, att genom den kännedom han genom andra kan äga om subjecternas skicklighet att sköta jorden, skaffa Kronan den bästa garanti för arrendecontractets fullgörande. När derjemte skall ställas borgen, som godkännes af boställsdirectionerna, åt hvilka denna omsorg är öfver - Den 9 0 e t o b e r. 85 lemnad, så år det naturligt att någon annan eller större säkerhet icke kan erhållas. Jag tillstyrker bifall till betänk. Frih. Cederström, Anders: Afven jag anhåller om bifall till betänk, och hemställer till Gr. Mörner sjelf, huru det skulle gå, om hans förslag anloges. Manne icke då, den som lemnar minsta anbudet oftast skulle komma att erhålla arrendet? Det är ju gifvet, alt den som hade största säkerheten i sådant fall alltid skulle komma att bjuda minst, emedan han alltid vore säker att framför andra erhålla arrendet. Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Jag uppträder nu för att med några ord tillstyrka bifall till Ulsk:s betänk. Mina skäl dertill äro, att motionären, såsom mig synes, troligen icke väl betänkt sitt ämne, då han afgaf denna motion; men att deremot Ulsk. ganska väl betänkt detsamma. De boställen inom indelta armeen, som äro anslagna till befälets aflöning, hafva ett visst uppskattningsvärde genom 1833 års lönereglering för K. armeen. Dessa boställen skola utarrenderas, och dervid gäller nämnde uppskattningsvärde såsom minimum för arrendebeloppet.
Maj:ts nådiga Förordning om kommunalstyrelse på landet af den 21 Mars detta år, hvilken § bestämmer de grunder, efter hvilka kommunal-utskvlderua böfa utgöras. I 1 mom. af denna § stadgas, att hvarje helt mantal skall utan hänseende till dess taxeringsvärde, påföras 100 skattefyrkar, och mindre hemmansdelar i förhållande derefter. Det orättvisa i detta stadgande inses lätt af hvar och en, som vet att hemmantalet ingalunda utgör någon måttstock för en egendoms godhet och storlek. Emellertid Motioner i Preste-Ståndet 186'2. 75 må det tillåtas mig att genom ett exempel hemtadt från den församling, der jag tjenstgör, ytterligare illustrera den obillighet i boskattningsväg, hvartill ifrågavarande lag leder. Vid sist hållna taxering uppskattades nemligen 1 mantal, Riksten, till 120,000 R:dr, och 1 mantal, Brunna, till 7,000 R:dr. På den förra egendomen finnes en personal al öfver 200 menniskor, på den sednare 11. Ifrån den förstnämnda gården hafva alltid flera personer samtidigt haft fattigunderstöd af församlingen; ifrån den sistnämnda har aldrig i mannaminne någon fallit församlingens fattigvård till last. Icke destomindre skola, i fall de nya beskattningsgrunderna förblifva gällande, kommunal-utskylderna från båda dessa egendomar utgå till lika belopp. Reflexionerna göra sig sjelfva.
Om den antoges till 3 procent, blifver vinsten för bolaget så gifven och så stor, att ensamt den lockar till bildandet af dylika Bank-bolag, hvilket vore orätt, då det endast hör vara penningebehofvet, som skall framkalla dem, och icke begäret efter vinning på Statens medel, utom det att de summor, som då kräfdes, blefve omöjliga att anskaffa, icke en gång utom landet, emedan utländska penningar svårligen till så lågt pris kunna erhållas. 3^- procents ränta torde ock vara för låg, till någon del af anförde skäl; den skulle tillskynda bolagsmännen eller aktieegarnc cirka 9 procent på sine kontant insatte penningar, hvilket man i Sverige icke väl fördra ger. Deremot synes mig 4 procent vara den lämpligaste räntan; den tillskyndar bolaget 6 ä 7 procent, hvilket icke bör väcka hvarken afund eller otidigt begär att bilda afdelningsbanker. Återstår nu att visa, det Rikets Ständers Bank kan utan afsaknad nöja sig med 4 procents nettovinst på de fonder, den lemnar. År 1848 voro diskontfonderna i Stockholm 8,300,000 Bdr b:ko. Nettovinsten derpå utgjorde 318,000 R:dr; alltså icke 4 procent. 1819 voro de 8,466,000 Rdr, nettovinsten derpå 323,000 R:dr; alltså icke 4 procent. År 1848 voro lånefonderna i Götheborg 3,190,000 Rdr; nettovinsten 121,000R:dr; Banko-Utskottets Betänkande, N'.o 43. 7 alltså icke 4 procent. 1849 voro de 3,000,000 Rdr och nettovinsten 126,000 Rdr; alltså icke 4 procent. Ar 1848 voro lånefonderna i Malmö 1,510,000 Rdr och nettovinsten derpå 37,700 Rdr; alltså icke 3 procent. 1849 voro de 1,433,000 Rdr och nettovinsten 45,000 Rdr; alltså icke 4 procent.
Förordning, icke, utan uppenbart öfverträdande af annan tydlig lag, kunnat äga rum, samt straffarbetet för den i målet sakfälde, då några mildrande omständigheter icke ens blifvit antydda, bort, lika med hvad i mest vanliga fall skulle varit brukligt, till minst Tio år bestämmas; men Rådstufvu-Rätten i stället olagligen dömt till straffarbete på vida kortare tid, nemligen Ordföranden på åtta och Rådmännen på endast fem år, Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter måtte för denna orätta dom fällas till ansvar, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken. Till förklaring häröfver hade bemälde Ordförande och Ledamöter hufvudsakligen anfört, att då, med afseende å ordalydelsen i 3 mom. 2 § af 1857 års Kongl. Förordning om sammanläggning af straff, Rådstufvu-Rätten desto mindre kunnat antaga, att från samma allmänna stadgande skulle vara undantagna straffbestämmelserne i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 angående ansvar för stöld m. m., som 1 § i förstnämnde Kongl. Förordning stadgade, att för hvarje brott, ändå att brotten voro af samma slag, borde till särskildt ansvar dömas, Rådstufvu-Rätten icke saknat stöd för tillämpning i förevarande fall af meromförmälda 1857 års Kongl. Förordning.
L:dr skall tjena till sond kör Lanalsns underbäll vore det lämpligast att berörde summa blek, emot ränta uti L:gsLontoiret innestaende, intill dess bebokvet fordrade dess användande. 55vad beträffar förstnämnde anmärkning eller trägan, buruvida det at Lolaget vid sednaste Liksdag beviljade anslag blifvit till det dermed askkläde ändamäl bebörigen användt, sa enär, vid jemförelse ak Direetionens till L. N:t ingikne underd. ansökning, intagen uti det förut akgikne Dtlätande i ämnet, det 5Z8 8lal«- ocli Laneo-Dtskottenr re6an kane, upplvst att bolaget meö nit ocb omtanka fullgjort »let vili berörclv anslags bev!Ijan,Ic lastakle vilkor, "att meö är >828 kafva drägt Lanalen i fullkomligt käröigt skick," samt to, källänget i bvaö rörer »len ikrsgakomne utöelningen unöer tiöen till ^ctie-egarne, blifvit inom <let 8tan(l 6er klenna aninärkning framställts, meö noggrsnnliet utreöt ocb körklaraclt, anse Utskotten något ytterligare svar bärä ej ertorrlras. Alen 6ä riktigbeten as »len sats, alt bvarje Lana!, efter »less fullboröancle, dör, utan 8tatens vidare betungande, kunna unclerdällas, är obestridlig, dafva Dtskolten, seöan inom biks8tan<len blifvit ^rkaöt tillämpning af öenna allmänna regel till oärvaranlls fall, funnit lie af
Liljencrantz har redan updragit en afskräckande och efter all anledn. trogen målning af huru det kommer att se ut i vårt fädernesland, i fall Judarna tillåtas alt sig på landet hvar som helst nedsätta. Jag vill endast tillägga, ali jag befarar alt det skulle lända till förminskning i det helsosamma husbonde - *2 Den 19 Mars f. m. anseende, sora alltid bör vara på landtbygden, till dess eget bästa, rådande; icke för det all Judarna ej kunna derstädes möjligen opföra sig rättsenligt oell väl; men bos den Svenska bonden, tjenaren och arbetaren är, Gud vare lof, inplantad en föreställning om att den herreman, sorn iakttager de religiösa plikterna jemte de medborgerliga, är dubbel heder vård. Skulle allmogen nu få se en judisk husbonde blott iakttaga en del af dessa plikter, nemi. de medborgerliga; — så kunde och skulle åtskilliga bland den Svenska menigheten falla på den tanken, att de religiösa plikterna vore af mindre vigt, och sålunda med stora steg inledas på den religiösa indifferenlismens farliga väg. Man har, redan nu, en svår kamp alt mot denna likgiltighet i våra heligaste angelägenheter utföra; må man taga sig lill vara för att öpna dörren till dess ytterligare utbredande bland bygdens barn, som hitintills i detta afseende äro, jemförelsevis mot slädernes, i ett mera oförderfvad! tillstånd. Förgäfves bemödar man sig, att, motverka indifferentismen genom det att på sätt af aktningsvärde män varit försökt, föreningar lid efter annan stiftas, hvilka under namn af Inre Missioner, Evangeliska Alliancer m. m. till andaktens lifvande och till uprälthållande af Religionens anseende. Dessa välmenande stiftelser medföra äfven en särskild fara, nemi. genom den frändskap, hvari de mot sin vilja stå, eller anses stå, till åtskilligt svärmeri, läseri och annan sektanda, som vållat kyrkan bekymmer och söndrat de troendes hjertan.
Jag hörer visserligen icke lill deras antal, som anser ali Adelns vid föreg:de riksdagar fattade beslut, böra vara mig ländande till efterrättelse, då fråga upstår ali i lika beskaffade ämnen besluta, serdeles om man tager i betraktande R. o. Ad:s sammansättning, då det nemi. inträffar vid ena tillfället att Ståndet utgöres af 150 ledamöter, vid ett annat möjligen af 20 o. s. v. Men, ehuru jag sålunda icke anser mig af konseqvensen bunden att alltid vidhålla föreg:dc Sländers beslut kan jag dock ej, med mitt begrepp om konseqvens i handlingssätt, förena, att i samma plenum som man fattat ett beslut, genast derpå fatta ett helt annat i en och samma sak. 11. o. Ad. har, genom afslag å Hr Printzenskölds förslag, förklarat alt sjelfskrifvenhet icke skall ligga till grund för representationens ombildning, huru kan det då vara möjligt att genast derefter fatta ett motsatt? Hr Gyllenskjöld har medgifvil ali det af honom framställda förslaget grundar sig på sjelfskrifvenhelens bibehållande, jag hemställer då, med afseende på beslutet öfver Hr Printzenskölds, huruvida det är konseqvent att då en stor majoritet förkastat hans åsigt, man nu skall kunna ingå på Hr Gyllenskjölds, som livilar på samma grund som den förenämnde ledamotens. Dessutom tror jag grundlagen lägger hinder mot beslut i denna fråga, ty deri stadgas att ingen ledamot må försöka att uphäfva rikets grundlagar. Jag yrkar således afslag. Ilr Brakel, Mauritz Gust.: Som det af mig upgifna förslag till gemensam tanke är af enahanda syfte som Hr Gyllenskjölds, samt Hr Frih. o. Landtm, förklarat att hans förslag skulle momentvis diskuteras och afgöras, utber jag mig att få afstå frän milt. Ehuru det är med föga hopp om framgång, som jag vid delta tillfälle uplräder, enär talare, dels i dag och dels i går, så talentfulle och tänkande som Gr:ne Hamilton och Lagerbjelke, Hr Cederschiöld, Frih.
Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorial, N;o 454, angående de i Regerings-Formens 63 §. föreskrifna Creditiv-summors belopp, och bemälde Utskotts Utlåtande, N:o 516, i anledning af anmärkningar vid Memorialet N:o 454- Härvid förekommo: rista punkten af Memorialet Nio 454, godkändes. Pröfning häraf uppsköts, enligt Stats-Utskottets hemställan i Utlåtandet Nio 016. 3;dje punkten af Memorialet N:o 454, jemförd med motsvarande punkt af Utlåtandet N:o 516. Det här omförmälda mindre Creditiv bestämdes till 5oo,ooo R:dr, enligt Utlåtandet Nio 5i6, och beslöt Ståndet, att nå* Eih. till. R. St. Ut dr. den 10 Maj 18 41 • gon fördelning af samma Creditiv icke kommer att fastställas. 4:de punkten och slutmeningen af Memorialet N:o454> godkändes.. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Statsoch Lag-Utskottens Betänkanden Nm 192, i anledning af väckt motion om fullständig granskning och ny redaction af Ansvarighels-Lagen för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoret, blef samma Betänkande af Borgare-Ståndet godkändt. S. D. Ånyo föredrogs Banco-Utskottets Utlåtande N;o 168, öfver de inom trenne Riks-Stånd gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N.-o i43, angående de grunder, som höra tjena till efterrättelse vid pensionering af Bankens emhetsoch tjenstemän, vaktbeljening och konstidkare.
a. om, att han under sin skoltid stod under uppsigt af en slägting, rektor Ahlberg i Skara, hvilken med den djupaste indignation åsåg den tidens opposition mot Karl Johan och ledde herr T: s uppfostran i ortodox riktning samt hos honom grundläde » ett brinnande hat till lögnaktigbeten, vrångheten, råheten, flackheten, skrytet, skräflet och skojet i den så kallade » frisinnade » pressen. » » Nog fick », till-lägger hr landshöfdingen, » exceptis excipiendis, Hamilcar heder af sin Hannibal. » Vi känna icke hr Ahlberg tillräckligt för att veta, om han var någon Hamilcar, men däremot kunna vi något när bedöma hr Treffenbergs likhet med Hannibal. Denne senare är som bekant mest berömd för sitt djerfva tig öfver Alperna för att angripa arflfienden Rom på dess eget område. Icke heller är det obekant, att han efter sin seger vid Cannac kunde skicka hem till Karthago sexton fjärdingar guld-ringar, tagna från stupade romerska riddare. Vi veta icke just, hvilken af herr Treffenbergs mandater bäst bör jämföras med tåget öfver Alperna, men antaga nästan, att herr T. tänkt på sitt djerfva härnadståg mot katekesen, hvilken ju för mången är lika svår att komma öfver som Alperna voro för Hannibal. Det kvarstår då endast, för att jämförelsen skall blifva träffande, att, efter herr T: s anvisning, undantaga hvad som hör undantagas, d. v. s. här den lilla omständigheten, att Han-nibal kom öfver Alperna, men att Treffenberg icke fick bort katekesen.SiUom jämförelsepunkt med slaget vid Cannse erbjuder sig ejelfmant det stora slaget under Sundsvallsstrejken för några Ir sedan. Hannibal uthungrade romarehären ooh slog den sedan. Treffenbergs motståndare voro redan uthungrade; för öfrigt är likheten fullständig. Romarne spriddes i vild flykt, arbetarne vid Sundsvall ookså; Hannibal tog många föngar, Treffenberg häktade sju arbetare.