Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
HofRätten insända och Advokatfiskals-embetet meddelade utlåtande, tillkännagifvit, att ehuru påtagligt det vore, att, så vida ifrågaställa fribref, hvars afgång från Upsala postkontor blifvit styrkt, enligt uppgift icke till Konungens Befallningshafvande eller landshöfdinge-embetet i Stockholms län framkommit, skulden dertill måtte sökas antingen hos postkontoret i Stockholm, eller hos den betjent, som derifrån afhemtat Konungens Befallningshafvandes bref elen dag, då ifrågavarande brefvet dit ankommit, Rektors-embetet likväl icke vore i tillfälle bestämdt uppgifva eller styrka, hvilken af de vid postkontoret eller hos Konungens Befallningshafvande anställde tjenstemän eller betjente den vårdslöshet eller brottslighet, hvarförutan brefvets förkommande icke kunnat äga rum, hufvudsakligen borde ti Ilsk lifvas; Men då Rektors-embetet äfven å sin sida felat deruti, att det icke försett sig med Upsala postkontors bevis öfver meranämnde brefs innehåll, hade Rektorsembetet, enligt bifogadt qvitto, tillfredsställt länsnotarien Sellströms yrkande, och förmodade, sedan all vållad skada sålunda blifvit ersatt, att den andel i berörde oordning, som ansåges ligga embetet till last, måtte ursäktas. Utvisande Sellströms åberopade qvitto, att han den 11 November fått emottaga beloppet af sin fordran, äfvensom ränta och expenser, med tillsammans 290 R:dr banko.
Den Bankens tjensteman, som till tjenstebefattning vid Banko-diskont verket redan blifvit eller hädanefter varder förordnad, och derigenom kominer att frånträda tjenst i Banken, må, i händelse han skulle önska att, vid inträffande ledighet, i Bankens tjenst återgå, derstädes tillgodonjuta den touroch befordringsrätt, han i samma verk innehade, då han det lemnade. Direktionen öfver Lånekontoret i Göteborg har, uti dess till Utskottet afgifna berättelse, hemställt att, sedan under den tid, som förflutit från sednaste riksdag, Herrar Fullmägtige på Direktionens anhållan fortfarande bifallit att tvänne arfvoden, motsvarande minsta aflöningen vid Kontoret, eller 800 R:dr hvartdera, årligen fått utbetalas till de biträden, som, med anledning af Kontorets ökade verksamhet och för åstadkommande af en fullständig kontroll, m. m., alltsedan år 1858 varit anställde hos Kamereraren och Kassören derstädes, nämnda arfvoden måtte framgent få bibehållas. Då i händelse af bifall till Utskottets framställning i punkten 6 här ofvan, om upphörandet af nu föreskrifven avisering, det för denna avisering och för registering af gäldenärer hos Diskont-kontoret i Stockholm och hos Lånekontoret i Malmö, nu erforderliga tjenstemannabiträde kan till annat arbete användas, och då, under förutsättning alt Rikets Ständer antaga förslaget i punkten 20 bär nedan, Fullmägtige kunna i och för medels emottagande på uppoch afskrifnings-räkning anvisa nödiga, arfvoden, tror Utskottet det icke vara lämpligt att på stat upptaga arfvoden för ytterl1 gare Kontorsskrifvare-biträde vid Göteborgs Lånekontor.
S. D. ^Oiföll Bonde.Ständet Stats-Utffottets berättelse och utlätande om Riksgälds - WerketS tillständ och förwaltning, utom hwad angick Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret gjorde, och af Utskottet tillstyrkte hemställan, angäende det till fond lör Enke Pensions Catzan finge an. wändas, om och hwad genom det wederbörande försummade inom laga tid uttaga utdelningen pä Discont Actier, in. lösen af utelöpande Actier, och ?; procents Rewerser, samt gäldande af innestäende Ränta ä sadane medel, som ä den sä kallade afskrifnings. räkningen warit insatte; hwilken hemställan Bonde-Ständet, efter anstäld Votering, afflagit, anseendes sädane möjligen infiytande medel blifwa en tillökning i RiksgäldsContoirets Fond för Stats-Werket. Ur zupra. Qllmsnn. - Ut - 58 Den 2Z September. Den 26 September. 59 Utdrag af Protokollet, hältet hos Bonde. Etändet rvid Urtima Riksdagen i wrebro, den rz September i8ro. S. D. föredrogs och bifölls Stats Utskottets. i anledning af Kongl. Masts ben 3l sta sist-^ Augusti i Räder utfärdade Remifi, den i8'de nästl. September afgif e mlätande, med t^styr. kan, det, pä en af Alst ren och Regeinents Auditeuren Dahlströms Enkas, Hedwig Ut. rika Lindh, hos Kongl.
Så till vida kan således icke heller jag fästa fullt afseende vid hvad Frih. Klinckowström i denna del anfört. Deremot fäster jag sä mycket större vigt vid hvad han framhållit rörande Statsverkets tillstånd, och jag anser väl värdt att samvetsgrannt beakta den frågan, huruvida icke en för våra förhållanden så betydlig utgift, som en half million, kan undvikas eller uppskjutas. Frih. af Ugglas har förklarat, att den af Frih. Klinckowström gjorda framställning om behofvet att upptaga ett nytt lån på 5 mill. icke vore rigtig och endast vore ämnad att tjena såsom ett skrämskott, samt att Stats-Utsk:t vore i stånd att förete handlingar, deraf inhemtades, att debet och credit ginge förträffligt ihop. Om nu emedlertid jag skulle uppdraga en tafla, som stöter ännu mycket mera i svart, så ber jag R. o. Ad. vara öfvertygad, att det icke sker för att skrämma eller för att anslå någon känsla, i all synnerhet en, som bör vara detta Stånd så främmande, som rädsla. Men jag gör det, emedan jag är fullt öfvertygad om sanningen af det förhållande, jag nu ämnar påpeka. Mångfaldiga gånger har hos oss visat sig olägenheten deraf, att Sverige icke eger någon finansminister. Det är dock sannt att Konungen skall för representationen framlägga en redogörelse öfver Statsverkets tillstånd och behof; detta sker vid hvarje riksdag, och det sker samvetsgrannt i så måtto, att der uppgifvas alla de utgifter, som erfordras för den ordinarie Statsregleringen, och så många för den Den 4 April e. m. 57 extraordinarie, silin man på förhand känner; och med ledning häraf söker man sedermera att på bästa sätt jemka sig till deremot svarande inkomster. Vid innevarande riksdag har detta skett genom föreslagen förhöjning i bränvinsskatten, hvilken enligt beräkning skulle medföra det vackra resultat, att icke blott debet och credit skulle gå ihop, utan till och med ett öfverskott uppstå.
Hr Ehrenborg, Richard: Stats-Utsk:t uttalar öppet den åsigt, att bland alla de vid innev:de riksdag föreslagna enskilda jernvägsanläggningar ingen synts Utsk:t vara af så stor vigt eller kunna i så hög grad medverka till utvidgandet af Sveriges jernhandtering samt befrämjandet i öfrigt af landets industriella utveckling och ekonomiska välstånd som den ifrågav:de jernvägsanläggningen, men Utsk:t slutar med den hemställan, att de väckta motionerna nu icke må bifallas. Jag har icke den djerfva afsigten att i strid mot Utsk:ts afstyrkande söka utverka något bifall till motionerna om lån till denna jernväg, men jag anser mig dock böra inför dem, sorn icke närmare följt frågan, erinra med få ord om densamms vigt och på grund deraf yrka ett beslut, som bör kunna något mera befordra frågans lösning än ett blott naket bifall till Utsk:ts hemställan. Denna fråga i sin helhet eller i den utsträckning, Iivari den nu framstälts, är temligen ny eller blott 3 ä 4 år gammal, och har förekommit nu för första gången till Ständernas handläggning. Delvis åter eller hvad beträffar ungefär den sydligaste tredjedelen mellan nya Kopparbergs bergslag och Frövi eller sjön Yäringen, är den deremot långt ifrån ny, om också icke så gammal som det trängande behofvet för bergslagerna af en lättad kommunikation. Liksom man skulle kunna, om det nu vore behöfligt och lämpligt, framställa en sanningsenlig och bjert beskrifning öfver det betryck och de svårigheter, hvarmed bergsbruket och trafiken inom dessa orter länge haft att kämpa, likaså skulle jag inför R. o. Ad. kunna framlägga en ganska vidlyftig historik öfver den mängd af särskilda förslag, undersökningar och planer för större och mindre kanalanläggningar, lokomotivoch hästbanor af olika sträckningar och dimensioner, m. m., jemte derpå följande underd. petitioner, riksdagsmotioner och vägoch vattenbyggnadsstyrelsens förord, som under loppet af de senaste tjugu åren förekommit vid ifrågav:de
Säg honom, ifall han afundas mig den, att den fordna vilde Prinsen, den numera absolute Konungen, i hvars namn så många blodsutgjutelser begås, hvarom han vet mindre än andra, liknar den der oss bekante tama jagguaren med afsågade klor och tänder; tillägg dock, att han, om han angripes, skall försvaras af en lejonvakt. – Res alltså, min stackars gosse! Du är en svärmare, men jag hade dock gerna unnat dig ett bättre öde. Gällde det icke mitt eget skinn, så skulle jag vara frestad önska, att de gudlösa Cortes åter här komme på benen igen. Lef väl, min son! sök att slå bort dina griller. Kom igen framdeles, när tiderna bli annorlunda. Min huldhet för dig blifver alltid oförändrad, fast du, ehuru född Portugis, envisas att vara den Brasilianska kejsarens tjenare! Adeos até mais ver15. Efter sex veckor stod Villaflor på Brasiliens strand, som han sedan fyra år icke sett. Ställningen inom hofvet hade under tiden blifvit mycket förändrad: Kejsarinnan hade aflidit: Donna Elvira var, under titel af marqueza de Santos, Dom Pedros förklarade maitresse, och Oliveira, som nu benämdes marques Barbacena, stod högre än någonsin i sin herres gunst. Då kejsarn återsåg Villaflor, sade han leende: alltså hafva vi vår Orlando tillbaka, men utan sin sköna. Du har dröjt vida utöfver din permissionstid, och egentligen borde du nu förlora din grad. Men sådana godtyckligheter höra numera till småsaker. Vi lefva i en tid och i en stat, der hvar och en gör hvad han behagar, och der monarchen är den ende, som är bunden till händer och fötter. Genom din långa bortovaro har du mellertid förlorat en mängd vackra tillfällen, att deltaga i alla dessa upplopp, tumulter och demokratiska spektakler, som här, under din frånvaro, till Brasiliens lycka och förnöjelse, blifvit uppförda. Men trösta dig, flera torde väl ännu återstå. Huru skall väl allt detta sluta Dock låtom oss bortvända våra tankar från dessa sorgliga ämnen! Berätta i stället hvad som händt dig under denna långa tid!
Om landsorternas affairsmän, hvilkas dageassa Privat-Bankerna äro, ej der kunna erhålla sådane sedlar, som anses behöfliga för dagliga liqvider och vexlings behof, skall Creditivrörelsen, som otvifvelaktigt är den mest ändamålsenliga af all Bankrörelse, upphöra. Alt Centralstyrelsen skulle snart nog se sig urståndsatte att betjena den länsökande allmänheten med försträckningar under hvilken form som helst, är naturligt; ty länge kunde ilet icke dröja, innan de kommo i erfarenhet af, att de sedlar, som utlemnades vid ena Bankluckan inströmmade vid den andra, så vida man der kunde påräkna atl i utbyte erhålla Riks-Bankssedlar af en för dagliga behofven lämpligare valör, än Privat-Bmks-sedlarne. Man har icke utan skäl fästat afseende på en viss gren af Bankrörelse, såsom ett sätt att göra folkets små tillgångar genast fruktbara i näringslifvet och sätta massan af folket i tillfälle, alt genom sina små besparingars insättande och förräntande i Banker blifva den största förläggaren i landet. Men vill man uppmuntra den större allmänheten att draga nytta af sina små tillgångar, i stället för att låta dem ligga räntelösa och ofruktbara, måste man väl ock vara betänkt på, att icke med velt och vilja i sjelfva Bank-lagstiftningen uppställa hinder häremot. Eller tror man, att den mindre bemedlade skulle i Prival-Bank insätta sina små besparingar, 0111 han icke vore försäkrad om att få lyfta större eller min - 24 Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 2, dre delar deraf i ett sedelslag, hvarmed han kunde anse sig belåten för bestridande af dagliga vexlingsbehofven. Jag hyser icke en sådan öfvertygelse, och tror att den stora allmänheten, hvars talan man ansett sig böra bevaka, skall mest känna olägenheterna af ett förslag, som skulle hafva till följd att ur rörelsen förjaga nästan alla smärre sedelvalörer och försvåra dagliga vexlingen. Man har sagt, att Privat-Bankerna uttränga riksmyntet ur rörelsen. Men detsamma skall inträffa, man må bestämma Privat-Banks-sedelvalörerna huru höga som helst.
Om desie dä saknades och skulle ä nyo uppbyggas, blefwe kostnaden ofelbart lika betydlig, som förlusten för det Allmänna. I följd af nämnde skäl fä Utskotten nu wördsammeligen föreslä, glt Ladugårdslands Bränneri, med derwarande In, »rätt. Dcn Z Iebruanft ^7 fättningar, Ml till Bran.'iusbrännings drifvande för Mrgauns.Dire - .ionetts rälisti q, biöichallas Tanto och Ma.i-eras, men Lagsrkällrarne fvrfsata, akt emot Hyror begagnas. pä Let de M -.aairnkJnräimrngen tillhör!» ge Lagerkärel 0 0 större fa,' ager hvilka äro säleves dvrbara och omöjäwnkun^ tdnu genast steende försäljng betalas, mätte blis.va, ni 0^ st m möjligt, ron? serverade, halst desse säkerligen r inköp "östat Kronan öfwer 40,000 R:s och i händelse, af äwrinrärtning af KronsBränuerier omSitigei! kunna unibäras. Och som Utslotten derjemte önsta, dek Stater Leke mätte be ungas med utgifter för fadane ändamål, hwaraf det Atlmäuna icke drager någon nytta, sä fa stlkstorten tillstyrka, akt Arrendakorerne af pmförmaldte Bränneri-Werk mätte förptig as pä egen kostnad underhätla dem, under Arre ndeti.en, sanik ester dess stut ä erstuna dem i lika godt stick, som de hade wid emottagandet, hvarförutan Arrendakorerne synas böra betala progressions a,gist för Bränwinsbränningen därstädes, efter dea uträkning Riksens, Högloft. Ständer, uppå Bewillnings och Oeconomie-Utstotkens förflag, komma alf fastställa.
Har j g häruti rätt sä skulle hitttls en Domare dömc orätt, vm kan utan annot skä!, än att betalnmoen elfte inteckningen stedt innom dagar för Ecssionen, hade förklarat betalningen eller i!Ueckmagen för vgilde. Skulle nu en Domare gmom sadan tolkning eller tillämpning as detta Lagens rum hcmdlat origtigt, sä blir det ester mitt begrepp lika orikugt, cf Lagstiftaren att gifwa en Lag om sadan tillämpning namn af Förklaring. Men har wal hittills sedt flera ryz Logar eller werkeliga Lag förändringar, unker namn af förklaringar, men sädont är ert mchbruk som bör afläggas, emedan en Förklaring, som anses innehälla den äldre Lagens rätta mmmg, är till följe häs - 4S4 Den 5 Januari». häraf retroactif, hwilket ej händer eller sbör hända, vm den nya Lagkn ulkourmr undrr sill rälta namn. Jag öiskade derföre alt Lagutskottet mätte anmodas att gifwa elt nytt Förslag, deru t del tom ör en förklaring af^Eariki. i § RälkegängoBa!- ken blefwe sk> jt t rän det som skulle innebära ert riilagg ntt de» förra Lagen, och som icke borde sä namn af Förklaring 40
Cederström yrkat, att i ett enda tag afhugga hufvudet på alla medlemmarne af de begge Statsoch Const.- Utsk:n. Detta är ett nytt slag af kärlek för publiciteten, hvilket jag icke förr hört omtalas. Men det är väl, att sådant till varnagel yttras på [förhand, ifall det med tiden verkligen skulle besannas, att då på allvar framställas hvad nu måhända blott såsom en aning genomilat någons själ. En annan talare har sagt, att en sådan framställning, som den Frih. Cederström gjort, skulle bidraga till att nedsätta delta Hus i opinionen. Om något yttrande är ohemult, så är det Den 26 Maj. väl delta. Men jag Iiemsläller, om ej den medlem, som så yttrat sig, är jäfvig alt tala om ett sjunket anseende. Jag har hittills talat om StatsUtsk., emedan det är dess sak sorn är för handen. Deremot har i dag åter framkommit något, som angår Gonst.Utsk., och sorn blifvit hegardt på bordet. Men jag hoppas och önskar, att min granne Hr Rosenblad måtte gå deras önskningar till mötes, hvilka begärt att han ifrån bordläggningen ville afstå, på det att vi mätte slippa hora flera sådana yttranden, sorn förevarande ämne föranledt, och hvilka jag förmodar att R o. Ad. ogerna ser förvarade i prot:n. Jag önskar bordläggningens återtagande, äfven derföre, att jag ej inser det någon påföljd kan, i hän» seende till Gonst.Utsk., komma att äga rum på denna väg. Allt olagligt, som i tryckfrihetsmål begås af Utsktn, är föremål för åtal af den embetsman, hvilken efterträdt den fordna HofcancelIrren. I sammanhang med den i dag väckta frågan om Const.Utsk. har man sagt, att det vore svårt för Utsk., som endast hade 6 ledamöter på detta rum, att försvara sig emot den öfriga mängden af Ståndets ledamöter. Då skälens vigt, såsom jag förmodar, gäller framför de talandes mängd, så måste det betyda lika mycket, om skälen framställas af 1 eller 6, eller af mångå flera.
En sådan förändring, som den åtskilliga talare här ifrågasatt, kunde visserligen vara i flere hänseenden nyttig, men det var en liten omständighet, som helt oförmärkt inkom i Frih. Rehbinders yttrande, hvilken jag nödgas uptaga. Der omnämndes att förslaget voro lämpligt såvida pastor' alltid vore sudan som han borde vara. Sådana undantag låta tänka sig, och jag är öfvertygad om att der något sådant undantag icke existerar blir Pastor i allmänhet den valde ordhden. Det olämpliga uti att göra Pastor ovillkorligen till ordf:de i Fattigvårdsstyrelsen har ofta visat sig, och torde det göra tillfyllest alt härvid hänvisa på förhållandet uti en anexförsamling der man sällan har förmånen att se Pastor oftare än vid vissa högtidliga tillfällen. Om Pastor förvaltar ordförandeskapet i moderförsamligen, torde han dermed kunna vara tillräckligt uptagen, och annexet böra hafva frihet att kunna lill ordhde utse en person, som finnes inom församlingen. Jag tror således att det nuvande stadgandet är i många fall ändamålsenligt och rätt och tillstyrker derför bifall till Utskms förslag. Hr Hjärne, Harald: Då flere ledamöter hade begärt afslag å Utskms förslag i denna del och bifall till motionen, så torde kanske vara mindre lämpligt att ingå i någon vidlyftig diskussion i detta ämne, emedan jag föreställer mig att beslutet kan anses vara på förhand faltadt i frågan, men jag vill likväl anmäla att jag i denna fråga tänker lika med den siste värde talaren, Utsk:n hafva fästat af - 352 Den 21 Augusti. seende just vid de omständigheter, som den förste värde talaren anfört, nemi. att presterskapet bör anses såsom de fattigas målsmän i afseende på fattigvården. Men då Utsk:n tillstyrkt att, i olikhet med hvad som förut är föreskrifvet, Kyrkoherde eller den som hans tjenst förrättar skall vara sjelfskrifven ledamot af Fattigvårdsstyrelsen, så har man gjort allt hvad som behöfs, i thy att han der kan upträda såsom de fattiges målsman, likaväl då han är ledamot, som då han är ordf:de.
Blir frågan jemväl vid denna riksdag oafgjord, så lemnar dymedelst den nuvarande representationen i arf åt en kommande ett trätofrö, som kommer att föranleda till split och ensidighet vid de stundande nya valen och till en för ärendenas gång menlig osämja inom representationen. I denna omständighet ligger nemligen ett stort skäl att nu slita tvisten. Den financiela ställningen kommer att snarligen inom Utskottet utredas; och lärer det då visa kig att nytt utländskt lån icke erfordras för att på ett förnuftigt och inom vissa gränsor inskränkt sätt låta jernvägssystemets fullbordan fortgå, åtminstone så mycket, att det icke afstadnar. En orättvisa måste det innefatta att, sedan långa banor dragits söder och vester ut, fortfarande tvinga hufvudstaden och hela den nordliga delen af riket att för en oviss framtid åtnöjas med en blott sex mils bana norrut. I ett fattigt land måste man väl också söka så sammanjemka intressena, att Staten tillskyndas så liten uppoffring som möjligt; och det är denna obestridliga sanning, som tvingar oss att här i landet åtnöjas med förmedlingsförslag. Ett sådant är det, som afser att draga norra stambanan från Upsala till Sala, samt från Sala norrut till Storvik, hvilket ställe utgör den lämpligaste punkten för norra stambanans anknytning vid Gefle—Dala-vägen. I afseende å norra stambanans rigtning ber jag att hår få ur en vid denna riksdag i ämnet afgifven motion återgifva följande rörande ofvannämnda förslag väl sagda ord: “Detta förslag, som innebär och förordar blott en stambana norrut och sålunda förutsätter såsom antaglig en förmedling emellan det östligare och vestli“gare jernvägsintresset i dessa bygder, lärer derföre ej fullt tillfredsställa någondera parten. Men just deruti torde man kunna söka bästa försvaret för dess “rigtighet.
Lika välgörande som luftströmmen i naturen, är den icke missbrukade yttranderättens frihet för folklifvet och det constitutionella samhället. Den renar dea sedliga atmosferen och skänker värma åt den eljest ofta kalla jord, i hvilken medborgerlighetens planta växer. Först då uppstår fara för allmänt väl, när partisinnet lyckas att nedtysta fria yttringar öfver offentliga angelägenheter och att med egoistisk liknöjdhet qväfva uttrycken af medborgerlig anda. En sådan hårdbjertenhet har man städse alt frukta af Byråkratien, som är en afgjord fiende till all högre politisk bildning och till den Statsborgerliga sjelfständighet, hvarpå den sanna fullmagten egentligen hvilar. Det här ofvanåberopade exemplet är af ingen vigt, om afseende endast fästes på den individuella obetydlighet, som utgör dess föremål, men är deremot ingalunda likgiltigt, då fråga blir att uppskatta egenskaperna hos de män, hvilka nu, å Rikets Ständers vägnar, utarbeta förslag tili National-Representationens ombildniug. Besitta desse män de för detta vigtiga uppdrag nödiga egenskaper af storsinthet, lugn, oväld, fördomsfrihet och behjertenhet? Ega de en växande känsla för medborgerlig frihet och personlig sjelfständighet? Önska de att roed den lagbundna frihetens tillåtna medel befordra vår tids ädla sträfvanden efter en högre bildning? Äro de benägne att utur en hög omfattande synpunkt betrakta Sveriges Statsform med alla dess närvarande olägenheter? Dessa och ännu flera frågor framställa sig vid betraktande af Constilutious-Utskottets physiognomie. De drag af ofördragsamhet och intolerans, jag deruti varseblifvit, ingifva foga hopp om det upphöjda sinne, af hvilket man kunde förvänta eftergifvenhet för Nationens billiga fordringar och benägenhet att med ädel försakelse göra ett offer på fäderneslandets altare! Rättmätiga concessioner skulle nu erkännas och värderas. De tillfredsställa icke mer, om segren måste, Bih. till R. St.
angrde städernes representalions-rätt; JYs 40, med förslag till ändringar i 56:te och Sirsta §§:na Reg.-Form., samt 29rde §:n Riksd.-Ordn., rörrde behandling af frågor om ändring i grundlagarne; JYs 41, med förslag till voterrs-proposrr i atrledn. af RiksSlrns olika beslut, rörrde de uti Memrn Nrris 11 och 31 afgifna förslag till ändring af åtskilliga stadganden i grundlagarne, i afseende på behandlingen af en del regerings-ärenden; S tats-Utskottetr JU 246, med förslag lill voterrs-proposrr, i anledn. af RiksSlrns skiljaktiga beslut i fråga om beräkningen af Stats-verkets in komster; JYs 247, i anledn. af K. Mrs Nåd. Propos. om jordafsöndring fran Eskilstuna Kungsladugård lill utvidgande af Eskilstuna, Klo sters och Fors’s församlingars begrafningsplats; JYs 248, i anledn. af K. Mrs Nåd.