Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skilnaden mellan Hr Dalmans och Utsk:ts förslag blir således endast, att i förra fallet kan ansökan inom kort tid återtagas, då deremot i det sednare det icke kan ske förrän på inställelsedagen efter 2 månader. Till genmäle af Gr. Mörners anmärkning, får jag endast anföra, att 2:dra gin stadgar, under hvilka vilkor man kan söka en gäldenärs försättande i konkurs, då den Gite deremot endast stadgar om proceduren dervid. Den andra gin stadgar nemligen, att borgenär eger söka, att gäldenärs egendom afträdes i följande fall: då gäldenär är för skuld rymd, då verkställighet af utmätning af all hans egendom bör förhindras, då gäldenär är sedan tre veckor bysatt, och då gäldenär, borgenärer till förfång, afhänder sig eller undanskaffar sina tillgångar. Det andra momit af 6ite g:n handlar deremot endast oir. proceduren. Således kan icke en borgenär begära en persons försättande i konkurstillstånd, med mindre något af de 4 momm i 2:dra gm kunna tillämpas, och det må väl erkännas, att om något af dessa fall inträffar, bör han försättas i konkurstillstånd. Vill gäldenär deremot undvika detta, betale då genast eller ställe antaglig borgen för sig. Blifva inga andra anmärkningar, än de hittills anförde, mot förslaget framstälde, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Dalman: Jag betviflar icke att LagUlsk:ts mening varit deu vackra, som Hr Gr. Sparre framställt, men jag kan för min del icke vid lista mom. af denna 6:te g fästa den förhoppning, som den ädle Grm, eller alt derigenom en helt annan ordning skall inträda i fråga om konkurser. Bedrägerier, kunna göras såväl före som efter det konkursansökningen blifvit ingifven, men jag är öfvertygad att de dagar, som förflyta mellan konkursansökningens inlemnande och första förhöret med borgenärerne, minst af alla äro lämpliga för idkande af bedrägerier, enär för ansökningens åter - 56 Den 11 Juli e. m. kallande skulle erfordras icke blott e» eller två, utansamtlige närvarande borgenärers bifall. I öfrigt vill jag erinra, att val, såsom Gr.
Hvarje lif utgör ett helt af bestämningar, och dess form afgöres då genom de bestämningar, som såsom allmännare få trycka sin prägel på det hela. Under människans jordelif äro rummet och tiden tydligen de bestämningar, som särskildt bilda hennes lifsform. I ett annat lif skola andra bestämningar intaga denna plats. Men hurudant lifvet då skall te sig, därom kunna vi här ej göra oss någon föreställning. Tänk eder t. ex. en lifsform, där den personliga kärleken spelade samma roll, som rummet i vår nutida värld! Vi kunna ej i enskildheterna tänka den tanken ut, men en föreställning om ett lif under helt andra former än de jordiska torde därmed vara antydd. Till sist afslutar förf. sin framställning med behandling af några special-frågor, hvilka tränga sig på människan, men hvilkas fullständiga svar det väl först blir det kommande lifvet förbehållet att gifva. Huru mycket tager människan från detta lifvet med sig till det kommande? Af hennes individualitet och af sådana bestämningar som kön, temperament och dylikt? Härpå kan endast i största allmänhet svaras, att på botten af dessa individuella bestämningar måste ligga något väsentligt, som har sin motsvarighet i hvarje hennes lifsform. Men att sedan närmare uppdraga gränserna mellan det tillfälliga och det väsentliga, lär ej låta sig göra. Skall människan i ett följande lif minnas detta lifvet? Så mycket kan härom sägas, att ett medvetet, detaljeradt minne ej är behöfligt för bevarande af personlighetens kontinuitet. Annars skulle man icke kunna känna igen sitt eget jag efter en djup sömn eller i länge sedan förflutna dagar. Huru mycket af jordelifvets detaljer sålunda man minnes på andra sidan grafven, är ovisst. Viktigast är frågan om det kommande lifvets förhållande till det onda, särskildt det moraliskt onda. Såsom en fysisk akt kan döden ej i ock för sig373 ' SVENSK FILOSOFI. medföra någon moralisk förbättring. Den kan försätta människan i förhållanden, där omvändelsen blir lättare eller svårare; det är allt. Ett. moraliskt ondt är sålunda möjligt på andra sidan grafven. Men att detta där skulle vara oförbätterligt, därför finnas inga filosofiska skäl; lika litet som för en visshet om förbättringen hos den enskilde. Tänkbart är, att han såsom fri, ständigt bestämmer sig för det onda och så blifver evigt osalig.
Da Kongl. Maut uti Desi Nådiga Proposition i Noder uppgifwit "huruledes den korta mellantid, som förflutit sedan Kongl. Mant, uppå Rike sens Ständers underdåniga önskan upvhäfde 1792 ars Kongl. Förordning om visitationer i Hus-Magaziner och Salu-Bodar, nogsamt hunnit intyga, huru det förtroende till Medborgares Laglydnad och omtanka, hwaraf framför allt detta steg föranleddes, blifwit misibrukadt, huru tygellöst förbrytelser emot Tull-Författningarne utöfwas och huru derigenom National-Jndustrien undertrycktes och Näringarne fallit i wanmakt, och penningewäsendet hotar med oordning; Och att Kongl. Maut i Noder trvdt det wara tid att häremot lemna rättelse," — sa simes mig, att ater införandet af en anstallt, hwarmedelst icke allenast en betydelig Krono,Intägt kan ombesörjas, utan ock det, sa af Konungen, som inom Riks, Standen öfwerklagade onda, till desi förderf«c!iga werkan stall kunna förekommas, wara Mera maktpåliggande, än att samma anstallt skulle tili widtagande äsidosaltas för det obetydeliga hinder. Den z» Julik. 2871 ftin derigenom inträffar i wisie Trafiquerandes beqwämlighetcr Att sielfwa Landt-Tulls-afgiften förhöjd till omkring z proCcnt af waruwärdet och i Calcul wikar en Product af öfwer 602,202 R:dlr ärligen, skulle blifwa för Skattdragande tryckande, har icke ens kunnat förcbäras. Det war i ett helt annat afseende, som Riksens Ständer under Riksdagen arén i zog och 18 ro ansäge Landt, Tulls - inrättningen i hela sin widd böra afskaffas; men da sadant icke kan winnås, enär Kongl. Mains Nödiga Proposition innehaller:
De uti 22 §. förekommande stadganden, angående staden Wenersborgs enahanda lån, grunda sig dels på Rikets Sländers beslut, i afledning af Utskottels Utlåtande, N;o i5o, oell dels på 5o §. i RiksgäldsConlorets nuvarande Reglemente, dock med uteslutande afsådane föreskrifter, som redan blifvit uppfylld 1, samt med iakttagande af några, eller Utskottets åsigt, behöfliga och lämpliga, ehuru mindre väsendtliga redactioDs-förändringar. 23 §. innehåller erforderliga stadganden förden, enligt Utskottets af Rikets Ständer bifallna Utlåtande, N:o 38o, på lliksgälds-Contoret öfverflyttade befattning med emottagandet och controllerandet af föreskrifna säkerhets-handlingar och inbetalningar för staden Wexiös ofvanomformälde lån. Föreskrifterne uti 25 och 26 §§ äro hemtade från 1823 och i83o årens Reglementen. 27 §. grundar sig på ett af Rikets sist församlade Ständer meddeladt beslut samt Utskottets vid denna Riksdag algilna och af Rikets Ständer godkända Utlåtande N:o 4<> Uti 28 £. har Utskottet intagit Rikets nu församlade Ständers beslut, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående förlängning af det Pant-låne-inrältningen i Stockholm beviljade allmänna låne-understöd. 29 §. motsvarar egentligen den 46 §. i Riksgälds-Conlorels nn gällande Reglemente. Stockholm den 22 April 18(1. ingående Riksgälds-Contorets fordringar för meddelade lån. 19 §• Uti de, vid 1828—i83o årens Riksdag, stadgade belnlningsvilkor för det, till staden Borås’s återuppbyggande, då beviljade lån af 85,000
Så låg hon åter en afton i slutet af Augusti på sin chäslong och vred sig under den gnagande oron öfver sonen och hans framtid; och det var som såg hon ut öfver en ödslig hed i mörker och kyla, der intet friskt skott kunde slå rot, ingen grön planta spira upp. Ett menniskolif, ett helt menniskolif, så ödsligt, så tomt, så mörkt, icke genom yttre omständigheter utan genom hela sin viljesriktning. Och detta menniskolif tillhörde den enda varelse hon hade att älska på jorden. Att se honom långsamt och utan motstånd glida utför och icke ha magt att hejda honom, hålla honom tillbaka. Hon ville ruska i hans axlar, hon ville ropa i hans öron: res dig! spänn alla muskler! arbeta! men ropet dör på hennes tunga i känslan af att hon intet förmår. Hans egen vilja är det enda som kan rädda honom och han tror icke på viljan. Det var tro han behöfde: tro på den egna ansträngningen, på lyckan, på framåtskridandet. Hon sjelf hade en tro, att lyfta berg, att öfvervinna döden med och hon kunde icke ge honom ett solgrand deraf. »Lam invärtes.» O Gud, om han kunde älska, om han kunde lära sig hålla af någon! Henne sjelf kunde han gerna få stöta bort, om det bara fans någon enda menniska i verlden, som han höll af. Tomheten, den tomhet hon funnit i den norska ungdomsboken, det var den som förfärade henne. Hon hade just samma eftermiddag slutat läsningen af en annan modern roman. Den var skrifven af en författare med andraeller tredje-handsbegåfning, en af de blinde slafvarne, som lystrat till den literära parolen, gifven af de store andarne, och som nu traskade makligt fram på den väg, de brutit.
Utan någon afsigt att vilja tillvägabringa någon till oreda ledands rubbning uti Högloflige Ridderskapets och Adelns sistlidne Lördag den 25 dennes fattade beslut, att de Riksdagshandlingar som hittills blifvit till trycket befordrade under den, sorn mig synes, alltför Grundlagslydiga, alltför sammanbindande och just derigenom för en större afsättning och publicitet alltför hinderliga Titeln: Bihang till samtliga RiksSlåndens Protocoll etc. skulle vid denna Riksdag rediger3s efter samma methode, som sistlidne Riksdag blifvit följd; tvärtom för att genom ett tillägg uti nämnde beslut ytterligare bereda den utväg till mera redighets och enkelhets ernående uti omförmälte Riksdagshandlingars utgifvande, som var egentliga syftemålet med det redactionsförslag, jag till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll den xo December 1817' inlemnade och hvarpå den af ExpeditionsUtskottet före., slagne methode väl till en ringa del sig grundar, jnen dock i hufvudsakliga delar derifrån afviker; — vågar jag anhålha att nämnde mitt Den 29 Januarii korteligen sammanfattade förslag, som af förra ExpeditionsUtskottet antingen icke blifvit rätt fattadt eller åtminstone icke pröfvadt med lika sorgfällighet, som de små omständigheter, hvilka Utskottet godkänt såsom hinderliga för verkställigheten, måtte af det nu valda Expeditionsutskott till närmare pröfning åter upp-i tagas och dervid synnerligast öfvervägas, om Riksdagshandlingarnes publicitet och användbarhet genom den af ExpeditionsUtskottet eller den af mig föreslagne methode, bäst befordras; eller ot k till undvikande af en tidsödande och således för i frågavarande Riksdagshandlingars tryckning hinderlig skriftväxling, Stånden och ExpeditionsUtskottet emellan att det måtte tillåtas mig inför ExpeditionsUtskottet närmare få utveckla mitt förslag i alla detaillcr munteligen, än som skrifteligen här låter sig göra, utan att allt förmycket pröfva Ridderskapets och Adelns tålamod med tröttande småomständigheter.
Detta är så mycket märkvärdigare, som en liflig discussion sista Riksdag uppstod emellan mig och en annan talare, sorn nu här saknas, i anledning af dess påstående, -att dessa lån voro alt anse för en skänk. Man ser nu, att lånebehöfvande icke så ansett dem, och orsaken till de få Lånesökande liar varit att, sedan man ej lyckats uti, att hindra Förslagets antagande om så beskaffade lån, sökte man i LåneReglementet göra dem så li - 3a Oen 9 Julii t. m. tet förmånliga som möjligt. Man nedsatte den af sjelfva BorideStåndet föreslagna maximisumman från 6000 R:dr till 2000, hvarigenom större Fastighetsägare ej funno sig vid att begagna dem, emedan det ej var för dem i allmänhet förmonligt, att lemna första inteckningen för så små lån, icke heller att besvära sig med anskaffande af silfver, ty ju mindre lånen äro, desto mindre lönar sig omsorgen att anskaffa och till Banken inlemna silfver. Jag föreslog derföre, såsom ett correctiv mot sistnämnda stadgande, att BancoFullmägtige skulle bestämma efter gångbart pris beloppet af de sedlar, som borde erläggas af dem, hvilka det heldre ville, i stället för silfret, och att Fullmägtige sjelfva skulle besörja silfveranskaffandet, så att i allt fall endast silfver för dessa lån inginge i Banken. Jag föreslår nu detsamma, och att maximisumman skall höjas till minst Sextusende R:dr. Jag vågar äfven framkomma med det förslag, att alla Bancolån skola förändras till lika så beskaffade lån mot ränta eller afbetalning i silfver. Detta kunde ske genom uppsägning af lånet, i händelse låntagarne ej gingo in derpå, men helst derigenom, att låntagarne tillerkännas optionsrätt, och att, om de vilja hafva lånen förvandlade, de få erlägga afbetalningen antingen i silfver eller ock i sedlar efter det af Den 9 J n 1 i 1 f. m. 33 af Fullmägtige bestämda pris.
Til Allmänna Spannsmäls-^la»a2iner8 inrätt rnoe bewilljade RiksensStänder är 1736 Fsm-io tunnor Gäld, al af Landen utöslaDS rn'd 100,000 R:o. om äret, imber willor af 3 xro^ent ärila ränta, och 3 xroLent ärlig afberal-mng pä Lapiralot: sannna Län tttgeck derefter siuteligen är 1789, pa 100,000 R:d. nara: och blifrrer räntan janrte aföetalningen dera af Kongl. Tull-DireQlonan hwarje halft ar rikligt erlaggd. Leneral Discont - dontoiret nyttjar de pä Snannemäl-> ölaALLins LaoiLt inuehatlna 100,200 R:o. för 3 xrockents ränta, och äger desi förutan rt-irchet, al pa jaira Ick^potlrec^uer fa i Lankinen Zi8ponera 220,222 R:o. lii 6 proLents artigt Datoiesle. För lVlanukaQursrnas understöd, clisponerar Kongl. Lommorco LoI1e§ium, säsvlN DiLLONt Lält emot Z xrv^aMA närmare zos,oss R:d. Såsom L'n och understöd til Mmanna inrättningar, har ifrån och med är 174g lii och med är 1776 l! gatt 40 071,916 D:r K:mtt: deraf ära såsom chrlust i kau^ueus Böcker asstrifne 1 Igo 185 R:d. 2Z stil. g r:st.; chrut moro Lan^uou.s Äldre förluster pä Diverse M sting "-Bruk a sti stne me!) 578 osRld. 4 still, i r:st., tilsaminans utgöranre D-758/274 R:o. 27 still. 9 r:st.
Deputationen sålunda; Vid emottagande! af det Hedervärd* BondeStåndets nu framburna afskedshälsning, erinrar Ridderskapet och Adeln sig med känslor af sann tillfredsställelse , den enighet i vilja och beslut, den nitälskan för Fosterlandets bästa, och den från alla ertskilta afseende» skilda medborglighets anda, som under det nu slutade, genom skiftevis sorgliga och glada händelser icke mindre än genom vigtiga öfverläggningar minnesvärda Riksmöte, så fördelaktigt stämplat det Hedervärda BondeStåndet, Ridderskapet och Adeln betalar gerna den gärd af aktning , vänskap och välvilja , hvarpå Ståndet genom detta förhållande för. värfvat sig rättmätiga anspråk; och gör Rid, derskapet och Adeln sig förvissad att, med li,' ka rena uppsåt i Fäderneslandets angelägenheter, alltid af det Hedervärda Bonde-Ståndet mötas med en gengärd af samma tänkesätt. Sedan Deputationen blifvit på vanligt sätt utbeledsagad , ankom Välloflige BorgareStån: 398 Den 2 i Juli». dets ALkeds-deputation, anförd af Riksdags. Fulimägfigen för Stockholm, Herr StadsMajoren N. Limnelius, hvilken tolkade Ståndets tän^ kesätt sålunda: Högvälborne Herr Grefve och LandtMarskalk, En af Rikets Herrar, Riddare och Conimendeur af Kongl. Maj:ts Otden, samt Högloflige Ridderskap och Adel! Fullbordadt är nu ett Riksmöte, som vigtigt igenom de orsaker, hvilka detsamma föranledt, blifvit det än mera genom de högst märklig^ händelser som under loppet deraf in* träffat.
Bevill ni ngs-Utskottet: t:o Johannes Anderssons, från Skaraborgs Län, Memorial, om befrielse från Kro110-Utskylder för de Brandlidande i Madängshy af nämnde Län 2:0 Anders Nilssons och Anders Mårtenssons, Memorialer, angående nedsättning af Bevillningen. 3:o Lars Larssons, från Gefleborgs Län, Memorial, angående Bevillning för Tittlar. 4:o Anders Danielssons, från Elfsborgs Län, Memorial, om nya grunder för Allmänna Bevillningen m. m. Lag-Utskottet: 1:0 Olof Månssons, från Blekinge Län, Memorial, angående Lån ur Banken till be-7 P rotocolIs-Utdrag. 12 77 stridande af kostnader för nybyggnad af Jemsjö Kyrka i Blekinge. 2:0 Hans, Hanssons, från Dablnrne, Memorial, angående Banco-Discont-Lån. 3:o Johan Longbergs Memorial, angående åtskilligc ändringar i grunderne för Lån ur Banken. 4.:o Carl Fredric Bergs, från Bobus Län, Memorial, rörande föreslagen ändring i vilkoren för Låns erhållande ur Banco-Disconten.
Det som wore nyttigt för Finland, kunde wara skadligt för Swerige Hans Lxcelleuce Herr GrefweN och Landt - Marskalken. Bonde-Ständet har i sit laxeraLtum krotocolli gjort cn slik skillnad icke blott för Finland, utan för ätstillige provincor, DcsterNorrland, Westerbotten, EcfleborgsLän, Upland, Skäne och Blekingen samt Gottland, för hwilka alla den i biovembcr är föreslagen til flyttningstid. Friherre KVreste, ksbiun, begärde prnliminair-proposition om olika flyttningskidcr för Swerige och Finland. Friherre ve 6eer hade ej nägot at päminna vist Bonde-Stöndeks tuskan för be öfrige i betz LxtraÄum krotocolli nämnde provincer, men bcgärte at dcrifrän mätte undantagas Upland, för hwilken province d. i November icke wore passande til flyttningstid. Friherre Ibott, ansäg flyktningstidcn i allmänhet böra rättas efter hwar proviuces särskilta läge. För Skäne trodde han ben 2y September wara dcn lämpcligaste vch junii mänad alldeles icke. Hans Lxcellence Herr Grefwen och Lanlkff-Marskalken proponsrnste a t olika Legostämma-! lid mätte stadgar för Swerige och för Finland. BlföllS. Hans kixcellerice Herr Grefwe» och kandt-Marstalken förcstog dcrpä at flyktnings-tiden för Finland mätte utsättat til den i Xovembcr. Hwilket likaledes bifölls. Herr 8iestt, joban ^xel. Af de flere nu u läste Oiistamina har jag inhämtat mycken skiljaktighet uti tänkesätten rörande flpttningstiden; ,en del pästä Mid, so!»marstidcn, andra äter wilja förblifwa wid ben wanliga flyktningstidcn ben r Ociober. För min del anser jag Midsommai suden för den lämpcligaste. Men jag fär til Högloflig?
Harald ville att hans syster och svåger skulle, innan deras afresa från dalen, vara vittne till ett af de der brukliga lekoch dansgillen, och hade derföre tillställt en landtlig högtid, på hvilken han bjöd dem och Susanna, och till hvilken vi äfven nu vilja begifva oss. Hallingen. «Denne ejendommelige, vilde, rørende Musik er vor National-poesi.» Henr. Wergeland. «Violinen klinger, Gladere ej synger Fugelif i Skov og Enge. Hurra! Skjænker i til Bægerets Kant Skaal den Hedersmø som Dandsen paafandt! Skaal før Jenten min! Og Skaal før Jenten din! Og Skaal før Far og Mor i Bænken!» Norrsk Visa. En vacker eftermiddag, i de första dagarne af September, sågos två unga, festligt klädda bondflickor glädtigt, språkande skynda på gångstigar, genom skogslundarne i Heimdalen, mot en grön öppen plats, omgifven af träd, och der man såg en mängd personer af båda könen, alla i bondekläder, församlade. Här var «Leikevolden» 16 och under det de unga flickorna nalkades den, sade den ena: «Det är visst, Susanna, att den drägten klär dig förträffligt! Ditt sköna, ljusa hår glänser vackrare än någonsin, inflätadt med de röda banden. Min drägt passar mig icke hälften så bra, tycker jag.» «Emedan du, bästa Alette, ser ut i den, som en förklädd prinsessa, och jag i min, som en riktig bondflicka.» «Du är en smickrerska, Susanna, märker jag. Få nu se om Alf och Harald genast känna igen de tellemarkska «Jenterne». De blefvo ej länge i ovisshet derom, ty knappast kommo de in på dansplatsen, förrän tvenne bönder i hallingkofter och breda bälten om lifvet kommo dansande fram till dem, i det de med alla de andra sjöngo följande bygdvisa: «Aa æg e Unkar, aa æg e ærlig Aa æg e Sonen hans Gulleig Bøe;
Efter Högsta Domstolens hörande har Kongl. Majit den 1 Mars 1864 sanktionerat ifrågavarande förslag och samma dag utfärdat författning i ämnet. 30:o af den 16 November 1863 angående utfärdande af ansvarighetslag för de af Rikets Ständer förordnade Styrelse-ledamöter för lånekontoren i orterna. (161.) Sedan Högsta Domstolen den 17 Februari 1864 afgifvit infordradl underdånigt yttrande har Kongl. Maj:t under den 1 Mars 1864 utfärdat författning härom. 31:o af den 16 November 1863 angående förändring af 4 § i lagen för Rikets Stän ders Rank. (162.) Sedan Högsta Domstolen häröfver blifvit hörd, blef skrifvelsen den 19 April 1864 i Statsrådet anmäld och nådig författning under samma dag utfärdad. 32:o af den 21 Oktober 1863 angående förändrade föreskrifter i afseende på tiden, hvarifrån utfärdade allmänna författningar skola vara gällande. (141.) Efter det Högsta Domstolen den 4 Maj 1864 afgifvit infordradt underdånigt utlåtande, har Kongl. Majit den 14 påföljande Juni uti Stats-rådet förklarat, att hvarken den af Rikets Ständer för deras del beslutade författning kunde gillas, eller någon åtgärd, i anledning af hvad skrifvelsen i öfrigt inuehölle, borde vid sådant förhållande nu vidtagas. 33:o af den 21 November 1863 angående förändring af lagens stadgande om ränta. (173.) 1864 den 13 September har Kongl. Majit, efter Högsta Domstolens hörande, gillat Ständernas ifrågavarande förslag och samma dag låtit utfärda förordning. 34:0 af den 20 November 1863 i anledning af Kongl. Majits nådiga proposition med förslag till ny Sjölag: (164.)
För öfrigt bevisar detta missöde endast, att det icke är tillfyllestgörande att ega en större förmåga, en djupare insigt, en längre erfarenhet, än min, för att icke desto mindre kunna misstaga sig om sättet, hvarpå vårt försvarsverk bör byggas, eller ock icke mäkta skaffa gehör åt sina åsigter och sina organisations-planer. Jag heintar deraf någon liten tröst för mig sjelf, när jag ser Hr Gr;n V Ben 28 Januari !. m. 145 Hr Gr:n nu ogilla och klandra en del af mina åtgöranden och mina förslag. I likhet med hvad Hr Gr:n yrkat, har jag med de medel, som vid förra Riksdagen anslogos, sökt förstärka och uphjelpa vår materiel. Jag vågar ock tro. att Sverige, tvertemot hvad Gr:n förmodar, numera verkligen är, i afseende på materiel, bättre rustadt, än det på mycket länge varit. Så var och är ännu icke förhållandet med personalen. Krigets skolgång, visserligen olycklig för landet, men lärorik för Arméen, hade uphört. Vi hade qvar dess sorgliga minnen, men förlorat des» fruktbringande öfningar. Annu mera hade dock fosterlandsvännen haft att frukta och beklaga, om halfva vår Aimée blifvit under 40 år ställd på vakans; hade faran utbrutit eller kommit närmare, kunde vi deraf haft en allt för bitter erfarenhet. Det är sannerligen lättare och mindre äfventyrligt, att år 1857 göra den frågan, hvad gagn vår indelta Armée genom dess fulltalighet gjort alltsedan 1816, än att vid den tiden våga föreslå och med sitt moraliska ansvar fästa sig vid ett förslag, som kunnat medföra så bedröfliga följder. Jag lyckönskar Hr Gr:n att utgången rättfärdigat Hr Grins spådom, men jag lyckönskar ännu mera fäderneslandet att sådane händelser, som kunnat sätta Hr Grins förslag på prof ej under tiden inträffat, och att hans förutseende ej blifvit jäfvadt af sådane förhållanden, som kunnat lemna en sorglig erfarenhet af förhastade åtgärders följder.