Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven jag anhåller om bifall till Utskits förslag i lista och 2:dra momm, Den siste talaren trodde att det sednare momit var bifallet af tre Stånd, men om jag rätt fattade BorgareStits beslut, så har detta Stånd gjort en helt och hållet ny § med endast ett mom. För min del tror jag att det är högst vigtigt att hafva ett sådant stadgande för städer. Begränsningen är icke stor, då man säger att en person icke får rösta mer än för en tjugondedel af röstetalet. I de större städerna kunde det vara af mindre vigt att hafva denna begränsning, emedan de öfrige ledamöternas antal der är så stort att det icke kan hända att två eller tre personer öfverrösta hela kommunalstämman, men i de mindre städerna kan sådant lätt hända. Jag tillstyrker sålunda B. o. Ad. att bifalla 2:dra momit. Den 5 Oktober e. m. lil Gr. Lagerbjelke: Då R. o. Ad. för landtkommunen borttagit det föreskrifna maximum, torde konseqvensen fordra att R. o. Ad. gör på samma sätt med hänsigt till städerna. En annan omständighet torde äfvenledes icke böra lemnäs ur sigte, nemi. att om å ena sidan det i vissa fall kan synas mindre lämpligt att i en mindre stad en rik person, som der eger fabriksanläggning, har öfvervägande vigt på rådstugan, kan det icke eller å andra sidan vara riktigt, om den person, som sålunda får betala de drygaste afgifterne, blir helt och hållet öfverröstad. Det torde således icke vara så obilligt, att denne har något att säga, ty det är ur hans kassa som penningen går. Jag hemställer vördsamt om bifall till l:sta och afslag å 2:dra mom:t. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att beträffande §:ns l:sta mom. endast yrkats bifall till detsamma enl. Utsk:ts förslag, men att, hvad åter 2:dra mom:t beträffade, yrkanden om så väl bifall dertill som afslag derå blifvit gjorda; framställde H.
Denna hade icke kunnat uträtta något hos drottningen, hvarken före eller efter revolutionen och likväl borde hennes majestät hafva funnit att fru X: s förutsägelser inträffat till punkt och pricka. F. hade dock åter kommit till nåder hos den älskvärda sierskan. Hvad som vållat hennes ovänlighet mot honom fick han aldrig veta, men han förestälde sig sjelf, att hon kanske haft någon uppenbarelse, hvilken visat honom som en af orsakerna till det kungliga husets olycka, något som hans eget samvete förebrådde honom, emedan han lefvat midt uppe bland konspiratörerne och likväl icke gjort hvad hvar och en trogen undersåte borde hafva gjort — angifvit stämplingarna. Orsaken hvarför fru X. åter visade sig vänlig, fick han ej heller veta. Hvad som beslöts hos frn X. den aftonen har F. aldrig omtalat - — en ed band hans tunga, sade han — och i hans papper fans ej heller ~något som derom kunde lemna upplysning. Så mycket vet man dock, att om de få som voro kungahuset tillgifna blott funnit medel att föra hennes majestät och kronprinsen till Stockholm, hade en kontra-revo-lution der utbrutit. Att F. gjorde hvad i hans förmåga stod, har han ofta försäkrat. Men ^vännerna voro sannolikt allt för ljumma eller allt för fega. Den ständigt omby tlige Liungfelt, på hvilken mången litade mer än han t m förtjente och af hvars rikedom man väntat så mycket, när det gälde ått för kontanter värfva handfast folk, reste hals-öfver hufvud från Stockholm och lär sedermera aldrig der hafva visat sig. Baron v. Bensneims nit tycktes vara utomordentligt, men det slog icke felt, att hans förbindelse med hertigen-regenten satt som handklofvar på honom. Ännu i början af juni, således nära tre månader efter revolutionen, hade ingenting uträttats, och för hvar dag som gick blef saken allt svårare. I början hade royalisterne otvif-velaktigt fått folket på sin sida. Nu var allmänheten van att betrakta kungen såsom fånge och såsom den hvilken genom afsägelseakten af den 29 mars — på dagen sjutton år efter högstsalig kungens död!
Hvad äfventyr och muntra fester » på landet » snart du möta-får: — Gud Eros, fast du det ej anar, er följer åt vid edert lopp och bygger mellan, fur och granar så oförmärkt små, tempel opp. Charlotte Lindholm. Om fotvandringar. För Idun af A. K — m. u då flickskolorna stängt sina trånga portar och ungdomsskaran utsläppes för att njuta välbehöflig hvila och uppfriskelse i naturens stora, vida och härliga område, skulle vi vilja framhålla nyttan och betydelsen af de blott allt för litet idkade fotvandringarna. Det friska, hälsobringande turistlifvet, i all sin enkelhet så oemotståndligt lockande för den, som en gång pröfvat, hur härligt det är, och hvilken vederkvickelse det skänker. Tillåten oss gifva eder några vinkar och råd om hvad som erfordras till utrustningen — ungefärliga kostnader — en och annan plan för turer m. m. för att kunna företaga sådana vandringar. Vi vilja genast säga, att vi af många skäl välja att sätta Norge i första rummet såsom det för fotvandringar mest lämpliga land. Att Sverige sättes i andra rummet beror därpå, att här ännu icke är på långt när så mycket gjordt för turistlifvet som i broderlandet. Ej heller hafva vi så goda vägar — därtill kommer som stort plus: vi äga icke Norges storslagna natur, som erbjuder sevärdheter så godt som öfverallt. Vare härmed huru som helst, det hindrar ju icke, att den som så föredrager kan välja att vandra här hemma, t. ex. i Dalarne, där det ju är rätt bra ordnadt för de resandes fortskaffande och bekvämlighet. Utrustningen. Hvad som ovillkorligen må- ste medföras är: en lagom stor ränsel, helst af svart skinn (dylika kan man själf tillverka af god lädercloth, fodrade med stadigt tyg), en lätt pläd eller schal, en ylle ytterkofta, en stark ylleklädning (kjolen ej för lång! ), som kan tåla vid både sol och väta, en bredskyggig hatt, en stadig » en tout cas », som tillika kan tjäna som käpp.
Då förevarande fråga ej är af denna beskaffenhet, måste jag för min del reservera mig mot Utskottets beslut att hänskjuta densamma till förstärkt Utskott, och tillika i allmänhet anmärka, det jag tror man i grundlagens bokstaf, anda eller syftning förgäfves söker stöd för den åsigt, enligt hvilken i frågor, der Konung och Ständer gemensamt besluta, endast 2 Stånds beslut om förändring i ett förutvarande förhållande kan dragas under omröstning i förstärkt Utskott, och resultatet af denna omröstning anses som ett på grundlagsenlig väg tillkommet Rikets Ständers beslut. Ser - Stats-Utskottels Memorial, N:o 319. 33 Serskildt reserverar jag mig mot Utskottets beslut, att äfven draga 20:de och 23:dje punkten under förstärkt Stats-utskott, enär flera af de under desse punkter inbegripne embetsoch tjenstemän, allmänna verk och inrättningar äro upptagne i presterskapets privilegier». Doktor Gumcelius har jemväl reserverat sig emot Utskottets beslut, att uppställa voterings-propositioner för afgörandet af några bland ofvannämnde punkter. Bilt. tiU R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Sept., kl. 12 midd. Utlåtande, i anledning af Riksdagsfullmäktige?! Bengt Gudmundssons motion^ angående det till kostnader för krigsrustningarna beviljade kreditiv.
Om ett helt hemman är fördeladt i io delar och från hvarje af dessa delar afsöndrades T'5:del, så skedde sorn författningen bjuder, och det vore lika ratt sorn då TL:del afsöndrades från belt hemman ; men bol jar man med alt taga x^tdel af ^ hemman, sedan man förut tagit T's:del af det bela, så, långt ifrån att det skulle vara T's:del som afsöndrades, så skulle det vara ^55:delar som blifvit afsöndrade. Man måtte väl vilja att delarne må komma att stå i proportion till det hela, afhvilket icke mer än T's:del utan särskild tillåtelse får afsöndras. Jag tror visserligen att domstoiarne skola komma att domina efter författningens mening, men jag vet ej hvarföre icke författningen bör vara så tydlig alt den ej kan missleda. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. förklarat öfverläggningen fulländad rörtde t §:n; ang:de sjelfva ordalagen af propositionerna kunde väl ännu ytterligare talas, men någon vidare öfverläggning i hufvudsakeh borde numera icke äga rum. Hr Pal in c ra n t zt Efter det förklarande Hr Frih. o. Landtm, behagat göra, är det måhända icke tillåtet att göra en anmärkn. vid den argumentation, som den siste värde talaren begagnat. Eljest skulle jag velat hafva anmärkt, att den siste värde talarens farhåga för en till oändlighet sträckt klyfning af hemman eller hemmansdel torde försvinna, vid erinran derom att hemmanet eller hemmansdelen, vare sig genom klyfning eller jordafsöndring, icke får förminskas eller försvagas så att dess egenskap af besutten fastighet uppliörer. På begäran af Hr von Hartmansdorff, upplästes ånyo Den 3 februari e. m. 65 ånyo det förslag till tillägg, som Hr von Hohenhausen framställt. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga Hr von Hohenhausens förslag. Ropades ja och nej.
Men hans vapnedragare ville icke; ty han fruktade sig svårliga. Då tog Saul sitt svärd, och föll deruppå. Som nu hans vapnedragare såg, att Saul var död, föll han ock på svärdet, och blef död. Alltså blef Saul död, och hans tre söner, och hans hela hus tillika. Då nu de män af Israel, som i dalenom voro, sågo att de voro flydde, och att Saul och hans söner voro döde, öfvergåfvo de sina städer, och flydde; och de Philisteer kommo, och bodde deruti. Den andra morgonen kommo de Philisteer till att afkläda de slagna, och funno Saul och hans söner liggande på Gilboa berg; Och klädde honom af, och togo hans hufvud och hans vapen, och sände uti de Philisteers land allt omkring, och läto förkunnat för deras afgudar och folkena; Och lade hans vapen i deras guds hus; och hans hufvud slogo de på Dagons hus. Då nu alle de i Jabes i Gilead hörde allt det de Philisteer Saul gjort hade, Reste de upp alle stridsamme män, och togo Sauls lekamen, och hans söners, och förde dem till Jabes, och begrofvo deras ben under den eken i Jabes; och fastade i sju dagar. Alltså blef Saul död i sine missgerning, som han emot Herran gjort hade, emot Herrans ord, det han icke höll; också derföre, att han frågade spåqvinnona, Och icke frågade Herran; derföre drap han honom, och vände riket till David, Isai son. Och hele Israel samlade sig: till David i Hebron, och sade: Si, vi äre ditt ben och ditt kött. Och tillförene, medan Saul var Konung, förde du Israel ut och in; så hafver ock Herren din Gud sagt till dig: Du skall föda mitt folk Israel, och du skall vara en Förste öfver mitt folk Israel. Kommo också alle Israels äldste till Konungen i Hebron. Och David gjorde ett förbund med dem i Hebron för Herranom. Och de smorde David till Konung öfver Israel, efter Herrans ord, genom Samuel.
Protokollet skall under hränningsliden förvaras af kontrollören uti bränneriet, och under hans frånvaro lemnäs förseglädt till brukaren, sorn då är ansvarig för detsamma. De närmare stadganden, som kunna vara af nöden angående sättet alt gå tillväga vid redskapens mätning, stämpling, försegling, öppnande och kassation, äfvensom angående aflemnandet af ritning, grundritning och förteckning, liksom äfven hvad vidare kan erfordras till att göra kontrollen säker, bestämmas af Konungen. § 26. Så vida skatten för bränvinsbrånningen kommer att läggas på mäskekaren, som begagnas, måste: a) Ett bränneri, under hela den tid det är i gång, begagna i medeltal dagligen minst -15,000 potters mäskekar-rum tiil mäskens beredande och afjäsning, och måste det oafbrutet fortsättas minst -15 dagar, hvarje gång bränneriet ånyo sättes i verksamhet, d. v. s. hvarje gång man, när bränneriet en gång afstanna!, begär att få göra ny inrnäskning. Skulle icke nämnde kar-rum, i medeltal räknadt, vara begagnadt, eller rörelsen icke varit -15 dagar i oafbruten gång, beräknas afgiften likafullt, såsom om så varit fallet, såvida ej någon olyckshändelse inträffat, hvarvid minst 2;ne dagars afstannande blifvit föranledt. Med hänseende till beräkningen af den tid, med hvilken bränneriet, enligt ofvanstående, skall vara i oafbruten gång, anses driften hafva afstannat, när 2:ne dagar gå förbi, utan att ny inmäskning företages. ö) Bränneriets brukare besörjer om den nödiga förseglingen, innan kontrollörerne, efter bränneriets afstannande, lemna stället. c) Hvarje mäskekar måste vara afjäst och tömdt sednast inom 5 dygn, efter det det påfylldes. d) Intet kar får fyllas eller tömmas, utan att kontrollören derom underrättas. e'j
J, Anledningen hvarfor vi i~ppdragit ' ofvanstiende j %uforelse ar dels den vi fornt namnt, att intrlde ' till dessa yrken liksorn till Rikstelefon Ican ske utan annan bildning &amp; n folkskolaxis, dels ock den, att man genom den Lorhska ' stiftelsens undersokningar nngHende arbeterskors i Stockholm 1oneforhAllanden erhBllit upplysning om, hvilken l6n i vv&amp;r tic1 betalas far en kvinnas arbete, d&amp; kiirskild ntbildningskurs ej fordrats. Det lar na~nligen ej kunna nekas, att pB dessa omAden lrvinnan erhBller lonen direkt for sitt arbete, d. v. s. att ingen slags vdgorenhet har har inflytande. De loner, som giilla betingas dliraf, att pA sanlma gang de kroppsarbetande kvinnorna fordra att lrunna forsihja sig af sin arbetsfortjiinst, tvingar konkurrensen ned lonerna till det minsta mojliga. ~n jamforelse meilnn loneforh&amp;llandena synes saunda kunna ske ined full rattvisa. Lika rHttvist synes ock vara, att man stall&amp; jiimforelsen inellan de tlldekgrupper, hvilka it b&amp;da omr&amp;dena iiro representerade; och vi finna di, cctt aJloningen vid Rikstelefon ' ingalzmda ar den kogstn, som fore' Vi hafvn haft iinnu en anledning aft jamfora dessa loner och det n den, att man under denna tid sB ofta hort sagas 830-40 kronor iir i ' nte sB litet,) eller 11det ' &amp; r alltid bgttre l n intet.1, De, s o ~ n s&amp; talnt, &amp; o i allminhet personer, som sjalfia aro ' vdbilrga ' de och sorn ej siitta sig inuti att med dessi 30-40 kronor skola be-: '.
Det lörsta sättet, eller utlåningen mot hypothek, förutsätter att man skullo hafva uplagsplatser i alla dess 8S stader, och anställa personer för granskning och kontroll af oplagen; men innan allt detta hunne ställas i ordning gingo säkerligen månader om. Det andra sättet är utlåning mot den slags säkerhet som man redan känner allt för mycket här i landet, nemi. borgen. Grunden för att bedöma antaglighet™ af en sådan borgen är vederhäftighetsbetyg; och jag har af min erfarenhet som embetsman hemtat den öfvertygelse, att sådana betyg icke betyda något alls. Ty när ett dylikt begäres, så kan Korns Beflnde, eller den som eger detsamma utfärda, icke gerna neka att utlemna det, såvida han icke precist vet att det är en person som gjort konkurs eller eljest visat sig blottad på alla tillgångar. Efterforskningar kan man icke heller anställa för att taga reda på huru sig rätteligen förhåller med en sådan persons affärer, emedan man derigenom skulle alltför mveket skada hans kredit. Då således, enl. hvad jag tror mig nu hafva visat, den åsyftade hjelpen i ena tället icke kän utan längre tids omgång komma de lånebehöfvande tillgodo, och i det andra skulle komma att ådraga Mantif.Disk. alltför storn förluster, så tror jag häri ligger tillräcklig anleda, att icke bifalla detta Betänk. Annu ett ytterligare skäl för utslag är, att vid den tid som den åsyftade utlåningen skulle komma i gång, torde vi här i landet hafva större tillgång på penningar än önskligt är, hvadan de lånebehöfvande nog få sina behof med lätthet fyllda, dessa anordningar förutan. Dessutom är föreslaget, att Manuf.Disk. skall ersätta de säkerligen upkommande förlusterne, och detta synes mig sä mycket orimligare som hela denna Diskonts fond icke är mycket större än just den ifrågavrde summan. Denna del af motionärens förslag förvånar mig äfven, då motionären sjelf har lånerätt i denna Diskont, och således framlagt ett förslag hvarigenom, om det bifölles, hans egen lånerätt skulle förmiuskas. Frih. Paykull, Johan Gustaf:
Mitt förslag till propos. skulle jag derföre vilja hafva så formulerad!, att det äskade beloppet 30,000 rdr kommer att för nästa slatsregleringsperiod beviljas såsom extra anslag att efter behof utgå, utan att något nätnnes om samma belopps fördelning på vissa år. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till lilslcts hemställan oförändrad, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med den förändring, att till införskaffande af goda afvelsdjur af utmärktare Imskapsracer beviljades lör nästa statsregleringsperiod elt extra anslag af 30,000 rdr; hvilken propos. med ja besvarades. 34:de—40:de punkterna. Utskds hemställanden biföllos. Den 3 Juni f. m. 19 4I:sta punkten. Frih. von Kraemer: Jag anser att Stats-Utsk:t, med anledning af Hr Alanders väckta motion i ämnet, hort komma till ett annat resultat, än det, »att 11. St:r måtte lemna motionen utan afseende.» Kändt är, att man under sednare tider från utlandet årligen infört humle till ett värde af öfver en half million rdr. Man har nemi. icke trott sig med fördel kunna använda den här i landet skördade humlen för hrvgd af s. k. Bäjerskt öl. Likväl är humleodlingen en af de ädlaste binäringar i Sverige och jemväl i vissa fall i vår lag föreskrifven.
att förordna om exemplarens fördelning; dock med dervid förenad underdånig anhållan, att hvarje Gymnasium äfven måtte eihålla ett exemplar. 14:° Iflån samtlige Riks-Slånden har Utskottet erhållit remiss å Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer, under den 25 Mars d. år, aflåtne Nådiga Proposition (införd' uti i Sami. i Afdeln. N:o 53), deruti Kongl. Maj:t, sedan den åt serskilde Cornilerade uppdragne granskning af Sveriges Civiloch Criminal-Lagar nu mera blifvit fulländad och nya Lagförslag i detta hänseende utarbetade, till Rikets Ständer öfverlemnat, alt för de 3:ne arbetande Ledamöterne i Lag-Comiteen , Conimerce-Rådet Zenius, AdvocatFiscalen Staaf och Expedilions-Secreteraren Richert, bevilja en fortfarande vedergällning, lämpad efter den möda de under en längre lid å detta arbete nedlagt; och har Utskoltet jemväl erhållit del af de anföranden, som, i anledning af högstberörde Proposition, hos Ridderskapet och Adeln blifvit afgifne. Lag-Comileens Ledamöter tillagde arfvoden, som ifrån början voro bestämda lill 900 R:dr, ökades för åren 1814 och j815 till 1,000 R:dr, men blefvo sedermera, i följd af den vid 1815 års Riksdag beviljade tillökning i Log-Comiteens anslag, ytterligare förhöjde lill 1,666: 32. årligen för hvarje Ledamot, och hafva till delta belopp utgått, till förlidet års utgång, då Comiléens arbete ansågs vara slutadt. Efter hvad Utskottet nu inhemtat, har Kongl. Maj:t, uppå af 2:ne Gomiteens Ledamöter gjorde underd. ansökningar, bifallit, att de, ifrån och med detta års början och till dess Rikets Ständer fattat beslut, i anledning af ofvanberörde framställning, finge tillgodonjuta hälften af hvad de, i egenskap af Ledamöler i Lag-Comite'en, hittills uppburit.
Snart förmörkades himlen, vinden blåste upp och började hvina i nyckfulla af brott med den mest respekt-ingifvande styrka, och det var ett nöje att se, hur snömolnen jagades uppåt, framåt, åt alla håll. Ai&gt; sammanfördes de till ofantliga drifvor, från hvilkas spets vinden först roade sig att bortblåsa några enstaka flingor för att derefter förskingra dem i hvirflar, än röjdes platsen tom och terrängen syntes ren, som om den sopats. Oh, hur vinden skämtade med allt detta! Men alltjemt hopade sig snön på trottoarerna, och detta var intet skämt. * I den amerikanska tidskriften Atlantic Monthly har den uppburne humoristen nyligen offentliggjort ofvanstående kostliga berättelse, som säkert skall bereda äfven våra läsare ett oskattbart nöje. Ur Dagens Krönika. 1I en elegant och beqväm liten salong tog Alonzo Fitz-Clarence sin siesta, iklädd en förtjusande blå nattrock, med garnering af karmosinröd satin. Framför honom syntes qvarlefvorna af en frukost. Tailrikarne och assietterna af finasté porslin harmonierade ypperligt med rummets möblering. Brasan sprakade klar och munter i kaminen. En ännu häftigare vindstöt skakade fönsterrutorna, som stormilarne piskade med ett vått ljud, om man så kan uttrycka sig. Den vackre unge mannen mumlade: » Det är kategoriskt omöjligt att sticka näsan utom dörren i dag. Man måste resignera. Men huru fä sällakap? Låt mig se: jag har min mor och tant Susannah, en förträfflig menniska, som jag kunde språka med i telefonen; men det förströr mig inte nog. » Han kastade en blick på sin vackra franska • pendyl: » Denna pendyl går illa, denna pendyl vet nästan aldrig hvad tiden är. Alfred! (Intet svar). Alfred är nog en ypperlig betjent, men nästan lika litet påpasslig i sin tjenst som pendylen. » Alonzo tryqkte på knappen till en elektrisk ringledning, väntade ett ögonblick, tryckte ånyo på knappen och väntade ännu några ögonblick: » Nå, batteriet är visst i olag ...
Maj t behagar vidtaga i enskildta mål blifva ett ämne för något Stånds öfverläggning; men helt annan och vida derifrån skillcl är frågan om Ständernes rätt att - granska och bedömma grunderna till hvarje underdånigt råd eller tillstyrkande, som af StatsRådets Ledamöter eller Föredraganden afgifves, en rättighet, som jag anser tydlig och obestridlig, och som naturligtvis förutsätter en annan, den nemligen, hvarom nu fråga är, att om samma grunder inhämta kännedom i StatsRådets Protocoll. Friherre Cederström, jfoccl: Jag har med uppmärksamhet afhört Herr Professor Munck af Rosenschölds yttrande i förlidne Plenum, och StatsSecreteraren Baron Wirséns anmärkningar dervid. Jag är icke af Herr Baron Wirséns tanka, rörande yttrande rätten, utan anser frågan ej kunna afgöras, utan att till ConstitutionsUtskottet remitteras. Hvad åter angår den af Grefve Mörner citerade 90. §. af RegeringsFormen, tror jag icke, att den mening deraf kan dragas, att man i RiksStånden aldrig borde få yttra sig öfver beslut och öfver de personers åtgärder, som med ärendets beredande haft befattning, och anhåller jag derföre att få uppläsa nämnde orden lyda der så - 416 Den 31 Mars. lunda: Under Riksens Ständers eller deras Utskotts öfveriäggningar och pröfning må ic* ke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embetsoch Tjenstemäns tilloch afsättandei Regeringsoch Domaremagternes Beslut, Resolutioner och Utslag3 enskilda Medborgares och Corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning. I annan händelse finge aldrig Riksens Ständer yttra sig öfver någon cEConomisk Författning, som för Landet vore skadlig, och till Konungen öfverlemna deras underdåniga önskningar till ändrings vinnande: ty huru öfverenskomma om hvad som fordras, om man ej får yttra sig öfver det felaktiga?
Vid denna räkenskap, som utan anmärkning blifvit granskad i Kongl. Kammarrätten, hafva Revisorerne icke heller funnit något att erinra; och inhemtas deraf: Debet. Balans från år 1855: Tillgångar 422: 47. — Uppbörd: - Summa 10,089: 31. — Credit. Utgifter: Arfvode för en räknings förande 5: — Balans till år 1857: Kontant behållning 1,525: Summa 10,089: 31. — Kongl. Theatern. Räkenskapen, omfattande tiden från och med den 1 Juli 1856 till samma dag år 1857, har ännu icke blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten. Den visar följande förhållande med inkomster och utgifter: Debet Balans från spelåret 1855—18561 Från och med den 1 Juli 1856 till samma tid 1857. Banko. Riksmynt. Uppbörd: Ärligt bidrag af Hans Majit Konungen 60,000: — Stats-anslag 27,000: — Recett-medel 240,327: 37. Af Hans Majit Konungens enskilda medel: Kapital-afbetalningar å upptagna lån 13,350: — S:r 355,019: 59. Balans till spelåret 1857—1858: — Summa 507,844: 10. — 181 — Cr ed i t. Balans från spelåret 1855—1856: Skulder 99,700: 149,550: — Utgifter: Aflöning till Direktionen, tjenstemän, informatörer och aktörs-staten 107,027: 90. Dito för orkester-, balett-, elioroch elev-staterna samt handtverkare och betjening 107,750: 43. Författareoch öfversättare-arfvoden 9,196: 9. Böcker, instrumenter, musikalier m. m 9,384: 31. Dekorationer, kostymer m. m 27,959: 53. Afgift till Serafimer-lasarettet 280: 50.