Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtande j i anledning af erhäillne åter remisser å Utlåtandet N:o 3i. (U. A.) Sedan Utskottets Utlåtande N:o 3r, angående regleringen af utgifterna runder Riks-Statens Första Hufvud-Titel, hvilket af Borgare-Ståndet bifallits, deremot blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, i sin helhet, och af Bonde-Ståndet uti åtskilliga delar återremitteradt, får Utskottet till besvarande upptaga de inom sislbemälde trenne Riks-Slånd förekomne anmärkningar. Vid första punkten af berörde Utlåtande, angående anslaget lill Hans Maj:t Konungens Hofhållning, hafva åtskillige ledamöter af Bonde-Ståndet erinrat: att, med afseende på de betydliga summor, som dels af Statsverket, dels från Riksgälds-Contoret, dels medelst bidrag från Konungariket Norrige, voro till H. Maj:t Konungens enskilda disposition anslagna, en nedsättning af 100,000 R:dr uti det vid senaste Riksdag beviljade belopp skäligen bordt ega rum, i öfverensstämmelse med det af Fredrik v. Zweigbergk från Skaraborgs Län till Utskottet remitterade Stats-regleiings-förslag; men som Utskottets tillstyrkan, rörande detta anslag, blifvit af BorgareSlåndet bifallen, och äfven torde kunna anses öfverensstämma med Ridderskapet och Adelns samt Preste-Slåndets åsigter i samma ämne, då inom .sistbemälde 2:ne Riks-Slånd, enligt de derifrån till ULskoltet ankomne Protocolls-Utdrag, anmärkning emot ifrågavarande punkt af Utlåtandet ej förekommit, samt Utskottet i öfrigt ej funnit, att några giltiga skäl för den yrkade nedsällningen blifvit anförde, vidblifver Utskottet i denna punkt det afgifna Utlåtandet. Åtskillige
Det var till denna koja jag och mina systrar såsom barn så ofta styrde kosan, väntande, hålles ett nummer I veckan under hela qvartalet. För hvarje 6-tal abonnenter, som samlas, och för hvilka afglften Insändes till Redaktionen af oss en riktigt glad dag. Der skulle nämligen en hel sagoverld utbreda sig för våra skådelystna blickar. V i skulle få leka tillsammans med prinsar och prinsessor eller skulle vi gråta en stund med en stackars skön och god flicka, som förtrycktes af en elak styfmor och en stygg och ful styfsyster, för att sedan så mycket mer glädjas med henne, då befrielsen kom i skepnad af en ung och ädel riddare; sköna feer utbredde der för oss sina lysande håfvor och ledsagade oss genom salar strålande af guld och ädelstenar; bergakungar och skogsnymfer, tomtar, elfvor och andra underbara väseu skulle vi i den gamla hyddan få göra bekantskap med. Intet under således, att vi gingo dit glada och förhoppningsfulla i hågen. Det var kojans herskarinna, den gamla, blinda madam Lind — af oss kallad madam Blind — som, sedan vi satt oss i en ring omkring henne, med ett betydelsefullt: — » Det var en gång » — • öppnade dörren till den underbara sago verlden. I djupaste fattigdom bodde den gamla här med sin dotter, båda i kyrkboken upptagna såsom » fattighjon ». D. v. s. församlingen gaf dem ett årligt underhåll af vissa kappar säd och några riksdaler till jul och midsommar. Dessutom bodde de hyresfritt och fingo skörda, hvad den lilla täppan kunde afkasta. Men med detta hade ej de båda qvinnorna kunnat lifnära sig, hade de ej tillika arbetat dag ut och dag in. Med otrolig flit klippte den blinda trasor, hvilka Fia sedan ordnade och i sin väfstol slog samman till de grannaste mattor. När då en bundt var färdig, lades den på en kälke eller en bondes vagn och fördes till staden, hvarifrån Fia i stället hemförde det oumbärliga kaffet och sockret samt andra små förnödenheter.
Jag finner alltid betänkligheter, mine Hrr, att belasta Staten med nya embeten och nya aftöningar, men jag måste äfven bekänna, att då nyttan af dylika upoffringar blifver konstaterad, måste den ekonomiska åsigten gifva vika, men ännu är jag icke öfvertygad om ändamålsenligheten af den föreslagna åtgärden. Tvertom af hvad, som blifvit sagdt för och mot densamma, finner jag mig böra stanna midt emellan och kommer alltså i tvekan, huruvida man ännu funnit det rätta, och derpå måsto jag grunda mitt afslag å Betänk. Hr Dalman: Öfver l:sta punkten i Hr Åkermans yttrande nemi. den ang:de behofvet af besvärsmålens skiljande från K. M. skall jag icke vidare yttra mig, då jag sjelf erkänt detta behof. Deremot anhåller jag att få till besvarande uptaga några af de anmärkrur, som blifvit framställda emot sättet, hvarpå jag och flere talare trott, att ett sådant målens afskiljande skulle kunna verkställas. Det egentliga skälet, hvarföre man ansett förändringen böra åstadkommas genom inrättandet af en Regerings-rätl, har hufvudsakligen bestått i ett ofta uprepande af, att denne rätt skulle tillvägabringa en viss continuitet i de ekonomiska frågornas afgörande, och man har tillika sagt, att om Högsta Domstolen skall afgöra dessa mål, blifva dess Domar den ena dagen af en beskaffenhet och, då K. M. förändrat en författn. den andra dagen helt annorlunda. Jag kan likväl icke fatta hvad man förstår med denna continuitet i författningar, hvilka måste förändras efter tidsförhållanden och i hvilka man i många fall icke önskar någon continuitet. Man har äfven sagt att Regeringsrätten vore lämplig att föreslå K. M. ändringar i författn:r. Således skulle denna institution erhålla en serdeles amfibisk natur, dä man på ena sidan påstår, att den skulle åstadkomma den så mycket omtalade continuiteten, men på den andra att den icke destomindre skall upgifva förslag i förändringar i författn:r, hvarigenom så vidt jag kan förstå, denna continuitet just uphäfves. Fråga kan icke vara om annat, än att tillämpa gällande lagar, och lika litet anmärkningsvärd! det är, att Högsta
Vid sådant förhållande och då bouppteckningen efter aflidne Major Lagerberg utvisar, att vid hans död behållningen i boet uppgått till endast 81 Rdr, samt, efter hvad Rikets Ständer inhemtat, Major Lagerbergs enka ej åtnjuter någon pension från Arméens pensions-kassa, hafva Rikets Ständer ansett henne böra tilldelas något understöd af allmänna medel och derföre uppfört Major Lagerbergs enka, Charlotta Lagerberg, född Lilliehöök, på allmänna indragnings-staten till åtnjutande af en årlig pension å 400 R:dr. 65:o Hos Rikets Ständer är vordet anfördt, hurusom Majoren Otto Gustaf Carlqvist, född i Finland 1784 och utnämnd till underofficer vid Svea Atilleri-regemente år 1806, såsom Informations-adjutant vid f. d. Finska artilleri-regementet deltagit i Finska kriget 1808—1809, derunder han illa sårades i fäktningen vid Ruona bro och hugnades med medaljen för tapperhet i fält, samt att Carlqvist efter erhållen befordran år 1811 till löjtnant och 1814 till kapiten vid Södra Skånska Infanteri-regementet, bevistat 1813 och 1814 års fälttåg i Tyskland, Nederländerna och Norrige. Efter vidare befordran erhöll Carlqvist 1846 afsked såsom 2:dre major, efter 40 års tjenstetid, derunder han såsom kompanichef i 24 år ej åtnjutit högre lön än 700 R:dr samt såsom major till en början 900 R:dr och först de sista åren 1,100 R:dr, allt banko, utan att hafva kommit i besittning af majorsboställe.
Äf de här »swan anförda stät, wägar jag anhälla om elt fullkomligt afstag ä Ut,kottets förslag, rörande den progressiva afgiften utan afdrag af stuld; den ar enligt min öfwertygelse högst okäklwis, sä wal för jordägaren som embetsmannen. Dä Ukstottek destutom sjelf ä ett ställe i sednare betänkande! yrlrat den supposition, att 622,222 R:dr möjeligen skulle kunna blistva öfwerskott, oh den inkomst de genom artikeln iusörwänta ej förmodas öfwerstiga 156020) tror jag ej eller nägon wada, att, ulan förestående af en ny utwäg kill deste sednares äkerfäende, »skaffa hela denna artikel och den deruti xäbjudne bewillning, Åtminstone är detta för mig ett nytt och ganska kraftigt stil. Grefwe Uiääerkolps förmälte, att han redan hade yttrat sin tanke om Embeksmännens löner, och art i afseende pä den progressiva afgiften instämde han med Herr Grefve l)a Grefwe körner, ^stolpil täöran: Jag ser att Utskottei ej funnit sig kunna bifalla kill den progrestiva ukgiftens bestämmande, pa sätt som jag ön?at. Utstoiket har wäl i stället minstat sielfwa beloppet af densamma; men ehuru jag således ej kan Den ro Augusti6zr kan annat an medge, att det gör den i samma män Lindrigare, har detta pä intet ivis kunnat werka vä min öftvertygelie om orik-igheten as principen Da jag derefter sörenar wig med G-efwe I)e la 6ar6ia i begreppet om orätt-visan att beräkna process siv afgift utan afdrag af skuld, ber will säga, utan att meia huruwida en emot progression swarande förmögenhet werke ligen finnes, kan jag icke förena mig med honom i sättet att afhjelpa denna vrättwisa.
Slaten af berörde hyres-afgift synts mindre lämpligt, som LazarellsDirekt:n väckt denna fråga, utan äfven derföre, att Lazarettet ansett sig icke kunna på en hyrd tomt vidtaga de förbättringar i konstruktionen af tvätt-inrättningen, som nya upfinningar erbjödo och hvilka, såsom ledande till besparing så väl i kostnad, som i tid och arbete, vore af stor fördel att kunna begagna. Det är också ur denna synpunkt som Styrelsen begärt alt få full dispositionsrätt öfver deuna tomt. Frågan är således så enkel, att någon utredning deraf icke behöfves, ty den består blott deruti, huruvida Lazarettet kan vara förtjent af att få en lindring i sina utgifter, för att sålunda kunna förbättra sin tvätt-anstalt. Jag tror icke att man bör vara tveksam i afseende på besvarandet af denna fråga. Ty, på sätt den siste talaren yttrat, antalet af de sjuka, som Lazarettet kan vårda, beror på beloppet af den årliga inkomst, som lill dessas underhåll och vårdande kan erhållas, sedan de gifne faux frais derifrån blifvit afdragne. Vid sådant förhållande tror jag icke, att man bör tveka att gifva sin röst till motionärens hemställan, och det är med anledn. häraf, som jag vördsamt anhåller ora återremiss af Utsk:s ifrågavar:de Betänk. Hr von Troil, Sam. Gust.: SlatsUtsk:s Inkomsl-afdeln., som handlagt denna fråga, hade å den väckta motionen tillstyrkt bifall; men, såsom Hr Bildt uplyst, förändrades delta beslut i Utsk:s plenum med blott några få rösters öfvervigt. Att jag icke deruti deltagit, synes deraf att jag såsom reservant låtit anteckna mig.
Reservationer: Af Herr Printzensköld, Carl: Såsom Ledamot af de sammansatta Utskottens Beredning har jag medverkat till de beslut, förevarande Betänkande innehål - 4o Bil. i. Lag-t. Allm. Betv. o. Oee.-TJtsk. Uti. N:o 68. ler. I sjelfva saken kan jag således ej yttra någon skiljaktig mening. Det är endast eniot Utskottens åtgärd att förändra ingressen till Beredningens i öfrigt godkända förslag till utlåtande, som jag nödgas reservera mig, emedan jag anser denna ingress, hvilken upptog en korrt vederläggning af sådana Herr Grefve Cronhjelms anmärkningar. som icke hörde till ämnet, men i allt fall, efter min åsigt, erfordrade ett svar, böra qvarstå oförändrad, på sätt Beredningen föreslagit.
Det är af dessa skäl och med kännedom om det stora behof som uti landet förefinnes å dugligt tjenstefolk för ladugårdarne, som jag hemställer, att en summa af 2,000 R:dr må anslås til! understöd åt sådane personer af mankönet, som af Hushållnings-sällskapen utsedde, genom Kongl. Landtbruks-akadcmiens förvaltnings-komitées försorg utsändas till egare af välskötta ladugårdar för att genomgå fullständig lärokurs uti allt hvad till boskapens uppfödning, utfodring, rykt, mjölkning, gödning och skötsel i allmänhet, äfvensom hvad till deras slagt och styckning dervid till afsalu hörer, så att desse personer derefter må kunna bidraga till bildande af en ny, mycket behöflig, men hittills hos oss saknad klass af tjenare för ladugårdarne och behandlingen af såväl påläggs-, som mjölkoch gödboskapsdjur. Om remiss af detta memorial till Rikets Ständers Stats-Utskott får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 15 November 1865. Carl G. Mörner. 232 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. Af Herr von Ehrenheim, Per Jakob, om anvisande af medel för Enköpings Ireklassiga elementarläroverks utvidgning till femklassigt. Undervisningsverken hafva under de fyra sistförflutna riksdagarne haft att glädja sig öfver Rikets Ständers särskilda uppmärksamhet och utmärkta frikostighet Medel hafva blifvit anslagna, dels till nya läroverks grundande, dels till utvidgning af redan för handen varande. De välsignelserika verkningarne häraf för fäderneslandet hafva väl ännu ej hunnit i någon väsendtligare mån uppenbara sig, men redan det är ingen ringa frukt, att de offentliga läroverken tillvunnit sig ett allt större förtroende, till följd hvaraf många af dem ännu äro i behof af ytterligare statsanslag till nödig utvidgning och till erhållande af förökad lärarestyrka för att de må kunna motsvara detta förtroende och sin bestämmelse. 1 detta afseende vågar jag påkalla Rikets Siänders välvilliga uppmärksamhet för Enköpings] elementarläroverk.
Belänkanclen381 och November, följaktligen äfven Michaelismässo-veckan, hafva således blifvit förvandlade till de mest angelägna och dyrbara arbetstider för jordbrukaren, medelst det samfäldta vårsädets inbergande, vårfrugters upptagande, värjordens tillbrukande, plöjningars och dikningars verkställande m. m., hvilket allt i Herr Liljehorns tanka gjorde Michaelitiden till den mest otjenliga af alla årstider för tjenstfolks ömsande; utom det, att mörka qvällar, och merändels svåra vägar, samt stormväder till sjöss, alltid skola göra flyttningar och transporter om hösten svåra och obeqväma: — deremot har Herr Liljehorn ansett Midsommartiden vara den lampligaste för folkflyttningen; hvarföre såsom skäl blifvit uppgifna: att Landtmannen då är mest ledig frän de angelägnaste göromålen, vägarne torra, nätterna ljusa; folk och dragare mera umbärliga; de nya tjenstehjonen sjelfva finna fördelar af handläggningen vid sädens, höfodrets och jordfrugternas oskadade inbärgande, m. m. och att man alltså borde kunna påräkna mera flit, drift och arbetsamhet hos de nya, än hos de gamla, sorn annu bortflytta. För öfrigt trodde Herr Liljehorn, att, om Midsommaren blefve bestämd till tjenstehjons flyttningstid, hvilket vore hans önskan och förslag, då skulle föxekommas den för jordbrukare ooh Bönder stora skada, som de nu få vidkännas derigenom, att de, till anskaffande af tjenstefolkslönerna, Michaelsmässotiden nödsakas bråska med att till städerna införa en del af den för 332 Besv. ock Ekon. Utsk. Betånkanäen, ut nyligen inbergade grödan, hvilken i detta hänseende mäste säljas till underpris. Oell om hinder
Slutligen må mig tillåtas anmärka, att det klander, för hvilket ConslitulionsUtskottets förslag är föremål, utgår från alldeles stridiga synpunkter, och åsyftar dess ogillande, än för det att tryckfriheten derigenom alltför mycket skulle inskränkas, än för det strafflöshet och anledning till ökadtsjelfsvåld derigenom skulle beredas. Utskottet bar icke tillfredsställt hvarken den enas eller andras öfverdrifna anspråk; men månne icke detta dubbla ogillande, hvaraf del ena betager kraften af det andra, månne icke den sjelfständiga väg Utskottet valt, utmärka , att det träffat det rätta? Hvad mig enskilt angår, ligger det i min caracter att icke älska öfverdrift, vanligen medförande skada och orättvisa, och med efterdöme af den vördnadsvärde man, som ledde de första stegen på min mannaålders bana, har jag följt och skall alltid följa dess lefnadsregel och valspråk: Servare modum. De reservationer jag i detaille-frågorne i Utskottet anfört, hvilka finnas vid dess Memorial bifogade, får jag för öfrigt åberopa. Herr Brakel3 Gustaf Anton _, uppläste följande: Såsom ConstitulionsUtskoltets Ledamot, Den 25 Januari i f. m. ansåg jag mig pligtig att redogöra för mina åsigter vid Tryckfrihetslagens omarbetning, och jag hade derföre i ett sammanhang skrifteligen uppfattat mina tankar, rörande åtskillige vigtigare ämnen; men då Ridderskapet och Adeln nyss beslutat, att till en början särskilt företaga endast visse frågor, utbeder jag mig, att af mitt tillernade anförande få uppläsa början, samt de ställen, som röra sådane ämnen, hvilka nu äro föremål för öfverläggning. Hufvudgrunderna för TryckfrihetsFörordningen utgöra en väsendtlig länk uti kedjan af 1809 års Grundlagsstiflning, och skola, jag hoppas det, försäkra sine stiftare om ett tacksamt minne hos kommande åldrar.
Vi länge glada nu ha vandrat Med dig och med din käre » Ruff », Och du oss säkert icke klandrat, Om vi ibland ha ' ropat » uff ». Ty svaghet finns i all naturen Och trötthet är ett mänskligt fel, Som vi i sanning haft den turen Att få rätt mycket på vår del. Dock att vi fullt vår sommar njutit Är din förtjänst, och den är stor, Du lif uti oss alla gjutit Med din ovanliga humor (!). » Tant Lova, » så jag vågat kalla Vår kära Iduns bästa vän, Ett hjärtligt tack ifrån oss alla Kom " snart, ja, mycket snart igen! Min önskan att dig hyllning bringa Har - gjort, att jag på lyran slog, Jag annars aldrig lyckas tvinga En tön ur den, som synes nog. Öppet bref till Fru Lovisa Petterkvist, Från en af folkköksvärdinnorna på utställningen. ^ [enom Iduns alltid lika välvilliga postkontor sändes detta öppna bref till fru Lovisa Petterkvist med anledning af hennes reflexioner öfver utställningens folkkök (i Idun n:r 32) under förhoppning, att det läses med kärlekens glasögon: Den store människokännaren Andersen talar i en af sina många lärorika sagor (den hvilken han benämner » Snödrottningen ») om en spegel, som hade den egenskapen att hvem som såg i den fick allt, människor såväl som ting, » forkeerU för sig. Om en enda liten, liten skärfva af denna underliga spegel inträngde i ett hjärta eller öga, så isades de till och kunde ej uppfatta det som var stort och ädelt — men det var ej ögats eller hjärtats fel — det var skärfvans! Den sagan hafva kanske de flesta af oss människobarn, som hunnit ett stycke ut i lifvet, genomlefvat, medvetet eller omedvetet Det har gifvits tillfällen då vi bedömt lefvande och döda ting, ej sådana såsom de äro i sig själfva — vi hafva ej förmått eller velat sätta oss in i deras förhållanden — vi hafva dömt dem såsom vi för tillfället känt oss stämda och under inverkan af den där lilla farliga skärfvan.
Sedan Riksens Ständer, på sätt Utskottens förra Betänkande utförligare upptager, redan år I809 uti underdånig skrifvelse inför thronen yttrat, att de ansågo alla, rörande fattigvården utkomne författningar tarfva en närmare öfversigt och allmännare granskning innan några grunder för en bättre ordning deruti kunde uppfattas och till verkställigheten lämpas; sedan flere underdåniga skrifvelser blifvit under påföljande Riksdagar i samma ämne afgifne; sedan uti dem alla, blifvit anhållet, att Kongl. Maj:t i Nåder behagade vidtaga tjenlige åtgärder till ärendets utredning; sedan Kongl. Maj:t, med anledning deraf, härtill behagat förordna en särskild Committé, som härvid begsgnat alla möjliga hjelpredor cch inhemtat alla i ämnet nödiga upplysningar; — sedan denna Committé till utsatt tid, som var nästinfaliande Lagtima Riksdag, inkommit med ett utarbeiadt förslag; — sedan sluteligen Kongl, Maj:t behagat deröfver infordra Ståndernas Utlåtande samt Remiss derifrån, utan nä - LagUtskottets Betänketiden, gon slags inskränkning eller förklaring blifö vit Utskotten meddelad, och sedan desse sitt Betänkande afgifvit; —- så kunde man icke vanta den oförmodade sakens vändning, att ingen författning behöfves eller ens bör till lifgifvande komma i fråga. Utskotten kunna icke tillstyrka bifall till denna framställning, utan anse Riksens Ständer förbundne, att efter ordalydelsen i Kongl. Majlis Nådiga Remiss, böra sitt underdåniga Utlåtande öfver det communicerade förslaget afgifva. Det må vara, att omständigheter finnas, hvilka pa olika tider och uti lika förhållanden kunna föranleda Riksens Ständers olika åsigter uti en och samma sak; men utan fara för en tydlig incor,sequecce, lärer väl detta ej kunna lämpas till förevarande ämne och 1 allmänhet icke till sådane, hvilka ega ett gifvet och alltid lika förhållande till samhällets ofö, ändrade fordringar. Icke eller hafva några omständigheter, sedan detta ärende våcktes, inträffat hvilka föranleda en ombytt behandling.
JN:o 21, ang:de tullbevillningen, blef samma betänk, ånyo hegardt på bordet af Frih. Raab, Adam Christian, och Hr Hjerta, Lars. Föredrogos ånyo och bi föl los BancoUtskts den 18 dennes på hordet lagda betänkm: N:o 46, med hemställan, dels om ersättning till Öfversten och Riddaren C. J. Hjärne för den tid lian bestridt de banco-ombudsbefattningen vid Götheborgs låne-contor tillhöriga göromål, dels ock om bestämmande för framtiden, huru, i händelse af förfall för banco-ombuden vid lånecontoren, deras befattningar må bestridas; N:o 47) > anledn. af Banco-ombudet vid Götheborgs låne-contor G. E. Ferlins ansökning om godtgörelse för 2000 r:dr, hvarmed han inlöst 2:ne falska assignationer å låneconlorets 1 banken ägande räkning N:o 2. Vid förnyad föredragning af BancoUtsk:s den 18 dennes på bordet lagda mein. N:o 48, i anledn. af ett RiksSt:s återremiss å Utsk:s utlåt. ]N7:o 11, fann R. o. Ad. detta mern. icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna. Ånyo föredrogs och bifölls BancoUtskts den iS dennes på bordet lagda mern. N:o 49> • anledn. af Ryttm. B. M. a54 Den a5 J u 1 i f. m. Martins ansökning om eftergift af öfverränta å ett lån i Banco-disconten. Då nu ånyo föredrogs BancoUtsk:s den 18 dennes på bordet lagda mein. IV:o 5o, till svar å de ifrån H. B. o. Ad. ankomna återremisser å Utsk:s utlåttn N:is 12, i5 och 17 samt betänk. N:o 20, fann R. o. Ad. del icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
A ena sidan behöfves således något, sorn tillförbinder, på den andra något, sorn lockar; och detta Correctiv å flitkan i närvarande förhållande icke borttagas, utan att i flera fall sorglöshet och sjelfsvåld skola inbryta. Redovisning för inherntade kunskaper afgifves i hvart och ett stadium af undervisningen och kan ej få upphöra någonstädes, förrän verklig tjenst fulltyga! skick - <58? Besv. och Ekon, Utsk, Betänketiden, Jighet. Civil Examina böra således icke efskafTas vid Akademien. De kunna icke heller göras öfverflödige af Ämbetsverkens Examina, ty de förra böra anställas — dels i några humanistiska Läroämnen, dels i de theoretiska grunderna för den blifvande tjen» stebefättningen; de sednare mer bevittna det slag af practisk kunskap i den samma, som kan vinnas utan gjord tjenst. I de förra ämnen äro Universitetets Lärare behörige Domare; i de sednare Ämbetsverkets Ledamöter. De förre äro vetenskapsmän, som hålla sig inom sitt fält; de sednare practici, som fullt gälla inom sitt; omvexlade eller sammanblandade åtgärder skulle på intetdera stället gagna. Utskottet tror således, att de nuvarande Civil Examina vid Akademierne och Ämbetsverken, så vidt de fullgöras efter den mening, sorn legat till grund för deras stiftande, icke böra utbytas mot det stora och olikartade, sammansatta Examens-Råd, Friherre Ankarsvärd i 4;de punccen föreskrifvit, hvilket, om det ock ej för sin verksamhet mötte andra stora hinder, dock svårligen ostördt kunde examinera, innan det vore afgjordt, hvad med känd författare bör förstås, och hvilka för sådane kunna anses. Då Friherren föreslagit, att en Jury sedan skall fälla Utslag öfver ynglingens inträde i ämbetsverket, har han, emedan denna Jtfry endast med ja och nej utan gradation skulle yttra sig, Bctv. och Ekert. Vtsk. Bttånkanden. 683 laggt ännu ett hinder mot dess antagande.