Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä dessa skäl, dem Kongl. !>laj:t godkänner, såsom gällande för inteckning al' all slags n^ttjancle-rätt till fast egendom, jemväl af lilstidsstädja, hvilken nu är, emot sedermera ldifven n^ egare, gällande utan kekok af inteckning, ock säledes änskönt denne, när kandell» skedde, ieke käft kännedom om städjan, kvarigenom kan kerölvades nyttjande-rätten till sin 6- gendom; vill Kongl. Naj:t, efter det 8tats-Ilädet oek Högste Domstolen körde klifvit, kärmedelst föreslä Kikets 8tänder att, med uppkäfvande af sista punkten i i5 H. 16 (iap. lorda-Kalken, samt ak kvad angäende lilstidsstädja är stadgadt genom Kongl. Dörklaringen d. 2 IVIars 1802, lorordnadt varder soin foijer: ^.c> 26. s3 § ?ä 8ätt snZsende srrende-sfllsndlinAsr, in^snAne tor vi«8 tid, fore8lirikvet Lii', 8>iuI1 ocli snnsn lisndlinz, RvsiiAenom Re8ittninA8- ellt:,- n^ttjsnderätten Ull Im.8 elle,' jord s lsndet millvid ps vi88 tid eller ps lifstid upplsten, l,08 Ilärsds-Rätten inteel<ns8, oell inteelinin^en Rellöri^en korn^ss, för std, emot e^snde oller inteelinin»8-rätt, Rvillien tilllroinmer snnsn, än den, 80m upplstit, eller lili» med lionom förbunden sr, Rsivs Re8tsnd. §- 2.
Det är på förhand tillräckligt ve-' derlagdt af Friherre Boije genom de uppgifter han meddelat .enligt 1827 års bokslut, och hvilka till alla delar öfverensstämma med de, hvilka jag erhållit. Då dessutom den Stora Theatern icke kan komma i någon täflan med de enskildta, förr än dessa skulle blifva inrättade i större scala, kan jag icke inse någon fara för konstens räkning, emedan i sjelfva friheten ligger ett frö till utveckling och fullkomnande af det skick, hvari Theatern nu befinner sig. Jag vill icke ingå uti någon critik, huru denna inrättning nu handhafves. Jag ser saken endast såsom en rättighet, i grundlagen tillerkänd hvarje Svensk man; men jag skulle önska, att kunna förena med denna frihet de opinioner, som visat sig så mäktiga att mostå densamma, och jag finner i Friherre Boijes förslag ett förträffligt medel till denna jemkning. Herr von Hartmansdorff, som sörjer, att icke Caffeförbudets tider ännu qvarstå, vill ock drifva massan fram till smak och förädling, medelst att hindra lindanseri, Den 22 Junii e. m. osynliga, som man får si o. s. v., samt endast lemna den valet af Kongl. Theatern till förströelse, men jag kan icke fatta hvarken någon skyldighet eller rätt för Staten, att gifva massan föreskrifter för sina nöjen, emedan jag tror henne hafva rätt, att söka dem på hvad sätt som heldst, förenligt med seder och Anständighet. Jag tror åtminstone, att ett sådant tidsfördrif, som enskilta Theatrarne skulle erbjuda Folket, skulle vara vida bätti’e, än att nödgas välja emellan att jäspa på den Kongl. Theatern, eller förnöta sin tid på krogarne. Jag anser det således icke hafva någon fara med en så begränsad frihet, som Friherre Boijes förslag innehåller. Friherre Boije:
Efter Reglementet skulle nemligen ett visst qvantum säd, i mån af hemmanets storlek, alsättas och inläggas uti en för ändamålet i jordägarens hemvist inrättad och med läs försedd lår, hvartill nyckeln bör förvaras i sacrislian och endast derifrån utlemnas då säden hellöf ver omskyfflas, eller, när den hunnit den ålder att den icke mera är tjenlig till frösäd, ombytas. För den förmögnare hemmansägaren, som vanligen alltid ställer så till, att han har nödigt utsäde aftaget, och, då någon gång ett års skörd blifvit helt och hållet till andra behof använd, icke saknar utvägar att emot betalning eller till iåns erhålla det utsäde han hellöfver, mäste en inläggning eller, såsom det heter efter ortens talesätt, inslåning i sparlåren förekomma ändamålslös och derjemte möjligen medförande förlust, då han, i anseende till nyckelns förvarande vid kyrkan, icke kan lemna siiden den ständiga tillsyn, som erfordras för att hindra dess förskämning. Den mindre bemedlade åter, hvilken är utsatt för samma äfventyr, hvad sädens nödiga vårdande angår, vill icke gerna erkänna någon skillnad i dispositions-rätten öfver de i hans spannemålsbod befintlige iårar, i hvilka han har sin säd förvarad, och anser sig derföre, efter hvad erfarenheten ofta visat, icke handla orätt, om han, då säden i de tillgänglige lårarne frampå vintern eller våren tager slut, bereder sig tillfälle att använda af den jemväl egna säden i hista låren till brödföda. Af dessa förhållanden, grundade på den felaktiga ideen i sjelfva inrättningen, härleder sig, såsom en naturlig följd, öfverseende hos de ordningsmän, som böra vaka öfver reglementets efterlefnad, och afvikelscr lörefinnas derföre inom socknar, der presterskapet använder ali nit och omsorg för deras förekommande. I sockenmagazinel åter upphör säden, sedan hemmanstributen en gång blifvit dit inlemnad, att utgöra den enskildes egendom.
Detta anse Förenade Utskotten sig ej kunna oinskränkt medgifva; dock hemställa Utskotten, att, när Capital-betalningar på Götha Canal - Bolags - DiscontS Afskrifnings-Räkning före den Förste (1) innevarande Julii månad äro till fullo disponerade, och den till den 1 October 1817 upplupne ränta således endast innestår, denna ränta, då den «j uppgår till Etthundrade R:dr, må liqvidera* ined contant, i stället för Obligationer. Skulle detta bifallas, bör uti st. inom. a* §. oell 1. Af - Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. 2035 delningen ti läggas efter de orden: ”icke blir på mindre Summa än Etthundrade Riksdaler samt derutöfver, på jemt Tiotal” dock iagttages, Dtt, när Behållningar pd Götha Canal Bolags l)isconts Afskrijnings-Räkning äro inom den förste (i) Julii 181 8 till fullo disponerade och endast innestdr dm till den förste (l) October 1817 upplupne ränta, mii en sadan ränta, dd den ej uppgdr till Etthundrade Riksdaler, med contant, i stället för Obli j gationer, liqöideraS. Så väl hos Högloft. Ridderskapet och Adeln, sorn Vällofl. Borgare-Ståndet är anmärkt, ätt, enligt i Mom. 3 §. i riga omsättningar fa ske Under de sista Nio Jnånaderne af den till fern år bestämda utrednings-tid ; men aft i stället bort stadgas, att, under loppet af de Nia Sista Månäderné af uttednittgs-tiden , omsättningar af lån icke få bevilja9 på längre tid, än att Eånen inom utredningstidens slut äro till betalning förfallne.
Antingen har nemligen det näst föregående tillståndet af öfverhand tagande brottslighet varit att anse såsom en art af epidemi, hvilken mäste såsom sådan hafva en öfvergång, eller ock har detta tillstånd haft sin egentliga orsak uii den nöd och förlägenhet om utkomst för fattiga arbetare, som härrört från några på hvarandra följande missväxtår; och i båda fallen är väl derigenom bevisadt, att detta öfvergående tillstånd icke bör tagas lill grund för bestämmande af ett straffsystem. Så vida häraf måste uppkomma en öfvertygelse om de mildare, förbättrande straffens användbarhet, och betänklighelerne dervid endast ligga uti straffanstalternes ökade kostnader; så bör det för sakens slutliga afgöraude blifva af mycken vigt, om en beräkningsgrund för dessa kostnader hämtas från ett högre eller lägre antal af fångpersonalen. Det är i detta afseende, som jag härledt en förut yttrad förhoppning från de nya ransakningshäktet^ — en förhoppning, den jag derföre äfven nu upprepar, att begagnandet af dessa häkten skall bibringa goda grunder för beräkning af en ringare fångpersonal vid slutligt bestämmande af planen för de blifvande nya straffängelserna. Ty jag är förvissad, såsom jag förut yttrat, alt bland de för första gången häktade rätt månge, som i gemensamhelsfängelset skulle förfallit till obotligt förderfvade, skola räddas genom ensamheten och förskoningen från det smittade sällskapets inflytelse; att fångnumern skall fortfara att aftaga i de län, der länshäkten med celler äro eller blifva införda, och än mer skall aftaga öfver hela riket, sedan alla länshäkten blifvit till sådana förvandlade. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 4849. 169 Att cle fleste bland de fångar, sorn ännu kunna vänta sig annan framtid än fängelsets, äro tillgänglige för ånger och goda föresatser, bar jag äfven denna gång funnit genom erfarenheten i cellfängelserna bekräftadt; och äfven nu bar således min tro på det nya straffsystemets slutliga seger hämtat näring från min erfarenhet.
Proposition, No 14. 4 f grund i underdånighet hemställt, att vidtagandet af nödiga åtgärder för ernåendet af det ifrågavarande ändamålet måtte i nåder anbefallas samt erforderliga medel dertill varda anvisade, förordnade Kongl. Majit, under den 14 Januari 1846, alt förvaltningen af Sjö-Ärendena skulle upprätta samt före näst-inträffande Riksdag till Kongl. Majit i underdånighet inkomma med fullständigt och motiveradt förslag öfver kostnaden för lotsoch b åk-inrättning å insjöarna i kanal-leden från Götheborg till Mein. 1 anledning häraf har förvaltningen af Sjö-ärendena, uti skrifvelse den 16 Februari innevarande år, i underdånighet afgifvit förslag såväl till organisation af en lotsoch båk-inrättning å de genom Götha kanal förenade insjöar, deribland Wenern i hela dess omfång, samt Götha eif, under föreslagen benämning af medlersta lots-distriktet, som till lots-stationer för samma distrikt, med det antal lotsar, sorn anses motsvara behofvet, äfvensom approximativt kostnadsförslag å lotsoch fyrpersonalens aflöning, jemte fyrars, sjömärkens och prickars årliga underhåll samt andra förekommande utgifter, hvilket sistnämnda förslag upptager ett utgiftsbelopp af 14,946 r:dr 32 sk. banko; och har förvaltningen, jemte uppgifna grunder för den ifrågavarande nya inrättningen, i öfrigt i underdånighet anfört: att den redan betydliga handelsrörelsens säkerhet, hvilken svårligen kunde efter tidens fordringar åstadkommas af enskilde, hvilka voro bundna af särskilda vilkor och aftal, äfvensom en med tiden sannolikt mer och mer framkallad transitorörelse kanalvägen från haf till haf, föranledde den öfvertygelse hos förvaltningen, att det vöre lämpligast, att
Riksstaten uppförda anslag finge för den nya förvaltningen användas, intilldess en definitiv stat kunde i sadan t afseende varda i behörig ordning autagen; så hade Rikets Ständer, uti underdåhig skrifvelse af den 4 December 1863, lill svar härå meddelat, att Rikets Ständer, som funnit den nuvarande organisationen af Krigs-Kollegium i flera afseenden olämplig och bristfällig, m.dgåfvo, att Krigs-Kollégium förändras till en Arméförvalthing på det sätt, ätt inotli densamma bildas tre särskilda afdelningar, hvardera ställd under eii Militärchef, och att åt dessa Chefer uppdrages, att, hvar inom sin afdelhing, ined nödigt biträde, på eget ansvar handlägga och afgöra alla sådana mål, Som i något hänseende fordra militäriskt tekniska insigter, men att alla öfriga mål och ärenden öfverlämnäs till en särskild, af Militärcheferna oberoende afdelning, sorn utgöres a! endast civila töedlemmar och med kollegialt arbetssätt, åt hvilken afdelning tillika uppdrages den omedelbara dispositionen af Arméfövaltniugens kassa och kontrollen deröfver, jemte den bokföring, som afser att redovisa för embetsverkels hela förvaltning; och hade i sammanhang häimed Rikets Ständer, dels anhållit att Kongl. Majit ville från Arméförvaltningen skilja, såväl vården och inseendet öfver Arméenboställen, sorn förvaltningen af de laudtförsvarel tillhöriga fonder — hvilka ärenden, om de icke komme att sålunda skiljas från Arméförvaltningen, skulle, enligt Rikets Ständers Bil. N:o 3 a. lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. 43 tillika yttrade åsigt, uppdragas åt samma förvaltnings nyssberörda civila afdelning, —- äfvensom ock tillse, att kassaförvaltningen bringas i öfverensstämmelse med den reglering af statens allmänna penningeförvaltning, som kan blifva en följd af Rikets Stränders derom särskildt gjorda underdåniga framställning; dels tillkiinnagifvit, att, om Kongl, Maj:t funne lämpligt att före påföljande
Under åberopande af hvad Utskottet i ofvanberörde Utlåtande yttrat och anfört, i fråga om Kongl. Stats-kontorets ersättande för de med kolo - 14 Stats-Utskottets Memorial, N:o 317. nien S:t Barthelemys förvaltning förenade kostnader, sora under de 10 första månaderna af sistlidet år blifvit genom Kongl. Stats-kontoret förskottsvis bestridda, och på grund af Rikets Ständers genom detta Utlåtandes bifallande fattade beslut, får Utskottet jemväl tillstyrka, att hvad för enahanda kostnaders bestridande, under de 2:ne sista månaderna af samma år, likaledes blifvit af Kongl. Statskontoret utbetaldt, må med Fyra Tusen Tvåhundra åttioen Riksdaler 8 sk. 7 rst. af Riksgälds-kontorets medel ersättas, under förut stadgadt förbehåll af framtida godtgörelse för Riksgälds-kontoret, derest tillgång härtill kan beredas genom koloniens ökade afkastning eller afträdande till någon främmande makt. Det beslut, som i anledning af denna framställning varder utaf Rikets Ständer fattadt, skall af Utskottet, genom afgående svar, Fullmäktige till behörigt iakttagande meddelas; hvadan det, angående ersättandet af meranämnde kolonis förvaltnings-kostnader för de sednast förflutna 3:ne åren, i Riksgäldskontorets nuvarande reglemente införda stadgande således icke torde behöfva i det nya reglementet för samma verk öfverflyttas. Då, enligt hvad Fullmäktige, i sin vid början af riksdagen till Rikets Ständer afgifna berättelse, sid. 20, anmält, Kapitenen B. Cronstrand förlorat all rätt till vidare åtnjutande af det, vid 1844 och 1845 års riksdag beviljade, understöd för utgifvandel af hans samlingar angående fornegyptiska byggnads-konsten, har följaktligen hvad Riksgälds-kontorets nuvarande reglemente, i dess 71 §, stadgar om detta understöds utbetalning, förfallit.
En Prest lyder under DomCapitlet, en Domare under HofRätt eller Högste Domstolen, Tjenstemännen i Konungens Canzli under CanzliRätten, o. s. v. Men redan om Cessionanten vore militär, blef det svårt, att hitta den rätta Myndigheten, som skulle bestämma Vicariens arfvode; vore det KrigsRätt, KrigsHofRätt, eller KrigsCollegium? Och hvilken blef denna Myndighet, om någon StatsRådets Ledamot, något JustitieRåd, JustitieCanzleren eller Justitieombudsmannen gjorde concurs? Man svarar måhända, och jag tror det äfven, att sådant efter all sannolikhet ej inträffar; men Lagstiftningen får 334 Oeu 9 Ju ni i f. ni. ej byggas på suppositioner. Då man således blott medgifver, att ett d}dikt fall kari inträffa, måste lagen, för att vara ändamålsenlig, äfven på detta kunna tillämpas. Dessutom synes mig säkert, att om ock rätta Myndigheten blir funnen, kommer sällan eller aldrig alt stadna vid dess beslut, så vida denna Myndighet ej tillika blir den högsta i Samhället. Sysslomännen å ena sidan, eller Vicarien å den andra, underlåta säkert icke att fullfölja hvar sina anspråk till sista Instanlien, hvars göromål på detta sätt skola betydligen ökas. Af alla dessa skäl instämmer jag med Herr Ribbing, att det är bättre helt enkelt låta Vicarien tillgodonjuta halfva lönen, hvars större belopp i vissa fall bör anses förutsätta större tjenste-åligganden. Fortfar åter Utskottet i sin rörande denna omständighet yttrade mening, anhåller jag, att Utskottet behagade bestämdt uttrycka, hvilken Myndighet det menar för de händelser, i afseende på hvilka tvekan härutinnan kan uppstå. Hvad Betänkandet i öfrigt angår, delar jag Utskottets åsigter. Jag villi dock ej försöka besvara de framställda anmärkningarne mot förslaget, då jag anser Utskottets egna uppgifna motiver utgöra den bästa vederläggningen, och jag dessutom märkt, att ordet redan är begärdt af Utskottets upplyste Ordförande, som vanligen här reder och upplyser de ämnen, hvilka tillhört hans handläggning.
När jag säger till mig sjelf att det inte är tre månader sedan jag såg honom stå här vid mitt skrifbord och läsa i denna min stora bok just hvad jag skrifvit om honom sjelf, och att jag då kände ett så lugnt förtroende, ett så lugnt och fullt förtroende, som jag aldrig visat och aldrig känt för någon menniska, då tycker jag att det är en saga. Jag tycker att det måtte vara länge sen, det der; åtminstone tio år. — (Nej der narrades du. En gång förr har du känt tilltro till en menniskas tystlåtenhet. Ja, men det var inte det der instinktlika, det var något som man aftvingat dig dag efter dag, år efter år, genom den noggrannaste försigtighet och förtegenhet, och det var något som fått kämpa sig fram genom fiendskap, harm, onda ord, tårar och försoning, bitterhet och glada upptåg. Jag menar det var helt annat. Jag menar det kunde inte komma och gå som detta: den dagliga gemensamheten i ondt och godt hade skapat band. Ingen menniska fins så skeptisk, att inte sådant kan ge förtroende.)360 Ja, hvad det är märkvärdigt! Känslan af att han inte bryr sig om mig mer än ett par gamla skor har tagit bort ända till det sista spåret af saknad. Att skiljas från en som hållit af en, det är värre än att dö, men att glida åtskilt såhär, det är ingenting. Det är således deri det ligger! Så länge jag trodde han hyste, hade hyst eller kunde komma att hysa en personlig välvilja för mig, så länge vred jag mig och våndades. Hvad jag tackar honom för det brefvet! Det käns så godt att inte längre vara i den oro, som jag haft nu så länge. Hvad bryr jag mig nu om att det går honom illa eller väl? Jo, jag unnar honom godt. Han är en bra pojke. Han har varit en god kamrat. Jag har hållit mycket af honom. Jag har aldrig haft något att förebrå honom. Det är mig kärt att tänka tillbaka på vår bekantskap. Den har lefvat sin tid. Ingen har tagit lifvet af den. Den har dött af sig sjelf, dött på sin sotsäng. Detta är liktalet.
Banko/ Kreatur: lör kreatur, som med Kommerskollegii serskilta tillstånd införas till racers förbättrande, erlägges fjerdedelen af den i taxan utsatta tull. Krita: hvit oell k vitsten: Qvantitet för tilliberäkningen. IniörsclstulL Banko. R:di sk. r:st Kalr sk. rist 2 — 0111 a len 1 tunna 5 — 5 malen 1 tunna 24 4 — röd och svart ... 1 skalp. — 6 10 Krokar, till fiske 1 skålp. 1 skålp. ___ 94 12 — Krukmakar e-arbeten, ej specificerade . 3 — 40 Krut 1 centner För b. 20 Kummin 1 tunna 2 — —| 2 — Käppary alla slag . 12 — 3 Lackerade arbeten, ej specificerade . 1 skålp. 1 12 — Lackmus 1 skålp. 1 2 — 6 — Lagerblad och lagerbär 1 skålp. _— 1 1(> — Lakrits i skålp. 2 / — Lakritsrot eller glycyrrhiza 1 skålp. —■ 8 Kypert; se Väfnader. t.ackerade arbeten: af bleck ; se Bieckslagare-arbeten.. af bly; se Bly, arbefcadt, måladt eller lackeradt; af läder ; se Läderarbeten ; af papp; se Papparbeten; .erade* arbeten: af tenn; se Tena, arbetad!, lacke rädt, af träd; se Trädvaror, arbetade, ej; specificerade, af zink; se Zink, arbetad, målad, eller lackerad, t, oäkta;; se Metaller, sammansatta. Expeditions ^Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 272. 485 Tullvärde. Hanko. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstuil. Hanko. 11: dr 3 sk. r st Lampor af sammansatta, eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen Leksaker eller JYurnbergerkram: af träd eller sammansatta ämnen, med eller utan betsning, målning eller lackering 100 R:dr v. 1 skålp.
Studenterne i Bonn, Heidelberg och Tübingen äro öfverhufvud mera putsade, än de i München, Leipzig, Halle. I Berlin ser man dem af alla moder från Berliner-lejonets till den mossbelupna Burschens. I hörsalarna är vanligen allt tyst och stilla, sedan föreläsningarna börjat, ehuru man dessförinnan trafvar omkring på bänkarna och låter mössan sitta, der den sitter. Likväl ses exempel på, att man tänder sin cigarr i skydd af kakelugnen och i förlitande på professorns närsynthet låter mössan sitta qvar. Som förf. tror, är Berlin den enda ort, der man yttrar sitt missnöje eller bifall till föreläsningen. Så upptogos der Stahls föreläsningar i början med bullrande misshag; men han lär icke hafva låtit sig förtryta, utan frågade: «om man i Berlin på sådant sätt sökte sanningen? Demonstrationerna fortforo någon tid, men aftogo småningom, ehuru tillika med antalet af åhörare. En annan sed är den att med fotskrapning gifva tillkänna, att man icke hört något af professorns uttryck; ty vanligen skrifver man ned hvarje ord. Så var förf. en gång vittne till, huru man i trenne repriser sökte förmå gubben Neander att upprepa ett namn, hvilket undgått åhörarne. Men han lät sig ej beqväma, utan började alltid den nya meningen med ett: «Weiter folgte», ehuru han för hvarje gång afbröts genom en ny, väldig skrapning. Då likväl ingenting hjelpte, så lät man dervid bero, och efter ett par minuter kröp det äskade namnet fram i den nya meningen, till vederbörandes nöje och fullkomliga belåtenhet. Neander såg vid allt detta ej mera förvånad eller generad ut, än om afbrottet förorsakats af hans egen näsas nysning. För öfrigt äro de tyska studenterne både artiga och välvilliga mot fremmande; och den skulle bära sig mycket illa åt, som på ett värdshus äfven i ett sällskap af bara studenter blefve oroad. De, hvilka förf. lärt närmare känna, hafva alla varit utmärkta af den största öppenhet, samt af ett tolerant och ädelt tänkesätt.
Den tyska politiken söker nog i det hela medla till Österrikes fbrmon, men s&amp; försigtigt, att man ej m&amp; stöta sig med Ryssland, för hvilket Bismarck fortfarande bugar, medan han emellan&amp;t argt visar tänderna fit Frankrike. Vid slutet af föregående år var dock den fruktade brytningen nära att inträda, dook utan något förvållande från håns sida, nämligen i följd af de » förfalskade dokumenten ». Men det lyckades Bismarck att upptäcka både förfalskningen och hennes källa, hvilken sistnämnda han betocknade som orleanistisk. Tsaren, som förut vägrat att infinna sig på ett föreslaget kejsar-möte i Stettin under förklaring, att » icke han heller ville gå till Canossa », beqvämade sig då till ett besök i Berlin, der mellan-hafvandena, åtminstone till utseendet, i godo uppgjordes. Det röjde sig bland annat i den skrapa, som Almanach de Gotha fick för att hafva upptagit » koburgaren » som regerande furste af Bulgarien. Men vänskapen tycktes ändå alltjämt osäker, i följd af de starka motströmningarne inom de ryska regeringskretsarne: medan rikskansleren Giers alltjämt är stämd för nyupplefvandet af trekejsarförbundet, talar man inom krigsministeriet harmset om den nesliga » subordinationen under Tyskland ». Mellan dessa inflytelser slites tsar Alexander, huru mycket han än vill anses hålla den ryska utrikespolitiken i uteslutande egen hand. Bismarck har emellertid i god tid sett sig om eder medel att hålla Ryssland inom den marginal, som han för detsamma uppdragit. Det 1879 upprättade separatförbundet med Österrike utvecklade sig 1883 genom Italiens upptagande till en trippelallians, » om under namnet » fredsliga » håller både Ryssland och Frankrike i schack, om de hafva lust att med förenade krafter rubba den maktposition, der » järnkansleren » står bredbent och tvärsäker i midten. Enligt de (i febr. ) offentliggjorda fördrags-bestämmelserna skall Italien ställa 300,000 man vid iranska gränsen, i händelse Tyskland för krig med Frankrike, och Österrike en miost lika stor styrka vid den ryska i händelse af ett angrepp från Rysslands sida.