Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna § hade af Hr Gr. o. Landtm, bort begagnas, för att vägra hvarje annan propos. än den å läggande till handkna. Jag får äran erinra, att Hr Gr. o. Landtm, nyligen vägrat en propos., utan att anföra någon grundlags-§. Här finnes en sådan, och jag hoppas, att Hr Gr. o. Landtm, begagnar sig deraf. Gr. Posse: 6g § kan icke tagas till grund för vägrande af den propos., Frih. Cederström begärt. Hr Hjärne har sjelf bevisat det, då han nemi. sagt, att sedan en sak kommit i ett visst skick etc.; men nu är saken icke kommen i detta skick, och just derföre kan 69 § ej här tillämpas. För min del anser jag lika med alla andra, alt voteringen måste förfalla; och hvarje propos., som leder dertill, kan icke vara olaglig. Landtm, har således fullt skäl alt medgifva propos. till bifall, men ej till afslag; och det är icke gifvet, att derföre, att proposm till bifall framställes, afslag såmedelst skulle kunna följa, ty det tillhör dem, som icke vilja bifalla, att uppställa en laglig contra propos. Nu kunna vi votera emellan bifall eller läggande till handkna; och det hoppas jag man icke har något emot. Gr. Horn: Sedan votering blifvit begärd, så, och oaktadt jag, som anser Stånden icke äga pröfningsrätt, huruvida en fråga är laglig eller ej, sålunda finner propos på bifall icke kunna framställas, vill jag dock medgifva den af Gr. Posse uppgifna voter:spropos., hvarigenom afslag å betänk. är afskuret. Frih. Boye: Jag kan icke öfvergifva den öfvertygelse, att, om R. o. Ad. vill låta vid betänk, bero, vi då icke behöfva någon votering. Men då effecten blir densamma genom beslut att lägga till handkna, kan det inrymmas i japroposm, då nejpropos:n blir bifall. Frih. Gederström:
Med förmälan att läraren vid enda fasta folkskolan inom Dala pastorat af Skara stift Johan Henrik Löfström, hvilken från den tid folkskolan i Dala socken först inrättades, eller från början af 1840-talet, utöfvat lärarebefattningen vid nämnda skola, den 13 Mars 1860 aflidit, samt att hans hustru Christina Elisabeth Clausén redan före mannen den 5 Juni 1858 med döden afgått, har Kontraktsprosten A. Bergman, uti en inom Preste-Ståndet väckt motion (N:o 89), bland annat, anfört, hurusom Löfström^ hvilken, på grund af ett den 20 Mars 1839 emellan honom och hans hustru upprättadt och, efter den sistnämndas död, lagligen bevakadt inbördes testamente, varit berättigad till oqvald besittning af all i makarnes bo befintlig egendom, vid sitt frånfälle efterlemna! lösegendom, som, efter afdrag' af skulderna, enligt bouppteckning blifvit uppskattad till 2,409 R:dr 2 öre, och att vederbörande domstol, vid det förhållande att några arfvingar, som med boets utredning och förvaltning kunde taga befattning, icke vore kände, meddeladt förordnande i detta afseende, samt att de, som kunde ega anspråk på arf efter Löfström, blifvit uti tidningarne uppmanade att sådant för arfvets erhållande tillkännagifva, utan att några arftagare sig ännu anmält, hvadan det ville synas som skulle behållningen af Löfströms qvarlåtenskap komma att, i egenskap af dana-arf, tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan.
Jag ber om förlåtelse, om jag upptager sjelfva hufvudfrågan; men då jag hört en ledamot yttra farhåga om utgången, anser jag som en pligt att återkalla i minnet några af de förhållanden, hvilka äga rum. Offentligheten är i det närvarande Europa af Göthiskt ursprung. Ursprungen från alla Göthiska Statsförfattningar, har den qvarblifvit i alla länder, der sådane varit stadgade, och gifvit styrka åt institutioner, sorn eljest kunna hafva många fel. Det är offentligheten, som gif - Den 3 Februarii f. di. 73 ver tle Engelska Domstolarne den rättvisa de äga, under det alt der finnas former och ofta lagbud, onekligen de mest olämpliga. Vi hafva sett, huru offentligheten blifvit allt större och större hos oss, och dess välgörande följder. Efter 1719 och 1720 årens Riksdagar och RegeringsFormer voro våra öfverläggningar länge slutne för allmänheten. Vi kunna gerna, utan att förnärma den tiden, tillåta oss att erinra, huru ofta man då förfor på ett sätt, som nu ej vore möjligt, och huru man till exempel i ett Stånd, BondeStåndet år 1756, vid valet af Talman, tillät sig förklara enhälligt antaget ett beslut, mot hvilket 70 å 80 personer förklarade sin reservation i sådane uttryck , som jag anständigtvis icke tilltror mig att anföra; Riksdagsmän, som derföre blefvo straffade till och med med kroppsstraff. I afseende på sättet för offentlighetens införancle/så, ehuru jag får förklara mig hafva samma tanka som år i8a3, att den af oss ensamme kan införas utan förändring i RiddarhusOrdningen, skulle jag tro, att saken, i afseende på dess vigt, borde underkastas Konungens sanetiön. Jag är ej för, att gifva åhörare en juridisk rätt till inträde. Den kan ej uppkomma. En annan rätt finnes ej hos våra Commiltenter, än den, att våra beslut skola ledas af hvad som är klokt, rattvist och nyttigt. Jag delar äfv*en den tanka, att en särskilt lag hör stadgas, ehuru jag ej tror, att den ofta kan 74 Den 3 Februarii f. »n. komma i fråga.
Under resan genom Europa, vid hofven i London och Paris, hade den danska hofetikettens strama snören lossnat, och lifläkaren var då en själfskrifven deltagare i alla nöjen och festligheter, ehuru han icke hade någon rang, som berättigade honom därtill. Det föll sig endast helt naturligt, ty i kraft af den gunst konungen bevisade honom personligen, umgicks han nästan på jämnlik fot med alla de förnämligaste kavaljererna. Nu däremot har hofetiketten återfått all sin bindande kraft, och här i Kjöbenhavn är till och med en hofmedikus ingenting annat än en yrkesman, aktad i jämnhöjd med barberare och lakejer. Han tillhör den oräkneliga mängden af nollor utanför rangförordningen, han har icke tillträde till hofvets fester och sällskapslifvets nöjen, han saknar alla möjligheter att göra sig personligen gällande; han är bunden till händer och fötter af samma lumpna etikett, som tillåter hans titulerade kollega och företrädare, etatsrådet Joh. Just von Berger att visa sig öfverallt. I detta lilla land liksom öfverallt i världen sitta ytligheten och flärden i högsätet, och människorna bli små i sin lumpna äflan. Alla böja sig för den uppstyltade, utklutade och pösande andefattigdomen, och ingen aktar den enkla, gedigna förtjänsten! Han gör den reflexionen utan någon som helst vare sig bitterhet eller lidelse; och ett kriterium på dess sanning finner han nära till hands. Af alla Kjöbenhavns läkare har blott en enda mottagit honom själf med uppriktig välvilja, och denne ende är en medikus af ringa reputation: Chr. Joh. Berger utan von, professor i förlossningskonst, med rang främst bland barnmorskorna ... en vetenskapsman af banbrytande betydelse, men som ses öfver axeln af sina samtida därför, att han hör till dem, som sakna både vilja och förmåga att göra sig personligen gällande. Struensee skakar sitt hufvud, ogillande. Han älskar och vördar platoniskt den andliga försyntheten, men har ingen lust att själf vandra sin väg fram i dunklet. Han känner sin egen praktiska begåfnings styrka, hans genius pekar utåt, icke inåt. Och han är fast besluten att följa anvisningen.
Men, Mina Hrr! det arbete och de förslag, komitéen fått uti uppdrag att göra och framställa, hafva icke haft afseende på dagen, utan på framtiden, och då så är, bar komitéen icke kunnat, icke bort, för öfvergående olägenheter uppoffra hvad för denna framtid synes gagnande. Det hade visserligen funnits ett sätt att åt Svenska kavalleriet bevara Smålands Husarers erkända duglighet, och dock Den 20 Maj. verkställa en ökning utaf kavalleriets styrka, utan melin, ja till och med med fördel, för infanteriets organisation. Denna hade varit att anbefalla Smålands Grenadierers uppsättande. En utaf de olämpliga enstaka infanteri-bataljonerna hade då försvunnit. Men, då kändt är att riksdag efter riksdag förslag framställts derom att Smålands Husarer skulle afsitta — dessa förslag grundade på svårigheten för provinsen att underhålla till och med blott en bataljon kavalleri — lärer komitéen näppeligen kunnat vänta framgång åt ett dylikt förslag. Måste åter all tanke häruppå ölvergifvas, då vågar jag påstå, att förslaget att åter uppsätta Westgötha reg:te är det bästa möjliga; synnerligen när man tager i betraktande att inom ingen af Sveriges provinser törhända hästafveln på sednare år gjort så stora framsteg som uti Westergötland, till följd hvarutaf den för kavalleriet vigtigaste materiel med lätthet kan inom orten anskaffas. Jag vill nu endast med ett par ord bemöta några mindre å hufvudsak gående inkast af Hr Silfverstolpe. Den värde talaren har förmenat att utur strategisk synpunkt det lage vigt uppå att icke blotta Småland pä kavalleri. Jag lemnar denna åsigt i sitt värde. Jag vill icke ingå uti pröfning af huruvida uti Smålands brutna bygd någon större styrka kavalleri kan användas; meri jag frågar honom, huruvida väl kan förutsättas, att ett fredsbrott så hastigt kan påkomma att tiden icke medgifver att till försvar för vår sydliga östra kust sammandraga en styrka af olika vapen, lämpligt sammansatt. Ytterligare har framhållits den stora utgift, Smålands Husarers afsittande skulle tillskynda staten uti pensioner åt, dess befäl.
Jag får i anledn. häraf nämna, att i början förhöll det sig så under de 2 eller 3 första stortingen, men sedan kom democratiska andan att finna det icke gå an, att en och samma person fortfore så länge med ordförandeskapet. Om än ärendena derigenom sköttes mycket bättre, så måste man dock uppoffra gagnet, för att försvaga inflytandet och få tätare ombyten. Sedan har det hört till höfligheten att afsäga sig förtroendet minst hvar 14:de dag. Jag vill icke bestrida, att afsägelsen vid åtskilliga tillfällen må vara uppriktig, ty man vill vara ifrån ett sådant besvär; men vi veta huruledes sedvanor ofta vinna en sådan makt, att man icke kan underlåta deras iakttagande, utan att anses obelefvad, både på den sidan, som ödmjukt afstår, och på den som nödgar till fortfarande. Gr. Anckarsvärd: Den utvägen att hemta bevisning för sina påståenden mot en talare ifrån yttranden, som denne sednare aldrig fällt, är visserligen förmånlig, synnerligen när man tager för gifven regel att alltid behålla sisla ordet; men derifrån uppkommer äfven en slags förbindelse att i motsatt väg, så vidt man kan, söka att bestrida denna fördel, hvilken rättighet jag förmodar synnerligast tillkomma upphofsmannen till ett föreslag, hvaremot anmärkningar blifvit gjorda, men icke anmärkaren. Den värde ledamoten, Hr von Hartmansdorff, har emot mitt påstående, att icke en så hiskligt utsträckt classfördelning, som Hinduernes, behöfdes för sakkännedom och sakbehandling i afseende pä förekommande ärenden, och att jag som bevis för detta mitt påstående framställde, att eljest Konungens Conselj borde vara sammansatt af ledamöter utaf alla möjliga skråyrken inom sjelfva arbetslifvets, ända till oändlighet sönderfallande, afdelningar, framställt exemplet af en högst aktningsvärd ledamot af BorgareSt., hvilken innehaft säte i Konungens Conselj. Detta, såsom svar på förberörde mitt påstående, förekommer mig ungefär som den kända phrasen: ”Guds fred! — Yxeskaft;” och det är också hvad jag har att svara på den saken.
Öfvergifver befälhafvare, under resa, det honom anförtrodda fartyg och sålunda ur tjensten afviker, dömes till straffarbete från och med två till och med fyra år. Lemnar han fartyget, när det är stadt i fara, utan att iakttaga hvad § 176 stadgar eller hvad i öfrigt åligger honom som en god sjöman; straffes med böter från och med etthundra till och med femhundra riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med två år. § 290. Använder befälhafvare oskäligen sin rätt att straffa, eller öfverskrider han densamma, eller förhåller han besättningen dess lagliga kost, dömes, såsom för uppsåtlig misshandel, efter allmän lag. § 291. För vårdslöst förande af skeppsdagbok eller för underlåtenhet att, i de fall sådant stadgadt är, densamma uppvisa, straffes befälhafvare med böter från och med tio till och med tvåhundra riksdaler. Vägrar befälhafvare utan lagligt hinder att, i de fall § 60 mom. 2 omförmäler, sjöfolk å sitt fartyg emottaga, straffes med böter från och med trettio till och med femhundra riksdaler. § 292. I de fall § 289 omförmäler samt, der omständigheterna synnerligen försvårande äro, jemväl i de fall §§ 288 och 290 omförmäla, kan förlust af sådan rättighet - Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Skrifvelse, N:o 164. 81 het att föra fartyg, för utöfvande hvaraf särskilda vilkor äro stadgade, på viss tid eller för alltid befälhafvaren ådömas. § 293. Sjöman, som tager hyra innan han från sin förra tjenst ledig är, eller underlåter att å öfverenskommen tid sig i tjensten inställa, straffes med böter från och med fern till och med femtio riksdaler. Går han utan lof från bord eller har han efter erhållet lof fartyget lemnat, men först efter utsatt tid sig åter inställt; straffes med böter såsom nu sagdt är.
Srefmet ben 5 ^December 1780 för ffatttäggningarö merfftättanbe i @amotar octj karelen föreffrtfma; boet meb iafttaganbe, att, berefl ffogPräntan, på betta fatt beräfnab, någor* fläbeé ffutte fontina att unberftiga Ijmab bittittö för fiocffångftett påj farn* ina utarf btifmit uti jlttbböreafgift ertagbt, räntan bå (latt titt ett nätttn* be afgift motfmaranbe belopp beftämmaö. SJitnbre gpttnfamma [förbar tjafma enbaft inom några af 9iifeto Sätt, ttnber bett tib, forn från febitafie Oiifébag förflutit, i mif mån påfattat anlitanbc af be titt Äongt. 3Jiaj:té biépofttion för unbfättning mib mifjmärt jtättbe utebet. £itl närmare upplåning i affeeitbe bå anmänbanbet af be för omförutätbte änbamåt anmifabe tittgångar, äfmen* font aitgåettbe förtiåttanbet meb be ätbre nnbfättningédiqoibente famt fortgången af f. b. allmänna magajinéfoitbenö utrebniitg, fomnter ben beröm utaf meberböranbe (Smbetémerf afgifna berättetfe, ttteb titttiöranbe tjanbtingar, att titt Oiifetö @tänber6 @taté4ttjfott öfmerlemttaö. i}3oftförbinbetferne inom Oiifet fiafrna btifmit uitberlättabe genom inrättanbe af flere itpa pofferpebitioner famt öppitanbe af åtffiltiga titia poftgångar. SJteb attlebtting af gjorb unberbåttig anmätait om betjofmet af en [förre reparation å famnen mib ©rifitefiamn, tiar Äongt.
Uro nödvändiga; men jag vill blott uttrycka den förmodan, att dermed måtte menas äfven positionseller belägrings-artilleri, emedan den betydliga summan af 324,000 rtdr tyckes mig vara tillräcklig för fältartilleriets iståndsättande. Utan all fråga är artilleriet i behof af belägrings-artilleri och kustkanoner. Jag har sjelf öfvertygat mig om detta behof. Jag skulle tro, att StatsUtsk. ägt samma kunskap, och jag tillstår, att om man vill bortraisonnera behof, som äro gifna, har man gått nära in på den banan att skada fäderneslandet, i ändamål att åstadkomma något godt, som kunde åstadkommas på annat sätt, nemi. genom ett öppet förklarande af StatsUtsk., att det endast vore till följd af en synbar brist på enhet i administrationen, som Utsk. ansett det icke vara riktigt att tillstyrka några vidare anslag. Ett sådant yttrande, beledsagadt af ett förslag till R. St. att i constitutionel väg afhjelpa detta förhållande, är det, som jag väntat från StatsUtsk. Jag har tillförne yttrat mig i samma anda, att del tillhör StatsUtsk. att från en högre synpunkt betrakta sitt åliggande och icke blott, såsom en räknekammare, befatta sig roed siffror och deras beräkning i summor för att söka åstadkomma en inverkan pä staten, som jag anser för vådlig. Jag anhåller om återremiss af utlåt., åtföljdt af mina nu framställda an - Den 28 Augusti. 343 märkningar samt den anhållan, att StalsUtsk. ville från en politisk synpunkt betrakta ämnet och för R. St. ådagalägga orsaken, hvarföre det afstyrkt anslag, hvilka det icke kunnat undgå att finna för staten behöfliga. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag skulle icke öka antalet af dem, som yttrat sig i denna fråga, hvilken till en del ligger utom mitt bedömande, om icke äfven uti denna inginge så beskaffade frågor, som varit föremål för min forskning vid denna såväl som vid föregående riksdagar. Jag skall således föga hålla mig vid den del af utlåt., som rörer de behof, hvilka af K.
Dessa boställen och hästar skulle kosta oändligt mindre än den närvarande kustbevakningen, som dock fj kan göra tjenst tidigt om våren och sent om hösten, då de flesta underslefven äro att befara. Nämnde Jagt’. Lieutenanter och Controllörer borde tillika vara förmän för de tullbevakande lotsar, hvilka i allmänhet hvarken kunna eller vilja hämma de lagbrott, som öfvas i uthamnar ocb pä kusterne. 4 0. Hela inrikes bevakningsStaten, som är aldeles onyttig, och framlefver sin tid i en lättja och overksamhet, som är källan till alla laster, borde indragas och Sjötullsverket bevaka och förpassa de i Saltsjön inrikes gående fartyg. 5:0. AU» högre tjenstemän vid Tullverket såsom District-Tullkammare och Inspections-Chefer, Beyaknings-Controllörer, JagtLieutenanter och Öfveruppsyningsman, borde, på sätt i Norrige, Danmark och flera andra Länder sker, förordnas af Konungen. Alia lägre Tulltjensteman på hvilka Districts-' 726 Den 12 Martil, Tullkammareoch inspectioner uppgjorde Förslag, kunde förordnas af FinaaceDepartementsChef. 6,0. Ingen borde erhålla Förslag till, Tullkammare-District-styresmansEmbete, som ej haft en vårdad uppfostran och ägde academiska betyg pä undergången Examen i Theo-? logi, Moral, Geografi, StatsEconomi, lefvande språk m. m. Äfven de öfrige högre Tulltjensteman borde ofelbart äga säkra bevis på god uppfostran och oklanderlig lefnad för att kunna uppföras på Förslag Illa uppfostradejmenpi6kor hafva sällan aktning för lagar, pligtkänsla och redlighet.
Genom öfverlingar pågå att för h. m:ts räkning på nytt föransträngning vid sin sedermera insjuknade makes något reserverad, blef efter hand mycket symhyra Hook, där hon i fjol befann sig så väl. och sina båda bröders sjukläger angreps hon för patisk, och inropningarna vid de två sista aktandra gången af febern, som medförde döden. sluten voro både talrika och allmänna. Viktoriadagen. Kronprinsen gaf i går torsHon sörjes af make, fader, moder och tre bröder. Södra teatern. Ja, vi skulle återkomma, så var dag med anledning af kronprinsessans namnsdag Den aflidna var mångårig ledamot af Stockdet ju — men, uppriktigt sagdt, vi göra det ej middag för sitt hof och sin stab. holms förenade fruntimmerssällskap. Hennes med nöje. Man återvänder ej gärna, ej ens i min* make har sedan många år varit bosatt i Pretoria, net, till en så bråkig, oordentlig och meningslös Hanna Winge f. I måndags afled i Enkö- där han idkar köpenskap, och är bördig från inrättning som » Wahlboms pensionat ». Den främping fru Hanna Mathilda Winge, född Tengdin, Venersborg. mande idén kunde gärna ha fått förbli det för den aktade konstnären professor M. E. Winges hvarje svensk bearbetare och svensk publik. De maka och själf värderad målarinna. Då Idun Af » gamla stammen. * I lördags afton afärliga ansträngningarna från de uppträdandes redan tidigare (i numret för den 1 nov. 1889) led i hufvudstaden fröken Maria Buchman efter sida att höja pensionatets aktier må villigt få meddelat porträtt och utförlig lefnadsteckning en längre tids sjuklighet i en ålder af 86 år. sitt erkännande — tyvärr kan väl dock detta af den förtjänta kvinnan, inskränka vi oss i dag Den aflidna, en å hufvudets och hjärtats vägnar icke länge uppehålla den nu något kinkiga situatill några kortare notiser. Hanna Winge föddes rikt utrustad personlighet, var dotter till den år tionen på » södra höjderna ».
Konungen ”vidtog genast följande beslut. iso Creditorers lätt att infordra sina utlånta Capitaler blef på tre år suspenderad. 2:0 Nominal - Biksdalerns förhållande till det reela Silfvermyntet, den tid förbindelsen gafs, fastställdes såsom Eiqvidations - grund imellan Debitorer och Creditorer; för Eiqvider i Saxen, antogs till grund Vexel-Coursen för den dag förbindelsen blifvit gifven. 3:0 Ifrån den irsta Juni 1764 skulle alla Statens utbetalningar ske i reelt mynt, och äfven, de allmänna Utskylderna i samma myntsort erläggas. 4:0 Inrättades strax i Schlesien, och derefter småningom i hvarje Provins, en särskild CreditCassa, hvartill Staten gaf första fonden. Jord-ägaren fick der beläna sin Jord, i somligaProvinser till hälften, i andra till två tredjedelar af värderings Summan. Capitalisterne in stucko, rDen So Junii s(uckoj vid saknad tillgång af Låne-sökande, sina penningar i Provinsernas Credit-Cassor, Sävars alla Interessenter gemensamt svarade för återbetalningen; Penninge-rentan föll, och Åkerbruket fortfor att oafbrutet tilltaga. Jag går nu att yttra mig öfver frågan om våra Banco - Sedlars Realisation. Tre särskilda meningar har jag trott mig finna i afseende derpå vara rådande. En önskar att ingen Realisation må ske; «n annan att deri må ske långsamt och småningom, och en tredje att den må ske nu genast och på en gång; Olikhet i tankarna om tiden föranleder äfven naturligvis till olikhet i tankarna om sättet. Till grund för de tvänrie sistnämnde af dessa särskilda önskningar, ligger bekymret öfver sedelmyntets fallna värde. Mari klagar icke egenteligen deröfver att Penninge-Stocken i förhållandet till qvantiteten af Var»-Productionen är för stor, utan blott deröfver att Banken icke förmår att den genast med Silfver infria.
Slnbra btto 15: Srcbje bito 12: 2frt. H. §. 17. 19 gjerbe Slaflen gemte bito ■ 8: ©jette bito 5: ©junbe bito 2: 24. fruntimmer, forn tbfa fldbfbm meb en eder flera mebbjelpetflor, jern* foraS meb #anbtmerfare, ocf beraS mebfljelperflor meb #anbtmerfs» ©efdder; bocf md ej pd fdban roerfflab, forn enbafi beffdr utaf perfo» ner af Cttvinnofbnet, ndgon anfeS lifa meb 2Berf»©efdd. ^drfdljerffor, fd faöabe 23robjungfrur, famt ada öfriga perfoner af Oiroinnofånet, font fbrefld fbrfdljning t S9obar eder pd STCdringSfldden fbr anbraS rdfning, i gpra Slaf er: gbrfla Slaflen ^rbr 10: Stnbra bito & Srebje bito g: Sjerbe bito g: ©efdlter, 5CDcrf.<Sef<fH, eder ben gbrfle pd 2Berfflab, ber min fl gpra finnas 3: ber ntinfl Sre finnas 2: 16.
Det man » o c h för resten tänker blott på kläder och är säkert en dräkt, som har framtid för sig, o c h nöjen — dessas antal är åtminstone i England man kan ej annat än beundra, med hvilken ledigjämförelsevis litet nu för tiden — ej heller så het o c h lätthet mrs Hancock rör sig i den. mycket för den kvinna, som blott rustar i sitt hem Det är också en dräkt, som kan trotsa åtminoch har föga intressen dessutom — annat än anstone hvad väglag som helst. Mrs H. resonnerar gående hur nästan » har det » — men för den bl. a. sålunda: » Med de vanliga promenaddräkkvinna, s o m allt mer kommer fram på världsterna ha vi att välja mellan att gå ut, få våta, scenen, s o m ej syr så mycket broderi o c h ej lä- smutsiga kjolkanter och därigenom genomvåta fötser blott spännande romaner, men som både arter — o c h riskera vår helsa; eller sitta inne och betar o c h läser mera, s o m styr sitt hem kanske genom • brist på motion riskera vår helsa. » Och både framgångsrikare och lättare, därför att hon sedan för alla dem, som måste gå ut, hvilken välförstår bättre, hur göromålen böra skötas; som ergärning att, med tillägg af regnkappa och galoscher, känner sig ha plikter, ej blott inom familjen, men kunna obehindradt gå ut i hvad väder o c h vägmot samhället i smått eller stort, o c h därför har lag s o m helst. mycket att sköta äfven utom hemmet: många liEn ung dam är klädd i samma slags kostym, dande medmänniskor att hjälpa — ej med penmen af grått promenadtyg och med åtsittande lång gar blott, men hellre med råd och dåd — många j a c k a; och en mycket vacker dräkt är det, samt kommunala åligganden o. s. v. Det är denna, på intet vis anmärkningsvärd, hvad utseendet beden nya tidens o c h framtidens kvinna, hon som träffar.