Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utlåtelsen är träffande; och äfven från oss vare fjerran, att ”för strängt” dömma! Mycket kan tillåtas en Holberg, i hans äkta komiska behandling, och än mera en Shakspeare, en Tieck, en Bellman, i deras äkta humoristiska; men vi gå gerna längre: mycket kan också förlåtas en Heinse, i hans antik-artade natur-berusning, – ja, kanske jemväl en La Fontaine, i hans öfvermått af qvickhetens glädjeyra. Hvad vi fördömma, är den lek med osedligheten, som anställes af osedlighetens egen princip; – den smak för lättfärdigheter, der otukten sjelf, men såsom utbildad till reflexion, theori och afsigt, offentligt bespeglar sig med välbehag. Men huru vanskligt det är, att i slika ämnen iakttaga den hårfina, ej sällan af La Fontaine sjelf utplånade gränslinien mellan honom och Grécourt; huru lätt, i följd deraf, det verkliga libertinaget har att masquera sig bakom, eller påstå sig vara, det poetiska: det bevisar den tid, hvars nattsida vi här skildra, genom en oräknelighet af originaler och copior. Bredvid afguderiet för den Fransyska Vitterheten och Philosophien, visar sig, i Stockholms-Postens första årgångar, ingenting så i ögonen fallande, som ett lika oinskränkt förakt för den Tyska. Obekantskapen med föremålet var dervid så fullkomlig, att sjelfva dess språk, då ännu, för Utgifvarne tillhörde de okända. Åtminstone har man svårt, att annorlunda förklara skrifsättet af en mängd namn på personer och orter, såsom t. ex. Suther (för Sulzer), Erlange (för Erlangen), Guillaume Pell (för Vilhelm Tell). Den sistnämnde möter oss i en ”Anekdot” om äfventyret med Gessler; och likaså, i en annan Anekdot, ”den namnkunnige Poeten Ariostes”. Hvem varsnar ej den bokstafliga hämtningen ur fransyska journaler, och att man vid det italienska skaldenamnet velat visa sin egen sjelfständiga kunskap?
Men, Mine Hrr deri rol, som Svenska Adeln då spelade, är slut. I hvarje samhälle, hvars utveckling fortgår, sprider sig uplysningen från de högre klasserne ned till de lägre och månget genom så väl krigiska bragder sorn fredens idrotter frejdadt namn lyser emot oss från andra medborgareklasser än Adeln. Det är numera icke Adeln allena, som fyller platserna vid Konungens rådsbord, och bekläder Statens vigt igaste embeten. Från alla Stånd bryta sig de öfverlägsna förmågorna fram och intaga de platser, hvarifrån de genom bördens tillfällighet förut varit afstängda. En sak återstår dock af Svenska Adelns fordna företrädesrättigheter och det är, att den Svenske Adelsmannen är genom födseln berättigad till en röst vid afgörande! af fäderneslandets angelägenheter. Denna röst är nationen skyldig sin Adel. såsom man är skyldig sina minnen, och rättigheten dertill äger äf - 70 Den 15 Februari e. ni. ven en djup grund i samhällets teori. Här är icke lämpligt att närmare ingå i delta ämne, men min åsigt är, att denna rättighet är väl grundad och jag vill derföre, att Adeln fortfarande skall bibehålla den. Skall nu K. o. Ad:s röst i nationens rådkammare vinna gehör, måste den vara kraftfull samt vara eit uttryck af djupa insigter och sann fosterlandskärlek. Härtill anser jag det erfordras, att R. o. Ad. bland sina ledamöter utväljer de värdigaste för alt vid Riksmötena föra fosterlandets och Ståndets talan. Hvad jag nu sagt afser_ ingalunda att underkänna R. o. Ad:s förmåga alt häfda sin plats såsom RikSlånd, äfven med dess nuvar:de organisation. R. o. Ad:s beslut vittna merändels, jag kan nästan säga alltid, om både insigt och fosterlandskärlek; men Mine Hrr, icke kan enhvar af Eder med full öfvertygelse lägga handen på hjertat och säga: ”Jag är värdig att vara Svenska folkets representant.” Det nu förevar:de förslaget bibehåller
Då uppstår det resultat, att den icke mäktar betala all sin skuld, utan att man ur denna synpunkt måste afstå från realisation al pari; men en hufvudsaklig garanti tror jag finnas i Utskottens förslag, att begära Kongl. Maj:ts sanction å beslutet. När man stiftar en lag, som Konung och Ständer gemensamt besluta, kan den icke heller i annan ordning upphäfvas, och det blir då icke möjligt för Rikets Ständer att kunna rubba det en gång vidtagna förhållandet. Man har mycket tält om 72 §. RegeringsFormen, och att den gåfve Rikets Ständer makt, att ensamme besluta i detta afseende. Man bör då komma i håg, huru denna §. tillkommit. Detta skedde år 1809, då ingen annan utväg fanns, för att betala krigskostnaderna, än att utgifva nya sedlar utan valuta. Man skref då 72 §. RegeringsFormen på ett sätt, som visserligen kan tydas så, att Rikets Ständer kunna utge sedlar utan fond, men som icke i bokstafven innehåller någon beslutande rätt, ty der står icke, att Rikets Ständer skulle äga besluta, huruvida Ban 3i H. /io 146 Den 6 Ju lii f. m. tens sedlar må med mynt inlösas eller icke. Om Rikets Ständer nu vilja gifva §;n den tydning, att deruti innefattas blott rättighet att förvalta Banken, och säga, huru dermed skall tillgå, men icke att bestämma dess betalningsskyldighet, utan erkänna, att detta är föremål för Konungs och Ständers gemensamma beslut; så medgifver man i och med detsamma, att Rikets Ständer ej äga att ensamme bestämma Bankens betalningsskyldighet, och deruti finnes då den juridiska garantien för myntbestämningens bestånd. En bestämd säkerhet derföre finnes äfven deruti att, efter den uppgjorda planen, Banken årligen förkofrar sitt capital och ökar sin betalningsförmåga. Deruti finna vi den financiella garantien. Af mera vigt torde dock de egentligen moraliska garantierne vara. Efter min tanka finnes en sådan deruti, att sedan beslutet blifvit fattadt, upphöra de olika intressen, som nu verka, och föranleda det osäkra och vacklande tillståndet.
Jag underkänner ej vigten af det afseende, som bör fästas på den samvetsgranna farhåga, hvilken hos mången finnes, att, om alla våra grundskatter blefve förvandlade uti penningar, sådant för framtiden kunde hafva ett för Stats-skicket menligt inflytande, och jag har derföre inom Utskottet, för att lugna hvarje sådan farhåga, föreslagit antagandet af den skiljaktiga mening, statsråden Gunther och Wallensteen vid ärendets föredragning uti konseljen afgifvit, eller att hälften af alla räntor, som nu äro beroende af markegång, må bestämmas att utgå i spanmål och smör och andra hälften i penningar, hvarigenom fördelarne eller olägenheterna af den sednare förvandlingen bäst kunde utrönas, och, om fördelarne befunnos öf vervägande, intet hinder mötte för en ytterligare förvandling af äfven den återstående hälften; Stals-Utskotlels Utlåtande, JH 167. 37 hälften; men detta förslag har uti Utskottet med betydlig pluralitet blifvit förkastadt och jag kan derföre ej tillstyrka antagandet af något annat förslag än det, som af Stats-Utskottet vid sistförtlutna riksdag afgafs och då, såsom det i sig bästa och mest fördelaktiga, vann så stort bifall.» Häruti instämde herr Norin. Af riksdagsfullmäktigen Matts Persson från Stockholms län. Af riksdagsfullmäktigen Mäns Mänsson från Kalmar Ian: »Öfver Stats-Utskottets beslut, angående skatteförenklingen, får jag reservera mig. Stats-Utskottet har, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, icke vågat tillstyrka, hvad Stats-Utskottet vid sistlidne riksdag tillstyrkte, och nu af enskildta motionärer blifvit föreslaget, nemligen, att grundskatterne skulle utgå endast i penningar; men hvad Stats-Utskottet med trygghet kunnat föreslå, hade varit, om StatsUtskottet lastat afseende på herrar statsråden Wallensteens och Giinthers uti statsrådets förda protokoll den 1 Februari 1831 afgifna reservation.
Länets Hushållssällskap har haft all möda ospard för att i möjligaste måtto uppmuntra till jordbrukets förbättring genom antagandet af Agronomen Jonsson, som, aflönt af Sällskapets cassa, årligen från 1835 besökt Länet. Efter Jonssons tillstyrkanden hafva dels flere större och mindre sjöar blifvit ultappade, deraf en del redan lemna betydlig höafkastning, dels förut oländiga kärr och mossar förvandlats till bördiga åkerfält. Allmogen, som gerna vidhåller gamla bruk, äfven i sältet att sköta sin jord, anlitade Jonsson föga i början, men anmärkningsvärdt är, att då endast nio af allmogen föriidet år sökte hans biträde, hafva i år a5 bönder derom anmält sig, För nästkommande och följande åren förnyas Contraclet med Jonsson, och jag äger det hopp, alt inom ett tiotal af år, skola de fördelaktiga lägenheter, som nu endast gagnas till svagt bete, blifva uppodlade och gifva icke obetydlig afkastning. Possessionaten och Ståndspersoner i allmänhet, föregå med vackra efterdömen i sättet att förbättra åkren, och circulationsbruket har nu blifvit någorlunda allmänt antaget. Der jorden icke är alltför stenbunden och ägovidden mycket inskränkt har äfven Allmogen indelat sin jord i circulation, hvarföre man också på många ställen gagnar vändplogen, äfvensom drillplogen af endel Possessionater användes. Det ständiga betandet äfven å ängsmarken, som derigenom alltmer tröttnar, gör växelbruket alldeles nödvändigt, om icke foderlillgångarne skola år från år betydligen minskas. De vanliga sädesslagen äro Råg, Korn och Hafra samt Blandsäd af Vårråg och Hafra. Sädesproduktionen inom Länet har på sednare åren så ökat sig, att, ehuru åren 1807 och 1838 priseme varit höga å all spannemål och till afsalu icke utbjudils mer än hvad Possessionater kunnat afyttra, har genom sparsamhet med egna tillgångar Allmogen icke behöft anlita administrationen om understöd. Den myckenhet poLaiulsh. i Kronobergs
I anledning af delta Memorial hafva sig utlåtit: Herr Kyrkoherden Bergvall: att, då det ofta vore tvist underkastadt, hvarest ett fattighjon sist varit mantalsskrifvet, serdeles i hufvudstaden, der anmälan till skattskrifning ofta underläts, vore det både lämpligt och billigt, att den församling, inom hvilken den fattige uppoffrat sina bästa krafter, borde vidkännas hans underhåll; Herr Doctor Grevillius: att svårigheter ofta möta vid tillämpning af stadgandet i Kongl. Kungörelsen den 5 Dec. 1788: alt den socken, der tjenstehjon sist varit skaltskrifvet, skall vidkännas dess värd, helst det icke sällan skall inträffa, att osäkerhet uppslår, hvarest tjenstehjon, som ofta ombytt vistelse-ort, verkligen varit sist mantalsskrifvet. I öfrigt har Herr Doctorn, för att trygga socknarnes rättighet att emottaga eller afvisa gamla och mindre arbetsföre tjenstehjon, yrkat, att i den förmodade nya Författningen må bestämdt uttryckas skattskrif varens pligt att, pä en socknens, i laga ordning til/komen och anmäld protest emot ett inhyseshjons eller äldre bräckligt och mindre arbetsfördt tjenstehjons inflyttning, fästa behörigt afseende; hvarförutan, till undvikande af godtycklig tolkning, det vore af vigt, att den ålder bestämdes, som berättigar till bestridande af 8 Lag$amt Allm.
hvars representation måste undergå en inskränkning, hvarigenom detsamma skulle blifva ganska fåtaligt — ja, när vi besinna den orimliga rättighet, som detta Stånd åtnjuter, att nemi. då inom BondeSt. icke mindre an to, ja, kanske t5,ooo personer välja till en riksdagsman, så äga sådana städer som .Sköfde, Skanör och Trosa, att hvardera välja en riksdagsman, — om, säger jag, BorgareSt. lill sig intog ständspersonerne (ty BondeSl. har redan emottagit så mycket, att man icke kan begära alt delta Stånd skall eller bör emottaga flera, så mycket mindre sorn, genom ståudspersonernes inflyttande deribland, detta Stånd skulle förlora den karakteristik, som jag så högligen respecterar, nemi att vara ett Stånd af bönder — om, säger jag, BorgareSt. emottog 20 ledamöter af ståndspersonsclassen, så hade vi kommit lill samma ändamål; men vi hade icke gjoi t det på bekostnad af den hufvudprincip, som måste ligga till grund för statsskicket; vi hade icke rubbat den monarkiska grundvalen, icke lemnat fritt spelrum åt democratien, genom att borttaga jemnvigten. Jag ultrvcker öppet min mening att i Adelns och PresteSt:s nedsättning till en evig minoritet ser jag ingenting annat, än första steget till regeringssättets öfvergång ifrån monarkiskt till republikanskt, ingenting annat, än första steget till både Adelns och PresleSlts uteslutande från representationen; och jag frågar: blir Sverige lyck ligare derföre att Adeln försvinner? Må vara! men lie olyckor, sorn under operationen skola inträffa, — å ja, man hoppar öfver allt sådant nu, — men hvilken förskräcklig följd blir det icke om PresteSt. också en dag uteslutes! Idet blir den största olycka, som kan drabba Sverige. Tager man bort Adeln, så är PresteSt. för svagt alt försvara sig. Det är icke svårt att förutse följderna deraf. Presiernes löningssätt skall då snart blifva sådant, alt ingenting lockar att ingå uli lärarekallet, och folkundervisningen skall falla, deraf verkan på massans moralitet blir förskräcklig. Jag fortfar alt begära afslag å denna punkt.
Att den Lagstiftande Magt, som bar att gifva en Riddarhusordning, utöfvas gemensamt af Konungen, samt Ridderskapet och Adeln; men icke ensamt af någondera; 2:0 Att, till hvarje RiddarhusOrdnings Constilutionella qvalification af Lag, fordras ovillkorligen, alt den skall, så i sin hela sammansättning, som i hvarje bud, gifva en fullkomlig öfverensstämmelse af båda Lagstiflningsdelarnes vilja; och 3:o Att då, i något afseende, denna öfverensstämmelse saknas, författningen icke kan tillerkännas den Gonstitutionella egenskapen af Lag. Antagas dessa grunder, så är pröfningen lätt att verkställa; ty frågan är då helt enkelt denna : Innebär väl också denna Riddarhusordning, i alla afseenden, en fullkomlig sammanstämmelse af både Regeringens samt Ridderskapets och Adelns vilja?
Jag medgifver, att den i brottmål har sina olägenheter; men jag tror, att det i alla länder är erkänd t, att tryckfriheten icke har något säkrare skydd. Af speciella förhållanden inom vart land hemtar jag den öfvertygelsen, att tryckfriheten blott kan finna sitt skydd inom juryinrättningen, emedan Regeringen i sednare tider icke inverkat fördelaktigt på domaremagten. Nationen kan icke våga att ensamt åt Regeringen anförtro vården af sitt interesse, då denna Regering icke gjort sig förtjent af nationens förtroende. Man måste mot henne uppställa en controllerande magt. Såsom sådan ville jag etablera en press, så fri och skyddad som möjligt. Den enda garanti, jag skulle vilja fordra, består i större afgifter, hvarigenom det ändamål skulle vinnas, att tidningarna blefve lästa endast af en upplyst publik, och icke, såsom nu sker, äfven af en obildad massa på krogar och näringsställen. På dessa skäl vågar jag tillstyrka, att R. o. Ad. såsom dess gemensamma tanka ville uttrycka den begäran, att indragningsmagten må afskalfas, men juryn bibehållas. Hr Strussenfelt, Adolph Ludv.: Jag har nu åter uppträdt för att besvara några af de anmärkningar, som af flera talare blifvit riktade särskildt mot mig. Gr. Frölich har först anmärkt, att jag uteslutande fästat mig vid criminella brott och således förbigått den fråga, som har förevar, nemi. tryckfrihetsbrotten. Efter det begrepp jag gör mig om criminallagar, måste såväl tryckfrihetsbrott, sorn Den 17 October e. m. *«9 hvarje annat hänföras dit, enär hvar och en brottslig handling utgör ett af strafflagens föremål. Hr Gr. har vidare anmärkt, att domare i allmänhet bibehålla de ide'er, som de insupit i yngre åren, och att de till jurymän invälja sådana valbara personer, som instämma i dessa ide'er, samt derigenom ofördelaktigt inverka på juryns beslut, men att deremot förhållandet icke vore sådant med de öfriga personer, som af parterna till jurymän utses.
Men att gå o c h göra upp framtidsplaner och repetera sina skolkunskaper för att om många herrens är lära ett barn att läsa, liksom det ej funnes en skola i hvar vrå, det tycker jag ej om. Vi skola skaffa oss en bra barnjungfru, så kan du egna dig litet åt sällskapslifvet. Det skall skingra dina sjukliga idéer, och trifs du ej bland mina släktingar, kan du ju bjuda hit några af dina vänner. Lina hade en bra flicka på förslag. » » Så dum jag var, som ej vid mitt giftermål tog mina älskvärda svägerskor med i räkningen. » » Nu tar jag vagnen och kör hem. » Han lyfte den helt behändigt ner på vägen. Märta gick tyst bredvid. (Forts.) Från Iduns läsekrets. Till redaktionen för tidningen Idun. Uti n:r 45 af eder ärade tidning förekom i en uppsats med öfverskrift » Georgina Sommelius-Bottero&gt; ett yttrande om sänglärarinnan madame Marchesi, hvilket kanhända kunde tåla någon jämkning. Då jag sjiilf idkat sångstudier för nämnda lärarinna under flere år, men det oaktadt ingalunda räknar mig till skaran af hennes blinda beundrarinnor, torde den uppfattning, som jag under denna tid hunnit förskaffa mig, angående såväl hennes värde som människa som hennes duglighet som lärarinna, kunna ställas upp emot det, som publicerats i eder tidniDg. Signaturen Erik S — n har i nämnda uppsats anfört yttranden af fru Sommelius-Bottero, däri hon vid anställd jämförelse mellan fru Stenhammar och madame Marchesi finner den senare fåfäng, ytlig samt behäftad med ett allt för utprägladt förvärfs begär. Hvad nu fåfängan och förvärfsbegäret beträffar, så tillkomma dessa två egenskaper henne uteslutande såsom människa och kunna, enligt mitt förmenande, icke sättas i något rimligt sammanhang med dugligheten hos hennes undervisningsmetod. Hvad återigen ytligheten beträffar, så torde resultaten utaf hennes verksamhet som sånglärarinna tämligen afgjordt vederlägga detta tillmäle.
Verk icke obetydligt underlättas, Utskottet funnit sig böra hemställa, det ville Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att Myntoch Controll-verken må, ifrån och med början af nästkommande år 184ånyo ställas under Kongl. Bergs-Collegii inseende. Derjemte och enär ostridigt är, att den genom i836 års Kongl. Reglemente, Öfver-Directeuren vid Myntoch Controll-verken medgifne oinskränktare dispositions-rätt, rörande Verkens angelägenheter icke är förenlig med den noggranna controll, som vid förvaltningen af dylika ärender är nödig, samt berörde Reglemente dessutom i andra omständigheter synes böra undergå förändring, får Utskottet tillstyrka, att Rikets Ständer, i sammanhang med nyssnämnde begäran, i underdånighet anhålla, att Författningarne angående Myntoch Controll-verken måtte i sin helhet varda öfversedde och granskade, samt ett förnyadt Reglemente för desamma ut färdas. Ankom till Exp, IJtsk. den 11 Juli, kl, 11 f. ro. Memorial, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 110. tu. A.) Då ofvannämnde, af Preste-Ståndet till Utskottet återremitterade Utlåtande, angående väckt motion om anslag till den vid Fridhem stiftade Inrättning fcr sinnessjuke, blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln den 3o sistlidne Maj, af Borgare-Ståndet den 27 och af Bonde-Sfåndet den 22 i samma månad, hvadan delta ärende, jemnlikt 75 §. Riksdags-Ordningen, finnes afgjordt, får Utskottet anmäla, att det dermed icke kan taga vidare befattning. Stockholm den 9 Juli 1840. Apk. till Exp. Utsk. d. II Juli, kl. u f. m.
Några andra än jordinnehafvarnc kunna, i min tanke, icke lämpligen bestrida vägunderhållet in natura, de öfriges taxering är allt för mycket fluktuerande oell skulle göra nya vägdelningar nödvändiga för hvarje år; desse förstnämnde böra således fortfarande bibehållas vid ansvaret för vägarnes hållande i farbart skick, men åtnjuta kontanta bidrag af alla öfrige skattskyldige inom kommunen, motsvarande arbetskostnaden efter det fyrktal de äro åsatte. Bestämmandet och fördelningen ai denna kostnad borde ske en gång hvarje år å kommunalstämma, der alla skattskyldige hafva rösträtt, och vid detta tillfälle borde Länsmannen och de Nämndemän, som biträdt honom vid vägsynerna, vara närvarande, emedan desse äro mest kompetente att bedöma, hvad väglagningen för året kostat hvarje hemman, och sedan detta är bestämdt, är fördelningen lätt verkställd. Kostnaden för vintervägarnes underhåll är svårast att beräkna, men om dessa indelas i ploglag och upplåtas på entreprenad, så har man äfven deras underhållskostnad gifven. På grund af hvad som nu blifvit anfördt, får jag vördsamt hemställa, att Rikets Höglofliga Ständer måtte besluta en skrifvelse till Kongl. Majpt, med anhållan, att en författning måtte utfärdas af ungefärligen detta innehåll: Vägunderhållsbesvärets fördelning inom kommunerna bör utsträckas till alla de skattskyldige på det sätt, att jordinnehafvarne fortfarande ansvara för vägars och broars underhåll, men deremot alla öfrige skatt - Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 26. 35 skyldige betala kontanta bidrag efter fyrk, motsvarande hvad de förre, efter uppskattadt arbete och enligt samina beräkning, utgöra; och skall denna uppskattning ske en gång hvarje år å kommunalstämma, i Kronolänsmannens i orten och 2:ne Nämndemäns närvaro, som deltagit i vägsynerna och således äro i tillfälle att kunna bedöma, huru mycket vägunderhållet kostat per hemman. Hvad vintervägarne angå, så böra dessa indelas i ploglag, och hvarje ' sådant särskildt upplåtas på entreprenad-auktion, hvarefter sammanlagda kostnaden fördelas på hola kommunen efter samma grund.
k • * y 1 * k J ii af Sommarkappor och FL Tyger J fortfar denna månad till ytterst j låga pris hos k 4 SLUTFÖRSÄLJNING I D. FORSSELLS S Ö N E R &amp; C: O N 10 Drottninggatan 10 PI4I] sy I D U N 1890 347 ombesörjer genom fullt kompetenta personer uppköp i alla möjliga branscher gratis åt Iduns abonnenter och för uppdrag åt andra mot en obetydlig ersättning. Alla saker skickas mot efterkraf och få, när varans art sådant medgifver, returneras (dock genast) mot fraktkostnaden. Dubbelt porto torde medsändas. Då i flere tidningar förekommit annons om » Westbergs Tvättpulver », få vi af förekommen anledning fästa allmänhetens uppmärksamhet på, att nämnda pulver icke af oss utförts i handel, och anse oss berättigade på samma gång meddela, att det s. k. » Tvättpulvret » enligt analys i hufvudsak består af kalcinerad soda och kan således ej göra samma gagn som vårt Lutpulver. Gefle den 14 juni 1890. ländska fabriker. Största lager! Billigaste priser! Fullkomlig garanti! Liberala betalningsvilkor! O B S! Äldre instrument utbyte. J. L U D V I G OHLSON. Stockholm. Deletor. (G-. 18717) Liiiörsäkringar med inträdesaigiit och lägre premier, bekvämare och på det hela billigare, än förut i Sverige erbjudits, samt fria från uttaxeringsrisk, meddelas från 1 juli 1890 af Allmänna Lifförsäkringsbolaget i Stockholm, som jämväl fortsätter att lifförsäkra efter de äldre tabellerna med normala premier. I bolagets båda afdelningar äro försäkringstagarnes fördelar med hänsyn till vinstandelar bättre tillgodosedda än aktieegarnes. Närmare upplysningar lemnas villigt i bolagets hufvudkontor i Stockholm, Kungsträdg-årdsgatan 2 C (eller efter l oktober 1 8 9 0 i bolagets hus, Vasagatan 10) en tr. (G. Westbergs Tvättpulver.
Län sig förenat, yrkat, att, då berörde underdåniga skrifvelse blifvit utan påföljd, emedan allmogen i Vesteroch Norrbottens Län ännu Stattsamt Alim Bi tv.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, Nto 94. fortfarande nödgades utan ersättning fortskaffa Presterskapets i Lappmarkerne löningsspanmål, Rikets Ständer ”mätte förnya deras vid sista Riksdag i delta afseende framställda beslut, på det allmogen må undgå att vidare ulan betalning verkställa den ifrågasatta forslingen.” Utskotten få, i anledning häraf, vördsamt anmäla: att, på sätt Utskotten dels af Rikets Ständers Justltiae-Ombudsmans till innevarande Riksdag afgifne embetsberättelse, dels af en utaf Kongl. Kammar-Collegii Registrator meddelad uppgift, inhemtat, Kongl. Maj:t under den 7 December 1840 låtit öfver Rikets Ständers ofvanberörde underdåniga skrifvelse infordra Kammar-Collegii och Stats-Contorets underdåniga utlåtanden; att handlingarne i målet, hvilka af Kammar-Cöllegium den 18 Februari 1841 cotnmunicerats Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Westeroch Norrbottens Län, i påföljde April till Collegium återkommit samt under den 29 i samma månad blifvit remitterade till 3;dje Province • Contoret; att, sedan detta Contor den 17 Januari 1842 med yttrande inkommit, Collegium den 16 i nästpåföljde månad, jemte skrifvelse, öfverlemnat handlingarne till Hernösands Consistorium, hvarifrån desamma den 21 April 1843 blifvit till Collegium återställda; att, efter det 3:dje Province - Contoret med ytterligare memorial i ämnet den 3 Juli sistnämnde år inkommit, Collegium under den 1 Maj 1844 aflåtit skrifvelse till Riks-Archivet, som derå under den 13 i samma månad meddelat svar, hvarefter handlingarne den 5 sistlidne September delgifvits Kongl. Stats-Contoret, på hvars åtgärd målet för närvarande vore beroende.