Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. utsedda personer, en eller flera, vara närvarande, i granskningen och inventeringen af Bankens alla tillgångar deltaga samt deröfver ti|l K. M. afgifva fullständig berättelse. 5) Bankens direction aumäler hos K. M. bankens tillstånd samt beloppet af den utdelning till delägarne, som vid bolagsstämma blifvit beslutad, och begär K. M:s tillstånd dertill. 6) Af bankens vinst skall, förrän något deraf till delägarne utdelas, så mycket afsättas och såsom reservfond bibehållas, som motsvarar beloppet af de bankens fordringar, hvilka äro beroende på concurs eller lagsökning. •r) Bankens skyldighet att inlösa sina creditsedlar fortfar under hela den tid, hvarå tillståndsbrefvet lyder, samt då banken upplöses, 2:ne år derefter, hvarom allmän kungör. då bör utfärdas. 8) I händelse banken skulle komma i concurstillstånd, må innehafvare af bankens creditsedlar vara berättigade att derför njuta betalning, utan annan bevakning än att sedJarna riktiga befinnas och inom 3:ne år uppvisas inför deu eller de embetsmyndigheter, som af K. M. uti utfärdad allmän kungör, bestämmas. 9) Bolaget håfve förverkat rättigheten till bankrörelses drifvande i följande fall: a) derest banken ej vid uppvisandet med metalliskt mynt eller sådana sedlar, sorn lika med mynt i Riket gälla, sina creditsedlar inläser; b) derest banken utfärdar sådana sedlar eller andra skuldförbindelser till högre belopp eller annan valör, än hvartill K. M. funnit shäligt lemna tillstånd; c) om bankens directtn beträdes med att hos K. M. eljer i afgifven och allmängjord berättelse hafva gjort falska Uppgifter om bankens tillstånd; d) i fall direcCn skulle finnas hafva till låntagare såsom försträckning lemnat bankens egna, med ränta löpande skuldförbindelser. I öfrigt gälla jemväl för sådana banker de föreskrifter, K, kungör, d, i4 Jan. 1824 innehåller.
Månge härförares och regenters proklamationer och tal till sina krigare-skaror, samt lyxen i militäruniformer och anordningar m. m. visa ock nog klart, att ”krigareyrkets’' lifvande, verkande, principer oftast äro, icke de christliga : kärlek och ödmjukhet, utan de rakt motsätta: hämnd och ”ära” d. v. s. högmod hvarifrån allt förderf kommit. Yrkets närmaste resultater äro blod och tårar samt annat otaligt elände i sedligt och ekonomiskt afseende. Så länge man vill bibehålla en s. k. Stats-religion och med landsflykt bestraffa ' affall från den rena evangeliska läran,” må det ursägtas oru i statssaker samma läras hufvudprinciper åberopas på sätt ofvan skett. För att hos ungdomen inpregla den ”passiva” och ovilkorliga lydnaden, som passar för despoters underhafvande men icke för medborgare i konstitutionella samhällen, eller för att verka eller underhålla hågen” för det yrke hvars principer och tendenser jag nu antydt, anser jag icke svenske ynglingarne böra årligen ifvås, helst dervid äfven måste offras statens knappa tillgångar samt enskildes tid, som eljest vanligen användes till reproduktifva arbeten. IMS ii i t STOCKHOLM, tryckt hos N. MARCUS, 18S4. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 24. 1 X:o 84. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Aug. 1884, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta frågor dels om upphäfvande af all stängselskyldighet, dels ock om ändring i nu gällande stadganden rörande samma skyldighet. 1 fråga om stängselskyldighetens upphäfvande hafva till Lagoch Ekonomiutskotten blifvit öfverlemnade framställningar: af Herr Friherre Fleming, Axel, som föreslagit, att alla hägnader måtte afskaffas och deras vidare upprättande förbjudas, samt att egofriden måtte genom vallning upprätthållas.
Enligt den beskrifning,som i lagen finnes,är mistning af embete, förlust af det embete, hvaruti man felat; den som har flere embeten får behålla de andra, och har han icke något embete, så hindras han icke från befordran till ett annat. Nedsätter icke det på något skadligt sätt embetsmiinnens anseende att förlora ett embete, och kan han, oaktadt en sådan förlust, fortfara med bestridande af andra embeten till gagn för, det allmänna, så måste det icke eller mera nedsätta hans anseende att på en eller annan månad af hållas från utöfningen deraf, för något begånget fel. Denna tankegång anser jag va - Den 28 A pril. 307 ra så klar att den ej bör kunna bestridas och yrkar således, att i punkten litt. i) suspension äfven skall vara en ibland straffbeslänimelserne. Vidare stadgas i punkten litt. k): ”alt domaren skall äga att, inom vissa i lagen utsatta gränsor, mäta straffet efter brottets beskaffenhet samt dervid förekommande mildrande eller försvårande omständigheter; och sedermera i punkten litt. 1): ”ätt denna åt domaren lemnade latitud vid straffmätningen icke blott må gälla inom en viss straffart eller grad deraf, utan bör äfven, i de fall, der sådant pröfvas nödigt, i lagen utsträckas till mer än en straffart eller grad.” Detta är det s. k. latitudsysstemet. För att bedömma detsamma, måste man söka göra sig reda för huru tillämpningen deraf inom sjelfva lagen skett. Lagen utsätter i allmänhet vid straffbestämmelsen i de särskilda fallen 2:ne straffgrader, inom hvilka domaren äger pröfuingsrätt, såsom t. ex. de af böter och fängelse i 7:de grad; — böter från 1 r:dr till 100 r:dr silfverspecies och fängelse ifrån 30 t. o. m. 180 dagar.
Noggrann redovisning har man rätt att fordra, och Den 16 Maj. de, till hvilkas Embete det hor att densam. ina lemna, tänka ej heller någonsin på något annat. Ridderskapet och Adeln behagade godhetsfullt öfverse med det att jag ej förr än efter alla dessa omgdngar mägtat komma till mina Yrkanden och Proposistioner. Dessa blifva nn följande: i:o Att Banken, så fort det med mogen ■ anstalt är görligt, jag skulle tycka innan dea 24:de Juni, öpnas till honotering med lii (l) Specie Riksdaler för Två (2). Riksdaler i Sedlar, för alla som det åstunda, 2:o Att Banken går i författning att med Silfver kunna likaledes honorera alla de Lån som äskas af Fastighetsegare, till | af Gårdarnes värde. Att denna summa skulle blifva mycket stor, förbjuder sig sjelft. •5:o Att alla Jordegare äga rätt att till 3 af värdet beläna sina Fastigheter i evärdliga tider. Ju längre de dermed gå, dess bättre för Bankens förkofran och Ständernas tillgång på disponibla öfverskott. Rentorna racka till, och äro ej heller till annat än att betala Bankens omkostnader för Silfrets anskaffande, när det behofs, och som det tämligen sällan behöfs, blifva Rentor, na Ständernas behållna vinning, till nyttigt Den 16 Maj. 489 användande för Svea folks gemensamma Bästa. 4:o Att Banken förvaltas med full publicité, ifrån den Dagen då den till honörering blifvit åter öppnad j att en gång i veckan eller månaden de hufvudsakligaste förändringar och affärer i Inrikes Tidningen meddelas Allmänheten. 10 å 20 rader kunna vara alldeles nog. För närmare efterfrågningar böra dess Handlingar vara,' lika med andra Allmänna Verks, tillgängliga för hvar man.
Vid sådant förhållande låter det sig göra, att på sätt i förslaget stadgas, Nämnden viii jes vid ett ting till hvil6 11. 15 22 6 Den 30 April. ket parterna skola åtnjuta stämnings-tid, sammanträder för att aflägga eden vid ett annat, och således äfven nämnden meddela sitt beslut, och detta beslut genom rätten afkunnas vid det tredje sammanträdet, och delta blir således tillsammans icke mer än tre månaders tid. När vi för det närvar, icke hafva mer än 2 å 3 ling, om året, så skulle upskofvet mellan tingen göra tillsammans en tid af ungefär H år. Dessutom skulle det af Utsk. framställda förslaget, på sätt jag i min reservation anmärkt, sannolikt ganska ofta leda till förnyade långvariga processer om Nämndens tillsättning m. m. d., sedan man en gång lyckats gå genom alla inslanlierna och fått Högsta Domstolens beslut i en invecklad och långvarig process. Pä detta skäl och de, hvilka den siste värde talaren jemväl anfört, vågar jag för min del tillstyrka all R. o. Ad. ville afslå betänk. lifter först till bifall å förevar, betänk, framställd, men med nej besvarad propos., blef detsamma af R. o. Ad. afslagct. Föredrogos och lades till handlingarne LagUtsk:s d. 23 dennes f. m. på bordet lagde mern. N:o 22, i anledn. af återremiss utaf LagUtsk:s betänk. N:o 9, öfver väckt motion om förändring af det uti 17 kap. 16 § R.B. föreskrifna formulär lill vittnesed; och N:o 23, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o 13, öfver väckt fråga, angtde dels förändring i ordningen för val till Häradsnämnd, dels och minskning i det antal Nämndemän, sorn fordras för fullsuten rätt. Föredrogs Hr Cederschiölds, Rob. Theophron d. 24 dennes väckta och på bordet lagda samt sedermera skriftligen aflemnade motion af följande innehåll: Vördsamt Memorial: Uti den återremitterade första punkten af StalsUtsk:s utlåt.
Så länge emellertid annat bestämdare stadgande derom, huru fråga om kyrkors sammanbyggnad först skall väckas, ej funnes än den allmänna föreskriften i ofvanbcrörda Kongl. Kungörelse, att Biskop och Assistenter cga, att vid allmän sockenstämma efter församlingarnes hörande i första instansen besluta om sammanbyggnad af kyrkor, och ett sådant beslut vöre bundet af församlingsboernas, genom enkel pluralitet uttalade mening, hvilken icke sällan bestämdes af en tillfällig missämja sockneboerne emellan, vore föga utsigt för handen, att ifrågavarande författnings-syfte att befrämja sådan sammanbyggnad, kumle i allmänhet uppnäs. Med anledning af hvad sålunda blifvit framstäldt och pä det att umbärliga komministraturcr mätte kunna indragas, har motionären föreslagit att med ändring i meranämnda Kongl. Kungörelse mätte varda föreskrifvet: att samma kommission, ät hviken blefve uppdraget, att om umbärliga komministraturers indragning göra hemställan, blefve älagdt, att om kyrkors sammanbyggnad väcka förslag, der den lämpligen och enligt 2:dra och 3:dje punkterna i Esta momentet af berörda författning kunde ske; att sådant förslag mätte väckas och sammanbyggnad beslutas, äfven der endera kyrkan vore förfallen och den andra så belägen, att, genom dess begagnande af båda församlingarne, kyrkovägen ej lörlänges mera än en half mil för någon by; samt att, när beslut 0111 sammanbyggnad blifvit af Kongl. Majit faststäldt, Domkapitlet mätte ega att bestämma huruvida i den förfallna kyrkan gudstjenst må hållas eller icke, samt i förra fallet, huru ofta och på hvilken tiel af dagen den skulle hållas. 2:o Inom Hedervärda Bonde-Ståndet af J.
En af Direktionen för Strömsholms kanal-bolag, med föranledande af offanäinnde Utlåtande, afgifven promemoria innehåller, att, enligt den af Kongl. Maj:t för Strömsholms slussverks ombyggnad i Nåder fastställda plan, bolaget endast haft till åliggande att, der vägöfvergångar öfver den 8 mil långa segeloch kanal-leden voro beliöflige, uppföra fasta broar; äfvensom bolaget, jemlikt Kongl. Maj:ts den 28 April 1842 Nådigst utfärdade privilegium, icke varit förpligtadt utsträcka kanalverkets södra ändpunkt längre än till gamla slussverkets slutpunkt på Strömsholms kungsgårds egor vid sjön Freden. Då likväl kanal-bolaget insåg, att bestämmelsen i förra hänseendet skulle, om den iakttagits, vållat för all framtid enahanda olägenhet för trafiken, som hitintills egt rum, nemligen att segelfartygen, för att framkomma under de många fasta broarne, måste nedfälla masterna, och att den dessutom skulle alldeles omöjliggöra trafik med ångfartyg, hade bolaget redan för 10 år sedan beslutat, att rörliga broar af jern på hela kanalsträckan borde uppföras, hvilket beslut, sedan detsamma af Kongl. Maj:t i Nåder gillats, kommit till verkställighet. Om emellertid detta, för den högst betydliga kanal-rörelsen så vigtiga och välgörande beslut skulle vinna den dermed åsyftade verkan, måste ovilkorligen den fasta bro, som förenar Borgås udde med fasta landet i Rytterns socken, och ligger mellan sjön Freden samt Hammarviken af sjön Mälaren, så förändras, att ångbåtar äfven under denna bro kunde framkomma, hvartill åter de brohållnings-skyldige, som af kanal-farten icke hade det ringaste gagn, ej kunde förpligtas. För kanal-bolaget återstode då ingen annan utväg, om ej det stora ändamålet med ångbåts-rörelsc skulle förfelas, än att åtaga sig fortsätta och underhålla jemväl Borgåssunds-bron i nyssberörda skick, och att således frivilligt utsträcka kanal-verkets södra ändpunkt till östra sidan af Hammarviken.
Prot. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Afd 4 Band. 9 Häft. 1 2 Stats Utskottets Utlåtande N:o 19S. delse af behof, finge sig till biträde och till deltagande i öfverläggningarne till» kalla andre sakkunnige personer; så hade beinälde komiterade, sorn, till följd af denna nådiga tillåtelse, vid några tillfällen under fortgången af sina arbeten funnit sig böra inhemta råd och upplysningar af Intendenten öfver Klädoch Lif-rustkainmarens samlingar Friherre G Fleetwood samt Professorerne vid Akademien för de Fria konsterna C. G. Qvarnström, F. W. Scholander och J. P. Molin, den 18 December nasti idet år afgifvit sitt, utaf planoch modellritningar samt särskilda kostnadsförslag åtföljda, underdåniga betänkande i ämnet, hvaraf inhemtades, bland annat: att, ehuru, enligt nådiga Brefven den 19 Mars 1816 och 24 Februari 1847 i fråga om uppgörande af ritningar till National-museum, följande samlingar blifvit afsedda att i denna byggnad inrymmas, nemligen de till Kongl. Museum hörande konstverk i målning och bildhuggeri, Kongl. Bibliotheket, Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-akademiens samling af fornsaker, jemte Myntkabinettet, samt Kongl. Klädoch Lif-rustkammarens förråder, hvarförutan varit åsyftadt att derstädes erhålla en hörsal för populära föredrag i vetenskapliga ämnen, — och ehuru, till följd häraf, plats för hvarje af dessa ändamål blifvit beräknad i de utaf Preussiska Geheime-öfver-byggnadsrådet A.
Coyet, örn af Major, uppbnrne oliquiderade förskot ter; Stats.Utskottets Utlåtande bif. af Presteståndet, s. 344. af Borgareståndet, s. 350. af Adeln, s. 365. Creditiv-anslagen för Jern-Contoiret och ManufacturDisconten, om; Statsoch Bancolltskottets betänkande lemnäs derhän af Presteståndet, s. 52°, Borgareståndet, s. 527. bif. af Bondeståndet, s. 558. och af Adeln, 532. Creditiv om fortfarande af Convoy Commissariatets, StatsUtskottets betänkande, bif. af Adeln, lil. s. 73* af Presteståndet, III, s. 83. af Borgareståndet» III. s. 108. af Bondeståndet, III. s. 111, — om tillägg i AnsvarighetsLagen för Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, med afseende å utbetalningar af det mindre. Lag Utskottets betänkande, bif. af Presteståndet, III. s. 156. af Bondeståndet, lil. s. 173. af Adeln, lil. s. 182. Creditiven, om, enligt 63 § i Regeringsformen, StatsUtskottets betänkande, bif. af Presteståndet, III. s. 6. af Borgareståndet, III. s. 13. af Bondeståndet,- lil. s. 2o, af Adeln, III. s. 23.
Stad lillhöriga för detta så kallade Hessensleinska egendomen. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades Stats Utskottets Utlåtande N:o 77, i anledning af Herr Gustaf Zanders motion om förändring i vilkoren emot hvilka ett lånebyggnads-biti äde vid sistlidne Riksdag blifvit beviljadt Staden Norrköping. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomi ieUtskottets Betänkande N:o 44* i anledning af väckt fråga om utsättande af belöning för författandet af en ny Catecliesför menige man, blef detsamma af Ståndet afslaget; och ansåg Ståndet att, innan nya Bibelöfversättningen blifvit pröfvad och antagen, det vore för tidigt att bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla ora en revision af Catechesen. S. D. Vid förnyad föredragning la des till Iiandlingarne: Bevillningsutskottets Memorial N:o 6, i anledning äf anmärkningar emot Betänkandet N:o 3, angående Herr Eric Lofflers motion, om bränvinsbrä 11 n in gens ilis tällan de; och Bifölls Samma Utskotts Memorial N:o 9, angående återlemnande äf en ifrån Höglo!!. Ridderskapet oeh Adelil remitterad motion af Herr Grefve Cronhjelm, rörande reglering af den till Stapelstäderne utgående Tolag. S. D. Vid förnyad föredragning återremitterades BevillningsUtskottets Betänkande N:o 7> i anledning af Herr Nordenankars , Gustaf, motion om stadgande af böter för nteblrfvande från andra KronouppbördsStämman. S. D. Vid förnyad föredragning lades lill Iiandlingarne, BäncolJtskottets Memorial N:b 9, i anledning af så väl ifrån Höglo fl.
Jag har visserligen gjort allt afseende på de skäl, sorn den siste talaren anfört, men jag fästade mig inom Utsk. verkligen dervid, att Discontverkets ombud ansett, alt liqvid möjligen skulle kunna erhållas. Sedan nu 3 Stånd bifallit Utsk:s hemställan, vill jag icke vidare yttra mig i ämnet, utan afstår från den propos. jag begärt. Öfverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle BancoUlsk:s utlåt. Ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att han trott sig finna, att R. o. Ad. med öfvervägande ja besvarat denna propos. Föredrogs och bifölls BancoUtsk:s d. 12 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 53, i anledn. af f. d. Bruksidkaren W. L. Ahlboms ansökning om eftergift af öfverränta å discontlån. Föredrogs Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms den 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 98, angule väckt fråga om utsträckt portofrihet för contractsproslarnes och pastorernes skrifvelser i embetsärende!). Den 22 April. Hr Bildt, Knul: Utsk. har visserligen i början medgifvit, att pastorernas embetsskrifvelser lill Konungens Bef:h:de och Consistorium mycket tillväxt, men slutligen kommit till det resultat att afstyrka motionen. Det lärer icke kunna förnekas, att en sådan tillökning i de administrativa göromålen icke billigtvis jemväl bör medföra ökade kostnader för pastorerna, och derföre hafva jemväl PresteSt:s ledamöter reserverat sig emot detta betänk. Jag anhåller, att detsamma måtte återremitteras med förklarande att motionen bör bifallas. Då frågan förevar på afdelningen inom Utsk. så gick den igenom utan minsta svårighet, men då ärendet behandlades inom sjelfva Disk., så råkade några af PresteS(:s ledamöter att vara frånvarande, och då utföll voteringen på detta sätt.
Så vidt det var möjligt att på Carolinska medico-kirurgiska Institutet tillämpa hvad som utgör kännetecknen på en akademisk fakultet, har sådant alltså skedt genom ifrågavarande stadgar, och de olikheter, som må förefinnas, kunna ej anses annat än såsom oväsendlliga i fråga om en högskolas organisation. 28 Expeditions-Utskottets Forsing lill underd. Skrifvelse, N.-o 88. Och likväl har Carolinska Institutet, åt hvars utrustning med lärarekrafter på sednare tid egnats till och med mera omsorg, än i fråga 0111 universiteten, och hvars öfverlägsna styrka i afseende på materiela resurser är allmänt erkänd, fråntagits allt annat inflytande pä den teoretiska delen af läkarebildningen, än som kan ntöfvas under den företrädesvis praktiska undervisning, hvilken bereder medicine-kandidalen till licentiat-examen. Till stöd för bibehållandet af en sådan anordning har, vid ifrågavarande ärendes behandling hos Rikets nu församlade Ständer, bland annat, anförts, att den examensrätt, Carolinska Institutet egt i teoretiska ämnen, endast föga varit begagnad, och alt förändringen i detta förhållande således ej kunde medföra några vidt utseende följder. — Detta skäl hafva Rikets Ständer dock ansett vederläggas af samma orsak som den förebråelsen, att så få genomgått heta studiikursen vid Carolinska Institutet, — nemligen bristande kompetensrätt för dess lärjungar; och dä lika litet aflagd kirurgie kandidat-examen vid Carolinska Institutet berättigade till undergående af licentiat examen vid universiteten, som aflagd medicine kandidat-examen vid universiteten berättigade till undergående af kirurgie licentiatoch kirurgie magister-examen vid Institutet, så inses lätt, hvarför ingen annan aflade den teoretiska examen vid institutet, än den, som genomgick hela kursen derstädes. Man skulle således kunna på samma skäl påstå, ali det föga betydt, om man äfven borttagit den praktiska eller licentiat-examen från Institutet, då så få äfvenledes aflade denna examen derstädes. Men häri låg just en af bristerna i sambandet och samverkan läroverken emellan, att icke motsvarande examina voro gällande vid de olika läroverken.
Beträffande åter slutorden i det beslut R. o. Ad. redan fattat och hvaruti PresteSt:s inbjudning innehåller en förändring, så och då några ledamöter och särskildt den siste värde talaren hemslällt, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, anhåller jag att för Ståndet få påpeka till hvilka olägenheter dessa slutord kunna leda. Deras innehåll är följande: ”att den reala bildningen må utvecklas lill all den fallständighet, hvaraf den är mäktig.” Sålunda skulle i den minsta skola den reala bildningen utvecklas ända derhän att man t. ex. kunde väga jorden och mäta himlahvalfvet. Kan så dant vara rimligt? Ty icke kan det väl nekas, att den reala bildningen är mäktig en sådan utsträckning. Men icke kan meningen vara, att den skall utbildas ända derhän inom skolorna? PresteSt. åter, som föreslagit att ”den reala bildningen må utvecklas till all den fullständighet, som läroverkens omfång medgifver,” säger derigenom ganska tydligt allt hvad man vill och allt hvad man verkligen menar. Det är ju gifvet alt i ett elementarläroverk, som i allmänhet är afsett att lemna undervisning i vetenskapernas elementer, den reala bildningslinien äfven skall, enligt PresteStrs beslut, utbildas till all möjlig omfattning i afseende å elementerna; men att säga att den skall utbildas till allt, hvartill den är mäktig, torde otvifvelaktigt vara orimligt. PresteStrs beslut innefattar således just hvad R. o. Ad. i sjelfva verket menat, eller att inom det omfång, som hvarje läroverk afser, den reala bildningen måtte erhålla den utveckling, som delta omfång medgifver. PresteStrs upställning af sitt beslut är således bättre än R. o. Adrs, och jag anhåller fördenskull, att det HögloQ. Ståndet måtte antaga den ifrågavarrde inbjudningen, i hvad den rörer de tre sista orden. Den föregrde delen af PresteStrs beslut har visserligen Frih.
Betänkande, N:o 7. man år 1809, vid regerings-formens antagande, åsyftat att bilda en på samma gång stark och ansvarig regerings-makt, så hade man dock icke vidtagit några åtgärder för att åstadkomma en folk-styrelse, som kunde dels betrygga folket vid rättigheten att få sjelf ombesörja egna lokala och menighets angelägenheter, dels förenkla den gemensamma riksstyrelsen och statsförvaltningen samt gifva regeringsmakten den högsta styrka, genom att höja den öfver de små intressena och göra den till en opartisk ledare af de högre och samhälls-vigtigare. Man lät den förut varande så kallade ländt-regeringen förblifva sådan den var, och man stadgade till och med i Regeringsformens 46 § att höfdingedömena skulle förblifva under “den vanliga landt-regeringen“. Bristen på ordnade menighets-styrelser hade väl snart gjort sig märkbar och blifvit erkänd såväl af den kommité, som nedsattes för uppgörande af förslag till en förenkling af styrelse-verken, som af det Rikets Ständers serskilda Utskott, som fått uppdrag alt i frågan sig yttra, och Rikets Ständer hade jemväl vid 1840—1841 årens riksdag uttalat sin åsigt om kommunal-styrelsens oumbärlighet; men sådane åtgärder hade likväl icke blifvit vidtagna, att de uppfyllde behofvets kraf i omförmälda hänseende. Af denna anledning har motionären, jemte förmälan att han under innevarande riksdag till Konstitutions-utskottet ingifvit ett förslag till ny redaktion af 46 § i Regeringsformen, åsyftande att äfven för framtiden betrygga landt-regeringens organisation på det sätt, att den icke genom ett regerings-beslut skulle kunna förändras eller upphäfvas, föreslagit följande stadganden: “l:o. Läns-styrelsen skall i hvarje län bestå af en Landshöfdinge, två Länsdeputerade, en Landssekreterare och en Landskamererare. Landshöfdingen, Landssekreteraren och Landskamereraren utgöra Landshöfdinge-embetet. a) Landshöfdingen förordnas för fyra års tid af Konungen, som dertill utväljer en af tre på förslag genom val af länets menigheter utsedde personer.