Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Delegares uti föreningen vägnar, förklarar sig skyldig, att gemensamt ansvara Riksgäldskontoret för ali den förlust, som möjligen kan uppkomma genom uraktlåtenhet att fullgöra den garanterade skuldförbindelsens innehåll; 3:o att Riksgälds-Contorets garantie ej får till någon Hypotheks-förening beviljas å större summa, än 5oo,ooo R:dr Silfver Specie eller 1,333,333* R;dr Banco, och till alla Hypotheks-föreningar, som kunna uppkomma, ej till större sammanräknadt belopp, än 2,000,000 R:dr Silfver Specie eller 5,333,333* R:dr Banco; 4:o att de Hypotheks-föreningar, hvilka, jemte företeende af med långifvaren upprättadt Coutract, till Fullmägtige först inkomma med begäran om garantie, ega företrädesrätt att densamma erhålla. Då det likväl är Ilypotheks-föreningavnes solidariska inrättning, som egentligen skall befästa deras allmänna credit samt trygga både långifvare och låntagare, anser jag det vara af betydenhet, alt hufvudgrunderna för dessa inrättningar blifva bindande, så att det icke må hero af hvar ecb en sådan inrättning, så vida den vill begagna sig af Statens erbjudna garantie, att efter eget godtycke handhafva förvaltningen. Jag hyser del fullkomliga förtroendet till vår Regerings vishet samt ömma vårdnad om hvad som angår allmänt och enskildt väl, att jag icke tvekar tillstyrka respective Stånden, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om dess Nådiga Stadgande i afseende på dessa hufvudgrunder; men lör den händelsen, att Riks-Slånden skulle sjelfva vilUih. till R. St. 4 Sami. 1 Afd 3 Band. 3 aj:de Häftet. >4 Stats-Vtskotteh Utlåtande N.-o 4o5. ja pröfva hufvudgrundarna, sedan de fattat deras beslut i afseende på garantien för lånen, så torde icke annat medel återslå för ändamålets vinnande, än att Stånden förelägga Stats-Utskottet, att uti serskildt
ögonblicket derpå förnams inifrån det förut noggrant undersökta tältet åtskilligt buller, vi dunkades i hufvudet med tamburiner e t c, öfverhöljdes med blommor och blad, allt under det mediet med största lugn konverserade med oss. Intrycket af detta experiment var lika behagligt öfverraskande som det förra. En troende spiritist, i hufvudstaden, allmänt känd och högt aktad, berättade oss sedermera, att han för några år sedan i sin tjenst haft ett medium, utrustadt med liknande gåfvor som miss Fay, om hvilka det likväl var omedvetet tills dess dessa gåfvor af husbonden tillfälligtvis upptäcktes. Lifligt intresserad, men lika otrogen som förut, lemnade vi föreställningen, sedan vi till afsked tryckt den älskvärda » missens » hand och tackat för seancen. i I n U I I U l| IN användas och marginal lemnas. och strax efter nyttjandet rengöra den väl från de kalkpartiklar, som alltid afsätta sig. Med det första varma vattnet sköljer man tekannan och värmer kopparne. Sedan kokar man det egentliga tévattnet. Till åtta koppar vatten tagas i regeln två teskedar té. Vattnet hälles hastigt på och teet ställes att draga 4 — 5 minuter i värmen. Behöfver man mera té, lagar man det fullständigt nytt. Då det först iskänkta teet har den finaste aromen, men det sista är starkast, bör man endast hälla litet i hvarje kopp och sedan fylla på mera. På tebordet skulle man alltid hafva en tillbringare med varmt vatten, om någon önskade det svagare. Aromen gör sig mera gällande, när man lägger grädde och socker i de uppvärmda kopparne, liksom teet smakar bäst, då ej grädden är kokt. Tékännare påstå, att kryddande skadar teets smak, men många tycka om en tillsättning af vanilj. Jag parfymerar mitt té mycket svagt genom att skära en stång vanilj i fyra delar och blanda dessa i ett skålpund té, som jag sedan förvarar i en väl tillsluten burk. Teet får då en behaglig, ej för stark vaniljsmak. I Ryssland dricker man teet i regeln utan grädde, men blandar det ofta med vin eller fin rom. Om man slår teet på cn skifva citron, erhåller man en mycket angenäm dryck. von D. Ej förgäfves!
Prcstc-ståndet den 26 Borgiire-slåridct den 27 Bonde-ståndet den 27 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af ulgijlerne under Riks-stalens nionde Hufvud-litel. N:o 216 saint Stalsin. fl. Utskotts Utlåtanden N:ris 20 oeh 34.) S. A. K. Efter pröfning af hvad under innevarande Riksdag förekommit, beträffande utgifterna under Riks-statens nionde Hulvud-titel, få Rikets Ständer underdånigst anmäla sina beslut, rörande I. Pensions-stalerna. a) l afseende å pensions-stalerna är af E. K. M:t annan förändring icke ifrågasatt, än den, att, då det till pensioner åt Civile Embetsoch Tjenslemäns i fattigdom eflerlemnade enkor och barn från 9:de Hufvud—lilein utgående anslag, 25,000 R:dr R:ko eller 37,500 R:dr R:ml, under en längre tid visat sig otillräckligt för en af behofvet påkallad förhöjning och mera ändamålsenlig fördelning af pensions-underslöden, berörde anslags-summa mätte ökas med 7,500 R:dr R:mt; hvilket Rikets Ständer bifallit. b) Vid 1850 och 1851 års riksdag medgåfvo Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 13 Augusti det sednare året, att de Vakansoch Förslags-liggetids-besparingar, hvilka dittills vid inträffande ledigheter af Ijenster tillfallit Civilstatens Pensions-kassa, Bih. till R. St. Suppl. 16 122 Expedilions-Utskotlcts Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 229. Arméens pensionskassa och Amiralitets-krigsmanskassan, finge upphöra, samt beviljade, såsom bidrag till ersättning för den förmån, hvaraf dessa kassor genom förändringen skulle gå i mistning, ett årligt anslag af 5,000 R:dr B:ko, alt till E. K.
Äfven instämmer jag med Gr:n deruti, att denna fråga är af ekonomisk natur och afgjord sedan BondeSt. förenat sig med de 2:ne andra Stånden. Men som det visat sig, alt ledamöter finnas hvilka icke anse frågan vara af ekonomisk natur, så tager jag mig friheten hemställa att, när man har den bestämda öfverlygelsen, att terminerna blifva tre, om det icke vore lämpligare för R. o. Ad. alt äfven antaga inbjudningen, hvarigenom frågan vore afgjord och all tvist slutad. Resultatet kan icke blifva annat än att bränvinsbränningsterminerna blifva tre och jag förnyar derföre min anhållan, alt R. o. Ad ville antaga inbjudningen. Hr von Hartmansdorff: Om Ståndet anser en återremiss fruktlöst så vill jag icke fortsätta mitt yrkande. Men då anhåller jag, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, först derföre att sådant enl. min åsigt, är riktigt, och sedan af den orsak, att, genom tre terminers antagande i stället för sex, Staten skulle göra en förlust, till hvilken jag önskade att R. o. Ad. icke måtte bidraga. Vid närmare eftersinnande torde man allmänt finna denna fråga vara af beskaffenhet, att deröfver bör röstas i förstärkt Ulsk. Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut öfverlemnande åt de öfriga Stånden, att åtgöra hvad de i frågan finna för godt. Frih. Cederström: Sista mom. af den åberopade 75 § Riksd.Ordn., ang:de omröstning i förstärkt StatsUtsk. lyder sålunda : ”är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”. Den 73 § lyder sålunda: ”Stanna RiksStm i sina beslut öfver någon fråga uti hufvudsak - 140 Den 17 Juli. ligen eller vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje Stånds beslut genom prot.-utdr.. remitteras till det Utsk., sora med målet befattning haft, hvilket äligge att meningarna, så nära möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R.
Stats-Utskottet har från Borgare-Ståndet erhållit återremiss å sitt under N:o 15 afgifna Memorial, med återlemnande af en utaf Herr L. V. Henschen väckt motion om förändrade bestämmelser i nu gällande Rese-reglemente; men som, enligt ankomna protokolls-utdrag, Ridderskapet och Adeln, samt Presteoch Bonde-Ständen ansett berörda motion tillhöra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning, Gnner Utskottet återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm d. 13 Februari 1854. Ank. till Exp.-Utsk. d. 17 Febr. 1854, kl. 1 e. ra. Memorial, i anledning af erhållen återremiss af 3;ne motioner. Från Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit återremiss å sitt under N:o 25 afgifna Memorial, med återlemnande af 3:n<? utaf riksdags-fullmägtige Gustaf Bjerkander från Skaraborgs, Ola Svensson från Malmöhus och Håkan Pelersson från Blekinge Län väckta motioner, angående nedsättning i alträdes-afgiften vid äbo-ombyten å Kronooch Skatte-rusthåll; men som, enligt ankomna protokolls-utdrag, Ridderskapet Och Adeln, samt Presteoch Borgare-Stånden ansett dessa motioner tillhöra Bevil Inings-Utskottets handläggning, finnér Utskottet återremissen ej kunna till någon åtgärd föranleda. Slockholm den 17 Februari 1854. Bih. till B. St. Prot. 1853 & 1854. i Samt. 1 Afd. 14 Haft. il St ats-Ut sköttel b Utlåtande, N:o 36'. Mso iW. Ank. til! Exp.-Ulsk. d. 20 Febr. 18S4, kl. s e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition om beviljande af ett särskildt kreditiv. Uti en den 13 innevarande månad till Rikets Ständer aflålen, af samlelige RiksSlånden till Stats-Utskottet remitterad, Nåd.
Beträffande åter de väckta förslagen att inom Malmöhus län, genom jernvägar till en och samma punkt på södra stambanan vid Eslöfs station, sammanbinda med stambanan och med hvarandra städerna Ystad, Landskrona och Helsingborg, finnér Kongl. Majit, med afseende å den lättade förbindelse med hela det öfriga landet, som härigenom till och från dessa städer måste uppstå i den mån södra stambanan närmar sig sin fullbordan, äfven en allmännare vigt vid företagen böra fästas. Utom det att dessa städer, hvar för sig, genom tilltagande rörelse, ökad spanmålsexport och äfven i öfrigt utbildad handel, af hvilken betydliga tullinkomster till Statsverket inflyta, äro vigtiga stapelorter för den folkrika och bördiga landsdel, af hvilken de omgifvas, skola de såsom slutpunkter för hvar sin jernvägsförbindelse äfven för det öfriga landet erhålla en ökad betydelse. Helsingborg är i följd af sitt läge vid smalaste delen af Öresund, för öfverfarten till Danmark och vidare derifrån till aflägsnare orter, synnerligast under de tider af vintern då rörelsen från andra hamnar är stängd, både för resande och postföringen af allmän vigt. Landskrona, med egna betydande fabriksanläggningar, kan med sin säkra och djupa hamn vara till framstående nytta icke blott för den varuförsel till och från andra länder, som kräfver djupgående fartyg, utan ock vid transporter sjöledes af trupper och krigsmateriel å större krigsfartyg, hvilka icke i någon annan af Skånes hamnar kunna inlöpa.
Ett försök är således, så vida jag kunnat uppfatta meningen, tämineligen tydligt ådagalagdt, att, med undvikande af någon emot Grundlagens ordalydelse stridande rättelse, göra en inskränkning till två år uti Rikets Ständers rättighet, hvilken man generelt uttryckt, och, blott i afseende på tiden för sammanträdet och hvad som skall granskas, inskränkt till yttrandet att de må kunna omfatta två år» Ordet minst hade väl här varit på rätta stället, men hvar och en, som läser §:n, finner 5y II. 12 Den i5 Ja nu ari i f. m. att meningen varit minst, och att Revisorerne icke oftare skulle sammanträda. Det synes verkeligen besynnerligt, om det på Styrelsens sida skulle vara någon slags skygghet att låta Rikets Ständers Ombud granska dess åtgärder, särdeles inom en representation sådan som denna, der vi under årets och Riksdagens lopp hafva erfarit, att den fruktade granskningen följer efter dechargen. En sådan granskning mätte ej vara mycket farlig, då resultaten komma, sedan man lemnat decharge. En förment olägenhet, hvilken äfven Herr Lefren framställt, skulle jagkunna upptäcka, för de Styrande af den vidsträcktare granskningen, att det nemligen skulle kunna lyckas för dem, som sådant önskade, att ur räkenskaper, hvilka ej voro afslutade, utplocka sådana saker, hvarmed de kunde missleda andra och skaffa sig parti. Jag tror likväl, att om afsigten med inskränkningen är att hindra detta, missförstår man sitt eget bästa, ty säkerligen kunna ändå ej rykten utestängas. Man skall då ej lyckas att utplåna sådana, som beställsamlieten kan sprida. Jag tror, att endast genom den öppna granskningen Nationen blir van att, om någon med kittslighet framdrager anmärkningar, ej bry sig om deni, förr än den sedt hvad grund de äga. Det är just genom framläggandet i dagen af det sanna förhållandet, som möjligheten att skaffa parti kan undanrödjas. Det är således, enligt min tanka, ett missförstånd af eget Den i5 Januarii f. m. •79 Lästa, då man så mycket ifrar för att utestänga från upplysning, hvarest upplysning kan framkomma.
Utskottet trott företrädet böra lemnäs åt det sednare alternativet, i hvilket fall och derest, såsom Utskottet jemväl synes lämpligt, den garanterade årliga inkomsten blefve bestämd till 4 procent af den beräknade kostnadssumman, statens ansvarighet icke komme att något år utsträckas utöfver 129,600 r:dr. Deremot har Utskottet ansett tiden för garantiens fortfarande kunna inskränkas till lä år från jerubanans öppnande för allmän trafik, samt staten, i ersättning för berörde ansvarighet, skäligen böra berättigas ej mindre att, sedan någon tid rörflutit efter det jernvägen blifvit till begagnande upplåten, årligen tillgodonjuta hälften af det belopp, hvarmed bolagets inkomst kan öfverskjuta 6 procent af dess utbetalde kapital, än ock att, der så lämpligt finnes, inlösa banan med tillhörigheter, äfvensom att bålla hand öfver banans framtida underhåll. I öfverensstämmelse med dessa grunder och med fästadt afseende, dels å angelägenheten af jernvägsanläggningens befrämjande, dels å statens skäliga anspråk på ersättning för de bidrag, som dertill kunna varda anvisade, bar Utskottet funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte, till svar å Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga skrifvelse, i underd. förklara, det Rikets Ständer för sin del beslutat, som följer: l:o Staten förbinder sig att, i händelse under ett eller flera af de femton år, som förflyta näst efter den ilrågaställde jernbanans emellan Örebro och Hult öppnande till allmän trafik, jernvägsbolagets årliga netto inkomst skulle, enligt behörigen granskadt bokslut, understiga 129,600 r:dr, motsvarande fyra procents ränta å den beräknade anläggningskostnaden, 3,240,000 r:dr, godtgöra bolaget fyllnadeu i nämnde räntebelopp; kunnande denna statens ansvarighet i intet fall utsträckas utöfver 129,600 r:dr för året, hvaremot, derest anläggningskostnaden icke skulle uppgå till förslags-summan, berörde ansvarighet inskränkes till ett beBih. lill It. St.
Ridr och är 1859 med 101,250 Ridr Riksmynt. 28:o. Uti underdånigt memorial af den 50 sistlidne Augusti har Chefen för Nationalmusei-byggnaden Öfverste-löjtnanten J. Kleen anmält, att de för denna Sei-byggnabyggnads uppförande anslagne medel nu i det närmaste åtgått samt i sammanhang dermed framställt behofvet af ökadt anslag för byggnadens fullbordande. Af den redogörelse Byggnads-chefen i berörde memorial afgifver rörande Musei-byggnadsarbetet i sin helhet och de kostnader, som hittills derå blifvit nedlagda, visar sig, att af hela byggnadens uppförande till full höjd nu endast återstår en del af midtelbyggnaden och öfversta leden af taklisten, samt att, sedan från den till Musei-byggnaden anvisade summa 500,000 Ridr Banko afgåtti af den först tillförordnade byggnads-kommittén till undersökning af lokalen, m. fl. förberedande åtgärder använde „ 35,855: 46. kontant behållning i kassan > 11,113: — Deponerade i Banken för Drätselkommissionens räkning . 500: — Förskott på marmorarbeten 25,805: 25. Behållning i materialier och instrumentalier till ett värde af . 18,000: — 91,274 : 23. verkliga kostnaden för det nu utförda arbetet utgör 408,725 R:dr 25 sk. Banko. I afseende ä det belopp, som för Musei-byggnadens fullbordande erfordras’ anför Byggnads-chefen att den af Rikets Ständer anslagna ofvanberörde summa 500,000 R:dr icke var grundad pä någon tillförlitlig beräkning, helst, då densamma beviljades, ännu icke någon ritning för byggnadsföretaget var uppgjord. Sede. mera utarbetades tvänne särskilda kostnadsberäkningar öfver det af Ofverbyggnadsrådet Stiller uppgjorda och af Eders Kongl. Majit fastställda byggnadsprojekt, det ena af då varande Öfverste-löjtnanten Hjelm, slutande sig på en 68 Bil. .>? 7 till Kongl. Maj:ls Nåd.
Den unge mannen hade förstått, att hvad de nu skulle utspinna sammanbindande emellan sig, det kunde icke hämtas fram direkt och allenast ur deras förutvarande förhållande, utan måste ha sin utgångspunkt för sig och löpa jämsides med detta. Han visste icke stort om henne; hvarken hvem hon egentligen var, ej heller huru hennes härkomst och familjförhållanden voro, och han frågade aldrig därefter. Därpå kom det för honom icke an; alltsammans låg i denna djupa, distinkta, oupplösbara verkan, som den ena människan mottager från den andra vid de första personliga sammanträffandena. Det första intrycket han fått af henne den afton han hämtade henne inne i Åbo, – detta osynbara lifsämne, på hvars närvaro eller frånvaro allt beror, – hade han med instinktens visshet känt vara af den rätta arten. Det hade sedan legat inne i honom såsom ett stycke kol, som glödde och värmde, tills hans hårda, stela umgängesform begynt mjukna däröfver, och såsom ett frö, hvilket börjar gro så snart kälen gått ur jorden. När förhållandet mellan en man och en kvinna nått denna punkt af sin utveckling, kan den minsta tillfällighet och det fullständiga ingenting af en bagatell vara tillräckligt till att med ens göra den i det inre och dolda brinnande elden synlig i en liten tunga eller den i det inre och dolda spirande brodden synlig i en liten grön spets i jordbrynet. Det kan dröja längre eller kortare tid; det kan komma i morgon redan, det kan dröja i veckor, det kan också icke komma alls; och det är samma ingenting, hvilket bestämmer öfver så väl om som när. Nils kände, att kolet fanns i honom, att fröet fanns i honom, att det ena glödde och det andra växte; och fatalist som han var, glad öfver det som han visste finnas, lät han förhållandet forma sig efter dess egna lagar och i alla dess små och hemliga faser, afbidande den tillfällighet, som skulle blotta i puppan fjärilns vingar. Så var det en afton, efter att de under dagen varit tillsammans inne i Åbo. De hade haft en besvärlig inresa.
Det är oss ett nöje att lämna plats för » vår norska systers » högstämda rader, o c h vi tilllåta oss att meddela dem på originalspråket, då de endast skulle förlora på att öfversättas. Kanhaande s l i g t stsavne, majestseten. at d u ansigt viger angst tilbage for til a n s i g t m e d urkraftsIDUN DEN HUSLIGA HÄRDEN. AF D SNORRE. E T Ä R ledsamhet o c h gråt O c h små husliga stormar, Och herrn går o c h gormar, Att p e n g a r h a ' gått Det är Och M e n o v e r stupet, der lokker a n d r e syner d i g og vinker dig m o d höiden: K o m upp, kom upp, frå den tronge dal, upp å fjellet, her bles ein blåster so frisk og sval upp å fjellet. Og lidi skin utaf blomar full, og soli drys alt sit fagre gull upp å fjellet. torgdag sorgdag, S å ni k a n nog förstå ' 1 Ej k a s s a n vill förslå, O c h snart är han Och ändå Ej m e r a Med är utan. fram sin mor » minnenas tempel » T i l l nyttigt F ö r frun, Det är Och exempel s o m han tror. han, saknadens tribut! slik en Frun veta, gråter, Att åter Se s v ä r m o r p å parad. ELISA KIELLAND. » H o n frågar. Med näsduk uti knä ' t Och pannan tryckt m o t rutan F r u n grubbla ' på » valutan » O c h såg, d ä r h o n Hur herrn Försvann, I såradt grät, han han, majestät. SKÖLDMÖN ». BILD D FRÅN EN SKÄRGÅRDSI VÅR. ET Ä E MORGON. D e t flög uppför trädgårdagången i pilande fart, for öfver verandan s o m en stormil o c h in i stugan, där Eva o c h jag eutto o c h pratade.
Malmö dito „ 70,000 S:gr R:dr 4,220,000: — hvarförutan Fullmäktige till sistnämnde fonds förstärkning hänvisat från fonden för Banko-Utskottets Memorial N:o 2. 3 belåning af fast egendom, för lån på jern, koppar ni. 11. vågförda effekter, samt tackjern och för utlåning mot hypothek af aktier och publika papper, tillsammans 290.000 R:dr, af hvilka Banko-diskont-verket använder 190,000 R:dr och Götheborgs Låne-kontor återstoden 100,000 R:dr; hvaremot Fullmäktige, som hafva sig öppet lemnadt, att efter sig företeende omständigheter förordna om annan fördelning de särskilda Diskont-verken emellan af hvardera fondens belopp, än den i Reglementet i allmänhet antagna, från fonden för diskontering och utlåning m. m. vid Bankodiskont-verket öfverflyttat: till Malmö Låne-kontor ' R:dr 100,000: — och „ Wisby dito „ 10,000: — Men oansedt dessa förstärkningar, ytterligare något ökade genom upplånade medel, har fonden under den sednare tiden, vid såväl Banko-diskont-verket, som Lånekontoren i Götheborg och Malmö, varit alldeles otillräcklig, hvilket visar sig, bland annat, deraf, att bifallne och i saknad af utlånings-tillgång hvilande ansökningar om diskonteringar och lån, enligt ingångna rapporter, nu uppgå, endast vid dessa Lånekontor, till omkring 164,000 R:dr. Banko-fullmäktige, som i afgifvet memorial af den 16 nästlidne Oktober, fästat Utskottets uppmärksamhet på ofvananförda förhållanden, yttra vidare, att så länge de från andra lånerörelse-grenar till ifrågavarande fond hänvisade medel linge bibehållas, vederbörande
» Jag förstår er verkligen ej, doktor! » » Jag har redan länge haft för afsigt att göra en resa till Afrika, för att företaga forskningar angående denna verldsdels flora, och som jag nu afslutat mitt senaste arbete, står ingenting längre i vägen för mig för uppfyllandet af denna plan. » » Och ni lemnar mig ensam? » » Jag lemnar er ej ensam, Maria. » Hans ord hade en sällsamt bitter klang. Den vackra frun teg och blickade nästan sorgset ned på honom. » Ni älskar mig, Lenning! » sade hon efter en paus med mild stämma. Doktorn svarade e j; han stirrade endast orörlig framför sig. » Det har jag ej anat — det var en olycka — en olycka för oss båda, Lenning. » Han andades djupt och kunde ej mera beherska sig. » MariaI » stönade han och tryckte en lång, glö- dande kyss på den hvita handen. » Arme vän! » » Arm, Maria, arm som en tiggare! » » Och jag kan ej hjelpa er. » » Jag vet det, Maria, ni älskar en annan. » » Ja, jag älskar honom. » » Måtte han göra er lycklig, så lycklig, som ert hjerta, er själ, er skönhet förtjenar! » » Lenning, tänker ni verkligen resa? » » Jag är egoist, och jag skulle ej kunna uthärda att se en annan vid er sida. » » Det smärtar mig att skiljas från er, Lenning. » » Ni kommer att vänja er vid andra, liksom man vänjer sig vid en ny hatt, vid nya tapeter. Inom ett år skall ni hafva glömt mig, Maria! » » Aldrig, min vän — om ock endast af tacksamhet för den oegennyttiga uppoffring, ni visat mig sedan min mans död. När reser ni? » » I afton — med kurirtåget. » Hans röst darrade, då han räckte henne handen och sade: » Farväl, Maria! » Äfven hon var djupt rörd. » Farväl, » sade hon hjertligt, » Gud beskydde er! » Måtte ni bli lycklig! » Han tryckte ännu en hastig, glödande kyss på hennes smala fingrar; derefter slet han sig lös och störtade ut.