Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, i afseende på det af Bevillnings-Utskottet upprättade Förslag till en förnyad Förordning, angående bruket af stämpladt Papper , samt den derföre utgående afgiftens beräkning och utgörande, den skiljaktighet emellan Respective Riks-Ståndenuppstått, att detsamma, jemte de med anledning af deremot gjorde anmärkningar, föreslagne tillägg och rättelser, vunnit till alla delar Högloft Ridderskapet och Adelns, Vällofl. Borgare-Ståndets samt Hederv. Bonde-Ståndets bifall, men deremot, ehuru i öfrigt godkändt, ej blifvit gilladt af Högv. Preste-Ståndet, så vidt det angick de i 5 och 8 §§. stadgade föreskrifter, rörande chartering af Fullmakter och Lysnings-sedlar, och denna olikhet icke kan förfalla, med mindre än att det Ilögv. Ståndet skulle behaga frånträda dess förut yttrade meningar, får Utskottet, jemte vördsam hemställan härom tillika och för att såmedelst befordra ärendets skyndsammare afgörande, 5 Sami. 2 B. Bevillnings-Utskottets nu för Riksens Höglofl. Ständer framlägga de Voterings-Propositioner, hvarigenom desse frågor, i händelse enhet i åsigterne icke annorledes kan tillvägabringas, lära af det Höglofl. Förstärkta Stats-Utskottet böra afgöras, nemi.: 1:0. Den der bifaller, att Fullmakter till Ämbeten och Tjenster må, i enlighet med hvad 5 §. i Förslaget innehåller, förses med stämpladt Papper till 6 procent, (hvaraf 2 procent utgöra den förr särskildt utgående Charte-Sigillatae-recognition) af alla de Löne-inkomster företrädaren till föregående årets BevillningsTaxering uppgifvits, eller hvarefter lian nämnde år Bevillning efter 2 Art. i den föreslagne Bevillnings-Förordningen erlagt, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, så kommer denna afgift att nedsättas från 6 till 5 procent af ofvanomförmälde Löne-ink oms ter. 2:0. Den som bifaller, att
I fråga åter om nedsättande af ersättning, ådömd af Hofeller Öfverrätt, torde den säkerhet emot förlust, man derigenom velat bereda den vinnande parten, icke äfventyras, derest det förslag antages, som Utskottet funnit sig, på sätt nedan förmäles, höra afgifva i fråga om verkställighet af utslag i brottmål, såvidt ådömd ersättning angår, utan hinder af deröfver förd klagan. Ej heller lära, på sätt olla påslås, omförmälda föreskrifter vara erforderliga till förekommande af oskälig klagan hos högre domstol. Den processlystne låter ändå icke derifrån afhålla sig. Sällan kommer någon försummelse derutinnan honom till last. Det är merendels den i rättegångar oerfarne, som genom underlätet iakttagande i ett eller annat hänseende af dessa föreskrifter förlorar sin talan och sålunda vållar, att eli utslag, deri han bort erhålla ändring, emot honom vinner laga kraft, och att han i följd deraf kommer alt lida straff för ett brott, hvartill han ej gjort sig skyldig. Delta förhållande är också lätt förklarligt, när man tager i betraktande de många olikartade iakttagelser, de anförda författningarne innehålla. En Lag-Utskottets Betänkande N:o 89. 3 origtig uppgift om dagen, då det öfverklagade utslaget meddelades, en felaktigt skrifven siffra, måhända endast med ett eller annat öre förminskande ett belopp af flera hundra eller tusen riksdaler, eli vederhäftighetseller fattigdomsbevis, utgifvet af en person, 0111 hvilket det kan vara tvetydigt, huruvida lian enligt författningarne varit till utgifvandel behörig, eller någon annan mindre, den oerfarne lätt undfallande brist i de handlingar, hötfälld person till fullgörande af författningarnes föreskrifter bör bilägga sina besvär, är tillfyllest, för att besvären ej kunna komma under pröfning.
Säg, hvad den män ' ska blir till slut, Som på bekymmer bär; Och hur man säger, den ser ut. Som gammal blifven är. D U N Redaktionens 1894 brefväxling. » En syster af Röda korset » skrifver och ber oss om ett porträtt af Kate Marsden, den ädla engelska kvinnan, hvars uppoffrande verksamhet bland Sibiriens spetälska redan förr omnämnts i Idun. Vi skynda också gärna att gå hennes önskan till mötes. dem, ingen vård lindrar deras plågor. Hvarje annan människa skulle ha stått stum och hjälplös inför detta olycksöde. Kate Marsden gjorde det till sin lifsuppgift att hjälpa de olyckliga. Under förra året återvände bon till England och lyckades genom tal och skrift intressera andra för sina planer SAMI samla nödiga medel, ända till tsarens öron trängde ryktet om hennes ädla sträfvanden och vann hans mäktiga sympatier. För närvarande är den modiga samaritanskan för andra gången på väg till Sibirien, dit ändtligen tre läkare och fem barmhärtighetssystrar sändts före henne. Deras afsikt är att inrätta stora sjukhus, i hvilka de spetälske kunna insoleras. De, hvilkas sjukdom ej är allt för långt framskriden, skola där finna ej endast vård, utan äfven arbete, som kan förströ dem från tanken på deras olycka. För dem, hvilka arbete är omöjligt, skall åtminstone all den lindring beredas, hvilken läkarkonsten förmår bjuda, ty än i dag känner vetenskapen ingen bot för den förfärliga sjukdomen, som bit för bit mördar sina offer och låter dem förtvina. Kate Marsden är dotter till en ansedd engelsk jurist och trettiofem år gammal. Sedan hon vuxit upp, bar hon helt och hållet ägnat sig åt sjukvård. Kan hon kanske också ej till fullo nå sitt mål att hjälpa alla de olyckliga, som försmäkta under spetälskans gissel i Sibirien, så har hon dock gifvit det första hjältemodiga uppslaget till en handling af upphöjd människokärlek och är värd att framhållas som en förebild af äkta kvinnlig offervillighet. Innehållsförteckning.
Enligt sistnämnde förslag, skulle nemligen de hufvudsakligaste räntepersedlarne i allmänhet bibehållas, samt förvandlingen eller persedelutbytet följaktligen endast omfatta de under benämningen småpersedlar hänförda artiklar utaf grundräntan; hvaremot, jemlikt nu ifrågavarande, till sina hufvudgrunder inom Finland, ehuru under helt andra förhållanden, utarbetade' och 219 tillämpade förenklingsförslag, utom de s. k. fyllnadseller jemnadspenningarne, alla räntor, som hittils blifvit utgjorda efter markegångsvärdet, borde förvandlas i tvänne persedlar, nemi. spanmål och smör, utan afseende derå, att dessa persedlar antingen blott till en ringa del eller icke alls ingingo i de hemmans och lägenheters skatter, som kommo att utgöra föremål för denna förvandling. Att ett dylikt alla slags räntor och persedlar omfattande förvandlingssätt skall medföra en vida betydligare och känbarare rubbning i förut varande beskattningsförbållanden, än ett blott till en liten del uf hvarje egendoms grundränta utsträckt persedelutbyte, måste vara en obestridlig följd af varuprisernas föränderlighet. Emot det nya ränteförenklingsförslagets lämplighet och ändamålsenlighet förekommer dessutom, dels att nästan inga räntepersedlar hafva ett sä föränderligt värde, som spanmål och smör; dels ock att priserna å begge dessa varor vanligtvis stiga eller falla samtidigt. Höjningen i den ena varans pris kommer följaktligen icke att motsvaras af sänkning i den andras; hvilket förhållande dock understundom inträffar med en del af de persedlar, deruti hemmansräntorna för närvarande äro utsatta. Genom inträffade fleråriga missväxter samt förändrade handelsförhållanden och tullbestämmelser, hafva spanmålsoch smörpriserna under den sednaste tiden stigit till en ovanlig höjd. I anseende till ladugårdarnes af missväxterna föranledda allmänna minskning samt den snart sagdt obegränsade utsträckning spanmålshandel numera erhållit, kan också med fullkomlig säkerhet antagas, att priserna å både smör och spanmål åtminstone under nästföljande år komma att fortfarande ansenligt öfverstiga det medelvärde, som blifvit taget till grund för bestämmandet af de föreslagna rantepersedlarnes belopp.
Det sades då att dessa föreningar icke kunde reda sig med mindre staten trädde emellan. Hvartill detta ledt, känna vi nog. Jag för min del vill icke att statens och den enskildes affärer skola sammanblandas. Om Skåne 304 Den 12 Maj e. fti. under en statsregleringsperiod för anslag till 2:ne bibanor, synes mig att man kunde vänta till en framtid att besluta anläggandet af flera i samma provins. Man kunde under tiden få se huru de redan beslutade komma att bära sig, och derefter bestämma sitt handlingssätt, när frågan vid en kommande riksdag ånyo bragtes å bane. Det har visserligen blifvit påstått att Preste-St. bifallit anslaget. Derigenom skulle saken vara afgjord, men jag kan icke häraf härleda någon förbindelse för R. o. Ad. att deltaga i ansvarigheten för nämnda beslut, om R. o. Ad. anser det icke ändamålsenligt. Jag fortfar i mitt yrkande på afslag. Gr. von Rosen: Då jag i allo delar Frih. Raabs åsigt om nödvändigheten af bibanor, vill jag förena mig med dem, som rösta för bifall, så mycket mer som denna punkt redan lär vara af 3 Stånd bifallen. Gr. Taube, Henning Adolf: Jag hade anhållit om ordet innan jag visste att 3 Stånd fattat sitt beslut, och vill derföre yttra mig i korthet. Denna fråga är en principfråga, och min öfvertygelse är den, att stambanorna, huru klokt de än anläggas, icke kunna påräkna tillräcklig trafik, med mindre bibanor ledas till desamma. Dessa banor böra anläggas med lånebidrag från statens sida. Det intresse, provinsen Skåne ådagalagt i denna fråga, vittnar nogsamt om behöfligheten för orten af dessa banor, och deri torde ligga tillräcklig garanti för att penningarne blifva väl använda, ty många 100,000-tals rdr skakar man’ icke så lätt ur armen. Jag anhåller om bifall till Utslcts hemställan. Hr Stedt, Gustaf:
Betänkanden. i() ätt femton af Rikets Provincer fordra Undsättning med ett Ungefärligt belopp af 60,000 Tunnor säd; att för fyllande af Hufvudstadens behofvei', sorn ännu icke ärö försedde, åtgå, såvida Allmänna Magazins Di* leetionen skall Fortfara att bispringa Bagar* ne, i det minsta 30,000 Tunnor, samt, att För Värfvade Arméens, Fästningarnes, Garni* Sönernas och Flottornas underhåll erfordras omkring 50,000 Tunnor, eller tillsammans 120,000 Tunnor, utom hvad för UronoBränn er i erna i HufvudStaden särskilt behöfves; Hvaremot hela den qvantitet, sorn för dessa behofver högst är att påräkna, skall Utgöra endast 80,000 Tunnor; af hvilket förhållan* de Fri herren ansett följa, att, såvida olägen* heten af Utländska Spannemåls-Förråders an* skaffande skall undvikas, måste sparsamhet med det, som sista Skörden lemnat, iakttagas, hvilket åter, vid en fortfarande fri Bränvinsbränning, ej kan vara att förvänta, enär det enskifta Intresset vanligen är böjdt, att Utan afseende på Framtiden och det helas väl, söka sin vinst på närmaste håll, och bland Landthushållare få lära finnas, som till Bränvinsbränning nyttja andra ämnen än säd. Och som Friherren i öfrigt ansett Bränvins* bränningens inställande på en kortare tid» hvarken kunna föranleda till SpannemålsFrisetnås allt för betydliga nedsättning, enär till en hy Skörd fdelar af året ännu återstå, ej heller innefatta hagot menligt för Ladugårdar* lie, då, genom en, åtminstone meddelmåttigfc 20 Be sv. och Ekon. Utsk. Betånkanden. god tillgång på foder, ringare behof af drank till kreaturens utfodring nu, än de förflutne åren, företer sig; så har
Läderberedning fick inte ingå i den verksamheten, som av ålder tillhört de under skrå lydande garverierna, men nu har man tagit sig före att använda granbark, björkbark och andra barksorter. Kongl Maj: t förklarar, att de på senare tid utfärdade privilegierna lämnade tillåtelse att vid engelska garveriet nyttja andra till läderberedning tjänliga ämnen, har endast menats sådana garvningsämnen som inte är bark. Stockholm den 22 september 1817. A N EDELCRANTZ Kungörelse angående åtskilliga stadganden i avseende på inrikes tullbevakning. Stockholm den 22 september 1817. Kongl Maj: t har gillat ett förslag att tullbevakningen skall koncentreras till det inre av landet. Där skall upprättas några välbevakade stationer i Kristianstad, Växjö, Eksjö, Norrköping, Södertälje, Jönköping, Vänersborg, Hova, Karlstad, Örebro, Uppsala och Älvkarleby. Konungen har ansett nödvändigt att allmänheten blir underrättad om den utvidgade bevakningen och i väntan på ny tullbevakningsstadga föreskriver följande: 1: o Alla utom kungliga personer och utländska ministrar skall få sitt resgods visiterat, då de ankommer till dessa stationer liksom till Stockholm och Göteborg. Kontrollen upphör i alla övriga städer och genomfarten blir fri. 2: o Har man varor som skall förpassas, anmäler man det till tullkammareföreståndaren i stapelstäderna. Stockholm den 22 september 1817. A N EDELCRANTZ Underhålls - Reglemente för Amiralitetets Krigsmanskassans gratialister. Stockholms slott den 23 september 1817. Vi har funnit att förhyrda underofficerare, sjömän, lotsar och båtsmän som fått gratial ur Amiralitetets krigsmanskassa, genom tidernas ändrade skick inte fått, vad som svarar mot tidigare reglementen. Vi vill därför förordna följande. Krigsmanskassans gratialister skall liksom tidigare vara indelade i 5 klasser. I första klassen upptas underofficerare, sjömän, lotsar och båtsmän, som under verklig utövning av Vår och kronans tjänst blivit så skadade att de inte längre kan försörja sig. Andra klassen är de som fått sådana skador under aktiv tjänst att de endast i ringa mån kan nödtorftigt försörja sig. Tredje klassen är de som under aktiv tjänst fått mindre skador, blivit avskedade och inte kan försörja sig.
Vid den suck gossen i sitt fall utstötte, ryggade mannen tillbaka, liksom häpen öfver följden af sitt vanvettiga raseri, men qvinnan i sin ordning, ursinnig af vrede och smärta, hoppade – vig och hämdfull, som en tigrinna, hvars unge man dödat – öfver den känslolösa gossen, ryckte hastigt och besinningslöst en liten knif – blank och skarp som en dolk – ur barmen; den glimmade en sekund i aftondunklet för mannens förvirrade blickar, och i den nästa halkade han baklänges, då han skulle kasta sig undan den stöt som mattades åt hans bröst, och föll i stället med blodigt ansigte sanslös till golfvet ännu en suck – mer dof och hemsk än den förra, återljudade inom det lilla rummets väggar – som färgades med en dunkel röd anstrykning af aftonrodnaden, som lyste in genom det fyrkantiga fenstrets små smutsiga rutor – och allt var tyst. Qvinnan stod ensam upprätt i skymningen, och öfver hennes bleka ansigte och hårdt sammanpressade läppar, hvilade ett mörkt och beslutsamt allvar; hon kastade knifven ifrån sig, strök det fuktiga håret bort ifrån pannan och lutade sig, med återhållen andedrägt, ned öfver gossen han andades han rörde på sig ett drag af ömhet flög öfver hennes ansigte, hon upplyfte hans hufvud, aftorkade blodet med hörnet af sin klädning och uppknäppte hans tröja, för att låta honom andas lättare gossen slog upp ögonen, såg sig förvirrad omkring och sade matt: – Hur är det, slog han dig? – Försök att resa dig och var tyst – sade modren sakta, utan att besvara hans fråga. Gossen lydde tigande och med möda, och modren gick fram till mannen, hvilken, blödande både af såret i ansigtet och af det han fått i fallet emot spiseln, låg fullkomligt känslolös.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra har jag icke kunnat instämma i Utskottets betänkande; hvadan och då erfarenheten icke i öfrigt synes mig ådagalägga behofvet af annan förändring än den ofvan antydda, uti de af motio nären åberopade lagrum, jag föranlåtes vördsamt hemställa, det Rikets Ständer måtte förklara ifrågavarande motion icke kunna i vidsträcktare mån bifallas, än att Rikets Ständer för deras del besluta en författning, hvarigenom, med ändring af hvad i Lag finnes stadgadt angående giftomanna-rätt, förordnas, att ogift qvinna, som fyllt 25 år och i laga ordning anmält alt hon myndigheten sjelf utöfva vill, icke längre står under giftomans inseende; dock att hvad om enka stadgas i 6 Kap. 2 § Giftermåls-Balken äfven gäller för mö, som älmy nd ig.» Af Herr Lagerbjelke, C. O., med hvilken Riksdagsfullmäktigen Paul Andersson från Jemtlands län sig förenat: »Det kan icke förnekas, att första anledningen till giftomanna-rällens uppkomst är att söka i den oinskränkta magt, som husfadren i äldsta tider hade öfver sina barn, då han till och med emot sin dotters vilja ägde öfverlemna henne såsom maka åt den han behagade; äfvensom att giftomanna-rättens utöfvande under en sednare tid, då mannen borde, förr än han ingick giftermål, derom hafva inhemtat sina närmaste fränders råd, och qvinnan hafva erhållit sina franders samtycke, utgjorde en slägtangelägenhet; men sådan som giftomanna-rätten är bestämd i nu gällande Lag, kan den icke anses åsyfta någon slägtens rättighet, att från svågerskapsförhållande med densamma utestänga misshaglig person, eller afse något annat än att till mös förmån, genom vägradt samtycke, hindra ett med henne sökt äktenskap, så vida detsamma skulle blifva för henne skadligt. Fadrens, modrens, den af någondera af dem nämnde, eller till följd af slägtskap berättigade, eller af
Sedan Hr Landtm, nu upptagit de särskildta förslag till förändringar i 2 §:n, som blifvit gjorda, yttrade lian, att han å hvart och elt af dem ville framställa propos., derest den propos., han försl ansåg sig böra göra, nemi. till bifall å Utsk:ns förslag till 2 §:n, icke blefve af R. o. Ad. bifallen, hemställande nu om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag i 2 §:n. Ropades starka nej, blandade med ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. an - 3o D c 11 3 Februari f m. såg, alt orden i medelmåttiga år borde ur förslaget utgå. Hopades nej. « llr Landtm, ytlrade, alt dernäst komine frågan om utbyte af eller tillägg till ordet utskylder. Hr Rosenblad: Sedan jag kom att föreslå en för ändrad redaetion här, fastade någon min uppmärksamhet p& ett ännu bättre uttryck, än det jag hade äran uppgifva, nemi. att man kunde saga utskylder och tjenslbarheter. Jag anhåller om propos. på en sådan förändring. Fi ill.-Ge d ers t r ö lii, Jacob: 1 händelse man vill ut byta ordet utskylder mot det uttryck, som i allmänna författningar är antaget att svara emot både utskylder och besvär eller tjenstbarheler, så nyttjar man orden allmänna o 11 era. Hr von Hartmansdorff: Otn vi i alla händelser skola hafva ouera med, så tyckes det vara bättre att nämna dem allena, än att jemväl omtala utskylder. Detta torde vara de flestes mening. Uppå derom framställd propos. beslöt R. o. Ad. att ordet utskylder skulle utbytas emot orden allmänna ouera. Hr von Hartmansdorff: Jag vill blott yttra att jag endast nämnde onera, icke allmänna onera, hvilket uttryck jag anser vara en försämring. Frih. Ce d e rs t rö m, Jacob:
Och som desinficierande medel borde den upplysningen spridas, att en holländare, Pe ter Jansen i Hoorn, år 1609 byggde efter förminskad storlek ett skepp, med samma inbördes måttförhållande som angifves för arken, o c h att detta skepp visserligen var odugligt till sjöfart, men däremot rymde en tredjedel mera last än ett fartyg af vanlig form. Och detta samt att därjämte hålla sig flytande — icke att segla från ort till ort — var j u arkens ändamål. Genom bekantskapen med dylika fakta skulle säkert många unga tungor o c h läppar bevaras från att blifva andliga sjuklingars tanklösa eftersnackare, då de förra tala om den uppenbarade religionen såsom den blindfödde om färgerna. Det ligger ett djupt, omfattande allvar i varningen: » Sitten icke, där de bespottare sitta, utan hafven eder lust i Herrens lag! » Och liksom det urgamla dämoniska: » Ja skulle Gud hafva sagt » o. s. v., på samma gång s o m det utgör en förvridning af skaparens ord, innebär en uppmaning till ett grundlagsbrott, bestå de nyare teorier, som utgå från samma källa, af en blandning af lögn o c h sanning i afsikt att föra människan till öfverträdelse af samvetslagen samt de borgeliga lagbuden. Därför har man, genom att varna för kristendomsfientliga teorier, äfven i själfva verket angifvit själfva pesthärden, själfva källan till alla de öfriga giftiga teorier, som nu sväfva i luften. Då j a g för kort tid sedan var stadd på en resa, blef j a g i en af våra städer inbjuden att deltaga i ett aftonsamkväm. Obekant med personer o c h förhållanden, trodde jag först, att denna samling af eleganta damer kommit öfverens o m att för aftonen — i skydd af sina namn o c h samhällsställningar — försöka, hvem som kunde gå längst i djärft o c h ohöfviskt skämt, och jag var betänkt på att skyndsamt smyga mig bort.
Cederströms protest mot R. o. Ad:s nu fattade beslut, ty jag tror, att der grund - Den i5 J u i i e. m. 89 grundlagens föreskrift är bestämd, tan ej något beslut afR. o. Ad. komma i fråga. Hr von Hartmansdorff: Så länge Hr Munck afRösenschöld ej afstått från sin begäran, anser jag Hr Frih. oi Landtm, ej vara berättigad att göra en sådan propos., sorn den nyss framställda, ej heller Ståndet berättigadt att beta-» ga Hr Munck af Rosenschöld sin rätt att ånyo erhålla frågan bordlagd. Jag reserverar mig alltså högtidligen motett sådant förfarande. Frih. Cederström, Thure: Jag anhåller att få föfj ena mig i allo uti de yttranden, som af Frih. Cederström, Jacob, och Hr von Hartmansdorff sednast blifvit afgifna, emedan jag anser, att, der grundlagen är klar och tydlig, hvarken propos. af Landtmarskalken, tvertemot grundlagens ordalydelse och mening, kan framställas, eller att Ståndet.i sådant fall har någon rätt att besluta. r, Hr Anckarsvärd, Aug.: Jag vill visst ej gifva mig ut för någon grundlagstolkare, men jag tillstår, att det förefaller mig besynnerligt, att denna discussion kunnat ägd rum, sedan Hr Frih. o. Landtm:s förfrågan om Ståndet ansåg discussionen slutad blifvit med ja besvarad; oph att, sedan discussionen sålunda blifvit slutad, frågan skulle kunna, i anledn. af en enda ledamots begäran, anses hvilanda på bordet. Det befordrar åtminstone ej skyndsamhet j göromålens gång, om vi nu efter 2 å 3 timmars discussion i frågan, och då just ögonblicket var inne att erhålla Hr Frih. o. Landtmts propos., skulle besluta densammas förnyade bordläggning. Jag kan ej annat än instämma uti Hg Frih. o. Landtnäs yttrande, och anhåller om propos. på remiss, hvartill jag lemnar mitt bifall, och hoppas att den ej af Ståndet vägras. Hr Lagerhjelm, Pehr:
Det är väl vanligt, att Låntagaren sjelf anskaffar Inteckningsoch Gravations-bevis, innan lånsumman utgifves, men sådant kan Vid ifrågavarande fall icke vara förhållandet, enär, för penuingarnes lyftning uti R:g:s r Gon - Betänk anden, Nös 388, 389. 413 Contoiret, annat förbehåll, å Statens sida, icke finnes vara gjordt, än att Canal-Bolaget skall hafva till nyssbemälte Contoir aflemnat sin förbindelse, att de stadgade vilkoren antaga och fullgöra; hvadan och då för berörde intecknings] erhållande utgifterne, uppgående endast för stämpladt papper till något öfver 2000 Itrdr, icke blifvit tagne i beräkning vid Canalbyggnads-anslagets beviljande, Utskottet ansett sig böra hemställa, om icke II. II. St:r skulle finna lämpligt hos K. M:t i underd. anhålla, det SlatsContoiret måtte undfå Nådig befallning att låta, utaf det i Chartje-Sigillatse-Contoiret varande förråd af stämpladt papper, till Hrr Fullmäktige i R:g:sContoiret, efter requisition och emot qvitto, utan någon betalning, utlemna det stämplade papper, som till chärtering af Götha Canal-Bolags ifrågavarande Förbindelse erfordras. N:o 389- Svar på återremissen från H. Ridd. och Adeln af Utlåtandet N:o 2p5, i anledning af f. d. Kammereraren vid Götha Canal-Bolags f. d. DiscontContoir i Götheborg C. A. Iggeströms till Utskottet ingifne ansökan, i afseende på dess uppbördsbrist. (R:g:s-A.)