Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer i Herr Hjertås förslag, men med tillägg, att Memorialet må läggas till handlingarne, såsom icke föranledande till någon åtgärd, Hans Exeelfence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: För min del har jag intet alt invända emot en framställning af Herr Grefven och LandtMarskalken att Memorialet må. läggas till handlingarne, dock utan det tillägg Herr Munck af Rosenschöld föreslagit. Hans E.rccllcnce HerrGrefven och LandtMarskalken yttrade sin tanka om ExpeditionsUlskottets ifrågavarande Memorial och dess grund tagsen liga behandlingssätt vara den, att, enär såväl 4<> § RegeringsFormen, som äfven 2 § Riksdagsordningen stadga, att Rikets Ständer skola hvart femte år sammankomma, och Rikets Ständer vid innevarande Riksdag sammankommo den 4 November 1828, samt häraf följde att de böra under loppet af det näst derefter inträffande femte år åter sammanträda; alltså och då tiden för denna sammankomst, ef - i68 Den ii Februarii f. m. ter Hans Excellences omdöme, infälle under loppet af år 1833, ansåg Hans Excellence för sin del Rikets Ständer väl äga att, å hvilken tid som hälst under loppet af nyssnämnde år, utsätta deras nästa sammankomst, men icke att utsträcka liden derutöfver; och kunde Hans Excellence, af sådan anledning, icke heller meddela proposition å ExpeditionsUtskottets förevarande Memorial, i hvad angår den af Utskottet föreslagne utsträckning af tiden för nästa Riksdags utsättande, utan hemställde att Memorialet måtte läggas till handlingarne. Ropades Ja. Herr Munck af Rosenschöld: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken nu i sjelfva verket förklarat, atl ExpeditionsUtskottets Memorial ej föranleder till någon åtgärd, ehuru denna förklaring icke skett i samma ordalag, som jag yttrat, afstår jag från det begärda tillägget. Grefve FrölichDavid:
Utsk:s Mtmorial N:o 6g. ”Den, det ej vill, röste Nej.” ”Vinner Nej, kommer ofvanberörde förslag alt till nästa Ständer hänskjutas, beledsagadt af Rikets Ständers förklarande, att de ej funnit sig kunna för det närvarande godkänna principen, hvarifrån förslaget utgått.’’ Stockholm den 37 Februarii 1830. Reservationer: af Herr Cederschjöld: Emot det sätt, hvar. på Constitutions-Utskottet nu föreslagit Voteringspropositioner, rörande Riks-Ståndens olika meningar om principerna för förslaget till en ny Tryckfrihets-Förordning, nödgas jag vördsammast anmäla min Reservation. Men, innan jag går att göra reda för skälen dertill i sjelfva saken, vill jag serskildt reservera mig emot Utskottets förmenande, att de dt gärder, som Tre Riks-Stand gifvit åt detta ärende, vore af vikande från de vanliga beredningsformer, som hittills blifvit följda. Jag måste nemligen erinra, att det icke är nu för första gången, sorn anmärkningar Llif7 Bil lill Cvnstit. Uotskls Memorial N:o 69. vit af Riks-Stånden gjorda, hvilka innefattat ett fullkomligt ogillande af någon del utaf Utskottets Grundlagsförslag. Att så verkligen tillförene skett, och att Utskottet då icke sökt bestrida Rikets Ständer rättigheten att kunna, efter behof, förändra ett uppgifvet Grundlagsförslag, eller derutur borttaga någon mer eller mindre väsendtlig del, kan till tx. inhemtas af Constitutions-Utskotlets Memorial, N:o 81, vid i8a3 års Riksdag, i anledning af återreniiss af Grundjags-förslagen, rörande Styrelse-verkens förändring.
Hvad Ständerne åsyftade då de vid 1840 års riksdag af Konungen ' begärde ett förslag huru med dessa fisken skulle förhallas, känner jag väl icke, då skrifvelsen derom intet uplyser, men emedlertid kan jag icke inse hvilken annan åtgärd må kunna vidtagas, än den nu föreslagna, alt afföra dem ur Jordeböckerne, ty då det visat sig, att ingen menniska vill arrendera dem, lärer icke heller någon vilja köpa dem, och är dermed så mycket mindre äfventyradl, som äfven den lid dä de, såsom utarrenderade, egde något värde, den ringa inkomst de, enl. hvad nyss nämndes, lemnade, icke ens motsvarade det besvär som utarrenderingsbestyret medfört. Ilr von Hartmansdorff: Om det förhåller sig så, som någre ledamöter förmena, att saken redan blifvit afgjord, eller utlåt, bifallet af 3:ne Stånd, så är det för sakens utgång likgiltigt, antingen R. o. Ad. återremitterar eller afslår detsamma, på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit; men för min del anser jag det icke vara för detta Stånd likgiltigt att behandla frågan på ett oriktigt sätt. På det att vi må göra rätt, ehuru än besluten på andra ställen utfallit, är det som jag önskar att ytterligare säga några ord. Min mening är ingalunda alt bestrida afhändande ifrån kronan af de fisken, som intet värde hafva, men jag önskar att Ständerne icke måtte gifva pr«cj u dica t af den beskaffenhet, att de bortskänka något utan att veta hvilket det är. Derföre anhåller jag att R. o. Ad. icke måtte godkänna någon grundsats i förevar, hänseende; ty grundsatser äro underkastade tydning åt liera håll. Namnet på en fast egendom, eller på ett visst (iske kan deremot icke tydas hvarken hit eller dit. Det är denna säkerhet i åtgärden, som jag anser R. o. Ad. böra för sin del iakttaga, likasom Ständerne för sin. Här har blifvit sagdt, att hvad man icke vill arrendera, det vill man icke heller köpa. Sådant torde icke alltid vara så säkert.
Pro t c coll och Domböckr, äswensom locala occonomiska författningars inflytande pä alman och enskild wälmäga säkrast i hwarje serskild ort. kan undersökas; anser Utskottet sig äga fullkomligt fog, att hos Riksens Högloft. Ständer wLrdsamt tillstyrka bifall till Herr Friherrens och Justitiä. Ombudsmannens sistnämde hemställan om uppskof med en flik uppgift och berättelse till nästa Riksdag. I sammanhang bwarmed Utskottet äfwen till Riksens Högloft. Ständers ompröfwande finner sig böra hemställa, om icke med afgifwande af fullständig förtekning pä innebället af de till Herr Fnherren och Justuiä. Ombudsmannen inkomna klagoskrifter, jemte derwid tagna ätqärder, hwilken förtekning sones böra innefattas under den i 14. §. af Jnstructionen förcskrifna allmänna redogörelse, äfwenledeö »nä hattvas an - 198 Den r6 Aug. ständ till nästa Riksdag, dä tillika är att för. wänta Herr Justitiä-Ombudmannens berättelse, sä wäl rörande de af honom fortsättande under, sökningar om fängelsernas tillstånd och fängar. nes behandling i Stockholm och annorstädes i Riket, som ock om och huruwida Herr Fritzerren och Justitia Ombudsmannen ägt anledning till sädane ätgärder, som i ig, 16, 19, 20 jem. te öfrige §. §. i Jnstructronen för Jtistitiä.Om. budsmannen föreffrrfwaS, och till hwilkas wid. tagaude Utskottet anser att.tid och tillfälle bit. tills för honom faknatS. örebro den 16 Augusti i8lo. kZ NZzlokl. N.iä<jer0c-E-k ock Läslnr vägnrr Jotz. sk dloräin.
Jag uppträder således icke för att försvara den idee, som tillhört pluraliteten, hvilken jag likväl bekänner att jag äfven hyllat, utan blott för att i anledning Den 3 April. af Herr von Hartmansdorffs anmärkningar emot åtskilligt af detaljerna, gifva Ridderskapet och Adeln tillkänna, att Utskotten, långt ifrån att ingå i några speciela detaljer om, hvilka personer borde erlägga väggärd, sättet att uppbära den, m. m.t med flit icke velat inlåta sig deruti, utan öfverlemnat målet i hela sin vidd till Kongl. Maj:t, Utskottet har nemligen trott tiden vara inne, att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på möjligheten, att genom en sådan väggärd finna ett medel att till någon del mildra den börda, som är nog tryckande för jordbruket, och lägga något äfven på de trafikerande, emedan det står tillsammans med våra gamla författningar, att den, till en viss del, måste tillhöra jordbruket. Men då Utskotten icke funnit någon möjlighet att antaga något af de förslag, motionärerne framställt, har Utskottens pluralitet försökt att på detta sätt antaga en medelväg. Pluraliteten inom Utskotten har visserligen icke föreställt sig, att förslaget skulle vinna bifall vid denna Riksdag, utan blott velat fästa uppmärksamheten på ett sätt att lindra jordbruket något från väghållningens tunga börda. För öfrigt, om Ridderskapet och Adeln skulle besluta, att icke antaga Betänkandet i denna del, kan det .dock i öfriga delar bifallas. Dock torde måhända, sedan så många anmärkningar blifvit gjorda, återremiss blifva nödvändig. Inom BorgareStåndet äro 124 Den 3 April. samma anmärkningar gjorde som Herr von Hartmansdorff nu gjort, och der afslogs, genom votering, Betänkandet i den delen, men bifölls i det öfriga. Jag hade blott önskat för Utskottens vidare pröfning af frågan, att det matte uttalas, huruvida sjelfya ide’en ogillas af Ståndet, eller icke. Herr Ribbing j servid: Då jag hufvudsakligen delar de tankar Herr von Hartmansdorff uttryckt, utbeder jag mig att blott få tillägga några ytterligare skäl.
Mig synes det, som o m värdighet, sans och moderation äro sällsynta egenskaper hos vår tids unga kvinna, framtidstankarnas bärarinna. Mig synes det, som hade vårt sista årtionde fostrat en skara kvinnor med kultiverade, för att icke Säga öfverkultiverade känslor och | IDUN kalla hjärtan, kvinnor, hos hvilka matt pliktkänsla, slapphet i uppfattning af blodsoch familjebandens helgd, oförmåga till försakelse och uppoffring nära nog kunna sägas vara kännetecknande drag. Och man vet sig mången gång knappast hvarken ut eller in i detta fin-du-siécle-riktningens kaotiska virrvarr af meningar, påståenden och idéer. På samma gång ett rop på frihet och ett förnekande af frihet, ett skriande på plats för utvecklande af den egna individualiteten och ett fullständigt åsidosättande af nödig hänsyn till en svagare naturs lika rätt. D e mest oförenliga motsatser mellan fordringar och ansvarskänsla, mellan anspråk och plikter. Ihåliga fraser om tolerans och frisinne, som föras på tungan, men hvilka äro parade med en gränslös ofördragsamhet. En hel arsenal af paroller och slagord, hvilka kunna väcka både löje och leda. Det fordras i sanning en mycket god vilja för att kunna tro, att vi i kvinnoväg gjort ett utbyte af något förvisso mycket ofullkomligt af högre slag mot ett fullkomligare af lägre! Händer det ibland, att man hos en eller annan ung kvinna skulle på allvar vilja försöka att sätta sig in i en lifsuppfattning, som — ehuru vida skild från ens egen — man dock tror vara verklig och lefvande, så kan en person med omoderna förväntningar på beständighet och konsekvens få höra så olika meningar i dag och i morgon, bevittna så täta och plötsliga » omstöpningar » i åsikter och öfvertygelser, att hon med sin brist på smidighet däri ser ett bevis på karaktärslöshet och godtycke. Hon kan möjligen fatta, att en revolution i öfvertygelse och lifsuppfattning kan inträffa; men hon kan icke fatta, att en sådan omstörtning kan genomgås, utan att det skall uppstå en viss svårighet att återvinna andlig jämnvikt; hon kan icke fatta, att den kan försiggå, utan att efterlämna ett betänkligen rubbadt själfförtroende.
Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar emot vissa delar af U Isko Hets Betänkande N:o 4, i fråga om lagstiftning för enskilda Banker. Berörde Betänkande har i dess helhet blifvit bifallet af Hederv. BondeStåndet; hvaremot Högv. Preste-Ståndet, med afslag å hvad Utskottet tillstyrkt, lagt Betänkandet till handlingarne. Högloft. Ridderskapet och Adeln åter har, på grund af gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitterat 2, 3 och 4 §§:ne; momenlerne litt. c, d och k i 6 §:n; 7 och 10§§:ne; punkten litt. b af mom. •/ samt morn. 5 i 13 §:n; 14 §:n; förra mom. i 16 §:n samt 20 och 21 §§:ne af Utskottets förslag till Förordning; men bifallit Betänkandet i öfriga delar, likväl med Utskottet medgifven rätt, att i afseende på redaktionen af de bifallne §§:ne föreslå de jemkningar, hvilka Utskottet, efter erhållen del af de anmärkningar, som föranledt återremissen, kunde finna behöfliga. Yällofl. Borgare-Ståndet, som ansett §:n 6, mom. litt. d i nämnde förslag böra lyda sålunda: »om rösträttighets utöfvande vid bolagsstämma », har, på grund af framställde anmärkningar, återremitterat ingressen, eller yttrandet å sidan 12 i Betänkandet, samt § 7, morn. 2; äfvensom §§:ne 9, 10, 12 och 21 i förslaget till Förordning, hvars öfriga §§:r detta Stånd lemnat utan anmärkning, med öppen rätt för Utskottet, att, äfven i afseende på dessa sednare §§:r vidtaga de redaktions-förändringar, till hvilka omständigheterna kunde finnas för anleda. 4 Bankooch Lag-Vtskoltets Utlåtande N:o 6.
Jag behöfver icke anföra exempel från det öfriga Europa, huruledes verkliga national-olyekor upstått derföre alt personer inom landet varit tillika medborgare inom eli annat laud och att dessa medborgare deraf tagit sig anledning till saker, hvilka jag icke vill på detta rum qvalificera med deras rälla namn. Då jag sålunda tror mig hafva visat att min motion är formelt laglig, så fortfar jag uti min vördsamma anhållan om remiss af densamma till vederbörligt Utsk. med lika vördsam anhållan hos Utsk. alt åt denna i sä mänga afseenden vigliga fråga måtte egnas en synnerlig upmärksamhel. Häruti hördes liera ledamöter instämma. Frih. Cederström, Rud.: Instämmande med Gr. Lagerbjelke uti bvad lian yttrat rörande ärendets vigt och angelägenhet, anhåller jag att få anföra några ord, rörande de hinder, som i formelt hänseende deremot förmenats skola ega rum. Första frågan är, hvilken under riksdagen inträffad händelse som gaf Gr. Lagerbjelke anledning att, med åberopande af 56 § Riksd.Ordn., framställa sitt förslag. Den sidan af saken är i min tanka af Gr. Lagerbjelke allaredan nöjaktigt förklarad; jag bör alltså icke vidare dermed uppehålla mig. Det andra inkastet framställdes af Ilr von Hartmansdorff, redan förra gången då frågan, ehuru i helt annan skepnad, här förevar, och innefattade den åsigten, att man ifrån ett icke lagligt Den 17 Maj. 25 förhållande ej borde kunna hemta anledning att vacka förslag lill lagenlig behandling af Utsk. och Ständer. Jag tillåter mig likväl all till bemötande af denna invändning exempelvis erinra om en vid näst föregående riksdag förelupen casus af enahanda slag. Afven från tidigare riksmöten skulle sådane exempel kunna åberopas, men jag behöfver blott laga min tillflygt till ett allmänt kändt förhållande, som under år 1848 inträffade. Enkefru Törnquist i Slorkyrkobrinken hade den vådliga ledsamheten att få sina rutor inslagne af illasinnade personer, som genom dylikt och än värre lagtrotts blottställde sig för rättvis näpst från den lagliga maktens sida.
Cirkullren iiineliöllo för öfrigt .fullgtandiga upplysningar om livad vid stadsfnllmäktigevalen vore att iakttaga, uppgifter om valdagar och vallokaler för de olika kretsarna,forinular till fiillinakt, o. s. v. På Fredrika-Bremer-Förbundets byrå och i Hedins och Berlins pappershandel vid Norrmalmstorg meddelades dessutom nnder valdagame vidare upplysningar, och vor0 där de ofvan omnämnda utdragen ur röstlängderna samt alla offentliggjorda .vallistor att tillgå. Resultatet af dessa de bägge föreningarnas. åtgärder visade sig i ett betydligt lifligare deltagande f r h kvinnornas sida ivalen än som varit förhallandet under de närmast föregkende aren. Sybehörs&amp; Modeaffar, Kruses Pensionat &amp; Hotel Klarabergsgatan 62, Stockholm, tv8 minuters vag. frtin Centralstationen, erbjuder shviil enkla som eleganta rum n. b. eller 2 och 3 tir. Pris: fraii 1: 26 per dygn. - Ref. Med. Doktor E. ' W. Wretlind, Stockholn~, Doktor * H. Akerström,.Upsala in. fl. Vaktinëstare nioter vid stationen. P P i 4 t Aktiebolaget Parasiticida 1. a ' 4 + +. Renger mattor efter föreg8ende desinfektion fran-dam och smuts enligt ny metod; Rensor möbler, sëngoch .g&amp;ngklëcler fr&amp;n.iilal viggohyra och andra parasiter; Renger rum och fartyg fr8n vBggohyra in. m.; Redep tagel och rengör ' fjtidei: inedelst nykonstriieracle imskiner. PeZssueevlk och mattor ewttagas t i Z I Imselwey6ng emot naaZ zcnder sommwen. w holm kostnadsfritt. Ehntning och. h Idun Stockholm, N:r 7 (270) Prenumerationspris Fredagen den 17 februari 1893. pr Idun m e d Modetidning och kolorerade planscher I d u n m. pl. Idun ensam år: kr. Ida J en första i denna må- jyj.
Härpå svarar hr von Schéele: »Ibsen och våra andra högt värderade nutidsförfattare skulle i hufvudsak gilla Nordaus teori »om den fria parningen», ehuru de höljt sina tankar »i diktens lena, endast halft genomskinliga siden»! (»Lent, halft genomskinligt siden» om Ibsens och Kiellands diktform!) Man vet ej hvilket man mest skall häpna öfver, den oförsynthet, hvarmed öfversättaren framslungar detta kategoriska påstående, eller den kortsynthet, som gör, att han förmodligen tror sina egna ord. »Dockhemmets» författare skulle hysa samma åsikt om kvinnans uppgift och ställning som Max Nordau, hvilken anser henne som en andlig automat! Författaren till »En Hanske» skall sättas i parité med målsmannen för »djurens fria parning»! Tvärt emot den hvarje sjelfständigt tänkande kvinnas tacksamhet, som hr Thyselius vill tillerkänna Max Nordau, vänta vi, att den kvinna, som känner sitt menniskovärde och sin sedliga uppgift, skall kalla den, som predikar hans åsikter, för hvar kvinnas niding och större smädeord veta vi aldrig slungadt mot Ibsen och Björnson, Kielland och Elster, än då dessa sägas höra till den ligan: Nej, gif honom i sällskap författaren till »Giftas» – och sällskapet är kanske ändå för godt!» Så långt Docenten von Schéele. För att göra ställningen klar för oss sjelfva måste vi äfven härvidlag lära oss att skilja på saken sjelf och sakens karikatyr. Sociala missförhållanden af olika slag, kyrkliga och religiösa missförhållanden, officielt skrymteri, med ett ord: nutidslögner, äro dock verkligheter, som ropa på förändring, som allt mera trängande fordra en samhällsreformation. Och jag frågar på samvete hvilken ädel, rättänkande menniska som helst, om hon icke i sin egenskap af samhällsmedlem vid läsningen af t. ex. nämnda norska författare har känt sanningens skarpa udd mot sitt hjerta, ja, om hon icke stundom har igenkänt sina egna tankar i denna anklagande framställning af verkligheten?
Hvad deremot angår Herr Hammarskjölds uppgift, att Rikets Stån-’ der redan år jSiö skulle hafva beviljat medel till löneförbättring för Lårarne vid Rikets allmänna Skolor, måste jag anmärka, att den år stridig mot verkliga förhållandet, emedan UppfostringsComittéen väl år 1817 tillstyrkte löneförhörhöjning för ElementarUndervisningsVerkens Lärare; men sorn denna löneförhöjningsmöjlighet förutsatte nya Statsanslag, hvilka ej förr ån vid 1818 års Riksdag af Riksens Ständer beviljades, kunde Comittéen först efter nyssnämnde Riksmöte i underdånighet afgifva det förslag till de anslagne medlens fördelning, hvilket stadfåstades genom Kongl. Maj:ts den 22 April 1819 utfärdade Nådiga skrifvelse om en interims lönereglering för Rikets ElementarLåroverk. Men om äfven UppfostringsComittéens första omsorg hade varit, att bereda förbättring i de knappa löner, med hvilka Lårarne vid våra Skolor förut varit försedde, synes denna omsorg hafva varit berömvärd, långt ifrån att förtjena klander. Jag vädjar i detta afseende till Herr Hammarskjölds egen rättskänsla. Det måste vål ej vara hans önskan, att så mödosamma och ansvarsfulla befattningar, som SkolLåraresysslor, skulle anförtros åt män, hvilkas inkomster voro så otillräckliga, att de under utöfningen af sitt vigtiga kall, befunno sig i verklig fara att svälta ihjel; i synnerhet som spannmålsvärdet redan började falla vid den tid, då förbättrade löneyilkor blefvo dem förunnade. toen i Martil, Får öfrigt anhåller jag att blott få tillägga några ord. Jag anser otjenligt att hår ingå i en fullständig recension af den nu gällande Skolordningen. Jag står ej hår för att hålla loftal öfver en lag, som andra tadlat; men utan tvekan vågar jag försäkra, att denna författning4 afven som dess bilagor, då de låsas med oafbruten eftertanka, och i sitt hela sammanhangj skola vinna bifall, snarare ån klander, af hvarje billig granskare. Herr von Hartman a dorff, August:
Hr von Treitschke, som gifvjt signalen till hela rörelsen, är ju en till den rena Bismarckianismen öfvergången gammal nationalliberal, som efter att i många år hafva så tillskurit Tysklands historia, att arffienden Frankrike blef ärelös och fäderneslandet förhärligadt, nu har kastat sitt hat på judarne, som på en inom landets gränser boende arffiende. Hos Treitschke uppenbarar sig emellertid tydligt det andra momentet, som i skydd af den herskande reaktionen gör sig gällande mot judarne, det inskränkt-nationala. Det är ingen tillfällighet, att liksom på folkkriget mot Napoleon 1814 under 1819 följde en afskyvärd judeförföljelse, och detta i trots deraf att judarne hade kämpat och blödt i fr ihet sstrider na lika så mycket som deras kristna medborgare — så har ock på det andra stora tysk-franska kriget under 1870 — 71 följt ett sträfvande att om möjligt beröfva judarne, hvilka likväl äfven denna gång och på ett hedrande sätt gjort sin pligt i kriget, de blott sedan en så kort tide-rymd beviljade medborgerliga rättigheterna. Treitschkes egentliga utgångspunkt finner man, om man läser hans ungdomsskrifter, i synnerhet hans » Historisch-politische Auf-sätze ». Denna är vreden mot det » opatriotiska » unga Tysk-land, särskildt Heine och Börne såsom dess ordförande, hvilka ju båda yoro af judisk härkomst. Det var lätt att beröfva Heine och ännu lättare att beröfva Böme en stor del af det nu lefvande slägtets ynnest. Båda hade de beundrat Frankrike, båda hade de emigrerat till Frankrike och, hvad värre var, båda hade de i trots af den tyska nationalkänsla, man icke utan att ljuga kunde frånkänna dem, hatat och misskänt Preussen.
Jag torde icke bchöfwa i berörde afseende andraga flere skäl, än dem jag här oswan haft äran anföra: hälst jag tvögar hoppas det uödwändigheten däraf inses , att hwarje EmbetS - och Tjensteman ätnjuter af Staten ett sädant underhäll, som kan wara för hans utkomst nödigt wid det han sorgfälligt fullgör de skyldigheter honom i dest Cmb-lle och Tjenstutöfning äligga. Stockholm den 2o:de September 1809. H.. ok Lckenbom. Remitterades till StatS-Utskottet. Upplästes följande: Utdrag af Protocollet, hältet hoS Högwördiga Prcstc-Ständet den 14 September 1809. S. O. Föredrogs och remitterades till Riksens Högloft. Ständers Allmänna Beswärs, och Ees, »emir - Den 27 September. 1023 nomie-Ulskott , ett af Contracts - Prosten Herr Doctor ksiarsus ingifwit Memorial, rörande Oefensions»Werket pä Gottland; Hwarom underrättelse skulle de Rcspcctive Med - Ständen genom Utdrag af Protocollct wördsamt och wänligen lämnas. kix krotocollc» bl. ^ Utdrag af Protocollet, hället hoS Högs wördigc Präste - Sländct ben I9'.de September 1829. ' S. D. Till flutcligt afgörande upptogs Högkoflige Ridderstapcts och Adelns Ständct mcddclte den iz:dc dennes pä bordet lagde Beslut, att ät Riksens Ständer till uppteckningen af f. d. Konungens Egendom utsedde Ombud uppdraga att göra sig underrättade och till Riksens Ständer inkomma med upplysningar, huruwida Riket stall hos f. d. Konungen hafwa innestäende efter Högstsalig Konung den Tre dje en fordran af Fyra Millioner Riksdaler, hwilka Högstbcmälte