Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hemställer, om icke litt. d., har helt och hållet afseende på litt. c. Det säges just om de 20 proc:n, att om härigenom vid någoldera Diskontverket, uttagningarne å kreditiven skulle öfverstiga den för krediliv-rörelsen vid tillfället använda fond, bristen fyllcs af i kassa liggande, eller på räkning i Bankens depositions-afdeln. inneslående behållningar, tillhörande öfriga fonder. Om nu detta mom. kommer alt stå sist, så skulle detsamma kunna hafva afseende på båda de föregide. Det torde således vara lämpligt, att delta mora. kommer att stå näst efter inom. c. Frih. Palmstjerna: Mili mening var också, att de raderne, som skulle som ett nytt mom. nedflyttas, måtte under benämning litt. e., sältas efter litt. d., och för öfrigt instämmer jag med Gr. Gyldenstolpe deruti, att elt mera bestämdt ord än ”ega” må begagnas. Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, yttrat, alt han hade orätt upfallat Frih. Tersmedens förslag, och att detsamma afsåg, att 55:te punkten matte bifallas utan annan förändring, än att slutmeningen ”med åliggande”- etc. i mom. litt. b., och ordet ”jemväl” i mom. litt. c. uteslötos, samt deremot infördes elt nytt mom. litt. e. af följande lydelse: ”alt vederböride Direktir åligger, att till kassa-kreditiv derutöfver anvisa den del af fonden, som icke erfordras till diskontering och utlåning, dock under förbehåll, alt sådan anvisning återtages, derest ansökningar om diskontering dertill föranleda”, blef propos. lill bifall å förevaride punkt ulan förändring först framstäld, men besvarad med Nej, hvarefter Frih. Tersmedens förenämnde förslag af R. o. Ad. bifölls. 86, 37 och S8:dc punkter ne. Biföllos. 3ä:de punkten. Frih. Tersmeden: I öfverensstämmelse med det beslut R. o.
Men hvarföre hafva då brotten så märkeligen tilltagit sedan kroppsslraffen upphört, om ej derföre, att illgerningsmänuen ej frukta de straff, som i stället blifvit införda, och alt, på sätt Hr Rääf redan anmärkt, det egentligen är kyrkoplikten såsom ett slags skamslraff, hvilket de nu förnämligast rädas för. Och likväl vill man i det nya lagförslaget borttaga skamstraffen. Det går visserligen an, att sålunda göra rön och försök i lagstiftningen; men följden Olifver utan tvifvel den, att de rättskaffens män i landet nödgas gripa lill sjelfförsvar för att Värja sig mot våldsverkare när lagen är så beskaffad att bon ej kan göra det. Om man ej förr vill vidtaga rättelse i denna lagstiftning, så måste man väl slutligen göra det för att förekomma inbördes krig emellan samhällets medlemmar, ett tillstånd, hvilket Ilr Rääf och något hvar vill förekomma. Det nya lagförslaget åsyftar väl detsamma, men har, såsom jag tror, misstagit sig om de rätta medlen. Hr Rääf har från början erkänt lagstiftärnes goda afsigt, men alltigenom klandrat utvägarne att henne ernå. Man bar hittills sagt det icke vara möjligt eller verkställbar!, att återtaga de gamla straffen; och likväl har Gr. Posse nu medgifvit, att vatten och birödstraffet, som varit utdömt ur det nya lagförslaget, kunde återtagas. Då sådant sker nu innan någon af de s. k. grundsatserne blifvit tillämpad; månne man ej vid början af nästa riksdag skulle kunna vänta sig få höra att de egentligen s. k. kropps-straffeu äfven må återtagas. Hr Gr. har också erkänt, att någon rättelse kunde vidtagas i den s. k. latituden. Man liar här begagnat ett fram - Den IS December f. m. 25 <J mande ord för ali uttrycka sakens rätta betydelse. Den är domarens godtycke, eller välbehag, hvilket man undvikit att uttala. Att man velat freda medborgare från missbruk af domarens makt vill jag ej betvifla; men hvarföre har man ej nämnt saken vid sitt svenska namn, utan begagnat latitud?
— Å det lån 120,000 R:dr, hvilket Lotsverket till uppbyggande och förbättrande af fyrbåkar upptagit i Riksgälds-Kontoret och hvilket 20 år derefter borde vara till fullo liqvideradt, halva under de båda revisionsåren ytterligare afbetalningar skett, så att lånets återstod vid 1845 års slut utgjorde 96,871 R:dr 46 sk. 10 rst Banko. Extra Statsanslagen. Af det vid 1834 och 1835 års Riksdag, för iståndsättande af försvarsverket till sjös, beviljade extra anslag 100,000, hvilket ingått i Förvaltningens af Sjö-ärenderna räkenskaper, hafva till 1845 års slut anordnats: Summa R:dr 100,000: Af de vid 1840 och 1841 års Riksdag beviljade extra anslag till sjöförsvars-verkets iståndsättande äro uti Förvaltningens af Sjö-ärenderna räkenskaper redovisade: — 174 För fregatters och kanonslupars förseende med bombkanoner . „ förbättringar i båkoch fyringsväsendet „ dock-byggnaden i Carlskrona „ inventering af ekevirkesförrådet i Dito Statsanslag. 40,000: — • 160,000: - 133,333:16. - 8,000: — Utgift till 1845 års slut. 37,725:42. 3. 160,000: 133,333: 16. — Behållning. 2,274. 5. 9. — 3,316:17. 3. 4,683:30. 9. Sistnämnde behållning, 4,683 R:dr 30 sk. 9 rst, bar, såsom icke behöflig för det åsyftade ändamålet, blifvit till Riksgälds-Kontoret återlefvererad. Af de vid 1844 och 1845 års Riksdag för tillfälliga behof beviljade, nedan upptagna, exti’a anslag äro uti Förvaltningens af Sjöärenderna räkenskaper redovisade:
Enkling eller i annat gifte trädt uppvige han ock behörigt afvittringsbevis. Är Egendomen ärfd, företes Arfslnstrumentet med bevis derom, att det är oklandradt, samt förre ägarens åtkomst handlingar. 44 Den 3 Octo ber e, m, 5'0, Protocollsutdrag öfver meddelad Inteckning, hvarom bevis jemväl bör vara skrifvit å sjelfva OriginalSkuldebrefv*t. 6:0. Gravationsbevis, upprättadt after de 10 föregående årens InteckningsProtocollers föranledande, utfärdadt antingen af Domaren i den Orten der egendomen är belägen, eller ock af AdvocatFiscalen i den HofRätt, under hvars Jurisdiction fastigheten lyder; börande detta bevis innefatta ej mindre upplysning om de inteckningar som i egendomen för penningelån eller andre skulder, kunna vara meddeldte och gällande, än ock huruvida något Egendomen till större eller mindre del angående ArrendeContract deruti är intecknadt. För Landtegendom skola sådane bevis utfärdas efter det Tingets slut, då Inteckningen för lånet meddeltes, och i Staden minst dagen efter den då Inteckningen blef faststäld. 7:0. Sökanden vare pligtig förete behörig Domstolssamt LandsContoirs eller Förmäns bevis, att han ej är Uppbördsman, eller Föreståndare för Magaziner eller Fattiginrättningar, eller om han tillförene haft upp* börd, eller annan så beskaffad befattning om händer, att han för densamma fullkomligen reda gjort, och derföre på intet sätt häftar, samt att han ej, är Förmyndare, eller har för Barna arf att ansvara, ej eller häftar för någon annan skuld hvarigenom Cassans Inteekningsoch förmånsrätt,kan göras stridig, eller dess säkerhet vara något äfventyr underkastadt. Är den erbjudne Panten förut behäftad med Bancolån, skall med uträkning från Banken styrkas,fliuru mycket derå återstår, sä till Capital som upplupen ränta. 9:0. Söker Förmyndare Lån på omyndigs fasta Egendom, skall ej mindre Förmyndareförordnandet, än Öfver Förmyndarens eller behörig Domstols samtycke till lånet in-: gifvas. 5 §•
Län, hvarifrån omkring f af årsbehofvet för närvarande vofe att påräkna och der salpetern till större delen levererades ren och rabattfri, äfvensom i Norrbottens Län, bibehålla tillverkningen vid dess nuvarande belopp, men att deremot näringen i de öfriga Län, der den ännu bedrifves och hvarest i allmänhet endast tillverkas rabatt underkastad salpeter, för hvilken således en nedsättning i inlösningspriset af 10 rdr för centnern uppstode, skulle till följd af blifvande mindre 78 Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Näri. Prnp. N:o 1, om Statsverket 1865. vinst eller möjligen inträffande förlust vid tillverkningen, inom kort tid komma att behörigen inskränkas eller till och med i de flesta orter alldeles upphöra. Erfarenheten hade ock visat, att redan under den tid, salpeternäringen var i jemnt stigande på det hela. eller till och med år 1833, och i flera af rikets län med mindre vexlingar ungefär bibehöll sig samt i åtskilliga mer eller mindre ökades, synnerligast i Westeroch Norrbottens, Kalmar och Christianstads Län, hade densamma uti andra minskats och i några, nemligen Malmöhus, Göteborgs och Bohus samt Wermlands Län helt och hållet upphört. Sedan derefter tillverkningen varit nästan årligen uti fallande, helst om med åren 1833 och 1836 jemföres den senast förflutna tiden, hade näringen ungefär oförändrad bibehållit sig i Westerbottens och dernäst i Norrbottens län samt fortfarit, ehuru med betydligen minskadt belopp, i Upsala, Stockholms, Kalmar, Kronobergs, Christianstads, Westmanlands och Gefleborgs Län, samt i de öfriga numera alldeles afstannat; hvilka, så väl som öfriga förut anförda förhållanden med salpetertillverkuingen inhemtades af ett Komiténs betänkande bifogadt sammandrag öfver den i riket tillverkade och af Kronan inlösta salpeter från och med år 1816 till och med år 1864.
Borgarc-StänPä Hcdcrw. Bonde-Ständets Ledam. magnar, dets Ledam. magnar, st. Wedelin. kelir stansson. 6, lunell us. Uppläst hos Ridd. och Adeln den z Juli,'. Prest-Ständet den ; Borgare-Ständet d. z - » Bonde-Ständet dcn z Riksens Scanders Gtars-Ucfstoccs Uclätan, de, KUgäende f. d. Regemenrs-st^warter mä. Den z Julii. ion mästarens wid f. d. Swenska Gardes, Regeincncec. Öfwer-Adjutanren och Ma, joren ^crr H. F Zveurerfstölds Memorial, att fä äcnjura enahanda crsätcning för förlorade Lönuiltsinkomster, som blrswic tillagd Lompagnie.'thess wid f. d. Swensta Garder. ^)enom Protocolls-Utdrag af den rz sistl. Junii har Häglof!. Ridderstam och Adeln remitterat till StatS-Utstottels utlåtande ett af f. d. Regements, Qwartermästaren wid f. d. Swensta Gardes-Re, gementet, Oiwcr Adjutanten och Majoren H. FReutersköld till Högloft. Ridderstam och Adeln ingifwit och härhos i afstrift bifogadt Memorial med tillhörande Handlingar, deruti han anhaliec, att i stöd af sa wäl KonglBrefwet af den i 8 Jan. som Riksens Ständers undcrdaniga strifwelfe till Kongl. Maj:t af dcn ro April i8io, angående Stats-Regleringen, erhålla enahanda ersättning för förlorade och genom Regementets upplösning honom frangangne Löningsinkomster, som blifwit Compagnie-Chefs wid berörde Regemente tillagde genom Riksens Ständers ofwanberörde strifwelfe.
Bland de i 2 §. för krigstjenst gjorda undantag, som fanste lämvcllgast borde inskränkas, blott till Embersq och Tjenstemän, för att icke deruti tzere - Zgo Den 15 April. La en maiinaniohn, får iag anmärka det besynnerliga uttryck, att större och mindre Hemmansbrukare un-, dantages, pä Hemmansdelar som äro veml. othenie» ligen bebyggde. Dä jag ej kunnat fakta att sörswars skyldigheten haft nägot sammanhang med äbygguadcns bestaffcnhct, samt dä utan afseende pä denne, hwars förhällande är det allmänna likgiltigt, allmänna HemmanSflyldighcterne af alla Hemman lita utgä, skulle jag gerna förmoda det wara ett misstag i ett stadgande, hwartill ingen skälig anledning sig företer, vch hwaruti rättelse eller upplysning wore att önsta, och i det sednare fallet ett närmare bestämmande af huru Hemman anses wara ordentcligen bebyggde, för att begagna rättigheten till undantag. Jag hade trott, att i mohn af Hemmanens .storlek, oH deras deraf utgående widsträktare allmänna skyldigheter, borde en rät, tighet mcdgifwas, att skydda tjenstefolk till Hemmanens bruk, och desse styldighcters bestridande; men Utskottets forsing i nämde 2 §. innefattar ett stadgande, lika sä förmånligt för ägare af mindre Hemmansdelar, som menligt för den som äger större och flere hemmanSdelaroch icke sjelf kan bruka sin jord; och följande exempel ma fram, ställa detta i klar dag : Zag supponerar en By af tre lika goda Hemman; ett Mantal Säteri äges af en Ståndsperson/ samt ett Mantal Skatte, dcladt i äktonLedclar emellan älta Bönder eller andre Äbocr. W!d
Vi ha i godt minne, hvad fru Nyblom sade om yild-anden (i Ny svensk tidskrift, januari-häftet för i år). Den aktade författarinnan var icke god på Ibsen. Hon påstod rent ut, att personerna, som i stycket förekomma, voro * en rad af erke-kanaljer, af sådana riktiga teaterskurkar, som det icke finnes en enda mensklig bloddroppe i. » Hon påstod, att » de gå alla med etiketter utanpå ochframställa egoismen, liderligheten, slappheten, öfverspändheten o. 8. v. » Hade detta blifvit sagdt om personerna i flertalet teater-pjeser af iranska, tyska, till och med svenska författare, så hade det varit slående riktigt Men det var otur, att fru Nyblom just råkade yttra de orden om ett diktverk som, hvilka fel det än må ha, har den ovärderliga förtjenst, erkänd af nära nog alla, att visa fram verkliga lifslefvande menniskor. Men Vildänden stod i strid med fru Nybloms egna åsigter, och derför stod hon upp och gjorde, hvad i hennes förmåga stod för att krossa stycket. Naturligtvis funnos de, som applåderade fru Nyblom, — alla de, som äro utledsna vid den välsignade pessimismen, och som pläga förklara, att skildringen af lifvets skuggsidor ‘ och menniskans små egenskaper endast har tvenne mål: att kittla publikens dåliga sidor och att skaffa författaren guld. (Be orden ha nog stått tryckta mer än en gång och blifvit applåderade, äfven de. ) Att publiken kittlas oändligt mycket mera tacksamt genom att förmå den att flina åt olyckan, och att skrattet fyller en författares plånbok oändligt mycket fortare än tårame göra det, det tänker ej de applåderande på. Fru Nybloms uppsats får jag för öfrigt rekommendera till genomläsning. Ben är både karakteristisk och tankeväckande, ehuru ej alldeles i den menings som dess författarinna trott. Och efter jag nu kommit in på att vara stygg mot det täcka könet, så måste jag som kommentar till nämnda uppsats påpeka, hvad Lea hade att i ämnet yttra (i en af den omtyckta författarinnans förtroliga bref till Emma). Efter att ha komplimenterat förf.
D e n slitna, tarfliga drägt hon bar utvisade fattigdom, håret, som låg slätkammadt under den hvita linnemössan, häntydde genom sin silfverglans på en högre ålder o c h hvad ansigtet beträffar talade alla dess veck o c h fåror om lidande, som härjat skönhet, härjat ungdom, som brutit kraft o c h som gäckat förhoppningar. M e n striden inom det stackars menniskohjertat tycktes utkämpad nu, jag tyckte mig kunna se det, ty den A l l - vises segertecken hade till sist blifvit stämp Manuskript, som ej antages till Införande, återsändes, så vida porto blfogas. ladt deröfver, det Inga ofrankerade talade om försändelser lösas. undergifvenhet o c h tålamod. D o c k, livad som ännu m y c k e t mer rörde mig vid åsynen af denna gamla qvinna, var den djupa innerlighet med hvilken bönens ord gingo öfver hennes läppar. H e l a själens glöd låg uttryckt i det öga, hvilket hon fästat på madonnans bild, händerna hade konvulsiviskt omfattat alla kulorna på radbandet, som hon tryckt till sitt hjerta, liksom ville hon förena alla dessa böner till en enda att dermed tolka sina känslor. Hvem gälde det m å n n e? Denna fråga upptog de närmaste minuterna mina tankar, under det j a g tyst smugit mig från hennes sida, men snart var allt annat glömdt för den njutning stunden gaf, ett intressant arbete förelåg mig, jag skulle j u bese den lilla helgedomen i sin helhet. Sent omsider begaf jag mig ut i dagsljuset i g e n; på branten af kullen låg kyrkogården o c h dit styrde jag mina steg. Utsigten härifrån var utomordentlig. Djupt nere i den ofantliga dalen låg till höger staden Kouen med alla sina kyrkor o c h palatser. Jernbantågen rusade frustande fram o c h tillbaka samt korsade staden i flere rigtningar, men några menniskor kunde ej urskiljas. Till venster slingrade sig Seiuen likt ett bredt blått band kring kullens fot.
Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, S. X). Upplästes ett Memorial från Expeditions - Utskottet, af förlidne gårdag, angående skrifvarehjelps anslående för Utskottets Betjening samt tryckningen af den del af Bihanget till Riks-Ståndens Protocoller, hvilken vid Riksdagens slut ej hunnit fullbordas j och skulle Statsutskott - Deri 7 Juth Utskottet, till hvilket berörde Memorial skulle öfverlemnas, anmodas att häröfver sig utlåta. Derjemte ansåg Ridderskapet och Adeln nödigt anmoda Stats-Utskottet att föreslå någon anstalt, hvarigenom, under varande tryckning af Riks»Ständens Protocoller, register deröfver må, emot arfvode af något visst för hvart tryckt ark af dessa Register, författas, för att kunna med möjligaste skyndsamhet , efter Protocoller» nas tryckning utgifvas. Ut supra. Ex Protocollo A. G, Silverstolpe. S. D. Vid förnyad föredragning af; det Sä t* skildta Utskottets den 30 och 38 Juni på bordet lagda Betänkande af den 17 nästföregående, angående förlägenheten i allmänna rörelsen m. m. samt af Banco-Utskottets i anledning af detta Memorial den 4 Juli afgifne och nästpåföljande dag på bordet lagda Utlåtande) blef det förra, åtföljdt af detta Utlåtande samt af så väl denna dag, som föregående Pleni-dagar gjorda anmärkningar, till Särskildta Utskottet återförvisadt. Ut supra. Ek Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Bifölls Con^titutions * Utskottets den 5 dennes på bordet lagda Memorial, innefattande Utlåtande öfver Herr SpaJ.dencreute’s till Utskottet - Deri 7 Juli. tet remitterade motion om ändringar i Instru» ctionen för Riksens Ständers Justitiae Ombuds» man. Ut supra.
(Om dessa documenter, som icke äro annat än vexelLankens qvittenser eller intyg öfver gjord insättning för discontens räkning, skulle anses lika med contant, så borde ombudsmännen också anses såsom cassörer; ty de äga, lika med kamereraren, hvarje vecka en upphörd, för hvilken de med dessa attester redovisa, och på det sätt arbetsordningen nu är ställd i disconten, vore ett missbruk af dessa documenter å ombudsmännens sida mera tänkbart än å kamererarens, som dertill behöfde connivence af flera bokhållare och andra tjenstemän). Kamererarens verkliga upphörd (i contant) inskränker sig till den del af öfverräntorna, som till honom i contant erlägges, och hvarför han minst en gång i månaden redovisar. Hans behållning öfverstiger aldrig några tusen r:dr; och då, enligt enskild försigtig lie tsåtgärd af directionen, nuvar. kamereraren ställt borgen för flerdubbelt belopp, torde det för Bancodiscontens säkerhet vara tillräckligt att stadga sådan borgen vid framtida tillsättningar af tjensten. 2:0 Är förslaget be höfligt för de lanes ökändes säkerhet mot förskingring af deras lånemedel? Ehvad kamereraren har cassauppbörd eller ej, kan ett förbud för honom att vara ombud för låne^ökande aldrig medföra för dem annan förmån, än att de .) kunna förlora på honom, af det enda skäl, att han ej fick vara deras ombud; men icke hindrar det andra ombud, vare sig inom eller utom disconterna, att lika lätt kunna missbruka förtroendet , ty aldrig liar egenskapen af kamererare, eller behofvet att hålla discontens cassa full, kunnat gifva en förevändning att icke remittera verkligen utfallna lånemedel, utan liar den hemtats från föregifvande, att lånet antingen icke ännu kunnat utgifvas eller icke blifvit bifallet, och sådana svepskäl kunna lika lätt förebäras af hvilket ombud som helst, i stånd till en sådan handling. Beklagligen sakna vi icke inom disconternas historia exempel af flera tjenstemän, än förre Kamereraren Lindstedt, hvilka förskingrat anförtrodda medel, t. ex.
Hvad kunde han således hafva att föredraga hos konungen? Pechlin vände sig till den nyss blifne öfverståthållaren baron Rudbeck, för att få veta något angående Tolls vistelse i hufvudstaden; men då Rudbeck meddelade, att han vore afrest till sin hemort för flera veckor sedan, blef Pechlin lugn äfven i detta afseende. – «Vår allernådigste må gerna galnas med flärd och glitter i sus och dus« – sade Pechlin –, «vi skole bjuda till att under tiden ställa sakerna i ordning.« – «Det är så mycket angelägnare,« – svarade Curt – «som man sannerligen icke tager denne konung, der man släpper honom. Mina göromål och enskilta angelägenheter tvinga mig att resa hem nu på några veckor. Gifve Gud, att de allmänna angelägenheterna må stå på bättre och säkrare fot, när vi härnäst råkas!« Vi hyse inga anspråk att vara 72 års statshvälfnings häfdatecknare. Vi hänvisa läsaren i det afseendet till den verkliga historien och dess allmänt kända tilldragelser. Vi göra således ett språng öfver alla mellanlänkar i händelsernas lopp och dröja först vid den tidpunkt, då underrättelsen ankom till Stockholm, att garnisonen i Christianstad, under ledning af kommendanten derstädes kapten Hellichius öppet förklarat sig emot dåvarande regeringssätt samt uppsagt Riksens Ständer all tro och lydnad. För att bereda hertig Carl en förevändning att sammandraga trupper «till regeringssättets försvar«, låtsade Hellichius frukta honom och tillslöt fästningsportarna i Christianstad. Man föreställe sig de olika slags hjertklappning, denna tidning förorsakade på Stockholms slott och i riksståndens plena. Pechlin anade straxt, att hofvet hade sitt finger med i spelet, och ehuru förhållandet ej var helt mellan honom och de just då allsmäktige Mössorna, från hvilka hans eget parti utgjorde en utbrytning, närmade han sig dem nu, mera än tillförne, emedan han insåg, att en fortsatt splittring nödvändigt skulle medföra ett gemensamt fall. På Pechlins inrådan skulle en bland Mössornas hufvudmän, öfverståthållaren baron Rudbeck personligen utforska konungens tänkesätt. Men Gustaf hade sina anhängare och kunskapare öfverallt.
att handelsdomstolarne, — som i åtskilliga länder till dessas båtnad afskaffats, bestå af ledamöter, hvilka, utan den ringaste kännedom om rättsvetenskapen, använda sin kunskap om s. k. handelsbruk icke allenast så, att lagen dermed suppleras utan äfven så, att dessa handelsbruk sattas i stället för och öfver gällande lag; samt att köpmannen-domarens egentliga yrke, hans dagliga omgifning, hans dyrbaraste intressen nästan oundvikligt utsätta honom för inflvtanden och misstankar, af hvilka icke ens den minsta skugga bör falla på rättvisans tjenare. Redogörelsen för innehållet af denna märkliga petition Vr Dagent Krönika. hem tat frän en liten brochyr af en köpman i Antwerpen *. Denne köpman vill visserligen icke, såsom advokaterna, hélt och hållet afskaffa handelsdomstolsinstitu-tionen, men han påyrkar deri åtskilliga väsentliga ändringar, af hvilka en del redan blifvit vidtagna. Emot han-delsdomstolame sådana de ännu i dag äro qvarstår dock klandret af kanslistinstitutionen samt en anmärkning rörande omfånget af lekmannadomrarnes dom snitt. I afseende å han-delsdomstolarnes kanslist eller sekreterare säger brochyrför-fattaren bl. a.: » Fastän af lagen nämnd såsom underordnad blir sekreteraren, enär han ensam är lagkunnig, ganska lätt her-skare, och, med rätt eller orätt påstår allmänna opinionen, att det i sjelfva verket är han ensam, som är domare. » Den nu citerade författaren vill vidare inskränka de icke lagkunnige ledamöternas domsrätt till att » konstatera fac-tum » och yrkar, att det måtte öfverlemnas åt jurister att på det sålunda faststälda sakförhållandet tillämpa lagen. Men han vill icke. att denna lagtillämpning. skall verkställas af en oansvarig sekreterare, utan af en lagkarl, » som med sitt namn och sitt embetsmannaan seende svarar för de domslut, han bestämmer. » Deijemte yrkar denne författare, som inser att hvarje köpman icke kan vara sakkunnig inom handelns alla olika grenar, att handelsdomstolarne skola delas på två från hvarandra fullständigt skilda afdelnin-gar, en för » handelstvister i allmänhet » och en för sjörättsmål.