Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett stort erkän - Den 7 Mars. samhetsbevis för Sveriges krigsbiträde utgör de krigande Magternes garantie eller borgen för hela den Scandinaviska Halföns, det är Sveriges och Norriges, evärdeliga förening. Om Svenska Regeringen först nödgades visa, huru Norriges intagande genom Härsmagt fullkomnas kunde, så ansågs likväl snart en aktningsvärd Nations godvilliga begifvande, till framtida samdrägt, och en varaktig broderlags stiftelse med det Svenska Folket, för vida förmånligare Och värdigare. Detta gemensamma Nationalförbund är nu genom en laglig helgd fastställdt; och med det samma är, efter allt menskligt förutseende, ett oöfvervinneligt Riks-samfund i Norden danade. Det kan för oss icke vara okändt, af hvem, och huru denna länge önskade, och utöfver förra tiders förhoppning nu fullkomnade händelse blifvit beredd. De tvenne förenade, begge fria, men villigt lagbundna och lika troget laglydiga Folkslagen böra derföre erkänna sig och sina efterkommande denna tidens visa Styrelse evigt förbundna. Ingen ärestod kan värdigt beteckna detta storverk, eller rätteligen tolka vår erkänsla och vår oförfalskade undersåtliga tillgifvenhet. Den enda tacksamhetsgärd, som vi nu, med den varmaste känsla, kunne till Hans Maj t Konungen och till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen frambära, är en underdånig TacksägelseAdress för alla Deras stora välgerningar till Sveriges och Norriges Folk och Land} och anhåller jag ödmjukast om Hans Excellences, Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition å en ui 32 Den 7 Mart. sådan Tacksägelseset, ssmt att, vid Höglofl. Ridderskapets och Adelns förväntade bifall, en Deputation om Beslutet med det första må till Rikets respectiva MedStänder afgå. Friherre Cederström, Rudolph: Jag vågar afbryta Höglofl. Ridderskapets och Adelns öfverläggning öfver det främsta föremålet för hvarje Svensk mans tacksamhet Och ehuru det ämne, jag har att framställa, återkallar obehagliga minnen, tror jag dock, att både saken och tillfället fordrar, att uppmärksamheten ju förr dess heldre dervid fästes.
Jag tror äfven, att det split, sorn under några riksdagar uppkommit mellan dessa Stånd, härrört deraf, att de hvart för sig arbeta och besluta. Detta har gifvit en offentlig stämpel åt dessa Stånds särskildta intressen. Om de enskildla intressena sammansmältas under en öfverläggning, genom ett samfäldt beslut, så skall majoriteten, såsom jag föreställer mig, besluta uti det allmännas intresse. Jag har yttrat, att jag anser vår nuvar. representation för ett enkammar-systeme. Följderna deraf hafva vi sett. Jag önskar således, att representationen måtte fördelas på 2 kammare. Jag följer i detta fall — jag erkänner det öppet —- mindre min egen förmåga att inse nyttan deraf, än andras erfarenhet. Jag tror således, alt den andra kammaren kunde väljas af den samfällda representationen, om jag så får kalla den. Jag tior, att denna kammares egentliga karakter skulle vara alt pröfva de vigtigaste frågor, de frågor, som gälla för framtiden, och att derom besluta, så att surpriser, såsom man kallar det, ej måtte uppstå i den stora kammaren. Jag tror således, att denna kammare borde sammansättas af sådana personer, som något pröfvat liden i dess längd, och icke allenast våra behof för dagen. Man har i andra länder dels gjort denna kammare ärftlig, dels sammansatt den genom val. Alt hos oss göra rättigheten att sitta i denna öfre kammare ärftlig, kan jag ej tillstyrka, derföre att jag ej finner några egentliga elementer i vårt land, genom hvilka en sådan ärftlig kammare bär skulle kunna hildas på ett sätt, alt den uppfyllde det ändamål, som med densamma åsyftades. Åtminstone anser jag de personer vara få, hvilka äro i den belägenhet, att de dertill borde vara sjelfskrifne. Jag anser derföre, att då den öfre kammaren valdes genom valdislriclena, så vore ändamålet uppfyldt, helst 0111 den valdes för en längre tid. Här ur yttradt inom detta Hus, för några dagar sedan, att åldern boide bestämma rättigheten alt vara medlem i öfre kammaren. Jag tillstår, att ide'en är vacker, men jag tror den ej vara alldeles tillämplig för vår tid och vårt land.
Sverige eller Norge producerade varor, som uppräknas i tariff A, må, då de sjöledes under någondera af de höga kontraherande makternas flaggor direkt inkomma till Frankrike, dit införas emot erläggande af de i nämnda tariff stadgade afgilter. lilläggsafgillerna deruti inbegripna.» Efterse vi nu hvilka förmåner Frankrike betingat sig, finna vi al 3:dje artikeln, att »de i Frankrike producerade varor, som uppräknas i tandenia B o. C, må till Sverige och Norge inforas emot erläggande af de genom dessa tarilfer stadgade tullafgifler.» Jemför man dessa artiklar, visar det sig, att Frakrikes förmåner äro högst betydligt större än Sveriges och Norges, ty allenast varan är Fransk produkt, kommer den i åtnjutande af de ölverenskomna fördelarne, då deremot härför fordras för den Svenska eller Norska varan de trenne vilkoren, att den l:o skall införas direkt, 2:o sjöledes och 3:o under Svensk eller Norsk flagga. Kan man kalla detta reciprocitet, då vet jag sannerligen icke huru detta ord bör rätteligen förstås! I de handelstraktater deremot, som Frank - Den 7 Februari f. ro, 357 rike ingått med andra länder, är fullkomlig reciprocitet iakttagen, och detta till den grad, att om jag ville uppläsa dessa traktaters häröfver affatta de bestämmelser, skulle Hrr:ne finna, att de nästan ord för ord äro lika lydande i afseende å de förmåner det ena landet tillerkänner det andra. Jag vet, att man skall vilja bemöta mig med den invändning, att vi redan 1857 alhändt oss förmågan alt påstå full reciprocitet i berörda afseende, emedan vi då gåfvo upp vårt land åt främmande nationers fartyg, hvarifrån de än månde komma. Det var en oförsigtighet, som den tidens frihandlare vidtogo, och som af regeringen stadfästes. Denna oförsigtighet har kanske grundlagt nödvändigheten att på ofördelaktiga vilkor afsluta traktaten och, såsom en värd talare vid 1863 års riksdag på detta rum yttrade, för en handelstraktat köpa oss en sjöfartstraktat.
Hvad först bevillningen å lönerna angår, så saknar detta sätt ”att gifva med ena handen och taga igen med den andra”, all rättsgrund, Att lill Staten återlemna en del af den lön, som blifvit bestämd såsom ersättning för bestridandet af en nödig ansedd tjenstebefattning, härleder sitt ursprung från Den 7 December. 57 det financiella betryck, sorn blifvit en följd af de olyckliga och allt inre välstånd förstörande krig, hvaruti nationen af äregirigheten och veltlösheten under en framfaren lid invecklats. Förenämnde återlenmande utgjorde således ett offer på Fäderneslandets altare af män, som derjemte upoffrade lif och blod för bevarandet af den nationela sjelfsländiglieten. Offret af denna bevillning var dock endast tillfälligt och borde således ej eller fortgått sedan den financiella kiis, som framkallade detsamma, uphört. Åttan att bibehålla de inkomster, hvaraf man en gång kommit i åtnjutande, hat likväl förvandlat denna, så väl som mångå andra afgifter ifrån till fällig gärd till ständig beskattning. Är detta" likväl rätt? Ar det ädelt af nationens ombud, att längre vilja fortsätta ett beskattningssätt af dylikt ursprung? Ofverensstämmer detsamma i öfrigt i någon den ringaste män med förnuftsenliga statshushållningsprinciper? Jag tror intetdera! — Äro lönerne för högt tilllagne, så låtom oss minska dem, men icke längre fortsätta det gyckel, som nu eger rum, att nemi. tillerkänna individen på papperet ett lönebelopp, som han i verkligheten icke erhåller. Angrde den s. k. Begrafningshjelpen, denna insättning å fond perdu, motsvarande j års lön, hvartill hvarje, löntagare är förbunden, så väl, då han första gången i tjenst ingår, som äfven då han tillträder högre lön, så utgör den ett af dessa hokus pokus i statshushållningsläran, i hvilka man tycker sig liksom spåra ett bemödande att förslafva tjenstemannen genom ett ekonomiskt beroende.
Liksom han afrådt torparhustrun tills vidare att yppa sin hemlighet, likaså mente han nu inom sig, att den rätta stiftaren till mordförsöket, genom en sjelfangifvelse af drengen, skulle vara svårare att fångas än eljest. Han skulle eljest ... oaktadt sin troligen stora slughet ... snärjas i sina egna nät. Drengens angifvelse skulle fälla åtminstone icke honom, utan blott göra honom än mera försigtig. Efter en paus, hvarunder alla dessa tankar såsom ett skuggspel irrade förbi hans själ, sade Erik: – Det nyttiga är, att du fortfar i ditt goda beslut och icke mera afkläder din nya menniska. Drengen såg på honom med förvåning. Således finns det icke rum för hämden i detta bröst! tänkte han. – Ja, med Guds nåd – sade drengen – jag menar att jag icke skall strida emot Guds andes nådeverkningar ... Om pastorn menar, att det icke för min själs salighet är nödigt att underkasta mig menniskors dom och för församlingen göra min bekännelse, så är pastorn likväl sjelf för mig såsom en församling. Och för denna enda menniska skall jag göra min bekännelse, såsom jag gjort den inför Gud, och såsom jag när som helst vill göra den inför verldslig domstol. Det mesta af bekännelsen är redan gjord, men hel och fullständig skall hon bli. Äfven det gömda brottet skall fram; förrädaren och förledaren och djefvulens redskap måste blottas, så att oskyldiga och värnlösa må veta akta sig för den förnäme skurken. Det var Ristilä baronen. Vi skola icke omtala Eriks aningar och ideförbindningar. Åter sade drengen: – Och nu från denna dag skall jag, så långt min förmåga sträcker sig, söka att skydda den som jag nyss ärnade ... Ja, som en hund skall jag vakta, att ulfven icke tränger in i fårahuset. En flyktig tanke, sammanhängande med klokheten, uppstod hos Erik. «Huru vore det, om denne dreng allt ännu skulle låtsa vilja gå baronen tillhanda, för att föra denne bak ljuset och kanske fånga honom?» Denna tanke förkastade han straxt.
St. fastställd, utan äfven skrifvelse härom lill K. M. aflåten, innan StatsUtsk. till RiksStm inkom med sitt slutliga yttrande och förslag ang:de förenklingen af uppbördsoch redogörelsesättet. Ordinarie räntans belopp för den då inträdande statsregleringsperioden var sålunda redan af R. St. bestämdt, och detta belopp kunde sedermera först vid kommande riksdag förändras genom det beslut R. St. fattade i anledn. af StatsUtsk:s rör:de omförmälde ämne afgifna betänk. Presterskapets privilegier hafva af en och annan talare blifvit åberopade, såsom utgörande ett grundlagsenlig! binder emot godkännandet af den voteringsproposm, som nu är föreslagen. Hvad angår 4:de § i dessa privilegier, hvilken § PresteSt. tillförene, då fråga varit om indragning af de till presterskapets aflöning m, m., anslagna räntor och tionden, städse åberopat, sä får jag erinra, alt verkan af detta argument måhända förtjenar att lagas i öfvervägande, då 20 punkten i StalsUtsk:s mern. förekommer, men vid förevattde punkt är denna § icke tillämplig. Sävidt jag kan finna, innehåller 4:de § af presterskapets privilegier icke något, som har sammanhang med sältet, hvarpå räntorna eller tionden skola utgöras, utan tillerkänna endast preslerskapel rättigheten att fortfarande tillgodonjuta samma inkomster. Beträffande åter den af Hr von Hartmansdorff anförda 3 §, så lyder den sålunda: ”Skola alla personer af predikoembete! och läroståndet, hvar efter sin grad och värde, oförryckt bibehålla alla sina välfångna friheter, donationer och förläningar samt andra deras embeten tillhöriga lägenheter och ordinarie underhåll, jemväl ock de vederlag, hvilka de åtnjuta uuder samma titel och förbehåll, som de dem innehafva, alldeles efter brefvens innehåll”.
Cederström har orätt uppfattat min mening, då han yttrat, att jag skulle hafva för afsigt att infordra Statsrådets prot. i några fall eller i massa. Jag vill icke hafva dessa prot. Jag tror, att de ej skulle hafva något värde för Svenska allmänheten; men jag tror, att det kan vara af särdeles vigt att få veta, huru Constit.-Utsk. uppfyller sin bestämmelse inom Representationen. Det är detta, som Hr Cederschjöld åsyftat, och jag finner, att i dess åstundan i detta fall verkligen ligger något nyttigt. Det är min hjertiiga önskan, att vi må komma till någon reform i våra representativa samt administrativa former på en väg, som utan brytning eller skakning kunde beträdas. Jag troi’, att inga medel att komma in på denna bana böra förkastas, för att afböja vådan af en våldsam omstörtning af vårt samhällsskick, som eljest otvifvelaktigt måste inträffa. Det är derföre jag tror, att man bör begagna alla möjliga upplysningar för att föra publiciteten in på en sann bana. Man skall icke undandraga publicitetens organer alla upplysningar och derigenom tvinga dem in på den oft,onämnda sqvallervägen, i följd hvaraf allmänheten missledes. Jag tillstår derföre, att så snart fråga uppstår om offentlighet för handlingar, vill jag alltid understödja den; och jag finner icke någon våda vid, att man här yttrar en önskan, sorn Constit. -Utsk. kan afslå. Hände det, att Constit.-Utsk. misskänner sin värdighet så mycket, att del: afslår ifrågavar. begäran, bevisar det blott, hvad jag sökt visa, nemi. oformligheten i denna institution; men R. o. Ad:s värdighet kan derigenom icke förnärmas. Ståndets värdighet kunde med mycket mera skäl anses förnärmad genom sådana yttranden, som vi emoltagit från Constit.-Utsk., deri det förklarar, att härstädes gjorda anmärkningar ej förtjena afseende eller äro ogiltiga m. m. Sådana uttryck äro vida mer förnärmande, än afslag på en önskan.
Hennes pensionat är därför mest besökt af ryssar samt af » den liffländska adeln », som hon med en viss själf känsla brukar berätta, men äfven af en och annan svensk dam. öfver sitt » franska kök » och den fjärde polenta e t c, ty allt detta kan väl ej serveras på en kväll. Tillåt mig såsom ett exempel nämna, hvad min man äter. Kl. 8 f. m. en tallrik oskummad mjölk, uppkokad föregående dag, hafregrynsgröt, 2 ägg, smörgås med kallskuret, te och bröd; kl. 11 f. m. 2 ägg, smörgås med kallskuret; kl. 3 e. m. middag; kl. 5 e. m. en smörgås med ett glas mjölk, kaffe med skorpor; kl. 8 e. m. 2 ägg, smörgås, te och bröd. Som synes, är det alldeles efter doktor Westerlunds ordination. Häri uttalade åsikter kan jag ej alls dela. Hafva mina 15-åriga gossar skött sig bra under terminen, så behöfva de hvila sig en smula på sommaren för att på höstterminen med friska krafter gripa studierna an; hafva de åter fått lågt betyg i något eller några ämnen, så böra de under sommaren söka bota skadan och däremellan njuta ro från läsningen, allt detta så mycket mera, som nöden ingalunda kan anses tvinga dem att » informera ». Sak samma med flickan; hon må vara » vid den åldern, ja t. o. m. förr », så kan hon mycket väl behöfva öka sina skolkunskaper eller söka fullkomna sig i ett ämne eller ett handarbete, hvari hon visat fallenhet, och för hvilket hon har håg, och de » många kronor », som » äfven hon » kunnat genom handarbete förtjäna, kan man godt undvara, Själf har hon i en framtid största nyttan af att hafva lärt något grundligt i det ena eller det andra afseendet. Att 100 kronor kunna förslå till klä- der åt ö barn under ett helt år här i Stockholm, i en familj med en årlig inkomst af 3000 kr. och som följaktligen gör anspråk på att vara förmer än bara vattnet, lär väl ej kunna gå ihop; och fruns garderob kommer säkert äfven att lida af det knappa anslaget.
Af Stockholms stads Brandförsäkrings-kontor 200: Diverse inkomster 321: 30. 8. Credit. Utgifter: Pensioner lorrQ. lj. Medikamenter och sjukvård 99:: 43. Lyshållning och ved 5,512: 10. Kronooch andra utskylder 79; 29. Diverse utgifter 2,098: — 8. 114,896: 9. 10, Påföring: Till Barnhusets byggnadsoch reserv-fond: det belopp, hvarmed inkomsterna för året öfverstiga utgifterna 23,247: 4. i Balans till år 1858: Utiånta medel med derå upplupna räntor 570,777: 40. 11. Efter afdrag af: Barnhus-direktionens afgifna berättelse innehåller följande uppgifter angående vid inrättningen, under revisions-året, till vård och underhåll eniottagne barn: Barn under ett års ålder, vårdade från förra året: Ambarn 24. fnlånta barn 34. | j a intagne under året: Inlånta barn 103. Inlånta barn 167. Döde i Barnhusbarn 63. Inlånta barn •••• 48. 149. Medeltalet af späda barn på dag inom Barnhuset 109,3. Underliållsdagar för späda barn • 39,922. Medeltiden af hvarje spädt barns vistande inom Barnhuset 92,6. Barn öfver ett års ålder: Vårdade barn från förra året 68. Återlemnade •••• Medeltal per dag inom Barnhuset 60,4. Medeltiden af hvarje barns vistande inom Barnhuset 90,2. Utomhus hafva dels i hufvudstaden, dels i landsorten underhållits 2,300. § 2. Revisorerne anse sig böra tillkännagifva, att såväl i räkenskapen som i Direktionens ofvan åberopade, till Kongl Maj:t afgifna, underdåniga berättelse om Inrättningens förvaltning och ekonomiska ställning under revisionsåret, all ledning saknas för bedömande huruvida några åtgärder i afseende å framlidne Kamereraren J. E.
Publiken ar road af att se ' kakan hel, och för att gå pnbliken till mötes, har det liändt mig, att jag efter någon långresa fått hoplimma och klistra och plastra ihop fragmenterna till en rundel. Poletterar jag asken, så gå kakirna i tusen bitar, så våldsanit behandla~.~assageraregods här i landet, och tager jag själf hand on1 bagaget, så rusar någon emot niig ocli stöter till det dyrbara brödet., eller oturen vill att jag, ack och ve! - snafvar och faller öfver asken, so111 bräckes. Efter livarje föredrag minskas förrådet, och då jag åter-. ' vänder till New ork, mitt hutvadkvarter, ha både bagaget och sjalen betydligt lättats, da brödtillgången ar slut för tillfället. Hvnd inin röda. stickstrumpa angår, så är hon ett penelopearbete. J a g stickar en bit före föredraget, och efteråt repar jag upp hvad jag gjort, eljest skulle förevisningsstriimpan snart räcka från New York * till Philadelphia. Nästa afton är jag engagerad att hålla föredrag om Sverige från predikstolen i ' en af Philadelphias kyrkor. I Amerika bekläda Iiundratals kvinnor pastorsämbetet i frisinnade kyrkor, och i nästan alla sekters kyrkor förekommer det någon gång, att kvinliga talare uppträda p&amp; predikstolen, d % nykterhetsmbten eller offentliga föredrag hållas. Det visade sig vara s v h t att finna mig tillrätta i den afltigsiia. stadsdel, där Uhited Presbyteriafi-kyrkan låg. Sedan jag lämnat den elektriska spårvagnen, ' fick jag fråga en förbigkende arbetare livar kyrkan var belagen. Alldeles i närheten, ina ' in. Här omkring hörnet - en stor gammal kyrka - de lm en konsert dar i kväll, för alla ljusen, äro tanda. W Stackars vilsegångna jag var den enda musikanten och sångerskan, utan sångröst och instrument, som väntades, och för hvilken kyrkan fylldes och ljusen tändts. Karlen hade gifvit hela orkestern vägledning. Eget nog kallar den lägre klassen i Amerika alla, slags tillställningar 8 konsert w.. b.
Landtbruks-Akademiens försända modeller blifvit eftergjorde och allmänheten tillhanda hällne; hvartill äfven hommer, att allmogen i Landsorterna, till icke ringa egen förmon, förfärdigat sådana redskap efter den föresyn, sorn de till allmänt åskådande ifrån Hnshållnings.Sällskaperna framställde modeller i detta hänseende lemnat. Akademiens afsigt kan och bör således icke vara, att Svenska allmänheten skall i Stockholm förse sig med dylika redskap. Det ärendast Modeller för / erkstilder i Landsorterna, som måste göras här, emedan Akademien icke kan gifva directa föreskrifter åt en Verkstad, som vore långt aflägsen, än mindre sjelf flytta sig dit. Af det nu anförda torde Riksens Högh Ständer intaga, att Akademien ej kan föreskrifva den private Eatrepreneuren, hvilka arbeten han ej får göra. Han måste få göra det, hvarigenom han har sin utkomst och bergning, allenast han tillika verkställer Akademiens beställningar, som icke ensamt kunna underhålla honom. Utskottet känner äfven, att priserna på redskapen äro af Akademien betingade vida under hvad deras införskrifning utifrån, äfven utan tull afgift, kostar; men taxor på Landtbruksredskap synas Besv. och Ekon. Vtsk. Belänkauden. 325 älven så litet lämplige, sorn på andra slöjdeproducter, hvilka hittills hos ingen policerad Nation blifvit taxor underkastade, och dessutom all dyrhet medför sitt eget correctiv genom saknad afsättning. Den framställningen, att de på Central*Verkstaden förfärdigade redskaper skola vara ilia gjorda, tillhör ej UtsStoltet att till besvarande upptaga, då hvarje om sitt yrke nitfull Landtbrukare , som dertill äger tillfälle, icke lärer underlåta att på stället göra sig underrättad om sanna förhållandet, och jemföra det med svårigheterna att förfärdiga nya och förut här okända modeller. Hvad sluteligen beträffar den yrkade redogörelsen för de under Kongl.
All ändra ett beslut, som är fatladt i förstärkta StatsUtsk. eller genom lie Stånds sammanstämmande mening, är icke tillständigt. Jag vet icke hvarifrån Gr. af Ugglas tager den förutsättningen, att plancheverket Svensk Botanik hädanefter skall utgifvas i samina form som hittills. Då Vettenskapsacademien får ett anslag till insamling af Svenska vexter, för deras afteckning efter naturen och för utgifvande af Svensk Botanik, så kommer plancheverket att erhålla den form, sorn academien linner tjenligt för att göra arbetet för allmänheten nyttigt. Jag förnyar derföre min förut gjorda anhållan. Gr. af Ugglas: Jag ber om förlåtelse att jag ånyo upptager R. o. Ad:s tid. Frih. Cederström har yttrat, att det icke vore tillständigt att förändra hvad som i förstärkta StatsUtsk. är antaget. Det är egentl. icke någon förändring utan en förklaring, som Exped.Utsk. begärt. Om nemi., i stället för plancheverket Svensk Botanik, det komme att heta — ett plancheverk för Svensk Botanik, så vore det öfverens - Den 2j Februari f. m. 65i stämmande med hvad så väl Konungen begärt, som R. St. afsett. Jag anhåller derföre, att Ståndet ville bifalla Utsk:s hemställan och säga —”ett plancheverk uti Svenska Botaniken”, i stället för "plancheverket Svensk Botanik.” Hr Lagerhjelm, Pehr: Vid öfverläggning inom Vettenskapsacademien för två å tre år sedan, hade jag tillfälle att höra veltenskapsrnän i den genren, som är i fråga, yttra sig. De ansågo nuvar plancheverket Svensk Botanik icke böra fortsättas under nuvar. form, dels emedan det icke motsvarar tidens fordringar, och dels emedan lagret af de redan utgifna delarna deraf icke befinnes complelt, hvadan det hela icke skulle kunna hållas allmänheten tillhanda. Jag anser derföre det af ordföranden i Exped.Utsk. föreslagna förtydligande böra äga rum, hvilket icke skadar saken och öfverensstämnier med R.
Rikets sednast församlade Ständers und. skrifvelse af den 21 April 1835 innefattar, ang:de s. k. u ndan ta gs-con tracters intecknande, hvarom R. St. för sin del beslöto och hos K. M. i und. anhöllo om åtskilliga förordnanden, hvilka i berörde skrifvelse innefattas, men hvartill K. M. icke lemnade sitt nåd. bifall; föreslår jag vördsamt, att R. St., efter Lag-Utsk:s hörande, ett lika lydande förslag med dervid fogade motiver må besluta, och derå i und. begära K. M:s sanclion. 9. Vid trenne på hvarandra följande riksdagar, och sednast uti und. skrifvelse af den 24 Jul* i834» hafva R. St. hos K. M. i und. anhållit, att den ersättning, som lem - Den i5 Februari e, ra, nas för proviunteringen oell fourageringen åt lågande trupper, måtte jemkas till ett belopp, som närmast svarar mot de inqvarteringsskyldiges olägenheter och kostnader, och att deputerad vid de årliga markegångstaxornas upprättande må i taxan uppföra värdet i rund summa af dagportioner och rationer, utan rättighet för Kammar-colhm att nedsätta detta värde. Vid detta måls föredragning hos Regeringen d. 18 Febr. 1838 har, enligt den meddelade resolutionen, K. M. visserligen ansett framställningen icke sakna anledn., hvarken i anseende till den nuvar. ersättningens otillräcklighet eller ojemnheten af ett sådant onus; men — den tillökning i betalningen, som skulle tjena till afhjelpande af denna olägenhet, skulle tagas utur passevolance-cassan, och detta var, och har lill och med i resolutionen blifvit anförd t, såsom ett tillräckligt skäl att afslå R. S(:s begäran. Detta skäl lärer emedlertid icke kunna beslå vid en närmare pröfning.