Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man då tar i betraktande, att Föreståndare-sysslan vid Veterinairlnrättningen i Stockholm, är den högsta plats, till hvilken en VeterinairLärare kan hinna; och att sedan han börjat med att vara pensionaire, samt derefter flyttats till Skara iVeterinairlnrättning, det förmonligaste han då S)«tn § Julii e, m, äger att för sin framtid hoppas, är practiska Lärare-beställningen vid Veterinärinrättningen i Stockholm; så vågar jag hemställa, om för en sådan man, som icke har någon biförtjenst eller någon annan utsigt, utan verkligen nått sin lyckas höjd, en summa af 2000 Riksdaler årligen kan vara för mycket. Herr Grefven och LandtMarJkalken föreslog, att Herrarne Cederschjölds och von Wejgels nu afgifne yttranden äfven måtte få åtfölja den nyss beslutade återremissen till StatsUtkottet. Bifölls. Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskot-, tets den 27 sistlidne Junii under N:o 241 afgifne, och den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Herr Prosten N. J. Herlitz’s Memorial, om löneanslag å Stat för en DjurLåkare på Gottland. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 27 sistlidne Junii under N:o 242 efgifne, samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt Motion, om indragning af medico-theologiska stipendierne, samt deras användande till andra behof för Medicin al Verket. Ben 5 JulH t. m. Herr Cederfchjold, Pehr Gujiaf: Uti det nu upplåste Utlåtandet har StatsUtskottet gjort sig skyldigt till ett misstag, som lör ett sådant Utskott visserligen år ganska ursågteligt. Utskottet har nemligen, såsom ett vilkor för de ifrågavarande stipendierne, stadgat, att stipendiaten blott borde inhåmta grunderne får phyjiologien i allmänhet.
Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande, och då upläsningen af l:sta punkten börjades, anmälde sig samt yttrade Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Uti början af detta Betänk., något före der upläsningen nu skedde, säges att: »De föreskrifter, som i detta afs. f. n. gälla till efterrättelse, finnas intagna i BankoReglem:tets 5 Art. under §§ 34—135. — Uti väckta och till Utsk. remitterade motioner är förändring i en del af dessa föreskrifter föreslagen; och har Utsk, vid behandling af berörde motioner, för hvilkas innehåll här nedan närmare redogöres, tillika genomgått och granskat öfriga uti omförmälda artikel af BankoReglemdet meddelade stadganden, samt får sitt Utlåt, i anledning deraf nu vördsamt afgifva, under anmälan, att de af ifrågav:de stadganden, som icke blifvit särskildt vidrörde, af Utsk. ansetts böra i utfärdande BankoReglem:te bibehållas oförändrade.» Nu innehåller 133 § att »företes i Banken invisning å någon räkning, der motsvarande behållning ej öfver en natt innestått, skall sådan invisning till inlemnaren återställas med påteckning att den i anseende till saknad behållning då icke kunnat till inlösning antagas. — Räkningsinnehafvaren vare i slik händelse genast förfallen att böta tre för hundrade af hvad utöfver behållningen från föreg:de dag anvisadt blifvit.» Detta stadgande innehåller så stränga föreskrifter i och för den assignationsrätt som var enskilda förbehållen, men som uphörde efter den olyckliga Hammarsköldska bankrutten. Så länge enskilda personer gåfvo ut anvisningar på Banken, hvilka löpte öfver hela Riket, så länge var detta stadgande ganska lämpligt, men, sedan detta sätt att göra invisningar på Banken och hafva räkning derstädes, såsom bekant är har uphört, är det orimligt att detta stränga stadgande qvarstår, likasom det icke förefaller mig klart hvarföre den person, som har sina egna penningar stående i 372 Den 15 Juli e. m. Banken, icke skall få lyfta dem förrän de blifvit nattstående.
Jordens olika och högst ojemna beskattning i vårt land har utöfvat ett synnerligen menligt inflytande på utvecklingen af vår förnämsta näring, jordbruket, och skall tvifvelsutan fortfarande bidraga till de tyngre beskattade hemmanens qvarhållande på samma låga ståndpunkt £af odling, hvari de för närvarande befinna sig, så länge egarne af dessa hemman, äfven med nit, arbetsamhet och omtanka, i allmänhet ej kunna bereda åt sig mera än en torftig lifsbergning, och all behållning åtgår till gäldande af skatterne, så att åtminstone sällan något blifver öfrigt för påkostande af nödiga förbättringar i brukningssättet. Detta har länge varit insedt och såsom ett missförhållande erkändt, samt äfven fullständigt utveckladt af framledne H. Ex. Urefve Björnstjerna, i en af honom redan år 1833 utgifven afhandling, ”om beskattningen i Sverige,” men mera genomgripande åtgärder till rät - 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 128. telse deri hafva, det oaktadt, hittills uteblifvit. Då likväl ytterligare uppskof med företagandet af denna för landets ekonomiska förkofran maktpåliggande fråga icke synes af några tvingande omständigheter påkalladt, och Grefve Liljecrants motion, till afhjelpande af berörde olägenheter, innehåller ett förslag, genom hvars antagande beredes möjlighet att inom en gifven tid nedsätta grundskatterna å den mera betungade jorden, på sådant sätt, att staten icke tillskyndas någon förlust, alldenstund totalbeloppet af dessa skatter förblifver oförändradt och jemväl utan att någon enskilds rätt förnärmas, enär egarne till privilegierad jord, i ersättning för ny eller förhöjd skattläggning derå, undfå i värde motsvarande lösen, så anser Utskottet sig ega fullt skäl att understödja denna motion till hela dess syftning.
Städernes folkmängd skulle, enligt denna §, utgöra grund för valrättens bestämmande; men emedan denna rätt skall utöfvas länsvis, uppkommer den orimlighet, att de städer i ett distrikt, som ega t. ex. 30,000 innevånare, ej ega större rösträtt än ett annat stadsdistrikt med 6,000, och endast dubbelt emot den stad med egen jurisdiktion, som eger blott några hundrade innevånare. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 12. 47 Konungens befallningshafvande, om hvilken det i 53 § säges, att han skall »draga försorg om algard för valens verkställande», har i allmänhet fått sig anförtrodt att ombestyra riksdagsmännavalen och hvad dermed står i sammanhang, hvarjemte samma embetsmyndighet eger alt pröfva de besvär, som mot valförrättning anföras. Huruvida det låter väl förena sig med de konstitutionella begreppen, att åt en embetsman, som innehar förtroendesyssla, öfverlemna de hufvudsakliga bestyren för val af folkombud jemte pröfningen af slika vals laglighet, och om icke allt delta med mera fog och trygghet borde andtvardas i den ansvariga domaremaktens händer, lärer vara öfverflödigt att här utreda. Hli 68 § omförmäles den händelse, att »någon varder vid samma lid vald lill ledamot af begge hamrarne», och huruledes då förhållas skall. Efter ordalydelsen, hvarifrån tolkningen af en grundlag ej får vika, lärer dock uttrycket »vid samma tid», ej böra uppfattas och tydas, ty enligt Riksdagsordningen skola valen lill de båda Hamrarne förrättas på olika tider. Rörande valsättets förut omnämnda invecklade beskaffenhet lemna vidare alla dé under litt. D. i Riksdagsordningen förekommande mångfaldiga bestämmelser de mest ojäfaktiga bevis. Jag vill nu ej upptaga tiden med deras ytterligare granskning eller visa de dera omgångar och svårigheter, som under tillämpningen oundvikligen skola förefalla, enär derigenom en tröttande vidlyftighet med skäl skulle kunna mig förevitas.
Den u Mej.’ och om Förslaget finnes af något värde, det samma kunde af Ridderskapet och Adeln Dess Respective Medständer meddelas. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, och blef det Författaren tillåtet att sitt Memorial med de öfriga respectiva Stånden communicera. Till afgörande företogs Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om uppskof till nästa Riksdag med afgörande at de hvilande Grundlags-frågorna, hvilken upplästesj hvarefter äfven föredrogs ConstitutionsUtskortets i anledning af samma Nådiga Proposition afgifna Betänkande. Hans Excellence Herr Grefven och Landt« Marskalken erinrade, att Riksens Ständer öf* ver 56:te och 4l:sta §. §. Regerings-formen, som både af Kongl. Maj:t och ConstitutionsUtskottet blifvit tillstyrkte till upptagande, redan fattat sina beslut, och att således om dem ingen fråga vidare kunde uppstå; och gjorde Herr Landt - Marskalken sedermera följande proposition: Bifaller Ridderskapet och Adeln ConstitutionsUlskottets Betänkande, i så måtto, att det uppskjutes till annan Riksdag med afgörande af alla andra beredda Grundlagsfrågor, än dem, sorn Constitutions-Utskottet Den 11 Maj. i sitt Betänkande utmärkt, och öfver hvilkas upptagande propositioner skola särskildt för hvarje fråga göras? Ropades åtskilliga Nej. Friherre Cederström, Jacob: För min enskildta del anser jag, att alla de på Bordet hvilande Grundlags-frågorna böra till åfgörande upptagas; jag anser åtskilliga ibland dem, så till innehåll som redaction, oantag-' liga , och böra derföre upptagas för att af-> slas; bland sådana äro förslagen till förän-; dring i representation m. fl. andra. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, COnformerade sig till alla delar med Friherre Cederström. Friherre Stael von Hollstein frågade, om det nu vore första gången Betänkandet vore före.
Beräkningarrie häraf skulle ej blifva svåra* då de grundades på AutoriteterS intyganden och serdeles på Prestbevis* Häremot hat* redan blifvit al en Ståndsledamot erinradt, att eri sådan fördelning af underhållsskyldighet emellan flere församlingar skulle fordra en vidlyftig undersökning , hvars resultat ändock blefve svårt att utfinna; och få Utskotten* under åberopande dessutom af hvad de redan ^sidd* ug och 5o i förra Betänkandet) anfört, vördsamt afstyrka bifall till den förnyade motionen ; samt slutligen 10:0 att orden: gammalt tjenstehjon; sorn forsamlingarne egde vägra inflyttning $ fängs. Ålim. Besv. o. Oec. Utsi, Ur?. N:o 70. 11 borde närmare bestämmas; äfvensom att J med antagande af Utskottens förslag, uttryckas måtte, hvarest protesten mot oloflig inflyttning skall andragas. Hvad först bestämmandet af orden : gamjnalt tjenstehjon beträffar, få Ulskotien erinra , att samma ord redan finnas i oftaberörde Kongl. Förordning af år 1788, och, Utskotten veterligt, icke föranledt till några tvister , helst betydelsen , ej mindre genom allmänna språkbruket, än genom tillägget: mindre arbetsfört, synes vara tillräckligen bestämd. Vidkommande åter anmärkningen, att stadgas borde , hvarest åtalan mot olofliga inflyttningar skall göras, få Utskotten hemställa, alt, till meningens förtydligande i det föreslagna stadgandet, om utfärdande hvaraf, i händelse af Rikets Höglofl. Ständers bifall, underdånig anhållan, i afgående Skrifvelse till Kongl. Maj:t, torde böra frambäras, följande tillägg måtte efter orden: åtalan gor, inflyta* vid allmän Sockenstämma, och sådant derefter vid nästblifvande Mantalsskrifning anmäler, Till någon annan förändring uti det först afgifna och af a:ne Riks-Stånd redan godkända Betänkandet, hafva Utskotten icke funnit de framställda jstnmärkningarne kunna föranleda. Stockholm den 5 December 1829. i S 1/ rgt t, Allm.
Under sådane förhållanden mäste, efter hvad jag tror, meningarnc vara någorlunda ense derom, alt systemet sådant det nu befinnes, är odugligt och behöfver andras; och tvisten gäller då endast pä hvad sätt eller i hvilken riktning ändringen bör ske. Härvid hörer flr von Hartmansdorff, och jag tror äfven Hr Tersmeden, till de fä, som vilja återgå till det gamla. De hafva förordat kroppsoch skamstraffen, och vilja således återföra oss lill dessa straff i deras ursprungliga stränga skick, under det att vi andre vilja söka botemedlet på annan väg, genom att införa nya efter tidens kraf mera afpassade straff. Jag torde till en början i anledn. häraf få hemställa, huru mycken sannolikhet man i allmänhet kail tro det finnas för att nationen skulle vara böjd att återgå till straff, dem nationen sjelf genom sina representanter för kort tid sedan till större delen borttagit; eller hvad tack af nationen Regeringen skulle kunnat hoppas att förskylla, om den föreslagit något sådant. Emedlertid bar Hr von Hartmansdorff varit af den tanka, att desse äro de bästa straffen, och påyrkat en återgång till dem; hvadan det torde vara nödigt att undersöka de skäl, han härför anfort. Ilan har sagt, att skamslraffen äro de verksammaste, och alt det icke är några andra straff än kroppsstraffeu sorn äro fruktade, äfvensom Hr vou Hartmansdorff vidare tillagt den sats, att, då det är deu sinliga menniskau, som brutit, så är det äfven rätt, att kroppen och icke själen får lida straffet. Jag bekänner, alt jag icke kunnat fatta meningen af denna sats. Det mäste, enligt mili tanka, icke vare den band, som utöfvar brottet, som af lagen skall straffas, ulan det mäste vara den i brottet uppenbarade, för samhället farliga onda viljan, hvilken ligger 10 II. 36 202 Den 28 April. till grund fiir den begångna gerningen; och då kan jag icke se något skiil, hvarför det är kroppens ecb icke den inre menniskan, sorn skall försona brottet. Hvad derefter beträffar
Finns det väl någon ställning för en kvinna, som bättre kan gifva henne anledning att trösta och hjälpa, att deltaga i andras sorg och glädje, och om hon icke kan bringa hjälp i besvärligheterna, åtminstone hjälpa till att bära dem, och när sjukdomarne komma, lär hon sig också på ett direkt och naturligt sätt något af den erfarenhet och kunnighet i sjukvård, som annars blott de kvinnor lära sig, som egna sig åt en sköterskas kall. I det hela förefaller det mig, att en husmoders kall ställer sakerna i de rätta förhållandena till hvarandra, i det att lifvet blir det viktigaste, studierna det näst viktigaste. Ty hur förträffliga och betydelsefulla än de olikartade studierna kunna vara, så är dock lifvet, när allt kommer omkring, ännu betydelsefullare. De personer, som egna hela sin tid till ett specialstudium, visa sig ofta vara märkvärdigt opraktiska och ovetande i lifvets mångfaldiga förhållanden. Det är, som om de hade fått ett eller annat organ utveckladt på de andras bekostnad, och resultatet blir något abnormt och oharmoniskt i mänskligt afseende, hur stora och förträffliga än resultaten af deras arbete kunna vara. Lifvet måste dock alltid förbli det viktigaste för en lefvande människa, men den stora hjälp, som alla studier gifva en i att lefva, är också en viktig sak, och kanske att en del husmödrar ofta ignorera deras betydelse. Har en kvinna en verkligt stor begåfning i ett eller annat afseende, en brinnande vetgirighet, ett vaket intresse för olika sysselsättningar, en bestämd talang, då är det alldeles säkert, att hon får tid att odla dessa gåfvor. Det beror endast på hur varmt hon känner därför. Liksom man alltid får tid att träffa dem eller den, som man måste träffa för att kunna existera, så får man alltid tid till den sysselsättning man mest älskar. Och ju mer man längtar efter att komma till detta sitt käraste arbete, dess mer skall man lära sig att genom ordning och bestämd tidsindelning få en hel mängd saker lätt uträttade, som kanske falla långsamt och tungt för den, som ingenting har att längta efter. Det är visserligen sant, att en husmor måste anstränga sig för att eröfra vissa timmar af dagen för att få tid till ett studium eller ett arbete, som hennes natur och anlag fordra utveckling af, men det är väl icke någon orsak att uppgifva det.
Maj:ls Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, i fråga om medgifvande af rättighet för Svensk man alt i två eller flera inrikes städer samtidigt drifva handel; Gifven Stockholms Slott den H November i856. Af förekommen anledning har hos Kongl. Maj:t Bess och Rikets Kommerse-kollegium gjort underdånig framställning om vidtagande af en så beskaffad ändring i Handels-ordningen af den 22 December 1846, att för den, som i någon stad, efter derstädes vunnet burskap, idkar handel, tillfälle måtte beredas till vinnande af rättighet att samtidigt utöfva enahanda näring i en eller flere a( rikets öfriga städer.
På programmet stod » Adam och E v a », bearbetning från tyskan och lokaliseringar Harald Molander. Stycket, i hvilket flere kupletter äro inlagda, är roligt och underhållande, späckadt som det är med lustiga episoder och kvicka repliker. Utförandet var synnerligen godt. Särskildt böra nämnas fröken Grönberg samt herrarne Strömberg och Varberg i de trenne hufvudrollerna. Den fulltaliga publiken var hela aftonen i den muntraste sinnesstämning och gaf upprepade gånger sitt bifall tillkänna medels inropningar och bisseringar. Stycket gifves tillsvidare hvarje dag. Sniånotiser från kvinnovärlden, Kvinliga biträden inom postverket. Fredrika-Bremer-förbundet har låtit anställa en undersökning för att få utrönt värdet af kvinliga biträdens arbete inom postverket. I ett cirkulär till 190 föreståndare för rikets postkontor har förfrågan gjorts, huruvida där anstälda kvinliga biträden visat sig vara » någorlunda », » mycket » eller » icke » lämpliga för arbetet i postverkets tjänst. Resultatet af undersökningen rörande kvinnans lämplighet för arbetet i postverkets tjänst blifver — yttrar Fredrika-Bremer-förbundet — att hon, enligt sina förmäns uttalade åsikt, visat sig duglig till nämnda arbete. Af * de 92 postmästare, som afgifvit bestämda omdömen, är det 48 eller öfver 50 p r o c, som förklara henne mycket lämplig, hvaremot endast 5 förklarat henne icke lämplig. D e anmärkningar, som gjorts mot kvinnans kompetens, gå i allmänhet ut på, att hon till följd af bristande fysisk styrka icke skulle kunna användas inom mer ansträngande grenar af posttjänsten, såsom nattjänstgöringen och resepostexpeditionen. Postdirektören i Stockholm förklarar i bref till Fredrika-Bremer-förbundet, att den vid hufvudstadens postkontor anställda kvinliga personalen i allmänhet till belåtenhet fullgjort den tjänstgöring, som varit den anvisad.
F.. att nall nederlagsrätt för importeradt bränvin och spritdrycker» måtte upphäfvas, samt att »tullumgälderna derför borde förskottsvis erjäggas till den lossningsplatsen närmast stationerade tulltjensteman»; dels ock, inom Hedervärda Bonde-ståndet, af Atiders Trulsson frän Blekinge län: att »all nederlagsrätt för spritvaror» måtte upphöra; äfvensom att »den till 20 procent bestämda tharan å spritvaror måtte nedsättas till 10 procent;» — Varande, såsom skäl för det föreslagna upphörandet af nederlagsrätten så väl af de särskilde motionärerne, som vid den, i anledning af Herr Dalmans motion hos Ridderskapet och Adeln förekomne diskussion, hufvudsakligen anfördt: att ett af de väsendtliga ändamål, som åsyftats med den på sednare tider efter hand vidtagna förhöjning i bränvinsskatten, eller alt genom bränvinets fördyrande hämma dess omåttliga förbrukning i betydlig män motverkats genom medgifvandet af meranämnde nederlagsrätt för utrikes ifrån införda spritdrycker, enär imporlörerne dymedelst bereddes tillfälle att, vid inträffad prisstegring å det inhemska fabrikatet, åter nedtrycka priset genom att låta den på nederlag befintliga varan derifrån lossas och utgå i marknaden; — samt att, då den inhemska Bi/i. lill B. St. Brot. 1859 f 1860. 5 Sami. 1 Afd. 6 Häft. 1 2 Bevillnings-Ulskottets Betänkande N:o ii. producenten mäste betala sin skatt förskottsvis, importören af utländskt bränvin deremot undginge att erlägga stadgade afgifler för den införda varan, förr än ban funné lämpligt att realisera densamma, hvarigenom jemväl ett nödigt skydd för den inhemska fabrikationen väsendtligen motverkades.
Lik en ofantlig orm slingrar sig den lysande båtraden på sjön, ljusen återspeglas i det fradgande vågsvallet, men emellan dessa i gulaktigt sken lysande strimmor utbreder sig öfver böljmassan ett outgrundligt, hotande mörker. Hamnen, hvars påbörjade vågbrytare sticker ut som en arm, som sträcker ut sig för att skydda det gamla, bräckliga fyrtornet, synes otydligt, och de gamla husen derikring stå som dunkla fond-dekorationer, hvilkas rätta konturer man ej kan skönja. Men plötsligen upplyses alt, ty ner genom en trång gränd skrider ett tåg af lysande facklor – bärarne kunna ännu icke ses – och lågorna kasta sitt sken öfver husens hvitmenade sidor och pittoreska gaflar, ett sken, som i flammande flingor hoppar från vägg till vägg, från mur till mur, alt efter som tåget hinner fram, och slutligen, när det kommit upp på promenaden, återfår hela hamnen sitt utseende af fantastisk, dunkel obestämbarhet. Fackeltåget nalkas, man ser en skymt af en mängd halfvuxna pojkar, som svänger fram och åter sina lysande redskap till stor fara för alla de kringstående, som samlat sig på Quai Bonaparte. Det hela är en bild af lif och vimmel, mättad i färg, som nitar in sig för åratal i ens minne. Lika pittoresk är scenen i vestbugten i närheten af »Jardin public», der en kolossal träfigur är uppstäld, föreställande – som det står på de alnslånga programmen på gathörnen – »le bon-homme Carnaval», och kring det åbäkiga belätet stå menniskor i mängd, beskådande fyrverkeriet, mest omaskerade, men äfven här och der några glada masker. Andra springa ikring med långa ljus under djerfva försök att blåsa ut hvarandras lågor, under det de uttala åtskilliga önskningar, hvilka skola eller icke skola gå i fullbordan, om ljuset blir släckt, men denna från Rom och syd-Italien lånade sed, efter hvilken qvällen fått sitt namn – moccoletti: småljus – har i dessa trakter aldrig öfvats med någon större ifver.
Direktionen för segelfarten emellan Wenern och hafvet, 3o,ooo Rdr, qvarstår oförändradt; att det å 20,000 Rdr till Seffle Kanalbolag minskats till 18,000 Rdr; men att, utom de 9 — 66 — till Carlstads Hamnoch Kanalbolag utlånta 10,000 Rdr, under revisionsåren ytterligare blifvit försträckta 8,000 Rdr. g IO. Vid inventering af säkerhetshandlingarne för ifrågavarande lån, bar Revisorernes uppmärksamhet fästats vid en af Direktionen för segelfarten emellan Wenern och hafvet (di vilken Styrelse består af Herr Conti eAmiralen Grefve Cronstedt samt Kommerse-Råden Ekman och Wijk) utfärdad skuldförbindelse till Handelsoch Sjöfartsfonden af den 1 Mars 1 83j6, stor 3o,ooo Rdr B:co, med 5 proc. ränta, hvarå, till följd af Kongl. Majus Nådiga Bref den i4 April i83y , första afbetalningen bort med 5,ooo Rdr, vid slutet af Juni månad i838, jemte upplupen ränta, och sedan med 5,000 Rdr i följande 5 år , af Direktionen erläggas ; med hvilken ränteliqvid och kapitalafbetalning likväl nämde Direktion erhållit tills vidare anstånd, till följd af Kongl. Brefvet den 19 December 1838- Revisorerne anse, att ehuru nämde Direktion förbundit sig att ansvara derför att alla Elffartsfondens blifvande inkomster afsältas , för att dermed godtgöra ifrågavarande lån, någon tillförlitlig säkerhet härigenom likväl icke är lemnad, emedan dessa inkomster möjligtvis kunna uteblifva; hvilket äfven synes hafva varit händelsen, då hvarken ränteliqvid eller kapitalafbetalningar hittills ägt rum: Och få Revisorerne, med anledning häraf, tillstyrka att, genom den år i838 nybildade Direktionen för Götheborgs hamnoch elfanbeten, bör, för bibehållande af ifrågavarande lån, ställas nöjaktig säkerhet och derjemte godtgöras Handelsoc-h Sjöfartsfonden redan förfallna räntor. Kongl.