Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mångfalden och vidden af de ämnen, hvilka utgjort föremål för behandling och de närmare undersökningar, hvilka blifvit nödige i afseende på serskilde förhållanden, som dervid bort fästa uppmärksamheten, hafva fordrat längre tid i förening med oafbrutne ansträngningar å Comitéens sida , än som måhända varit att beräkna. De allmänna åsigter E. K. M. uti Dess Nådiga Förordnande antydt, nemi., å ena sidan, alt de inhemska näringarne kunde bibehållas vid det skydd, hvaraf de funnits vara i fortfarande behof, och den inkomst beredas genom Tullen, som för Stats-regleringen vore att beräkna, samt, å den andra, att ali den lättnad och utvidgade frihet borde beredas för inrikes och ulrikes handeln och sjöfarten, som med förenämnde angelägna syftemål vore att förena, har Comitéen sökt uppfatta och ställa sig lill efterrättelse. Innan Comitéen ingick i speciel granskning af de serskilde ämnen den hade att behandla , uppgjorde oall stadgade den för sig vissa allmänna grunder till ledning för omdömet i hvarje förekommande serskildt fall. Dessa allmänna grunder äro sådane, som i underdånighet bifogade tryckte uppsats närmare utvisar. Ett serskildt Pretocoll är fördt, som upptager i korthet de skäl Comitéen ansett föranleda till de af henne föreslngne förändringarne i förut gällande stadgan den; hvarvid är fogad en serskild act, innehållande de yttranden, Comi téens Ledamöter afgifvit vid tillfällen, dåde ansett ämnenas beskaffenhet fördra omständligare utveckling eller föranleda till lika meningar, för hvilka närmare redovisning velat göras. Comitéens åtgärder äro grundade på enstämmighet i meningarne, eller, i fall af skiljaktighet, på rösternes flerhet, utrönt genom anställd votering;— detta allt på sålt Protocollet derom förmäler. Sålunda bearbetade får Corniléen i underdånighet öfverlemna till E. K. M. de förslag den fulländat lill förändringar i vissa delar af: 1:0 Tulltaxan med dertill hörande så kallade underrättelser; 2:0
Ma/i. ännu funnes att odla och förbättra, med större nytka kunde pa dertill hörande yrken anwändas, än pä Fabriker, hwars rudimaterier fran främmande Länder mäste hämtas, och hwtlkas fortkomst öfwer en wik grad, med hwilktt understöd som hälst, dock likwäl icke eller åtminstone allenast småningom och sjelfmant med säkerhet kunde paräknas. Siötullö-bewakningen hlefwe efter Friherre von Plåtens underdåniga tanka med mera fördel befrämjad genom krokande fartyg wid Kusterne, an af hwilken annan anstalit som hälst. Fördelen och lättnaden sör de trafiqverande af Land-Tu klarnes inställande wore redan känd och witsordad och stulle, ma hända, ogärna saknas, Om likmäl nödwändigheten för att winna det erforderliga Statsbehofwtt, oundgängligen pakaliade uppoffringen af denna lättnad i den inre rörelsen, trodde Friherre von Platen att frägan derom i sch rätta ordning kunde hos Riksens Ständer sjelfwe förekomma och bliswa erkänd. I följe af allt detta ansäg Friherre von Platen sig icke j näxwarande ögonbick, kunna med full öfwertygelse tillsiyrka Kongl. Mast, att till Riksens Ständer förestå Land-Tulls,inrättningens upplifwande, oaktadt han i händelse de för Statswerkets behof oundgänglige tillgångar icke pa annat sätt kunde fyllas, för sin del äfwen i underdånighet trodde, att en under noggrann tillsyn ställd Land - Tull, wöl innefattade ett ibland de säkraste bestattningssätt, men som likwal genom de hinder en sadan inrättning lade för rörelsen inom Landet, de mMruk hwartill -en föranledde och de kostnader och swarigheker uppbörden medförde, icke kunde annat än åstadkomma -Wnheter och dlifws mindre hehagelig.
För honom är således skogens åverkan, för att skaffa sig sina behof, så till sägande en nödvändighet och lian tillitar äfven denna hjelpkälla, under fullt medvetande af kontrollernas omöjlighet. Enligt hvad jag i det föregående haft nåden antyda, äro såledas de förtidiga och ofta förhastade bosättningarne orsak till brist på 28 dugliga tjenstehjon, men äfven andra orsaker saknas icke dertill, såsom att ogifta qvinfolk med ett, två, ja stundom flera oäkta barn, sätta sig för sig sjelfva och sysslolöst förtära det bröd, de genom sin liderlighet förvärfva, under det att barnen falla antingen allmänna fattigförsörjningen, eller invånarne medelst bettlande till last: att tjenstehjons städslande sällan eller aldrig, oaktadt uti detta afseende utgångna varningar, sker enligt tjenstehjons-stadgans föreskrifter m. m. Markegångspriset på ett drängsdagsverke bar under åren 1846—1849 varit 32 sk., men under år 1850 endast 30 sk. samt på ett ökedagsverke under förstnämnde år 1 R:dr 16 sk. och under det sistnämnde 1 R:dr 12 sk., men de verkliga priserna hafva under sommarmånaderna stundom varit högre. Byggnadssättet på landet medtager mycket mera timmer än som i de södra provinserna vanligen är fallet, och byggnaderna äro dock här vida mindre välförsedda mot köld än i sistnämnde provinser. Timmerna inläggas i byggningen vanligen runda såsom de af naturen äro och afsliktas först sedan byggningen är färdig; fyllningen under de otäta golfven, der sådan finnes, är gemenligen sågspån, hvarigenom deras eldfarlighet förökas, och drifningen emellan timren sker sällan med annat än mossa. I skogarnes land ser man på nvtimrade byggnader nästan hvarje timmer hafva betydlig vankant, hvilket i de södra provinserna, äfven der skogstillgången är ringa, sällan eller aldrig varsnas. Med undantag af en och annan ladugård, som är uppförd af sten, äro byggnaderna i Norrland af trä, rymliga och vackra, oftast två våningar höga, ehuru man på många ställen får se den öfra våningen oinredd och tom.
lägga mitt hufvud i hennes sköt och blifva tröstad. Men — hon skulle gifva mig middag först: Martha före middagen efter, och Maria sade doktorn med ett litet muntert skratt. — » Och den aflidna mrs Bootb, hvilket lysande exempel gaf icke hon som hustru och moder, oaktadt all sin publika verksamhet. J a g tänker, att jag skulle kunna försvara den ställning jag intager till kvinnoemancipationen med mrs Booth såsom mitt enda vittne. Och nu ett sista ord rörande kvinnorna och det politiska lifvet. Att motsätta sig kvinnornas rösträtt synes mig helt enkelt vara en dumhet. Så länge en kvinna står i spetsen för landets regering, är det satt utom all diskussion och rent af olagligt att säga, det kvinnor icke få taga del i politiken. Drottningen erbjuder det mest lysande bevis på, hvad en kvinna kan vara både i det husliga och i politiken. J a g hade föreställt mig, att ett land som regeras af en diottning, och af en sådan drottning, för länge sedan borde hafva kommit ifrån det frivola pratet om, att kvinnan icke bör blanda sig uti kyrkliga och politiska frågor. » Iduns läkarartiklar. Sägner. Berättelse af Hedvig Indebetou. w e n unga grefvinnan hade stannat vid fönstret * T däruppe i tornrummet. Sedan hon med en verklig ansträngning lyckats öppna det oklara, blyinfattade fönstret, stod hon nu lutad mot muren och inandades i djupa drag den friska sjö- luften, som strömmade emot henne in i det kval miga rummet. Hon var hänryckt öfver den utsikt, som utbredde sig framför henne, och som här uppifrån tedde sig vackrare än från någon annan del af slottet. Där nedanför låg först terassen med de gammaldags klippta buxbomshäckarna, hvilka begynte vid den höga stentrappan och sträckte sig åt båda sidor, så att de kringgärdade de välskötta gräsplanerna med deras modernare blad och blomstergrupper — längre bort sågos de vemodiga hängaskarna stå och hänga hufvudet, som drömde de om förgångna storhetsdagar eller hemska sägner, hvarom de hört de gamla murarna berätta, men förefölllo dock på samma gång så ljuft veka i sin späda majgrönska, att den unga, nygifta husfruns egna känslor stodo i harmoni därmed.
Följden deraf har ock blifvit, att arbetet mer eller mindre föraktats; att det verkligen är en kristlig pligt, derom ha de fleste ingen föreställning Man har väl försökt att i förklaringen af sjunde budet insmyga nödvändigheten af arbete; men det slår sig icke väl ut. Den, som är född rik, kan lefva utan att stjäla, och skulle således icke behöfva arbeta. Likväl är arbete för honom lika nödvändigt, som för den fattige. En hvar, som icke åtlyder Guds bud om arbetet, honom 570 Den 18 Februari f. m. träffar straffet redan här på jorden. Han blir en usling till både kropp och själ. Vidare har genom denna bristfällighet i katekesens bud upkommit en stor förvillelse. Man hyser temligen allmänt den föreställningen, att endast en af veckans sju dagar skall helighållas. Alla dagar skola dock egnas Gud; de sex genom att rigta verksamheten mera utåt, den sjunde genom återvändande till det inre. Hr Nordenfelt har förmenat, att presterskapet i allmänhet vore så fördragsamt att, ifall någon hade större svårighet att lära sig utantill, blefve han derifrån befriad. Sådant strider åter mot både min egen erfarenhet och hvad jag af andra derom hört. Det vanliga torde vara, att det just anses såsom prof på nit, att strängt tillhålla församlingsboerne utanläsning af katekesen. En och annan gäng hör man äfven de olyckliga följderna af detta missförstådda nit. Man har väl här i dag vederlagt ryktet om det barn, som i förtviflan öfver bristande förmåga att lära sig sina katekeslexor, skulle hafva rymt till skogen och der omkommit. Alven om detta rykte verkligen är ogrundadt, återstår ett annat om en åttatioårig gumma, hvilken, häftigt upskakad af presteus förebråelser för det hon icke förmådde upduka katekesens svar ordagrannt, förlorade förståndet och afhäude sig lifvet. Men endast sällan hinner till den större allmänhetens kunskap något af all den tortyr och alla de bittra lidanden och förödmjukelser, som äro en följd af oförmåga att lära sig katekesens utanlexor.
Uti förstnämnde två summor är antalet af de vid universitetet och läroverken härstädes vistande, uppgående i medeltal till minst 1,200 årligen, icke inbegripet, ej heller det icke ringa antalet af familjer och enskilda personer, hvilka uppehålla sig i staden en stor del af året, men äro mantalsskrifna å andra orter. Bevillningen efter 2:dra artikeln utgjorde för år 1854 och hvart och ett af föregående tre år i medeltal 15,306 R:dr Banko, men nedgick, till följd af nu gällande bevillningsförordning, år 1855 till 7,965 R:dr. I städernas allmänna brandstodsbolag har staden brandförsäkrad egendom för 2,458,898 R:dr och uti lösöre-försäkringsbolaget i Jönköping för 479,780 R:dr. Uti försäkringsbolaget Skandia utgör stadens försäkringsbelopp, såväl för fastigheter som för lösören, 1,011,000 och för lif 378,000 R:dr, allt Banko. Handelsrörelse bedrifves af 83 personer och handtverksrörelse af 209 mästare. Under de fem åren har sålunda antalet ökats af de förra med 29 och al de sednare med 102. Fabriksrörelse idkas af 3 personer; dessutom har staden 2 apothekare och 3 boktryckare. Den för detta samhälle vigtigaste tilldragelse under dessa fem år är, att all den staden, akademien, slottsoch skolstaterne af framfarne konungar donerade betydliga jordrymd, uppgående till omkring 2,300 tunnland, undergått laga skifte. På grund af gemensam öfverenskommelse hafva delägarne redan tillträdt sina skiften, och stadens Drätselkammare har derigenom kunnat, uti större farmer, på 30 å 50 år utarrendera den Drätselkammaren tillagde jord, 488 tunnland, mot ett årligt arrende af 909 tunnor span mål, hälften råg och hälften korn, hvarigenom drätselverket får en årlig ökad inkomst af nära 500 tunnor spanmål.
Hr Cederschiöld, Jag nedlägger i prot. min reservation emot det heslut R. o. Ad. nu har fattat, och anser detsamma höra för framtiden lända till en ursäkt, i händelse Just.Ombudsm. icke skulle kunna förvalta sitt embete så, som han sjelf anser att det borde förvaltas. Föredrogs StatsUtsk:s d. 11 dennes f. m. på hordet lagda Utlåt. JYs G2, ang:de ifrågasatt förhöjning' af det årliga anslaget för R. St:rs Just.Ombudsm:s resekostnader, eller tillåtelse till derå upkomna besparingars användande för godt görandet af enahanda kostnader för ett annat år. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Det synes mig icke vara conseqvent att å ena sidan genom Instruktionen ålägga Just.Ombudsm. att företaga resor i landsorten för att inhemta kännedom om tillståndet med lagskipningen, och att å andra sidan neka honom ersättning för de kostnader, som dessa resor föranleda. Det har nu visat sig, att Just.Ombudsm:s kostnader för företagna embetsresor har öfversligit anslaget med ett belopp, som icke är större än att R. St:r bordt kunna komma ut med att godtgöra detsamma, nemi. med 116 R:dr 26 sk. 8 r:st. StatsUtsk. har tillstyrkt, att deraf skulle Just.Ombudsm. få godtgörelse för 92 R:dr, men prutat på de öfriga några och tjugo R:drna. Huruvida sådant är R. St:r värdigt, lemnar jag derhän, men för min del åtminstone finner jag det icke så. Det är uti Utsk:s Retänk. uplyst, att om Just.0mhudsm:n skulle företaga en resa till de nordliga delarne af Riket, så skulle en sådan resa kosta 200 R:dr mera än reseanslaget för året. Således ålägger man å ena sidan Just.Ombudsm:n att företaga embetsresor, men vill å andra sidan icke gifva honom så stort anslag som erfordras för att resa till de mera aflägsna delarne af Riket.
För Utskotten har det imedlertid förekommit nog betänkligt, alt, så vidt, som har före-, slaget blifvit, aflägsna Banken från sitt primitiva ändamål och förvandla dess hela verksamhet till en så vidsträckt Credit-rörelse , att dess Sedelstock skulle uppbringas ända till 36 Millioners Lika som Utskotten ej heller kunna fatta, huruledes en sådan myntmassa , representant blott för icke disponible hypotheker , må undgå att från tid till annan blifva vacklande såsom varumätare; dervid Utskotten likväl funnit den nyttjade utvägen nog consequent, att utesluta frågan om förhållandet till utländskt mynt och främmande varor; hvarefter detta myntets Credit af ingen inländsk omständighet skall rubbas,5 ej heller hindras, att vara ständigt i ika gänghart i samma Land. Detta är emedlertid en ytterlig motsats af hvad man sett andre, vid granskning af Utskottens förslag, anföra; nemligen, att Coursen allena är den rätta måttstocken för det representativa myntets egenskap såsomvar umätare; må hända begge på lika afstånd från den rätta medelyägen. Den värde Ledamoten anförer, att få äro de Bänder, hvars isolerade läge tillåter deni att haf-, va en egen p inninge ar t; Lätt är att visa det Stan - 472 Stalfoch Banko-Vtsiottens Betäkanden dinavieri till dessa fa hörer. Framtiden skall utre. da, om dess folk f örsta att behålla detthof örnum. Utskotten bekänna genast; att de ej förstå värdera denna förmän: att de ingalunda kunnat betrakta den skandinaviska Staten i det isolerade förhållande till andra Stater, hvarmedelst föritiäneme eller helst likgiltigheten af denna idé skulle kunna förklaras.
De t är verklige n skada, at t denn a begåfnin g skal l så olycklig t nedtynga s a f e n ren t fysis k otymp - lighet. H r Skånberg, som de n smidig t hale, för - föriske Nil s Lykk e had e e n beau jour, oc h fr u 1898 IDUN % Byström so m Fiin e gjord e erkännansvärda, de l vit kvar. Ha n kund e ick e minnas, at t Vis lyckad e ansatser, ehur u visserlige n henne s jorden vari t skön, förrä n ho n ko m i n i han s apparition a f borgerli g täckhe t e j rät t kund e h n u — ti o å r efte r. fylla förväntningarn a p å de n stolt a adelsjung - lif. Oc frun. I de t hel a vå r stycket s framförand e för - Och ha n skull e u t i de n stor a vid a tjänstfullt, oc h publike n synte s i n i de t sist a världen. fängslad a f de n lång a föreställningen. När ångbåte n lad e til l i de n lill a staden, Äfyen Vasateatern högtidlighöl l märkesdage n med e n talrik t bevista d föreställnin g a f &gt; Kungsdär ha n vuxi t upp, så g ha n me d främlin - ämnena », hvarvi d naturligtvi s särskild t h r Hillgens ögo n p å d e ljus a huse n me d d e gaml a bergs genial a bis p Nicola s samlad e publiken s inträdgårdarne i skydde t a f de n mörk a fäst - tresse oc h bifall. ningen. Oc h han s sjä l fyllde s a f ny a tan - Fjärde symfonikonserte n gaf s i lördag s å k. operan til l förmån fö r k. hofkapellet s pensions - kar oc h n y skönhet. Där ste g kyrkoherde n ombord. inrättning sam t unde r anförand e a f först e hof - kapellmästaren Nordqvist.
Till hvad jag förut haft äran anföra, för att gifva stöd åt min Jifliga önskan, att Ståndet åtminstone för sin del måtte öppet uttala sitt ogillande om ett fördröjande af redan uti Riket varande bosatte Judars upptagande till fullkomligt erhållande af Svensk medborgarerätt, tager jag mig friheten tillägga följande, egentligen för alt uti åtskilliga delar ådagalägga det obilliga och orättvisa uti de före den 1838 års så 24 H. 43 338 Den a4 April f. m. mycket förkastade judeförordning befintliga stadgar ronde detta folk. Enligt K. förordningen den 20 Februari 1820 bestraffas för enahanda lurendrejeribrott Jpde med ständig förvisning utur Riket, då annan utländning deremot endast förvises på 3 år, o. s. v.— Hvarföre denna skärpning uti straffet för Jude? Ingalunda fritagen ifrån beväringsskyldigheten, är det Jude likväl icke medgifvet, ifall lian, i händelse af ett krig skulle befinna sig i conscriptionsåldern och således måste bidraga till sitt fäderneslands försvar, alt i likhet nied Christen beväringsskyldig kunna tjena sig upp till officer; och enahanda hvarken på rättvisa eller billighet grundade, om jag så får säga, skråanda förbjuder Juden att ingå på tjenstemannabanan i öfrigt, äfvensom inträdet uti andra yrken dels är honom likaledes betaget, dels med snart sagdt oöfverstigliga svårigheter förenadt. Huru annorlunda är icke förhållandet inom andra länder, der man finner Judar, utmärkte ej allenast såsom lärde, vettenskapsmän och skriftställare, utan äfven såsom Slatens embetsoch tjenstemän. Att förhållandet skulle vara enahanda äfven hos oss må man icke betvifla, särdeles sorn vi inom hufvudstaden äga derpå ett talande bevis, enär den individ, hvilken ibland Svenska Judar i detta fall utgör ett undantag, äger så allmän aktning och förtroende, alt han skulle göra heder åt hvilken trosbekännelse som helst. Man klagar öfver det bos Juden medfödda penningebegär, samt att hans hela traktan endast afser mättandet deraf.
De hvarandra motsatta anmärkningar, hvilka finnas framställda vid Utskottets under mom. d') gifne tillstyrkan, anser Utskottet ej kunna föranleda lill någon ändring af hvad Utskottet i samma mom. föreslagit; men, med fästadt afseende å de vid mom. ej) gjorda anmärkningar, har Utskottet funnit sig föranlåtet på det sätt förändra detta morn.: att, då det sökta lånet ej öfverstiger 10,000 R:dr, må af DiscontStyrelsen bero, att meddela lån pä 2:ne fullt vederhäftiga namn, eller ock på allenast ett namn, med hypothek af en förbindelse, motsvarande lånesummans hela belopp, hvilken förbindelse måste vara förfallen till den tid discont-lånet förfaller, men att, sä snart summan stiger derutöfver, må Discont-Styrelsen ega att antaga, efter eget ompröfvande, antingen en revers med a.-ne namn och en mot beloppet svarande förbindelse, som likväl då ej behöfver att vara förfallen till cliscontlånets förfallodag, eller ock allenast en revers med 3:ne namn. Och får Utskottet, i anledning af de vid mom. g) gjorda, mot hvarandra stridande anmärkningar, allenast upplysa, att Handels-Disconten redan.af Banken eger creditiv, så alt härigenom icke varit afsedd någon utvidgning af Handels-Disconts-rörelsen. Banco-VIskoltets Utlåtande Nio 16. 7?
Hvad åter angår hvad Friherre Anckarswärd anmärkt, så instämmer jag deruti, utom att personerne bordt vara uppgifne, hvilket ej är nödvändigt, emedan skrifvelsen i alla fall ej kan komma att innehålla annat än att Kongl. Maj:t efter sig företeende omständigheter ville lemna lindring vid betalningen, der det behöfdes, och låta den betala, som kunde göra det utan att blifva olycklig. Utskottet lärer ej kunnat ingå i någon undersökning om hvem som kan betala, eller ej; det tillhör de administrativa myndigheterna, och jag tror således, att personerne ej behöfva i skrifvelsen upptagas. Det skulle blott öka tryckningen med ett ark, utan någon nytta för saken. Herr Ribbing^ Arvid: Utom de generela anmärkningar, som blifvit gjorde, vid Utskottets förslag, tar jag mig friheten att yttra en speciel. Förslaget upptager endast, att det skulle vara fattigdom, som finge antagas såsom skäl till afskrifningen. Det kunde äfven finnas andra orsaker, och jag tror derföre att uttrycket borde vara mera omfattande. Besväret med Uppbörden < Den ai April f. m. 35 Isunde möjligen vara större, än värdet af deri summa, som skulle uppbäras; detta kunde äfven vara ett skäl för afskrifningen. Hvad beträffar, att dröjsmål med svar på motionen skulle verka olägenheter för de personer, hvilka borde betala, så tror jag, att, om ÖfverStåthållareEmbetet redan väntat en tid, i afvaktan på Rikets Ständers beslut, torde det kunna utan olägenhet fortfara dermed, så länge ännu något beslut är att vänta, Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: I detta Betänkande synes ej vara klart uttryckt, hvad slags afskrifning, sorn är i fråga.
Sedan Utskottet sålunda redogjort för de till stöd för det nådiga lagförslaget angifne hufvudgrunder, hvilka vunnit Utskottets godkännande, har Utskottet till pröfning förehaft de särskilda lagparagraferna, som skola bereda dessa hufvudgrunders tillämpning; dervid Utskottet, som jemväl i öfvervägande tagit de af Friherre Raab vid remissen af den Kongl. Propositionen framställde anmärkningar emot åtskilliga af förslagets detalj-bestämmelser, icke funnit anledning till någon så beskaffad anmärkning, att den synts böra utgöra hinder för lagens antagande; hvadan, och då det nådiga förslaget, å ena sidan, går ett mera utveckladt åkerbruks billiga fordringar till mötes, men, å andra sidan, icke lemnat ur sigte, utan fasthellre, på ett, efter Utskottets omdöme, tillfredsställande sätt löst de svårigheter, som alltid förefinnas vid införandet af en ny lagstiftning, den der gör väsentliga förändringar i medborgares förut bestående ekonomiska förhållanden, Utskottet vördsamt tillstyrker, ali Rikets Ständer mätte bifalla Kongl. Maj:ls ifrågavarande Nådiga Proposition. Vid det förhållande, att Utskottet sålunda funnit sig böra tillstyrka den Kongl. Propositionens antagande såsom lag, lära de af enskilde motionärer i ämnet väckte Bih. till R. St. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 38. förslag icke till någon särskild åtgärd föranleda; inen Utskottet anser sig dock böra i korthet redovisa äfven för dessa förslag. Herr Friherre Raab. Adam Christian, har föreslagit: »att Rikets Ständer ville för sin del besluta antagandet af följande grunder för stängselskyldigheten, nemligen: ■1:0. Att hvarje kreatursegare skall hålla sådan vård om sina kreatur, att de ej inkomma på annans egor. 2:0. Att stängselskyldigheten med vitsord för den, som stänga vill, äfven hädanefter måtte fortfara der granne eller menighet ej kunna om stängselns borttagande, åsämjas.