Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var med en känsla af oändligt välbehag, som jag kände den ljumma nattluften slå mig till mötes. Det praktfullaste månsken upplyste nu nejden. Hafvet glittrade och strålade som ett oändligt silfvertäcke; pinierna kastade långa skuggor öfver klipporna, som stupade lodräta ned i vattnet och i sitt inre gömde djupa hemlighetsfulla grottor, der sirener och hafsjungfrur bodde — om man fick tro fiskarena. Hvart man såg tjusades blicken och tilltalades fantasien. Då lofvade jag mig sjelf att hädanefter söka natur endast hos naturen. Capri. Capri, förtjusande Capri, du skönaste perla i Medelhafvets rika halsband, hvarifrån få ord att beskrifva din skönhet, din tjusning och makt!» Så börjar en entusiastisk tysk sin beskrifning öfver Capri, och han har rätt. Det ligger en charme öfver Capri, som icke låter beskrifva sig. Badadt af hafvet, förtonadt i den lätta blåaktiga luften, aftecknar sig ön från Neapel som ett förtjusande perspektiv, och den förlorar i sanning icke vid närmare bekantskap. Det var en varm, solig vårdag, när jag såg ön Capri första gangen. Vid stranden stodo åsnor med sina förare, väntande på att få föra de resande upp till sjelfva staden, som ligger högt ofvanför landningsplatsen, ljust, soligt, fritt, med utsigt åt hafvet från alla håll och sidor. De låga, gulhvita husen med sina platta tak och inbyggda verandor, sågo så täcka och inbjudande ut; fruktträden stodo i sin rikaste blomning, vinplanteringarne i sin friskaste grönska, palmträdens yfviga grenar skuggade praktfulla grupper af rosor, hela ön liknade en enda stor doftande trädgård. Caprivinet och Capriflickorna stå högt i anseende, det förra för sin godhet, de senare för sin originella skönhet. Deras låga och breda pannor, långa ögon, fasta och fylliga läppar samt rika blåsvarta hår påminna om den egyptiska skönhetstypen, och gifva dem ett säreget behag. Med hvilken lätthet de bära de tyngsta bördor på hufvudet, väcker ovilkorligen främlingens förvåning.
Utskottet har nemligen såsom allmän bestämmelse antagit, att befattningen vore municipal, och likväl funnit, att åtskilliga bestyr densamma varit ålagde, och förmodligen äfven framgent skola åläggas, hvilka ej sdsom municipala torde kunna betraktas. Det har derföre ansett, att fjerdingsmanna-befattningen borde åligga innebafvarne af hvad slags jord som helst, afslagit G. Petterssons motion om löne-ansiag, af skäl, att befallningen borde vara skiljd från sådana göromål, som rätteligen tillhöra Kronobeljeningen, och slutat sitt betänkande med det förslag, att Fjerdingsmännen böra af Communerne aflönas, och att för deras tjenstgöring ett Reglemente bör af H. M. Konungen i underdånighet begäras. Vöre befattningen municipal, så vore ock gifvet, att den åligger hvarje jordegare, att den ej bör aflönas hvarken af Staten eller Communerna; då vore för densamma tillräckligt reg'ementeradt genom Kongl. Stadgan om Socken-Nämnder; då vore fjerdiogsmanna-befattningen, sådan den hittills ulöfvats, i sjelfva verket upphåfven. Fjerdingsmännen vore då communens ordningsman, och ej annat. I Rikets sist församlade Ständers underdåniga hemställan till Kongl. Majit i detta ämne har befattningen äfven blifvit ansedd såsom municipal, vare sig med afseende på dess aflöning af communerna, eller, hvilket jag snarare förmodar, såsom ett lill communernas fastighetsegare turvis fortgående åliggande. Mig synes det ovedersägligt,att befattningens åligganden icke varit, och icke kunna blifva municipala, utan endast äro att anse såsom krono-bestyr, hvilka jag ock förmodar måste fortfara ungefärligen på enahanda sätt hädanefter såsom hittills, derest en läns-styrelse skall blifva möjlig, ty för dennas underordnade tjenstemän äro fjerdingsmännen sannolikt oumbärlige. Bih. till R.
Jag finner deri ett stöd för min öfvertygelse, att i samma stund de erhölle dessa rättigheter, skulle deras egen fördel och tacksamhet mot detta land, som skänkt dem denna förmån, skynda att sprida lif och välmåga i hvarje vrå af Riket, der deras penningar, speculationsanda och erkända ihärdighet funne ett utrymme; men så mycket mindre kan jag förstå, att härvarande Judars rättigheter borde vara beroende af främmande Judars Kongl, tillåtelse att sig har bosätta; och ännu mindre kan jag förklara orsaken, hvarför Utskm nu lill en början velat återföra härvarande Judar inom trängre gränser. En annan talare före mig har erinrat om hvad vi nyligenMäst i vårt officiella blad, nemi. att England fullt emancipera! Judarna. Det bedröfvar mig djupt, att man i andra länders tid - 33a Den aj April f. m. ningar Lan komma att liisa: alt vid samma tid, då England viii framåt på civilisationens bana, äflas Sverige att gå tillbaka på densamma mer än ett halft sekels väg, och att inan är färdig taga ett steg, hvarigenom den utmärkte vettenskapsmannen, den idoge fabrikanten eller den rike capilalisten, som inom vära landamäre» trodde sig finna ett önskadt utrymme för sin verksamhet och förmåga, och måhända en fristad undan förföljelser, skulle förskjutas — derföre att han är Jude — det vill säga derföre, att han, som dock dyrkar samma Gud som de Christna, som till sitt förnämsta rättesnöre äger samma Guds lag, som de, icke af de Christnes sätt, att på honom tillämpa försoningens lära, kunnat förmås att tro hvad han icke sett, då hans förfäder icke trodde hvad de sago. Huru förklara ett sådant steg? Våra begrepp om den sedan uråldriga tider bos Svenska folket så rättvist beprisade nationaldygden, gästfriheten, kunna icke förena sig med en sådan åtgärd, lika litet som med vår tro på detta folks fördomsfrihet. Så fruktar jag Sverige skali på mer än ett ställe bedömmas, och jag beklagar, att Utskins i betänk.
Den i sista femårsberättelsen omförmälda sänkning af Ramsjön i närheten af Falkenberg har blifvit fullbordad; äfvensom upprensning af Tvååkers-ån försiggått, hvarmedelst 1,300 tunnland vattendränkt mark af god beskaffenhet inom Tvååkers och Spannarps socknar kommit i odlingsbart skick. Detta företag skall kostat 55,532 R:dr, hvaraf utgått från Statsverket sammanlagdt 23,500 R:dr, och jordägarne tillskjutit 32,032 R:dr. Deremot hafva jordägarne låtit arbetet för sänkning af Stensån afstanna. B) Skogshushållning jemte Ro/djurs utödande. Utom på en del större egendomar, hvarest icke obetydlig plantering af barrträd ägt rum och en rationel skogshushållning blifvit införd, äro skogarne i högsta grad vanvårdade. Endast i några få socknar kan allmogen anses äga skog; men äfven der anlitas den utan urskillning med beräkning af inkomst för dagen utan omtanka för framtiden. Vid de i länet befintlige salusågar förbrukas ganska ringa virke från länets skogar, utan sker uppköp från andra orter. Hvad af qvarvarande ekoch bokskog finnes dugligt användes till tunnstäf, hvaraf en ansenlig mängd afyttras i städerna för att sedermera exporteras.
Således ar i min tanka 5 § i det afseendet förbindande, att hela BondeSt:s förslag förfaller, derigenom att detta Stånds beslut i 5 § går bort i denna del; och det torde vara tydligt, att fastän delägarne icke tillskjuta mer än -i, så kan likväl, när privatbanken vill börja sin rörelse, hälften af teckningsbeloppet vara insatt i Riksbanken, genom andra utvägar än den, att actieägarue i en sådan bank tillskjuta directe j, såsom 5 § bolagsreglorna efter BondeSt:s beslut innehåller. Dessutom, påföljden må blifva hurudan som helst, kan den dock icke blifva sä äfventyrlig som i händelse 11. o. Ad. anser, att, i en fråga sådan som denna, 3:ne Stånds beslut icke gäller. Ett sådant beslut torde vara långt äfventyrligare, än om aldrig någonsin någon privatbank skulle i vårt land uppkomma. Hr von Hohenhausen: Frih. Palmstjerna citerade den 502 Den 14 Maj e. m. 7 § såsom innefattande hvad som står i den 5. Jag får då i anledning deraf nämna, att om lagen skall hafva sammanhang, så måste den 5 § gå förut och vara så affattad som den blifvit i BondeSt;s förslag. Jag tror således, att det icke blott varit en obillighet, utan en absurditet af de sammansatte Utsk:n, om de ej hade föreslagit, att denna 5 § matte få medfölja Bonae St:s förslag i sin helhet. Det är på denna föreslagna deposition i R. Sus Bank, som hela förslaget hvilar, och borttages den, så är det en byggnad utan ali grund. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Följderna, i afseende på lagens beskaffenhet, må blifva hvilka som helst; jag öf verlemnar dem åt Utsk:n och det Stånd, hvars beslut Utsk:n, tvert emot 3 Stånds beslut, vilja göra gällande.
Vid horisonten, mot den ännu ljusa himmelen, såg man som svarta punkter fiendehären draga bort. Han skildrade den 8:de Juni, sorgegudstjensten i Sönderborg ... derinne i den lilla kyrkan stodo kistorna sida vid sida, flertalet redan med tillskrufvade lock. Blott ett enda ansigte var ännu obetäckt — Erik Leijonhufvuds. Den stupade svenske officern låg der, lugnt och modigt med det stelnade dödsleendet, som om han endast hvilat ut efter striden och snart kunde vakna, lika ung, lika kraftig, lika villig att offra sitt lif. Det kom en främling in genom kyrkoporten, gick med blottadt hufvud och dröjande steg hän till katafalken och stod der länge stirrande ned öfver den dödes drag; derpå böjde han sig ner och kysste hans panna; och när han reste sig föll en blomma ner öfver hjeltens bröst, der den blef liggande som en droppe högrödt blod ... den okände brast i gråt och gick långsamt bort — här störtade tårarne utför majorens egne kinder. Han nämde aldrig den främlingens namn, men åhörarne visste ändå hvem han var. Ibland var det också minnena från Stockholmstiden, som gåfvo stoff åt hans skildring. Det var då oftast någon episod ur umgängesvännernas samlif eller en färgrik beskrifning af hvad han sett på hufvudstadens teatrar. Särskildt hade operorna intresserat honom, och af dem alla var Lohengrin den förnämsta. Han målade sceneriet och der långt i fjerran sågs riddaren i skinande rustning stående i snäckan, som drogs af en svan ... Denne riddare, som stigit ner på jorden att kämpa för det, som var ädelt och högt och godt, blef så till sist en symbol för det, som han älskade mest, det som funnits i gamla dagar och som nu mer och mer förträngdes och dog ut. Majorens skildringar funno hos de unge en fruktbar jordmån. Ellen hade ärft faderns romantiska skönhetslängtan och moderns disposition till svärmeri och drömlif; hennes uppfostran hade icke dämpat fantasiens liflighet.
Här är icke ensamt fråga om att uppmuntra eller belöna dem. som redan blifvit vid elementarläroverken använda såsom vikarier, duplikanter och extra lärare, utan denna min motion afser att åt ifrågavarande lärare tillerkänna en dem skäligen tillkommande förmån, hvarifrån de, utan eget förvållande, blifvit uteslutna genom ett penndrag, sorn inflickade orden: efter inträdet af nästa stats regleringsperiod. Till följd af hvad jag nu framställt, får jag vördsamt föreslå, att Rikets llöglofliga Ständer för sin del ville besluta ett sådant förklarande tillägg i Kongl. Brefvet af den 11 December 1863, som l:o) berättigar numera vid elementarläroverk anställde lärare att, för uppfattning till högre lönegrad, få räkna sig till godo äfven den tid, han förut vid utvidgad pedagogi tjenstgjort; och 2:o) utsträcker lönetursberäkningen af tjenstcär, utom tre, äfven till de extra lärare, duplikanter och vikarier, sorn vid elementarläroverk varit i tjenstgöring använda före inträdet af nuvarande statsregleringsperiod. Om remiss till vederbörande Utskott anhålles. Stockholm den 8 November 1865. L. G. H. Palmlund. No lä. Af Doktor Thyselius: Om ordnande och utbyte af litterära skatter mellan rikets särskilda bibliotheker och öfriga samlingar. Vid flera af våra elementarläroverk och uti andra offentliga samlingar lörvaras strödda handlingar och litterära skatter, hvilka, utan att vara till något egentligt gagn pä stället, dit de sig förirrat, äro för forskaren af stort värde. Inom ett land, så vidsträckt som Sverige, äro dessa icke heller så lätta att tillgå. Visserligen liar Regeringen någon gång, genom beviljade anslag, beredt en och annan forskare tillfälle att af vigtigare historiska handlingar i lands - 24 Motioner i Preste-Ståndet 1865. N:o 15. orten taga närmare kännedom; men då utdrag eller afskrifter erfordra en längre tid, och den ena handlingen icke utan svårighet kan jemföras och sammanhållas med en annan, som är på .derifrån aflägsen ort förvarad, blir bearbetningen af vår historias särskilda partier härigenom försvårad.
Att, innan en sådan pröfning skett, en eller annan förbrytare kan få försona sitt brott med ett jemförelsevis lindrigt ansvar, an^er Utskottet vara långt mindre äfventyr underkastadt, än uppoffrandet af vissheten derom, att Lagen är Domarens ovilkorliga rättesnöre. Derföre att beskrifven Lag saknas å ett begånget brott, eller alt detta ej är i Lagen uttryckligen upptaget, bör ingalunda förbrytaren blifva strafflös; men straffets bestämmande synes icke Utskottet påkalla någon utomordentlig åtgärd, enär det alltid, i nämnde fall, är Domarens åliggande att, efter analogi från Lagens stadganden för de mest likartade förhållanden, utsätta ansvaret. Denna pröfning tillkommer ofelbart Domaren redan i första instantie, och Utskottet finner således icke något giltigt skäl, hvarföre Öfverdomstol, i mål som dit inkomma, skulle hafva serskild anvisning att för sitt domslut inhemta föreskrift från högsta och sisla inslantien, hvarigenom i sjelfva verket en instantie går för parten förlorad. Utskottet biträder således motionen, hvad angår tvänne delar deraf, 4 Lag-Utskottets Betänkande N:0 i63. meo är i afseende på deri tredje, hvilken handlar om insättande på bekännelse, af skiljaktig mening. Att luta en om mord, eller annan dylik grof missgerning i det närmaste öfverbevist person gå alldeles ostraffad, i följd af ett förhärdadt nekande, som, åtminstone i moraliskt afseende, ännu mera ökar hans brottslighet, sådant minskar Lagens anseende och kommer förargelse åstad. i8o3 års Kongl. Bref förutsätter dessutom i 4-de momentet, för den anklagades insättande på bekännelse, det vilkor, att han visat sådan ondska och vanart, son göra hans vistande på fri fot för allmänna säkerheten vådligt; och detta förhållande anser Utskottet vara ett vigtigt skäl för vidtagande af omförmäkle åtgärd. Det är klart, alt stadgandet härom icke bör tillämpas med mindre Domareneger en på laglig undersökning grundad full öfvertygelse, att den anklagade är skyldig.
Riksdags-Ordningen dem tillkänner, och utvalt en Nämnd genom hvars omröstning blifvit för-? klaradt, att Högsta Domstolens samtlige Ledamöter äga Riksens Ständers förtroende, och böra vid deras Sysslor bibehållas. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste, tropligtigste tjenare och undersatec På 1508 Den 17 Juli. På Riddersk och Adelns vägnar Carl Mörner h. t. landtmarskalk. På Borgare-Ståndets vägnar H. Schwan. h. t. Talman. På Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom n. v. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson. n. v. Talman. Uppläst hos Samteliga Riks Stånden den 17 juli. Stormägtigste Allernådigste Konung ! Sedan Eders Kongl. Maj:t till understöd för SöderTelge Canal-byggnad i Kader täckts bevilja, att till och med år 1816, Bolaget skulle bibehållas vid åtnju an let af 5 Procents renta å till byggnadens be 'rifvande på Actierna gjorde insättninga’-, hvilken renta af Eders Kongl. Maj:C under Nionde Hufvud-Titeln blifvit utbetald, hai hos Riksens Ständer motion blifvit väckt, att ett så ant understöd af 5 procents, renta på nuvarande och än vidare framdeles skeende tillskott af Bolags intressenterna, måtte få åtnjutas L 20 år efter Canal arbetets fullbordan, hvarigenom interessente ne skulle få en välgrundad anledning att fo t fara i de erforderliga insättninga na, som redan utgjort 123 procent utöfver anteckningsumrnan, samt komma att till nära 200 procent densamma öfverstiga.
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet väl funnit den af motionären föreslagna förändring af det hittills iakttagna sättet och ordningen för tillhandahållandet och utbetalningen af de utaf Rikets Ständer till särskilda föremål beviljade tillfälliga eller extra anslag hafva till syfte enkelhet och reda i Statens penningeförvaltning, och sålunda vara af uppmärksamhet förtjent ; men då Rikets nu församlade Ständer uti underdånig skrifvelse af den 16 sistlidne Maj anhållit, att Kongl. Majit måtte genom dertill utsedde sakkunnige personer eller på annat lämpligt sätt. låta utarbeta förslag till en sådan förändring af Stats-kontorets organisation, äfvensom af arbetsordningarne för öfriga i Stockholm befintliga förvaltande kollegiala embetsverk, hvilka hafva åliggandet att verkställa utbetalning af statsmedel, att dessa förvaltande verk i allmänhet icke behöfva hafva några kontanta penningar om händer eller större summor innestående å deras bankoräkning, men deremot erhålla rättighet att för sina utgifter inom begränsade belopp utfärda invisningar, ställda på Kongl. Räntekammaren, äfvensom att för de utbetalningar, sorn af Stats-kontoret omedelbarligen ombesörjas, sådan förenkling må tillvägabringas, att särskilda anordningar och assignationer icke behöfva för mindre summor utfärdas; — samt en förenkling af Statens penningeförvaltning i den sålunda antydda rigtningcn först torde böra tillvägabringas, innan Rikets Ständer ingå i pröfning af förslag, som afse att genom öfverflyttning af förvaltningsbestyr från Rikets Ständers Riksgäldskontor utvidga Stats-kontorets verksamhet, har Utskottet för närvarande ansett sig förhindradt att till motionärens framställningar i ett eller annat hänseende tillstyrka bifall. Stockholm den 28 Augusti 1863. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1863. SiatsUtskottets Utlåtande N:o 150. I N:o 150. AuK. till Exp.-Utsk. den 8 Sept. 1863, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af erhållna dterremisser å Betänkandet N:o 89, i fråga om anskaffande af medel lill jernvägsbyggnader. (R. A.)
Allt det, som Folkslagen, både i sina häfder och i sina själar, hafva allramest ädelt och stort, är deras Hjeltar: och huru äro icke desse, i de nyssnämnda skådespelen, bortskämde! Värst likväl i det sednare. En sann, hög, på en gång leende och stark kritik, – sådan, som tillhörer Konsten och dess Mästare, – skulle ej kunna undgå, att i denne ”Oden” anmärka de förvånande grundfelen af hufvudpersonens teckning; der lynne, grundsatser, uppförande äro så långt skilda från hvad man väntar sig af Nordens förste Hjelte, Lagstiftare och Gud. När härtill kommer den så förunderligt ofta charaderade och till pinsamma eleganser, till onaturliga nyheter förbråkade stilen, äfvensom att denne Nordman, Hjelte, Konung, Lagstiftare, Gud, talar en liten söt monotonisk vers, utan rikhet och styrka i harmoni, alltid täckt och täckt i en och samma dans, med all den grannlåt och flärd, som, förtjusande kanske i en Poets mun, åtminstone icke höfves en Hjelte: så kan, förvisso! mången känna sig frestad, att, i likhet med hvad Yngve vågar säga om allt hvad Qvinna heter, finna hela denna Oden ”föraktelig och skön”. Derföre, enligt Guds och Naturens stora mildhet, – låt hela verlden lefva. Allt göres ej för alla. Ingenting göres för dem, som äro öfver det gjordas värde; allting göres för dem, som äro under det och deraf kunna hugnas. Det ni föraktar, vörda tusende; och det ni vördar, skulle mången annan förakta, om höghet i själen kunde tänkas utan rättvisa. Uppgif först, ärligen, ett arbetes merit; och sedan, om det lyckats vinna någon allmännare uppmärksamhet, dess fel; hvilka ni då (men icke förr) må granska med ädel stränghet, till allas förädling. Låt hela verlden fritt göra, och fritt njuta, det bästa den kan. Men, i alla större ämnen, kasta endast på det Mästerliga hela glansen af ert lof; vänd endast emot dess fel hela styrkan af ert tadel!
För hvarje Man-, lalsskrifvert person af PröfnjVtgsCömmittden i här ofvan fofeskrifven ordning bestämda belopp; 6:0 ■De från Kongl. SeraphimterÖrdens Gillet Vanligen utgående årliga anslag, til! det belopp Riksens Höglo fl; Ständer, med anledning äf Kongl-. Majlis Nådiga Proposition dém hu fastställa, skulle för hvarje .Län utfalla i Förhållande till 'sjukantalet under det föregående året; 8:0 Örn ett‘öller flere Län brfinnes ännu ej hafva åtiijrrtit det dem, under lika vilkor vid sista Riksdag förbehåll ne' bidrag, och hvarom König]. SeraphimefÖrdens Gillets tryckta berättelse med Tabeller ej meddelar en tillfyllestgörande upplysning, borde, såsom ett uttryckligt vilkor för denria beskattning, sådant dem nu oafkortadt tillgodokornma; och 8:0 Den Riksens Högloft. Ständers Revisorer vid sista Riksdag förbehållna granskningsrätt af Se‘rapihimerOrdens Gillets räkenskaper bör äfven ovilkorligen innefatta Räkenskaperne ofver BeraphimerÖfdens Gillets egentliga Fonder och HoSpitalsräkningarhé, så vida den till ofvannämnde anslag för Lazaretterne årligen blifvande behållning endast kan af desse bestämmas, och Gillet, i afseende på de af den nu föreslagna 3 sfes afgif - 4 Sami, 4 B anti, sgS S t at 9 • tJ t skott et s Betäniaridén. eller ännu högre afgiften i ortefne inflytande och der förvåltade medel, icke har något annat an ett sa thili än drag af ålla Xäns . fazaretts-Styrelsernas speciella redovisningar derföre att till granskning framlägga, hvarförutan ,och då, af den Kgl.
Men på del att inga collisioner, eller åtminstone så få som möjligt må äga rum, tillstyrker jag, att Commerce-coII:m måtte få använda alla sina 800,000 r:dr till s. k. förlagslån, och hela den öfriga summan gå till den öfriga utlåningen. Men sorn sagdt är, jag yttrar detta blott såsom ett nödfall; ty jag anser det vara skadligt att en sådan styckning af lånefonderna göres. Man har äfven tvistat inom Utsktn huruvida målet tillhörde BancoUtsk. allena, eller både Bancooch StatsUtsktn. Den frågan synes väsendtligen komma derpå an, om utlåningen skall tagas af bancovinsten; ty onr R. St. besluta att bancovinsten skall användas till Statens behof, så lar det vara StatsUtskts sak att yttra sig om hennes begagnande. Skulle man deremot vidhålla den grundsats jag förfäktat, att begagna upplåning för att skaffa medel till utlåningen, så är det efter min förmening BancoUtsk. allena, som bör hafva med saken att göra. Derföre anser jag äfven det tillkomma BancoUtsk. att ensamt behandla henne. R. o. Ad:s ledamöter, som äro af en annan mening, kunna svara mig, alt det var mitt fel att icke genast, då fråga otn remiss på Riddarhuset förekom, yrka den ensamt till BancoUtsk. Jag erkänner, att jag icke insåg följderna af den remiss, som då skedde, men den kan numera icke ändras. Jag anhåller om återremiss af detta betänkande. Hr af Wingård, Joli., uppläste följande: Då jag kommit till riksdagen några månader efter dess Den i5 Juli e. ra. början, liar jag ej lunn a t betydligt deltaga i dess förhandlingar. Jag har ock genom Konungens nåd. förtroende fått ett annat fiilt för min sysselsättning. Det är således endast vid vigtigare frågor i de ämnen, på hvilka jag vändt min tanke, som min löst i detta Hus bör höjas. Detta betänk, är ock ett af de mest oförmodade.