Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Adis egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. T vänne ledamöters reservationer åtfölja. Slockholm den 7 Juli 1840. På RiddarhusUtskottets vägnar S. 4. Sandels. W. F. Dalman. Mot det af Utsk. nu fattade beslut nödgas jag anmäla min reservation, oell hade önskat, att Utsk. velat fästa mera afseende på de af flera talare inom R. o. Ad. gjorda yrkanden, hvari Ståndets pluralitet tycktes instämma, då återremiss beslutades till följe af gjorda anmäi kalr mot Ulskis förra afslag å Hr Frih Raabs motion, nemi. att Utsk. måtte - Den 18 Juli. 129 te inkomma med elt förslag, åsyftande att öfverläggningarne inom H. Ståndet niåtte noggrannt och oväldigt refereras i tidningarna, äfven om det skulle ske med någon kostnad. Utan alt loir vilja ingå i undersökning huruvida refererandet i tidningarna af riksdagsförhandlingarna inom Riddarhuset varit mer eller mindre partiskt; så kan dock icke nekas, att det nu endast heror af tidningsredactionerna sjelfva, alt fullständigare utveckla den ena sidans anföranden, och deremot ganska obetydligt vidröra livad å den undra blifvit sagdt, ja till och med ali alldeles utesluta vissa personers hela yttranden, då de strida mot redactionens egen öfvertygelse, så att den, som sjelf ej åhört discussionen, genom blotta läsningen af tidningarna, ofta nog kan Ij I i f v ja. missledd; hvartill äfven någon gång torde få räknas svårigheten för tidningarnes referenter, med plats på läktaren, att kunna höra allt hvad som yttras.
Jag upprepar i ännu en gäng, att jag ej förmatt göra mig ett klart begrepp om naturen af denna Committee, och att jag således bör tala med warsamhet; men det förekommer mig, att händelser kunde inträffa, dä denna Committees rättigheter eller skyldigheter sattes i opposition mot Publika WerkS, mot Stats-Seereterarens ^ eller nägon gäng till äfwentyrs mot sjelfwa Stats ^ Rädets. Det sörekommer mig, att tvid en slik collision ärendernes fortgäng möjligen kunde afstadna, i osäkerhet hwar högsta rösten läg, antingen hos Embetsmanncn eller hos Committeen, hwars Ledamöter, som hwarken bli egentliga Embetsman eller egentliga Ständer, likwäl icke skulle underläta att tillegna sig den högsta möjliga Autorite. Widare: Ligger det ej i naturen af hmar och en Corporation, att beständigt utsträcka sitt begär till Mälde, och skulle ej, genom en sädan progressiv utsträckning, denna Committee, som föreställde eller trodde sig föreställa Rikets Ständer, sluteligen kunna uppresa sig till en Status in Statu, jemnhög med Högsta Magten? Om ocksä man med noggrannhet kunde föreskrifwa denna Committee bruket af sin magt och myndighet, huru skall man deremot kunna förese eller mota missbruket deraf, som tilltagsenheten eller partianda» möjligen fann för godt att utöftva? Jag hatar den Kongliga Despotismens nycker sä mycket som nägon Swensk man, men derföre älskar jag ej destinera den Medborgerligas. Jag tror för öfrigt, att det owanliga lynne, som hittills Lesutit Sweriges thron och gjort dest olycka, försatt ost i en sinnesställning, att frukta 6 82 Expeditioner till RikS-StLnden. Mer, än man med wanliga lynnen behöfwer frukta; ritt de säkerhetsmått, som äro widtagne i de högsta Embetsmäns answarighet, i bestämda Riksdagar och i en lagligen utwidgad Tryckfrihet, torde bli werksammare, än man nu genast sinner, och att slutligen det tillräckligaste af allt är Grund-Lagens förbehäll, att ännu yttermera, när nöden sä fordrar.
Det heter nemligen, alt, oaktadt förbudet mot fri gästning och skjutsning, så vore allmogen nu som förr deraf betungad, ”ej njulandes buseller hemfrid, ej Allmänna Besvärsoch FJionomi-Utshottels Betänkande N:o HO. 7 frid på vä garn e och deras rälla resa och blifva ändå derofvan uppå med hugg och slag som oflast öfverfallne.” Sannolikt hindrades sistnämnde Konung af de stora krigen, alt vidtaga några hufvudsakligare mått och steg för skjuts-väsendels ordnande; men året näst efter hans död utfärdade regeringen en författning, hvarmedelst anbefalldes, alt för beredande af mera jemnhet i skjutsnings-besväret, skulle de, som afsides från de stora vägarne bodde, hos Länsmännen hafva hållhästar för dem, som reste i Konungens ärenden. Det torde icke böra hetviflas, att ehuru klagomålen emot skjutsnings-besväret voro både många och af en betänklig art, så all under tiden emellan 1560—- 1694, eller omkring 150 år utfärdats icke mindre än 50 författningar i frågan, — ett antal, som uppenbart ådagalägger, huru vigtig denna fråga varit, — å andra sidan äfven förts ganska allvarsamma klagomål deröfver, alt resande icke blifvit med skjuts fortskaflade. Andraganden i della hänseende synas dock icke hafva varit föremål för regeringens behandling före år 1656, då, enligt hvad ett den 29 Januarisamma år meddeladt Kongl. Bref utvisar, klagan förts deröfver, alt resande blifvit visade från den ene gästgifvaren till den andre ulan att få ”fordenskap”. För afbjelpande af den anmärkta olägenheten vidtog regeringen sistnämnda år åtskilliga åtgärder för inrättandet af gäslgifvericr vid alla allmänna vägar; men tillika stadgades då, alt, derest flere resande tili någon gästgifvaregård ankomme, än sorn af gästgifvaren kunde med skjuts förses, skulle närmaste grannar dermed biträda emot viss lega.
Icke som skulle hans min eller hållning förråda någon osäkerhet; tvärtom, han ser sig omkring lugnt och uppmärksamt, som om han vore hemma hos sig själf. Han dräkt är också af oklanderlig elegans. Men han tycks icke vara personligen bekant med flertalet af de närvarande. Ingen talar till honom, och han talar till ingen. Där är ett tomt rum närmast omkring honom, och han tycks vara föremål för en icke alldeles smickrande uppmärksamhet. – Hvem är den där personen? frågar grefvinnan Reventlow i det hon vinkar till sig grefve Fritz Moltke, öfverhofmarskalken, som just passerar. – Det är H. Konungens nye hofmedikus, en monsieur Struensee. – En hofmedikus – här! Det är mer än djärft! Och hon ser på öfverhofmarskalken med ett par ögon, som kräfva hans ingripande till försvar för den kränkta etiketten. Men han bugar sig endast med en axelryckning och försvinner. Inom henne sjuder det hetsiga Rabenska blodet. Hon kan rangförordningen på sina fem fingrar, och hon känner denna obetitlade persons närvaro nästan som en personlig förolämpning. Snart kommer väl konungens barberare också att visa sig i hofvets salar, klädd som kavaljer. Hon ser i inbillningen Burkas med pariservärja. Nej, detta går för långt! Gemålen är, gudi lof, i närheten, och hon hviskar ifrigt i hans öra. Hans bitvargsfysionomi blir grymmare i sitt uttryck, och till sist sätter han sig i rörelse, styr rakt på sitt mål, stannar framför medikastern och fixerar honom skarpt. Struensee bugar sig höfviskt. Han känner alltför väl denne potentat, som han till och med uppvaktat en gång på den tiden, då han sökte gynnare för att uppnå sin anställning hos konungen. – Hvad gör han här? – Detsamma som Ers Excellens! – Lifläkarens ögon möta frimodigt och lugnt grefvens vredgade bulldoggsblick. Detlev Reventlow är van vid att verka skräckinjagande och kan icke fatta, hvarför hans bisterhet nu gör så ringa intryck. Han måtte väl vara i sin fulla rätt att vaka öfver ordningen vid hofvet. Alltså fortsätter han i samma brutala ton:
Det är af denna orsak, som jag för min del anhåller hos de begge värde ledamöterne, — och jag ber Herrarne särskildt observera, att jag icke här uppträder såsom någon proponent af förslag till gemensam tanka, — anhåller säger jag hos dem, att de nu ville ytterligare utveckla detta förslag, åtminstone så till vida, alt de personer, hvilka möjligen icke äro så benägna för Ståndsintressena som Hrr Lagerhjelm, Hartmansdorff och Frih. Cederström, Jacob, (jemte några andra, h\i ka synas vilja qvarhålla oss på det gamla åkdonet med 4 hjul — med eller utan ett 5:te hjul), måtte åtminstone lyssna något till det Richerl-Anckarsvärdska förslaget och icke förkasta det, ulan att veta hvad det i sitt föryngrade skick innehåller. Frih. Palmstjerna: Det är nu icke min mening, att närmare skärskåda delaljerne af Gr. Ankarsvärds förslag, ulan endast att yttra några ord om grunddragen af samma förslag. Förslaget är det, att en öfre kammare bör sammansättas af personer, som äro taxerade till den högsta bevillningen för egendom, och hvaraf hälften väljes af den nedre kammaren samt hälften af Konungen. Ilär är således icke fråga om att från folkets sida, eller genom val inrymma någon del i representationen för bildning, kunskaper och upplysning, såvida dessa icke äro förenade med pennin - Den 11 M a r s f. m. 99 gar. Det är således penningen, som der skulle taga sittrum, såvida icke Konungen toge i Sitt hägn hvad som hörer till bildning, kunskaper och upplysning. Detta förslag är vidare uppstäldt så, att den öfre kammaren beror af den nedre, hvilken skulle välja halfva antalet af ledamöterne i den öfre, d. v. s. den hälft, som icke af Konungen utses. Denna af den nedre kammaren utsedda hälft i den öfre, skulle naturligtvis vara beroende af sine valmän, samt i följd deraf äfven redskap för deras afsigter.
Det skall vara det aldrahelgasta af Herrans offer. Allt spisoffer, som I viljen offra Herranom, skolen I göra utan surdeg; ty ingen surdeg eller hannog skall deribland uppbränd varda Herranom för offer. Men till en förstling skolen I offra dem Herranom; men på intet altare skola de komma till en söt lukt. Allt ditt spisoffer skall du salta. Och ditt spisoffer skall aldrig vara utan dins Guds förbunds salt; ty uti allt ditt offer skall du offra salt. Vill du göra ett spisoffer Herranom af första frukterna, skall du torka de gröna axen vid eld, och stöta dem små, och så offra spisoffer af dina första frukter; Och skall låta der oljo uppå, och lägga rökelse deruppå; så är det ett spisoffer. Och Presten skall taga af det stötta, och af oljone med allt rökelset, och uppbränna det till en åminnelse. Det är Herranom ett offer. Om hans offer är ett tackoffer, af fä, antingen oxe eller ko, skall han offra för Herranom det utan vank är; Och skall lägga sina hand på dess hufvud, och slagta det för dörrene af vittnesbördsens tabernakel; och Presterna, Aarons söner, skola stänka blodet på altaret allt omkring; Och skall offra af det tackoffret Herranom, nämliga allt det feta på inelfverna; Och båda njurarna med det feta, som derpå är vid länderna, och det nätet öfver lefrena med njurarna. Och Aarons söner skola det uppbränna på altaret för ett bränneoffer på vedenom, som ligger på eldenom. Det är ett offer, som väl luktar för Herranom. Men vill han göra Herranom ett tackoffer af små boskap, antingen gummar eller gymmer, så skall det vara utan all vank. Är det ett lamb, så skall han hafva det fram för Herran;
M 1. matlagning och dryck, och hvilken brist under sistförflutne vinter, då nästan alla brunnar voro tomma och vattenhemtningen sjöledes genom hinder af is var på vägen att alldeles afstadna, öfvergått till verklig nöd, har uti skrifvelse af den 29 sistlidne Augusti Landshöfdingen i Blekinge län, å stadens innevånares vägnar, underdånigst anhållit, det Eders Kongl. Majit i Nåder täcktes behjerta nämnda samhälles lidande och hos Rikets Sländer begära anslag för den länge tillämnade vattenledningen till Carlskrona, samt i sådant afseende tillika anmält, att, enligt bifogadt protokollsutdrag öfver den 10 i berörda månad med stadens innevånare hållet sammanträde, desse då ånyo förbundit sig att till vattenledningens underhållande årligen bidraga med 2,250 Ridr riksmynt och dessutom utan ersättning upplåta så mycket af stadens mark, som för samma anstalt erfordras, äfvensom att, efter hvad vid berörda tillfälle blifvit upplyst, vattenhemtningen för Flottans och Stadens behof nu kostar Statsverket nära 12,000 Ridr riksmynt årligen, hvilken utgift genom vattenledningens utförande blefve besparad. Nyssberörda uppgift bekräftas ock, genom särskildt af mig infordrade handlingar, enligt hvilka kostnaden för transporten af vatten från Lyckeby till Carlskrona medelst 4 st. dertill ständigt afsedda skutor beräknats årligen uppgå till en summa af 11,319 Ridr 60 öre riksmynt, deraf 1,319
Om den förra har Hr von Hartmansdorff fullständigt yttrat sig, och jag instämmer i hans åsigt deraf; hvad åter lagligheten beträffar, så anhåller jag att få upptaga Frih. Cederströms, Anders, yttrande ronde 23 och 33 §§:ne, af hvilka den första egentligen rörer denna sak. 23 § föreskrifver nemi., huru förhållas bör, då en ledamot af R. o. Ad. erhåller ledighet från sin Ulskis-plals; men den omnämner icke huru ledamotsplatserna i Utsk. skola tillsättas då ledamot är borta utan tillstånd, hvilket lätt kan hända innan man hunnit anmäla sig till tjenstledighet. Tillfällen kunna äfven inträffa, då man af andra orsaker är borta. Derom nämner Ridd.Ordn. intet, utan endast då man är borta af laga förfall. Det saknas således ett stadgande burn förhållas bör vid ledamotsplatsers besättande vid tillfällig ledighet. 33 § deremot handlar om utväljande af suppleanter för de fall då de enligt grundlagen skola utväljas. Som nu Riksd.Ordn, icke föreskrifver, att någre suppleanter skola finnas för Utsk., sä kan denna § bär ej vara tillämplig. På denna grund får jag yrka bifall till remiss. Frih. Cederström, Anders: Då jag ej funnit någon talare här hafva motbevisat min sats, så vill jag ej förlänga diskus 10 * Den 8 December. sinnon genom att ytterligare till besvarande upptaga deras anföranden, utan jag anhåller blott ali få anmärka en enda sak. Det är H. o. Ad. som bär skall ålägga Electorerne något, hvilket de ej enligt Ridd.Ordn. äro skyldige att efterkomma, ty det är ej R. o. Ail. sjelf som väljer ledamöter i Ulsk.; men jag hemställer, huruvida R. o. Ad. äger rättighet, alt ålägga Electorerne annat än hvad de tydligen af Ridd.Ordn. äro ålagde att göra. Jag tror ej detta vara rätt handladt af R. o. Ad. Detta är ännu ett ytterligare skäl hvarföre jag tror att 11. o. Ad. hvarken kan eller bör yrka remiss af Gr. Cronhjelms förslag. Hr Gripenstedt, Joli. Au g.:
Den var som en trollstaf, hvilken väckte upp ur omedvetenhetens slummer minnen, som han icke längre visste af att de en gång nedbäddats i honom, samt mikroskopiskt små eller förkrympta anlag och böjelser i hans egen natur, hvilka lärde honom förstå den verklige brottslingen och den verklige dåren såsom ett med honom sjelf; och fram ur allt detta minnestöckniga och rudimentära inom honom löste sig under den skapande fantasiens befruktning efterhand en hel följd af gestalter och tilldragelser, hvilka lagrade sig ikring den der barnamordssenen, – enskilda fall, alla bestyrkande ena och samma stora tes om, att det är det lilla och det okända i menniskornas natur, hvilket, i stort eller smått, dock i sista hand fäller utslaget i alla menskliga öden. Truls satt vid detta arbete i en helt annan sinnesförfattning än förut: ty nu visste han, att de problem, som han sökte och skildrade, voro de djupa evighetsproblemen, och att det vore diktarens uppgift, att med sin divination få upp i dagsljuset om också bara ett enda af dessa kostbara guldkorn, hvilka ligga dolda djupt i den egna naturens mörkaste och svårtillgängligaste schakt. Han formade det bräckliga materialet i en sinnesförfattning af den högsta och klaraste ro; och han fick känna några af dessa sällsynta och signade ögonblick, alstringens, – den andliga som den fysiska, – ögonblicken af jagets mest potenserade lif, i vällust, och under absolut verldsglömska. Den klarhet, som med ens bredt sig ut öfver hans läge, förlänade honom äfven i hans yttre sätt att taga verlden och menniskorna på en säkerhet, som han icke känt förut, en tillitsfullhet och en viss uppsluppen sorglöshet. Han tog motigheterna med jemnmod; han lade sig till med en teori, enligt hvilken han skulle spara sin grämelse och sin förtviflan till de stora olyckorna, medan det mesta, som vederfores honom, dock hörde under kategorien adiaphora; och han lät i sorglöst öfvermod allt det yttre gestalta sig kring honom bäst det ville och morgondagen ha sin egen omsorg om sig.
Riksgälds-Göntoiret uppdrages att ombesörja den ränte-liqvid ocli amorteiing, som af Utrikes-Departementet blifvit reglerad, hvartill anvisas elt årligt förslags-anslag intill nästa Riksdag af 100,000 R:dr.” ,Af Herr Friherre Sprengtporten: ”Då det är eLt factum, som icke kan undanrodjas, alt Cabinetts-Cassan har en skuld, och att samma Gassas tillgångar beslå af Stals-medel, hvilka enligt 6/j och 65 §§. Regerungs-formen icke få annorlunda, än lill deras af Rikets Ständer anvisade ändamål användas, anser jag det innefatta en väsendtlig brist i Utskottets redogörelse för ämnet, då Betänkandet icke upptagit och behandlat den frågan , huruvida dessa af Rikets: Ständer till deras belopp redan; anvisade Stats-medel, få eller icke få användas tili fullgörande af Cabinetls-Cassans skuldförbindelser; eller, med andra ord, 0111 Stats-Minislern för Utrikes Ärendena må anses vara af Ständerne bemyndigad; att tills vidare förvalta balancen, under ansvarighet att skulden icke ökas, intill dess densamma antingen med Minister-statens tillgångar kan varda afbetald , eller Rikets Ständer derom annorlunda förordnat; Meddelas denna authorisation ,• bör det icke blifva omöjligt, orm ock förknippadt med betydliga indragningar inom de utrikes beskickningarne, att återföra reda och ordning i Cåssans förvaltning. Meddelas deremot icke en sådan tillåtelse, måste detta utmärka antingen likgiltighet för fortfarandet af ett icke lagenligt förhållande, eller ock att Cabinetls-Cassans fordiingsegares anspråk att af denna Cassa varda godtgjorde, helt och hållet skulle åsidosättas, hvilket för Rikets credit bör medföra menliga följder.
Enär Kongl. Maj:t jemväl förnummit , att de bestämmelser, som innefattas uti 1807 åi’s Rese-Reglemente, uppstäldt efter den tidens fordringar, påkallat betydliga förändringar, lämpade till senare tiders förhållanden; har Kongl. Maj:11 med uppliäfvande af samma Författning, låtit utfärda ett nytt Rese-Reglemente, som, i jemnförelse till det förra, okar dagtractamentet, så att det efter hvars och ens grad må blifva tillräckligt, men deremot närmare till det verkliga behofvet nedsätter hästantalet; hvarförutan Kongl. Maj:t, med bifall till Rikets Ständers vid sista Riksdag gjorda anhållan , låtit utarbeta Förslag till ny Tåg-ordning, 68 Kongl. Maj.ts Nådiga Berätt. N-o 1. hvilket Förslag, till trycket befordradt, ärsamtligeLandshöfdingarochRegements-Chefermeddeladt, med befallning att deröfver till Kongl. Maj:t inkomma med underdåniga yttranden. Efter förflutna tio" Sr , har Kongl. Maj:ts trogna Krigsbefäl sistlidet år, efter Nådig kallelse, sig i Hufvudstaden församlat, och om Arméens Pensions-cassas angelägenheter öfverlag t. Uppå Krigsbefälets åfgifna För* slag, bar Kofsgl. Maj:t utfärdat ett nytt Reglemente för Arméens Pensions-cassas Styrelse och Förvaltning. Hvad i sammanhang dermed Krigsbefälet hemställt och Kongl. Maj:t jemväl ansett nödvändigt, att för Pensions-verkets upphjelpånde vidtaga, äfvensom hvad i samma afseende beträffar Amiralitéts-Krigsmans-cäSsan, för hvilken lika^ ledes ett nytt Reglemente är utfärdadt, vill Kongl. Maj:t Rikets Ständer i en serskild Nådig framställning meddela.
«Jag känner för väl Ers Maj:ts rättvisa och ädelmod att befara något sådant. I alla fall blefve Ers Maj:t illa betjenad med ett intyg, huru beskaffadt som helst, derest utgången vederlägger innehållet. Än om drottningen, efter skillsmässan, förmäler sig ånyo och blir mor? Både den, som utfärdat betyget, och Ers Maj:t sjelf blottställdes då rätt vackert.« Vid detta inkast studsade konungen. Det var hufvudet på spiken. Derpå hade han ej tänkt. Han slog i ögonblicket läkarebetyget ur hågen. – «Jag skall närmare fundera på saken. Imedlertid, om välfärden är er kär, om ni för framtiden vill räkna på min bevågenhet, så fordrar jag af er grafvens tystnad. Läkaren och bigtfadern hafva alldeles samma pligt att icke yppa hvad dem anförtros. – «Och jag skall aldrig svika Ers Maj:ts höga förtroende.« Dalberg afträdde och Beylon efterskickades på nytt. – «Jag har besinnat mig: det vill säga, jag har tills vidare uppskjutit att fatta det afgörande beslutet. Sveriges framtid är likväl så länge icke försäkrad. Om nya hufvuden växa på partiernas hydra, så gå frukterna förlorade af allt hvad jag hittills uträttat. – «Det Gud och Eders Maj:ts vishet förbjude! Men då det afgörande steget blifvit uppskjutet, skulle måhända ett förberedande under tiden gifva ett ytterligare stöd åt den sakernas ordning, som utgör Ers Maj:ts odödliga storverk. – «Hvad menar du? Förklara dig tydligare. – «Jag dristar föreställa mig, allernådigste herre, att intilldess de lyckligare förhållanden inträdt, som ånyo närma Deras Maj:ter till hvarandra, eller ock den förra planen går i fullbordan, och Ers Maj:t, i hvilketdera fallet som helst, sjelf stadgar thronföljden, skulle en af hertigarnes förmälning, derest Ers Maj:t täcks derom förordna, betaga de illasinnade allt hopp och alla beräkningar, grundade på ovissheten om fortplantandet af Ers Maj:ts höga stämma. Det der skall jag närmare öfverväga. Ordningen att gifta sig vore då hos Carl.
Då vid sista Riksdag Fastighets Ägarens Intresse var liksom i strid med Capitalistens, och fick ligga under för detta, har det nu kommit så långt, att Capitalistens Intresse är i strid med sig sjelft och äfven lider. Hvad jag vid sista Riksdag här på detta ställe förutsade, har inträffat. Då Penninge-bristen går till den höjd, att Näringarne och Productionen aftyna, Expor - 426 Den 53 December. ten derigenom minskas, och behofvet af import, j synnerhet af Utländske nödvändighets-varor, ökes, skall denna Penningebrist, i stället för att öka, snarare minska Sedelmyntets värde. Detta nedsättes likså väl genom Näringames aftynande, som genom ny Sedel-Fabrication. Om Producenten, t. ex. den vigtigaste bland alla , Jordbrukaren, saknar Penningar till Tjenstefolkets löner, tili kreatur och åkerskap, tjenlig1 utsäde etc, och ännu mer om han nödsakas att sälja af sitt nödiga förlag, så minska» jordbrukets; afkastning, derigenom ökas införseln af utlansk spannemål, derigenom höjes Coursen, och trotts några Financierers Theori, äfven till någon del Agiot, och Sedelmyntets värde minskas. Detta skulle hos oss ännu mycket mera fallit, utom en Hög Persons enskildta uppoffringar för dess upprätthållande. Erfa renheten och utgången äro de enda säkre Domare i dessa ämnen. Våra Riksgälds-Sedlar , utan någon Silfverfond, hade i flera år på 90-talet likså mycket värde som Banco-sedlarne få är efter realisationen 1800. Med en större Sedelstock än nu, och öfverflöd på Penningar öfverallt, hade vi år 1810 en Medel-cours af 78 |- sk. och år 1812 en Medel-cours af 87 •§■ sk. En af orsakerne härtill var, att då florerade mera än nu Handel och Näringar, hvilket lika så mycket ökar Sedlarnes värde , som Siltver i Banquen, så länge detta ej är tillräckeligt, för att vid presentation inlösa dem. Men Capitalisterna lida genom Penningebrist äfven i ett annat afseende.