Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Befallningshafvande uppgifna förslag till förbättrad organisation af Socken-Magazinerne i Länet på en gång innefattar en möjlighet att få Statens fordran i det närmaste godtgjord, och lofvar att i framtiden bespara alla dylika från directa undsättnings-anstalter å Statens sida nästan alltid oskiljaktiga förluster, så finner Kongl. Maj:t Sig ega anledning, att till Rikets Ständer öfverlemna hvad Kongl. lo Kongl. Ma/.-ts Nådiga. Propos. N.o 5f. Maj:ts Befallningshafvande i förberörde måt • to i underdånighet hemställt, till det afseende, som utaf omständigheterna föranledes. Kongl. Maj:t förbljfver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. C. D. Skogman. Utdrag af Protocollet öfver Handelsoch Finance-är enden, hållet inför Haris Maj:t Konungen j uti StatsRådet å Stockholms Slott den i3 Febr uar ii 18 sig. Närvarande: Justitia» Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena H. E. Hr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: II. E. Ilr Grefve Rosenblad. II. E. Hr Grefve Mörner. Bil. lill K. M. Nådiga P ropos. N.o Si. u II. E. Ilr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Slats-Secceteraren Skogman. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett af honom, jemlikt Kongl. Majrts förut meddeldta Nådiga Beslut, författadt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i afseende på undsättnings-skuldernas liqviderande i Skaraborgs Län.
Som emedlertid de tre öfrige Riks-Slånden godkänt den af Utskottet för denna paragraf föreslagna lydelse, och de ofvanberörde dervid gjorda anmärkningarna, enligt Utskottets åsigt, afse sådana frågor, att de, genom tre Sands beslut, äro att anse såsom afgjorda, har Utskottet trott den beslutade återremissen icke från dess sida kunna föranleda annan åtgärd än att detta förhållande hos Rikets Ständer anmäla. I afseende å den uti 30 § medgifna lindring i tullsamt handelsoch sjöfarls-afgifter, hade Utskottet, med hemtad anledning af och i närmaste öfverensstämmelse med hvad uti inkommen motion blifvit anfördt och hemstäldt, föreslagit Rikets Ständer att öfverlemna åt Kongl. Maj;t alt, efter godtfinnande, partielt minska eller helt och hållet indraga denna tull-lindring, om den Svenska handelns och sjöfartens intressen sådant skulle påkalla; men ansett, att någon föreskrift härom icke, på sätt motionären yrkat, lämpligen kunde i den ifrågavarande paragrafen inflyta, utan hemställt, att framställningen i denna del måtte lemnäs utan afseende. Ridderskapet och Adeln har återremitterat paragrafen efter *8 Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N-o 16. det att anmärkning blifvit framställd om uteslutande af det utländska ordet ”partiell”, samt om utbyte af orden ”om den Svenika handelns och sjöfartens intressen sådant skulle påkalla”, emot dessa ”när Kongl. Maj;t kan anse öfvervägande skäl till dylik ”förändring förefinnas”.
Statsverkets verkliga utgift för posthemmanens befriande från postskjuts blefve blott 51,200 R:dr R:mt om året, har Ut - 12 Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utslc. Betänkande N:o 21. skottet hemställt, det måtte å Riksstatens sjunde Hufvudtitel anvisas ett årligt reservationsanslag af 70,000 R:dr R:mt, att till Postverket utgå såsom ersättning för den ökade kostnad, som genom postskjutslegans höjande till likhet med gällande entreprenadlega komme att uppstå; med bemyndigande tillika för Poststyrelsen att använda de besparingar, som å detta anslag kunde göras, till ordnande å postvägar af gemensam befordran af post och resande. Detta utlåtande blef af Högloft Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet återremitteradt.
Dessutom, ehuru man svårligen kan beräkna, i hvad mon bidragen blefvo tillräckliga att godtgöra den ökade fattigvårds-kostnaden, blefve beskattningen alltid känbar, kanske mera ån hvarje ifiågasatt ansvarighet för ett möjligt faltigvårds-behof, och den måste verka antingen obenägenhet att antaga arbetare, för hvilka den borde utgå, eller en emot skatten svarande minskning af arbetslönen, och i bägge fallen blefve följden, att arbetarnes villkor försvåras, istället att underlättas; men den öfvervägande betänkligheten fästa likväl Utskotten vid uteblifvandet af väckelsen till omsorg om arbetarnes bergning. Man synes med skål kunna föreställa sig, att den, som erlagt den ifrågasatte skatten, skulle just deri finna en ökad anledning att åsidosätta denna omsorg, emedan han derigenom liksom förvärfva! en rättighet att kasta de utnötte arbetarne på fattigvården, och skulle anse sig hafva på förhand godlgjort den sålunda förorsakade kostnaden. Om deremot bidraget icke sättes i fråga, förr ån fattigvårds-behofvet redan år för handen, måste blotta beräkningen af egen fördel väcka omtankan att söka afböja detta behof, och det år mer ån sannolikt, alt behofvel derigenom mången gång skall aldeles uteblifva, till verklig båtnad, lika mycket för husbonden, som för arbetaren och fattigvårds-samhället.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust., instämde deruti, att memorialen N:ris 10 och 11 måtte i ett sammanhang föredragas. Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad., att Constit.-Utsk:s memor. N:o 11 nu äfven skulle till pröfning företagas i sammanhang med samma Utsk:s memor. I anledn. häraf föredrogs Constit.-Utsk:s d. 5 sisth Juni e. m. på bordet lagda memor. N:o 11, ang:de fullbordad granskning af de i Statsrådet förda protocoll. Den i Juli f. m. Gr. Posse: Alla de i Const.-Ulskrs nu sednast föredragna memorial förekommande anmärkningar synas vara af så ringa, ja, så ovanligt besynnerlig beskaffenhet, att de snarare vittna emot den majoritet, som godkänt dem, än emot den Konungens rådgifvare, emot hvilken de aro riktade. Om derföre R. St. nu, på grund af dessa anmärkningar, skulle besluta, att Rikets väl krafver en und. skrifvelse med begäran om denne rådgifvares entledigande, befarar jag, att detta skulle blifva den största parodi på vårt statsskick, som måhända har många brister, men hvilket Representationen åtminstone icke sjelf bör göra löjligt. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte förklara, att Constit.-Utsk:s begge ifrågavar. memorial ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna, samt anhåller om Hr Gr. o. Landtm:* propos. härå, Frih. Boye! Då jag nu går att med det allvar, sorn, ämnet förtjenar, och med den frimodighet, som mitt kall såsom representant påkallar, yttra mig öfver Constit.-Utsk:s ifrågavar. tvenne memorial, begär jag, att de ledamöter af detta Stånd, sorn i Utsk. tillhört minoriteten, icke måtte taga åt sig något häraf; och jag kan blott beklaga, om det blifver af den art, att det måste finnas hårdt för majoriteten. Hvad först mernor.
Enligt hvad öfverdirektören vid Kongl. Myntoch Kontroll-verken hos Utskottet uppgifvit, är kopparen i hvarje specie, enligt nu gällande pris å nämnde metall, värd en och två tredjedels öre, hvadan kopparvärdet i en million stycken präglade specier uppgår till icke mindre än 16,(566 § rdr riksmynt. Vidare medför silfrets uppblandning med större qvantitet koppar, än som erfordras lör att gifva det tillräcklig uthållighet mot nötning, följande hufvudsakliga olägenheter, nemligen: att myntets tyngd och storlek onödigtvis ökas; att, i anseende till mvntsilfrets hårdhet, tillverkningen går långsammare och försvåras samt tillverkningskostnaden följaktligen förhöjes; att myntet erhåller ett mindre vackert utseende, emedan silfrets hvithet i mån af den tiilsatta mörkare kopparen förminskas; att. ju större kopparhalt myntsilfret innehar, desto ojemnare till vigt och finhet lära de särskilda myntpjeserna vid utmyntningen blifva, och slutligen att den betydliga tillsatsen af tjugufem procent koppar innefattar en uppmuntran till det präglade silfvermyntets nedsmältning för att derigenom tillgodogöra sig kopparens värde utöfver silfvervärde!. Då ifrågavarande olägenheter skulle undanrödjas, derest silfvermyntet, i enlighet med hvad ofvanbemälde öfverdirektör äfven förklarat sig anse lämpligt, komme att legeras på sätt af mig blifvit föreslaget, hade Utskottets Kanslioch Finans-afdelning framställt det förslag, att Rikets Ständer måtte, för deras del, besluta, att, med bibehållande af tolflödiga halten i silfvermynt å 50 öre och derunder, silfvermynten å de högre valörerna skola innehålla 90 delar finsilfver och 10 delar koppar. Ehuru jag uti min motion föreslagit, att stycken å 5 rdr riksmynt skulle utmyntas, och visat, att ett skålpund 90 procents-myntsilfver gifver 12 stycken af 5 rdr riksmynt hvardera, är det icke nödvändigt att bifalla denna del i händelse man hellre vill såsom högsta valör för silfvermyntet bibehålla fyra riksdaler-stycket.
Maj:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte, såsom bidrag till förvaltningskostnaderna för den sålunda föreslagna enkeoch pupillkassan, bevilja ett årligt anslag af 1,000 R:dr. De i den nådiga Propositionen anförda skäl för ordnandet af en pensionsinrättning för folkskolelärare i öfverensstämmelse med det nu framlagda förslaget hafva Rikets Ständer till alla delar biträdt. Redan vid flera tillfällen hafva Rikets Ständer medgifvit billigheten och nödvändigheten deraf, att Staten med anslag bidrager till folkskolelärarnes pensionering, och ju längre tiden fortskridit frän folkskolans första ordnande, desto mera måste det för undervisningens nöjaktiga uppehållande vara af vigt, att åtgärder vidtagas, hvarigenom orkeslösa skollärare sättas i tillfälle att lemna tjensten utan att derföre prisgifvas åt nöd eller församlingarnes godtycke. Genom åvägabringandet af en gemensam pensionsinrättning för alla lärare och lärarinnor vid folkskolorna böra förvaltningskostnaderna kunna betydligt inskränkas, hvarförutan vinnes en säkrare borgen för inrättningens soliditet, än om pensioneringen vore, såsom hittills, beroende af stiftsindelningen. Den i det nu framlagda förslaget stadgade grundsatsen, att besörjandet af pensioneringen bör åligga kommunerna med understöd af Statsverket och att folkskolelärarne från alla afgifter derför befrias, synes Rikets Ständer jemväl vara med billighet öfverensstämmande, enär folkskolelärarnes lönevilkor i allmänhet icke äro så förmånliga, att de medgifva afdrag både för hans egen och för hans efterlefvande familjs pensionering, för hvilket sistnämnda ändamål han alltid måste anses skyldig göra uppoffringar. Han bör dessutom, då han egnat hela mannaåldern åt sitt mödosamma och ansvarsfulla 4 Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, J\s 99. kall, kunna anses hafva fullgjort allt hvad af honom skäligen kan fordras för att njuta en från nöd och näringsbekymmer fredad ålderdom. För kommunerna åter lärer skyldigheten att besörja lärarnes pensionering icke kunna kännas särdeles tryckande, då densamma, på sätt nu är föreslaget, afbördas genom bestämda årliga afgifter.
I afseende å sättet för bestämmande af Kronofogdarnes löner synes Utskottet lämpligare, att de extra inkomsterne, hvilka, bestående af provisioner m. m., uppgå, enligt deröfver lemnade uppgifter, till i allmänhet ringa belopp, icke intagas i beräkningen af löneförmånerne, enär dessa sportler äro beroende af ökade göromål och såsom uppmuntran och vedergällning för dem tillkommit. Ehuru Utskottet således anser riktigare, att lönerne bestämmas oberoende af sportlerne, har dock Utskottet, i betraktande af svårigheten att, med tillämpning af denna princip, nu föreslå de nya lönebeloppen, funnit sig för närvarande böra följa den grund, Kongl. Maj:t antagit Utskottet hyser dessutom den öfvertygelse, att en förnyad, efter samma method och samma grunder verkställd, noggran värdering af Kronofogdarnes boställen bör ega rum, innan desse tjenstemäns löneförmåner, uti hvilka de boställena åsatte uppskattningsvärden äro inberäknade, kunna definitift regleras. Beträffande Stats-Utskottets Utlåtande JYl 122. 25 Beträffande nu behofvet af löne-förbättring för Kronofogdarne, är ostridigt, att de närvarande lönerne, hvarifrån väsentliga belopp måste afgå, företrädesvis för skrifvare-biträde och resor i allmänna ärenden, icke kunna anses tillräckliga för innehafvarnes bergning, utan synes en förhöjning deraf billigtvis böra ega rum och den nya minimi-aflöningen skäligen kunna bestämmas till det belopp af 2,500 R:dr, som Kongl. Majit föreslagit. Hvad derefter angår det äskade vederlaget åt de 29 Kronofogdar, hvilka ej äro med boställen försedde, måste Utskottet äfven medgifva billigheten af en dylik ersättning och anser till och med den ifrågasatta summan af 4 50 R:dr vara alltför knapp och lämpligen kunna ökas till dubbla beloppet, eller 300 R:dr.
Och föreskrifter; då det icke kunde tillåtas hvad, sorn nu inträffar i en ort, der jag om förhållandet äger kännedom att kronoberjeningen återtager kunJ görelser, efter erhållen vederbörlig påskrift, om skedd uppläsning, hvarigenom man kommer att sakna utväg att känna hvad som föreskrifva blifvit, men som likväl måste åtlydas, vid påföljd af ansvar lör åsidosättande deraf. Jag anhåller vördsammeligen att detta anföiande må till Lagutskottet remitteras. Herr Liljejlråle, Gujlaf: Det sker aldrig utan farhåga och någon timidité, som man första gången vågar tala i detta rum Här finnas, och här äro samlade män af stora insigter, verklig kännedom af fäderneslandets behof och brister, stor erfarenhet och varmaste nit för allmänt väl. Jag behöfver således mine Herrar, Edert milda omdöme, jag lofvar icke ett prydligt tal, jag lofvar blott att tala sanningens språk, efter min öfvertygelse. €5o Den 2l Februarii. Det är ingen af eder mine Herrar obekant, uti hvad förlägenhet de flesta individuer sig befinna, i anseende till den allmänna penningenöd man fönnärkt och dageligen förmärker. Genom några källors uttorkande till bibehållande af enskilta crediten, genom stagnation i rörelse och handel, genom svårigheten a»t till och med för billigaste pris, få afsättning å nödvändighetsvaror, hafva tusendetals familier blifvit olyckliga. Vi hafva sett fordom blomstrande hus falla. Med oro och deltagande hafva vi sett redlige män sjtlfve bedragne i sina rättvisaste forhoppningar, ej mera kunna uppfylla sina föi bindclser, utan vara utan tvungne att för ett underpris sälj*, eller afstå både ärfd och förvärfd egendom. Nöden torde till och med vara allmännare hos vårt hedersvärda RondeStånd, än man nog kan beklaga; hvem kan utan att rysa se uti våra tidningar, att hemmansdelar, i synnerhet i en del provincer, för en ringa fordran gå under auctionsklubban, och att 30 eller 40 sådane executiva behandlingar nämnas uti ett enda dagblad.
Departements-chefen, Statsrådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i följd af Kongl. Maj:ts nådiga befallning, uppsatt förslag till den nådiga proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, som, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts uti dit hörande frågor fattade beslut, borde till Rikets Ständers Stats-utskott aflåtas. Kongl. Majit behagade, enligt Statsrådets tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde att, i enlighet dermed, omförmälde nådiga proposition skulle till Rikets Ständers Stats-utskott expedieras. Ex protocollo MILDHOG LUNDGREN. STOCKHOLM, tryckt hos Eric Westrell 1859. Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1859. 1 Ank. till Exp.-ITtsk. den 1 Nov. 1859, kl. 1 e. m. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-är ender, hållet inför Hans Kongl. Höghet Kronprinsen-Regenten i Stats-Rddet ä Stockholms Slolt den 11 Februari 1859. Närvarande: Hans Excellens Juslitie-Stats-Ministern Herr Friherre De Geer Hans Excellens Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena, Herr Friherre Manderström.
För att då för framtiden bereda sig det hopp, att en dag kunna återvända frihet och lugn åt sitt förtryckta Folk, och som Ti Isits F'redstracrat åt honom föreskref ett b;stämdt antal Troupper, som han fick underhålla, upplöstes och hemförläfvades nästan hela den gamla Arméen, och i dennas ställe organiserades en helt ny Armée. Således bestod år 1813 Preussiska Landtvärnet, som sedan år ! 8°7 några veckor hvarje år likasom vår Beväring blifvit öfvad, ej af bara 18 och några 20 års Pojkar, utan till en stor del af gamla med hedersärr betäckte Krigare. Frankrikes öde år 1813 och 1814 bevisar äfven rikeligen, huru stor skillnaden är emellan Krigsvarrde Troupper och dem som uti en hast blifvit organiserade. Hade Napoleon år 1813 i stället för sina i en hast organiserade Conscriberade, hafvit qvar sin uti Ryssland af köld och hunger förtärda Krigsvanda Arme'e, torde kanske Frankrike slippa att i denna stund hysa och underhålla en främmande Armée. Ännu ett litet bevis tager jag mig friheten anföra, för att bestyrka nyttan och nödvändigheten , att Soldaten ej bör vara för ung , utan af en manlig ålder för att kunna uthärda Fattiguen i ett fälttågSä väl den Franska Arméen som dess Allierade hafva sedt större delen af sina Vapenbröder, som voro emellan 3.0 och 40 år gamla, uthärda den rysliga Reträtten i Ryssland och deremot större delen af dem, som ej nådt Den g Februarii. 123 det Trettionde Året, omkomma och ej återvända. För att ej längre uppehålla Högloflige Rid. derskapet och Adeln vågar jag sluteligen tillägga, att min tanka är att vår reguliera Armée omöjligen tåler någon minskning. •— Vilja vi försvara vår Sjelfständighet, må. ste vi hafva Soldater som kunna och som hafva lärt att slåss. Vilja vi deremot öfverlemna vår Sjelfständighet åt hazarden, så latom oss reducera hela den reguliera Arméen.
Sedan Gustaf Wasa hafva blott tre händelser af denna art timat, nemligen Sigismunds, Adolph Fredrics och Gustaf den JIljdes biläger. Det ar mÖjeligt att dessa förhållanden blott kunna tjena till ledning för formen af åtgärden, ej för beslutet om qvantitelen af det anslag, som är i fråga, ty tiderne hafva förändrats; men jag vet, att, på hvilken punkt Folk-representanten än hiå stå, han dock bör komma ihåg, att han bör handla, icke som stöde han ensam, utan som stöde han midt emellan förflutne och kommande tider. Jag anhåller att detta mitt yttrande ¥)e.n 5 Martil, 107 må få åtfölja remissen af Grefve von Flåtens motion. Herr von Hartmansdorff, August'. Jag är visserligen af den mening, att de af Grefve von Platen i omförrnäldte ändamål föreslagna summor böra af Riksens Ständer utgöras, oell jag i ror mig hafva varit den första som nämnde derom, då jag ifråga om det Serskildta Utskottets nedsättande fästade flög lo [lige Ridderskap ets och Adelns uppmärksamhet på StatsVerkets förlägenhet. Antingen nu propositionen om förenämnde anslag kommit ifrån Konungen, eller en enskild Riksdagsman, så är saken i grunden alldeles densamma. Men lika med Friherre Anckarsvärd anser jag Norrige till en tredjedel, eller hvad mindre, som på detsamma kan belöpa, böra i nämnde anslag deltaga. Het är i egenskap af Svensk och Norrsk KronPrins som Hans Kongl. Höghet gjort sin resa i främmande land, och som Han uppträdt bland de församlade Monarkerna i Verona. Ett Norrskt Stats-Råd har dervid åtföljt Hans Kongl. Höghet, liksom Han blifvit beledsagad af en medlem ur Svenska Stats-Rådet.
15 elter fern procent för år räknadt, intill dess detsamma blifvit vederbörligen inbetaldt; ocb torde för de nu föreslagna betalningsvilkorens fullgörande jemväl böra ställas sådan säkerhet, som af förrbemälde Fullmäktige godkännes ocb antages. Stockholm den 11 December 1857. Reservationer: af Grefve Hamilton, M. W.: »Mot Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Ständer bevilja ett ytterligare låne-understöd till fullbordande af jernvägen mellan Wessman och Norra Barken, stort 200,000 R:dr R:mt, hvarå årligen skulle inbetalas 6 procent, deraf 4 procent ränta och resten amortering, får jag, hvad lånevilkoren beträffar, mig reservera. Rikets sednast församlade Ständer beviljade till jernväg mellan sjöarne Wessman och Barken ett låne-understöd af 133,333 R:dr 16 sk. B:ko, hvarå årligen skulle inbetalas 5 procent, deraf 3 procent ränta och det öfriga amortering. Det var da meningen att bygga endast en s. k. hästbana med 3 fots spårvidd, och anläggnings-kostnaden var beräknad derefter; men vid närmare eftersinnande befinnes en hästbana för den väntade trafiken otillräcklig, hvarför bolaget beslutar bygga banan till begagnande af lokomotiv, vinner Kongl. Maj:ts stadfästelse på den beslutade förändringen, ingår ordentliga kontrakler, deri bolaget förbinder sig att, mot åtnjutande af de anslagne medlen, fullborda jernvägen efter den nya planen, Ivfter penningarne och börjar bygga. Detta skedde pä hösten 1856. Om nu bolaget haft för afsigt att med egna medel betäcka skillnaden i kostnad, vore icke annat än godt alt derom säga, men det var icke meningen, utan denna skillnad skulle Rikets Ständer bevilja.
Redan i böljan af denna artikel har jag angifvit, hvarföre denna tidpunkt, efter min tanka, vore lämplig, alt genom en öfversigt af det vigtigaste erfarenheten gilvit vid handen i afseende på Lagskipningens tillstånd i Tryckfrihetsmål, under de bägge perioderne före och efter Juryns införande, gifva ledning för bedömandet af de anmärkningar, sorn kunna göras emot Tryckfrihets-Förordningen och huruvida den uppfyller eller motverkar sitt eget ändamål. Att det vid Juryns införande icke lyckats att gifva åt denna en sådan organisation, hvarigenom den alltid skulle ega anseendet af en opartisk Skydds-mngt, del är min enskilda öfvertygelse; och jag tror felet ligger i det sätt, hvarpå dess Ledamöter väljas. Vore Jury på förhand af en ojäfvig samfundsmagt tillsatt för en längre tid; så vore väl ock en hufvudsaklig egenskap hos denna Institution vunnen. De omdömen, hvilka nu som oftast läsas i t tyck öfver Jury-valen och Nämndens åtgärder, synas hänvisa på nödvändigheten att undanrödja anledningarne dertill; och som Tryckfrihets-Förordningen, efter hvad jag sökt visa, jemväl i andra fall är behäftad med brister; så må det vara en oförgripligen yttrad önskan, alt nödiga rättelser i denna Lag måtte beredas, på det yttrande-rätten skall blifva befästad och Tryckfriheten motsvara sitt ändamål, att utgöra en alla andra friheters sjelfbeståndande garanlie. Hvad jag redan haft äran anföra till upptysriing om Lagskipningens och Administrationens oförvitlighet, har vunnit bekräftelse under anställda Embetsresor de sistförflutna åren genom Stockholms, Upsala och Gefleborgs Län, Jemtland, Wester-Norrland, Westerbotten, Norrbotten, Södermanland, Nerike och Wermland, hvarest Dom-Capitlens, Landshöfdingen Embetenas och Stads-Domstolarnes förhandlingar för det löpande året blifvit granskade och icke gifvit anledning till annat omdöme, än att sakerna varit i allmänhet med oväld afgjorda samt med ordning och flit utar - R. St. Just.-Omb. Emb.-Ber. d. t5 Januarii iS34• 11 betade; hvadan ock inom alla ofvannämnda
Då Stats-Utskottet ej är i tillfälle att känna eller kunna bedöma hvad större Cantz]ie-biträde Respectiva Stånden funnit vara behöfligt, än Riksdags Ordningen medgifver, samt vedergällningen bör lämpas efter verkligt arbete och förtjenst, får, med anledning af 24 §. uti berörde Grundlag, Utskottet vördsatnligen öfverlemna til! Riksens ioii Den 20 Juli. Bil sens Höglofl. Ständer, om icke, till befordrande af jemnlikhet och rättvisa imellan Cantzlistérna , lämpligt må finnas, att Herr Landtmarskalken och Herrar Talinännen i samråd reglera hvad belöning må tillkomma den extra or* dinarie betjeningen. Och beträffande åter tillökning uti det redan bestämda Dagtractamente för Notarierna och och Ordinarie Cantzlisterna; så kan, likmätigt åberopade §. i Biksdags-Ordningen, Stats-Utskottet sig häröfver icke utlåta förr än Herr Handtmarskalken och Talmännen, efter öfverläggning, uppgifvit förslag till den belöning, sorn, efter göromålens vigt och mängd , kan anses böra bestås. Stockholm den ig Juli 1815- På Höglofl. Biddersk, På Högv. Prest-Ståm och Ad. Ledamöters vägnar Carl de Geer. dets Ledamöters vägnar C. v. Rosenstein. På Väl loff. Eorgare - På Hederv. BondeStåndets Ledamöters vägnar Jon Jonsson. Ståndets Ledamöters vägnar Carl jFr. Landberg. Tunelius, Uppläst hos Samtliga Riks-Ständen den 20 Juli. Vördsamt Memorial! Cenom Protocolls - Utdrag från Höglofl. Bidd. och Adeln af den 17 sistlidne Juli, har 3ill • Den 20 Juli. 8023 lill Constitutions-Utskottet inkommit remiss, med underrättelse,att en af Ridd. och Adelns Ledamöter, i den form Riksdags - Ordningens 29 §- föreskiifver, anmält anmärkning mot föredragande i Stats Rådet.