Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
§ 3 De gifter man söker är antingen vegetabiliska eller animaliska Not Animaliska gifter som av ormar, rasande djur även smittsamma kan troligen inte orsaka förgiftningar. Växtgifter kan svårligen utfinnas genom kemisk undersökning, men kan påträffas oförstörda i magen eller bevisligen uppkräkta. I annat fall fordras flera sammanlagda omständigheter som bevis. T ex om det finns någon tillredning i den avlidnes kvarlåtenskap och om symtomen under vilken den förgiftade avlidit är kända som verkningar av växtgifter. Dessa tecken är vanligen: 1: o Hjärnans lidande som sömn av opium. 2: o Yrsel och raseri av hyoseyamus niger, digitalis purpurea, belladonna och datura stramonium. 3: o Svindel, vansinnighet och konvulsioner som av cicuta virosa, sium latifolium, aethusa cynapium, aconitum lolium temulentum, secale cornutum, flugsvamp, amanita muscaria, agaricus aeruginosus, agaricus fimtarius. 4: o En hastigt påkommande stupor (stumhet och orörlighet) som av flera Strychnos, Aqua destillata laurocerasi, Morphinum, Vauqueline. 5: o Skarpa växtgifter kan döda genom deras häftiga inverkan på magen, då svår kolik och därpå följande tecken på inflammation och kallbrand uppstår. Sådan verkan ger källarhalsbär, daphne mezereum, oenanthe fistulosa och crocata, lactuca virosa. Dessa växter finns i Sverige och bör kännas igen av varje läkare. Även om de sällan används till förgiftningar, kan de orsaka vådliga olyckshändelser. § 4 Andra egentliga växtgifter. 1: o Opium ger sig i sin döende verkan genom symtom, som varje läkare känner, opii egen lukt vid obduktionen, kan någon gång utdragas ur magen och försök därmed anställas. 2: o Aqua lauro-cerasi igenkännes genom dödssättet, som sker genom plötslig förlust av all retbarhet och livskraft, genom vid döden lika hastigt upplösning av blodet, dess speciella lukt som bittermandel som känns runt liket. Not Ännu ett sätt att bevisa gifters närvaro är att låta en hund eller katt förtära magens contenta.
Fredrikn-Bremer-Forbundet bar harmed upptagit pb sit-t program de frtlgor, som forut tillhorde den samtidigt med denna koinittis bildande upplosta Foreningen for Gift kvinnas aganderatt, hvilken till komitkn for 1agfrHgor ofverliimnad ' e sina tillgingar (ett lager af foreningens skrifter och kr. Tre af ledamoterna i namnda komitk valdes for forsta gdngen af Poreningen for Gift kvinnas Bganderatt for en tid af 5 Ar, med rattjghet att under sagda tid komplettera sjg sjiilfva, och utsfigos s f foreningen foljande ledamoter: grefve H. E. G. Hamilton, revisionssekretermen C. Lindhagen och fru 13. Sordenson, fodd Klernan. Af Fredrika-Bremer-Forbilndet raldes fijr en tid af ett %r fru E. Ankarsviird, fodd Nystrom, fil. doktor Ellen Fries och hiiradshofding 8. R. Rabe. Inom komitkn ha titskilliga iirenclen, sisom lagforslag till forrn&amp;n for gift kvinnas ratt samt rostratt for kvinnor m. m. varit f oremil for ofverlaggning. Sjukrirdskomitdn. S.mnkr#mako ' uit ". Medlemmar i sjnkvdrdskomitBn hnfra varit: fru E. Ankarsvard, doktor H. Anderson, doktor J. E. Bergvall, fru I. Geijer, froken If. Leijonbufvud, froken 11. Silow och friiken S. Ulrich, hvarjamte froken E. Tornebohm som adjmgeracl deltagit i komit&amp;ns urbete. Af forh&amp;llandenn hanvisad till en forberedande verksamhet, hur komitkn under h e t hufvudsakligen haft ofverliiggmde samrnanlrornster, men bar ingalunda forlorat ur sikte sitt mil, friimjandet af en foxbattrad sjukvhd p % lmdsbygden.
Brefven den 28 Mars och 12 December 1829, rättighet blifvit Lieutenanten Sjöcrona tillagd, att. jemte ofvanomförmälde arfvode, serskildt, såsom ersättning för utbetaldt accord, under Tio års tid, räknad från den 1 Maj berörde år, bibehålla sin vid det upplöste Regementet innehafde lön. På grund häraf har ifrågavaran - Stats-Utkotteta Utlåtande, N'.o 54. 55 cfe accords-ersättning till Sjöcrona årligen utgått intill den 1 Maj 1839 , då densamma, jemlikt föreskriften i Kongl. Brefvet den 12 December 1829, upphört; hvaremot, så vidt räkenskaperne utvisa, det serskilde expectance-arfvodet icke, på sätt Revisorerne förmenat, under någotdera af revisions-åren kommit Sjöcrona till godo. Vid sådant förhållande anser Utskottet, Revisorer nes i denna del gjorde erinran böra förfalla. Vidkommande åter de Fäirdrikarne Gjörloff och Löwenhielm tillagde expectance-arfvoden, så hafva desamma väl funnits upptagne å Läns-Staterne för åren 1838 och 1839, men, efter hvad Utskottet af Läns-räkenskaperne inhemtat, har någon utbetalning deraf hvarken under samma år eller det nästföregångne egt rum; och torde således jemväl denna Revisorernes anmärkning böra lemnäs utan afseende. § 82. (1843 års Rev. Ber. pag. 281. Beträffande det af Revisorerne anmärkte förhållande, att Olverste-indelningen vid f. d. Adelsfane-Regementet fortfarande uppbäres af Svenske Ministern vid Kongl. Stor-Britanniska Hofvet, Hans Excellence m. m. Herr Grefve M. Björnstjerna, i dess egenskap af f. d. General-Adjutant för Arméen, får Utskottet hänvisa till hvad ofvanföre uti § 23, angående ett härmed Ukartadt ämne, blifvit yttradt och föreslaget. Länens serskilda TJtyifts-Räkningar. % 83'.
Då bolaget, som bildat sig för anläggande af en jernvägsförbindelse emellan Stockholm och Upsala, uti den af K. M:t vid sednaste Riksmöte nådigst föreslagna riktning, hos R. St., genom af mig i ämnet framstäld motion, begärt räntegarauti endast för att möjliggöra låns uptagande, och således kunna företaget fullborda* — äfven derest aktieteckningen ej skulle upgå till hela anläggningskostnaden, — men det nu tvekes visa sig, att alla för Staten disponibla medel möjligen blifva behöfliga för andra ändamål, och således hinder torde möta att anslå medel till räntans utgående under byggnadsåren; så har styrelsen och delegerade uti nämnde bolag beslutat, att det nu skulle begäras att den äskade räntegarantien först tager sin början då jernvägen blifvit till hela dess längd för trafiken öpnad, men då bestämmas till 4 proc. på så väl anläggningskostnaden, som den derå under byggnadsåren erforderliga räntan. Med full förtröstan, det hvar och en skall finna, att detta bolags hela sträfvande endast är att af Staten kunna erhålla ett bistånd, som, utan att medföra för Staten sannolik risk, gör att det med bolagets bildande afseddaändamålet måtte vinnas, får jag nu vördsamligen göra det tillägg uti den af mig i denna fråga väckta motion: 521 Den 18 Feb ru art 1. m. att bolaget måtte tillförsäkras fyra (4) procents årlig räntegaranti å 5,500,000 Edr Rmt, hvilken garanti dock ej vidtager förr än banan blifvit till hela dess längd för trafiken öpnad, som bör ske sednast inom 4:de året från den dag, banans byggande påbörjas. Detta mitt nu afgifna yttrande får jag vöidsamt anhålla måtte, såsom tillhörande den af mig i frågan väckta motion, få till Vällofl. StatsUtsk:t öfverlemnas. Remitterades till StatsUtsk:t, dit Gr. Taubes ifrågav:de motion förut blifvit öfverlemnad. R. o. Ad. åtskiljdes kl. V* 12 på natten. In fidem, O. Brakel. Lördagen den 18 Februari 1860- Plenum kl. 10 f. m.
St:rs vägnar, ville låta ett Cirkulär utgå till alla Rikets Consistorier med påminnelse att noggrannt vaka deröfver, att villoläror ej måtte intränga och få befästa sig vid Akademierna eller andra läroverk. Motionen begärdes på bordet. Frih. Alströmer afgaf äfven_ en motion af följande lydelse: Säkert är, att ingenting i verlden sker af en slump eller ett blindt öde, utan allting, ifrån det minsta till det största, styres af samma Allmagt och Vishet, som skapade verlden, af samma kärlek, som utgaf Sin Enda Son för hennes frälsning och af samme Sanningens Ande, Hugsvalaren, som straffar henne för synd, för rättfärdighet och för dom. Ar nu detta oemotsägligen sannt, hvilket icke kan nekas, då följer deraf äfven, att den i våra dagar allmänt öfver - jDeii 16 November e. 'tn. 17?? öfverklagade prestbristen annu mindre kan vara någon blott slump eller tillfällighet. Ty det, som hörer till Guds Rikes angelägenheter och dess Nådes-ekonomi, bör, efter menniskosätt att döma, ligga Gud närmast om hjerta t. Om menniska!) ville upbjuda all sio förmåga och alla de medel, som stå henne till buds, blott såsom naturlig menniska, så vore det henne omöjligt att i ringaste mån afhjelpa, än mindre fylla denna brist. När nu Gitd ovilkorligen Sjelf sköter Sin kyrka, men vi se, att Han kranar henne i nöd och brist, och vi ingenting kunna uträtta härvid, såsom blott naturliga menniskor, men saken måste afhjelpas, så vida ljusastaken ej skall bortstötas, såsom slutligen alldeles varande i mörkret ; så måste man ju tillse hvad som är att göra. Först gäller det att, ifrån naturliga, blifva andeliga menniskor, som kunna förnimma det Guds Anda tillhörer. Sedan, att i Jesu Namn åkalla Gud om hjelp utur denna nöd, och slutligen att förblifva Herren trogna och göra Hans Vilja. Detta är det, som först och sist och hela lifvet igenom gäller hvar och en enskild menniska. Men, månne vårt land ej eger några, som kunna döma andeliga saker andeligen?
Denna motion, som StalsUlskotlet ansett böra gemensamt med Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet behandlas, har af de förenade Utskotten blifvit tagen i öfvervägande, dervid Utskotten inhemtat, hurusom Kongl. Maj:t, under den 9 Mars 1828, förordnat, alt Afvithängarne i Herjeådalen ofördröjligen borde taga sin början, på det denna Orts invånare skulle beredas de fördelar, som med en säker ägande lätt till jorden äro förenade, och hvilken på annat sätt ej kunde vinnas, än genom bestämda skillnader i området ej mindre emellan Kronan och Hemmansegarne, än dessa sednare sins emelian; och skulle dervid gälla till efterföljd Kongl. Maj:ts för afvittringsverket i Jemtland den 8 December 1820 utfärdade Nådiga Stadga, enligt hvilken Afvittringens föremål äro: att skilja Kronans marker från enskildes ägor; alt af de förra tillägga svaga g Slata-Samt Ålim. B-esv, och Occon.-Ulsk. Betänkande N:o 3. Hemman fyllnad i deras behof; att urskilja hvad hemman, utöfver deras mantal och ränta, 1 ägor innehafva; att inom samfälligheten dela ägorne hemmanen emellan, enär sådant, till förekommande af ägoblandningar emellan Kronan och enskilde, kan pröfvas nödigt; samt att genom dessa anstalter, bereda för hemmansåboerne full visshet och säkerhet om deras ägorymd, och för idoge arbetare tillfälle till nya hemmans anläggning på KronoAllmänningar och öfverloppsmarker, samt således befrämja landets uppodlande och bebyggande; hvarjemte blifvit stadgadt, att kostnaden för Landtmälarne samt AfvitlringsRältens aflöning böra bestridas af allmänna medel; hvaremot husrum, ved och ljus för Landtmälarne och AfvittringsRätten under förra tillingarne skola af de enskilde ägarne bestås, samt att Hemmanen och Kronan skola dels gemensamt deltaga uti, dels enskildt hvar för sig bestrida kostnaden för handtlangningen vid förrättningarne.
Saken är i sig sjelf så obetydlig, att jag icke dervid vill fästa någon vigt, men då det är fråga om alt vidtaga en förändring, som är onyttig, och icke upfyller det dermed afsedda ändamål, så har jag ansett mig böra yttra min deremot stridande mening. Gr. Sparre, Erik: Jag erkänner, att jag icke är så mycket jägare, att jag med någon serdeles sak-kännedom kan yttra mig i denna fråga, men såsom landtbrukare kan jag dock säga, att tillåtelsen lill idkande af denna jagt ifrån d. 1 Aug. icke synes mig lämplig, enär det skydd, rapphönsen kunna finna uti sädes-åkrarne, lätteligen kan leda lill dessas nedtrampande af jägarne, och således till skada för landtmannen. Dessutom har äfven det skäl för bifall till tidens framflyttande lill d. 1 Sept. blifvit af motionären anfördt, att de unga rapphönsen under Aug. månad ännu äro så små, att det icke vore af någon serdeles nytta för jägaren att då fälla dem. Detta har varit orsaken till lidens framflyttande till d. 1 Sept., och då sådant skett, har Utskrn ansett sig, på det att icke någon inskränkning uti den nu medgifna jagl-rättigheten under 3 månader skulle åstadkommas, böra jemväl framflytta liden till den 1 Dec. Man förmodade jemväl, alt, då rapphönsen ofta ihjälfrysa under de frostnätter, som ofta inträffa, innan snö faller, hvilket Utskm ansett först i Dec. månad vanligen ega rum, så skulle det icke kunna vara någon serdeles nytta med att förbjuda denna jagt under Nov. månad. Ligger häruti något oriktigt, så vill jag visst icke tvista derom, utan jag har blott velat omnämna de moliver, som föranledt Utsk.-n alt fatta sitt beslut. Hr Printzensköld, Carl: Att utan verkligt behof till Konungen frambära önskningar om förändring uti gällande författmr, anser jag hvarken vara klokt eller Representationen värdigt. I likhet med Frih. Palmstjerna, anser jag den lid, som nu är stadgad för ifrågavar:de jagts bedrifvande, vara ganska lämplig. De skäl, Gr.
I den sednare 144 Den 5 December. delen aler anser jag Utsk. hafva galt utom alla så väl tillbörlighetens som grundlagens gränsor, hvarföre jag anhåller, alt den måtte blifva ogillad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, alt den nu upplästa delen af Ulsk:s meni. först skulle företagas till pröfning, och, sedan beslut derom blifvit fatladt, återstående delen af mern. linge förekomma. Ropades ja. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: I afseende å samllige de punkter, sorn uti nu föredragna del af Const.U(sk:s meni. N:o 18 uppräknas, instämmer jag lili de yttranden, som redan blifvit fällde af. Gr. Björnstjerna och Hr von Hartmansdorff. Om än Const.Utsk., vid uppställningen af dess anmärkmr, i formelt afseende icke öfverskridit gränsen af sin grundlagsenliga rätt, har likväl Utsk., enligt mitt förmenande, deraf gjort ett ändamålsvidrigt bruk och en alldeles falsk tillämpning. leke är 107 § i 1809 års grundlag menad såsom ett medel alt till 11. Sl:s pröfning framdraga handläggningen af enstaka mål; dertill finnes 100 § isamma Reg.F., såvida vid behandlingen af dessa mål någonting blifvit tillstyrkt, som varit stridande emot Rikets lag. Ändamålet med 107 § är för allmänt kändt för att behöfva nu af mig ånyo utpekas: alt nemi. R. St. skulle hos K. M. anmäla, det de trott sig finna en fullkomlig oskicklighet, brist på nit, oväld elc. hos Hans rådgifvare. Ett sådant resultat kan af dessa isolerade anmärkmr icke emot ifrågavar. personer åstadkommas. Dessa anmärkmr kunna således icke till någon påföljd föranleda. Särskildt får jag anhålla, att Ståndet för elt ögonblick ville fästa sin uppmärksamhet vid den andra punkten bland de nyss föredragna, hvilken börjar pag. 9 och forigår till 11.
1*?*^ namligast 1 machineri-ritnini? och „nit • 1 lält .undei visning, för, n,at för säsrlilia yrken nirå tillfmpligt IT', *" °°h utgående årliga Stats-anslag, id 43o Rvfr det ll ^ Institutet !*»»! 5,949 R;dr, hvaf enÄ^n i.rU. Sf" ‘/"-"-ane öfriga utgifter åtgått circa 8,770 R-dr Cam J f a \1* understöd och R:dr tember i83o, blifvit berättigad att för Fl R,e/Vet den 17 Sepskicklighet i något yrke utfärda Gesäll bref,' har^inHU namne 11 Gesäller. Inrättningen hålles för allmänt I 832 ärS slut ul" bestämda förmiddagar i hvarje vecka. ieten oppen på tvenne en Bilinings-anslalt^ö? ArSi^oclf FlSfrfl<^l8liftrdl ^ l8lr’ säsom under KonSl. Sendi,ll-ColE i ‘LndT ll ^r'90^’ ««Hdt Professorer och 6 Acliuncter till k,!? J haf ®n Barare-personai af 6 praetisk undervisning i dea generella ^utstötada**?-8* För.e!Ssai?S^ samt taniken, m. m., i enlighet med Kontd Reed eIn; ,aSre dnrurgien, bo1822. Årliga aflöningen för InstUut/t' T ä g afP den " december nemål och 6,362 R:dr 21 sk 4 r ? rL^ T beSlär af 3?2 Tu™°r Span. för andra behof, af Medicinal-fonden^UUcän^ar“6 2°° R:dr ar vanligen för året 3o å 4o För lien J • 8- • AntaIeJ: af Studerande äro 24 Stipendiater, hvardera med ärligt aff/ödf
För min del tror jag, att Utsk. från början begått ett misstag när Utsk. upställde mom. på sätt som skett. BorgareSt. har i afseende på ifrågavande Den 5 Juli e. m. 117 moni. beslutat, ali det skall erhålla följande lydelse ”alt beträffande lossning ocb lastning af gods å karantänsskyldigt fartyg, fortfarande må gälla hvad K. M. genom Nåd. bref den 4 Okt. 1853 föreskrifvit”. Då denna redaktion enl. min tanka utgör en förbättring af den som Utsk. föreslagit och då den tillika ingenting synnerligen förändrar i afseende på sjelfva sallen, kan jag icke annat än finna att det är mycket skäl för R. o. Ad. att antaga densamma, samt för öfrigt bifalla Betänk. Ehuru jag mer än väl inser, att det nu icke är tillfälle till att ingå i något bedömande af hela denna fråga, får jag likväl nämna, att jag hade trott att man på ett mera tillfredsställande sätt borde hafva löst detta problem. Utsk. hade enl. min tanka bordt dels mera upmärksammat den verkliga och allmänna sinnesstämningen i landet ronde denna fråga, dels gått med mera conseqvens tillväga, så att när Utsk. bibehållit karantän emot utlandet, Utsk. äfven tillåtit att sådana försigtighets-åtgärder finge inom landet vidtagas, likväl med den föreskrift, att på de ställen der karantäns-anstalter inrättades, skulle man ega utrymme för särskiljande af olika åldrar och kön, bereda tillgång på behörig sjukvård och medikamentér ra. m., hvarigenom man icke hade — såsom nu blifver händelsen ■— blottställt kommunerne på utväg att afvärja den härjande farsoten, ifall den en annan gång återkommer till Sverige. Inseende att hvad jag nu yttrat i afseende på sjelfva saken, icke kan leda til! något förändradt beslut, utan torde böra såsom en reservation få anses, anhåller jag endast att få förnya det yrkande, som jag i början af mitt yttrande framställde, eller antagandet af BorgareSt:s redaktions-förändring rörande 6 mom. Frih. Rehbinder: Första gången ärendet förevar hos Ekon.Utsk., bade jag icke äran att vara ledamot af detsamma, samt var då icke heller närvar:de vid Riksdagen.
Instämde Presté-Ståndet uti Vällofl. Borgare-Ståndets , genom ProtoColls-Utdrag af denna dag meddelade, beslut, om följande Redactions förändring, till förtydligande uti 3:dje §. 2. Mom. af Reglementet för Fullmägtige i Riksgalds-Contoiret, i afseende på utredningen af Fil ial-Diskonterne, ueml. ’’Vtd hvarje Uåneomsättning aflemnas ny Revers på det Capitalbelopp, som sk tille komma att qvarstå, samt minst Tr-:del afbetalning på Lane Summan, sådan den ar, då den forsta gången kommer ifråga till omsättning i Riksgälds-Contoireh” Frän Vällofl. Borgare-Slcindel. S. D. Vid föredragning af Stätsoch BankoUtskottens Utlåtande N:o 34* öfvér anmärkningar vid förenämde Utskottens förslag till Reglemente föf Riksens Standert Fullmägtige i Riksgalds-Contoiret 1 afseende på utredningen äf Götha Canal-Bolags ^Mdlrtxo och G Hilleborg:- lii skönt Verk* fann Borgare-Slåndet för godt bifalla Stats och Banko-Utskottens första BetärikandeNto 323 med de förändringar, sorn sednare Utlåtandet innehaller, hvarjemte Ståndet beslutade följande redactions-förän, dring till förtydligande uti 3 §. 2 Mom.Betänkandet N:° 323 ’’Vid hvarje låneomsättniug aflemnas ny Revers på det Capitalbelopp, sorn skulle komma att qvarstå, samt minst yVrdel afbetalning på Lane Summan, sådan den är då den första gången kommer i fråga till omsättning uti Riksgälds Contoiret.” S. D. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banko-Utskottens Utlåtande N:o 76, öfver anmärkningar vid samma Utskotts Betänkande, Prof. Ut dr. <1. 11 Julii 1818- 773 j anledning af Kongl.
Jag tror snarare det kunde blifwa ffadeligt, och finner del obilligt, da den granskning, som bordt föregå, derigenom göres nästan öfwerfiödig och Ständers pröfningsrätt således kan löpa fara at illuäeras. Herr ^lalmorkelt, Lustaf. Det ar sa klart som någon ting, at den som betalar mätte öga rättighet at se huru penningarne anwändas. Det har wid detta Riksmöte upstakt fraga om Folk-Klasser, som ej haswa Fullmagtige wid Riksdagarne, och således ej heller wäija kevi-Er. Huru ffulle de fä underrättelse om anwändningrn af medlen, derest ej Revisions-Berättelserna gjordes allmänna genom trycket? Grefwe L^IIsndorA, polian benning. Til beswarande af Herr Grefwe I^iöiners Anmärkning, at en för tidig Kungörelse af ksvismernes Berättelse kunde i afseende pa Utländffe Magter blifwa ffadelig, fär jag namna at den ärligen utgifwande Tabellen mätte innefatta samma Kt-nörels npgifter, och ffulle säledes blifwa lika ffadelig för Utländska Magters kännedom, da deremot hwad som ar i fräga, nemligen cletaillei-ne innom hwarje Hufwud-^rrickel, mäste wara dem likgiltige, och således icke derifrän hämtar någon anledning lil wägran af Berättelsens tryckning. Grefwe körner. Jag fär den aran uplpsa, det fragan pä intet sätt ar at undandraga Allmän - Den 24 Mars. -o6z Allmänheten Kevi80rerne5 Redogörelse och Anmärkningar; det är blott fraga om tiden, dä de böra blifwa allmänna, och det ar den jag trodt ej böra inträffa förr än wid nästföljande Riksdag, sedan Riksens Ständer öfwer vem lemnat stt omdöme, hwilket da kommer ak åtfölja dem i publiken. Herr Grefwen och Landtmarskalken kroponorLäs bifall lil i:sta Momentet af;:te §. Ropades Ja, Mej, öch VoterinZ.
Fru Lillian Sanderson och hr Bernhard Stavenhagen gåfvo sistl. lördag konsert i Musikaliska akademien inför en visserligen ej synnerligt talrik, men dess mera tacksam publik. Fru S. visade sig äga en förträffligt skolad altröst af ej synnerligen stort omfång. Hennes storhet ligger i föredraget. Så som hon föredrager sina romanser — hon tyckes uteslutande vara romanssångerska — torde ingen kunna göra det bättre. Det lifliga bifallet framkallade flere extranummer. Hr Stavenhagen dokumenterade sig som en synnerligt solid pianist; förträfflig teknik, väl nyanseradt föredrag och originel uppfattning voro för honom utmärkande egenskaper. Ackompanjemanget till fru S:s sång sköttes ypperligt af den henne likaledes åtföljande hr Bruning. Operasångaren Helmer Strömberg, välkänd och värderad för sin verksamhet vid k. operan, har af dennas direktion fått sig beviljad en recett, som gifves i midten af nästa vecka med biträde af våra förnämsta sångförmågor. Den gamla goda tiden. 4f ^ \ å den tiden, när jag stod i knopp, så där i Tff slutet af f ö r r a månaden, » sade blåsippan u n d e r de sista dagarna april — » då var det annorlunda än n u! » Hon stod i en hagbacke, bredvid en nästan u t t o r k a d vattenpuss; den uppspirande grönskan hade vuxit öfver det vissnande stånd, h v a r u r hon skjutit upp, hennes egna blomblad voro bleka och visade tecken till att vilja falla af. — » Vår tid är förbi, » nickade hon åt hvitsippan, » men v i ha också varit med, både i sol och kyla — varit med i den gamla goda tiden! » 119 » J a, » svarade hvitsippan, som redan hängde hufvudet — » och det var en annan tid än nu. Då var det friskt att lefva! I n t e vet jag hvad det skall bli af det nu uppväxande släktet af blommor — de bli ju alldeles förvekligade af öfverflöd p å solsken och värme. Nej, annat var det förr, syster blåsippa - — då fick man inte vara ömtålig för en frostnatt eller för att stå våt om fötterna! Tvärtom — det var just själfva lifvet!
Här var ju intet tvifvel om hvem han och ljuf med de små knubbiga händerna ännu skildrat, hon mindes det ju alltsammans så väl: under sömnen fasthållande den kära leksaken. julbjudningen hos grannarne dagen innan han När han sedan höjde blicken, mötte han Magskulle återvända till Uppsala, hur han dansat med das fuktigt glänsande ögon. henne tre, fyra danser utom kotiljongen, hvari » Vet ni, hvad som faller mig i minnet? Det han lämnade henne en liten bukett af röda är blott tre ord; får jag upprepa dem för er? pappersrosor, som hon ännu förvarade i sitt Ej för mig, så lyda de, » sade han med djup minnesskrin, hur han med sin friska stämma tonvikt och fäste sin talande blick på henne. sjungit » O ungdom, hur fager dii är! » tills tå- Magda reste sig litet upprörd. rarna stigit henne i ögonen och så — last but » Skall jag lägga henne på soffan, » frågade hon not least — hur de efter festens slut möttes i en smula nervöst, » det blir tungt för er att hålla salen under kronan för att säga hvarandra farI henne. » VäooolryTcL JVIäl och Bakterier ^ j j ^ ^ ' ^ * * ^ ' j ^ z ^ E ^ •JiJ J 1 * &amp; 2T^k&amp;p % Rikstel. — Kontor: I I A. VestraTradgårdsfl. I I A. — Allm.Tel. IDUN 184 1898 att — att ni brydde er litet om mig, men — - ' » med en nyans af förebråelse i rösten — » ni sade ju aldrig något. » » Nej, » vidtog han lifligt, - ser ni, däri har just min olycka legat. Skrifva, det kan jag ju hjälpligt, men tala — och tala i rattan tid i synnerhet, — den förmågan har aldrig kommit på min lott.