Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stöter sista schakten eller varfvet på lös botten minskas denna sista del med idel på gradens godhet enligt 10 §. t. ex. en rrärgeltägts grad på r tunnelands rymd 30 tums djup utgör o:ne uppskattade tunneland; men skulle det sista 10 tumshvarfvet ligga på lös grund beräknas alltsammans till 2 tunneland 2qs kappeland o. s. v. Skulle lereller märgeltägten vara betäckt af annan dålig jord, så förvandlas den till sitt gradtal på samma sätt uträknadt, hvilket dr3ges ifrån sjelfva lereller märgeltägtens fordna gradering såsom ersättning för det mera arbete man har för att komma åt leran el - Den 24 Februarii, 63? ler märgeln. Då på detta sätt denna förmån ordentligen graderad, är skattlagd, så bör dess fördelar icke vidare komma i någon beräkning genom lerans eller märgelns beblandning med lätt åkerjord och sandens nyttjande för att lätta den styfva leran j äfvensom alla dessa jordsorters begagnande vid Tegelbruk och kanske andra Fabrikater &c. &c. ej kunna beskattas förr än verken äro anlagda, då de ingå i taxering, som industri tillhörigheter. Såsom gödningsämne är den en gång skattad och kan alltså icke på åkerjorden för andra gången ber skattas. §• 24. Fiikerier äro omöjliga, att kunna efter an„ nät bedömmande, än ortens sagen beskattas, ty ifrån det ena året till det andra kunna de vara underkastade märkliga förändringar, man får således undersöka: antalet af fiskare och tiden, som de i allmänhet använda till fiskande, mängd och nötning af fiskeri-redskap; huru mycket och hvad slags fisk som fås; och derefter uppgöra arrendets belopp och möjlighet, då t, ex. ett fiske kan gifva i arrende 120 R:dr Riksgälds-Sedlar eller 20 tunnor korn, utgör det 10 uppskattade tunneland ö. s. v. §. 25. Tegelbruk, Kalkbruk, Stenbrott &c., äro förmoner hvilka på en hvar beror att begagna. Beståndsdelarne, som till dylikt användas äro 688 Den S4 Februarii, redan linder behörige jordmoner graderade.
Skall lånets upptagande genast kungöras, eller dermed innehållas till år 1824? 5:0 Låt Kungörelsen finnas införd i Tidningarna dén 4 Augusti; inom 8 dagar kunna •.i,Soo,ooo R:dr möjligen vara tecknade, en Summa som icke torde vara för högt tilltagen efter sorn alla Hand-Cassör och sådane behållningar, hvilka Handlande icke behöfva för dagen, egentligen kommer att användas till 3 procent Lånet. Böra Herrar Fullmägtige vägra att emottaga hela den insatta Summan, att bortvisa någon, eller lotta ut? Eller skall man derjemte återkalla Kungörelsen, i hvilket fall, och om detta sker, huru skall då förhållas med de penningar som blifvit insatte samma dag lottningen blifvit beslutad, men Attesterne icke hunnit företes samma dag, emedan de icke kunnat utbekommas från Banquen förr än kl. 2 e. m. Det skulle kunna hända, att man för en längre tid fick betala ränta för en dubbelt större summa än som behöfves; i hvilken händelse man i sjelfva verket betalar procent för behofvet. Om man deremot genom lottning verkeligen lyckats att förmindska Lånet till ett lagom be - BértaoUtiiotteti Betäniandm. 37g lopp, och en del af Obligationerne presenteras till inlösen; så måste nya insättningar tillåtas; dertill ny Kungörelse och samma svårigheter. 6:0 Då Kungörelsen återkallas, kunna ni* gra nya insättningar sedan icke ske, och följakteligen inga nva Obligationer utgifvas. 7:0 Nu antager jag att man genom lottning t. ex. den 12 Augusti kunnat jemna summan till 600,000 B:dr Banco; men att innehafvarne af Obligationerne presentera till inlösen häraf inom 14 dagar 200,000 R:dr. Skall man då å nyo Kungöra ny upplåning? - Man synes vara nödsakad att immerfort kungöra, återkalla och lotta, ina hända en gång i veckan. — Huruvida det går an att på detta sätt behandla allmänhe* ten, öfverlemnas till hvar och ens pröfning, som tager kännedom af förhållandet. 8:0
Skulle emellertid äfven denna gång, i strid mot grundsatsen att Staten icke bör kunna åläggas pensionera andra än dem som tjenat Staten, Rikets Ständer äfven denna gång öfvertaga ett sådant åliggande, så fruktar jag att detsamma sedan skulle komma att för all framtid yrkas såsom en ovilkorlig skyldighet och reserverar mig derföre emot Utskottets beslut i denna punkt,” af Herr Björck samt Riksdags-fullmägtige Lars Rasmusson, Anders Eriksson, Måns Månsson, C. J Svensén, Per Nilsson, Joh. Andersson och Gustaf Hultman, hvilka förenade sig om följande reservation: ”1 öfverensstämmelse med grunden för stadgandet uti 48 § Rcgcrings-Formen, enligt hvilket Konungens Hof står under Hans enskilda styrelse och alla beställningar dervid kunna af honom efter behag disponeras, har ett visst anslag blifvit bestämdt för Konungens Hofhållning; hvarigenom denna blifvit skiljd från Statsverkets öfrige utgifter och det åt Hans Majit Konungen öfverlemnats att efter godtfinnande bestämma de förmåner, som åtfölja beställningar vid Hofvet, vare sig högre eller lägre. Anspråk på Statsverket kan således icke göras på grund af Hoftjenst, som förrättas eller som blifvit förrättad. Om än konseqvenserne af dessa förhållanden endast småningom kunnat göra sig gällande och om ock, till följd deraf, pensioner från Statsverket blifvit Hofbetjeningon beviljade äfven efter det förändringen i statsskicket inträdt, så utgör sådant icke en anledning att dermed fortfara, utan fasthellre ett skäl mera för en snar tillämpning, jemväl ifråga om pensioner, af den i RegeringsFormen uttalade grundsats, att beställning vid Hofvet icke är jemförlig med tjenst i Staten. Det är eljest att befara, att den utan tvifvel obehöriga eftergiften skall gifva stöd åt en uppfattning, som står i strid med Grundlagen. — Särskilda anledningar för Statsverkets belastande med de ifrågavarande pensionerne förefinnas icke heller, då Konungen, oberäknad hofhållningssumman, eger att från Riksgäldskontoret årligen lyfta 300,000
N:o 8 i underdånighet åberopas, äro i allmänhet fasta och goda, utom på ett och annat ställe i sydligaste delen af länet och i bergslagen, hvarest stark trafik, brist på tjenligt grusningsämne eller vägarnes läge på jäsjord orsaka deras mindre goda beskaffenhet. Under qvinqvenniet hafva längre sträckor af landsoch häradsvägarne blifvit utlagde till den i lag föreskrifna bredd, som de förut saknade. De vägomläggningar, som i tabellen upptagas, äro dels vid Pålsboda station i Skyllersta socken, der xVdels mils väg blifvit i sammanhang med anläggning af statens jernväg, genom Jern vägs-styrelsens försorg, omlagd, dels ock i Lerbäcks och Hammars socknar samt på Askersunds stads ägor, hvarest en väglängd af tillsammans 1J mil blifvit, för undvikande af flera svåra och branta backar, omlagd, hvartill i statsanslag erhållits 18,000 R:dr, derförutom kommunerne bidragit med 5,991 R:dr 82 öre, allt Riksmynt. Omläggning af allmän väg har, utom några mindre dylika arbeten å ställen, der jernväg kommit i beröring med landsväg, derjemte ägt rum till omkring 2,000 fots längd i närheten af Fellingsbro jernvägsstation och bekostats af Köping—Hults jernvägsbolag. Utom ofvanberörde vägförbättringar har den år 1855 påbörjade vägoch brobyggnaden öfver Hammars stora färjesund blifvit 1858 fullbordad och afsynad. Längden af denna byggnad utgör 832 fot, och kostnaden derför uppgår till 73,519 R:dr 9G öre R:mt, hvaraf 67,500 R:dr lemnats af statsverket såsom anslag utan återbetalningsskyldighet och återstoden 6.019 R:dr 96 öre tillskjutits af kommunen. Vägeller bropenningar uppbäras hvarken der eller annorstädes inom länet. Slutligen må ock nämnas, att Finnåkers och Grönbo bruksägare anlagt ny väg om |-dels mils längd för direkt kommunikation mellan nämnde båda bruk.
Det är en sägen, att biskop Svedberg i Skara en gång såsom djekne, då han gick att insamla djeknepenningar i bygden, kom i en bondgård, der hustrun, medan hon honom undfägnade, beklagade sig deröfver, att hon fick inga kalfvar till att lefva. Den rådsnälle djeknen sade genast, att han det väl hjelpa kunde, allenast han fick en linneklut, nål och tråd; hustrun, som hört sägen om, huru kloka djeknarne voro, blef glad häröfver och tog fram det han begärde. Han förfärdigade då en liten påse, skref några ord på ett papper, lade det in i påsen och sydde väl ihop den, sedan han dervid fästat ett litet band. Denna “trollpåse“ lemnade han hustrun, med tillsägelse, att hon skulle hänga den på kalfvarne, så skulle de blifva vid lif; men derest hon någonsin öppnade den, skulle det lända henne och hela hennes hus till största förderf. Den muntra djeknen log åt sitt skämtsamma påhitt och gick, väl undfägnad, sina färde. Många år ledo derefter fram, och efter många öden blef den forna djeknen slutligen biskop i Skara. En dag, när biskopen satt till doms med sina kapitelmän, hades fram för honom en gammal fängslad qvinna, för trolldom anklagad. Biskopen blef bedröfvad och mycket allvarsam, emedan om sådant brott bevisades, skulle hon till döden dömas. Den stackars qvinnan fick då göra sin bekännelse. Hon var anklagad, att med en trollpåse hjelpa kalfvar till lifs i bygden, och sjelf hade hon med detta medel fått god kalflycka. Hon bekände att så sig förhöll, och berättade då, att för omkring några och trettio år sedan en djekne gifvit henne den olyckliga trollpåsen och bekände med tårar, att hon med god lycka från den dagen densamma nyttjat hade. Biskopen begärde få se påsen, och då hon framtog den och biskopen öppnade honom, fann han den sedel, han såsom djekne sjelf hade skrifvit, och läste hvad derå stod, nämligen dessa orden: “Kalf hvit eller kalf rö,
Det har varit fråga derom inom Den a i April f. ra. Cnnst.Ulsk., och delta Utsk. liar förslagit Ständerna, att borttaga 114 §:n Reg.F:n, som angår sättet luiru privilegier skola i vart land andras. Så vidt jag vet funnos alla privilegierna innan ii4 §m tillkom, och efter borttagande deraf skulle de stå orubbade qvar såsom lag till dess de möjligen sjelfve blefvo borttagna. Den fråga, som nu ar före, rörer sältet huru en sådan lagförändring skall ske, när dess tid en gång kommer. Jag öfvergår nu till frågan om hvilket resultat efter denna långvariga debatt möjligtvis skall kunna uppstå. Egentligen Ö slags frågor synas mig hafva varit yrkade, nemi. först Dr Lagerhjelius m. fl;s framställning att betänk, vore oantagligt; derefter Frih. Cederströms, att betänk, hade några af honom uppgifna sådana fel, att innan de vörö afliulpna, kunde R. o. Ad. sig dermed icke vidare befatta, hvarföre betänk, i och för detta afhjelpande borde till Utsk. återförvisas, — sådan har jag åtminstone uppfattat Frih. Cederströms mening hafva varit, — oell sist de många anmärka:!', som af flera talare jemte mig blifvit gjorda mot särskilda delar of betänk. Anmärknir af den sistnämnda ai ten kunna ej godkännas utan debatt öfver §§, och just denna tyckes Hr Lagerhjelm m. fl. vilja undvika. Frågan om huruvida propos. kan göras eller icke göras ä det af Hr Lagerhjelm tn. fl. gjorda förslag, förmodar jag att vi få af Hr Frih. o. Landtm, besvarad, och jag anser mig således icke böra gå detta yttrande i förväg. Jag har inom Const.- Ulsk. i allmänhet delat den tanken, att ett Stånd kan förklara ett Const.Utskts förslag lill grundlagsändring vara oantagligt. En hel annan fråga är huruvida något ändamål härmed kan vinnas, sedan förstärkta Const.Utsk. yttrat sig i ämnet, och derigenom ett betänk, är oundvikligt.
Majus Nådiga Kungörelse den 6?e April 1810 innehåller, ätagit sig alt, under pästäcnde Krig utgöra in Natura eller efter Markegangspris i lika L-ädesstag, som Krono-Tionden utgär, matte i afseende pä Kriget med England, hwilkct stall inedfört icke obewdeiiq kostnad, warda infordrad och till Rikets Försvarsanstalter anwänd; hwilken Feäga bemälte Ständs Ledamöter inom Utskottet i anledning af Ståndets den siw i denne monad fattade Bestuthos Utstottet anmält till den ätgard som derwid följa kunde; hwarjemce Riksdagsmannen Bruse genom strifteligt anförande uppgifwit, att af i Riket besintelige omkring nos Pastorater, krigshjelpen efter ett medium as lunna Spannemal pä hwartdera, stulle Utgöra Ett Tusende Sexhundrade Femtio Tunnos om äret, samt förestagit, att Riksens Stander boede hos Kongl. Majit i underdånighet anhälla om Nådig föreskrift till Dest Befallningshafwande, att denna Inkomst läka uppbära fran November mä * * ' uaö 404 Den i Junit. nåd r8io da Kriget med England kungjordes, och ärligen intill des) Fred Mas. Wid förchafwande häraf, har Stats-Utskottet ansett delta anins icke tillhöra desi eller Riksens Ständers åtgärd, enar tili grund för ofwanberörde framställningar aberopas ett »vidtagit BeM, hwars »verkställighet, der den äger rum ankommer pa Executiva magten.
Som ofwan. Lx ?rotocollo > dl. detLrson. samt Utdrag af Protokollet, hällit hos Bonde - Ständet den 12 Junii 1809. S. D. Ståndet stadnade enhälligt i det beslut, at til dervarande af Ständets rätt til öfwer - Den 23 Iunik. 918 Lfwcrläggning med de öfrige Ständen i hwad 114 §. angäende Privilegirrne innehäller, äfwensom de äiunen, hwilka dermed äga gemenstäp, den af Riksens Ständer antagne Regering-Formen icke bör af Talemannen understrifwas förr än de öfrige respective Ständen hunnit meddela sitt utlätande öfwer de ämnen, som innefattas uti klaus kebrssons den 5 i denne mänad med dem communicerade Memorial, och sädane jämnkningar i de öfrige Ständens frioch rättigheter blifwit meddelte, som Bonde - Ståndets behof af lindring och understöd kräfwer, och Ständet af sine respective MedStänders rättwisa och billighet hafwer anledning at hoppas; hwarförutan Bopde-Ständet, lika med Wällofl. Borgare-Ständet för sin del bestutit, at de emot wista andra §. Z. af Regerings-Formen gjorde anmärkningar, hwilka til Constitutions-Utstottets ätgärd blifwit öfwcrlemaade, ffulle af bemälte Utstött nu genast företagas til utarbetande, för at nu under denna Riksdag kunna komma under Ständernas pröfning och afgörande, derom de öfrige respective Ständen genom Protocolls - Utdrag skulle underrättas. Ut supra? §x xrotoccstlo, L. /^garäk. I anledning af de i dcsta bägge Protoeollö-Utdrag gjorde förbehäll, at Borgare - och Bonde - 016 Den 28 Junit.
Derefter öppnas och uppläses Yaleller Voterings-sedlarne af LandtMarskalken och granskas af honom och af dem, som vid bordet sitta; då den eller de, som de fleste rösterne erhållit, såsom behörigen vald, eller den proposition, som för sig erhållit de flesta röster, såsom Ståndets gemensamma beslut af LandtMarskalken förkunnas. Erhålla a:ne eller flere Ledamöter lika antal röster, skiljes dem emellan genom lottning, när så behöfves. §. 36. Skulle antingen genom personernes för tillfället upphörande rösträttighet, eller genom Ledamöters tillkomst eller afgång under Riksdagens lopp, Ledamöternes antal inom Afdelningarne förändras, må sådant ej gifva anledning till ny fördelning; utan införas tillkomne Ledamöter uti den Afdelning de enligt Matrikeln närmast äro. Den 9 April f. m. >9 §• 27* Till alla Val in pleno skall anslag dagen förut innan klockan 12 på dagen göras; äfvensom genom RiddarhusSecreterarens och Riddai husFiscalens försorg upprättade särskildte förteckningar på de för tillfället enligt Grundlagen icke valbare Ledamöter böra uti Plenii-rummet före och under valförrättningen vara anslagne. RiddarhusFiscalen åligger ovilkorligen att vid alla Val och Voteringar tillstädes inom skranket vara, och till Protocollet, som af RiddarhusSecreteraren uppsattes, af alla Ledamölerne vid bordet underskrifves och slutligen uppläses, anmärkning göra vid allt, som i strid emot gällande Författningar sig dervid tilldrager. §. 28. Första gången Ridderskapet och Adeln efter det uti §.
Invisningens värde till honom som densamma emoltagit, der ej annat förhållande af Invisningens lydelse linnes; Äfvensom än vidare blifvit förnyad en likaledes inom Utskotten förutgjord erhindran, om nödvändigheten att praescriptionsliden, inom hvilken Invisningars giltighet inskränktes, borde vara mindre, än iför andre skuldförbindelser, säl'— deles om ansvarighetan för Iuvisningars betalning, äfven skulle kunna komma alt blifva utsträckt till öfverlåtare. Beskaffenheten af en ovilkorligen utställd invisning å viss man till betalnings erhållande af denne, medför redan, enligt 4 Cap. 6 §. Ulsöknings-Balken, rättighet för den, sorn en sådan Invisning fått, att vid bristande betalning af den, sorn Intisaingea lyder i, njuta utmätning bos 43 a S l a t s-XJ t s 1; o 11 p t s B e t ä n k a n d e n. den, sorn in visningen gaf; och något ytterligare stadgande än detta Idala och ostridiga, till ådagaläggande deraf, att Invisning gäller såsom bevis på fordran df den sorn en sådan utställt, hafva Utskotten icke för sin del ansett behöfligt, ulan snarare kunna just genom den stylisering af en sådan tillaggd föreskrift, sorn blifvit föreslagen, gifvas anledningar till tvifvelsmål rörande betydelsen och verkan af* de särskildta uti en Invisning nyttjade ordalagen, och så medelst i märkelig mån försvåra och till och med om intet göra detta liqvidalionssätts bruk och användbarhet. Enahanda anse ock Utskotten för. deras del följden skola blifva af ett stadgande, som till kortare tid, än den för andre enskildes förbindelser vanliga, inskränkte giltigheten af dem, som uti. Invisningar på andre enskilde innefattades; Heldst som Utskotten dessutom, af denna till praescriptionstid lika utsträckta gångbarhet för Invisningar, icke ansett kunna befaras större olägenheter, än genom det lika beskaffade medgifvandet af sådanp löpande förskrifningars eller derå tecknade borgens förbindelsers giltighet, hvilkas förfallotid ej finnes bestämdt utsatt.
Såsom bevis derpå, att den anmärkta ojemnheten i beskattningen egt rum äfven i rikets städer, hafva Kommitterade hänvisat till en på General-sammandraget öfver 1857 års bevillning grundad, i Betänkandet införd tabell, upptagande hvarje stads folkmängd vid 1855 års slut jemte den år 1857 taxerade bevillning särskildt för handel, sjöfart, handtverk, fabriker och annan rörelse samt särskildt för handels-, handtverksoch fabriks-betjening. Under förutsättning att beloppet af allmänna bevillningen icke komme att förändras, utan blefve lika som vid sislförflulna riksdag fastsälldes, Tvä millioner Riksdaler, hafva Kommitterade föreslagit bevillnings-afgiften för inkomst till En procent. Härmed öfverensstiimde ock den åsigt, som vid sistlidna riksdag af de flesta motionärer och talare i ämnet omfattades. En särskild omständighet, som äfven talade för delta förslag, vore att bevillningen af embetsoch tjenstemän blifvit bestämd till nämnda procent, hvilken bevillning det af många anledningar blefve svårt och ingalunda vore behöfligt att under vanliga förhållanden förhöja. Kommitterade hade ansett sig böra försöka att beräkna hvad i bevillning, enligt de af Kommitterade föreslagna grunder, skulle inflyta. Dylika beräkningar, hvilka naturligtvis vöre underkastade mycken osäkerhet, kunde verkställas på åtskilliga sätt och under helt olika förutsättningar. Om de än hufvudsakligen vore riktiga samt smärre felaktigheter antogos korrigera hvarandra, skulle, när alla detaljer framlades, dock dessa, om man blott fäste sig vid en eller annan, lätt synas felaktiga. Af de flera beräkningar, som inom Kommittéen blifvit uppgjorda, hade Kommitterade derför icke ansett någon böra Betänkandet bifogas. Men Kommitterade hade, efter flera särskilda beräkningssält, kommit till det resultat, att ett bevillnings-belopp af Två millioner Riksdaler borde kunna påräknas att inflyta, derest Kommiiterades förslag godkändes.
Det är visserligen sannt, att dessa skor, likasom allt annat, som liket medför i griften, såsom kläder, vapen och smycken, stanna i grafven; men allt i skapelsen, äfven de af människor slöjdade tingen, har ett inre ämne och en inre form, och det är de graflagda tingens inre väsen, som följer den döde till underjorden. De efterlefvandes omsorg om de döda räknas dessa till godo, och ha de Hel-skor, komma de med välbevarade fötter öfver törneheden. Ha de det icke, och om de i lifstiden varit obarmhärtiga mot dem, som få vandra jordelifvets törniga stigar, då komma de ej utan rifna och blödande fötter däröfver. Men åt de barmhärtiga, som sakna Hel-skor, räckas sådana från ett träd, som växer där törnevandringen börjar. Därefter hinna de döda till en älf med forsande vatten, i hvars hvirflar det är fullt af egghvassa järn. Fotsbreda ribbor flyta där, men bro finnes icke. Ribborna bära, när de barmhärtigas fötter stiga på dem, och föra dem oskadda öfver älfven. För de obarmhärtigas fötter slinta de undan; dessa falla i älfven och måste under svåra kval genomvada den. Ehuru de förskräckligt sargas af järnen, synes dock däraf intet spår, när de kommit upp på stranden. På andra sidan denna älf börjar det ljusna och i gryningsdager ligga gröna ängder, genomströmmade af floden Gjall. Öfver den förer en guldlagd bro, Gjallarbron, och på andra sidan den är vägskäl. En väg går norrut till Mimers rike; en söderut till Urds brunn. Det är på den leden de hädangångna fortsätta färden, ty deras slutmål är näjden kring Urds brunn. Här är tingsstaden, där dom förkunnas öfver alla döda. Hela denna vandring har skett under oafbruten tystnad. De dödas tungor äro kalla och stela och frambringa icke ett ljud. Ej häller deras steg höras. Deras hästar, när de komma å sådana, sätta sina hofvar ljudlöst på dödsrikets mark. Endast under valkyriehästarnes hofvar dånar den guldlagda bron öfver Gjall.
Jag vill likväl påpeka en omständighet af vigt, som redan förut i afton, beträffande andra bibanor, blifvit framhållen, och det är, att genom bibanor blifva stambanorna födda och gödda. Väl är det sannt, att ifrågav:de jernväg till en del skulle gå genom de s. k. Svältorna, roen ett pär mil derifrån vidtaga bördiga fält, som till stambanan skulle sända produkter i öfverflöd. Utslct medgifver äfven sjelft, såsom Gr. Sparre redan anmärkt, att denna bana skulle blifva af särdeles gagn och icke för någon annan bör stå tillbaka. Vid sådant förhållande kan jag icke på annat sätt förklara Utsk:ts förfaringssätt, än att Utsk:t resonnerat sålunda: »Låt vara att denna bana är angelägen, men vi hafva redan beviljat anslag för så många bibanor, alt vi icke hafva tillgångar för denna.» Det finnes dock ett skäl, hvarföre denna bana mindre än någon annan bör uppskjutas, och detta skäl är den i orten rådande arbetslöshet. Mot andra banor kan man invända, att derigenom möjligen uppkommer arbetsbrist. Så icke bär; här är förhållandet till följe af bomullskrisen motsatt. Jag förenar mig i det af Gr. Sparre gjorda förslag och anhåller att detsamma måtte af R. o. Ad. bifallas. Gr. Mörner: Jag vill visserligen icke bestrida vigten af de skäl, som af de föreg:de båda talarne blifvit anförda, men får å min sida framhålla ett annat, som ännu icke blifvit undanröjdt, och det är tillgången på medel. Gr. Sparre har ansett att det icke faller sig rigfigt lämpligt, att, då man har en bana mellan Borås och Herrljunga, icke fortsätta derifrån, utan börja från Uddevalla och bygga tdl Wenersborg. Detta synes äfven mig vara en dålig hushållning. Om staten bygger en sammanbindningsbana genom Stockholm, på det samma reparationsverkstad och samma materiel må kunna begagnas för olika banor, måste det vara af ännu mer vigt för en så liten bana, som nu ifrågav:de, att slippa anskaffa särskildt materiel för de särskilda bandelarne. 1 allmänhet synes mig icke lämpligt att man »börjar i slutet». Huruvida statens tillgångar medgifva att ena eller andra banan understödes, vet jag icke.