Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Herr Tham yttrat om fördelarne af Varubeläningarne i Götheborg genom Götha CanalDiscont, skulle jag tro ingen ting bevisa i närvarande fall, då man besinnar, att detta skedde under Continentalsystemet. då communicationen emellan England och de fläste Östersjöhamnar var aldeles stängd, och derföre alla Handelstransactioner dem emellan skedde öfver Sverige, särdeles Götheborg, en omständighet, den jag tror Herr Tham vid flere tillfällen lemnatur sigte, då han yrkat och trot, att liflighet i Handeln och deraf följande förkofran genom upphäfvandet af alla importförbud och obegränsad frihet skulle kunna återställas och vinnas, men hvilket jag af anförde skäl nödgas betvifla. Herr Grefve von Rosen har yrkat att till bea fordrande af NordAmerikanska Handeln beläningsrättigheten borde beviljas för åtminstone 4 importarticlar, Hudar, Socker, Bomull och Tobak, hvarförutan och af brist på afsättning i Sverige, Americanerne nödgas sälja sine laster på annat håll , hvarigenom vi åter skola försättas i nödvändighet att förskrifva nämde varor ur andra hand till högre pris Om afsigten med denne framställning varit att väcka farhåga för en minskad Jernexport, sä förmodar jag att den bäst vederlägges genom detta års erfarenhet, ty jag tror att exporten på Norra America aldrig varit från Stockholm och Den 16 September /, m. 141 Götheborg si stor Born nu, oagtadt Americaneme ej hitfört hela skeppsladdningar af egne producterj de hafva dock sedan desse på andra orter blifvit afyttrade, i stället för ballast medtagit så mycket de ansett sig kunna här afsätta, hvarföre ock på Amerikanske producter, för consumtionen ingen brist varit, hvaribland dock Socker och Hudar icke få inräkna!, såsom icke der producerade. J«g skulle vidare tro att det för Rikets Handel, Penningeverk och sannskyldiga fördel är vida förmonligare att våra exportvaror betalas med växlar, än att vi på en gång öfverhopas med flere &rs behof af importartiklar.
För någon hotande öfverrumpling vågar jag således tro ingen den ringaste fara vara å ferde för Svenska folkets inledande uti de lika oberäknade som oberäkneliga kostnader, Stockholms befästande skulle medföra. Försänkningar af några sund och den af mig antydda, af en ogenomtränglig skärgård bildade, förmur, understödd af ett väl ordnadt, ändamålsenligt skärgårdsförsvar, synes mig böra helt och hållet omintetgöra sjelfva tanken på den befarade öfverrumplingen, som uti det förhandenvarande förslaget likväl utgör sjelfva hufvudthemat. Ofver isen vintertiden lärer man väl ej föreställa sig att ett ströftåg ifrån Aland, öfver Södra Qvarken, skulle låta verkställa sig. Ett sådant företag låter ej tänka sig med en liten styrka. För eu större är det deremot föga troligt, att någon sådan skulle våga sig öfver Qvarken, som på en enda natt bryter upp och lemnar äfventyrarne uti en ohjelplig belägenhet. Det är från Erstavik man nyss hört anfallet vara att förvänta, och jag har trott mig höra, att man sagt, att garnisonen i Petersburg, jemte tillgränsande trupper, inom trenne dagar skulle kunna inskeppa och på vår kust landsätta hvilken truppstyrka som helst. Men uti denna förutsättning ligger ju redan ett frånträdande af tanken på en blott öfverrumpling. Jag känner mer än väl den Byska sjömaktens utvägar att inrymma en truppstyrka af kanhända mera än hundratusen man landstigningstrupperj men jag känner också hvilken materiel, som fordras för ett så beskaffadt företag, och hvilka svårigheter, som äro förknippade först med en embarkering och ännu mera vid landsättningen af en så beskaffad truppstyrka under de försvarandes kanoneld. Jag känner huru Ryssland stundligen ökar och på allt siitt förbättrar sin skärgårdsflotta, i bredd med den redan 5 å 6 gånger vår öfverlägsna, stora flottan; men jag tror att Ryssland betänker sig väl, innan det, tvärtemot de stora sjömakternas intressen, inlåter sig uti ett så äfventyrligt företag.
Måhända de, som bestridt återremissen, torde benäget taga i öfvervägande, om det är billigt, att neka andre Ledamöter få sina skäl pröfvade af den autoritet lagen tillåter. Då man talar så Den 16 Februarii e. m. 99 starkt om liberalitet i åsigter, borde man, efter min tanka, icke visa motsatsen i handlingssättet. Herr Nordenanckar: I händelse af återremiss, får jag äran föreslå, såsom tillägg i den blifvande framställningen, att LandsFiskalstjensterne afskaffas, eller innehafvarne förses med lämplig lön. Måhända torde Ridderskapet och Adeln förena sig om, att icke neka en återremiss, heldst det vo■re mindre lämpligt att votera derom. Hans Excellence Herr Grefve De la. Gardie, Jacob: Friherre Boye och Herr Nordenanckar hafva fullkomligt förekommit mig uti hvad jag önskade säga. Jag tycker, att Friherre Boyes begäran är lika billig, som öfverensstämmande med Grundlagen, samt derjemte ledande till besparing af tid. Jag får således hos de Herrar, hvilka varit af motsatt tanka, ödmjukast hemställa, om de icke täcktes bifalla en återremiss. Man kan sedan vid återkomsten yttra sig i saken för eller emot. Herr Tham: Jag anhåller, att få fråga Herr Grefven och LandtMarskalken, huru förhållandet blifver, i händelse två Stånd bifalla, och två återremittera, detta Betänkande; om icke saken då anses hafva förfallit. f ioo Den 16 Februarii e. ra. Friherre Anckarswärd , Carl Henrik: I sakens närvarande skick synes mig helt . naturligt, att största möjliga tidsbesparing vinnes genom frågans bringande till afgörande, hvartill blott återstår det tredje Ståndets bifall. Jag bekänner, att jag tillhör deras mening, som önska få Utskottets Betänkande bifallit, och jag tror, att om i voteringspropositionen Ja blifver bifall till Betänkandet, och Nej återremiss, så är saken i det bästa skick den kan komma.
Det bar da visat sig, att på den vestra banan, sorn varit öppen mellan Götheborg och Falköping, utgörande nära 103/»;dels mil, intraderna hafva, elter vissa ali åkningar, upgått till 7,000 Rdr per mil. Den södra från Skåne liar ej lemtiat fullt så godt resultat, i anseende till dess obetydliga längd; ty nettobehållningen utgör på denna väg under sista året 5,000 Rdr per mil; likväl, ehuru jernvägen i denna del af Sverige är så nyss öppuad och ej blifvit färdig till några vigtigare ändpunkser, visar sig, att jernbanorna komma att gifva större inkomster, än som erfordras för deras underhåll, och att man kan hoppas, att dessa inkomster skola lemna bidrag till amorteringsfonden. Vidare ber jag att få nämna några ord ang. det inhemska fondsystemet och vill då fästa upmärksamheteu derpå, att åtskillige talare yttrat, att, enligt allmänt erkända beräkningsgrunder, ungefär '/gidel af kostnaden för jernvägaren går till utlandet för upköpande al materiel, och att således, då K. Mits Propos. uptagit lånebeloppet till 25.000,000, raan åtminstone borde afräkna 8 millioner till materiel, då jag ej upptagit i min reservation mer än 5'/2 millioner för detta ändamål. Jag anhåller att i anledning deraf lä nämna att denna mindre summa tillkommit genom en al Ofverste Ericson lemnad uträkning på det aldra minsta belopp, hvartill materielen skulle uppgå, under förutsättning att en del deraf kunde inom landet anskaffas, och att man dessutom för denna statsregleringsperiod ej kan komma till lägre beräkning än här blifvit föreslagen. De, som behagat läsa min reservation, skola finna att den ej innehåller annat än minimisiffran, såväl med afs:de på kostnaden för materelen, som med afs:de på skuldsättningen å enskilda händer. Jag vill nu ej längre trötta R. och Ad. med att upptaga flera anmärkningar, oaktadt jag har dem här antecknade, ulau har blott velat fästa mig vid det vigtigaste. Många ledamöter hördes nu ropa på propos. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
”Upphörde icke — heter det—•Häradsrätten att vara en sjelfständig domstol, om Justitie - Lag-Utskottets Betänkande, N:o 25. 53 Justitie-Ombudsmannens förslag genomfördes? upphörde icke folkets delaktighet i lagskipningen, om Häradsrättens domsrätt öfverilyttades till en kollegial domstol, och dess verksamhet i afseende på rättsfrågor inskränktes till blott en förberedande handläggning deraf?” Dessa frågor kunna lämpligast besvaras med nya sådane och svaren å dem. Vitsordar icke erfarenheten att nämnden sällan eller aldrig inlåter sig i undersökning och vederläggning af den ensamme domarens Utslag i verkliga tvistemål? Jo visserligen. I hvilka mål, utom något enstaka brottmål, är det som Nämnden gör sin röst gällande? Uti enklare tvister oell synnerligast i syne-rätts-mål. Månne således, enär, enligt Justitie-Ombudsmannens förslag. Nämndens rösträtt bibehålles i så väl alla syne-rätts-mål som de, i hvilka parterna samtyckt att låta bero vid domstolens pröfning, man kan med fullt skäl påstå, att förslagets genomförande uteslöte folkets delaktighet i lagskipningen i så väsendtlig mån, att dervid bör läggas mera vigt, än vid fördelar af rättsfrågornes mångsidigare skärskådande och deraf härflytande mognare pröfning? Jag tror det icke. Vidare frågar Utskottet: ”vöre en minskning till två instanser välbetänkt? Skulle den gillas af folket, kunde den ens ur rationell synpunkt försvaras?” — Om den skicklighet, som finnes i våra Underrätter och 'Hofrätter, sammanslås, såsom förslaget vill, kan man härtill skäligen svara ja; ty i fråga om instanser är det, liksom i allt annat, fullkomligt ratienelt, att fästa mer afseende på qualitet än quantitet. Utskottet har funnit förslaget mindre försigtigt deruti, att Häradsrätt skulle ega att å tinget afgöra de mål, som parterne till rättens pröfning frivilligt hänskjuta. Förtroende eller misstroende till domaren skulle såmedelst uppenbara sig, hvilket åter skulle hafva menligt inflytande på domaren sjelf. Detta sednare befarar jag ej. Tvertom.
— Ilar är fråga om beräkningsgrunder, mine Hrr! och jag yill väl fråga om det är möjligt ali Utsk., i fall genom beslut i ett eller annat fall minskning skulle uppkomma i de ordinarie räntorna (som ingå till Staten eller ränteinnehafvare) emot hvad de uppgått till under de sednaste 5 åren, jag vill väl fråga, säger jag, om det finnes en enda ledamot af StatsUtsk. som ej anser för en alldeles odisputabel sak, att detta skulle fyllas af riksg.-kont. och det till sista runstycket. Det vore eljest ett tjufveri, som staten skulle begå och som aldrig lärer komma till stånd. Jag afstyrker alla villkor, sä väl det af Hr von Hartmansdorff, som af Frih. Palmstjerna föreslagna, och begär återremiss. Då nu öfverlägguingen förklarades vara fulländad, samt H r G r. o. Landtm, hemslälde om H. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s ifrågävar. hemställan, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter H. o. Ad., med bifall till Hr Landtm:s sedermera framstälda propos., ansåg de emot denna Utsk:s hemställan gjorda amnärkmr föranleda till densammas återremitterande. Härefter förekom: l:o Ordinarie räntan. lista morn. ang:de den del af ordinarie räntan, som är indelad alt utgå till vissa personer, stater och inrättningar. Frih. Cederström : Det skäl Utsk. anfört alt icke beräkna den indelta räntan till det belopp, som den K. propos. innehåller, utan anmäla att ”då ett högre eller lägre värde ä denna ränta medför hvarken öfverskott eller brist uti statsberäkningen pä det hela, anser Utsk. denna inkomst äfven nu kunna upptagas till 1,762,000 r:dr”, förefaller mig högst besynnerligt, såsom icke grundadt pä räkenskapernas verkliga förhållande. Hvad vill nu Utsk. dermed åsyfta? Det har i den nyss beslutade punkten gjort förbehåll i afseende på ett blifvande beslut om räntornas indragande lill staten.
Hytte egare, om rättighet för, att lösa Tiondejern efter åsättande värde; Motion, rem. till Stats-Utskottet, s. i2o3* Hållkarl, om straff för, som fordrar Drickspenningar m. m.; Motion , rem* till LagUtskottet, s. 1288. — och Krono-skjutsen, om; Motioner, rem. till Ekonomi-Utskottet, s. 1236* —1 skjutsskyldige, om rättighet, för, att med Gästgifvare öfverenskomma om skjutsningeiis bestridande; Motion, rem* till Ekonomi-Utskottet, s* 1213. Häktade Personer, om sysselsättning för; Motion , rem* till Lag-Utskottet, s. 1162. Härads-Rätterne, om förandradt arbetssätt vidj Motion, rem* till Lag-Utskottet, s. 1278. Hästar, om förbud mot införsel af Danska £ Motioner, rem* till Allm., Besvärs-och Ekonomi-Utskottet, s. 1156, 1168. Höfdingedöme!!, om sammanslående af Westerbottens och Norrbottens, under en Länsstyrelse; Motion, rem. till Stats-samt Ekonomi-Utskotten, s. 1245. ’4oc> Hö och Halm, om leverering af, till Kongl. Hof-Stallet; Motion, rem. till Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, s. 1167. Utskottets Betänkande återrem. af Bonde-Ståndet, S. l320. ^— leverance, om rättighet för Snäfringe Häradsboer, att med penningar betala den dem åliggande; Motion, rem. tili Stats - Utskottet, s. 1222. Hörstadius, Bruks-Patron G. A., har klagat hos Justitiasr-Ombudsmannen, s. io35-io37. /. Jemsjö Kyrka, om Lån ur Banken till bekostande af nybyggnad utaf; Motion, rem. till BancoUtskottet, s. 1277.
Följande intyg måste medfölja ansökningen: l:o) bestyrkande af vederbörande pastorsembete att sökanden vid lärotidens början uppnått en lefnadsålder af åtminstone 22 år, men icke öfverskridit 35, samt att hon är välfrejdad och eger god kristendomskunskap; med uppgift därjämte om hennes födelseort och hemvist, samt huru hon dittills sig försörjt; 2:o) läkarebevis, hvarigenom styrkes att sökanden är frisk, har stadig helsa, är fri från kroppslyten och för öfrigt synes vara till barnmorska lämplig; 3:o) intyg om att den sökande vid för ändamålet företagen pröfning visat sig ega full färdighet att läsa svenskt och latinskt tryck, äfvensom förmåga att nöjaktigt redogöra för det lästa och någorlunda felfritt uppskrifva ett dikteradt stycke, färdighet i de fyra räknesätten i hela tal och i enkel hufvudräkning samt slutligen i konsten att skrifva en läslig handstil; 4:o) intyg af trenne i orten bosatta välkända män därom, att sökanden eger erforderliga medel såväl för sitt uppehälle under lä- rotiden som till inköp af nödiga instrument efter lärotidens slut. Vid läroanstalten i Lund finnes en del friplatser. Den som önskar åtnjuta fri undervisning därstädes bör, i stället för det här sistnämnda intyget vidfoga behörigt kommunalstämmoprotokoll, hvarigenom styrkes, att sö- kanden af någon landsförsamling, som lemnar årligt bidrag till samma anstalt, blifvit kallad att efter slutad lärotid till ordinarie barnmorska med bestämda lönevilkor antagas, och att församlingen förbundit sig att bekosta hennes underhåll under lärotiden samt förse henne med nödiga instrumenter. * * Undervisningen är alltid fri, blott underhållet å anstalten måste eleven själf bekosta. Men detta fordrar ej så ringa kapital. Kursen räcker nämligen 1 år, indeladt på följande sätt. De första 6 månaderna, då eleven dagligen deltager i » skötningen » af mödrarna och barnen, får eleven fritt bo inom anstalten. Därpå följande tre månader måste eleven bo utom anstalten, som blott besökes vid lektionstimmarne. Därmed är kursen i allmän föreläsningskonst afslutad. Men så vidtager för dem som erhållit minst betyget » berömlig », en ytterligare 3 månaders kurs i instrumentalförlossningskonst.
Allmogens Besvär elen 2 Januari 1748; men då Folket sedan elen tiden undergått betydlig förändring i afseende på skickligheten att tillverka egna varor, och antalet så väl a£ Säljare, som af Köpare jemväl ansenligen ökats, så att Concurrencen nu för tiden måsta var,a vida större, är ock tiden att sälja och köpa, helst vid de Marknader, som stå blott en enda dag i Månadern8 October, November, December, Januari, Februari och Mars, ganska kort och inskränkt; och ehuru fråga nu är endast om Landtmannens egna tillverkningar, linner Utskottet likväl ingen betänklighet vid att tillstyrka, det all Handel å? Marknad uti den Stad eller å det ställe pa Landet, der den är tillåten att hållas, matte fritt få börjas så snart Marknadsdagen inträdt, utan afbidande af Marknadens kungörande eller utlysande vid Trumslag; dock torde, för Marknadsfridens skull, sådan lysning böra oförändradt bibehållas både vid Marknadens början och vid dess slut. Skulle denna Utskottets tanka vinna bifall af Riksens Höglofl. Ständer, till hvilkas pröfning densamma vördsammeligen öfverlämnäs; så lärer frågan om förändring uti här ofvan åberopade Lagrum komma att Remitteras till Riksens Höglofl. Ständers Lag-Utskott. Stockholm den 16 Januari 1818. Utsy. och Efton,* lj;tsk. Bqtjlnkandey,' Rikstens Högloft. Ständers Älhnänncs, Besvärsoch EkonomiUtskotts Betan-, hände i anledning af yrkad t förhud\ för Tjenstedr ängar i Halland och andra Orter, att utvandra från Lä-, lien, i ändamål att söka arbete.
Jag vet icke hvarföre? Ty hvem finnes väl, som icke under den lugna, faktiska framställningen märker hans fasta, demokratiska sinnelag, och hvem märker icke, hur tendensiösa sjelfva valen af hans ämnen äro. Nej. tendensiös i ordets goda och stora mening har nog Zola alltid varit och allra mest i den slutprofetia, som afslutar Germinal, och der han ovanligt oförbehållsamt uttalar sin sympati för arbetarnes sträfvanden. Zola menniskohatarc! Hvarifrån har en sådan dumhet kommit! Jag vill icke vara nog oartig att utpeka en del recensenter utomlands och hemma; nej, vill blott erinra om, att man inte är någon menniskohatarc, derför att man skoningslöst skildrar menniskolif. Det är ingen konst att älska det menskliga, när man ser det på afstånd i bengalisk belysning, men konsten är att kunna hålla af menniskor. hvilka man känner i såväl godt som ondt. Och det gör Zola, och hans känslighet har år för år blifvit mera sensibel. Under det han tidigare som i * La curée » t. cx. företrädesvis älskade do brutala, dramatiska scenerna, ån vidare i ~La Faute dc Vabbc Mouret » och » I^e ventre de Paris » gaf fritt lopp åt sin lust att skildra sinnesintryck, hela orgier för syn och lukt-organerna, har han p&amp; sistone mer och mer öfvergått till att episkt med djup. känslighet framställa menniskolif. Läs t ex. skildringen om, hur den stora modehandeln * Au bonheur des. dames » småningom ruinerar hela traktens smärre handel, eller tänk p&amp; Pauline Quenu ’ s i » La jote de vivre&gt;, denna nästan med en fars ömhet skildrade unga flicka, och svara sedan, om den mannen, som kunnat skrifva så, är en mennisko-hatare! Han har visserligen icke Daudets gråtmilda, feminina vekhet, men hans ömhet har desto större djup.
Sedan de uti meranämnde fögderier nu anställde Kronofogdar och Häradsskrifvare lomnats tillfälle att i ämnet sig yttra, hade dessa samtlige, på de skäl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anfört, tillstyrkt bifall till den föreslagna förändrade regleringen, Kronofogdarne med förklarande, att, ehuru genom fögderiernas ifrågasatta förminskning jemväl en del sportler för dem komme att minskas, denna förlust likväl ansåges fullkomligt ersatt genom den minskning af göromål, resor och besvär, som af regleringen blefve en följd, hvadan de för nämnde sportelförlust icke gjorde anspråk på någon ersättning; hvaremot Häradsskrifvarne anhåilit om skälig godtgörelse för dem frångående andel af de uti deras löneanslag inberäknade sportler, hvilken uppskattats af Häradsskrifvaren i Tunaläns, Sevedes och Aspelands fögderi till 215 R:dr R:mt, motsvarande tredjedelen af 615 R:dr, som nu gällande provisoriska lönereglering upptager såsom hans extra löneinkomster, samt af Häradsskrifvaren i det andra fögderiet till 246 R:dr 40 öre, eller två femtedelar af do uti nämnda reglering för honom till ett belopp af 616 R:dr upptagne extra inkomster; hvarefter, uti ytterligare underdånigt Memorial af den 26 Mars 1860, Landshöfdinge-embetet, som förklarat sig icke hafva något att erinra mot dessa af Häradsskrifvarne uppgifna beräkningsgrunder, slutligen hemställt, huruvida, i händelse Kongl. Maj:t skulle anse fögderideluingen icke kunna bringas till verkställighet utan en, sportelförminskningen motsvarande årlig godtgörelse till de begge nuvarande Häradsskrifvarne under deras tjenstetid, det härtill erforderliga lönefyllnadsanslaget af tillsammans 461 R:dr 40 öre kunde anses vara af den betydenhet, att hinder derigenom borde uppstå emot en, för en stor och folkrik landsort i högsta grad vigtig reglering, hvilkens både ändamålsenlighet och behöflighet alla vederbörande erkänt och vitsordat. 24 Kongl. Maj-.ts Nåd.
Att dessa om ständigheter i hög grad mäste befordra hastig skjutning, samt i delta afseende gifva eu bestämd öfvervigt åt kammarladdnings-kanonen, jemförelsevis med den vanliga kanonen, är tydligt, hvarjemte, såsom ganska väsendtligt, må anmärkas, att sidoriktningen och elevationen förblifva oförändrade, hvarhelst kanonen vid framfarten stannar, i anseende till lavettens stadighet samt ylet förhållande alt tapparne och kammarstödet röra sig på jemnlöpande banor”. ”För att bedöma såväl kanonens sorn lavettens förhållande vid hastig skjutning, företogs sådan med 60 skott i en omgång, med 0“elevation, 8 'if, laddning, en kula samt utan riktning. Härtill åtgick en tid af 21 minuter 7 sekunder, eller vid pass 21 sekunder för hvarje skott”. l>en 11 Mars e. m. 187 ”Skjutningen skedde under ganska ofördelaktiga förhällanden, enär temperaturen var — 15°. Servisen, sorn utgjordes af styckebrukets arbetare, hvilka under flere timmars lid stålt ute i kölden, var genomfrusen och valhändt, samt dertill olämpligt klädd, i skinnpelsar, förskinn och träskor”. ”Vid, efter slutad skjutning, anställd besigtning har icke den ringaste bristfällighet å lavetten kunnat förmärkas”. ”Utan rengöring af kanonen skötos 90 skott, (en dag,) hvaraf 00 under hastig skjutning. Kammarens öppnande och slutande gick vid det sista skottet lika ledigt som vid det första. Under hela försöksskjutuingen förekom icke det ringaste skäl till anmärkn. enrot kammarladdnings-inrätlningen”. ”Vid kanonens betjenande begagnades blott 4 man”. Betraktas nu systemet i sin helhet, d. v. s. kammarladdningskanonen jemte den derföre konstruerade lavetten, så synas fördelarne deraf, för bruket i kassematter, i jemförelse med det vanliga, vara: 1. Att behofvet af utrymme blir betydligt mindre. 2. Att sköldmurarne kunna göras starkare. 3. Att stor besparing uti servis uppkommer. 4. Alt eldhastigheten blir större. 5.
Sammansatta Stats-, Berntin.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 20. 3 drawback, bör nied bevis från behörig auktoritet i det land. der bräuvinet emottages, styrka det aflemnade beloppet. Utskottet, som förskaffat sig kännedom om den lagstiftning, hvilken i fråga om drawback vid utförsel af bränvin från Preussen och Danmark, inom nämnda länder är gällande, har dervid erfarit, att, ehuru bränvinstillverknings-afgiften derstädes utgår efter mäskekars-rymden samt det följaktligen icke är möjligt att med fullkomligjnoggrannhet uppgifva tillverknings afgiftens belopp för en viss qvantitet af den färdiga produkten, då denna sednares myckenhet naturligtvis beror på tillverkarens skicklighet, redskapens beskaffenhet, m. m., synes dock, att man äfven i nämnde länder, såvidt ske kunnat, sökt lämpa drawbacken efter den tillverknings-afgift, som vid afgiftens bestämmande antagits i allmänhet belöpa på en viss qvantitet af den tillverkade varan. De uti detta ämne utgifna Preussiska författningar, utvisa nemligen att, i mån af bränvinsbränningens framsteg, drawbacken blifvit, i förhållande tili tillverknings-afgiftens belopp, tid efter annan förminskad; och torde drawbacken både i Preussen och Danmark i allmänhet kunna antagas icke särdeles betydligt öfverstiga tillverknings-afgiften. Efter denna upplysning, hvilken Utskottet funnit sig böra meddela i anledning af den under diskussionen öfver Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga Propossion hos Ridderskapet och Adeln gjorda uppgift, att drawbacken i Preussen utginge med ett belopp, som motsvarade 4 gånger tillverknings-skatten och följaktligen vore att anse som en export-premie, samt att hufvudsakligen samma förhållande egde rum i Danmark, anser sig Utskottet böra erinra, att ändamålet med drawback eller restitution af tillverkningsafgiften vid export af bränvin, icke kan vara annat, än att minska varans pris vid utförseln, så att icke tillverknings-skatten skal! för exportören fördyra densamma.