Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Således har Banken af sin vinst i sina egna sedlar inneliggande 217,617: 19. 10., hvilka den, när som hälst, kan utlemna. För att la reda på den öfriga delen, så måste Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. 25 måste man granska Bankens alla tillgångar och tillse om någon af dem är disponibel, ilian alt man derigenom öfverträder någon af de för Bankens verksamhet föreskrifna instruktioner. Första rubriken af dess tillgångar är dess metalliska valuta; skulle någon föreställa sig, att någon del af Bankens vinst kunde dölja sig här, så vill jag blott hänvisa lill den här ofvan meddelade utredning af den kontånia vinsten, som, såsom man ser, blir mindre i samma mån som metalliska kassan minskas; lemnar man ut t. ex. 217,000 r:dr i silfverplantsar, så blir skillnaden mellan sedelstocken och metalliska kassan i ofvan meddelade beräkning jemt 20,000,000 r:dr, och Banken har då ingen kontant vinst; eller med andra ord: beröfvar jag Banken någon del af dess metalliska kassa, så minskar jag med samma belopp den på dess hyllor liggande delen af vinsten. Således inses, att ingen del af vinsten kan utlemnas i metallisk valuta. Bankens andra fordran ligger i dess räntebärande obligationer; dessa uppgingo, vid 1850 års slut, enligt hvad Utskottet meddelat i sitt betänkande N:o 10, till 0,195,166 r:dr; men nu är Banken endast skyldig alt innehafva sådana till ett belopp af 5,000,000 r:dr; således ärafden upplupna vinsten 1,195,166 r:dr lagd i dylika obligationer, och kan sålunda disponeras. Hvad Bankens öfriga fordringar beträffar, så bestå de nästan uteslutande af dess i lånefonderne utestående medel, hvilka ieke kunna disponeras såsom vinst, utan att man inskränker det för dessa lånefonder af Ständerne anslagna maximum.
Massan upphälles i en silduk och får rinna igenom en gång. Naturligtvis duga alla bärviner, således äfven krusbärs-, rödt och svart vinbärsvin samt körsbärsvin lika bra till gelé, och behandlas på samma sätt, men af det hvita vinbärsvinet blir geléet i smak och utseende mest likt det vanliga. Man kan äfven blanda vinerna och därigenom få en mängd olika sorts geléer, efter hvars och ens smak. A f hvitt vinbärsoch krusbärsvin blir en fin smak; äfvenså en sammansättning af körsbärsoch rödt vinbärsvin, då man tager mer af det sistnämnda. Körsbärs-, svart vinbärs-, rödt vinbärsvin blandade ge en mycket egendomlig smak; korteligen, man kan göra hvilka blandningar man önskar. Geléet blir naturligtvis mörkt af de mörka vinerna. Fördelarne med detta gelé äro: att hvarken socker eller citron behöfver tillsättas; att det blir fortare färdigt än vanligt gelé, genom att det endast får koka upp (den fina smaken kan nämligen förgå genom längre kokning; därför bör också lock läggas på kastrullen under den tid det står och klarnar, skär sig) och endast en gång gå igenom silduken; att man kan vara viss om, att inga skadliga ingredienser finnas i vinet samt slutligen, att det blir billigt genom det låga priset å bärvinerna. Maltextrakt ÖHRVALLS Rekommenderar sin tillverkning af varaktiga, praktiska o. billiga gardiner och persienner af papper. PRISBELONT: PARIS, LONDON.MALMÖ, ANTWERPEN (Nord. a.-b. Göt. O s c a r It. Liljeholmens Vinfabrik, OBS. Ombud för Liljeholmens Persiennefabrik (Engelskt patent). [1407] S t o c l s l i o l m, rekommenderar som försäljas nedannämnda af Herrar sina tillverkningar, Speeerihandlancie. Krusbär svin. i Uti berättelse till Kgl. Medicinalstyrelsen för år 1880 yttrade jj Körsbär svin. sig Stockholms Helsov.-nämnd mycket fördelaktigt om dessa viner. « Vinbärsvin, rödt. Serverade kalla, aro vinerna en angeräm läskedryck; i hus-) ' Vinbärsvin, svart.
I anledning af väckte motioner om motsvarande skyldigheters uppfyllande af de Åboer, hvilka med bristande Tackjernsblåsning vilja bibehålla de åt Bergmanshemman från ålder beviljade förmoner, samt om inrättandet af en Bergslag i Norrbottens Län; deruti Utskottet tillstyrkt, att, i händelse af minskad eller alldeles upphörande blåsning oell Tackjerns tillverkning vid något Bergsmanshemman, sådant hemman bör i förra händelsen erlägga skatt motsvarande de förmoner och friheter, hvaraf hemmanet i och för Berglagsrörelsen är i åtnjutande, samt i den senare aldeles lemna sina i detta hänseende undfångne Privilegier; men på hvad sätt och i hvad ordning detta i detaille må bestämmas, samt i laglig form utarbetas, derom har Utskottet ansett sig icke vara i tillfälle, att något bestämt utlåtande meddela, utan hemstält, det Riksens Ständer må hos Kongl. Maj:t göra underdånig anhållan, att åt Kongl. Majrts och Rikets Bergsoch Kammar-Collegier må uppdragas att denna reglering besörja; hvarjemte Utskottet föreslagit, att en Bergslag kunde organiseras uti den YestJiga delen af Öfver-Calix samt den Sydliga och Östliga delen af Gel - Den in Maji. 297 livare Socknar, och dertill de utvägar användas, som kunna vara att tillgå, dels genom dervarande ännu odisponerade Kronoskogar, dels genom ditflyttande af annorstädes försutne Bergsmanna Privilegier, och dels genom de i öfrigt skeende uppoffringar af Staten, hvilka, så vidt de med tillgångarne äro förenlige, aldrig syntes till större gagn för Fosterlandet och framtiden kunna användas; och har Utskottet slutligen i afseende på de medel, hvilka borde vidtagas till en sådan Bergslags organisation, samt till vinnande af dertill nödige förberedelser, tillstyrkt, att hos Kongl. Maj:t måtte göras underdånig hemställan om tillsättande af en Committé i Orten under Landsliöfdingens prassidium, bestående af Bergmästaren och sådane personer, som äga allmänt förtroende, och äro kände för nit och insigt i Bergshandteringen.
Att öfverträdelser af nu gällande bränvinsförfattriingar egt rum, är beklagligt, men dels har väl sällan någon lag blifvit stiftad, som icke någon gång blifvit öfverträdd, dels torde den af motionären gjorda skildring af den demoralisation, som den gällande bränvinslagstiftningen skall hafva åstadkommit, vara Sammansatta Hevilla-, Lagsamt Allm■ Hesv,- och Ekon.-Utsk. Het. M 4. 3 ej obetydligt öfverdrifven. Tvärtom förspörjes från aila delar af landet, att den förändring i bränvinslagstiftningen, som år 1855 trädde i verksamhet, haft till följd ett minskadt antal gröfre brott och en tilltagande sedlighet. Och då det elände så väl i moraliskt som ekonomiskt afseende, hvilket bränvinets före år 1855 nästan ohejdade tillverkning och förtäring i synnerhet bland de lägre klasserna föranledde, ännu är i friskt minne, anser sig Utskottet icke behöfva anföra flera skäl för sin mening, att Anders Gudmundssons ifrågavarande motion ej måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. De delar af gällande författning, för hvilka Utskottet, i anledning af väckta motioner eller eljest nödige ansedda förändringar, har att redogöra, äro: § 1. Vid denna § äro motioner väckta dels hos Ridderskapet och Adeln af Fri herre Cederström, R. om sådan revision af ifrågavarande paragraf, att en tjensteman, hvilken som enskild man eger en jordegendom, ej må beröfvas medel att af denna egendom taga den inkomst, hvartill han eljest vore såsom medborgare lagligen berättigad, dels hos Bonde-Ståndet af Anders August Andersson från Östergötlands län, att näst efter ordet kyrkobetjent må tilläggas »som icke eger skatu lagd fastighet».
Detta ställe har tydligen afseende på främlingar och på helt andra förhållanden, än de ifrågavar.; ovedersägligen sanctionerar det icke bildandet och utvecklandet af församlingar och kyrkor, hvilkas tendens "ab ovo’’ är en propagandism, och bildandet af en stat i Staten, afsöndring från den Svenska Lutherska församlingen, och dess medlemmars ifrån dess sköte; och, i detta fall, utspridandet — i en fruktansvärd, jesuitisk och fanatisk progression — af seetandan, med den djupast och listigast, pä en lång erfarenhet grundad beräkning af verkan af det dertill hörande nitet hos de svaga och enfalldiga, hos de förblindade, unga och ålderstigna, hos de sluga och uppåtsträfvande, men äfven af det nit, som den stora lockelsen för den ärelystne, den der vill begagna så lätta och säkra medel, ålägger honom 4a4 Den 39 April e. ra. att ådagalägga för alt vinna inflytelse och medhåll. Föga frågar detta folk derefter, om statskyrkan kominer att darra på sina grundvalar och Slaten med detsamma. En sådan frihet är endast begriplig och blir möjligen endast oskadlig i de friaste republiker, hvaraf man äger blott en att åberopa; och den är grundad, äfven i detta fall, på totalt stridiga principer mot våra Europeiska samfund. Den nya religionsfrihetstolkningen kan omöjligen äga rum, innan en ny politisk tolkning och verkställighet förutgått, som förändrat hela det Europeiska statsskicket, såvida man ej vill förutsända en sådan mesure, för att öka oredan och bereda vägen lill revolution. Hvilken oreda den i sin linda åstadkommer i monarkier, enväldiga eller conslitutionella, visa högst mäktiga Staters företeelser just i våra dagar. Alla Englands kartister äro secleriske, mest metodister, och en af deras hufvudledare, presten Steevens, ej okänd ibland oss, blir alltid metodist, fastän Wesleyanerne slugt nog förklarat, att han mistat lärarekallet.
– Men, min tant ... – Det är nedrigt! – Men, min fru ... – Gå er väg, min herre! Efter en sådan skymf är det ej värdt att ni visar er för mina ögon. Att vilja placera mig på andra platsen ... att uppoffra mig för en främmande ... Inbilla er aldrig att ni får min dotter; ni skulle göra henne olycklig. – Men, jag försäkrar ... – Tyst, och lemna mig Se der har ni edra biljetter tillbaka! Hon kastade dem emot honom och steg majestätiskt in i det andra rummet. Victor tog upp sina biljetter och gick ned. – Nå, huru har det gått? frågade Henning. – Förträffligt. Hon blef alldeles utom sig, kastade biljetterna så godt som i ansigtet på mig och bad mig gå min väg. – Men sade ej Aurora något? – Hon syntes ej till. – Det var ganska lyckligt, ty hon hade annars nödgats uppträda försonande. Men nu är det min tur att gå upp. – Under tiden skall jag söka upp min onkel, som lär vara hos en barberare. – Au revoir! Vi träffas på Gille-salen. Henning sprang upp för trappan i sin ordning. – Åh, är det ni, herr kandidat! sade patronessan då han steg in. Ni finner mig i en ryslig alteration eller bättre sagdt konsternation. – Min Gud, hvad har då händt? – Jag och min dotter ha lidit en ovärdig förolämpning. – Hvem har väl vågat något dylikt? – Min mans egen brorson. – Victor? Kan det vara möjligt? Men på hvad sätt? – Biljetterna ... – Har han ej lemnat dem. Jag påminde honom dock derom. – Kan ni väl tro det? Han har gifvit mig hvita biljetter. – Hvita? – Ja, är det ej rysligt? – Men det var kanhända ett misstag! – Nej, han underrättade mig med den största kallblodighet att han gifvit bort de röda. – Har han gifvit bort de röda? frågade Henning i en ton af smärtsam förvåning. – Ja, och i min rättmätiga harm lemnade jag honom tillbaka de andra också. – Men ni hade ju lofvat bort dem.
materialet samt för att närmare lära kanna utvandringen, dess orsaker och fiiljder, företog en af komiths ledamöter, fröken Gertrud Adelborg, under 6 veckor i slutet af hr lS89 en resa genom de af utvaiidringen för+träclesvis hemsökta trakterna, eller gïäiisbygderna mellan Smaland ii ena sidan samt Blekinge och S X h e deii andra, afvensom till ntvandringsliamnzti.ne i Sverige och Kiipenhamn. E n redogörelse för denna sin färd liar fiiiken Adelborg framlagt i Förb~mdets tidskrift Dagny för Hr 1890, till hvilken här torde f&amp; hänvisas. Denna redogörelse spreds i särtryck till rikets sydligare lan och utdelades ä h e n i Dan mark för a t t befordra den clär pågående agitationen mot de icke autoriserade. kommissionskontoren, hvilken leclde till det lyckliga resultat, a t t dessa bontor nu blifvit i Danmark förIsij uclna. Det rikhaltiga materid till Bel.ysning af ntvanclringens följder, som af fröken Adelborg insamlzicles, har begagnats vid författmclet af de 8 småskrifter af nyss omnämncl beskaffenhet, hvillca under de senast förfl~ ' ~tn.a åren, vanligen i upplagor af 1,500 exemplar, blifvit utdelade t i a de unga kvi~ziiorn~, i de församlingar, därifri11 utvandringeii ' mera regiiliert äger rum. A t t utvandringen af svenslrcz tjänstflickor till Danmark uncleï de senare åren i betyclancle inhn nftagit, därom vittna såväl de officiella iitvanch * ingssiffroriia som el.li.ållaa ii~ide~riittelser fr811 cle sven.ska iitva~~dringscentra; däroin vittimr ock den. oinstiin.dighet, a t t de claiiske arbetsgifvarne, clå tillgången p&amp; svenska arbetslirafter ej längre är densamma som fordom, inast i andra länder, östra Tyskland och Finlancl, söka nya markizader för a t t ersätta dessa.
För det andra lånet har visserligen erlagts 4 proc. ränta och 1 proc. amortering; men äfven detta torde dock icke vara så öfverdrifvet. Kostnaden för nedläggning af nya 15 skålp:s räler antages komma att uppgå till en summa af 103,928 rdr. Den besparing, som bolaget genom bifall till K. M:s Propos. kari under de 4 åren påräkna för fullgörande af detta arbete, skulle uppgå till endast 46,000 rdr. Den summa, bolaget då måste upplåna, är då i allt fall omkring 70,000 rdr; och jag hemställer till eder. Mina Hrr! huruvida detta bolags val eller ve kan bero på dessa 46,000 rdr. Oaktadt jag så samvetsgrant som möjligt genomgått de till detta ärende hörande handlingar, har jag likväl icke kunnat öfvertyga mig derom, att några omständigheter förefinnas, hvilka äro af den beskaffenhet, att R. St:r i detta fall böra frångå den af mig proklamerade åsigt, att man icke bör, utan högst undantagsvis, medgifva eftergift i kontrakt mellan kronan och enskilde. På dessa skäl anhåller jag fortfarande om bifall till Utsk:ts Utlåt. Hr Åkerman, Fredrik: Vid den tid, då fråga om byggande af Norbergs jernväg väcktes, innehade jag presidents-platsen i Bergs-Coll., och blef i följd deraf anmodad taga kännedom om planen för denna anläggning och att förorda bolagets ansökning om lån af allmänna medel. Denna för Norbergs bergslag vigliga angelägenhet har jag sedermera uppmärksamt följt, och är i anledning deraf i tillfälle att intyga, att detta bolag varit från första stunden utsatt för (lere missöden. Frih. af Ugglas har åberopat en princip, hvars riktighet äfven jag icke kan annat än godkänna, att nemligen staten bör strängt hålla på fullgörandet af de vilkor.som blifvit intagne i enskildes låneaflal med staten. Undantag härifrån har man sagt endast böra ske, då fullt ömmande omständigheter äro för handen, men sådana anser jag verkligen i förevarande fall ega rum.
Jag vågar tillstyrka den termin Herr Hjerta föreslagit, såsom bestämd prsescriptions-tid; ty utsätter man ej en sådan biifver Följden förmodligen deh, att de som vant sig iita på, att Styrelsen framgent skall försörja dem , hvarken anmäla sig till Upprättande af Magaziner, eller tänka på att försörja sig sjelfve. Herr af Uhr: Örn DistrictMagaisiner blifva änlaggde , är onekligen ett frö laggdt till de norra orternas Fortkomst, och hvilket är oförstörbart, ty Magazinerne få ej medtagas till mera än halfva beloppet. Således om ej några olyckor, såsom eldsvådorkrig eller dy likt inträffar , kunna de ej förstöras , men väl Förkofras. Det är derföre något verkligen gjordt för dessa orter för framtiden. Och örn åter denna inrättning dé första åren, elier uhder det den stadgar sig; skulle befinnas otillräcklig; så är just derföre cre. ditivet i sådant fall ätt tillgå, hvilket åter för framtiden ej bör blifva behefligt, Örn dessa Ma - Jiidd, 0. Ad. Prot. IX Bandaldra Afd. 20, j©5 Den 54 October f. nu gaziner lomma lill verkställighet, är åtminstona något gjordt, hvarigenom provinserne kunna tilltaga. Deremot om dessa 60,000 tunnor öfverlemnas åt nödlidande, så går det väl lättare att dela ut dem , än att formera Magaziner , men en gång förtärde lemna de icke, såsom Magazinerne, någon tillgång för hvarje år. Jag tror ej, att Bidderskapet och Adeln skall länge besinna sig, för att finna, hvad sorn är att föredraga. Herr Tham.'. Jag har varit och är öfvertygad, att någon Magazins-inrättning behöfves åtminstone till frösäde för de Norra Orterne. Jag tror den bästa inrättningen vara DistrictMagazinen, men jag tror ock, att praascriptions-tiden för deras inrättande bör Förlängas.
Detta ligger inom litteratiirhistollens omricle. Hvad de yttre konturerna af frii Caylens lif och personlighet beträea, ha desamma dessa dagar af pressen s&amp; flitigt blifvit återgifna, att 14 blott skulle göra oss skyldiga t8ill ett &amp; terupprepande, on1 vi har inlate oss p&amp; att ytterligare teckna dem. Äfven den som ej haft förmånen af ett personligt sammanträffande med den berömda författarinnan, har genoni dessa ofta återkommande skildringar ej kunnat undgå att blifva förtrolig med bilden af den åldriga, något egendomliga damen, sådan hon tedde sig de sista åren sin lefnad. Personliga i ~ ~ t r y c hämtade k, fr&amp;n de tidigare skedena af hennes lif, äro däremot mer sparsamma. De liafva gått bort de flesta, som mindes fru Carl611 från hennes glansperiod, från den tid då hon. presiderade som värdinna i den r salong D, som utgj orde medelpunkten för liufvudstadens litterära kotteri, den salong där Blanche, Criisenstolpe, Melin, v. Braun m. fl. vittra personligheter voro stanigäster. Men ännu lefver dock en och annan, som kan teckna sig till minnes fru Carlén från hennes yngre dagar. E n af dessa niinnesgoda, en af de få. kvarlef~~ande af 50-talets vittra krets, en den tiden som litteratör och publicist ganska bemärkt personlighet, har godhetsfullt ställt till vårt förfogande några af sina, » minnen », litterära atkast, hvari han äfven låter bilden af W E t t köpmanshus i skärgårdens D berömda författarinna framskyrrita. Dessa anteckningar äga det personliga intryckets förtjänster, hvarföre vi tro, att några utdrag därur för våra lä- sare skola vara af intresse.
— Den inom Iduns läsekrets särdeles u p p b u r n a författarinnan ådagalägger i dessa berät telser en hjärtevärmande ocli frisk lifsåskådning, som ej kan annat än verka betagande, klädd som den är i en spirituell och poetisk form. Vi taga för gifvet att dessa berättelser skola läsas många gånger om igen. Från Lars Hökerbergs förlag: Dikter a f Sophie Lundeqvist, f. Hollander (S. H — r), efter förf:s död samlade och utgifna, ined förord af prof. W. Rudin. — I denna diktsamling finnas verkliga små pärlor. Poemen kännetecknas af en ädel fronihet, ett ömt hjärta, ädel hållning och sann fosterlandskärlek, och mången skall helt visst få en göd behållning vid genomläsandet af desamma. Den diktsamlingen bifogade lefnadsteckningen liar till hufvudsaklig del förut lästs i Idun, då förf:s bild infördes i tidningen. Wahlström &amp; Widstrands Briljantsmycket, berättelse af Per .Hallström, föreligger redan efter nå- gra få veckor i tredje upplagan. Hr Generalskan Bonaparte och Kejsarinnan Josephine, båda af Joseph H. är ock väl förtjänt af sin ovanTurquan, öfvers. fr. Biebersteins tyska liga framgång, och vi kunna ej annat bearbetning af Annie Wall. — Högst än önska att tid och tillfälle måtte intressanta ocli ej så litet pikanta beredas honom att skänka den lä- sande allmänheten ett helt band af skildringar från den åter nu så gou dylika äkta pärlor. terade Napoleonstiden. Barnens fristunder, sagor af Ivar Dal. — Innehåller trenne förträffligt berättade sagor, som nog skola falla våra unga särdeles p å läppen. Rothenburgarne, roman af Ad. Wilsom sätta värde på att erbrandt, öfvers. af M. Boheman.
Om man låter den gamla ordalydelsen qvarstå, så blir det icke vidare någon tvekan om hvad som menas med det undantag som finnes i 2:dra mom. af I45:te §:n. Genom anmärkningar och deraf följande Utslag och beslut har detta blifvit bestämdt, och hvar och en kommer, om det förblifver oför - 416 Den 27 Maj e. m. ändradt, att veta hvad dermed menas; men om ordalydelsen vid hvarje Riksdag förändras, så blifver det en beständigt återkommande osäkerhet som är skadlig och således förändringen likaså. Man säger att missbruk nu upkommit genom tillämpning af Bevilln:s-Förordn:ns stadgande i denna §. Detta är en möjlighet, men jag kan icke se att ett sådant missbruk, genom orden ”tillfällig arbetsförtjenst” blifver undanröjdt. Jag är visst icke envis på att det framställda förslaget till förändring på grund af denna min anmärkning bör afslås, men likväl har jag icke kunnat undertrycka den anmärkn. jag nu gjort. Hr Printzenschöld: Afven jag förmår icke att inse hvartill den af Utsk. föreslagna förändringen skall gagna, ty ostridigt är att orden ”utan endast tillfällig” icke innebära någon större tydlighet, än de förut begagnade orden, så att just de personer, hvilka på grund af de mindre tydliga ordalagen i denna § undgått beskattning, äfven skulle komma att göra det med tillämpning af de ordalag som nu blifvit föreslagna. Och då, såsom den siste värde talaren erinrat, det icke är nyttigt, utan tvertom skadligt, att ständigt ändra en Författning, hvarigenom ofta större osäkerhet förorsakas vid Författningars tillämpning, än om ordalagen få oförändrade qvarstå, sedan begreppet om deras betydelse en gång hunnit stadgas, så tillstyrker jag, lika med Frih:n, att den nu gällande Författningen måtte i detta hänseende blifva oförändrad. Propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna förändringen blef härefter framstäld och besvarad med Nej; hvarpå beslöts att det ifrågavar:de stadgandet skulle förblifva" oförändradt. Hr von Hartmansdorff:
Styrelsen vid denna så väl som vid mången annan åtgärd inskränkt sig till dess blotta anbefallande, utan att fästa något afseende vid verkställigheten, Den 5 jfpiji c, m. 29 hvars pålitlighet äfven torde kunna sättas i fråga, i anseende till de liesta orter; och det torde i alla fall visa mindre egen böjelse hos Styrelsen, att bana denna väg, då det lilia som nu blifvit tillgjordt med lika lätthet kunnat frambringas redan 1812; och hvarföre de till Fem års berättelserne hörande Statistiske Tabeller, icke ännu kommit Riksens Ständer tillhanda torde vara en fråga, hvars besvarande kunde äskas af Herr Danckvardt. Jag kan icke medgifva att all representationslörbättring är omöjlig, utan att omskapa eller upplösa vårt Sjelfständiga och oberoende Bondestånd} jag tror tvärtom att detta, skulle blifva mera i tillfälle, att lemna verksamma bevis af sitt oberoende-, om det ägde att afhandla landets stora angelägenheter gemensamt och under ett tak med den upplystare delen af MedRepresentanter. Det saknar nu uti sitt enstaka tillstånd nödige kunskaper för att kunna med fullkomlig pröfning behandla de ofta nog invecklade ämnen som komma under dess handläggning, men det blifver alltid innehafvare af detta rena, sunda omdöme som skiljer rätt från orätt och godt från ondf, der åsigterne af mera upplyste blifvit utvecklade. Det är emedlertid tillfredsställande att se det deltagande för Skattebördens öde, som uttalar sig i hvad den ädle Grefven yttrar öfver dess Representationsrätt; märkbart öfverensstämmer med denna den ädle Grefyens ömhet om BondeStåndets oberoende och sjelfständighet, den ihärdighet hvarmed Styrelsen sökt tillvälla sig rättigheten att till och med tillsätta Ståndets Notarier. 33 Den 5 Jäåji e, m, Men verksammare än allt annat', skulle någor! betydlig minskningiSkaubördorne försäkra detta oberoende och denna sjelfständighet; derom höres likväl ifrån Minisléren aldrig någon tanke väckas.