Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härwid fär jäg först anföra, at jämlikt Banco-UtskottetS ar bets methode, uptagas, och beredningswiö afgjöras, alla de ärender, som rora Banquens hemligbeter, i en sä kallad Finanee Afdelning, samt de vfrige mäll i Cancellie och Räkenffaps-Fördelningarne, och efter denna arbets fördelning blefwo de Realisationen angäcnde ärender äfwen wid Banco-Utffottets första sammanträde sä fördelade, at den Kinancielle delen däraf npdrogs FinanceUtskottets pröfning, men äter den Historiska delen, eller alt bwad angick Realisations-Planens förändring, Tre Ständs Beslut i detta afseende, Konungens och Banco-Fullmägtiges ffriftwäMng samt Banco Revisorers omdömmcn, m. m. öfwerlämnadestil Cancellie Fördelningens granffning. I öfwerensstämmelfe därmed företog först Cancellie-Fördelningcndetta ärende, och lät författa et sammandrag af ali hwad bertil höra kunde. Zt öfwerläggningarne om Utffottets åtgärd derwid, upstod olika meningar, först r Cancellie-Fördelningen, och sedan i Banco ^ Utffottets Plcno, der genoni den votering, som i Preste-Ständets Den 29 Augusti. L27.0 Protoco-lls-Utdrag är uptagen, den 2? Junii, blef besmtat, at i siuteliga Berättelsen skulle inflyta cn sä bestaffad Berättelse och omdöme , som propositionen derom innehåller, dä likwäl pä voteringens utgäng berodde, om det uprät,tade Sammandraget skulle genast til Riksens Stander öfverlämnäs Deisi Financielle pröfningen äter af Realisationen, förekom sedermera pä Finanee-Fördelningen, och derifrån i Banw-Utskottets Plena föredragen, blef atta dagar derefter eller den go Juni i afgjord.
Tvåkammar-syslemets fiender betrakta deremot med obotlig envishet endast en class deraf; — deras öra lyssnar ej, när man talar om något annat, än Pärs-kammar-formerna; de synas tro, att, hvarhelst tvåkamrighet finnes, måste den ena Kammarens indi vider hafva en mängd föret! ädes-rättigbeter, -Sorn upplyfta dem öfver deras medborgare, ehuru de på samma Bil till Constitutioris-Utskottets Memorial, N:o 58. gång mer eller mindre fråntaga dem folkets förtroende, och sympathien dermed; — just härigenom allena anses den ena Kammaren kunna få en conservativ rigtning, och den andra, den egentligen locomotiva. Men möjligheten deråt, att Öfre Kammaren icke är, hvarken genom stånd afskild, eller genom Styrelsens åtgärd utnämnd, utan fulltnt, lika mycket, som den Nedre, en valproduct af samma valberältigades förtroende, ehuru, genom olika val och valsätt, utgående från dessa valberättigades församlingar; — denna möjlighet har hittills varit alltför litet betraktad. Nord-Amerika och Bel gien hafva likväl godkänt sådana systemer. Utskottet har i sitt Betänkande nämnt derom, men, i min tanka, icke nog betänkt de fördelagtiga loij ler, som deraf kunna uppstå. — Det är blott ett sådant Tvåkaminars\steni, som i mina ögon kan ega företräde framför det efter Norriges exempel bildade, hvilket af Utskottets majoritet blifvit i detta Betänkande golkamlt; — just den, med här bila g d e förslag öfverensstämmande, jemkningen att låta Amts-förmandskapen välja till Lagthinget, harle troligen redan 1814 skett i Nolinge, om förmandskaps-inrättningen varit äldre, än Eplsvol Ismäunens arbete; — ty icke hade desse, i sådant fall, försummat lästa den nya folkrepresentationen vid hvad, som förut fanns.
En domnande känsla föll öfver Louise, när hon stod i den djupa, graflika friden inne i prästens rum, där tunnt rassel af papper, mjuka, låga röster – hela denna afsiktliga tystnad, som äger tungor af skrikande ve för oroliga hjärtan, blef en värld för sig, en hög, ren, stilla protest mot det grofva, feberaktiga lifvet därute – blef ett stycke af det gamla, som hon sagt farväl. Det var en elegant studiekammare och prästen ett af dessa ansikten, som man glömt nästa timme och en af dessa uppenbarelser, hvilka man i sin helhet minnes till sin lefnads afton såsom något hvithårigt, blidleende, mjukt och tyst skridande, plockande med hvita fingrar, rörande sig afmätt, omsorgsfullt och förtänksamt. Han var en man ur den förnäma världen och under de få ord, som växlades dem emellan, förstodo han och Louise hvarandra. Med en förändrad, något kall min blickade han på Tore och fordrade kort hans svar. Han tycktes förundrad, när han vände sig till vittnena, hans församlingsbor. Hur har detta omaka par kommit samman, uttryckte hållningen – vågen I taga på ert samvete denna skriande absurditet? Men herr och fru Smith voro idel leenden och bugningar, smickrade af Louises eleganta företeelse, som kastade en gloria öfver deras affär. En gammal man, en finne som fullständigt hunnit glömma sitt barndomsspråk, inkallades till tolk vid vigseln; prästen antog att mister Hultman i tiodollarskostymen måste behandlas likt alla andra emigranter han förhjälpt i det äkta ståndet. Gubben förestafvade ur en bok någonting, som skulle föreställa svenska vigselritualen, men då det lät skrattretande och vanvördigt, blef Tore ursinnig, tystade på honom och började läsa på svenska, ur minnet, de gamla fraserna. Louise hade tårar af blygsel i ögonen, hon tecknade åt prästen, att hon önskade läsa sin andel på engelska – och så voro de man och hustru. Herrskapet Smith kom fram och kysste dem båda på munnen i naiv okunnighet om den fars, som utspelats. Tore slöt sin brud häftigt i sina armar, och därpå fick
Du mödde dig uti dina många vägar, och sade icke: Hvila dig något litet; utan efter du finner dine hands lefverne, varder du intet trött. För hvem äst du så bekymrad och fruktar dig? Efter du dock far med lögn, och kommer intet mig ihåg, och lägger det intet på hjertat; menar du, att jag skall allstädes tiga, att du så platt intet fruktar mig? Men jag skall uppenbara dina rättfärdighet och din verk, att de dig intet nyttig vara skola. Då du ropandes varder, så låt ditt sällskap hjelpa dig; men vädret skall alla föra dem bort, och fåfängelighet skall taga dem bort. Men den som tröster uppå mig, han skall ärfva landet, och besitta mitt helga berg; Och skall säga: Görer väg, görer väg, rödjer vägen; hafver bort det som hindrar af mins folks väg. Ty alltså säger den Höge och högt besittne, den evinnerliga bor, hvilkens Namn är heligt: Jag, som bor i höjdene, och i helgedomenom, och när dem som en förkrossad och ödmjuk anda hafva, på det jag skall vederqvicka de ödmjukades anda, och hela de förkrossades hjerta; Jag vill icke träta evinnerliga, och icke vred vara i evig tid; utan en Ande skall blåsa ifrå mitt ansigte, och jag skall göra lif. Jag var vred uppå deras girighets odygd, och slog dem; fördöljde mig, och var vred. Då gingo de hit och dit uti deras hjertas väg. Men då jag såg uppå deras väg, helade jag dem, och ledde dem, och gaf dem åter tröst, och dem som sörjde öfver dem. Jag skall skapa utvidgada läppar, de som predika skola: Frid, frid, både dem som fjerran, och dem som vid handen äro, säger Herren; och vill hela dem. Men de ogudaktige äro såsom ett stormande haf, det icke stilla vara kan, och dess vågar häfva upp träck och orenlighet. De ogudaktige hafva icke frid, säger min Gud. Ropa trösteliga, spar icke; upphäf dina röst såsom en basun, och förkunna mino folke deras öfverträdelse, och Jacobs hus deras synder.
Europas då bestående stats-skick led af många lyten; mest likväl af dessa tre: en materialistisk åsigt af menniskolifvet, och således af staters ändamål och sällhet; en orättrådig och ränkfull kabinetts-politik, städse lurande, under förevändning att upprätthålla en allmän jemnvigt, på egen vinning och grannars förfång; en despotisk mechanism i styrelse och förvaltning, under kraftfulla herrskare jernhård och rastlös, under slappa snart rostig och murknande. Men försvann af dessa brister, – just de grundligaste och svårbotligaste, – någon enda genom Revolutionen? Trädde de ej alla, tvärtom, i och medelst henne fram i former, utvändigt något annorlunda modificerade, men i sjelfva verket dels brutalare, dels öfverhufvud utbildade till större fullständighet? Och hvarföre? Ty hennes egen statsvishet uppsvingade sig aldrig till något högre, än materia, timlighet, ett allmänt bästa af (i grunden) animalisk beskaffenhet, inåt betryggadt genom mechaniska afvägningar, balanceringar, centraliseringar, controler, utåt genom en ständigt slagfärdig och i hvarje ögonblick påpasslig macchiavellism. Ringen af dylika statsbegrepp hade tillförne fångat den Preussiske Fredriks stora snille. Det äldre goda i det offentliga samhällslif, hvilket man klandrade såsom föråldradt, var, genom vanvård och missförstånd, i ganska mycket urartadt till ett ondt; och framförallt till en slentrian, hvaröfver ej utan skäl fördes klagan. Denna slentrian blef sedan uppblandad med (eller styckevis utbytt mot) en ny, som tilldanades medelst Fredriks härmare; regenter, ministrar, generaler, fostrade i samma skola af fransysk klokskap som han, och bärande honom ständigt för ögonen såsom förebild, men ingalunda liknande honom i de personliga egenskaper, utan hvilkas alltgenomgripande närvaro hans verk genast ådagalade karakteren af ett konstigt – machineri.
När man sålunda fått längdmåttet bestämdt, fastställde man enheten för ylmåttet till 100 qr. meter och kallade det are. Vidare tog man lill enhet för rymdmåttet kuben af meter eller kubikdecimeter och kallade detta mått Liter. Nu skulle man hafva en i systemet sammanhängande enhet äfven för viglen. Man tog då och vägde kuben af T £8- meter eller kubik-centimeter rent destilleradt vatten vid dess efter långa undersökningar funna största täthetsgrad 4 gr. värme, och denna vigt, som kallades Gramm, blef vigtenheten. Slutligen till enhet för myntet togos 5 grammer myntsilfver eller 5 grammer af en blandning af ,9ff silfver och 1 del koppar; och denna enhet, som i det närmaste blef lika med den gamla myntenheten: Livren (g1, :del större) kallades Franc. Hår gjorde man således redan ett slags medgifvande åt den praktiska nödvändigheten i att göra den .nya enheten nära lik den gamla, ty conseqventare hade naturligtvis vaiit att göra enheten 10 grammer i st. f. 5 gramm. Men väl hade varit om man hade begått litet flera sådana praktiskt nyttiga inconseqvenser och derigenom fatt de nya längdoch vigtenheterna mindre vetenskapliga kanske, men mera lika de gamla enheterna, det hade varit val, säger jag, ty då skulle det troligen icke handt såsom nu, att ännu efter 54 år de nya vetenskapliga enheterna aldrig lyckats blifva verkligen begagnade af folket. Metern finnes i böcker; men i handel och vandel mates efter pieds och toises såsom förut. Hectorer jord säger den bildade: men folket känner endast sina gamla arpeuts. Litern hör mau mycket mera sällan omtalas än muids och pintes, tonneaux och hvad allt de gamla rymdmåtten heta i olika trakter, och sjelfva vigtenheten grammen, som annars varit så lycklig att bli antagen i alla vetenskapliga skrifter i verlden, hvilket metern aldrig blifvit, sjelfva grammen och kilogrammen har aldrig ingått i folkbruket ufan det talar om livré och quintal etc. som förut. Ja, det gick så långt att 1812 Franska Regeringen sjelf nödgades gå ifrån det strängt vetenskapliga systemet och påbjuda ett annat bredvid lill dagligt bruk.
Att denna förmån innefattar befrielse för arfvingar, som afträda den dödes qvarlåtenskap, ifrån all hans gäld, och för efterlefvande maka, sorn afträdt sin egendom, ifrån den gäld hvarföre den andra makan ensam svara bordt, efter ty i tv Gap. 2 och 4 §. §. Giftermåls-Balken »kills, är i Lag och Författningar förut nogsamt bestämdt. Men i fråga om hustruns ansvar för gäld, som under Äktenskapet tillkommit, hafva olika meningar uppstått, om, efter 3 nyssnäm - Konungens Nåd. Propositioner. de Capitel och Balk, hustrun, enär hon och mannen bägge för en och en för bägge bundit sig till gablens betalning, bör vara fri från vidare ansvar för sådan gäld, då hela hennes arfvejord i betalning galt, eller om hon med framtida tillgångar och äfven med sin person bör ansvara. I betragtande af hustruns förhållande till mannen och bennes beroende af honom såsom hennes målsman, hvilka lätteligen skola förmå henne att underskrifva mannens förbindelser, när han det fordrar, och ofta göra för henne omöjligt att sin underskrift vägra, har Committéen föreslagit att hustrun, när hon afträder sin egendom, bör vara fri för all under äktenskapet tillkommen gäld , der hon ej åsamkat sig gälden i och för köpenskap eller annan näring, den hon efter serskildt tillstånd idkat. Hafva arfvingar eller efterlefvande maka, i stället att genast afträda sin egendom, sökt bokiflnad i laga tid, böra de ock njuta den förmån förr sagd är , enär de till Borgenärerne afstå ali den egendom, till hvars undanskiftande de genom Dom pröfvas ej berättigade vara.
Sprengtporten yttrande, nemi. att frånrycka R. o. Ad:s majoritet den vunna segern genom att få saken under tramphjulet eller under votering i Förstärkt StatsUtsk. Detta motiv torde icke vara så oriktigt, ehuru det råkat ut för oljckan att komma något för sent, eller, som ordspråket lyder, såsom senapen på eftermiddagen. Emellertid tror jag det icke löna mödan att kosta några vidare ord på denna formfråga, utan att man gjorde bäst uti att lägga punkten till handlingarne. Gr. Sparre: Jag fortfar att hysa den mening-, att R. o. Ad. bör fatta ett bestämdt beslut öfver punkten, och jag kan ej finna något giltigt skäl för dess läggande till handlingarne. När ett Utsk. afgifvit ett bestämdt förslag, böra Stånden besvara det med ja eller nej och ej lemna det obesvaradt genom att lägga det till handlingarne. Utaf en sådan åtgärd som den sistnämnda skulle i detta fall följden blifva, att då 2 Stånd bifallit Usta morn., ett Stånd afslagit detsamma och R. o. Ad. lagt mom. till handlingarne, skulle StatsUtsk. möjligen inkomma med en ny hemställan oell säga: »Som R. o. Ad. icke svarat på Utsk:s första förslag och Utsk. således icke känner R. o. Adms åsigt derom, anhåller Utsk. att 216 Den 12 Jani e. m. E. o. Ad. mätte fatta ett bestämdt beslut deröfver. En sådan omgång bör undvikas, och derföre hyser jag den mening, att ett bestämdt svar å förslaget bör gifvas. Gr. af Ugglas liar anmärkt, att då jag från afslag undantog det 4:de morn., borde jag äfven hafva undantagit det lista, enär E. o. Ad. gifvit anslag åt den deri omnämnda stambanan. Härpå iår jag svara, att E. o.
Med tillförlitlighet torde man kunna våga det påstående, att tankarne inom Svenska folket äro föga delade om de framstående bristerna i det nu gällande förenings-fördraget mellan Sverige och Norige; och hvarje Svensk måste således upriktigt hålla Hr Grefve Anckarsvärd räkning för det han, oaktadt en varm vän af Norigeä fria institutioner, af det Norska folkets sannt nationella anda och Den 5 November. 95 karaktersfasta kärlek till sin nyvunna frihet, likväl af sin pligtkänsla såsom Svensk funnit sig upmanad att göra denna vigtiga fråga till föremål för Svenska Representationens och Regeringens allvarliga behandling. Men detta erkändt, hade det likväl i min tanka värit dubbelt fruktbärande, om den i ämnet väckta motionen varit upställd mindre såsom en kritisk återblick på det förflutna, än med en statsmans blick på framliden. Frågan bör nemligen icke här gälla att tillvägabringa en agitation mot Norige och Föreningen, än mindre att lemna rum för utgjutelser af en sårad känsla öfver Norrmännens eller egentligare sagdt vissa Norska tidningars kälkborgerliga beteenden i diskussionen om Svenska förhållanden, eller äfven den nästan barnsliga, småaktiga högfärd, hvartill den Norska byråkratien gör sig skyldig vis-å-vis Sverige. Detta förtjenar fast hellre att gisslas af löjet och satiren, än att blifva föremål för statsmannens betraktelser. Sverige har en alltför gammal och ärorik historia; Svenska folkel har häfdat ett alltför stort och stagdadt anseende inom hela den civiliserade verlden, för att kunna såras af dylika vanmäktiga försök att vilja vindicera ett företräde eller likhet i politisk betydenhet åt ett annat folk, hvars historia snart sagdt slutat med hedendomen, för att åter begynna först genom föreningen med Sverige Således och ehuru klandervärdt och oklokt det än må hafva varit af unionskonungarne att gifva efter för de Norska fordringarne, äfven i så kallade etikettsfrågor, så att, de Norska byråkraterna till behag, det till och med tillåtits dem att förändra Konungens egen titel — en sak, som i fordna tider någon gång ansågs vara af den vigt, att den föranledde blodiga krig —, så är detta likväl numera icke hufvudsak.
Domstol afgjorde och öfrige förberedande åtgärder vidtagna, har att utlåtande meddela, och detsamma, jemte alla handlingarne, till Förvaitnings-chefen aflemna. Vidare eger Bergs-Contoiret hålla tillsyn deröfver, att de med dylika anläggningar förknippade vilkor uppfyllas. Tillsyn å metall-vågarne, samt deröfver, att Vägare, enligt nu gällande författningar och instructioner, fullgöra sine åligganden , och i behörig tid aflemna fullständiga räkningar, så att hufvudboken öfver stångjernssmi - ]6o det och jern-manufacturen i Riket derefter må kunna afslutas. Inteckningar af contracter ufi Bruks-och Bergverks-idkares inventarier och effecter, i afseende på erhållande fö;lag till törelsens drifvande. Tillsyn öfver markscheideriet uti dess utöfning, såsom grunden för systematiska arbetsplaners uppgörande till grufvornes rätta bearbetande. Tillsyn, att samtelige Bergs-ämbetsmännen uppfylla sine skyldigheter, samt atf den speciella vård, hvilken i synnerhet vid de ädlare verken erfordras, noggrant uppfylles. Tillsyn, att grufvor brytas på rätt bergsvis, och 2tt tackjerns-bläsningep, efter yrkets vetenskapliga grunder, behandlas. 7'i/lsyn öfver rätta användandet af de till bergverken anslagne skogar, öfver efterlefnaden af författningarne om bergverkens kolfäng, och om kolmåttet, samt kolprisets reglering inom bergslag, enär fråga derom väckes. Frågor om tillåtelse för bruks - »rbetare, att begifva sig utrikes. Värderingar och besigtningar å Bruk och Bergverk, antingen de anbefallas eller begäras, verkställas af Domaren i orten, eller af den bergs - tjensteman, till hvars befattning sådant kan komma att höra. Desse värderingar skola, då banco-lån begäras, undergå g anslcning i Bergs-Contoiret; Bankens rätt obetagen» - iöl gen, att tillse, huruvida dess säkerhet vid så beskaffade värderingar, blifvit tillräckligen förvarad.
Då ConstitutionsUtskottet gjordt anmärkning emot StatsSecreteraren för Krigsärenderne i och för sin föredragning den 26 Junit 1821 af Förvaltningens af Sjöärenderne förfrågan rörande Contracts afsiutande med enskildt man , är det genom en saknad broders bortgång min skyldighet att upplysa, hvad handlingarne nogsamt bestyrka att genom detta ifrågavarande Contracts afsiutande Kongl. Maj:t och Kronan, långt ifrån att hafva lidit förlust blifvit tillskyndad en ganska betydlig vinst* Det kan visserligen på ena sidan vara möjeligt att några få sortamenter af den ifrågavarande lefverencen kunnat mot lägre pris erhållas, såsom enkla bräder och dylikt; men deremot var det vid sakens föredragning och Contractets afsiutande bestämdt upplyst att de hufvudsakligaste partierne såsom balkar, mastspiror, Bjelkar m. m. hvaraf Örlogsflottan är i årligt behof genom detta Contract komrao Kongl. Majit och Kronan tillhanda till nära en tredjedel bättre pris, än de under de då senast Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI. Band. 16 242 Ben 10 Julii e, m* förflutne åren kunnat erhållas så väl å Auctioner som genom förseglade anbud och serskildte Contracter, då dertill kommer att Kongl. M»j:ts och Kronans bestämde årliga behof för Örlogsflottan af Furuoch Granvirke blef uppfyldt på såsätt, att Kongl. Majit och Kronan utan serskilt kostnad feck ett helt års förlag från en ort af erkändt bättre trädslag än vanligen kunnat erhållas då enligt Contractet, lefverencen skulle verkställas på Lefveranteurens bekostnad det ena året, och betalningen föret erhållas det påföljande, hvilket genom auctioner ingalunda kunnat vinnas utan erfarenheten bestyrkt att man ofta i behofvets stund fått emottaga hvilken vahra som helst. Jag tror mig således hafva visat att Stats.'
Betänkanden. genhet eller drifva sadan Handtering , Rörelse och Näring, för hvilken Bevillning äger rum; 4:0 Författare af sådane Dagblad och Månadsskrifter, som sprida allmänt nyttiga kunskaper, eller hvaraf inkomsten är ad Pios Usus anslagen ; 5:0 Kronans och Statens, jemte andre till Allmänt behof anslagne Byggnader, Verk och Inrättningar, Sockne-Magaziner, Boställs-hus och sådane, som tillhöra Barmhertighetslnrättningar i Städer och på Landet ; 6:0 Höganäs »Stenkohlsgrufva, såsom varande af en större Patriotisk och för Riket gagnelig omfattning ; dock endast till nästa Riksdag. Lindring i Bevillningen. 3. Mom. Sedan i 2 Art. 6 §. Allmänna Bolag blifvit Bevillning ålagd, genom förskrif. ne afgifter å utdelningarne, Allmänna Cassör och PenningeVerk jemväl komma, att i de för Låntagare medgifne afdrag å Räntan, Bevillning erlägga, följer deraf, att vidare Bevillning ej kan påföras, antingen Cassorne eller de synbara tillhörigheterne under desse Verk, såsom redan beskattade; den kan icke eller äga rum för de ad Pios Usus anslagne Fonder, såsom varande af den allmänna nytta, att de icke böra betungas, och hvarest något afdrag å räntan icke äger rum. Af sådan anledning skall jemväl, enär, till vinnande af säkerhet och reda för Statens inkomster, Bevillning måste erläggas af Hemman, Verk och Lägenheter, sorn Rikets Academier tillhöra , i den mon det behörigen styrkes, att inkomsten deraf antingen är anslagen till Lön för vederbörande Embets - BenUningsUtsk, Betänkande», 265 och . Tjenstemän , och således, enligt I §. i 2 Art. af denna Stadga, redan beskattad eller pl annat sätt Academien verkeligen frångår, en sadan .Bevillning för dem afkortas.
Fru Bs. yttrande hade ju påtagligen erkännt detta. Evelinas första momang till besinning var kommen, hennes tankar sjönko i ett svindlande djup. Bullret af deras uppstigande från bordet återkallade henne slutligen till sig sjelf. Hon tyckte, att hon var sjuk, hon darrade i alla leder. Hon visste icke hvad som fattades henne. Fru B. intresserade henne nu mera än förut. Hon föresatte sig att ega hela hennes förtroende. Hon var qvinna så väl som Evelina. Endast hon kunde förstå hennes smärta. Evelina skyndade på att få gå. Förgäfves bad fru B. henne att stadna. Evelina kände, att hon ej länge skulle kunna återhålla sina tårar. Hennes ledsagare stod färdig, och Evelina tog afsked. Hon bad fru B. att snart, mycket snart helsa på henne. Albert följde dem till trappan. «Sof godt min lilla vän,» sade han muntert, «jag skall väcka dig i morgon.» Under vägen hem försökte herr Eduard förgäfves, att få ett samtal i gång. Evelina svarade enstafvigt ja och nej, på allt hvad han sade, antingen det träffade rätt eller icke. Äntligen var hon vid porten. Evelina slog på, som om elden varit lös. «Det går ej an att slå så många slag,» sade herr F ... «endast ett slag för hvar våning. Således bara två. Om jag får lof?» Evelinas piga kom straxt ned. Evelina tog god natt af herr F., och skyndade uppföre trapporne. Inkommen väl i rummen kastade hon af sig kappa och shawl. Hon befallde pigan att gå ut, hon ville vara allena, och skulle sjelf kläda af sig. Nu kunde hon då gifva sina tårar fritt lopp. De första hon gjutit, sedan sin ankomst till Stockholm. Endast tre månaders lycka, och redan så bittra tårar! Och nu i höjden af sin smärta, gjorde hon sig ett nöje af, att uppleta alla hågkomster af hemmet, det kära hemmet, dit hon aldrig mer skulle kunna återvända, utan blygd och skam. Nu tänkte hon först på den stackars gumman, och Efverling. «Ack, Efverling! Efverling!» utropade hon. «De dagar du spådde mig, äro redan komna. Albert är icke mera densamme!»