Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den hade likväl i senare tider återvunnit något af sitt fordna anseende, så att dess folkmängd nu utgjorde öfver 1400 personer, deraf 18 handlande, 16 handtverkare och 34 näringsidkare, hvilka tillsammans erlade en bevillning af 771 r:dr, och i staden bosatte personer egde 10 större och mindre fartyg, till inoch utrikes sjöfart, den sednare med frakter för stapelstäderne; för export erbjödes uteBih. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Ulskotlets Betänkande, Bio 50. slutande för denna stad från nordöstra delen af Skåne, äfvensom från angränsande skogstrakter i Småland och Blekinge skogseffekter af plankor, bräder, tjära, beck och stäfver, ehuru de kostsamma omvägarne för klarering m. m. orsakade inskränkning i befruktningen deraf. Härförutan har motionären, med åberopande af de skäl, sora Konungens befallningshafvande i Blekinge län, uti infordradt underdånigt utlåtande, anfört till stöd för sitt tillstyrkande af nådigt bifall lill den sökta stapelfriheten; förmenat en sådan frihet desto heldre böra staden medgifvas, som dess innevånare numera åtagit sig att icke blott anskaffa tullhus oell vågbod, utan jemväl vidkännas de bidrag till tjenstemäns aflöning, som stapelstäderne i allmänhet åligga eller vissa städer i likartade fall förklarats skyldiga att utgöra.
Vill man derföre bedomina, huruvida vårt nuvarande tullsystem är förderfligt för näringarne; vill man komma till den slutsatsen, att man behöfde ett mera skärpt prohibitivt system, så skall man åtminstone leda sig derhän på ett annat sätt, än alt säga, det fråga nu är om en stor förändring, eller om upphörande af något redan befintligt skydd. En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har sagt, att det icke vore möjligt att verkställa ett sådant hedömmande, annorlunda än genom pröfning af hvarje artikel särskildt för sig. Jag lier alt R. o. Ad. täcktes taga till pröfning denna fråga, huruvida icke äfven häruti ligger en något skef sats. Jag tror nemi., att det är vida svårare, att vid pröfning af tullen på en enda utländsk manufactur-artikel i sänder kunna pä stående fot bedomina i hvad mån densamma skulle verka till upplijelpande af den motsvarande inhemska näringen, än detta kan ske genom en återblick pä det skick, hvaruti samma näring redan befinner sig i följd af de 10 å 12 sista årens tullsystem. En sådan återblick innehålles i Hr Fåhraii anförande. Jag anser, att så länge man icke vederlagt denna del af Hr Få hr® i anförande, så har man icke eller bevisat någonting i afseende på nödvändigheten af ett sådant föredragningssätt, som del Hr von Hartmans dorlf föreslagit. Man har äfven såsom ett geuerelt vapen i striden begagnat den uppgiften, alt vi borde följa tiden åt. Sålunda, sedan man först talat om stabilitet i närings-iagstiftningen, har man, för att få ännu eli ytterligare skäl att göra en förändring i prohibitiv anda, yrkat, att man i tull-lagstiftningen borde följa med sin tid. Detta sätt alt hafva 2:ne hvarandra motsatta skäl, för att vinna 2:ne olika resultater, allt som det passar sig, det lemnäs åt hvarje ledamots eget godtfinnande att bednmma; men jag tror, alt det, lindrigast sagdt, icke är logiskt.
Säger ni ett ord mera om honom, så går jag och dansar kotiljongen med honom /går ifrån honom/ Baronen. /vill hejda henne/ Fröken Arla! 12te Scen De förra. Majoren. Majoren. /kommer i detsamma in. Baronen aflägsnar sig/ Dansar inte fröken kotiljongen? Jag hade hoppats att få en tur med er. Arla. Nej, jag dansar inte mer - aldrig mer. Majoren. Alldrig mer? Arla. Nej ­ och jag vill aldrig mer komma på en bal. Baler ä' dåliga, afskyvärda - dåliga tillställningar. Det är så ofattligt alltsammans. Nej, gå, lemna mig ensam - jag kan inte tala, ty då brister jag i gråt. Majoren. /lägger hennes arm i sin/ Kom ­ dansa bara ett enda hvarf med mig. Ni måste gifva mig tillfälle till en förklaring. Arla. /drar sig undan/ Nej, nej, nej, det kan inte förklaras. Låt mig få, låt mig gå! Majoren. Nu brister ni ju ut i gråt ­ det går inte an ­ tänk på alla som observera er! Låt oss dansa, så går det öfver ­ och på några minuter ska jag förklara allt. /drar henne med sig till dörren der han lägger armen om hennes lif och dansar ut med henne. De båda flickorna, som inte blifvit uppbjudna bli ensamma qvar på scenen. Statsrådet och Statsrådinnan komma in,/ 13de Scen Statsrådet. Statsrådinnan De båda flickorna. Statsrådet. Hvad är det nu? Inte går det an att så der låta kalla mig afsides. Statsrådinnan. Jag ville bara be dig ställa om att de stackars flickorna Ekström bli uppbjudna. De ha inte fått dansa på hela qvällen. Statsrådet. Det sa jag dig ju då du envisades att bjuda dem; de höra ju inte alls till vår nuvarande societet. Statsrådinnan. Bjuda dem måste vi ju ­ vårt närmaste umgänge förut. Men vill du inte nu presentera några kavaljerer för dem? Statsrådet. Jag vet ingen som jag kan begära den uppoffringen af ­ det är verkligen inte grannlaga ­ det enda vore om jag kunde få fatt i Edelhjelm. /går/ Statsrådinnan. /går fram till de unga flickorna/ Vill ni inte komma ut i salen, mina snälla flickor?
Derom vittnade, utom den fisk vi här erhöllo, de utanför upphängda näten. Några klädesplagg, en jerngryta, ett par träkärl och en schamantrumma voro de enda saker jag kunde upptäcka uti tältet. Följande morgon fortsatte vi vår färd. På andra sidan om Utschunutsch-sjön sågo vi tvenne boningar, hvilka endast bestodo af omkullstjelpta båtar och några öfver dessa spända hudar. Återstoden af vägen tillryggalades förbi byn Najtskaj och öfver Irgunnuk, der vi blefvo ytterst vänligt emottagna. Kl. 7 e. m. den 11 oktober voro vi åter om bord på Vega.» Ur löjtnant Hovgaards berättelse, som hufvudsakligast berör den genomfarna traktens topografi, må ytterligare följande meddelas om den uthållighet, som tschuktscherna och deras hundar visade. »Under bortresan, som varade 21½ timmar, sprang Menkas följeslagare, den förut omnämnde renegaren, som vi i början antogo för träl eller tjenare åt Menka, oafbrutet framför slädarne, och äfven när vi rastade, var han i verksamhet för att uppsöka spåret, sköta hundarne o.s.v. Då vi kommo till lägret, sof han icke och var dock lika rask under den följande dagens färd. Under tiden njöt han icke någon spirituosa, på uttrycklig tillsägelse af Menka, som förklarade, att han i sådant fall ej skulle hålla ut att springa. I stället tuggade han en förvånande mängd tobak. Hundarne voro under hela tiden icke ett ögonblick frånspända; om morgonen lågo de halft öfversnöade och sofvo framför slädarne. Vi sågo aldrig tschuktscherna gifva dem någon föda; det enda de fingo var frusna exkrementer af räf och andra djur, som de sjelfva uppsnappade i förbifarten. Likväl kunde man icke ens den sista dagen märka någon minskning i deras dragförmåga.» Nordqvist hemförde bland annat två renar, köpta för 1½ rubel stycket. Dessa voro ännu ganska användbara, ehuru osmakligt slagtade. Men de renar, vi längre fram på vintern köpte, voro så utmerglade, att ingen om bord kunde förmå sig att spisa dem.
Hade det varit grundlagens mening, att dessa skulle fyllas genom suppleanter, så hade det legat så nära för handen vid författandet af denna §, att det visserligen der hade blifvit inryckt. Nu har detta icke skett, och jag skulle tro, att det skäl, som dertill föranledt, är ganska riktigt, nemi. att icke genom alltför täta ombyten alldeles sönderrycka den nödiga conseqvensen i Ulsk:ns arbeten. Ty om man något följt dylika arbeten, kan man icke anse det vara nyttigt, alt ledamöterne äga alltför stor lätthet att aflägsna sig ifrån de påbörjade arbetena, hvilket blefve en följd om hvar och en fritt finge gå bort när det honom behagade, och suppleanten i stället finge utan vidare omgång inträda. Om då en votering under tiden förefölle, så hade denne icke tillräcklig kännedom om de ärenden som behandlades, och således skulle en alldeles motstridig § kunna blifva inryckt i ett förslag, till ärendenas verkliga skada. På dessa skäl och äfven på dem Hr Prytz anfört, — då jag anser förslaget icke i grundlagen tillåtet, dä det förfarande, som bör äga rum, är i grundlagen föreskrifvet, och då jag slutligen anser förslaget i sin tillämpning skadligt, — måste jag på det högsta afstyrka detsamma. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då Hr Aminoffs ifrågavar. motion af mig begärdes på bordet, skedde det icke för att bestrida dess innehåll. Nu deremot hafva 2:ne ledamöter bestridt riktigheten af den föreslagna åtgärden. Jag vill fördenskull söka ådagalägga skälen, hvarföre jag anser henne nyttig. Det är R. o. Ad. nogsamt bekant, att vår grundlag afser, det hvarje Stånd skall i Utsk:n hafva ett lika inflytande på de mål, som der afgöras, följaktligen der hafva ett lika antal ledamöter. Hr Aminoffs förslag åsyftar icke att göra dem öfvertaliga, ulan blott att inom hvarje Utsk. hålla det antal grundlagen föreskri Iverfullständigt, såväl hvad R. o. Ad. beträffar, som hvad angår de öfriga Stånden. Det är ock R. o.
Afsigten var först att utsända endast två fartyg med uppgift att genom sunden vid Waigatsch framtränga mot öster, men på föreställning af den berömde geografen Plancius, att vägen norr om Novaja Semlja vore den som säkrast förde till målet, utrustades ytterligare två, så att ej mindre än fyra fartyg utgingo år 1594 på upptäcktsfärd mot norden. Af dessa skulle tvenne, nämligen ett större, efter hvad det tyckes för de nordliga farvattnen särskildt utrustadt fartyg, kalladt Mercurius och fördt af Willem Barents,134 samt en vanlig fiskarslup, försöka vägen förbi Novaja Semljas nordspets. De båda öfriga, nämligen Svanen från Zeeland, fördt af Cornelis Cornelisz. Nay, och Mercurius från Enkhuizen, fördt af Brandt Ysbrandtsz. Tetgales, skulle framtränga genom sundet vid Waigatsch-ön. Alla fyra fartygen lemnade Texel den 15/5 juni, och aderton dagar senare kom man till Kilduin i ryska Lappland, en plats som vid denna tid ofta utgjorde anlöpningsort för fartyg, bestämda till Hvita hafvet. Här skilde sig expeditionens båda afdelningar. Isbjörnfångst. Efter G. de Veer. Barents seglade till Novaja Semlja, som nåddes den 14/4 juli vid 73°25′; breddgraden bestämdes genom att mäta midnattssolens höjd på en ö, som kallades Willems ö. Man seglade vidare längs kusten mot norden och nådde redan två dagar derefter 75°54′ n. br. Den 19/9 juli gjorde man en märklig isbjörnfångst. Björnen möttes på land och genomborrades af en kula, men kastade sig detta oaktadt i vattnet och sam undan med en kraft, som »öfverträffade allt hvad man hört om lejon och andra vilda djur». Man förföljde den i en båt och lyckades kasta en snara om dess hals för att fånga den lefvande, i afsigt att föra den till Holland. Men då björnen kände sig fången, »skrek han och kastade sig så våldsamt, att man knappt kan i ord skildra det».
Alt beskatta caffe-drickningen skulle isynnerhet drabba qvinnokönet i städerna, och jag hemställer, huru rättvist det skulle vara för städernas invånare; ty jag är Öfvertygad, alt storsta delen af den fattigare classen hafva sin frukost i ett dåligt caffe' för vida bättre pris än något annat, och jag kan således icke finna det vara rättvist att beskatta denna njutning, synnerligast som densamma, likasom njutningen af vin, är beskattad genom tnllafgifter, hvilken skatt är vida rättvisare, emedan den drabbar den mera, som mera förtär, och den mindre, Som deraf mindre njuter. Jag vet visserligen, att det finnes länder, der man sökt att införa en personel consumtionsnfgift; men jag tror, att det skett af nöd och brist och emot nationens önskan. Hvad taxationen för kortspel beträffar, skulle jag för min del kunna ingå derpå, emedan jag nyttjar det så litet. Men äfven denna beskattning vore orättvis, emedan den, som sjelf icke vore road af spel, skulle blifva tvungen att icke hafva en kortlek i sitt hus, och den, som spelar någon gång, skulle få betala lika med den, som spelar alla dagar. Rätta sättet deremot att beskatta spelet är att lägga skatten på kortlekarna, i hvilket afseende ett för9 H. 39 3oG Den ii Juli c. m. slag redan är justeradt inom Bevilln.Utsk., och hvarigenoni åtminstone den fördelen vanns, att man icke nödgades erlägga bevillning för hvad man icke 'njuter. Jag måste bestrida, hvad Ht v. Hohenhausen föreslagit, och anhålla om bifall till hvad Utsk. i dessa afseenden tillstyrkt. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Jag skulle icke ansett det behöflig t att yttra mig i detta ämne, om jag icke förra gången, detsamma förevar, yttrat mig för den indirecta bevillningens företräde framför den directa, hvaraf man skulle kunna sluta, att jag önskade äfven en sådan indireet bevillning, som Hr v. Hohenhausen föreslagit.
Vid förnyad föredragning bifölios nedannämnde Betänkanden nemi. från Lagutskottet N:o 41, Rörande skärpning af Lagarne angående tjenstledighet för Domare. N:o 4», Angående en Lag i afseende på förbrytelser begångne af Åhörare inom Riks - ®36 fröt. Vtdr. «f. 51 Maj 1823. Ståndens Plena elier Riksens Ständers Plena Plenorum. Allm. Besvärs och EkonomiUtskottets. N:o 48, Angående väckt fråga, att Landsfisealer ej skulle kunna afsättas utan ransakning och dom. S. D. Beslöt BondeStåndet instämma i den af Högt. Ridderskapet och Adeln, enligt ProtocoHs Utdrag den 7 dennes, vidtagne åtgärd, hvarigenom frågan om och huruvida -några ytterligare uppgifter rörande Bancoverkets ställning, framdeles under Riksens Siänders sammanvaro och ä.ven dess emellan, antingen årligen, efter afslutade Räkenskaper eller efter hvarje Revisions-förrättning, må komma att allmängöras, bör hvila intill dess Riksens Ständers Utlåtande öfver FinanceRegleringen blifvit meddelad. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m. Föredrogos ånyo och återremitterades, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, Lag • Utskottets den 24 sisth Martil och den 5 sisth April afgifne, samt CJ7 Prof. Utdr, d. 15 Maj 1823# den 12 dennes e. m. på bordet lagde Utlåtanden: N:o 25 i anledning af väckt fråga, att alla så väl af allmänna Lagen föranledde Edgångar, som andre uti särskilde författningar föreskrifne Edsformulair må varda granskade och rättade uti de delar, der felaktigheter kunna förefinnas, N:o 26, Angående ändring uti 3 och 4 §. §. i 21 Cap. RättegångsBaiken. S. D. f. m.
Målning av Albert Edelfelt 1887 (Ateneum, Helsingfors). – Luxembourgträdgården var ett omtyckt promenadmål för Victoria Benedictsson. – ”Späd grönska på träden. Solskenshumör. Trots min ensamhet börjar jag trifvas.” ser mig på och säger: ”jag är af med nyckeln till min koffert.” Jag letade och jag bad henne leta, men hon svarade blott med sitt stela: ”jag hade den nyss, och nu är den borta, hvad är att göra!” Slutligen fans den. Vi sofvo oss genom Tyskland. Klockan kunde väl vara ungefär åtta, när vi kommo till Köln. Vi sågo en skymt af dômen, när vi reste förbi. För resten fick man ägg, kaffe och smörgås. Matsäck hade dessutom icke varit ur vägen, ty de öfriga uppehållen voro så korta att man knappt hann äta sig halfmätt. Trakten till Köln hade varit flack och hvardaglig, men småningom började den – söder om Köln – att bli skogig samt med bergstrakt. Det var att flyga genom tunnel efter tunnel, så att lamporna voro tända hela tiden, fast det var midt på dagen och ett strålande solsken. De präktiga rakaxlade preusarne voro påpassliga och tjenstvilliga, [och] sedan konduktören efter ett par skickliga små vinkar fått sina drickspenningar hade vi det mycket bra, och han släppte ingen in i vår kupé. Vi åkte i en ”blandad” sådan, men voro ensamma ända till närheten af Paris. I Belgien fingo vi en ny konduktör; en liten svart djefvul, som hade svarta små tassar, ett romerskt ansigte och som talade en franska som om ärter smattrade på en messingsplåt. Belgien är vackert, men mig behagar det icke. De stora, rykande fabriksstäderna, som uppfylla landet skämma bort utsigten. Det är något i deras uppsyn, som kommer mitt bröst att snöras tillhopa. Det är också en underlig natur, så olik våra bergstrakter. Det hela förefaller som en ofantlig slätt, på hvilken bergskedjorna synas löst påsatta; ty dalarne äro alla flata i bottnen, vida, fullkomligt släta, bördiga och väl uppodlade. Genom dem rinner ofta en bred, jemn flod eller kanal.
Den största folkökningen på landet förekommer i Skåne, Blekinge, vissa delar af Kalmar och Kronobergs län, på Dalsland samt vestra och norra Wermland, der den utgör emellan 30 och 40 procent. Med undantag af Skåne och södra delen af Dalsland, visa slättbygderna, i synnerhet der jordbruket förblifvit mera stationärt, den minsta folkökningen, särdeles inom Upland och Westmanland, hvaremot den uppgår till ett medeltal af något öfver 20 procent inom de distrikter, der större tillfällen till nya odlingar erbjuda sig, eller särskilda industrigrenar, såsom trävarurörelse och i mindre mån bergsbruk, gifvit tillfälle till arbetsförtjenst och nya bosättningar. 2. Landtbruket. Dels genom de från länen erhållna upplysningar och svar å särskilda af Kommittéen framställda frågor samt deraf föranledda öfverläggningar vid hållna sammanträden i landsorterna, dels genom jemförelse med de af Finans-Kommittéen benäget meddelade dit inkomna uppgifter om areal af odlad jord, belopp af årligt utsäde, skörd och konsumtion af landtbruksprodukter, antal hästar och boskapskreatur m. m., dels ock genom begagnande af Landshöfdingarnes senare Femårsberättelser, i GeneralLandtmäteri-kontoret befintlige sockenkartor, samt af trycket utgifna nyare statistiska landskapsbeskrifningar, har Kommittéen bemödat sig att hufvudsakligen utreda sådana landtbruksnäringens' förhållanden, som vid frågan om anläggning af nya, för hela riket gemensamma kommunikationer, efter Kommittéens tanke i främsta rummet böra ådraga sig uppmärksamhet, nämligen hvarest antingen öfverskotter af produkter förefinnas att försälja eller större konsumtionsbehof att fylla, äfvensom hvarest betydliga odlingslägenheter erbjuda en sådan utvidgning af landtbruket, att antingen framtida öfverskotter af dess produkter kunna emotses, eller en nu tilläfventyrs befintlig brist framdeles bör upphöra.
Någon visshet om Utsk:s tankar i denna del har man emellertid ännu ieke, och för att icke äfventyra en obillig disproportion mellan den ena och andra Registratorns blifvande aflöning, synes således ingen annan utväg f. n. finnas, än återremiss. Om man vill åberopa andra Stånds beslut, så liar visserligen BorgareSt. bestämt ett visst belopp eller 2,500 Rdr, men PresteSt. har återremitterat punkten, just af samma anledn. som jag framställt, nemi. att få alla löner inom Konungens Kansli bestämda i ett proportionell förhållande till hvarandra. Jag fortfar alltså med min anhållan om återremiss. Hr Hjerta, Lars: Utan att tillhöra dem, som sila mygg och svälja kameler, ett fel som man annars vid denna Riksdag ofta nog torde blifva frestad att begå, tror jag likväl att man kan göra åtskilliga anmärkmr vid hvad H. Ex. Hr Gunther yttrat, ehuru jag likväl på intet sätt förundrar mig öfver att H. Ex. talat till förmån för embetsoch tjenstemännen inom sin expedition. Det torde kunna anmärkas att för skötandet af en registrators-plats egentligen erfordras inga andra egenskaper än ordning och redighet, och hvilken BibliotheksAmanuens som helst, eller yngre tjensteman i Arkivet bör kunna sköta en sådan befattning. Då nu dessutom denne tjensteman har mindre att göra än motsvarande tjenstemän i Collina, så skulle jag anse det af StatsUtsk. föreslagna beloppet vara alldeles tillräckligt, i synnerhet som hvilken som helst af de yngre tjenstemännen, som befinnes ordentlig, kan förrätta denna tjenst, hvilket deremot icke är förhållandet med protokolls-förandet. Då här från flera håll blifvit yrkadt att lönen skulle fastställas till 2,500 R:dr så vill jag likväl icke hålla på StatsUtsk:s förslag, utan förenar mig om detta yrkande. Frih. Alströmer: Carl Jonas Oscar: Då den siste värde talaren angifvit de egenskaper, hvilka, efter hans förmenande, skulle vara tillfyllestgörande för en Registrator, ber jag att derom få yttra några ord.
Som Ridd.Direkt., jemlikt 12 och 16 §§:ne i den för Direkt, af R. o. Ad. utfärdade instruktion, låtit till Ridd.Utsk. öfverlemna ett till H. R. o. Ad. stäldt mern., innefattande förslag huru tryckningen af R. o. Ad:s prottr vid innevar. riksdag må lämpligen verkställas; så får Utsk., med insändande af Direktms förrberörde mern. hos H. R, o. Ad. vördsamt tillstyrka, att de af Direktm för tryckningen af Ståndets prot. vidtagne åtgärder och afgifne förslag, må, såsom i Utsk:s öfvertygelse ändamålsenliga och ledande till nödig besparing och skyndsamhet, varda af H. R. o. Ad. godkända. Stockholm d. 30 Nov. 1850. På Riddarhus Utskottets vägnar L. von Stedingk. Dalman. Ridd.Direktms dervid bilagde mern. var af följande lydelse: Hörsamt memorial: Dä 12;le § af den för Ridd.Direkt., utfärdade instruktion stadgar Den 4 D exe m b e r. 25 att, Direkt., vid början af hvarje riksdag, bör genom Ridd.Utsk. till H. 11. o. Ad.inkomma med förslag huru tryckningen af R. o. Ad:s prot:r mä lämpligast och med största skyndsamhet kunna verkställas, får Direkt, härmed vördsamtl föreslå, att under innevar. riksdag R. o. Ad:s prot:r mä få, likasom vid de sednaste riksdagarna, uti en uplaga af 500 exemplar tryckas med täta stilar och förkortningar af ofta förekommande ord, samt fördelas uti häften af omkring 30 ark, med iakttagande deraf, att intet pleni-prot. stympas, utan till slut intages i häftet. Derjemte får Direkt, äran anmäla att, enl. nu ang:dc ifrågavar. tryckning afslutadt kontrakt, kostnaden för hvarje tryckt ark, då hoktryckaren icke, såsom hittills skett, tillsläpper papperet, utan detsamma anskaffas af R.
Kungörelsen den 17 Februari 1749 jemväl vore förutsatt, befunnits under verkställandet omöjligt eller genom olyckshändelse ruinerats, icke blifvit styrkt, bemäite domstol förklarat, att då, enligt innehållet af ej mindre ifrågavarande lottsedlar än deruti åberopade författningar, intressenterne i sagde företag tillförsäkrats att å de förskjutna kapitalerna njuta Sex procents ränta från den Uste — 53 — Mars 1750 till samma tid 1753 och derifrån i 100 års tid Tolf procent årligen, ansåges Kongl. Maj:t och Kronan icke kunna undgå att inlösa lottsedlarne ined den deruti förskrifna summa, eller 143,500 Daler Silfvermynt, jemte ränta, hvilken ränta borde till förfallodagen, den 1 Mars 1853, beräknas efter 9 procent årligen eller efter det belopp, hvarmed räntan från år 1763 utgått; varande derjemte, efter sagde förfallodag, 6 procents, med bevillningsafdrag minskad, årlig ränta å hela det fastställda beloppet lottsedels-innehafvarne tillerkänd. Uti denna dom har, å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, ändring blifvit sökt hos Kongl. Svea Hofrätt, på hvars afgörande målet, efter slutad skriftvexling och hållna muntliga förhör, nu beror. Enligt Revisorerne meddelad upplysning, har Svenska Beskickningen i Brusse], tid efter annan, erinrats om vidtagande af ytterligare erforderliga mått och steg för återbekommande af ännu saknade förbindelser och dertill hörande handlingar för de fordna Svenska statslånen i Brabant; men, under den efter sednaste revisions-förrättning förflutna tid, hafva dock inga sådana obligationer eller andra dessa lån rörande handlingar blifvit till Riksgälds-kontoret återställda. Den, enligt ofta åberopade revisionsberättelse, genom Kongl. Maj:ts nådiga dom af (fen 25:te