Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett tjenstehjon skulle då slippa dväljas hos en husbonde af hvilken det blefve misshandladtj och en husbonde, slippa att en längre tid se ett tjenstehjon, hvarmed han ej yore nöjd, 5:o; Att som det vore omöjligt att etablera en allmän flyttningstid, så att den icke blefve för vissa orter mindre lämplig, inom ett land af så vidsträckt latitud, som Sverige, olika flyttningstid alltså för den nordligare och sydligare delen af Riket måtte bestämmas, och Utskotten erhålla uppdrag, att föreslå gränsen emellan dessa trännö delar, Lags. Allm'. Btsv, o. Oec. JJtsk. Uti. Att flyttningstiderne för tjenstfolk i Städerna mätte förändras till 5, nemligen den i4 Mars, den 14 Junii och den 14 September. Derigenom skulle åtminstone laga fardag på landet och flytiningstiden i Städerna komma ali sammanträffa; och det öfverllödiga tjenstfolket hos en afträdande Fastighetsegare, Boställshafvare eller Arrendator på landet, skulle straxt komma i tillfälle att erhålla ny tjenst. 7:0. Ati Utskottens förslag, rörande ti^ den för fridagarnes begagnande, vore olämpligt och ingripande i den nya husbondens rätt ; hvaremot bruket af den nu varande så kallade fri-veckan syntes mest passande och böra bibehållas. Alla dessa anmärkningar och förslag hafva Utskotten i öfvervägande tagit; och hvad först beträffar förslagen: 1:0 att Tolf flyltningstider måtte fastställas, eller en hvarje månad; åtminstone fyra flyttningstider, eller en hvarje qvartal; 2:0 att två flyttningstider kunde bestämmas, en för den nordligare och en för den sydligare delen af Riket; samt 3:o att för Städerne tre flyttningstider må varda tillåtna; få Utskotten vördsamt åberopa det yttrande, som öfver åtskillige med de nyssnämnde likartade motioner är i förra Betänkandet, p3g. 5i, vordet aflåtet. 44 Lags. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.o 71, Vidkommande derefter de emot
Konsten, alltilrän den stora epoben pä rboo-talet, tillbabagäende oeb småningom akt^nande, bade under sistkorklutna sebel bommit derbän, att i nägra länder endast uppebällas såsom en statsl^x samt bär oeb der såsom ett koremäl sör de ribes oeb mäbtiges, iebe alltid pä smab oeb insigter grundade, protection. vetta sörbällande började doeb att med innevarande ärbundrade undergä en förändring. vlere samtidigt regerande, upplyste oeb bonstälsbande burstar insägo, att bönsten, sör att bunna uppsadla sin boga bestämmelse, säsom en bland mensbligbetens bildningsbraster, mäste göras tillgänglig sör alla sambällsblasser, mäste blikva nationel. Ibland bemödanden 1 denna rigtning ansägs, säsom i srämsta rummet angeläget, inrättandet as n^a bonstsamlingar eller tillöbning as redan existerande samt framför allt deras reglering pä ett sätt, som underlättade allmänbetens delkäende ak de samlade sbatterna. Om dessa bemödanden under de sörsta deeennierna as detta ärbundrade blekvo genom politisba bvälkningar oeb brigsoroligbeter asbrutna, vidtogos de med sä m^ebet större ifver ester den allmänna freden; men nu ej blott frän regeringarnes oeb de mägtiges sida. Xkven bos menigbeterna väcbtes bonstsmaben liklig oeb brastsull, synnerligen genom bonstloreningarna, ett ak de mest storartade kenomener, som bonstbildningen i nägon tid ban framvisa.
Hvad högstberörde nådiga proposition och de vid densammas föredragning hos Borgareoch Bonde-stånden afgifne yttranden innehålla, har Utskottet i öfvervägande tagit och får i anledning deraf anföra, att Utskottet O O Ci för sin del fullkomligt instämmer i den uti den nådiga propositionen yttrade åsigt, rörande angelägenheten af något artilleris anläggande i de Norrländska provinserne, hvilkas aflägsenhet från artilleriets hufvudslationer gör det omöjligt att från dessa, i händelse af oförmodadt fiendtligt anfall från norra sidan, skyndsamt anskaffa erforderligt understöd; och har denna åsigt jemväl delats af Rikets Ständer, sorn, enligt underdånig skrifvelse af den 19 December 1840, N;o 173, förklarat, att, vid en blifvande organisation af försvars-verket, det syntes böra afses, att något artilleri biefve förlagd t till Norrland, och aLt, eller Rikets Ständers tanka, den tilläfventyrs högre kostnad, sorn derigenom kunde komma att uppstå, rättvisades genom åtgärdens ändamålsenlighet.
Ack, Ysabel, om du åtminstone hade gifvit rummet en luxuös inredning med magisk belysning och låtit en finare supé med utsökta läckerheter stå dukad förde älskande! Nej, kallt och trist var det, blott deras kärlek gaf ljus och värme • — det kan ju inte förnekas, att det hela är » opassande »! — Men vi få hoppas, att Ysabel nu dragit lärdom ur alla de anmärkningar, som riktats mot hennes uppfattning af väntans tider, så att hon nästa gång skrifver en historia, som åtminstone inte sårar » anständigheten »! En sådan skiss som » Väntanstider » vågar en mor ju icke sätta i händerna på sin förlofvade dotter utan risk att förstöra hennes begrepp om det passande. » » Vet tant, det där borde tant skrifva i Idun. » » Jag! Prata inte dumheter, kära barn. Det där förstår ju hvem som helst, bara han tänker sig in i förhållandet. Jag klandrar hvarken Ysabel eller någon annan, således har jag ingen mening om saken, åtminstone ingen mening, som är värd att stå bland, de djupsinniga, satiriska och ironiska inlägg, som redan gjorts i Idun. » » Ja.men ändåPFår inte jag skrifva i tants ställe? » » Gärna för mig, så slipper man åtminstone den stunden se dig sitta med händerna i kors och göra ingenting. Men skrif då hellre hvad du själf tänker. » » Ack, tants åsikter stämma ju så precis öfverens med mina egna. » » Gå då din väg och gör mig till ett åtlöje för andia. Jag har inte förtjänat bättre, då jag suttit och pratat med en barnunge om saker, som ingen af oss behöfver bekymra sig om. Ja, när skola vi lära oss, att låta andra ha sitt för sig? » EKUY. &amp; Och härmed — med » allas vår tants » förståndiga och sammanfattande inlägg — nödgas vi förklara diskussionen afslutad. En hel del insändare, vittnande om det lifliga intresse frågan väckt, hvila visserligen ännu på vårt bord, men som de i hufvudsak upprepa det redan sagda och vårt för så många olika intressen anlitade utrymme ej tillåter, att diskussionen i denna sak längre utspinnes, måste vi nu sätta punkt.
Så framstår hos hvarje folk en egendomlighet: icke blott i anlag, i lynne, i språk, utan äfven i seder och lagar. Delta ■positiva, i dess väsenden, kan icke godtyckligen på en gång förvandlas. Så vidt förvandling är möjlig genom viljan och fordrad af förnuftet, såsom lagstiftare för viljan, kan den endast verkställas småningom, steg för steg, genom den utvecklingsprocess, af hvilken, redan i det physiska, förebilden är oss lemnad. Alla försök till plötslig omskapning verka förstörande: de ofullkomligheter, som vidlåda den gifna, i liden så vordna, individualiteten, måste fördragas för så vidt och så länge som de icke kunna i naturlig ordning efterhanden afhjelpas. Menniskans och djurets kropp, ej mindre än örten och trädet, växer småningom: ja, en långsammare utveckling är ofta en borgen för större varaktighet. Sjelfva den, till utseendet Utlösa, naturen undergår sina förvandlingar, men långsamt. Samma lag följer den intellektuela utvecklingen: ur det redan vordna måste framgå det vardande: — språng lyckas icke och böra ej försökas. När naturen synes afvika från denna lag, — utvecklingens — då inträder revolution, med undergång af allt befintligt: så, måhända, när detta klot erhöll sin yta: så den stora traditionella floden ; så en gång, om skrifterna äro rätteligen tydda, den katastrof, som skall sätta en gräns för vårt slägtes bana på jorden. Dessa undantag, dessa hvälfningar, härröra i sin yttersta princip från den allt omfattande godheten, förenad med allmakten och allvisheten; af menniskor vore det förmätet, att inom sin verkningskrets väga försöket att framkalla dylika omstörtningar. Vi kunna ej strafflöst vika af från den allmänna naturlagen. K. o. Ad. läcktes vnnestfullt förlåta om nödvändigheten förmått mig, att påminna om denna lag; — lör sammanhanget skull, nemligen; icke såsom vore den för Ståndets uplyste ledamöter obekant. Jag skrider till tillämpning deraf pä den fråga, som sysselsätter oss. Det vore obehöfligt att här ingå i en historisk framställning af de nuvar.
Invalid-Inrättningen. § 62. Då den af Revisorerne yttrade önskan, att de hos Invalidhus-fonden innestående behållningar måtte genom utlåning göras räntebärande, blifvit uppfylld genom Kongl. Majrts Nådiga Bref den 26 Mars 1836, till följd hvaraf 36,000 R:dr för sådant ändamål anordnats, lärer i delta ämne någon åtgärd icke erfordras. § 63. (Pag. 13 r. Förkl. 171-) Beträffande Revisorernes anmärkning, i afseende å den gratification af 22 Stals-Utskottets Utlåtande, N.o 76. 600 Rjdr, som af Invalidhus-medlen blifvit enkan Lindberg tillagd, såsom ersättning för henne tillskyndad förlust i och för malhållningen vid Invalid-Inrättningen på Ulriksdal, instämmer Utskottet i den af Revisorerne yttrade åsigt, att, då bemäide enkas skyldighet att besörja mathållningen derstädes grundar sig på frivilligt conlract, Kronan i dylikt fall bordt vara frikallad från all ersättningsskyldighet för de tillfälliga förluster, entreprenören kunnat vidkännas; dock anser sig Utskottet, i betragtande af det mindre betydliga beloppet af nämnde gratification, icke ega anledning att hos Rikets Ständer i detta hänseende föreslå annat tillgörande, än att sådane åtgärder vidtagas, hvarigenom ersättningar af omförmälde beskaffenhet ej vidare må komma i fråga. Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori. § 64- (Pag. 1410 Hvad Revisorerne, i följd af räkenskapernes granskning, rörande Factoriels ställning anmält och erinrat, har Utskottet funnit dels icke påkalla någon Rikets Ständers åtgärd, dels lämpligen böra upptagas bland de anmärkningar, som af 183y års Revisorer i detla hänseende blifvit framställde. Civil-Statens Pensions-Inrättning. § 65. Den af Revisorerne gjorda hemställan, angående förhöjning i Pensionsbeloppen för vissa classer af delegare, har Utskottet, med afseende å hvad Pensions-Inrätlningens
Majlis skrifvelse angående. I. 410. R. 494. VII. B. 188. Inslilutura Clinicum och Länslasarettet i Lund, angående låneunderstöd åt. Se Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 197. Instruktion för Landtmätarne i riket, angående ändring af 51 § 2: moni. deruti. IX. B. 325. A. 332. — Kongl. Maj.-ls Nådiga för Skogsoch Jägeri-staten i riket af den 16 Mars 1838, angående förklaring deraf. IV. B. 280, 325. A. 335. E. 544. — för Kronofogdar, Länsmän och Fjerdingsman, angående utfärdande af. VIII. B. 56. A. 165. — för Fjerdingsman, angående. Se Fjerdingsman. — för Banko-Utskottet vid nästa Riksdag, angående. VII. B. 321. VIII. A. 127. Inteckning, alt såsom lag må antagas lagberedningens förslag till 9 CapUlet Jorda-Balken rörande. I. 445. R. 529. VI. B. 433. 459. Å. 470. VII. E. 421. VIII. U. 185. A. 229. IX. U. 587. A. 592. E. 600. — angående skyldighet att låta inteckna vid köp af fast egendom gjordt förbehåll att framdeles få densamma återlösa. IX. B. 325. A. 332. E. 403. — i fast egendom, angående rättelse i Rikets Ständers underdåniga skrifvelse derom. Invalidinrättningen å Ulriksdal, angående upphörande af. I. R. 230. IV. B. 508. A. 589. V. E. 194. Invisningar. Se Assignationer. Jorda Balken, 16 Capitlet 5 § angående förklaring af. I. R. 471.
Sjömanshusen, i anledning af väckt motion om den ändring i Kongl. Coopvaerdi-reglementet den 30 Mars 1748 och Kongl. Kungörelsen den 27 Augusti 1828, att svensk sjöman skall till den kommun, der han är mantalsskrifven, erlägga den nu till sjömanshusen utgående afgift: B. I. 526; II. 39, A, 39- Sjö-sänkningar, angående föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, brooch hamn-byggnader, samt kanaler, äfvensom sjö-sänkningar och andra vattenaftappningsföretag, vid flera dvlika föremål: B. V. 296, 344, 404, A. 404, 406, 409, 411, 413, 415, 425, 434, B. 540, 543, A. 543, E. 698. —, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de statsbidrag, som under denna riksdag beviljas för dylika företag: B. V. 296, 344, 434, A. 434, E. 698. Skagershults och Bodarne socknar i Orebro Län, om anslag af proste-tunnor från dem till Prosten i Edsbergs Kontrakt af Strengnäs Stift: se Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66 angå - — s — 173 ende regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel. Skatte-rätten, i anledning af väckt motion om tillåtelse för åboer å hemman, sorn bergverken fått af Kronan skatteköpa, att till sig lösa nämnde rätt: B. lil. 266, 476, 514, A. 514. Skatterätts-fordran, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i fråga om införsel för dylik fordran i Krono-säteriet Olstorp i Skaraborgs län: B. II. 297, 531, 535, A. 535, E. 613.
Lallerstedt ,190 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. Af Herr Lallerstedt; Om föreskrift för alla lill statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medel alt förränta, att använda dem till inköp af Statsveruels eller andra med Kongl. Majlis fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer. Under åberopande af de skäl, sorn finnas anförda i min, denna dag väckta, motion, angående åläggande för förmyndare att göra deras myndlingars medel fruktbärande genom säkra inteckningars belånande oller inköp af fonderade obligationer, får jag vördsamt föreslå Rikets Ständer: att hos Kongl. Maj:t i underdå- ighet. anhålla om meddelande af sådana föreskrifter, att alla till statsförvaltningen hörande kassor eller allmänna inrättningar, som hafva medei att förränta, skola, der de icke måste för de dagliga utgifternas bestridande hållas i beredskap, använda dem till inköp af Statsverkets eller andra med Kongl. Maj:ts fastställelse försedda inrättningars räntebärande obligationer, hvilka, vid förefallande behof, utan svårighet kunna afyttras. Stockholm den 29 November 1862. Gust. LaUerstedt. Af Herr Lallerstedt1 Angående föreskrifter i afseende å sparbankers stiftande och befrämjande af uppkomsten utaf eli öfver hela landet utbredt sparbankssystem. Gammal är den klagan, att sinne för sparsamhet hos Svenska folket i allmänhet saknas. Om å ena sidan ej kan bestridas, att en sådan klagan eger fog, måste å den andra medgifvas, att intill sednare tiden tillfälle för arbetaren och den stora mängden Motioner i Borgare-Ståndet 1862. j\'$ 206. icke i allmänhet stått till buds, att på ett både säkert och fruktbärande sätt kunna placera deras små besparingar; och det bör ej väcka förundran om den, som endast med möda och genom umbärande kan åstadkomma någon liten sparpenning, föredragit att sjelf använda hvad han förtjenat framför utvägen att utlåna en liten tillgång till en granne eller kamrat, med äfventyr i många fall att icke få den åter, åtminstone icke utan obehag.
Under förutsättning att Riksgälds-kontoret fortfarande kommer att erhålla befattning med de för berörda ändamål afsedda medels utbetalning, bar Utskottet vid uppgörandet af detta förslag hufvudsakligen bibehållit de vid sistförflutna riksdag antagna och uti 140 § af Riksgälds-kontorets reglemente införda stadganden. Dock bär Utskottet funnit följande förändringar i detta afseende vara af nuvarande förhållanden påkallade. Uti momentet 5:o bar Utskottet ansett lämpligt intaga ett stadgande derom, att i afseende på sådana arbeten, som afse kommunikations-anstalter af större betydenhet, vederbörande direktion skall vara förbunden att, der Kongl. Majit finner för godt sådant föreskrifva, under byggnadsåren inom bestämd tid årligen till Styrelsen för allmänna Yägoch Yatten byggn ader afgifva berättelse om arbetets fortgång under det nästföregångna året samt att, sedan arbetet blifvit fullbordadt, enligt af nämnde Styrelse uppgjorda formulär afgifva berättelse angående trafiken och hvad dermed eger gemenskap. Beträffande dels de uti mom. 6:o samt under litt. b) mom. 8:o af de nu gällande föreskrifterna intagna stadganden, att för fullgörande af ingånget arbetskontrakt och lyftade statsmedels återbäring, ifall mot kontraktet brytes, bör ställas 94 Stats-Utskottets Memorial N:o 142. sådan säkerhet, sorn af Kongl. Majit i nåder godkännes, dels den uti mom. 8:0 litt. e) intagna föreskriften att, der bidraget utgår såsom lån, godkänd borgen eller säkerhetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande bör aflemuas, kar Kongl. Majit uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof föreslagit den förändring, att, då statsbidrag beviljas städer och menigheter, dessa må befrias från skyldigheten att, utöfver förpligtelserna i arbetskontraktet eller skuldförbindelsen, ställa borgen eller annan säkerhet.
De så kallade hjelpe-dagsverken eller sådane dagsverken, hvilka, utom de ordinarie Ränte-dagsverken, allmogen på vissa orter från längre tid tillbaka haft sig ålagt alt utgöra vid Kongsoch Hofoch Stallängars bergning, och för hvilka dagsverken Allmogen dels icke åtnjutit någon ersättning dels undfått understöd eller lindring i andra onera, såsom Knekteoch Båtsmanshåll, dels erhållit betalning* beräknad till några öre Silfvermynt, har Kongl. Maj:t i Nåder ansett böra upphöra, enär de ArrendeContracter, som om i fråga varande Lägenheter kunde vara ingångne, tilländaginge; dock med förbehåll, att så framt en förändrad hushållning vid åfvanberörde Lägen - Stats-Utskottets Betänkande?!. 399 heter, efter de derom ingångrie ArrendeContracters slut skulle, sedan behörig undersökning föregått, föranleda till Kronans behof af dylika dagsverken, Allmogen i sådan händelse skulle vara skyldig, alt de samma utgöra, emot en sådan betalning, efter hvarje Läns Markegång, som för Krono-dagsverken åtnjötes; likväl härvid till iakttagandes, att om Allmogen för sådane lijelpe-dagsverken njutit någon eftergift och lindring i andre mål, antingen i anseende till Hemmans-Räntan eller andre med hemman följande skyldigheter och besvär, eller der Kronan, i afseende på dessa dagsverken bestått något understöd i spannmål, sådane förmåner ofelbart borde upphöra, och Kronan i dessa mål återtaga sin fulla rätt, så snart hjelpe-dagsverken försvunnit, samt att i händelse på något ställe bjelpe-dagsverken skulle utfordras, som icke af början grunda sig på Resolutioner och Författningar, men tvärtom utan behörigt tillstånd tillkommit, vederbörande allmoge i sådant fall egde öppet att derifrån genast i behörig ordning söka befrielse; men vidkommande sådane hjelpe-dagsverken, som blifvit anslague till Kongsgårdar och Kronolägenheter samt vissa Militaire och Civilboställen, så, emedan förhållandet med desse hjelpe-dagsverken vore mycket olika, hvarföre något allmänt stadgande rörande dem icke vore lämpligt, förklarade Kongl.
» Skalderna må gerna försköna sitt lands historia, Tegnér i Svea, Geijer i Manhem, Beskow i Sveriges Anor » yttrar Fryxell i anledning häraf. » Men häfdatecknaren skall skrifva sanning. Hans fosterlandskärlek kan dock vara lika vc * m. Den röjer sig omisskänneligt i den förtjusning, Ur Da ra Krönika. 6 — 7 5med h vil ken haii berättar sina landsmäns ädla och lysande bragder, men ock lika omisskänneligt i den klagande, af sorg halfqväfda röst, med hvilken han förtäljer upptraden, som kasta skugga på hans folk. Dock måste han berätta dem, ty sanningen är hans högsta mål. ' » Och da Agardh klandrade Fryxell, för det han hade tio Guds bud såsom regel vid nedskrifvandet af svenska historiens dom, svarade denne: » Gud gifve jag alltid så gjorde. » Beklagligtvis har denna upphöjda åsigt ännu icke fatt öfverhaud hos forskarne, än mindre hos allmänheten, hvarför den väckte missnöje särdeles i början. Kommo sä dertill de i Sverige då brännande politiskt sociala stridsfrågorna. Med stöd af sina egna iakttagelser hade Fryxell betydligt justerat de idéer om de olika folkklassernas värde, som han såsom ung mottagit. Han kunde ej betrakta folket med denua kyliga medömkan, som enligt hvad vi sett då var rådande hos de lärde: ännu mindre kunde han, folk-skoletankens varme främjare, vilja döma sitt folk till ständig råhet. Men så varm vän af folket han än var, kunde Fryxell dock ej förblifva vid den af Rousseau och encyklo-pedisterne grundlagda, af Kotzebue et Comp. till det yttersta drifna läran, att aristokrater och högre embetsmän man-grant voro ett odugligt, uselt följe; — dertill var hans öga för klarsynt, hans karaktär alltför rättfram. Han såg ju redan af Sveriges dåvarande förhållanden, att mången afuudad man, som kommit sig högt upp, en Ankarsvärd, en De la Gardie, Franzéu, Hartmansdorff, Wallin m. fl.
Pä Hcdermärde Bonde-StändctS Ledamöters wägnar ^ok. Ericsson. d^. ?rääelius« Llfstrift ! Ödmjuk proMenisria! I anledning af Herr Baron och Landshösdin, gen »k Wsrrsr8re6l8 Memorial, som lill Höglofl. SratS-Ukffottet blifwit remitleradt, angående Geogra» phiffe Chartors graverade Chark» plätars inlösen, har jag den 2 ststledne aflämnat mitt ödmjuka yttrande. Dä det Högtärad? Borgare Ståndet lärer i anseende till Herr Kammar-Junkaren och Atzestoreir Lmclsrrkolös föregäende Memorial, angående det un» derstöd af Z.ooo R:d Banco utaf Manusactur fonden, som jag till Chark» merkel erhållit, ästundal widare upgift om kostnaderne wid Chart»> märket, sä får jag först ödmjukast äberopa ofwannämnde Herr Baron sf P^ekkerLtsä» Memorial, hwilkek senare blifwit ingifwir och innehäller summariker den till de graverade Chartor och till den ritade Chark»-samlingen hwarä förtekning är bifogad, gjorde omkostnad, hwarom hav bade Fjerde Bandet N o ?i. 786 Den iz December bade tagit kunffap och såsom Ofwer-Directcnr wid Kongs. Landtmäteri,» Conioiret är kännare.
1 planen för anläggningen af Götha kanal hade ingått uppförandet af en stad vid Motala med stapelfrihet, men rörelsen hade, särdeles sedan hamnen vid Wadstena blifvit fullbordad, dragit sig till sistnämnda stad, hvilken, belägen i en af de folkrikaste orter midt i landel, särdeles egnade sig alt ej blott för den närmaste trakten, som inom några lä mils afstånd räknade 50,000 invånare, ulan ock för en del af det öfriga Östergöthland samt de kring sjön Wcttern belägna trakter af Westergöthland och Nerike, blifva en medelpunkt så väl för afsätlningen af produkter, lämpliga för export, som lör anskaffandet af (ie förnödenheter, som infördes till landel, utan att man i ena eller andra afseende! skulle komma alt lida af de dryga kostnader, mellanhandel!) öfver andra städer medförde. Pä grund häraf, och dä i öfrigt den i äldre lider af dåvarande förhållanden föranledda skillnad emellan sådana Rikets städer, sorn egde och sådana som icke egde rätt alt idka utrikes handel, numera, sedan handelsfriheten börjat mer och mer göra sig gällande, vore af högst ringa betydelse, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att för staden Wadstena borde utverkas sta pels ta ds-r;i 11 ig heter, emot de åtaganden, sorn derför kunde borgerskapel föreskrifvas. Rikets Ständer hafva tagit denna framställning i öfvervägande, och då ådagalagdt blifvit, att staden Wadstena med dess utmärkta hamn är en för orten och angränsande trakter särdeles vigtig handelsplats, så väl för export af Östergöthlands betydliga och ständigt tillvexande spanmåls-produktion jemte andra varu-artiklar, som ock för import af förnödenhetsvaror från utrikes ort, samt de förbindelser, stadens borgerskap för ifrågavarande förmåns erhållande sig iklädt, tillkännagifva detsammas allmänna önskan att af denna förmån komma i åtnjutande; så och då alla hinder, som anses kunna inverka hämmande på handel och öfriga näringar, böra, så vidt möjligt är, undanrödjas, få Rikets Ständer hos E. K.