Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Finman, F. A., med hemställan, att kostnaderna för innevarande riks möte måtte af Riksgäldskontoret utbetalas. 2. „ Herr Bergman, C. J., angående anslag m. m. för en fyranläggning vid Wisby. 3. „ Herr Bergman, G. om inskränkning af tiden för fullföljd af lagvadda mål från Gotland. 4. „ Herr Blanche, August, om anslag och annat understöd från Statens sida för skarpskytteföreningarne i riket. 5. „ Herr Witt, G. G., angående sammanbindning af städerna Wexiö, Carlskrona och Calmar medelst bredspårig jernbana samt bidrag af allmänna medel till kostnaden derför. 6. „ Herr Witt, G. G., angående utarbetande af förslag till ny fördelning af stä dernas båtsmanshåll. 7. „ Herr Witt, G. G., angående anslag för tillökning af lärarepersonalen vid Ronneby lägre elementarläroverk. 8. „ Herr Witt, G. G., angående åtgärder till städernas skyddande mot ödeläggelse till följd af krutexplosioner. 9. „ Herr Widell, Gust. E., angående eftergift af kronans rätt till dana-arf efter enkan Britta Christina Sandgren, till förmån för Strömstads lägre elementarläroverk. 10. „ Herr Widell, Gust. E., angående uppförande å ordinarie stat af extra lärare tjenst vid Falköpings pedagogi. 11. „ Herr Falhem, II. E„ angående underdånig framställning hos Kongl. Maj:t om upphörande af all tionde å icke särskildt privilegierade tillverkningar af metaller och tillgodogörande af mineralrikets alster. 12. „ Herr Ialhem, II. E., angående befrielse för vissa kapellförsamlingar från all skyldighet att deltaga i byggnad och underhåll af moderförsamlings kyrka och ecklesiastika boställsgårdar. Bih. till R. St. Fröt. 1865 (f 1866. 11 Sami. 3 A/d. 1 2 Förteckning å Motioner i Borgare-Ståndet. 13. Af Herr Carlson, C. Fr., angående anslag till uppförande af ett läroverkshus i Westervik. 14.
Det finnes verkligen icke någon enstämmig mening beträffande: huruvida domrarne skulle vara uteslutande köpmän eller delvis köpmän och delvis lagfarne; huruvida köpmannaledamöterna skulle vara domare med lika röst vid domen eller endast bisittare eller rådgifvare vid sidan af en lagfaren domare, som i detta fall skulle blifva domstolens president; Huruvida köpmannaledamöterna skulle hafva betalning eller icke för sin befattning; huruvida domstolarne skulle följa de allmänna bevisnings-reglerna eller hafva frihet att tillerkänna bevisningskraft åt hvad som helst de ansågo hafva inflytande på saken; huruvida de skulle vara bundna af de utaf de högré domstolarne (» Superior Courts of Law ») faststälda principer eller döma oberoende af prejudikat enligt sina egna åsigter angående det rätta och lämpliga i hvaije särskildt fall; huruvida det skulle tillåtas parterna att närvara genom advokat eller sakförare; huruvida, i hvilka fall och till hvilken domstol appell skulle vara till&amp;ten. 1 alla dessa frågor synes den största meningsskiljaktighet råda. Vi finna vidare att, äfven i de land, der handelsdomstolar äro inrättade, stor olikhet råder i afseende å dessa domstolars sammansättning. S&amp;lunda äro i Frankrike, i Belgien och i en del andra land alla medlemmarne af domstolen köpmän, utom sekreteraren eller registratorn, oeh han har enligt lag ingen röst vid domslutet. Å andra sidan presiderar i domstolarne i många tyska stater en rättslärd. 1 Danzig består domstolen af en lagfaren president, fyra andra lagfarne domare och fyra köpmän, men köpmännen tjenstgöra icke annat än på särskild begäran. I Königsberg hafva köpmännen ingen röst, endast yttranderätt, under det beslutet beror uteslutande af de lagfarne medlemmarne af domstolen. I Preussen är man, i allmänhet, betänkt på att utbyta en betald lagkarl emot en obetald köpman såsom presi-dent. Det finnes i sjelfva verket icke n&amp;gon öfverensstämmelse emellan de olika 8ätt, hvarpå dessa domstolar äro inrättade; i några land fir det merkantila elementet det förherskande, i andra åter det lagfarna, så att i sistnämnda fall lekmän till och med knonä vara helt och hållet ateslatne.
Derpå hvila väl ock straffbestämmelserna i 10| § för bedrägligt förfarande med skilnadsmärken och i 15 § för mynts eftergörande af den, hvilken myntning betrodd är. Men föreskrifterna åter uti 7, 9, 11, 12, 14 och 15 §§ synas hafva blifvit lämpade efter Lag-beredningens förslag om straffnedsätfning i de läll, der bruk af det förfalskade icke blifvit gjordt. Vid öfvervägande häraf kan det icke undgå uppmärksamheten, att då Lagberedningens förslag till straff-lag blifvit i likhet med nu gällande lag uppgjordt efter enkla för allmänna begreppet lätt fattliga grunder och dessa följdriktigt tillämpade på det sätt, .att uti de serskilda föreskrifterna angående hvarje art af förfalskning, brottets hufvuddrag och utmärkande kännetecken igenfinnas; så företer det nu framlagda förslaget ett flertal af hvarandra till en del motsägande grundsatser, hvilkas sammanförande på sätt, som skett, utan att deras olika betydelse eller användbarhet blifvit närmare utmärkt och begränsad, måste förvirra begreppet om hvad lill förfalsknings-brott, egentligen hörer och följaktligen göra tillämpningen af lagen, om den antages, ej sällan vacklande. De betänkligheter, hvilka hos den, som är öfvertygad, att det rätta och sanna alltid är enkelt, ofrivilligt väckas af ett straffsystem, så inveckladt, som förslagets, minskas sannerligen icke deraf, att anledning kan vara att befara, det verkningarne af den föreslagna lagen kunde i viss mån blifva mindre helsosamma för rättstillståndet. Några exempel huru lagen komme att verka lemna i detta hänseende bästa upplysningen. Om någon i afsigt att bereda sig eller annan nytta eller att dermed skada göra förfalskat en Härads-rätts inneliggande dombok eller någon Kronans räkenskapsbok, som af annan offentlig myndighet innehafves till allmän nytta och efterrättelse, då skulle han efter i § dömas lill straffarbete från 4 till 8 år, utan afseende derå, om den förfalskade handlingen blifvit begagnad eller icke, eller ens derå, om någon synnerlig våda af förfalskningen varit att förvänta, eller densamma genast^ blifvit upptäckt.
Vid 3 momentet kan jag icke undgå anmärka, att Bankofullmäktiges ombud, hvilket det åligger att, till Riks-bankens säkerhet, pröfva de hypotheker, som till belåning lemnäs, har sig ett ganska ansvarsfullt kall ålagdt, serdeles svårt att fylla, då belåningsrättigheten är till så högt belopp medgifven och försvåras utöfningen af denna pligt ännu mera, äfvensom Riks-bankens risk ej är ringa, så vida icke detta ombud har rättigheten att, efter eget godtfinnande, utan afseende å delegares bedömande, antaga eller underkänna de inteckningssäkerheter, som erbjudas. Bestämmelsen, att Filial-bank får i hvarje stad bildas, kan jag icke biträda. Jag anser detta vara en till en början alltför långt drifven frihet, utan att motsvara hvad man velat vinna, nemligen rörelsekapitalets jemna förstärkande till industri, handel och näringar. Efter min åsigt ökas väl rörelsen i de orter, der den redan är väckt, och små Filialbanker skola säkert der uppstå i alla städer inom de provinser, der rörelsen nu är starkast, så långt som Riks-bankens låneförsträckning kan förslå, hvaremot de provinser, der industrien och landtbruket icke nått någon höjd t. ex. alla norra provinser, skola säkerligen framdeles såsom hitintills blifva vanlottade både i afseende å möjligheten att få lån, som äfven i hänseende dertill, att de döda kapitalen ej der kunna göras fruktbara. Jag vill derföre tillstyrka, att Filial-banker till en början finge öppna sin rörelse endast uti länens residensstäder, med rättighet att bilda underafdelningar i öfriga städer, der rörelsen sådant tarfvade och direktionen funne sådant med sin fördel förenligt.” Professor Selander och Herr Clir.
Den rubbning häruti, som genom den föreslagne förändringen åsyftas, skall otvifvelaktigt föranleda dertill, att en ofantlig mängd mål ytterligare blifva underställda Högsta Domstolen, hvilken, då den icke ens för närvarande utan det mast ansträngda arbete medhinner att utan lång tids-utdrägt med slut afhjelpa de derstädes anhängiggjorde mål och ärenden, skall dädanefter blifva helt och hållet urståndsalt dertill; och fåfängt söker man ett correctiv häremot uti den åberopade 16 §. af 3o Kap. Rättegångs-Balken. Erfarenheten har redan visat, att detta lagrum hittills högst sällan kunnat tillämpas, och svårligen är det att förmoda att parter hädanefter mera, än förr, skola hos Kongl. Maj:t så oskickligt utföra deras talan, att med full visshet antagas kan, att de sådant gjort emot bättre vett och klara skäl och således äro till det stadgade bötes-ansvaret förfallne. Vi åtnjuta framför de flesta andra Europeiska länder fördelen af ett både högst enkelt och föga kostsamt rättegångssätt, och denna fördel anser jag för min del böra noga bevaras, men att ställa så till, att parterne med lika lätthet och lika kostnadsfritt kunna anlita den Högsta som den lägsta lnstantien i landet, är, enligt min tanka, att alltför mycket uppmuntra process-lystnaden, och utaf alla band, som derå kunna läggas, är väl knappt något mindre obilligt, än del nu ifrågavarande, emedan, om part, som nedsatt revisionsskilling, får hos Kongl. Maj:t någon, äfven den obetydligaste ändring uti Hof-Rättens beslut, bekommer lian revisions-skillingen tillbaka, men om deremot Hof-Rättens beslut varder af Kongl. Maj:t i allo faststäldt, parten måste antagas utan fog hafva fullföljt saken och derigenom frivilligt underkastat sig den påföljd han på förhand visste alt sådant skulle medföra.
Ut, Den 24 Aug. 8c Utdrag af Protokollet, Mit hos Bonde-Ständet, wid Urtima Riksdagen i Orebro, den 24 Augusti 1810. S. D ^Vksens Högloft Ständers Stms Wffo'tS den 17 Augusti afgisne, samt följande dagen för Ståndet uppläste och pä bordet lagde Utlärande öfwer den af Bond-cstandet remitterade fragan, huru ärenvcrne hos Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret skulle kunna halma sin jemna gäng, oansedt twcnne af Banko-Fullmägtige och alla tre Riksgälds-Fullmägtige, säsom walde Riksdagsmän, sig bär infunnit eller inställde, föredrogs nu, och blef af Ständer i allt bifallit. I^t supra Lx protocollo Labriel Öämann. Utdrag af Protokollet, Mit hos Bondeståndet, wrd Urtima Riksdagen i Orebro, den 24 Augusti 1810.. S. D. E^iföll Bondeständer, hvad i Memorial af den iz bennes Riksens Högloft. Ständers Expeditions Utskott begärt, ej allenast att alla Ständers Protocolls-Utdrag skulle Utskottet meddelas, utan ork att alla öfiiga Utfäkotten skulle anmoda», att af sine utlätanden tidigt insända afskrifcer till Expeditionsutskott^, såsom hmilket komme att utgifwa Handlingarne till samtlige Riksståndens Protokollet. l-lt supra Lx protocollo 6abr:s,l Öämson. Bihang N:o Ut, ri i» 82 Den 25 Aug. Uppläst och gilladt hos Höglofl. Ridderffapet och Adeln den 25 Augusti e8lo. Uppläst och gilladt hos Högwördige Preste - Ständet den 25 Augusti I8io. ^ Uppläst och gilladt hos Wälloflige Borgare - Ständer den 25 Augusti i8lv.
Det är väl icke bildningens skuld, om en sådan person icke vill söka sin utkomst, hvarhelst han lämpligast och säkrast kan finna den; icke heller kan väl uppfostran i våra högre allmänna läroverk tänkas vara egnad att förstöra en ynglings vare sig kroppseller själskrafter, så att han derigenom skulle blifva oförmögen till hvarje annan än en viss särskild mindre påkostande sysselsättning. Hvilket yrke han efter slutade skolstudier än väljer, bör ju alltid den större eller mindre bildning, han kunnat vara i tillfälle att få inhämta, blifva honom ett plus, som för honom möjliggör en omvexling i dagsarbetet#och hjelper honom att lättare finna sig till rätta på sin plats i samhället. Detta förmår bildningen, under det saknaden af bildning och kun - skaper lättare leder till missnöje * och afund mot bättre lottade. Bevis härför och det ändå af temligen färskt datum erbjuda de revolutionära rörelserna i åtskilliga land, der man icke med samma omsorg som hittills hos oss vetat att sörja för den offentliga undervisningen på alla stadier. Sant är visserligen, att den kostnadsfria undervisningen i vårt land vissa tider underlättat eller till och med befordrat ett större tillopp till tjenstemannabanan och de intel-lektuela lefnadsyrkena, men detta torde-vara en fråga om arbetets fördelning, hvilken lika som alla dylika frågor så småningom ordnar sig sjelf under inverkan af den kända ekonomiska lagen om förhållandet mellan tillgång och efterfrågan. Och vill man fmna det verkliga skälet till detta missförhållande sådant det hittills vid vissa tillfållen visat sig, om än aldrig i den utsträckning hr Borg och hans menings-vänner nu vilja låta påskina, så får man för öfrigt efter vår åsigt först och främst söka det i den omständigheten, att de egentliga yrkena under de senaste årtiondena allt mera undanträngts af fabriksarbetet, hvilket hittills icke hunnit blifva så ordnadt med afseende på tillgodoseendet af den enskilde arbetarens fördelar, att icke hvär och en, som haft någon annan möjlighet till utkomst i lifvet, skulle sökt och fortfarande skulle söka att betjena sig af denna.
Man förbisåg, att han i samma context, med samma emphas, höll för samma ”Folk” de hvassaste straffpredikningar; förklarade sig med ett högt Folk mena ”ett, som förstår Sanning och Skönhet”; sade sig ingalunda vilja äga till publicum ”den halfkunniga hopen af Missnöjda, som så högeligen älskar ett blindt rop, ett slag på deras kära larmtrumma, och finner mera beqvämligt att skrika mot de Styrande, än mot sin egen låghet, okunnighet och träldomsvana”; tillropade de politiska klandrarne: ”af en Konung fordren J alla dygder; visen mig edra egna”! samt bifogade: ”jag har, sedan Frihetens gudomliga röst började höras i detta landet, aldrig funnit en mera ren, öppen och ädel medborgerlig ton, än just hos Konungen sjelf”. – Verkningarne af samtalet med Justitie-Cancelleren stannade vid den ömsesidiga sjelfbelåtenheten. Bladet undergick på in tet vis förändring. I de nästa numrorna meddelades visst några ”Förklaringar”, och ett slags redogörelse som heter: ”Naturen af mitt Fronderi”. Men knappast uppbyggdes Vederbörande mera, än förut, af tillkännagifvelser liknande dessa: ”Jag är förtjust i Konungens snille och hjerta. Jag vördar alla upplysta Frondörers själsstyrka och redliga mening. Jag tillber – endast Sanningen”. På ett annat ställe förkunnar han sig vara en ”monarkisk Republikan”. Kanske fann man dock svårt att upptäcka den ”monarkiska” beståndsdelen hos en republikanism sådan som den, hvilken i N:o 20 – på både vers och prosa – rakt sade åt den från Södra Europa hemkomne Konungen, att han förr varit mera älskad än nu, samt att han borde ”glömma nöjet, påminna sig sitt hungrande folk, rädda det, och göra rätt”. Nog af: denna nummer blef den sista99. Lätt skulle man kunna frestas till den gissning, att afslutningen påkommit oväntad och plötslig. Allt häntyder, i den allrasista dubbelnummern liksom i den nästförsista, på tillämnadt fortfarande. En uppsats heter: ”Öfver Hr Kongl. Bibl.
Emot nyttan af förslaget har jag för min del blott ett Den 4 September f. m. 157 skäl, men detta skäl är för min öfvertygelse tillfyllestgörande. Jag tror nemi. icke, att en undersökning, så vidt omfattande, så svår, förutsättande en så hög grad af financiel insigt hos de personer, åt hvilka den uppdrages, kan utgå från R. St. Icke så, som skulle alla de ämnen, hvilka undersökningen borde omfatta, vara främmande för R. St:s befattning; tvertom, de fleste skulle kunna utgöra föremål för deras lagliga beslut; men derföre att denna insigt, denna massa af statistiska materialier, med ett ord alla de villkor för ett båtande resultat af en sådan undersökning, som borde finnas innan comiteen nedsättes, för närvar, icke finnes inom RiksSt:n. En undersökning af denna art anser jag endast kunna utgå från Regeringen, och R. Sl:s medverkan dä först kunna komma i fråga, när undersökningen genom Regeringens försorg blifvit anställd, och en sådan comité af K. M. sjelf nedsatt. Gr. Frölich: Jag ber endast att med några ord få förklara, först och främst min tillfredsställelse derföre, att den siste värde talaren riktigt förstått meningen af motionen, och för det andra må jag säga, att det skäl, som han anfört såsom det enda hufvudsakliga, hvarföre han icke tillstyrker den, visar, Gud nåsl att en man, som icke ofta deltagit i våra öfverläggningar på detta rum, som sjelf sagt, alt det nu är första gången, som han der^ uti deltager, likväl ifrån hvad som kunnat spridas till främmande länder, der han vistats, kommit till det resultat, att han tror oss sakna nödig insigt, för alt kunna begagna vår representationsrätt, för att bidraga till ett så stort ändamål, som det af mig åsyftade. Om han deruti beklagligen har allt för mycket rätt; så hemställer jag, om det likväl icke vore nödvändigt, just på det att Regeringen må inse nationens önskan, att ifrågavar. åtgärd vidtoges så, att efter riksdagens slut denna önskan kunde vinna framgång. Härtill hade kanske ej varit otjenligt, om R.
Björck, hvilken, såsom reservation emot Utskottets beslut i denna fråga, upptagit ett af honom under ärendets behandling i Utskottet framstäldt förslag, af följande lydelse: ‘‘Den i Kongl. Majits nådiga Proposition till Rikets Ständer gjorda framställning innefattar endast, att Rikets Ständer måtte medgifva, att Krigs-kollegium förändras till en Krigsförvaltning hufvudsakligen i enlighet med de grunder, som Landiförsvars-komitéen föreslagit, och att Kongl. Majit må ega använda asislaget för Krigs-kollegium, till inrättandet och underhållandet af en sådan Krigsförvaltning, om Kongl. Majit finner lämpligt att före nästa riksdag derom gå i författning. Bih. till li. St. Om det blifver oundvikligt, att grunda svaret till den Kongl. Propositionen huru det än må utfalla, på en någorlunda fullständig utredning af förslaget och dess förhållande till den närvarande institutionen, blir sådant af än större nödvändighet då det befinnes, att anledningar förekomma att erkänna behofvet af O 7 O en förändrad organisation af Arméförvaltningen, men att likväl betänkligheter förefinnas för ett obetingadt antagande af Kongl. Maj:ts förslag. Ät dessa betänkligheter skulle väl fullt utrymme kunna lemnäs genom ett afstyrkande af den Kongl. Propositionen; men derigenom skulle oek lätt uppkomma den föreställning, att Rikets Ständer betraktade de olägenheter, som nu åtfölja Arméförvaltningen, såsom mindre väsendtliga och ingalunda af beskaffenhet, att leda O 7 O o 7 till en förändring; hvaraf åter skulle följa, så vål att Krigs-kollegium blefve lemnadt oförändradt i dess närvarande tillstånd, som ock att de skäl och grunder, som föranledt Rikets Ständers skrifvelse den 25 April 1857, icke vidare skulle anses giltiga, utan frågan om embetsverkens förändrade organisation anses såsom förfallen. Den fråga, som oaktadt den vid 1823 års riksdag varit föremål för be O 7 © handling af ett särskildt Rikets Ständers Utskott, ännu icke vunnit någon mera omfattande, än mindre fullständig lösning, bör icke till sin utgång på detta sätt äfventyras; och derföre torde Rikets
Deras Exellencer Justitie-Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg och Stats - Ministern för Utrikes Arenderne Herr Grefve von Engeström, Stats-Råden: Hans Exellence Herr Grefve Rosenblad, C. Klintberg, N:r 16, Närvarande; Hans Exellence Herr Friherre Fleming - Hans Exellenöe Herr, Friherre lagerbring. Herr Friherre Cederström, H err Friherre Skjöldebrand. Grefve Märner, Hof - Konungens Nåd. Propositioner. 153 Hof-Cantzleren Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Sekreteraren Klintberg. En af f. (1. Stats-Rådet Grefve B. von Platen, på Göiha-Kanal-Direktiotis vagnar, tili Kongl. Maja ingifven underdånig ansökning , om understöd af Allmänna medel till bestridande af åtskilligt för Kanalverket oundviklige utgifter, anmäldes i underdånighet af Stats-Sekreteraren , Som derefter, med Kongl. Majus Nådiga tillåtelse, till justering uppläste ett af honom, på Nådigste befallning, lörfattadt Förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Pikets Ständer 1 detta ämne* På Stats-Radets Underdåniga tillstyrkan behagade Kongl, Maja i Nåder gilla samma förslag sådant sorn det linnes detta Protokoll bilagdt och befallte att Dess Nådiga Proposition skulle i en* lighet dermed till Pikets Ständer, på Vanligt sätt öfverlämnäs. Ex Protocollo Frans J. Lo rich i Kongl. Maj:t$ Nådiga Proposition till Rikets Ständer angående Götha Canal Arbetets fortgång och befrämjande * Gifven Stockholms Slott den 17 December 1817.
Utskottet anser sig nu kunna taga, och jemväl redan är anförtrodt åt den Comité, sorn, i anledning af Riksens Ständers derom gjorda underdåniga, anhållan, af Kongl. Maj: t blifvit dertill förordnad, anser Utskottet, vid ert sådant förhållande, sig icke kunna taga någon åtgärd, vid förrbestrgde af Herr Friherre Cederström framställda ämnen, 'Vidkommande åter det tredje af Herr Friherren gjorda förslag; så är skillnaden emellan skuldfordringsniål och jordaty isterså betydlig, att dessa ämnen icke kunna till någon enbet i behandlingssättet hänföras. Fordringsägaren känner alltid sina rättigheter och dess -Gäldenärs förbindelser, hvilka sistnämnde vanligen äro noga bestämde. Om således den förre, genom någon försummelse, vid bevakningen af sin rätt, ådrager sig någon ^lägenhet eller förlust, blifver det alttid hans eget fel, helst han sådant kunnat förekomma, och Lagstiftaren har således icke utan skäf, tillförek örn mande af de missbruk och oredor, som möjligen uppstå genom lång tids fördröjda fordrings - anspråk, fastställt lämplig viss tid Den 19 April. tiel, inom hvilken kraf af skuld skall ske, om lätt till betalning deraf vill njutas; hvaremot ett annat förhållande sig visar med Rågång och ägotvister. Ofta hr en egendoms - ägare icke i tillfälle att utan längre tids omgång anskaffa de Chartor och Handlingar, hvarigenom han kan styrka, att till samma egendom af ålder hörande ägor blifvit af angränsande inkräktade; och om loire ägaren af samma egendom försummat att talan derom anställa och utföra, kan sådant dock icke feda till rubbning af hvad författning garne om skattskyldig jords förmindskning stadga.
Då i författningar, aftal, räkenskaper, skuldsedlar eller skrifter» af hvad slag som helst, hvilka efter viss bestämd tid utfärdas, benämningen af endast Riksdaler utan serskild bestämmelse förekommer, så förstås dermed alltid den i punkten Lit. b här ofvan omförmälde Riksdaler, hvaraf en är lika med |:dels Riksdaler silfver. s.-o Silfvermyntet. A) Utmyntningen. De serskilda Silfvermynten blifva följande: a) Ett om 1 Riksdaler silfver, eller 4 Riksdaler Expedit iöns-Ut skölt c t s Furdag till and, Skrifvelsej N.-o g8. 237 b') Ett om i Riksdaler silfver, eller 2 Riksdaler Riksdaler silfver, eller 1 Riksdaler — | R:dr, eller 32 sk. B:co Ett om | Riksdaler silfver, eller 24 skillingar B:co — 24 sk. R:gs. e) Ett om -Jg Riksdaler silfver, eller 12 skillingar På sätt uti nu gällande Myntordning är vordet stadgadt, skola alla förenämnde Silfver-mynt innehålla 3 delar fint silfver emot en del koppar, och således vara 12-lödiga, under förbehåll likväl af de, jemlikt samma förordning, tillåtna remedia, nemligen: på 1 R:dr silfverstycket, deraf 25 Ett om 4 skillingar Banco R:gs, b') Ett om 2 skillingar Banco Banco R:gs Ett om 2 styfver Banco Ett skeppund koppar, stapelstadsvigt, utmyntas till: 450 R:dr