Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» » Bara med den skillnaden, att mina syner ofta inte ä ' annat än omöjliga galenskaper som till exempel nyss. Men ibland har jag verkligen haft nytta af den där vanan eller manien, hur ni vill kalla det. Bland annat har jag den att tacka för, att jag ännu är ungkarl — och väl kommer att alltid förbli det. » » Att tacka? » upprepade öfverstinnan små- leende och hotade honom med den färdigbundna buketten. » Jag protesterar som kvinna och mor till tre giftasvuxna döttrar. » » Ja, jag har min oartiga dag i dag. men sanningen framför allt! » » Men säg mig, hur kan er lättrörliga fantasi eller er vurm för att dra konsekvenser vara vållande till den olyckan, att ni aldrig har gift er? Eller är det kanske indiskret att fråga? » » För ingen del. Den lilla historien är nu så gammal, att den luktar mögel och gärna kan behöfva vädras litet. Jo, det var i Marstrand för — ja tänk, det är snart tjugu år sedan! Men jag ber er tro, att jag då ännu var mycket ung. I alla fall tillräckligt gammal för att handla klokt och förnuftigt, som ni genast skall få höra. Jag hade gått och blifvit alldeles ohjälpligt kär. nej, inte ohjälpligt, men ovanligt; det käraste jag vet mig ha varit i hela mitt lif, och det vill inte säga så litet. Föremålet var blondt med svarta ögonbryn, jag behöfver inte säga mer. Växt som en parisiska, små fötter, godt hufvud. ingen konversationsmaskin. Hon kunde verkligen tala, och det är inte alla dockor som kunna det. Hon var lagom ung för mig, lagom musikalisk, lagom rik och hennes far hade en lagom framskjuten ställning. Det var alltså ett riktigt önskeparti för mig. Och ni må tro, att iag önskade det också! När jag skulle fria, var bara en tidsfråga. det fattades bara ett tillfälle. Jag hade föresatt mig, att det skulle ske första gången jag blef ensam med henne. » » Och ni visste, att edra känslor voro besvarade? » » Naturligtvis. Det hade hennes bästa väninna anförtrott mig, och hon hade det under strängaste tysthetslöfte fråu föremålet själft. » » Nå, kom det något tillfälle? » » Ja, det kom.
December 1859, meddelade beslut om det ekonomiska karteverkets ställande under en särskild styresman, — hafva, vidkommande den af E. K. Majit nu äskade förhöjning i anslaget för ifrågavarande karteverks skyndsamma fullbordande, Rikets Ständer icke kunnat förbise vigten af detta gagneliga arbetes fortskyndande, hvilket Rikets Ständer trott böra på allt sätt befrämjas. Med hänsyn härtill hafva Rikets Ständer fästat sin uppmärksamhet. dervid, att sedan Styresmannen för det ekonomiska karteverket till E. K. Majit ingifvit. underdånigt förslag till nytt formulär för de tabellariska beskrifningarnes uppställning, E. K. Majit, efter att deröfver hafva inhemtat yttranden af Ölver-direktören vid Landtmäteriet äfvensom Statistiska beredningen, i bref till Styresmannen den 14 November sistlidne år, bland annat, stadgat den förändring uti hittills gällande föreskrifter, att hvarje hemman och lägenhet, som enligt. Jordeboken utgör en possession för sig sjelf och antingen af ålder vore enstaka eller ock undergått sådant skifte, som ej utan alla delegares medgifvande kunde rubbas, borde i beskrifningen upptagas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Wermlands län. Sädesproduktion, -förbrukning, -priser. Sjösänkningar. 7 att 1857 hvete och råg gifvit 5:te till 10:de, men för det mesta 7:de till 8:de, vårsäd 4:de, mera allmänt
Deremot får jag förena mig med Gr. Mörner, på det skäl som han åberopat, att det nemi. är omöjligt för en domare att beräkna, inom hvilken tid en menedare åter skall blifva fullt rättskaffens och tillförlitlig. Hr Ribbing: Jag instämmer i den siste värde talarens yttrande. 480 Den J5 Juli f. m. Gr. Sparre: Om man vid denna § för mened stadgar förlust för viss tid af medborgerligt förtroende, skulle en svårighet uppstå derigenom att i 17:de kap. Rättegångsbalken föreskrifves att den, som burit falskt vittnesbörd, vare aldrig vittnesbär mer. Det sistnämnda stadgandet innebär en påföljd för alltid, då deremot iörlusten af medborgerligt förtroende skulle kunna vara endast för viss tid. Det torde således vara nödigt, ifall det Höglofl. Ståndet skulle antaga det af Gr. Hamilton föreslagna tillägg till denna §, att ändra föreskriften i 17:de kap. 18:de§:n Rättegångsbalken, för att bringa dessa stadganden i öfverensstämmelse. Hr Carleson, Edvard Henrik: Efter min uppfattning komma dessa stadganden ingalunda att stå i strid med hvarandra. Det förhållande att en person är förlustig medborgerligt förtroende på viss tid, lägger intet hinder i vägen för att samma person, på grund af stadgandet i Rättegångsbalkens 17:de kap. 18:de §, aldrig kan vara vittnesbär mera. Gr. Mörner: Jag har svårt att kunna dela den siste värde talarens nu yttrade åsigt. 18:de §:n i 17:de kap. Rättegångsbalken stadgar, såsom påföljd för mened, böter, hvilka gå till de fattiga, samt att den, som vittnat falskt, aldrig är vittnesbär. När nu de straffbestämmelser, hvilka i t734 års lag äro gifna för brott, för hvilka straff är i nya lagen bestämdt, komma att upphäfvas, så kan jag icke tolka denna §, så att en del af straffpåföljden, böterna, är upphäfd, men att den andra delen qvarstår. Hr von Ehrenheim:
Derigenom skulle snart, ökade Capitaler vinnas till en förökad produetion, och man skulle snart höra mindre omtalas bidrag till monumenter bakom hvilka man stundom synes vilja undandölja handelsindustritlla brister. Dessa åro de anmärkningar, som jag, enligt min öfvertygelse, trott mig pligtig, att inför Ridderskapet och Ad>ln framställa till bestridande af satser hvilka om de i sjelfva verket innehålla villfarelser, destomera, förtjena en fullständigare vederläggning, emedan Talaren bekläder förnämsta platsen i vårt financielia verk. Om jag till någon del lyckats uti att ådagalägga deras origtighet är det derlöre att sanningen i sig sjelf oberoende af talangen äger t en öfvertygande kraft som nödvändigt måste besegra hvarje motstånd. N;0 Den ii April f, m. N:o 3. Herr Tham, Wolrath: Herr Friherre Wirséns öfverlägsenhet uti frågor, sora angå FinanceLäran erkänner jag fullkomligt, men då jag tror att de grunder hvarpå han vill bygga den föreslagna Reali1 sationen äro skadliga för Fäderneslandet och förstöra en stor del medborgare, under det de endast skulle rikta några få, samt förnämligast utländska Långifvare 6å skulle jag anse mig fela emöt min pligt om jag ej anmälte de anmärkningar, hvartill jag af Herr Friherrens sednaste memorial föranledes» Det ar verkeligen ett Utomordentligt Stats tillstånd, att sedan en FinanceComité arbetat i några år på en plan till förbättrande af Rikets allmänna Finander, vid Riksdagens början, ändå ingen plan funnits sorn Regeringen aHsedt sig kunna föreslå Ständerna till antagande, Utan Ständerna endast erhållit ett betänkande af Comittéen, visserligen grannt, men hvarken Upplysande om Rikets verkelig» ställning, om sanna ordsakerna till oredan och förlägenheten eller innehållande något sådant förslag till Financernas reglerande, sorn med tillförsigt om välgörande framgång kan emottagas, då dessutom FinanceComitéens plan genom hvad ryktet i Landsorterna derom utspridt emotsågs med största farhåga utom Stockholm, BIL till Ridd, o. Adk Pr, III Band. im
Vid blotta Namnen Baner och Torstenson, återföres man till den Hjeltetid, då Svenska Vapnen utbredde sig öfver hela Tyskland, då Sverige, med den snillrikaste Drottning på Thronen, den störste och ärligaste Minister vid dess sida och de skickligaste Fältherrar i spetsen för sina Härar, föreskref Europa Lagar och dicterade villkorenTör den märkvärdigaste och för Riket ärofullaste Fred, som någonsin blifvit afslutad. Segervinnarne vid Wittstock och Chemmitz, vid Leipzig och Jancowitz, Johan Baner och Lennart Torstenson, med deras Ättlingar, hvila under dessa åldriga hvalf; för - IS2 Den 5 Januarii. utan flera ibland Sveriges namnkunnige "och högt förtjente Rådsherrar, Härförare och Statsmän af de mäst vidtfrägdade namn i vår Historia: Bjelkar, Sparrar, Oxenstjernor, Gyllenstjernor, Wasaborgar, Wranglar, Lewenhauptar, Lejonbufvudar, De la Gardier, Falkenbergar, Wachtmeistrar, en Adlercreutz, hvilka antingen grånat i Statens tjenst ellet stupat på Ärans fält. Sedan Kyrkans Reparation, under loppet af detta år, till det mästa blifvit fullbordad, behagade Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla, att alla Trophéer, som blifvit från Rikets Fiender eröfrade, skulle flyttas från den så kallade Arsenalen till RiddaiholmsKyrkan, att derstädes förvaras. Denna Nådiga befallning har blifvit verkställd, och dessa Trophéer, dessa ojäfviga vittnesbörd af Svenska Vapnens framgång, ära och glans, finnas nu i Historisk ordning uppställde: Öfver Hjeltarnes Grafvar svaja nu de Fanor, för hvilkas eröfring de våga-i de och offrade lif och blod.
Jag vågar skämta med honom, jag vågar tala med honom så barnsligt, som jag icke skulle våga med någon annan. Och hvad det då fröjdar mig, när han säger, att jag är alldeles barnslig. Ty jag vet att Josef anser barnasinnet vara det högsta. Men ännu ljufvare är, då han, smittad af mitt exempel, sjelf blir barnslig. Han hittar då på så många små oskyldiga upptåg, att jag anser det vara omöjligt att med honom nånsin ha ledsamt. Jag vågade i går afton en anmärkning, som lutade ditåt. Då sade han leende: Det kan vara så godt att min Celia tycker så, ty vet Celia, tiden räcker nog till, att ha ledsamt med sin man. Det är väl så utsedt, att vi skola bli man och hustru. Åter rodnade jag, ty jag hade aldrig förrän nu kommit att tänka på det han sist sade. Jag hade blott instinktmessigt anat sådant. Det var liksom Josef skulle kunnat läsa i min själ, ty han sade: Ja ja, Celia lilla; äfven om dylikt måste man tala och komma öfverens. En åtrå bor i mannens bröst att få sin älskade till maka. En motsvarande åtrå förefinnes säkert hos den älskande qvinnan. Tro mig min Josef; aldrig har än din Celia Härvid rodnade jag så häftigt, att alla pulsar brände. Jag kunde icke fullborda min mening. Josef befriade mig ur den plågsamma tystnaden: Du har rätt, du rena qvinna. Vår kärleks första timmar böra icke vanhelgas med jordiska tankar på jordisk utkomst, giftermål och mera sådant. Vi vilja helt och hållet lefva i det närvarande, och lemna det kommande åt Gud och ett vänligt öde. När han sagt dessa ord, gick Josef bort. Jag vet icke hvarföre dessa ord, så sköna de än voro, ingåfvo mig en viss sorg. Men jag vill trösta mig. Jag har hört att kärleken icke kan vara utan små sorger, barnsliga farhågor. Och om jag icke är glad i morgon, så skall jag väl bli det, när Josef kommer. Hans närvaro är mera tröstande än alla förnuftsgrunder. Om Clinton skulle se mig sådan jag nu är, månne han skulle nännas skratta åt mig? d. 29 Febr. Huru länge du, min kära dagbok, fått sakna din väninna. Men hvad har jag haft att skrifva?
43 gen vöre mera egnad att med full sakkännedom afgifva sådan utredning, än de Kontors-chefer, hvilkas departement frågan närmast rörde, och som derföre, allt efter ärendenas beskaffenhet, derom kunde anmodas, så vida ej vissa af dem på förhand kunde utses, att sådana utredningar och betönkanden meddela; och hvad slutligen angår bestyret med vexelhandel, torde det så mycket mindre, allena för sig, utgöra tillräckligt skäl för de ifrågasatta Direktörernes anställande, som det sätt, hvarpå detta bestyr hittills fullgjorts, synes visa, att föreskriften derom motsvarat ändamålet. Vid öfvervägande af allt detta, och då de af Utskottet för öfrigt anförda motiver för sitt förslag väl icke torde kunna sägas utmärka sig genom slående bevisnings kraft, kan jag, för min del, ej annat, än afstyrka antagandet af detta förslag, som, efter mitt omdöme, väl skulle leda till nya, obestämda utgifter, men icke innefatta någon garanti för, att det åsyftade ändamålet dermed skulle befordras. I händelse af afslag, skulle en återremiss blifva nödig för de omarbetningar i åtskilliga punkter, som deraf blefve en följd. Vidkommande grunderna för tjenslemäns anställande och befordran inom Bankoförvaltningen, föreslår Utskottet, bland annat, att, med upphäfvande af 50 och 91 §§ i nu gällande Banko-reglemente, som föreskrifva såsom vilkor för anställande i Bankens tjenst, att den sökande skall hafva aflagt någon sådan akademisk examen, som berättigar till inträde i Konungens Kansli, eller Rättegångs-, eller Räkenskapsverken, endast aflagd studentexamen skall vara tillräcklig, med undantag allenast af advokatfiskaloch ombudsmanssamt kanslist-tjensterna i dessas expeditioner, för kompetens till hvilka tjenstår juridisk examen skulle erfordras. Sjelfve Banko-sekreteraren skulle således i framtiden icke behöfva hafva dokumenterat andra kunskapsprof, än dem som fordras i studentexamen.
Till ett sådant understöd böra dock endast de skollärare varda berättigade, hvilka genomgått folkskollärare-seminarium, blifvit antagne efter skolstadgans utfärdande och vissa år tjenstgjort. En längre tid kommer således att förflyta, innan pensioner af ifrågavarande beskaffenhet behöfva utgå, och en lämplig pensionering kan följaktligen tillvägabringas äfven med ett mindre betydligt i tid afsatt kapital, om detta förräntas samt förstärkes med en ringa årlig afgift, hvilken jemväl, så länge densamma icke Bih. till II. St. Proposition, N:o ST. är för pensioneringen erforderlig, lägges till kapitalet och göres fruktbärande. Tillgång till ett sådant kapital finnes utan statens serskilda betungande, örn dels redan uppkomna, dels till och med år 1848 uppkommande besparingar å vid sistlidne riksdag till Kongl. Majrts disposition ställda anslag till understöd för folkskolelärares aflönande, för ändamålet afsättas. Bestämd uppgift på summan af dessa besparingar kan dock nu icke lemnäs, men deras sannolika belopp är beräknelig!. Af de 50,000 R:dr, hvilka från åren 1842, 1843 och 1844 vid nästförflutne riksdag bibehöllos till Kongl. Majrts disposition, voro nemligen den 30 sistlidne Oktober från Riksgälds-kontoret uttagne endast 5,038 R:dr 38 sk. 3 rst. Af anslagen för åren 1845 oell 1846, tillsammans utgörande 40,000 Rrdr, bade vid nyssnämnde tid icke utgåLt mera än 24,669 Rrdr 41 sk. 3 rst., och af de 20,000 Rrdr årligen, som för innevarande och nästa år äro disponibla, bar ännu icke blifvit anvisadt mer än 12,998 Rrdr årligen.
Vi iakttogo nu en fullkomlig tystnad, ty Braun hade antagit just den minen, som bådade att han ämnade säga något allvarsamt. »Jag vill», sade han, »med glaset i hand, lofva att skrifva det bästa qväde jag förmår qväda öfver värdinnan, om hon dör före mig – dö skola vi alla. – Klinga vi på löftet? Jag blef en smula häpen. Denna allvarligt menade tanke att skrifva en grafsång öfver mig var vacker i grunden, men den kom så plötsligt, så svärande mot det föregående. Emellertid tog jag naturligtvis ett glas för att tacka och hjertligt klinga med Braun. Men innan våra glas stötte tillsammans, hade en egendomlig ljusning gått öfver hans ansigte. »Klinga lugnt» – sade han. – »Jag ville blott ge ett aktningsbevis; när jag skulle qväda den sången, då ...!» Hvad han tänkte syntes väl. Men klingade gjorde vi. Och ehuru jag för min del icke gifvit något löfte – blef det dock jag, som visst icke skref, det jag ej kunde, en grafsång, men som ändå en dag, med tanken på denna afton, fick egna Brauns minne en sådan gärd, som han skulle tyckt om. Vi hade emellertid nu kommit in i en högtidlig stämning som vi ej råkade ur. Och halfva natten undrade jag på hvem af oss två, som skulle dö först. Andra kapitlet. Karaktersdrag från Brauns barndom och ungdom3. Vestergötland är rikt på vittra minnen. Vi förbigå qvinnolinien för att nu endast fästa oss vid den manliga. I detta landskap föddes Kellgren, Lidner, Braun, Bjursten, och äfven den mannen som med sanning och trohet skrifvit om dem alla fyra. Det var på hemmanet Brängesås (Böne pastorat i Elfsborgs län) som Wilhelm Detlofs vagga först bäddades, den 2 november 1813. Föräldrarne voro dåvarande kaptenen vid samma läns regemente, Kristian von Braun och Justina Melits, dotter af grosshandlaren P. Melits i Göteborg. Denna dam skall ha varit mycket poetisk och begåfvad, så att det ansågs att Braun stod i skuld på mödernet för skaldegåfvan. Men af sju syskon var han icke den ende som gjort dylika arfsanspråk.
Mynthusets inredning till embetsrum åt samtelige Stats-Departementen, med undantag af Utrikes Departementet. (U. A.) Ridderskapet och Adeln har till Stats-Utskottet öfverlemnat en af Herr von Hartmansdorff A., väckt motion, deruti, på flere anförda skäl, föreslagits, att det såkallade Mynthuset måtte upplåtas till Embetsrum åt samtelige Stats-Departementen, med undantag för det Utrikes, samt att me - Stats-Utskottets Utlåtande, N.o l/j.8. l9 del blefve anslagne till husets inredning för detta ändamål, äfvensom till Mynt-verkets och dervarande Embefs-verks förflyttning annorstädes. I anledning af vid näsllidne Riksdag gjorda förslag, att antingen Departements-Cheferne måtte erhålla bostäder i samma hus, der deras Expeditioner äro inrymde, eller ock att samtliga Expeditioner sammanfördes i i en local, utan att boställsrum i sammanhang dermed anvisades, anhöllo Rikets Ständer i underdånighet, att Kongl. Maj:t täcktes, efter anbefalld undersökning af alla de omständigheter, som på bedömandet af det ena eller andra förslagets företräde kunde hafva inflytande, till Rikets näst derefter sammanträdande Ständer i Nåder öfverlemna en slik utredning, jemte Nådig Proposition i ämnet. Då emedlertid Rikets Ständer icke fått en så beskaffad framställning emottaga, samt frågan sålunda fortfarande beror på Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, anser #ig Utskottet, i anledning af ofvanberörde motion, ej kunna tillstyrka någon åtgärd. Stockholm den i3 Januari i845. Ank. till E.vp.-Utsk. d. iå Jan. kl. t e. m. Utlåtande., i anledning af väckt motion om inrättande utaf Arbetshus i hvarje Län. (U. sJ.) Uti en inom Bonde-Ståndet af Pehr Bengtsson från Calmar Län väckt, till Stats-Utskotlet remitterad, motion, i hvilken Niklas Nilsson och Nils Peter Pettersson från samma
Med afseende härå skulle det efter Utskottens uppfattning ingalunda vara välbetänkt, att utestänga den, som fått sig åboskapet tillerkändt, från tillträde af hemmanet, intilldess beloppet af berörde ersättning blifvit bestämdt och erlagdt, enär sådant skulle kunna medföra den påföljd, att hemmanet möjligen under en längre lid blefve underkastadt vanskötsel, helst det alltid komme att bero på afträdaren att, lill utbekommande af sin stridiga fordran, förr eller sednare anlita Domstolens åtgärd. Utskotten tro sig sålunda ega skäl till den vördsamma hemställan att å omförmälda förslag afseende icke mä fästas. Vidkommande derefter Olof Lindströms yrkande, att den åt en åbos äldste son medgifna företrädesrätt till värdskap å kronohemman mätte upphöra och besittningsrätten dertill fördelas emellan åboens samtlige arfvingar, anse sig Utskotten böra upplysa, att denna företrädesrätt ej tillkommer åboens äldste son, då hos honom icke finnes enahanda säkerket för hemmanets häfd och deraf utgående utskylder, som hos de öfrige arfvingarne, samt att enligt Kongl. Brefvet den 8 Augusti 1750, Konungens Befallningshafvande eger att från Kronohemman vräka åbo, som befinnes vanvårda detsamma. Derjemte är den föreskrift vorden meddelad, att om kronohemman kan klyfvas då åbo dör eiler afstår detsamma, eller om afgången åbo innehaft flere särskilda kronohemman eller delar deri, sådan klyfning så mycket hellre bör beviljas, som flera arfvingar derigenom blifva med hemmansbruk försedda.
Understundom har man hört påstås att större frihet i jernhand teringen erfordrades för dess framgång och utveckling; men då inom loppet af 20 år det privilegierade smidet i provinsen blifvit ökadt med omkring 45,000 Sk#, fördelta på dels nya verk, dels il-delar af de gamla verkstäderna, och nu åter klagan förspörjes deröfver att smides-privifegierna så lätt vunnits, torde man icke med skäl kunna säga, att hand leringen bindande stadgar vållat det bekymmersamma tillstånd, hvari den befinner sig. Den allmänna öfvertygelsen synes deremot vara, att öfverflöd på jern i verldsmarknaden, genom en i andra länder jemväl högt drifven tillverkning, förorsakat den ofördelaktiga konjunktur, som för afsättning af denna vara uppstått här i landet, och ulan tvifvel äger denna öfvertygelse sin grund; men hvad Wermlands-jernet angår, torde andra omständigheter äfven hafva något bidragit att nedtrycka priset derpå. Så länge nemligen tackjernshandeln icke var fri, förbrukades inom Länet endast sådant jern, tillverkadt af malm från Wermlands grufvor, och detta godartade tackjern kunde på den vanliga buteller bryt-smides-methodeii mycket väl tillgodo - 19 gövas, men sedan lackjernshandeln frigafs, ittfördes till Wermland ett sämre tackjern från Nya Kopparberget. Efter hvad ofvanstående uppgifter visa, bar tackjerns-tillverkningen i Länet icke motsvarat stångjerns-produktionen, äfven med beräkning af det så kallade öfverjernet eller skillnaden emellan tackjernsoch stångjerns-vigterne, utan en brist i tackjerns-tillgången förefunnits, som med tackjern från andra orter måst fyllas. Med behandlingen af det främmande tackjernet var åter smeden icke bekant, och följden blef produktens försämring der det begagnades. Smedens aflöning har äfven vavit så ställd, att han endast ägt intresse af en hög tillverkning, åstadkommen med en ringa kolqvantitet.
S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 1 5, angående Stämplade Pappersafgiften, blef detta Betänkande, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, tili Bevillnings-Utskottet återremitteradt. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne ConstitutionsUiskottets följande Memorial : 24 Prof. Utdrag den 6 April 1829: N:o 16, rörande Grefve C. P. Horns anmärknings anledning, i afseende på mötes-! passevolancens fortsatta utgörande; Nso 17, angående Herr von Qvantens anledning till anmärkning vid behandlingen af frågan om jords afsöndrande; N:o 18 i angående den af Domprosten Lidman anmälde anledning till anmärkning, i afseende på behandlingen af målet, rörande Kyrkoherdeval inom Torpa församling, och N:o jg, angående Fullmägtigens af Bon* deStåndet, från Elfsborgs Län, Andera Da-> jiielssons anmärkningsanledning med afseende på roteringsjemkningen i Jemtland, S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N;o 11, i anledning af väckte frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla broar och vägar, fann Ståndet för godt bifalla detta Betänkande i allt öfrigt, utom hvad angår den deri föreslagne väggärden, i hvilken del Betänkandet afslogs. Prat. Från Högloft Ridderskapet och Adeln, S. D. Föredrogos ånyo och gillades följande från Lag-Utskottet inkomne, samt den 1 dennes e, ni. på. bordet lagda Betan leanden i Åf den 31 sistlidne Januarii: N:o 57, öfver väckta Motioner om ändring af Kongl. Kungörelsen den 18 December i825j huru förhållas bör, då emot redan dömde personer yppas brott, hvarom ransakning tillförene icke varit anställd.
;z sNrrs 1792, d. yN v. 1722, d. y Fchr. och l4 Juns ,8oz icke vuom före eril wcn io til sse'a!ni >gs erhälande blifort an? rii'lde. 0 0 sa'unda säsoni försatlne arv atl anse» Slockholm d, iZ Nov. t8o<>. Pä Högloft. Ridd. och Mesns Pä Höglvörd. PrästeStän Lcdamötcr? wägnar dets Ledamöter^ mägyar ^laes klcminA. Pä Wällofl. Borg. StändLedawoters w gnar flars kr. ^anäber^- lia, >Veickman. Pä Hederw. BondeStändetH Levamöurs wäg.iar Iola, kncslon, frän Upland, di. riSäelM, Lik. A° Avmjukt Blemoriäls Genom PrMykolts. Utdrag af den r? i denna pianad, har Rttsens Höglo-Iiae Ätande, s StatsWsto t behagat gifM. Fullmägtige tillkänna, hmule» des qf Fullmäctiges a>gif"e Relation, sä wäl som wid granffningen af R ckenffanerne be^unni^ a«t nägyn försäljning af Jern pä S.vckholms Metallwäg 97^ Den 18 November. för Riksgälds-Contoircts räkning icke skett sedan ar 1825 förrän Uti Maji mänab 1808, da Fullmäglige lätir genom auction försälja sä wäl återstoden af Let är 1799 för Riksgälds - Eontoirets räkning pä nämnde Wäg upköpte Manufacturerade Jern, som det Bewillnings Jern, hwilket dä war odisponeradt; och har Högloft. Stats-Utskottet i anledning häraf behagat infordra Fullmägtiges utlåtande, 1:0 om orsaken dertill, att Futlmägkige emellan sistl.