Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Ridderstad, G. F., angående underdånig framställning hos Kongl. Maj:t derom, att qvinna må vinna anställning vid Statens telegrafverk samt i be fordringsoch löneväg ega samma rättigheter och skyldigheter som mannen. „ Herr Petre, Casimir, att, med upphörande af anslagen till löneförbättring åt examinerade folkskolelärare samt folkskoleväsendets utveckling och förbättring i allmänhet, hela den nuvarande skyddsafgiften måtte, för folkskolelärares aflöning, till kommunerna direkte utdelas, m. m. „ Herr Hierta, L. J., angående ändring af 8 Kap. 1 §. och 9 Kap. 1 §. Gfiftermåls-Balkeu. Herr Ljungberg, G. E., angående de offentliga föreläsningarnes i hufvudstaden utbildande till en vetenskaplig institution med fasta lärareplatser. „ Herr Engvall, A Ib., angående bestämmelser i fråga om vården af och kontrollen öfver till milda stiftelser anslagna medel. „ Herr Engvall, Alb., angående ersättning till Landshöfdingen i Westmanlands län för den honom förut på lön anslagna, numera till annat ändamål upplåtna s. k. kungsträdgården i Westerås. „ Herr Landström, A. J., angående Åmåls treklassiga elementarläroverks förändring till femklassigt, samt löneanslag till erforderligt antal lärare derstädes. 132. Förteckning å Motioner i Borgare-Ståndet. 9 132. 133. 134 135. 136. 137. 138. 139. 140. 141. 142. 143. 144. 145. 146. i Herr Bovin, J. A., angående det stadgande, att hvad redan gäller såsom lag i afseende å kommunikation af besvär hos Hof-Rätt i skuldfordringsmål, jemväl bör tillämpas på andra mål, som genom besvär dragas under HofRätterna och icke angå häktade personer.
Och sade: Si, jag hafver satt dig öfver hela Egypti land. Och tog sin ring af sine hand, och gaf honom Joseph på sina hand, och klädde honom Joseph i hvitt silke, och hängde en guldkedjo på hans hals; Och lät honom sitta på den andra vagnen, och lät utropa honom: Denne är landsens fader: Och satte honom öfver hela Egypti land. Och Pharao sade till Joseph: Jag är Pharao; utan din vilja skall ingen, i hela Egypti lande, röra sin hand eller fot. Och kallade honom det hemligaste rådet; och gaf honom till hustru Asnath Potiphera dotter Prestens i On. Så for Joseph ut till att bese Egypti land. Och han var tretio år gammal, då han stod för Pharao. Och for ut ifrå Pharao, och for omkring hela Egypti land. Och landet gjorde allt så i de sju rika åren. Och församlade i de sju åren alla spisning i Egypti land, och läto det i städerna: Ehvad spisning som växte på markene vid hvar och en stad allt omkring, det läto de komma der in. Så lade Joseph tillhopa sädena öfver måtto mycket, som sandkornen i hafvet, så att han vände igen att räkna; ty man kunde det icke räkna. Och Joseph vordo födde två söner, förra än den dyre tiden kom, hvilka honom födde Asnath Potiphera dotter Prestens i On. Och kallade den första Manasse; förty, sade han, Gud hafver låtit mig förgäta alla mina olycko, och mins faders hus. Den andra kallade han Ephraim; förty, sade han, Gud hafver låtit mig växa till i mins eländes lande. Då nu de sju rika åren voro framliden i Egypten, Så begynte de sju hårda åren gå uppå, som Joseph hade omtalat. Och vardt en dyr tid i all land; men i hela Egypti lande var bröd. Då nu Egypti land ock led hunger, ropade folket till Pharao om bröd. Men Pharao sade till alla Egyptier: Går bort till Joseph, hvad han säger eder, det görer.
Hvilken grundsats är det väl som Staten bör följa vid uppmuntran till allmänna förelag, vare sig odlingar, eller andra allmänna arbeten? Ar det den, alt blott läna medel dertill, dä kan man i allmänhet taga för afgjordt, att inom vårt land intet dylikt förelag kommer till utförande. Om en uppodling eller valtenafledning ifrån sanka trakter, hvarigenom menniskor kunna hafva sin bergning, är en eröfring, som man gör inom sina egna gränsor, hvarföre må icke Staten lill en sådan bidraga, likasom Slaten ofta till sin skada bidrager att utom sina gränsor göra eröfringar, som äro svåra alt bibehålla och ofta misslyckas? Man säger, att det är lån, men icke anslag, som skola meddelas. De talare, sora redan yttrat sig, hafva visat, alt Ständerne tillförne beviljat anslag lill åtskilliga orter af riket; hvarföre skulle ic ke dä Calmare län äfven få vara en af de otter, lill hvilka anslag kunde lemnäs? Förhållandet med della ärende är, såsom nyss blifvit omnämndi, att på de ställen af vattendraget, hvarest strandägarne göra den största vinsten, der kostar arbetet minst, hvaremot kostnaden är störst, der vinsten är minst. Strandägarne höra lill Irenne särskilda härad. Ibland dessa befinna sig boslällshafvare af 2:ne regementen och 2:ne stift. Desse och en mängd smärre jordägare blifva, en hvar för sin anpart, icke ense om det förhållande, hvari en hvar skall bidraga lill företaget. De blifva icke ense, derföre att de anse den gjorda taxeringen af de jordlotter, som skulle förbättras, vara oriktig. Men hvem kan väl pä förhand bedomina riktigheten, dä gagnet först är bevislig! sedan odlingen är fullbordad och murken bär sin frukt? Au koni - C12 Den 21 December f. m. mer dertill, all boställsjorden icke kan inlccknas; de enskilde jordägarne vilja icke förrän i yttersta nöd inteckna sin jord, de betvifla förelagets nytta och framgång, såsom alla kortsynta personer (och för sådane torde man få anse de mindre jordägarne, hvilka äfven äro de liesta).
Med korgar, kärl och bloss de mellan träden glimma, Och kasta bördan sällt vid våra trösklar ner. Med muntra anletsdrag ses alla pligter skötas, Tills portarna slås upp och våra bröder mötas. Så samlas detta folk af trohets äkta stämpel, Som tretton resor re’n invigt sin högtidsdag, Och som med enigt bröst i detta Floras tempel Frambär Kung Gustafs lof i hvart ett andedrag. Flyg, echo, bergen kring, att våra sorl besvara; Och må kanonens dån vårt mannamod förklara! I dag vårt träldoms-ok för tretton år tillbaka Bröts af Kung Gustafs arm, men utan eld och blod, Just då, när aggets storm så Nordens grundval skaka’, Att spiran digna’ ned vid Sverges fallna mod. Bland mist och röda moln riksskeppet dref för ankar, Der hvar och en had’ vind, allt som han köpte tankar. Förbistring hos en flock, och hämden hos den andra, Af snikna styresmän inblåstes vild och stark: Till rikets möten opp sågs rikets bödlar vandra, Att plundra få hvarann och fängsla sin Monark, Att åt en utländsk arm (hvem helst) sitt hjerta skänka Och mot sin fosterbror i blodigt harnesk blänka. Ett snöpligt äfventyr, som barn och barnbarn klandra, Var all den väktarns vakt, som fredar Zions mur: Med Bibeln i en hand och pungen i den andra, Satt Religionen hemsk vid Politikens ur; Ett gyllne ja och nej på helga läppar ströddes, Då vid hvart tärningkast en rikets våda föddes. Ibland de djerfva svar på väktarns lumpna fråga En dödlig hviskning lopp, att fängsla Vasars Son; Att på så dyrbar stam det sista hugget våga, Var rigtigt öfverlagdt, och mumladt till och från! Men, Gustaf, full med frid, sig till Försynen vände, Och för sitt folk och land blott ömhets-suckar sände. Der rikets vinst och makt på handelsvågen hvilar, Sig Sjelfsvåld satte ned och vinsten undansmög, Då strax, vid hennes vink, för alla vädrens ilar, En mäktig vinglartropp ur börsens portar flög;
Under vår ungdoms uppfostran egna vi en liten del af vår tid åt den ena och en stor del af tiden åt den andra. Och likasom för att göra förlikningen verklig, uppehållas dessa båda kulter på samma orter af samma lärare. Yid våra offentliga skolor så väl som vid mångaandra äro samma personer prester inom båda religionerna. Hvar sjunde dag framhålles sj älfforsakelsens ädla lära i bibelförklaringar ocb predikningar, och under de sex andra dagarne fram ställes i glödande ord det stora i att uppoffra andra. Blodshämndens heliga pligt, hvilken såsom vi se hos ännu lefvande vildar, utgör den äldsta formen af hatets religion, och som, enligt hvad vi lära af forntidens litera-tur, stöder sig på guddomlig sanktion eller snarare guddom-lig befallning jemte menniskornas allmänna mening, är en pligt, som under de sex dagarne djupt inpräglas i sinnen, högeligen lämpliga att mottaga sådana intryck; men sedermera göres något litet för att utplåna denna stämpel, i det hämnden på den sjunde dagen förbjudes. A priori skulle man hålla det for omöjligt att menni-skor under ett helt lif kunde fortfarande bekänna tvänne läror, hvilka ömsesidigt upphäfva hvarandra. Men deras förmåga att medla mellan stridiga trosläror är ganska märkvärdig — märkvärdig åtminstone, om vi antaga att de uppställa sina stridiga trossatser i bredd med hvarandra; mindre märkvärdig, när vi upptäcka att detta icke är förhållandet. Likasom ett intelligent barn, hvilket upprepade gånger får snäsor af äldre personer för sina besvärliga teologiska frågor, slutligen. upphör att tänka på svårigheter, på hvilka det icke kan få någon lösning; så varder vid en litet senare period skolgossen så småningom van vid de till en början öfverraskande. och oförklarliga motsägelser, som meddelas honom i skolan och kyrkan, och fäster icke längre någon uppmärksamhet vid dem. Sålunda förvärfvar han, under det han växer upp, i likhet med alla omkring honom vanan att begagna än den ena och än den andra af sina trosbekännelser allt efter som tillfället fordrar; och när han hunnit mogen ålder, har denna vana fullkomligt rotfäst sig. Nu utbreder han sig öfver nödvändigheten af att upprätthålla nationaläran och anser det vanhederligt att uppgöra
Bank för erhållna förskotter; af behofvet påkallade reparationer å nya rnynthusot; anskaffande af ny ångpanna för valsverkets bedrifvande samt mynt-tomtens förseende med stängsel emot sjön m. m , måste under den närmast förestående tiden för Myntverkets räkning bestridas, har Kongl. Majit, under sådana förhållanden, funnit Myntverket icke kunna, utan stor olägenhet, undvara den summa af 16,668 ridr 32 sk. banko, söm genom försäljning af den så kallade hofbageri-egendomen influtit och af Rikets år 1848 församlade Ständer blifvit, utan då ifrågasatt återbetalnings-skyidighet, anvisad för Myntverkets ordnande å dess nuvarande lokal; och har Kongl. Majit fördenskull velat härigenom gifva Rikets Ständer tillkänna, att Myntverkets tillgångar för närvarande icke medgifva den inbetalning till Riksgälds-kontoret af merberörde 16,668 ridr 32 sk., hvarom Rikets sednast församlade Ständer gjort underdånig framställning. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCA R. C. O. Palmstjerna. Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 7. 15 Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Råde t å Stockholms Slott den 16 November 1853. Närvarande: Hans Excellens, Justitias Statsministern, Herr Grefve Sparre, Hans Excellens, Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Sfats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteeny. Gripenstedt, '»i-i Gretve Mörner, Ulner, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. Chefen för Finans-departementet, Stals-Rådet, Herr Friherre Palmstjerna, uppläste till justering det förslag, hvilket, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, uppa Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, blifvit uppsatt till Kongl.
Då häfd mellan trolofvade af Lagen arv* ses såsom ett börjadt äktenskap, blifver det af Kongl. Förordningarna den 3 och 27 April 1810 en följd, att samina försigtighet vid lysnings utfärdande för »idane f{ånskiljda per - sLngUtsiottets Beläniandt Nm 4*. 51 tonér bör iakttagas, som för dem, hvilkas genom vigsel fullbordade äktenskap blifvit lagligen upplöst. Lagens stadgande om afvittring mäste äfven här tillämpas. Fjerde Frågan: Om trolofvad qvinna, hvilkens fästeman henne förlupit, för Domaren döljer, att hon af den förlupne blifvit häfdad, hvarigenom om det sedan framfödda barnets arfsrätt intet kan i Rättens Protocoll intagas, huru försäkras dd sedermera denna arfsrätt ? Detta blifver en rättsfråga, som af Domaren måste pröfvas, när åtalan sker. — Någon ny lagföreskrift kan icke här lämpligen föreslås; —är ej eller af Motionairen yrkad, eller föreslagen. Femte frdgatn Med hvad näpst lor det gäckeri anses, att en trolofvad Man, som sjelf bjudit till Bröllopp, svarar Nej i Brudstolen ? Då det är hvardera Contrahentens lågliga rättighet alt svaja Ja, elier Nej, lärer LngUtskoiiels Betänkande N:o 4a. utöfvandet deraf icke kunna medföra något ansvar inför yttre rätt. Det moraliska klandrets och den Kyrkofaderliga föreställningens områden ligga utom den Juridiska Domare-; befattningens gräns. Sjette Frägan: Kan gräns eller ansvar sättas för länge uteblifven vigsel efter skedda lysningar till äktenskap ? Författning härom kan visserligen utfärdas.
N:o 18. anslog af 100,000 R:dr, utföra väg-anläggningen emellan Öhrträsk och Åsele kyrkor, Rikets Ständer mätte, till bestridande af utgifterna för ofvanomförmälda 2:ne väg-anläggningar, anvisa ett belopp af tillhopa 166,950 R:dr R:mt, under vilkor att, sedan vägarne blifvit fullbordade, desamma skola af vederbörande kommuner för framtiden underhällas. Stockholm den 12 November 1862. L. A. von Hedenberg. Af Herr von Hedenberg; laudvig August; angående anslag till uppförande af ett nytt läroverkshus i Umeå. Att förbättringen af undervisningsväsendet vid rikets elementar-läroverk är en af de vigtigaste förbättringar, som på sednare tider kommit till stånd, det torde vara en lika allmänt erkänd sanning, som det är bekant, att möjligheten till denna förbättring är beredd genom Rikets Ständers frikostiga anslag. — Dock måste man erkänna, att åtskilliga kommuner på ett hedrande sätt ansträngt sig för att icke behöfva anlita Statens tillgångar. Till dessa hör Umeå stad, som, då för några år sedan ett nytt läroverkshus blef af nöden, af egna medel tillsköt den icke obetydliga summa, som brast i bidraget från Stiftets byggnadskassa, och för närvarande ensam bekostar husets slutliga fullbordande medelst brädfodring och målning. Detta läroverks hus, då fullkomligen tillräckligt, såsom endast afsedt till lokal för en femklassig skola, befanns vara otillräckligt då läroverket kort derefter utvidgades till högre elementar-läroverk. Olägenheten af denna lokalens inskränkthet har synnerligen trädt i dagen, sedan läroverkets samtlige klasser nu blifvit bildade och lärjungarnes antal årligen tillvext till den grad att det, redan vid innevarande termins början, ut gjorde Etthundra Sextionio. Ty utom det att nödige rum saknas icke blott för bibliothekets och de fysiska äfvensom de naturhistoriska samlingarnes förvarande, utan ock för Kollegii sammanträden samt för vaktmästarens inlogerande, måste ock de ur sprungligen endast till genomgång afsedda fyra tamburerna dagligen användas till lärorum, de timmar då humanister och realister särskildt undervisas.
Utom att han på grund af sioa och familjens kända tänkesätt hade sin gifna plats i de m isstänk tes ndsträckta och föga tydligt begränsade kategori, förekom inot boBom en best&amp;md angifvelse, nämligen att han den 10 augasti » kalle bafva öfvergifvit sin post för att deltaga i försvaret af Tuilerierna. Han arreBterades den 16 augusti och insattes i Ab-baye * fängelset; den 18 fick dottern på sin egen begäran komma och dela faderns fångenskap. j * i * Bland de arresterade, som undsluppo septembrisörernes mord * vapen, hafva flere ntgifvit eller eflerlemnat berättelser om dessa fasansfulla dagar. Utan jämförelse namnkunnigast bland dessa fdngclseminnen är Mon agonxe de trente-huit heures af Jourgniac Saiot-Mcard, som utkom redan i september 1792 *. Arresterad den 22 augusti, ¿¿om misstänkt for rojalistiskt tidningsskrifveri, hvilket nog var gnindadt, för rekrytvärfning åt emigranterne m. m., Bkickades han til Hotel du faubourg Saint-Germain: vid framkomsten fann han, au denna benämning var en pseudonym för Abbaye-fängelset. Hvad der tilldrog sig, såvidt han hörde eller såg det, intill kl. 2 på morgonen den 4 september, har han noggrant beskrifvit i en ifrdelea intressant berättelse. Han blef frikänd, ehuru han inför Maillards domstol bekände sig vara franc royalistc: när denna förklaring mottogs med mummel, yttrade presidenten, att » vi äro bir ej för att döma åsigter, utan för att döma deras resultat ». Han omtalar morden på schweiziske öfversten Keding samt abböernc • Jag citerar tredje rättade upplagan — Ne variclur — «om utkom inom samma år. På sju till åtta månader lära 280,000 exemplar ha blif-▼it såld *, tjaftrycken oberäknade. Enligt Barthélemy Maurice (1840) feafr * i Frankrike utkommit 00 upplagor.
Sta ts-Utskottets endast da omständigheterna lunna det påkalla och K. M:t pröfvar sådant nödvändigt. Då likväl Utskottet i så måtto instämmer med livad Hr Grefve Gyldenstolpe och Ur Cronius yttrat, som att önskligt vore, det Kronans förlust på Kruttillverkningen måtte lunna förminslas om ej upphöra, tillstyrker Utskottet det tillägg i den underd. skrifvelsen, att, då Contracten med Krutbruksägare skola förnyas, skyldigheten å Kronans sida att inlösa det tillverkade Krutet må, i möjligaste måtto inskränkas i förhållande till Kronans behof af denna vara, oell att i sådant afseende äfven må begagnas den utväg ali, i stället för Krut, upplägga Salpeter, helst, med erforderlig tillgång på denna för Kruttillverkningen hufvudsakliga beståndsdel, Kronans förseende med Krut, vid infallande behof, utan svårighet lärer låta sig verkställa. N:o 285- Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets Betänkande N:o 208 angående f. d. Allmänna Magazinslnrättningens förvaltning och utredning. De inom 11. R. o. A. yttrade anmärkningar mot berörde Betänkande och hvilka föranledt detsammas återremitterande kunna sammanfallas uli följande puno ter, nämligen, af Friherre Anckar swärd, C. //..- Eetänkanden, N:o 285. 387 1:0 Alt elen i förra Betänkandet pag. 3o3 omnämda afskrifningsfråga för Elfsborgs Län bordt, icke såsom Utskottet tillstyrkt, lemnäs utan åtgärd, utan föranleda till en underd. framställning till K. M:t; 2:0 Alt förhållandet med de vid 1823 års Riksdag af R. Stlr mot f. d. Allmänna MagazinsDirectionen väckte 10 anmärkningar, hvilka, till följd af K.
Lifsglad nyfikenhet framtittade ur dessa muntra nordiska ögon, de tycktes se på hela situationen som på ett lyckadt skämt, och i synnerhet när de artigt vändes mot amerikanska grannen, kom i uttrycket en viss putslustighet. De goda yankeerna kunde ju egentligen inte fordra att blifva tagna på rama allvaret Infödingarnas skarpa ansikten, där öfver de lågt sittande ögonbrynen kunde ligga ett drag af våldsam energi, bröto ofta bjärt af mot all denna svenska belåtenhet och tunga kroppsvikt. För det mesta iförda långa, svarta rockar, knäppta högt i halsen och med en dyrbar solitär glänsande i halsduksknuten, sutto dessa amerikaner tysta och allvarliga, föllo in då och då helt kort i samtalet eller skrattade till hårdt och förde med stor måttlighet sina halftömda glas till munnen. Några amerikanskor i utsökta, luftiga toaletter läppjade på isvatten och blickade i leende undran öfver till främlingarna. De svenska damerna voro helt få. Louise satt mellan målaren och en skallig svensk herre, hvilken, allteftersom champagnen gjorde verkan, blef mer högröstad och litet slipprig i sitt tal. Landsmaninnan vid hans andra sida sänkte sina ögon och lät det väluppfostradt halka sina öron förbi. Herrarna började se på hvarandra menande och skrattsjukt, det öfverdådiga vinflödet fördunklade ögon och förstånd, man pratade bredt om all världens nonsens, ville gärna göra damerna en smula förlägna, hade allt svårare att hålla inne med sin skämtsamma uppfattning af hela tillställningen. Brutna engelska ord flögo omkring, de voro till för att få yankeen att höja sitt glas, men då meningen icke alltid förstods, blef det hela tokigt och skulle verkat förstämmande, om något dylikt numera varit möjligt. Så började talen, knaggliga svenska och halfengelska tal med många ord och långa satser – detta begrep amerikanen, Han reste sig och lät sin vältalighet brusa fram som en ung vårflod öfver det plötsligt tyst vordna bordet.
Sedlar, Fullmägtige under den 11 nästlidne November förklarat, det Fullmägtige, emot ordalydelsen i Banco-Reglementets 225 §, icke kunde bifalla UnderStyrelsens berörde hemställan. I anledning af dessa besvär, hafva Fullmägtige meddelat, att Fullmägtige väl till Banco-Ulskottet vid sednaste Riksdag upgifvit de särskildta anslag, som Fullmägtige ansågo böra fortfarande utgå, och dervid föreslagit ersättning beräknad till 42 sk. 8 r:st. Banco för hvarje 1000:de annullerade och förslitne sedlar å valeurerne från och med 10 R:dr till och med 8 sk., som blifvit af Commissarierne granskade, öfverkorsade, upräknade och förseglade, 37 men att Banco-Utskottet uti dess under N:o 184 i ämnet afgifne Memorial, i stället för Sedelvaleuren 10 R:dr uptagit valeuren 3 R:dr, för hvilken afvikelse från Fullmägtiges förslag något skäl icke förefinnes uti nämnde Memorial; samt att Fullmägtige, emot Banco-Reglementets tydliga innehåll, varit förhindrade att bevilja den äskade ersättningen. Enär Banco-Reglementet icke innefattar någon föreskrift om betalning för öfverkorsning och granskning af annullerade och förslitne sedlar å 10 R:drs och 6j:dels Rrdrs valeuren, hafva Revisorerne icke kunnat gilla Commissariernes ifrågavarande besvär. § 11- Angående förvaltningen af Tumba Pappers-Bruk. Räkenskaperne för åren 1839 och 1840 äro af Revisorerne granskade och hvad ziffran beträffar lemnade utan anmärkning. Af desse räkenskaper inliemtas följande förhållande: lr 1839. Bankens förlag till Brukets bedrifvande har utgjort: Det under året lefvererade papper har up gått till ett värde af 59,114: 7. ii. 27,577: 40. — hvarigenom balancen blifvit år 1839 nedsatt till 24,851: 38.
An större voro de förvecklingar och olägenheter, som kunde uppstå i händelse de angifna brotten voro af beskaffenhet, att deröfver borde af särskilda domstolar ransakas och dömas. Med afseende härå och enär för öfrigt straff-friheten ej skulle inträda innan tio år förflutit från brottets föröfvande och följaktligen först efter en så lång tids förlopp, att ej antagas kunde, det allmänna rättskänslan skulle finna sig kränkt deraf, att brott af den beskaffenhet, sorn här afsåges, icke vidare fick till bestraffning åtalas, hemställde Högste Domstolen, att icke annat vilkor för tillämpning af tioårig preskription måtte göras, än att åtalade brottet ej är i lagen belagdt med svårare straff, än straffarbete i två år, samt alltså hvad derutöfver förekom i sednare momentet af 14 § utgå. 8 Kap. 1 §• Till förekommande, att mom. 2 i denna § ej må gifvas en alltför vidsträckt tillämpning, hemställde Justitieråden Friherre Leuhusen och Berg, att detsamma måtte erhålla 16 denna lydelse: »att med våldsamma medel antingen bryta Rikenas förening eller ock upphäfva eller ändra den emellan Rikena stadgade föreningsform eller någon af deras grundlag ar.v 12 §. Då meningen [»tvifvelaktigt är, att utländsk man, som under de i denna § upptagna förhållanden, begår brott, derför Svensk eller Norsk man enligt de här åberopade §§, jemförde med 30 §, vore förfallen till förlust af medborgerligt förtroende, jemväl skulle vara enahanda påföljd underkastad, men sådan mening icke tydligt ur ordalagen framgår, helst då härmed jemföras andra §§, deri förlust af medborgerligt förtroende stadgas, såsom 16 Kap. 17 §, jemförd med 1 och 2 §§ i samma Kap. samt 19 Kap. 22 §, jemförd med 1 och 4 §§ i samma Kap. tillstyrkte Högste Domstolen en sålunda förändrad lydelse: