Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu deremot har Utskzt, såsom en talare nyss sagt, råkat i förlägenhet huru det skulle gå till väga, och den diskussion, som förevarit inom R. o. Ad. samt Borgareoch BondeStzn, synes hafva föranledt Utsk:t till en annan ytterlighet, nemi. att förorda bördsrättens totala afskaffande. Mig förefaller det särdeles besynnerligt, att ett Utsk., som för tvenne månader sedan af diskussionen inora det företrädesvis jordbrukande Ståndet fann anledning tillstyrka bördsrättens bibehållande, nu helt tvärt finner sig föranlåtet att tillstyrka raka motsatsen. LagUtskzt har också vid föregzde riksdagar, då detta ärende förevarit till behandling, uttalat samma åsigt, som i Maj månad, eller att bördsinstitutionen var en institution, som utan tvifvel borde bibehållas, synnerligast för den jordbrukande delens af nationen bestånd. Att Utskzt nu kommit till en motsatt åsigt, är enligt min tanke en följd af inträffade förändrade förhållanden, såsom t. ex. det ouphörliga schackrandet man och man emellan med egendom, hvarvid man funnit bördsinstitutionen hinderlig. Utskzt yttrar vidare, att såsom stöd för den åsigt att bördslagstiftningen är helt och hållet irrationel, har blifvit anmärkt, att grunden derför icke upgifvits vara ens någon annan än skylderaäns presumerade kärlek till deras förfäders jord, och att, ehuru denua kärlek, likasom hvarje annan sedlig affektion, förtjenar synnerlig aktning, väl deraf icke följer att densamma bör grundlägga en rättighet att frånvinna en annan hans lagligen förvärfvade egendom. l)et är visserligen ganska lätt att säga att en institution är Den 15 September f. m. 177 Sr irrationel Då det är fråga om en institution af politisk vigt, går det ganska lätt för sig att förklara den irrationel. Huru.många gånger hafva icke grunderna för vår representation förklarats irrationel!
Maj:t införda skäl hafva sammansatta utskotten ansett det vidare böra stadgas: 8 Hevilla.- Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o i. att rättighet till bränvinsbränning i lista klassen, hvilken rättighet skall fortfarande åtfölja hemman, hemmansdel eller annan jordlägenhet å landet, som efter 1847 års taxering uppgå till värde af minst 300 r:dr, må utöfvas i förhållande till det sålunda beräknade värdet, med de i den af Kongl. Majit föreslagna tariff för taxeringsvärdet upptagne pannerymder, kokrummet inberäknade under iakttagande att, såsom grund för bränvinsbrännings-rältigheten, värdet af åbyggnaden i hvarje fall ej får i uppskattningen ingå till storrå belopp, än som motsvarar högst en fjerdedel af jordens taxeringsvärde, hvar och en, hvilkens egendomsvärde berättigar till några af de större af de i tariffen utförde pannerymder, likväl obetaget att i stället begagna en af de mindre, utan att likväl, i något fall, bränvinsbränningen i denna klass må få idkas med flere än en panna i samma bränneri, ej eller i förening med bränvinsbränning i 2:a klassen, eller på samma egendom, der sådan bedrifves. 8:o Likaledes hafva sammansatta utskotten ansett sig böra antaga följande af Kongl.
Enligt till Utskottet ankomna protokollsutdrag för den 10, 12 och 16 Mars, hafva alla de i ofvanberörda Betänkande gjorda framställningar blifvit af samtliga Uiks-Ständen godkända, med undantag af Utskottets hemställan i ll:te punkten derom, att nu gällande reglementes § 16 mätte bibehållas oförändrad, hvilken hemställan bifallits af Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet, men deremot afslagits af Presteoch Bonde-Stånden, som beslutat, att de i slutet af nämnda § förekommande orden: „börande Fullmägtige tillse att, så vidt ske kan, prägladt silfvermynt af alla fastställda sorter städse finnes i förråd, skulle utgå. Då emellertid i denna fråga två Riks-Stånd stadnat emot två, anser Utskottet densamma hafva, jemlikt 75 § i Riksdagsordningen, förfallit samt fördenskull 16 § i nuvarande Bankoreglemente skola i blifvande reglemente bibehållas oförändrad. Stockholm den 6 April 1866. Bih. till. R. St. I Afd. 11 Häft. Banko-Utskottets Memorial N:o 22. Ank. till Exp.-Utsk. den 13 April 1866, kl. 1 e. m. Memorial, rörande vissa punkter i Betänkandet N:o 10, med för slag lill reglering af Bankens laneoch kreditivrörelse.
Contorets beräkning till endast 2600 R:dr Specie, efter en förslags-cours ä 128 sk. med 6,666:3a.- 8:0 Koppar Ranta och Slagskatt har för år 1826 ingått med 338 Sk® 10 L® 17 ®, för 1825 med 375: 18. 5. och för 1824 med 429: *8. *4- Deremot har den för år 1827 utgjort 388 Sk®, och kommer för 1828 att uppgå till omkring 38o Sk®; i följd hvaraf, Utskottet ansett sig böra här beräkna 35o Sk® å 120 R:dr 42,000. — - 9:0 Avesta Kopparoch Manufactur Tull 4>°°oio:o Tionde-och Hammarskatts-Jern påräknas med 16,000 Sk® Tackjern å5: 16 . 85,333: 16.- och 4200 d:o Stångjern å 16:32 70,000. X55,333: la nto Alun-Tionde påräknas med 25o T:r å 16 R:dr 4>°00- — “ 12:0 SvafvelbruksTionde 1,000. — - i3:o Kalkugns Afgift på Gothland. Denna obetydliga inkomst, som för år 1826 endast utgjorde n5 R:dr 24 sk. 3 r., anser Utskottet, i öfverensstämmelse med K:gl.
Denna anmärkning kan visst ej förringa den satsen, att Skåne måhända är i6o Den i5 April f. m. i Sverige lämpligast för ekplantering, men utgör dock ett factiskt bevis, att trakter, som ligga långt mer i norr än Skåne, kunnat vara tjenliga för det ändamål, man åsyftar med plantering på Wisingsö. Jag tror således, att äfven Wisingsö skall kunna uppfylla ändamålet, och en fördel, som Wisingsö har framför Skåne, är den lätta transporten; ty Skånes stränder lemna icke ek, utan endast de trakter, sorn ligga längre in i landet. Jag har förut yttrat, att min öfvertygelse öfverensstämde med Frih. Ehrenborghs deruti, att Skåne och Blekinge äro lämpliga för ekplantering; men detta förhållande hindrar icke, att andra trakter i Sverige kunna vara lika lämpliga dertill. Och om Wisingsö skulle vara ett undantag från den allmänna regeln, så ser jag icke, hvarföre ej planteringen der skall kunna fortsättas uteslutande framför andra orter, såvida der kan blifva tillräcklig qvantitet af det ekvirke, som man genom plantering söker att erhålla. Hr Danckwardt: I anledning af den fråga, som här förekommit om ekplantagers anläggande äfven i Skåne, och hvilken fråga icke har ovilkorligt sammanhang med föremålet för förevar, betänk., ber jag få ytterligare anföra, att K. M. icke kan, på grund af It. St:s skrifvelse i ämnet vid sista riksdag, besluta om några ekplanteringars anläggande för Kronans räkning i Skåne, enär enskild jord dertill måste inköpas. R. St. yttrade sig i ämnet sålunda: ”få R. St. till E. K. M.'s nåd. pröfning i und. öfverlemna att, ”efter föregångna noggranna undersökningar om localens och "jordmånens passande beskaffenhet för ekplanteringar, till "en början använda sådana Kungsgårdar, Kronopar"ker och Kro noallmänningar, hvilka uppfylla de här "ofvan uti nästföregående punkt uppgifna villkor, och som "antingen derföre nu genast kunna disponeras eller ock blif"va disponibla i den ordning, ai-rendecontract eller förlä"ningsrätt derå tilländalöpa.” R.
Sedan det förslag till en allmän traktat, hvilket af de i underhandlingen del tagande makternas ombud utarbetats, blifvit den 3 innevarande månad inför Kongl. Majit i Stats-Rådet anmäldt och Kongl, Majit, med godkännande deraf, låtit bemyndiga Sin Fullmäktig vid underhandlingarne att underteckna traktaten, utan annan afvikelse från dess föreslagna lydelse, än som för jemkning i redaktionen kunde ifrågakomma, har under den 14 i samma månad den traktat, som härjemte i öfversättning bifogas, blifvit afslutad mellan Danmark, å ena, samt Sverige och Norrige jemte Österrike, Belgien, Frankrike, England, Hannover, Mecklenburg-Schwerin, Oldenburg, Nederländerna, Preussen, Ryssland samt de fria Hansestäderna Lubeck, Bremen och Hamburg, å andra sidan. De hufvudsakligaste bestämmelserna i denna traktat äro följande: Hans Majit Konungen af Danmark förbinder sig: a) att icke uppbära några lull-umgälder, läst-, fyreller båk-afgifter, eller af gifler för sjömärkens underhåll, eller andra umgälder af hvad beskaffenhet de vara 4 Kongl.
— Är det grefve Magnus du vill ha? » Det kom först intet svar, men så hviskade hon sakta: » Ja! » » Jag kunde nästan tro det, » sade onkel Jonas. » Ha.i är en sådan vacker ung man, fin i skick och seder och van alt bedåra kvinnorna. » » Säg ingenting ondt o m honom, » sade Tony hastigt. » Har han skrifvit till d i g? » frågade onkel Jonas. Tony upplyste houom om, att grefve Magnus först väntade på bref från henne, men att hon icke hade haft mod att bekänna allt förr än för några dagar sedan. » Och hvad ämnar du nu g ö r a? » frågade onkel Jonas mildt. » Jag ville skrifva till honom, huru det står till här. Att det ännu är omöjligt, att vi kunna tänka på att få hvarandra — ännu! Men han skall inte uppge hoppet! Det skulle han inte kunna bära. » » Och huru skall du få det där brefvet till hon o m? » frågade onkel Jonas, som alltjämt klappade hennes hår. » Ja, det är just det jag inte vet, — o m inte d u? » — tillade hon efter ett uppehåll och klappade honom på kinden. » Jag skall göra allt hvad du vill! Bara du blir lycklig, min dufva! — Skrif du brefvet — jag skall nog skaffa det i väg! » Men det var nu närmare och viktigare saker de hade att tala om, o c h de måste i hast komma öfverens o m, huru Tony skulle kunna befrias ur sin arrest. Det enda medlet var att ge efter, att lofva bot och bättring och en fullkomlig underkastelse under moderns vilja. Huru Tony sedan skulle kunna handla tvärt emot denna vilja, blef då en framtidsfråga, som onkel Jonas måste hjälpa henne att lösa. Nu måste han gå, men det var blott för att komma tillbaka med fru Elisabeth, som med en armstake i handen trädde in i rummet. Med gråtande tårar måste Tony bedja modern om förlåtelse och lofva henne att för framtiden aldrig sätta sig emot föräldrarnes önskan. Samma afton skref hon en liten biljett till grefve Magnus, däri hon besvor honom att icke uppge hoppet, icke glömma henne.
Ett upphäfvande af hvad sålunda med mycken kostnad för kronan och enskilde blifvit under en mängd af år vid afvittringen inom förstnämnde socknar tillgjordt och hvarigenom ett för det allmänna såväl som för ett 3törre antal enskilde personer önskvärdt slut blifvit uppuådt, skulle alltså ej allenast vara stridande mot Kongl. Maj:ts och Kronans sannskyldiga nytta, än ock otvifvelaktig! menligt inverka för större delen af nuvarande nybyggare derstädes, hvilka derigenom komme att äfventyra besittningen af en del jord, vid hvars bibehållande de hittills ansett sig tryggade, af hvilken anledning också, efter hvad Kongl. Jlaj:ts Befallningshafvande upplyst, ingen af berörde nybyggare lånat sitt namn under den underdåniga ansökningen, hvilken ensamt vore undertecknad af äldre hemmansegare, som genom erhållande af ett högre tunnlandtal för sina hemman önska att tillgodogöra sig skogeu. Sedan Kammar-kollegium på dessa skäl afstyrkt nådigt bifall till ofvanberörde underdåniga ansökning, har Kongl. Majit genom Nådigt Bref den 6 nästlidue November förklarat sig icke tinna skäl att derå fästa afseende. Vid nu anförda förhållande och då den af motionären väckta fråga således helt nyligen varit föremål för Kongl. Majits Nådiga pröfning och afgörande, får Utskottet hemställa, alt förevarande motion ej må till någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Dec. 1857, kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Skrifvelse, i fråga om eftergift af det f d. Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus län, Generalmajoren Gillis Edenhjelm ådömda ersättningsansvar för Kronans förlust till följd af Länsbokhållaren Caspar Langlets bedrägliga för hållande. (I. A.) Redan i den Nådiga proposition, sora Kongl. Maj:t under den 16
Försummas den förnyelse, vare inteckningen förfallen. § 6- Har flyttning af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen skett till ort under annan Rätt, än den, hvarest inteckningen blifvit beviljad, vare då Häradseller Rådstugurätten i den ort, dit rörelsen förflyttad är, behörig att förnyelse af inteckningen meddela Sammaledes vare ock den Häradseller Rådstufvurätt, hvarunder i § 2 omnämnd förlagstagare, efter skedd flyttning af hemvist, bosatt är, behörig att frågan om förnyelse af inteckning för honom gifvet förlag upptaga. I dessa fall, skall, vid äfventyr af inteckningsrättens förlust, förnyelse af inteckningen sökas hos Rådstufvurätt inom sex månader, och hos Häradsrätt sednast vid det lagtima ting, som infaller näst efter sex månader, räknade från slutet af det år, hvarunder innehafvaren af bruket, fabriken, verkstaden eller inrättningen blef derföre på nya stället till skatt antecknad. § 7- I öfrigt skall, angående förlagsinteckning, tillämpas hvad om inteckning i fast egendom stadgadt är. Uti Rättens protokoll öfver inteckning i läst egendom varde ock förlagsinteckning intagen. § 8- Denna förordning träder i verksamhet från och med den -—- — 1819. Förut meddelade förlagsinteckningar bedömas efter ditintills gällande föreskrifter, men böra hos Rådstufvurätt inom Ett år från nyssnämnde dag, och hos Häradsrätt sednast vid det lagtima ting, som infaller nästefter samma års utgång, samt deruppå vidare, enligt hvad i §§ 5 och 6 stadgadt är, förnyas, för att bibehålla sin förmonsrätt. Högsta Knuff/. Maj.ts Nåd. Skrifvelse, N:o 16. 33 Högsta Domstolen fann, för sin del, emot ifrågavarande förslag ieke något vara att erinra. Ex protocollo Sr. P. Eks/rand.
I fråga om mål, som enligt nyssnämnda lag skola behandlas jämlikt äldre lag, skola ock därefter 18 § 2 mom. samt, i nyss angiven del, 22 § 1 mom. i deras äldre lydelse äga tillämpning. Mål som avses i 20 § i dess äldre lydelse skola fortfarande uti högsta domstolen företagas och avgöras. Bestämmelserna i 96 och 101 §§ skola i deras äldre lydelse gälla såvitt angår fall där i stället för militära rättegångslagen äldre lag äger tillämpning. Konungen äger ingå överenskommelse med främmande makt, sedan statsrådet däröver blivit hört. Sådan överenskommelse skall, där den angår fråga, som riksdagen enligt denna regeringsform äger allena eller med Konungen avgöra, eller, utan att angå sådan fråga, är av större vikt, framläggas för riksdagen till godkännande; och skall i överenskommelsen intagas förbehåll, varigenom dess giltighet göres beroende av riksdagens bifall. Varje riksdag skall tillsätta en nämnd med uppgift att med Konungen rådpläga om ärenden, som angå rikets förhållande till främmande makter. Rådplägning med denna utrikesnämnd bör i alla utrikesärenden av större vikt äga rum före avgörandet. Då ärende förekommer till behandling, skola alla tillgängliga handlingar och upplysningar meddelas. De beslut Konungen fattar i ärenden, som varit föremål för rådplägning med nämnden, varde delgivna dess ledamöter senast vid nästa sammanträde. Ministern för utrikes ärendena skall i början av varje riksdag och sedermera så ofta omständigheterna det föranleda lämna nämnden en framställning av de allmänna utrikespolitiska förhållanden, som kunna för riket erhålla betydelse. Nämndens ledamöter böra visa största varsamhet i avseende å meddelanden till andra om vad vid nämndens sammanträden förekommit. I fall, då Konungen eller den som i Hans frånvaro leder förhandlingarna prövar ovillkorlig tystnadsplikt vara av nöden, vare ledamöterna därtill förbundna. 1809: Ej må Riksens Ständer i Konungens öfwerwaro öfwer något ämne besluta.
Jag vill visserligen icke betvifla, hvad Herr Tham uppgifvit, att nemligen Extra Cancellisterne inom Bevillnings-Utskottet hafva fullt att göra; men jag tror, att de andra Utskotten skulle vara mera belåtna, om de sjelfva fingo besörja Correcturläsningen. I anledning häraf anhåller jag få väcka den fråga, om icke, då 3 Stånd fattat ett beslut, som är i strid mot StatsUtskottets nu afgifne Utlåtande, detta Utlåtande kuride återremitteras med begäran, att StatsUtskottet måtte föreslå Rikets Ständer ett nytt beslut af innehåll, att hvarje Utskott borde sjelf besörja tryckningen af sine Betänkanden. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelin: Jag får desto heldre förena mig uti Herr Hjertås yttrande, som erfarenheten visat, att bästa sättet är, att hvarje Utskott får sjelf besörja tryckningen. StatsUtskottet har förut med ExpeditionsUtskottets begifvan - 88 Den t April e. m. de vidtagit denna åtgärd. Derigenom hafva StalsUlskoltets Betänkanden, som äro så många, blifvit hastigare färdige än andra. Hvad Lagutskottet angår, kan det ganska väl medhinna denna sak och är äfven villigt att åtaga sig den. Herr Tham: Jag förenar mig till alla delar uti den af Herr Hjerta gjorde framställning; men kan derföre ej återtaga, att Extra Canzlisterne i BevillningsUtskottet ej hafva tid att sköta den sak, som nu är i fråga, och jag hoppas att man icke nu, som vid förra Riksdagen, skall behöfva antaga flere. Deremot, om Utskottet får besörja tryckningen, kunna de Ordinarie Notarierne besörja Correclurläsningen, ty en del af dem har tid öfrig. Herr Rosenblad, Bernhard: Nyttan af hvad Herr Hjerta föreslagit medgifver jag, men så länge 59 §. Riksdagsordningen är gällande, kan det icke ske.
Adel som tillkommit efter 1809 är förhållandet efter 37 §. Regeringsformen. Då hade stadgandet varit enkelt och klart, och så länge opinionen om tydningen af §:n blir densamma som den nu är, lemnar Ståndet tillträde åt personer som ej äro berättigade att vara Adelsmän , men detta kan förändras genom en förändring uti Grundlagen. Man har vidare talat rörande de ifrån RiddarhusUtskottet inkomne alternatif. jag instämmer med Herr von Hartmansdorff deruti att alternatif ifrån Utskott hvilka rösta per Capita, äro helt opassande. Det är naturligt att sådane Utskott måste fatta ett beslut, och de som ej äro af lika mening, få gå in med deras särskilta tankar. Herr von Hartmansdorff: Jag ville blott hafva besvarat Herr Rosenblads anmärkning, 248 Deri i r Junii e m. angående alternativen, men detts har redan blifvit gjordt af Friherre Cederström och Herr Riben. Det år klart att om Utskott, hvilka blott bestå af ett Stånd , skulle äga rätt att komma in med alternativer, kunna de likaväl som med två, inkomma med 4 eller 8 eller med så många Ledamöternes antal medgofve. Friherre Boije, Ludvig-. I anledning af de yttranden jag nu hört? begär jag att äfven få framställa min mening. Herr Rosenblad har Visserligen rätt i sin erinran att 37 §. i Constitutionen icke får af oss ensamt, hvarken ändras elier förklaras; men denna erinran får val ändå icke ligga i vägen för vår skyldighet och vår rättighet , att , då vi skola verkställa §:n , också äga något begrepp om §:ns rätta mening. Då §■ icke är tydligare uppställd, än att två meningar deraf kunna uppstå, och verkställigheten icke får hvila intill dess Konung och Ständer gifva förklaringen, så måste ju en af de skil jakti ge meningarne antagas; och den utgör ju då en tolkning.
Hos Ridderskapet och Adeln har, såsom skäl för den beslutade återremissen, hufvudsakligen blifvit anfördt, i enlighet med den af Herr Bildt, D. G., afgifna, Utskottets Betänkande bilogade, reservation, att, till undvikande af den olägenhet, som förbindelsen för Riksgälds-kontoret, att vid ifrågavarande tidpunkt utbetala hela den af Utskottet till 2,030,420 Ridr 40 sk. kalkulerade lösen för bränvins-redskäpen måste medföra, liqviderandet af denna lösen borde ställas i förening med redskapens försäljning, för hvars verkställande en viss tillräcklig tid kunde bestämmas, t. ex. 6 månader liih. till II. St. Fröt. 1853 & 1854. i Sami. 1 Afd. 3 liand. 31 Haft. 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 373. efter den 1 April nästa år, eller den tid under året, då sjöfarten vore öppen. På sådant sätt komme de inflytande försäljningsmedlen att ingå i liqviden för redskapen, och Riksgälds-kontoret blefve befriadt från all annan utgift, än skillnaden emellan försäljningssumman och lösens belopp, utgörande, enligt Utskottets förslag, 264,837 R:dr 24 sk. På dessa med flera skäl yrkades bifall till de i nämnde reservation framställda förslag, att lösen för bränvins-redskapen skulle af vederbörande få utbekommas sednast 6 månader efter den yttersta terminen för redskapens aflemnande; att den af Utskottet föreslagna underdåniga skrifvelse om redskapens försäljning jemväl måtte innehålla underdånig begäran om denna försäljnings verkställande så tidigt, att de inflytande medlen kunde användas i liqvid för nämnde redskap, samt att skillnaden emellan beloppet af försäljnings-medlen och lösens-summan bölles, i mån af behof och uppå skeende reqvisition, Stats-kontoret af Riksgälds-kontoret tillhanda.
M:ls nådiga framställning om anslag för nybyggnad af Wexiö hospital, så enär, enligt hvad upplyst blifvit, icke allenast detta hospitals geografiska läge är det mest lämpliga för anläggningen af en sjukvårdsanstalt för sinnessjuka från de tre vidsträckta län, hvilka ansetts böra utgöra detsammas distrikt, utan ock den nuvarande hospitalsegendomen erbjuder en förträfflig lokal för en sådan anläggning, i anseende lill belägenheten och afskildheten från andra egor än hospitalshemmanets egna, hvilka dessutom lemnade ett tillräckligt och vidsträckt utrymme ej mindre för de sinnessjukes vistande i fria luften och sysselsättande med trädgårdsarbeten, blomsterodling m. m., än äfven till uppförande af serskilda byggnader för inrymmande af sådana sjuka, hvilka ega tillgångar att genom högre betalning förskaffa sig större och med deras förra lefnadsvanor öfverensstämmande beqvämligheter, hafva Rikets Ständer ansett en utvidgning och förbättring af Wexiö hospital företrädesvis böra ifrågakomma; och då för åstadkommande deraf hospitalsfondens egna tillgångar icke medgifva någon uppoffring, hafva Rikets Ständer, med bifall till E. K. M:ts derom afgifna nådiga förslag, för utvidgning och förbättring af Wexiö hospital, anvisat en till Etthundratjugosju tusen (127,000) R:dr banko jemnad summa, att från Riksgälds-kontoret, i mån af behof, utgå.
Hennes silfverskedar försvunno, hennes linne kom bort i tvätten, när hon ringde hörde aldrig Lovis på det örat, och när hon skulle gå på någon visit, fick hon länge och väl gräla med plågoanden, innan denna kunde förmås att följa henne. Ofta nog sade hon bestämdt ifrån, att frö- ken kunde hålla sig hemma » som en ordentlig menniska » — ville hon nödvändigt ränna ut, finge hon gå ensam. Lovis » hade inte lust » och fann det onödigt att ens komma fram med något svepskäl. D å begaf sig fröken i väg ensam. Alltid träffade hon någon beskedlig herre, som ledde henne öfver gatan, der så behöfdes, och kanske till och med följde henne ända fram till hennes mål. Hon vände sig aldrig till fruntimmer med begäran om hjelp — det var herrarnes skyldighet att bistå henne, och hon framstälde sin begäran på ett sätt, så hon alltid blef åtlydd. Fröken Ekeberg var nämligen alltid road af sällskapslif. Att sitta ensam de långa eftermiddagarne i sina tråkiga stora rum hade hon längesedan hunnit ledsna på. Hon ville Matlagning-. Råmjölkspannkakor. När man har 5 mål råmjölk, så blandas den tillsammans, och deri lägges socker, salt och muskotsblomma efter smak, sedan ivispas 4 händer hvetmjöl till hvarje kanna mjölk. Gräddas i väl smorda pannor i en ej allt för het ugn. När de äro gräddade och något afsvalnade, stjelpas de upp på fat och serveras med socker. Alma. Inlägg-ning ". Rabarber på buteljer. Vid midsommarstid är rabarbern mjellast och bäst till inläggning. Man tager blott de spädaste stjelkarne, som skalas, sönderskäras samt nedstoppas i buteljer, hvarpå I l~ \ I I | \ J \ J NI IN t ' 11 billigaste pris o c h råka folk, folk som lefde med, höra hvad som hände och skedde, i synnerhet i den musikaliska verlden, höra musik och sång och så tala om gångna tider, om flydda tider, då hon sjelf varit med, varit uppburen och hyllad, hon som nu längesedan blifvit lemnad på öfverblifna kartan. Derför besökte hon i sträng ordningsföljd ett dussin bekanta familjer.