Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det för diskontering af inrikes vexlar samt utlåning mot hypothek af enskildes löpande förskrifningar och accepterade invisningar anvisade förlag uppgick vid 1852 års slut till Ridr Sedan häraf blifvit, jemlikt Fullmäktiges beslut den 30 Juni 1853, till Malmö Låne-kontor öfverlemnade men nämnde Låne-kontor den 29 Sept. samma år återbetalt samt Stockholms stads Spar-bank återbekommit de under året af Spar-banken insatte 100,000 Ridr, utgjorde förlags-kapitalet vid 1853 års slut 1,767,900: hvilken summa, enligt hvad här nedan (innes närmare utredt, på följande sätt balanserades: \ Utestående lån, emot reverser med hv pothek 1,111,630: 14. 3. Tillsammans R:dr 71,999: 34. 11. sedan derutaf blifvit bestridde: Arfvoden för Vexel-diskonteringen. Omkostnader 232: 22. 1. 1,232: 22. 1. har behållna, till Banken levererade vinsten, uppgått till . ' Summan af utestående diskonterade växlar vid 1852 års slut uppgick, enligt bokslutet för samma år, till • • » Under nästlidet år hafva blifvit diskonterade 627 st. vexlar å ett sammanlagdt belopp af . 1,270.485: 20. 10. Härå har under året influtit Och balanserades vid årets slut: Till inbetalning icke förfallne Nyssberörde, ännu oliqviderade 2,906 R:dr 32 sk., utgör beloppet af en år 1851 diskonterad vexel, som, efter föregången protest-behandling, blifvit uti acceptantens och utställarens, före vexelns förfallotid inträffade konkurser, bevakad. Under revisions-året har protest egt rum endast för en till inkassering förfallen vexel å 418 R:dr 32 sk., hvilket belopp, jemte derå upplupen öfverränta, blifvit af vexeins utgifvare liqvideradt.
”Det är för mycket vågadt, far!” invände Birger; och de tätt sammanrynkade ögonbrynen skulle, i fall mörkret tillåtit att urskilja dem, visat hans stora motvilja för detta förslag. ”Prat, prat, det må jag veta bättre!” yttrade gubben, som nu åter kände sig intagen af sin gamla öfvermodiga sjelfrådighetsanda. ”Men huru skall det gå till?” frågade Rosenberg, som till hälften vägde mellan fruktan och den farliga frestelsen att få roa sig med en tullsnok. ”Petter!” ”Kapten!” ”Langa hit de begge buteljerna ifrån båten! Nå, hur skall det gå, fader Haraldson? I stället för svar slog nu Haraldson eld och blåste derpå under sin hatt, för att hindra det lindriga luftdraget från sjön att släcka densamma. Med tillhjelp af torr mossa och en hop gammal tång, som låg spridd på stranden, brann snart en liten klar eld, hvarvid gubben antände ett furubloss, som han lät upphemta från sin båt. ”Se så!” yttrade han i så bestämd kommandoton, som någon kapten på sitt däck. ”Belägg nu båtarne bredvid hvarandra! Fäst du, Birger, blosset vid toftan – det är bra! Buteljerna på slupsdurken, glasen på främsta toftan! Alle man i båtarne! Klart till aktion! Och nu, kapten, ska vi prata ett förtroligt ord med buteljen. Så, låt oss klämma till! Vi ha tulljakten här i rappet, och så’na hundar böra åtminstone inte vara med om mer än en!” ”Rätt så, fader Haraldson! J är vid godt lynne i afton; jag har aldrig sett far sådan.” ”Gubben yngs upp, när han är i sitt gamla element! Det gör godt ända in i själen, när ett sådant kap lyckas.” ”Skål, far! Birger, du får icke bli efter; gör mig besked! Men låt mig nu för all del få höra hur det gick när jakten lade till. Var visitationen lång?” ”Nej, min själ, gick inte den lätt öfver. Han bröt så tvert af, att han nog hade väderkorn om att der inte fanns något att annamma den gången.” ”Blef min lilla Gabriella rädd för besöket?”
Med kredit-sedlar är förhållandet, som jag nämnt, olika, och då synes mig att man äfven bör i lagen införa ett bestämdt stadgande, att Bankerne ovilkorligen skola vid liqvid mottaga dem till dess fulla värdet Med en slik bestämmelse vöre i sjelfva verket all den förmånsrätt dem beredd, som för dem är af nöden. Om man dertill införde ett sådant stadgande som det af mig vid den 16 § föreslagna, så skulle man skydda icke blott deras rött, som voro innehafvare af kredit-sedlar, utan äfven deras, som hade andra fordringar hos Banken. Då troligen ingen med vett och vilja underlåter att i Banken upvisa en kredit-sedel inom de 2 år som här blifvit föreskrifne, så kan man antaga att inom denna tid alla Bankens kredit-sedlar i det närmaste ånyo ingått i Banken. Om vidare Bankens solidariske bolagsmän tvungits att tillskjuta den summa hvarmed de innan inställelsedagen förfallna fordringarne understiga beloppet af utelöpande kredit-sedlar och Bankens andra skulder, så böra väl fordringsegarne af så väl ena som andra slaget vara berättigade att efter inställelsedagen erhålla den utdelning, som kan vinnas. På grund af mina här gjorda anmärkntr anhåller jag om återremiss. 316 Den 16 December e. m. Gr. Sparre: På sätt min Betänk, bifogade reservation uplyser har jag ansett den nu föredragna g icke vära lämplig, så väl i anseende till dess form som innehåll. Jag delar den här uttalade åsigten att borgenärerna borde vara berättigade till utdelning äfven inom loppet af de 2 år, sorn blifvit bestämda såsom preskriptionstid för innehafvare af sedlar, och ehuru jag icke i allo kan dela de åsigter, som här blifvit uttalade, så vill jag likväl icke nu söka vederlägga dem, då jag i alla fall anser att punkten bör återremitteras. Afven denna g återremitterades, sedan propos. till bifall derå först blifvit frumstäld, men besvarades med Nej. Sedan sålunda förslaget till förordning blifvit genomgånget, föredrogs och bifölls den i Utsk:s Betänk, å sidan 12 föreslagna ingressen till samma förordning. Gr. Sparre:
Enligt Rikets sednast församlade Ständers meddelade beslut, i fråga om återbetalningen af det, för sänkning af sjön Ökvattnet inom Skellefteå socken af Westerbottens län, förre Expeditions-fogden, Kronolänsmannen C. J. Moritz beviljade och år 1845 utbekomna lån å Tvåtusen R:dr, får, under fortfarande skyldighet för låneinnebafvaren att erlägga den förut stadgade räntan af Tre procent, sagde lån under en tid af Tio år, räknad från 1851 års början, till Riksgälds-kontoret årligen återbetalas med en Tiondedel utaf ursprungliga lånesumman. Angående Riksgälds-kontoret ålagda utbetalningar. A) Återstående utgifter till följd af extra statsregleringen vid 1840 och 1841 års riksdag. §. 62. Här nedan uppgifna, i Riksgälds-kontoret ännu innestående, summor utaf de anslag, utgörande tillsammans 1,300,000 R:dr, som för fängelsernas ombyggnad och förändrade inredning, utaf Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer beviljades, böra, enligt Kongl. Maj:ts nådiga föreskrift, utbetalas i den mån desamma, för dermed afsedda ändamål, varda disponerade och reqvirerade, nemligen: l:o Återstoden, Sextiofemtusen femhundra Riksdaler, utaf anslaget för häradshäktenas ombyggande och förseende med erforderligt antal celler i den ordning, Kongl. Maj:t, efter menigheteruas hörande, pröfvar sådant kunna och böra verkställas enligt en för bäradsfängelsernas ordnande inom hela riket uppgjord fullständig plan; och 2:o den återstående anlagssumman, Etthundraelfvatusen Riksdaler, för uppjörande aj fängclsebyggnader i städerna utom Stockholm, efter en förut uppgjord allmän plau och i den mån, Kongl. Maj:t finner sådana byggnader af behofvet påkallade. §. 63. Det återstående beloppet, Fyratusen sexhundrafem
Utskottet tillstyrker alltså att, i öfverensstämmelse med Kongl. Majlis förslag, Ost, alla slag, må vid införsel vara tullfri. De hufvudsakligare förändringar i nu gällande bestämmelser för införseln af artikeln Papper, som i Kommitterades af Kongl. Maj:t godkända förslag innefattas, äro att för förhydningsoch press-papper all tull-afgift blifvit borttagen, tullen å tryck-, konceptoch tapet-papper, 2 sk. 11 r:st-, samtå grått makulatur 1 sk. 5 r:st. sammanförd till närmaste likhet med den å kardus-, färgadl omslagsoch tobaks-papper eller till 1 sk. 11,04 r:st. eller 6 öre skålp. samt tullen å skrifoch andra slag, hvitt, ej specificerade, förhöjd från 3 sk. 7 r:st. till 3 sk. 10,00 r:st. eller 12 öre skålpundet. Uti en i delta ämne inom Borgare-Ståndet vackt motion har H err J. Wahlström anfört, alt tillverkningen af papper inom landet icke vore svarande emot behofvet, serdeles då man afsåge de bättre och finare slagen, vare sig tryckeller planch-papper, och att den tull, som dessa pappers-slag draga, hindrade deras användande i stort; att följden häraf varit att, med de ökade behofven, som inom landet uppstått att erhålla godt och dugligt papper, det ofta blifvit omöjligt att af inhemsk produktion få behöfligt deraf, och att endast för det att ett pappersbruk härjats af eldsvåda^ pappersprisen nyligen blifvit uppsatte med 2 sk. skålpundet; och har motionären, för alt förekomma de menliga följderna af dylika tillstötar, som lätt kunde gifva anledning till prejerier och förorsaka brist på varan, samt för att lifva den inhemska lithografien, föreslagit att papper, såväl trycksom planchaf alla slag, må tullfritt få införas.
Våra cassör äro i allmänhet icke så beräknade, utan till det mesta ställde på tillväxt, och böra således ej hafva någon känning af denna obetydliga skillnad. Der - Den 8 Februarii f. m. 95 emot vöre det för den enskilte en märklig fördel, och lättade det, sorn våra stora lånefrågor åsyfta, att nemligen nedsätta räntan. Jag tillstyrker alltså Utskottets framställning. Herr Crusenstolpe > Magnus Jacob: Då man just har i gerningen att genom en annan utväg förskaffa fastighetsägare lättare utvägar att få lån, och det blir deras sak att afsäga sig begagnandet deraf om de ej villja hafva dem, ser jag ej hvarföre man skall uppoffra cassornes rätt, då, som Herr von Hartmansdorff yttrat, pensionsbeloppet blefve betydligen minskadt. Jag instämmer alltså i Herr von Hartmansdorffs hemställan. Herr von Hartmansdorff': Då en Ledamot sagt, att det är Cassorne som suga ut fastighetsägare, så får jag säga, att det är de intecknade fordringarne som sugit ut cassorne. De hafva på intecknade capital genom myntförsämringen förlorat 62^ procent, och hvem har vunnit dem om icke låntagarne, som nu få betala håde capital och ränta med 18 skillingar i stället för 48. Om man skulle uppgöra liquiden, blefve låntagarne utan tvifvel de vinnande. Herr af Billbergh: Till besvarande af Herr Crusenstolpes yttrande får jag narn - 96 Den 8 Fébruarii f. m. na', att detta står i sammanhang med det syftemål, man har med den utvidgade lånerörelsen. Således hör den, som intresserar sig för lånerörelsen, äfven understödja detta. Hvad åter angår den liqvid Herr von Hartmansdorff velat uppgöra, så är det tillräckligt att erinra, att delta förslag afser framtiden och icke det framfarna, och vi skola hoppas att för framtiden sådana fluctuationer uti penningevärdet icke skola komma att äga rum.
Majit, bland annat, erinrat och yttrat: att en till utbetalningar föranledande garanti af Staten måste betraktas såsom ränta å ett Stats-lån, hvilken komme att stadna inom landet, då jernvägs-anläggningarne verkställdes med inhemska kapitaler; men derest utländska bolag eller sådana inhemska, deruti utländingar finge insätta det hufvudsakligaste kapital-beloppet, erhölle denna garanti, komme den sålunda garanterade räntan att dragas ur landets inre rörelse; — att Statens inblandning såsom aktie-egare i enskilda jernvägs-bolag, enligt hvad erfarenheten visat, förorsakat många förvecklingar samt minskat jernvägarnes nytta för rörelsen; — att jernvägs-anläggningars utförande genom bolag, efter all sannolikhet, borde vara kostsammare, än då desamma verkställdes ensamt på Statens bekostnad; — att enär utbetalningen af ränte-garantiens årliga belopp berodde på den netto-behållning trafiken å Jernbanan under det nästföregångna året lemnat utöfver förvaltnings-, driftoch underlålls-kostöaderna, egde bolaget ett naturligt intresse att så högt som möjligt beräkna dessa utgifter, hvilkas noggranna bestämmande och nedsättning i många fall måste möta svårigheter och kunde föranleda invecklade tvister; — att genom bolagens eganderätt lill landets förnämsta jernvägar Staten vore förhindrad, att, utan dessa bolags medgifvande, vidtaga de tid efter annan af omständigheterna påkallade förfoganden till den allmänna trafikens befrämjande samt förskaffande af poster, trupper och krigsmateriel m. m.; — att genom de underhandlingar, deruti Staten, såväl i nyssberörde hänseenden, som i afseende på iakttagandet af nödvändiga försigtighetsmått vid transporterna, vore föranlåten med bolagen ingå, kunde framkallas hvarjehanda stridigheter, som vore svårare att undvika, i den mån samma bolag utgjordes af utländska medlemmar; — att det alltså, i betraktande af dessa med flera anförda förhållanden, otvifvelaktigt måste anses mera förenligt med det allmännas sanna fördel, att hufvudbanorna utfördes genom Statens försorg och på dess bekostnad, medelst antingen direkta Stats-anslag eller utfärdade Stats-obligationer, genom hvilka sednare landets rörelse-kapital till näringarnes förmån ökades, och till hvilka obligationers upplupna räntor samt successiva inlösen den behållna inkomsten af jernvägarne kiinde användas; — att om åter jernvägarne, till en början, icke lemnade någon netto-behållning, Staten dock, såsom deras egare, vore oförhindrad vidtaga de för trafikens behof mest lämpliga åtgärder; — att, oaktadt de jemförelsevis mindre rika tillgångar Svenska Staten egde, och oansedt den erforderliga kapital-summans betydenhet, samma Stats förmåga att öfvertaga anläggningen af de väsendtligaste jernvägs-stamlinierna inom detta land,
— Åh, den lilla älskade Matilda Hjelm, hon är — ja hon är en ängel, så bildad är hon! FJÄRDE KAPITLET. Herr Emanuel Malmberg, Hjelms inackordering, hade kommit åter från det luterska lägermötet i Kansas, dit trosbröderna årligen samlades till sommarkampanj. Strålande af inre glädje hälsade han Matilda, och det låg något betydelsefullt i det sätt, hvarpå han tog hennes hand i sina båda och såg på henne med sina vattenblå ögon. De kunde lysa så menlöst goda, dessa ögon, men fingo vid mer djupgående samtal ett stirrande uttryck, förvånande likt ett nyfödt barns dimmiga, oklara blick. Nu sade han, gripen af en hastig ingifvelse, patetiskt nödgande: — Ack frun, det är så skönt därute, man sjunger så vackert, så vackert om Jesus, och många Herrens tjenare tala så härrligt och arma syndare väckas till besinning — res dit, frun, res dit. Matilda blef kall om själen och svarade litet hänsynslöst: — Jag har aldrig varit lifvad för lägermöten. Då kom i hans ansikte något liknande ångest för en fara, och han suckade smärtsamt: — Kära fru Hjelm. Hela morgonen sedan gick Matilda och kände sig upproriskt stämd och dock med en tagg i bröstet, som vore hon utestängd från de goda människorna. Äfven Ellida hade dragit sitt strå till stacken. När hon sett sin matmor gå upp med hyresgästen, hade hon sagt blidt och angeläget: — Gör sig inte alls brådt, frun lilla, sitt lugnt däruppe, jag ska sköta hela städningen. Den var så genomskinlig denna nitälskan, den värkade hypnotiskt. Det blef en het kvalmig dag. Luften hade denna i Nord-Amerika egendomliga skiftning, som ängslar sinnet; man vet icke, hvad nästa timme skall medföra — kanske strålande solprakt, kanske mörker och skräck. Ljusets färger dallra in uti hvarandra från hvitaste hvitt till dödt koppargrönt, och man tycker sig förnimma en lukt af svafvel. Erik, som funnit det allt för kusligt att företaga den solbaddade färden i täckt »boggie», hade gjort sig sjuk och sändt bud till studenterna att infinna sig i villan.
Näs gra gänger har jag härstädes hördt Constitutions - Utskottet tillwitaS att äsyfta inskränkningar i Riksens Ständers rättigheter. Nu äter dä Utskottet hos Riksens Ständer anhällit att öfwer ett af kunnige män fbrfattadt arbete af det wärde i ämne och utarbetning att Utskottet ansett det samma förtjena Riksens Ständers uppmärksamhet, fä inhämta upplysningar; dä lälunda Utskottet ej begär annat än att af Riksens Ständer sjelfwe wägledaS i sitt arbete, nu i ett alldeles stridigt fall anser man Utskottet wilja inskränka Riksens Ständers rättigheter. Constitutions - Utskottet har e) afgifwik detta förslag säsom sitt och sälcdeS ej äspftak, att detsamma, säsom sädant skulle af Riksens Ständer godkännas eller att Riksens Ständer genom desi upptagande skulle nägot i sin beslutande rätt förlora. Jag kan ej finna, att om Ledamöter af Högloft. Ribdcrskapet och Adeln nu derwid gjorde anmärkningar, och de samma till Constitutions. Utskottet remitterades, denna procebure pä nägot sätt bunde händerne pä Riksens Ständer, att sig öfwer Utskottets nya utarbetning ä nyo anmärkningswis utlät». När säledeS efter mjn öfwertygelse uti detta Utskottets - Dm 12 Octsbee. 4'43 skottets sörhällande ej, nägok emot Regerings - formen stridande finnes, när Riksens Ständer enhälligt tillätit alt detta p^ojcct finge tryckvs, när ändamälet nied de§ tryckning ej kunde wara annat än desi granskande, när det hoS Högloft. Riddcrffapct och Adeln en klem«dag blilwit lagdt pä bordet, och när ändteligen en annan kk-ni-dag derom bcflutats akt detsamma i ett särskilot klenurn skulle företagas till ventilation, sä tror jag för min del, att denna ventilation nu icke kan förwägras.
» Ja, inan far lämna bref till klockan tio nere i boden.w %Har prosten postbok 3 », Ja vars, det liar lian.&gt;, Var snäll och läiiina ner det Mir. De kiiiins skrifva iipp det i boken. Meii glöm det bara inte. » Nej, för all del. J a g springer strax., Nar pastorn blef ensam vek han npp en af tidningarne ocli ögnade i den. Meii liaii lade den snart i f r h sig. Han hade ingen riktig ro. » Den där fördöinda flickniigen«, iniinilade lian ett par gånger. D2rliå drog lian frain en pise af grof biildaii, som liaii Iiade liäiigaiide pk ett .snöre innanför vasteii. Ulm den, drog lian ut iiiinu ett omslag af svart vaxduk ocli sist koin dar fram nhgra giiliiade ocli nötta. liandlingar. Han rakilade dein vid det fladdrande ljusskenet. De vor0 nio, t v i af dem Boro iiya. Kan lade dein afsides inedan liaii tog upp sin slitna plånbok .. » Fem kroiior fick jag, då jag reste fr8n LöfvBiis, men liar fHr jag tio. Jag känner mina P~ppeiilieimare)), sade haii ined ett sliigt leende. Hnii stoppade sedeln tillbaka i plåiibokeii och började därefter lhiigsarnt veckla iipp liandlingarne, under det lian sakta iiiiiiiilade siffror ocli tal. Haii eggade upp sig si, att lian till sist förde cleiii en eftei aman till sin mim ocli 1.cysste deiii nied srnh korta, torra, siiiacltancle Isyssar. BO, du giidomlig,z~, sade lian, 2 0 d11 liarliga inakt!
Det är icke allenast hos Eder en dylik förvexling af orden rufva och rugga förekommer; äfven andra tidningar, som tillfälligtvis skrifvit i hönsskötsel, hafva gjort sig skyldiga dertill, men det bör undvikas, ty det är missledande. Slag-t. Af spadet, hvari hufvudet kokat, anyändes att förvälla korngryn (1 — 2 k:r) till korf; iblandas när grynnen äro väl svällda, (instött kryddpeppar och finhackad stekt rödlök: om man så vill äfven sirap och russin. Stoppas se ' n i de krokiga skinnen, och kokas så korfvarne, blott några i sender, åter i vatten och litet salt. Litet kokt rifven lefver iblandas äfven. Lungorna, hjertat m. m. finhackas rått. ; blandas sedan med | å 1 kanna torra korngryn, stött starkoch kryddpeppar, litet salt och salpeter; stoppas sedan löst i de raka fjellstren och förvaras i saltlake. Istret skares i tärningar, smältes vid sakta eld, tills det blir klart, och uppsilas; litet finkrossadt salt iröres då det är halfstelnadt. Maria. Hvarjehanda. Ett säkert medel mot kackerlackor är kejsargrönt (mycket giftigt). K ö p för 10 öre i en färghandel och strö deraf några gånger, så försvinna de snart. Persiskt insektspulver är ock mycket bra, men jag tror ej man dermed kan utrota dem. Hanna. Läkareråd. Massage vore utan tvifvel det bästa i detta fall, men, då sådan ej kan erhållas, vilja vi råda eder att om nätterna begagna våtvärmande omslag öfver det sjuka stället. Under dagens lopp bör ni ett par gånger grundligt gnida in en mixtur af 2 delar kamferolja och 1 del bolmörtsolja. Agnes II. V i skulle lättare hafva kunnat besvara er fråga, om ni sagt oss, hur ni i Öfrigt befinner er. Ofta är bleksot orsaken — lider ni deraf? Om så är förhållandet, äro jernmedel, kraftig föda och stärkande lefnadssätt i öfrigt på sin plats.
Den bergtagna antager olika gestalt allt efter de olika tankefragment hans starkt pulserande blod jagar genom hans hjärna. Än är den bergtagna hälsans gudinna själf, en fyllig, blond Germania med flygande lockar och lugn blick, än åter hans väntande oroliga hustru, hvilken bjuder honom hemmets och ägandets lugna ro. Endera af dem skall han finna däruppe på krönet, sedan han öfvervunnit sin förlamande slapphet och dådlösa sjuklingslikgiltighet. När den bergtagna vill antaga mörka provençalska drag med leende ögon och mysande munvinklar, jagar han hårdhjärtadt bort henne i ett anfall af stolthet och stark vilja. Ju häftigare hans blod kommer i omlopp, desto mera stegras hans viljekraft, och långt innan han kommit till krönet, är han redan mäktig att trotsa all världens frestelser, hvilka ställa sig mellan honom och hans plikt. Det är med ett slags segrande fältherrestolthet han når en afsats, där vägen svänger sig och där utsikten är fri österut och åt norr. Han kan se hela Cassaratedalen och Luganosjön samt en blink af Comosjön långt borta under Veltlineralpernas snöiga kedja. Nere på den grönblå biljardduken under hans fötter, som skall vara Luganosjön, krypa små fula fyraoch sexfotingar fram, utan att de tyckas komma ur fläcken; – det är roddbåtar. En ångbåt – kännbar på röken – angör en brygga på motsatta stranden och ger sig sedan att krypa vidare på det grönblå klädet. Han känner en lust att sätta sin nagel på ett af krypen och trycka till så det knäpper. Luften är frisk häruppe och doftar alpblom. Han igenkänner sin spänstighet och sitt öfvermod från föregående bergsbestigningar han gjort, men han vill icke tänka på slappheten, som sedan följde efter dem. Han vill tro att detta hans friska rus skall bli det normala för framtiden, att hans viljekraft aldrig skall taga af, hans blod alltid forsa lika sundt och hans tankar alltid förbli lika modiga. När han står där och ser allting i fågelperspektiv, blir hans synvidd så vid och hans hjärta så stort, att han förlåter till och med sig själf. Han har ju ingenting illa gjort, endast bedragit sig, som hundrade andra göra det.
St:r att erhålla en på verkliga behofven stödd upgift om de lönebelopp, hvilka för Flottans serskilda Officersgrader erfordras, som å andra sidan för OfficersCorpsen att få skälen till sina billiga och rättmätiga önkningar i berörda afseende framlagda. I sammanhang härmed har jag lika med hvad DepartitsChefen i sitt anförande aktat nyttigt, äfven ansett nödigt, att förslag framlades till förändrad organisation i flera delar för bemälde OfficersCorps, och ehuru tid felats mig, att, sedan den K. Propos:n hann att tryckas och till Ledamöterne af RiksSt:n utdelas, förskaffa mig nödiga materialier för fullständig utveckling af den vigtiga frågan, har jag, under förbehåll att till StatsUtsk. direkt få öfverlemna ytterligare uplysningar i ämnet, dock ansett det rättast, att väcka den motion, att lönebelopp måtte hädanefter bestämmas för Flottans OfficersCorps i öfverensstämmelse med nedanstående förslag, samt att om R. St:r sådant gilla, äfvensom den föreslagna förändrade organisationen, underd. anhållan om K. M:s Nåd. bifall till denna, måtte af R. St:r aflåtas; och hyser jag den tillitsfulla förhoppning, att Flottans Officerares ställning, som under sednast sistförflutna åren varit icke allenast förenad med de största försakelser, utan äfven för de flesta i hög grad bekymmersam, måtte vid innev:de Riksdag komma att utgöra ett af föremålen för It. St:rs allvarliga behjertande. Under denna förutsättning är mitt förslag upgjordt och har jag dervid utgått från den grundsats, hvad beträffar de ifrågaställa förändringarne uti Corpsens nuvide organisation, att största möjliga gagn må kunna dragas vid utbrytande krig af densamma, inskränkt inom nuv:de antal, och i afseende å lönebeloppen, att det af DepartdsChefen redan angifna syftemål eller hvars och ens tarfliga bergning dervid må kunna löntagarne beredas.