Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Extra Stats-Reglerings-anslag. A) För åren 1861, 1862 oell 1863, att utgå nied en tredjedel årligen: Till utgifter för kolonien S:t Barthelemy, 18,000 R:dr ärligen 54,000: — För Skatteförenklingen och det nja Jordeboksverkets fortgång, 24,700 R:dr årligen 74,100: — ö) Anslag för En gång: Till inlösen af Landshöfdinge-residcnshuset i Hernösand och uppförande af Landlslats-embetshus derstädes, jtlerligare Summa 152,100 — Expedit iöns-Utskottets Förslag till underd. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 26 Okt. 1860. Preste-Slåndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Slåndct den 26 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel. CStats—Utsk:s Uti. Slats-Utsk:s Mern. N:o 204). S. A. K. I afseende på regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel, innefattande anslagen för Ecktesiaslik-Departemenlet, hafva, med anledning af dels E. K. Maj :ls alldina nådiga Propositioner och dels hos Rikets Ständer i öfrigt gjorda framställningar, de förändringar ilVågakommit, hvilka härnedan omlörmälas i den ordning, hvaruti anslagen finnas i Riks-slalen uppförda. DepartementsChefen. l:o. Uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, har E. 14.
Jag trodde då likså väl som nu att grundlagens bud vore det enda rättesnöret för RiksSlm åtgärder. Jag har då svårt att fatta hvarifrån Utsk. tagit sig den friheten att tala om praxis. Om missbruk skett, är grundlagen derföre icke ändrad. Grundlagen kan icke tolkas i annan ordning än grundlagen bestämmer förändringar deraf. Det är således tydligt att hvad grundlagen i 81 och 51 §§ af Reg.F. stadgar, ovilkorligen skall tillämpas; missbruk må deraf hafva skett och en eller flere gånger blifvit godkändt eller icke godkändt af R. St. Nu innehåller 56 § Reg.F. uti dess 2:dra mom. följande: ”Göras åter i RiksStms plena emot Ulsk:s yttrande anmärkmr ; blifva de, hvilka hvarje RiksStånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Const.Utsk. hänvisade.” Utsk. har då att sammanjemka meningarna, men om det icke lyckas, utan något Stånds tankar blifva frän de öfrigas skiljaktiga och samma Stånd icke vill med de öfriga sig förena, så skall Utsk. förstärkas till en Nämnd som genom omröstning afgör, om det af Utsk. gjorda förslaget skall oförändradt bibehållas eller om det skall undergå jemkning genom någon af de utaf särskilda Stånden uttryckte gemensamma tankarna. Men ovilkorligen skall det sålunda beredda förslaget hvila till afgörande vid nästa riksdag. Nu hafva vi deremot fått en voter.-propos., hvarigenom, i fall nej vinner, något förslag icke kommer att hvila, åtminstone har jag så fattat meningen med det af Utsk. begagnade uttryck: ”Vinner nej, anses det föreslagna tillägget icke böra i grundlagen inrymmas.” Är detta åter icke meningen, så är den föreslagna voteringen alldeles onödig och det förstärkta Utsk. kan väl bespara sig densamma, ty ligger förslaget ändå qvar, kan ingen menniska hindra nästa sammanträdande R. St. att godkänna förslaget i trots af en nu utaf ett Ständ uttryckt gemensam tanke att det icke bör i grundlagen inrymmas. Jag tillstyrker således R. o. Ad. att ogilla Const.- Utsk:s nu förevar, betänk. Härvid förekommer dessutom den besynnerligheten att sedan Utsk. i betänk.
Beträffande nu förevar, grannlaga fråga, så torde ett öppet erkännande af grundsatsen, att i statsutgifter iakttaga all möjlig och tjenlig sparsamhet, icke här vara ur vägen, och att således, ifall frågan angick ny organisation för 1600 man, det visserligen ej vore skäl att af en så liten handfull manskap bilda 2 regementen; men de existera redan, och ehuru jag i sanning länge varit tvehågsen, huruvida det i alla fall ej skulle vara skäl, att till en dylik, i sig sjelf rationel, sammanslagning i sin mån bidraga, har jag dock ej kunnat undgå att finna 3:ne väsendtliga omständigheter nu tala för Lifgardenas till fot bibehållande i deras nuvar. skick. Den första, att, i händelse af krig, en betydlig tillgång på instrueradt befäl genast är att tillgå. Under 1808 och 1809 årens krig uppsattes Östgötha Lifgrenadier-regrle, hvars befäl var i Fransysk fångenskap, till betydlig del af de officerare, som Gardena då kunde umbära. Jemte många andra, tjenstgjorde äfven jag der nästan under hela kriget. Den andra är af politisk natur, nemi. det nog mycket nedsättande intrycket hos utländningen af infanteri-gardenas förminskning på en gång från 2 till blott ett reg:te. Att personalen derigenom föga minskas, lärer ej på längre afstånd och af icke sakkunniga tagas i tillräckligt betraktande. Det 3:dje skälet är den stora kostnad, som med en sådan förändring för statsverket vore oundgänglig, då en mängd befäl säkert komtne att, enl. Utsk:s i denna del ganska liberala förslag, försättas på indragningsstat, och i många år medtaga all af förändringen påräknad besparing. På dessa grunder tager jag mig friheten vördsamt tillstyrka afslag å Utskts betänk, i denna del.
Och Willy förstår henne och beder med, och då hon slutat, sä- ger han sakta, under det han med handen smekande öfverfar hennes kind: » God natt, lilla, älskade pappa! I morgon leker du ju åter med lille Willy och går sedan aldrig mer ifrån honom? Hör du det, pappa, lemna aldrig mer Willy ensam! » Ada sjunker ned på knä och gömmer ansiktet i barnets bädd. Hennes hjärta är alldeles förkrossadt. Snart reser hon sig åter och sträcker längtansfullt sina armar efter Edvard. Hennes stolthet är bräckt, och hon känner behof af ett trofast hjärta, hvilket hon kunde delgifva sin ångest, och vid hvilket hon kunde gråta ut sin smärta. Nu känner hon först, hvad hon skjutit från sig. Med feberaktig ifver väcker hon en tjänare att vaka vid Willys bädd, befaller i en tyst bön sitt barn i Guds beskydd och skyndar ut på den mörka, folktomma gatan. Med raska steg skyndar hon till det hus, där Edvard bor med sin mor. Hans fönster är ännu upplyst, och hans skugga rör sig därinne. Kanske har han af längtan efter maka och barn ej kunnat finna ro i sömnen utan vankar oroligt fram och åter på sitt rum. Hon klappar på, och liksom hade han anat hennes besök, står han ögonblickligen i dörren och öppnar famnen för henne. Lycksaliga sluta de hvarandra i sina armar. Men endast några korta ögonblick njuta de denna länge försakade lycka. Hon fattar hans hand och för honom skyndsamt till bädden, där hennes - — där hans barn livilar. Det börjar slutligen dagas. Här och där blir lif och rörelse i husen och på gatorna. De tjocka damastgardinerna i Willys sjukrum genomsläppa redan en och annan solstråle, men gossen sofver ännu lugnt och ljuft. En lätt svett betäcker hans panna. Febern har vikit, krisen är lyckligt öfverstånden, och då Willy ändtligen slår upp sina klara, men matta ögon, hvila de med ett lycksaligt leende på far och mor, som hand i hand sitta vid hans läger förenade med kärlek, som aldrig mer skall svikta, emedan den nu blifvit luttrad i lidaudets skärseld. t Apropos senaste simpromo^ tionen för damer.
St. måtte för egen del besluta och till K. M:s nåd. fastställelse und:st anmäla ett lagstadgande, hvarigenom menigheter, enskilde och bolag, hvilka af Statens medel, för utförande af vatlenaftappningar, hamnbyggnader, ängsvattningar eller andra dylika arbeten, njuta understöd genom direkta statsanslag eller lån, förbundos att framgent underhålla dessa arbeten i öfverensstämmelse med de ritningar och planer, .K. M. för arbetets utförande i nå - Den 23 December f. m. 381 der beslämt och Fastställt; äfvensom alf, till kontroll å arbets-intressenternes fullgörande af denna sin förbindelse, det skulle åligga K:s bef:de i rikets län att genom någon lämplig, helst vetenskapligt och praktiskt bildad tjensteman, tid efter annan och alltid minst hvart 3:dje år, eller oftare, derest anmälan af behofvet från någon af jord-intressenterne eller kronobetjening sker, låta undersöka och besigtiga hvarje sådant arbete, samt, i händelse förfall derå sig visar, förelägga jordägarne, att det förfallna inom någon viss kort lid iståndsätta, hvarefter K:s bef:de, vid inträffad underlåtenhet å jordägarnes sida att verkställa den vid besigtningen nödig befunna och dem ålagda förbättringen, skulle äga rätt och pligt att besörja att det eftersatta arbetet blifver utbjudet på entreprenadauktion, på bekostnad af jordägarne efter samma grund som de i arbetets första utförande deltagit-; kommande kostnaden för underhållandet sålunda att vidlåda jordegendomarne, som från arbetets början delat utgifterne och besvären derför, och som af detsamma fortfarande draga nytta. Remitterades till StatsUtsk. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, uppläste följande motioner: 1. Då pensionerna åt arméens befäl icke en gång kunna fullt utbetalas, långt mindre ökas, oaktadt de uppoffringar, hvilka arméens befäl derför gjort, och hufvudorsaken dertill torde vara den, att fonden till största delen ej kan utlånas, så föreslår jag, att R.
De ersättningar, sorn, i följd af dessa nådiga föreskrifter, blifvit utbetalde, inom Malmöhus, Christianstads och Hallands län, utgöra, enligt officiella uppgifter af den 1 och 2 April innevarande år, inom Malmöhus län „ Christanstads län „ Hallands län 5,016: 32. — 518: 26. 8. 8,552: 13. — tillsammans R:dr 14,087: 23. 8. Efter tagen kännedom af dessa förhållanden, få Utskotten yttra, att äfven de, inseende angelägenheten deraf, att den elakartade smittosamma lungsjukan hos nötkreaturen inom landet utrotas eller åtminstone i möjligaste måtto hämmas, och öfvertygade att det bästa Statssamt Allm. Besvärs* och Ehon.-Utsk. Betänkande, N:o 9. 5 medlet dertill är en tidig och ändamålsenlig nedslagning af de smittade kreaturen, väl anse det tjenligaste sättet att vinna ett sådant ändamål vara försäkrings-föreningar inom orterna; men då erfarenheten visat, att dylika föreningar blott på få ställen bildat sig, hvartill orsaken i allmänhet varit fruktan att ersättningsbeloppen kunde blifva alltför stora, finna Utskotten af särdeles vigt att Staten mellankommer, för att, genom något understöd vid skadeersättningarnes meddelande, underlätta bildandet af sådane föreningar, hvilka i öfrigt icke skulle blifva fullt ändamålsenliga, om de icke temligen allmänt inginges. Med ledning af den erfarenhet, som under den tid sjukdomen varit i landet gängse, kunnat inhemtas, anse Utskotten äfven skäligen kunna förmodas, att om nedslagtning af smittade kreatur i tid iakttages, ersättningsbeloppen icke böra blifva särdeles betydliga. Af alla dessa förenade skäl få Utskotten vördsamt föreslå, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj.t måtte uti underdånighet anhålla, dels att Kongl. Maj:t behagade försäkra de bolag, hvilka redan bildat sig eller framdeles, inom den preskriptionstid Kongl. Maj:t kan finna lämpligt i nåder bestämma, bildas till inbördes försäkring emot den elakartade, smittosamma lungsjukan hos nötkreaturen, om
År 1818 syntes ConstitutionsUtskottet ännu icke hafva varit ense med sig sjelf, och som jag har anledning att förmoda äta mindre med Rikets Ständer och den större delen af Nationen, om, hvilkendera af de tvenna myn-t digheterna, hvilka, såsom det ville synas Con, stitutionsUtskottet, Lagstiftaren hade ställt bredevid hvarandra, Rikets Ständer eljer Con stituiionsUtskottet ägde största anspråk uppå att ia handla med Rikets Ständers rätt. 1823 års ConstitutionsUtskott har öppet förklarat sig i Rikets Ständer se sina principaler, har förklarat sig icke vara mera än Rikets Ständers Comilterade till eo granskande beredning; Utskottet säger: Första beredelsen af den pröfcingsrätt, huruvida, under den sedan sista Riksdag tillryggalagda tiden, ljuset kring Kon ungathronen trutit elier försvagats första beredelsen af den pröfningsrätt som lagstiftningen förbehållit Rikets Ständer, hafva Rikets Ständer ät deras ConstitutionsUtskott öfVeilåtit. Utskottet skiljer sig så fullkomligen hvad anspråken på myndighet beträffar, ifrån den ton som hördes under 1818 års Riksdag, att tvertom Utskottet root slutet af sist Betan - Den io Julii f, m' kande icke otydligen ger tillkänna' att dess egenkärlek ingalunda skulle finna sig sårad, om Rikets Ständer skulle behaga ogilla den underordnade beredningens fällda omdömen. Jemväl den frågan huruvida Utskottet fyllt sitt kall såsom underordnad beredning , finnér jag mig till en del böra med ja besvara. Utskottet har satt Rikets Ständer i tillfälle att samfällt kunna uttrycka en opinion, hvilken Utskottets åtgärder förutan förblifvit individuell; deras opinion, nemligen om beskaffenheten af det ljus eom omgifvit Konungathronen; Väl torde konstkännaren tro sig icke sakna ämne för kritik. Han är van att göra den frågan: huruvida Artisten begagnat hela sitt material, uttömt sitt ämne, till första föremålet lör sin pröfning. Jag är icke konstkännare och derföre icke så sträng i mina anspråk.
Att Krutoch Saltpeterjörsäljn ingsMedlen må bland StatsUerkets intrader fortfarande upptagas, mot anslående i Utgifts stat er ne af hvad som erfordras, för Saltpeternäringens upprätthållande och befrämjande, samt för kruttillverkningen; och denna för Saltpeternäringens upprätthållande erforderliga summa är just de 70,000 R:dr Konungen begärt till fyllande af bristen i Saltpeterfonden, om hvilken Ständerne sålunda förklarat, att de icke vilja fylla den med KrutförsäljningsMedlen, men deremot uppföra en motsvarande summa bland StatsVerkets utgifter. Friherre Anckarswärd säger vidare, att man endast för nästkommande år borde ingå på det ifrågavarande anslaget; men jag tror att den fråga, som nu blifvit inledd, går vida djupare, än de här ifrågaställde 70,000 R:dr; ty den rörer hela sättet för Saltpeteroch Kruttillverkningen. Jag har redan förut yttrat, att jag icke anser detta vara det hushållsaktigaste, men jag kan icke frångå den mening, att så länge ingen förändring deruti är skedd, (och detta kan icke ske utan ett formligt beslut af Rikets Ständer), måste man medgifva tillräckliga medel till anstaltens bedrifvande, såsom hittills. Den i4 October f. in. Anckarswärd har äfven omnämnt en annan större summa, som, enligt Friherrens tanka, kommer att fordras för uppköp af Statens saltpeter-behof; men jag tror att häruti ligger något misstag, ty håda summorna äro beräknade för samma ändamål, eller till uppköp af den saltpeter, Staten åtagit sig att köpa.
Fästningsstraffet drabbar dock endast gröfre brottslingar, hvaremot de öfriga tillämpas äfven på de ringaste förbrytelser, enär de, vid bristande tillgång tili böter, såsom förvandlingsstraff användas; och härigenom har allmänheten kommit att fästa olika begrepp vid dessa frihetsstraffets olika arter. Frihetens förlust på längre tider, förenad med tvång till arbete är ock, på sätt Lagkommittéen yttrar, ett i nästan alla civiliserade länder antaget bestraffningssätt för den klass af brott, som ligger emellan de svåraste, för hvilka dödsstraff är bibehållet, och de ringare som med förlust af frihet å kortare tider, utan arbetstvång, eller med ännu lindrigare slraffarter beläggas; och benämningen straffarbete uttrycker ostridigt närmast detta bestraffiiingssätts bestämmelse. Man invänder väl alt ensamheten eller den ovilkorligt ålagda tystnaden jemväl äro väsendtliga beståndsdelar i straffet, och detta förnekar icke Utskottet; men man mäste noga skilja emellan sättet för straffets verkställighet och sjelfva straffet. Frihetens förlust med arbetstvång är hufvudkaraktären och den bör genom namnet uttryckas. I följd häraf, anser Utskottet frihetsstraffet böra delas i två slag eller straffarbete och fängelse, eller den i 1859 års förslag, i öfverensstämmelse med existerande förhållanden, uppdragna skilnad bibehållas. Någon förändring uti ifrågavarande förslag, hvad de första sex fiingelsegraderna angår, sker derigenom i sjelfva verket icke annorlunda än till namnet, enär tidsmåtten i dessa grader äro lika som i 1859 års förslag, beräknade efter straffets verkställighet i enlighet med Auburnska systemet. Af Lag-Utskoltets Betänkande, AV o 38. 17 Åf fängelselagens 9 § synes dock, hurusom afsigten är, att delta system småningom skall försvinna för det Philadelphiska, hvars begagnande i andra grader, än de två lägsta, blifvit gjordt beroende på Konungens förordnande; och, på sätt anmärkt blifvit, grundas detta stadgande på öfvertygelsen att fängelse i enrum är ett ändamålsenligare straff, än Auburnska fängelset.
Jag förutser visserligen, alt min mening vid detta tillfälle blifver underkänd, men lill styrka för densamma vill jag göra en jemförelse med hvad som sker inom vårt eget land. Här är en vara, hvars njutande är ganska frestande, men tillika ganska skadligt, nemi. bränvinet. Man anser sig likväl böra, om det vore möjligt, söka förminska bränvinsupplagen och krogarne, samt den gårdfarihandel med bränvin, som här varit omtalad. Man bär dock, i anseende till de för handeln med bränvin förenade fördelar, ansett nästan ogörligt atff’sådant åstadkomma. Om man underläle att ställa frestelsen bredvid den som skall frestas, så är det väl troligt att han ofta nog undginge faran. Men det vill man icke, utan tvertom hålla honom främmande bränvin för näsan. Pä detta sätt är det som man bringar ett fattigt land att förbruka mer främmande varor, än hvartill det verkligen har råd och lägenhet. Hr Printzenskjöld, Carl: Med Hr Gr. o. Landtnäs benägna tillstånd frånvarande ifrån Utsk. under den tid, då detta ärende der förehades, bar jag icke eller deltagit i det beslut, som Utsk. derutinnan fattat. Hade jag varit närvarande, så hade jag visserligen icke delat den öfvertygelse, som inom Utsk. nu gjort sig gällande. Lika med Hr von Hartmansdorff och Hr von Hohenhausen anser jag credilupplag inom ett land, så fattigt sorn vårt, vara en så skadlig inrättning, att jag på det högsta afstyrker densamma. På sätt Hr von Hartmansdorff anfört ang:de bränvinet, är det till undvikande af dess allt för öfverflödig» förtäring förbudet för hvarje näringsidkare att på 328 Den 20 Januari. credit utminutera detsamma, vid äfventyr alt icke derför erhålla någon betalning. Jag skulle för min del tro, att hvad som gäller i smått i detta afseende, äfvenledes hör gälla i stort hvad den utrikes handeln beträffar, och anser således, att det icke bör vara tillåtet att upplägga varorne, för att alltefter som behofvet kräfver kunna förtulla dem.
Bland öfriga nyvunna krafter är den unge, begåfvade skådespelsförfattaren Harald Molander, hvilken nu biträder hr Josephson i » régien ». Ben rikhaltiga spellistan har, såsom vanligt, varit ganska blandad — Shakspeare, Strindberg, Hertz, Daudet, Offenbach, Millöcker, George Sand, Edvard Brändes — oupphörligt nya stycken, grundliga repetitioner dag och natt, till och med ända till gryningen af den dag, då första föreställningen skall ega rum, strängt arbete, höga anspråk på skådespelames krafter, mycket ltf och intresse, friska ansatser och inga omöjligheter — med ett ord: Ludvig Josephson! Det är Nya teatern under de sist förflutna månaderna, liksom under förra spelåret och alla föregående, sedan denna skådebana Öfvertogs af hrr Josephson och Holmqvist, ty hr Holmqvist får naturligtvis icke glömmas. Han sköter operetten och ekonomien och gör öfrigt glada gubbar på scenen. Ja, det är en lifaktig teater, det är visst. Största antalet af föreställningar har » Lycko-Pehrs resa » haft, hvartill särskilda, icke dramatiska omständigheter visserligen bidragit, men stycket varder dock ej så lätt gammalt. Så ser det åtminstone nu ut, men det samma sades om » Amors genistreck », Henrik Hertz ’ komedi, då den 1861 ' första gången uppfördes på då varande Mindre teatern. Stycket förklarades, enligt hvad man finner i en istockholmstidning, vara af den jevigt ungdomliga art, öfver hvilken tiden icke har någon makt. » Och nu tycker man, att dessa » genistreck », hvilka för öfrigt äro vida skilda från August Strindbergs Lycko-Pehrs-dramatik, äro ofantligt föråldrade. Något därtill torde väl äfven hafva bidragit, att stycket på Nya teatern nu icke fick just någon god framställning. Atergifvandet af detta stycke visar, att ej ens en s^ omsorgsfull inöftring, som meddelas af en bland de insigtsfullaste, kraftigaste och mest uthållige af alla teaterdirektörer, är alltid tillfyllestgörande, hvilken omständighet gifver ytterligare stöd åt yrkande på en verklig teaterelevskola i förbindelse med konservatoriet, ej blott ound-riklig för de kgl.
Stats-Kontoret förskottsvis bestridda utgifter, lör hvilka Statsanslag ej blifvit af Rikets Ständer beviljade; Nio 185, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Stän der, angående dispositionen af medel, som influtit lör skedd expropriering af jord från den Landshöfdingen i Stora Kopparbergs län på lön anslagna kungsgården Noret; N:o 186, i anledning af väckt fråga om ersättning af Statsmedel till delegarne i laga skifte uti Grimtorps by för förluster i följd af jernvägs anläggning; N:o 187, i anledning af väckt fråga om inköpande af boställe åt Härads höfdingen i Helsinglands Norra Domsaga; N:o 188, i anledning af Kongl. Majits nådiga Proposition angående begraf ningsoch öfriga kostnader i följd af Hans Majit Konung Oscar lis dödliga från fälle; samt Nio 189, i anledning af Kongl. Majits nådiga Skrifvelse i fråga om löne förhöjning för år 1857 åt de vid Storskiftet i Stora Kopparbergs län samt Afvittringen i Vester-Norrlands, Vesterbottens och Norrbottens län anställde Landtmätare. S. D. Föredrogos BevillningsUtskottets nedannämnde, den 22 dennes bord lagde Memoria! och Betänkande, nemligen: 758 Pr ot.-Utdrag den 26 September i860. N:o 40, i anledning af väckt fråga om förtydligande af Rikets Ständers beslut angående tull å Ättika. Bifölls. N:o 41, angående städernas salu-acois. Bifölls. N:o 42, till flögvördiga Preste-Ståndet, i anledning af dess skiljaktiga beslut, i fråga om Utskottets i Memorial N:o 59 afgifna förslag till voterings-propositioner, angående förändrade föreskrifter om Allmänna Bevillningens utgörande. Lades till handling arne. N:o 43,' angående verkställda omröstningar, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, i afseende å förändrade föreskrifter om Allmänna Bevillningens utgörande. Lades till handlingarne.
Då i ordningen härefter till afgörande förekommo sådana anslag, hvilka utöfver de ordinarie statsbehofven under Riksstatens Sjette Hufvudlitel, borde Rikets Ständer till beviljande dels för vfssa är eller tills vidare, dels för en gång, föreslås, anmälde Departements-chefen i underdånighet: Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader underdåniga memorial af den 25 nästlidne Oktober, hvaruti, jemte meddelande af en öfversigt angående fördelningen af de medel, som blifvit af Rikets Ständer vid sednaste Riksdag till allmänna arbeten anvisade, styrelsen afgifvit dels en förteckning å de kanal-, slussoch jernvägs-anläggningar, hamnbyggnader, elfrensningar, vägarbeten och vattenaflappnings-företag, för hvilka planer blifvit till styrelsen ingifne och understöd af allmänna medel sökt, dels ock underdånigt förslag å erforderliga statsbidrag till deras utförande, hvarvid styrelsen, med bibehållande af den förut vid enahanda uppställning begagnade indelning i klasser, upptagit i första klassen sådane arbeten, hvilka, såsom varande af allmännare vigt, syntes vara företrädesvis förtjenta af bidrag från statens sida, i andra klassen dem, som äfven voro deraf förtjenta, men likväl af jemförelsevis mindre allmän nytta än de förstnämnde, samt i tredje klassen de anläggningar, för hvilka bidrag af allmänna medel borde ifrågakomma endast i den händelse, att antingen lillgångarne för allmänna arbe - Kongl. Majus A'åd. Prop. om Statsverket 4883.