Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den kostar i inköp 20 å 22 förr, i år 27 ä 28 kr., iläggning 0,50, hemkörning 2 kr., inläggning i källaren 0,50, sågning, huggning och uppbärning om det är 1 trappa upp 6 kr. — eljes 50 öre till pr trappa — hvilket gör 29 å 37 kr. Fördeladt på de 8 månaderna gör detta 4 kr. pr månad ungefär, efter ett medelpris af 32 kr. v. Städning, borstning och uppassning betalas De flesta inackorderingar komma från landsbilligast med 5 kr. i månaden, och behöfves det bygden eller småstäderna, ettdera för att lära många inackordenter för att dessa femmor tillsig något eller roa sig. En del förestå platser. samman skola ersätta lön och vivre för en jungI hemmen äro de förstnämda sällan vana vid fru, som familjen eljes kunnat undvara. *) Väratt hafva någon kassa om hand eller veta, hvad dinnan får nog ändå hjälpa till rätt mycket och som åtgår till de dagliga utgifterna. Och äfven borde kunna påräkna något äfven för detta ardessa, de dagliga utgifterna, äro i småstäderna bete, men det skola vi frånse tillsvidare. så betydligt mycket mindre, att man utan öfverRummets möblering, med eller utan matta, kan drift kan säga dem i Stockholm vara minst i väl beräknas till 3- ä 400 kr. med sängkläder banko, hvad de i andra städer äro i riksgäld, och allt, och om man, tillika med nötningen, beför att nu icke tala om landsbygden, där största räknar detta efter 5 %, så blir det 20 kr., till delen af lifvets nödtorft finnes in natura vid hvilka man kan lägga gardintvätt å 1,50 pr luft, gården och där själfva manbyggnaden stundom skurning, fönstertvätt, sopborste, damhanddukar räknas till onera, något som måste underhållas och dessas tvätt, sand till spottlådor, messingsi stället för att beräknas såsom årlig inkomst af vatten, putskalk etc. till luckor, stakar o. d., hyra, som man får göra i städerna. hvilket väl icke är för mycket att sammanlagdt Denna ovana att sköta pengar gör att man har beräkna till 4 kr.
Boktryckeriernes antal, som 1827 uppgick till 20, oberäknade Bankens, Riks"älds-ConI torets och Nummer-Lotteriets Tryckerier, var vid i832 års slut0 minskadt lii hvaremot under samma lid antalet af Bokhandlare med verkliga Bok» tädor ökats ifrån 11 till i5. rikta orter varit OJ CO emu - 48 - Efter uppgift från Sjömanshuset härstädes, hafva Stockholms SkeppsRederier tillhörige Coopvaerdie-Fartyg och deras lästetal utgjort, vid slutet af: Ar 1827 — 1828 — »829 —• j83o — j 831 i832 184 Fartyg med *79 — “ i75 ,68 i56 146 15,214 Läster, 13,929 13,222 12,290 11,426 —. och *— hvaraf större delen till utri - kes Sjöfart begagnats, och endast några få till den inrikes Sjöfarten. Under dessa år har ej något nytt Coopvaerdie-fartyg gått af stapeln vid härvarande Skeppshvarf, hvilka, utom Hofjagt-livarfvet, äro 3:ne till antalet; utan endast reparationer å fartyg derstädes ägt rum; men Stockholms Skepps-Rederier räkna nu flera kopprade fartyg, än tillförene. Det visar sig således: att Stockholms varu-import och export vanligen i värde utgjort mera an hälften af hela Rikets: att värdet af Stadens import-handel ifrån Utrikes orter varit i tilltagande åren 1827, 182800111829, sig emellan jemförde, förminskats åren i83o och i83r, men åter betydligt tilltagit år i832; hvarvid Grossliandels-Societetens och Skepps-Rederiernes
Flera regementer böra ock mönstras af en Generalsperson, som då kan anställa jemnförelse dem emellan, och inberätta foihållandet till Kongl. Maj:t, en båtnad för Riket af långt högre värde än den ringa besparing, som deraf vinnes, att hvart Regemente mönstras af närmaste Generalsperson.” Stödjande mig sålunda på hvad sorn i andra länder i delta fall anses nödvändigt, på nyss anförde äldre förslag, på de af Konung och Ständer redan i förra århundradet fattade beslut, samt på den erfarenhet sednaste tid lemnat om större öfningslägers stora nytta för armeen, då medels-till gångarne medgifvit sådana lägers sammankallande, anser jag följande härom för framtiden böra stadgas: l:o att större öfningsläger, sammansatte af alla vapensorler, årligen böra ega rum; 2:o att hvarje regemente och korps hvart 4:de år deltager i dessa öfningsläger, i bestämd ordning, på det undervisningen vid regementsmötena må kunna ordnas med större säkeihet och omsorg, regementenas förkofran sedan sednaste läger lättare varseblifvas, samt rättelser ega rum, der sådane af behofvet påkallas; 3:o att öfuingslägrens längd blifver minst 12 dagar på stället; 4:o att arméen fördelas i 4 bestämda läger-afdelningar, med iakttatagande af möjligaste besparing i marcheoch andra kostnader; 5:o alt lägerplatsen för en Jäger-afdelning blifver Ljungbrhed i Skåne; för den andra, öxevalla hed i Westergöthland , samt lör de tvänne öfriga, Ladugårdsgärdet vid Stockholm. Sedan nu anlördt blifvit hvad som erfordrades alt försätta stående armeen i skick att kunna utgöra pålitlig slam för nalional-beväringen, följer i ordningen att uppgifva, hvilka åtgärder böra vidtagas för att på ett ändamålsenligt sätt ordna: Bevärings-manskapets vapenöjningar.
Att detta äfven i betydlig mån kommer att utöfva inflytande på lanevilkoren, hafva äfven komiterade i dess afgifna underd. betänkande tydligen ådagalagt. Vidare har denna frihet haft till följd att kursen, derigenom att hvarje hypoteksförening, obekymrad om andra föreningars åtgöranden, upbjudit sin förmåga att få sina egna obligationer placerade, hvaraf ett större antal i allmänna rörelsen utkommit, än som kunnat finna tryggad placering, betydligen fallit å dessa obligationer, hvilket naturligtvis menligt inverkat på förtroendet till dessa obligationer och försvårat deras placering i utlandet. Det är således ej blott för den utländska, utan äfven för den inländska upplåningen man ansett nödvändigt att binda hypolheksinrättningarnes åtgöranden och i stället öfverlemna deras låneoperationer åt en gemensom centralhypotbeksbank, hvilken skulle hafva sitt säte i Stockholm. Det är på grund af dessa skäl jag yrkar bifall å §:n oförändrad. Frih. Tersmeden: Då R. o. Ad. i dag på f. m. beslutat, att första §:n i oförändradt skick skulle antagas, hvilken § är af följande ordalydelse: »En allmän hypotheksbank skall inrättas i ändamål att för de inom riket bildade, i föreskrifven ordning stadfästade hypotheksföreningar ombesörja ali den uplåning, som nödig blifver för att åt dessa föreningar bereda medel till de på årlig afbetalning ställda lån, som af dem enligt fastställda grunder skola deras delegare tillhandahållas. Denna hypotheksbank skall hafva sitt säte i Stockholm»; så hemställer jag till R. o. Ad., om det icke är en gifven följd att äfven denna §, som är helt och hållet bygd på den första, äfven i oförändradt skick bör antagas. Jag för min del anhåller om bifall till den nu föredragna 2:dra §:n. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till den ifrågav:de 2:dra §:n oförändrad och dels bifall till densamma med förändring af det å första raden förekommande ordet skall till ordet må; framställdes propos. å bifall till §:n oförändrad och besvarades med ja.
Jag tillåter mig att i samme talares minne återkalla, att i detta ämne 2:ne förslag blifvit förut diskuterade, af hvilka det ena helt och hållet borttog det af honom påpekade fel, angide anslagens beviljande af Stats-Utskit, och det andra, nemligen det af Hr von Koch, hade fullt ut lika stor utsträckning som Bonde-St:s nu omhandlade inbjudning. De två anförda rnotiverna torde således icke hufvudsakligen hafva bestämmt R. o. Adis förutgående beslut, utan har detta otvifvelaktig! blifvit löranledt af R. o. Adis öfvertygelse, den flera ledamöter uttalade, att hvarken R. Stir eller något Utsk. skulle kunna, med framgång, ingå uti ett detaljeradt reglementerande i frågan; att således R. Stir endast borde utlåta sig i afseende å grunderna, och sedermera öfverlemna åt K. M. att utarbeta förslaget. Måbän - Den 13 December. 481 Måhända att detta skäl icke varit tillfredsställande för alla ledamöter; men jag är öfvertygad att det varit det för det stora flertalet å detta rum. Alltså och då jag önskar att några tillvitelser för omkastning uti tänkesätt icke skola kunna med skäl mot R. o. Ad. framkastas, anhåller jag om afslag. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag kan icke i likhet med den siste talaren antaga att, i fall R. o. Ad. skulle bifalla Ronde-St:s nu förev:de inbjudning, sådant skulle bevisa en omkastning uti R. o. Ad:s tänkesätt. Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att det var ett annat skäl, som, efter mitt förmenande, väsendtligen bidrog till förkastande af det förslag, hvilket jag vid ett föreg:de tillfälle, då en dylik fråga här föredrogs, tog mig friheten framställa. Borgare-St. hade inbjudit oss att tillsätta ett särskildt Utsk. för behandlingen af alla hithörande frågor uti hela deras vidd. Detta förslag innefattade således äfven en del af Stats-Utsk:ts åtgöranden.
– Det var kammarherre Wedel-Jarlsberg och hans friherrinna. Då hade John rusat upp, tagit sin räddare för strupen och ropat: – Det är inte sant, det är inte sant! Det var min hustru! Det var min hustru! Constance, Constance! – Stackars karl, han är vansinnig, sade den främmande herrn till de omkringstående. Se till att han ej gör sig något illa, jag har ej tid att längre uppehålla mig. Men John hade en lång stund suttit kvar på trappan, omgifven af en nyfiken folkhop, innan han kände sig ha återvunnit tillräckliga krafter för att med stapplande gång och nedböjdt hufvud långsamt vandra vidare. Förlikning. Genom indiskretion utaf en i Högsta Domstolen anställd tjänsteman under en glad middag nere hos Björnberg i Götheborg, hade herrar kuratorer kommit till visshet om att Högsta Domstolen skulle bekräfta de bägge lägre instansernas dom, och att domen skulle fällas till John Halls förmån. Carnegie hade ej varit närvarande, då indiskretionen ägde rum, men dagen efter satt han på Björnbergs contoir, där han blifvit anmodad infinna sig, och lyssnade till Björnbergs berättelse om saken och hörde honom svära på att så länge han, Björnberg, hade en andepust i behåll, skulle han aldrig ge tappt. Det vore en skam, om icke två kloka karlar kunde rå på en sådan stackare som John Hall. Ville blott den lede bekväma sig till att taga Pehr Backman! – Ja, nu tycks den skojaren verkligen skola afgå med segern, det är en riktig ynkedom, sade Carnegie, där han satt och knäppte på locket af sin stora snusdosa. Större kanalje finnes ej inom vårt land än Pehr Backman, som förenar immoralitet, klokhet och djärfhet till en förvånande grad. – Gjorde han ej detta, hade han aldrig lyckats drifva saken till denna point. – Men är det då alldeles säkert, att Kungliga Majestäts dom går emot oss? frågade Carnegie. – Ja, alldeles säkert.
Inte ett, kan man tänka sig; se något sådant har man inte upplefvat sedan pesten var i stan; men det var alltid det jag sa': går det här väl i längden så ; och sa' jag inte i förrgår åt hans hustru, den beskedliga stackarn, så här: när en har fått gult hår så vill en ha det krusadt. Förstår I hvad jag menade? CECILIA. Jag tror att jag förstår dig, Helvig. Men har du sett honom sedan dess. HELVIG. Ingen har sett en flik af honom; och hans stackars hustru tror att han ligger begrafven under murarne; men folket säger att de sett honom löpa utåt gärdena utanför kungsängen. CECILIA. Hvem skall bli ålderman i dag nu vid Gillets sammankomst? HELVIG. Jo, det skall väl bli ett kif igen. CECILIA. Då blir det glädje för dig, gamla Helvig, som icke kan lefva utan att se andra kifvas. HELVIG. Hör nu på, hvad betyder det? CECILIA. Du gick och ställde till split mellan Sten och mig. Jag öppnade era ögon, unga vän, och sade Er era egna tankar. CECILIA. Det är icke sant; du förvände min syn och ingaf mig dina tankar du är en hexa och om du icke blir bränd så icke blir du gammal hos Domherren. HELVIG. Har jag gjort eder ondt så förlåt mig! CECILIA. Kära Helvig, du har icke gjort oss ondt jag har mött Sten sedan dess många gånger och nu är det mycket bättre oss emellan än det någonsin varit, och det ha vi dig att tacka för. Salt skall det vara fast det svider; samma hvem som bestar. Nej se, Helvig, så rart främmande: Jungfru Marias nyckelpiga. Jungfru Maria Flyg östan, flyg vestan; Flyg söder, flyg norr, Flyg bort der min käresta bor! Nu flög hon! Se . Kastar en kyss ut genom fönstret. Scen II. DE FÖRRA. MARGARETHA från högra dörren. MARGARETHA. Hon går till fönstret räcker ut handen och säger: Har I hört något af honom än? CECILIA. Nej, men jag skickade bud nu! Ser på Mar
Krutbruken lefverera hvad af nämnde artikel erfordras för Kruttillverkningen, trott sig äga skäl att, åtminstone intilldess Salpeternäringen vinner den förkofran och stadga att behofvet af denna vara genonl inhemsk tillverkning med säkerhet kan blifva fyldt, tillstyrka bibehållandet af nuvarande organisation af Styrelsen för Salpeterärendena i Riket. I anledning af den utaf Frih. Anckarsvärd gjorde hemställan, att de SalpeierSjuderi-Styrcsnicin och Beij enie j hvilka redan ur o uppförde eller ytterligare komma att förflyttas pä Indragnings Stat, må anses förpligtadc attj så länge de uppbära löneanslag i nämnde egenskap3 äfven fullgöra den deni liittils åliggande skyldighet att om s alp eter sj tidningen lemna nödig undervisningj har Utskottet skolat anföra, att i de Landsorter, der denna näring genom de redan en längre tid till uppmuntran och lättnad vidtagne, med uppoffring å Statens sida förenade åtgärder, icke kunnat stadgas och utvidgas, densamma såsom motarbetad af locala hinder, efter all sannolikhet icke ao Stats-Utskottets eller hädanefter kan vinna någon väsendtlig framgång; då derjemte, genom tjensternas indragning, de hittils utgående rese-ersättningar kunna besparas, anser Utskottet sig icke böra, för de på Indragnings Stat öfverflyttade personerne, tillstyrka en fortfarande tjenstgöring sskyldighet. 4 Morn. angående grunden för Salpetergärdens utgörande. De härvid yttrade anmärkningar afse egenteligen, att,'då obilligt vore att
Hvad angår den anmärkn. att Utsk. icke skulle hafva motiverat sitt yttrande: att det utarbetade förslaget vöre mindre tillfredsställande, så vågar jag tro att den som hyser en sådan tanka, icke genomläst Utsk;s 3 sidor genomgående resonnement, Dtn IS Februari. 311 sorn afser att ådagalägga, hurusom den nyare handelsrätten, i öfverensstämmelse med handelns behof, måste byggas på andra principer än de, på hvilka det ifrågav:de förslaget är bygdl. Jag får uppriktigt bekänna att första gången då fråga uppstod om omarbetning af konkurslagen, så var äfven jag af den mening att en sådan omarbetning var mindre behöflig, men genom de långvariga studier jag egnat denna del af lagstiftningen, har jag kommit till den erfarenheten att det, med den stora utveckling handel och industri tagit, är alldeles nödvändigt att den lagstiftning som rör handelsverlden någorlunda uniform! utbildas i de stater, hvilka deltaga i verldshandel!). Den skillnad mellan köpmäns och enskilda medborgares konkurser, hvars införande Utsk. föreslagit är ingalunda en återgång till en förfluten tids åsigter, ulan så vidt jag kunnat inhemta, så är detta just en sednare tids upfinning. Det är sannt att de grundsatser, hvarpå den nyare konkurslagstiftningen är bygd till en del gå långt tillbaka i tiden, ja — ända till de Italienska handelsrepublikerna; ty det är dessa och Hollands förenta stater, som kunna anses för handelsverldens vagga. Slen det är först i sednare tider som dessa grundsatser först blifvit uptagna i den fransyska »Code de Commerce» och derifrån kommit till Tyskland, der de vunnit sådant insteg ali alla de länder som på sednare tider onrbildat sin konkurslagstiftning, ombildat den i öfverensstämmelse med dessa grunder. Jag vill såsom exempel nämna Preussen, der ny konkurslag antogs 1855, och Österrike som i vissa delar af riket har ny konkurslag och för vissa delar håller på att utarbeta en sådan.
I afseende på desse Räkenskaper få Revisorerne anmäla: att, sedan Kongl. Maj:t, med Nådigt afseende på Rikets senast församlade Ständers underdåniga Skrifvelse, om Kurhus-afgiftens fortfarande, genom utfärdad Kungörelse den 9 Juli ;i83o i Nåder stadgat, att denna afgift skall utgå, användas och redovisas inom hvarje Län serskildt, så att den blifver aldeles skiljd ifrån Hospitalens och Lazarettens Fonder; så har väl detta stadgande i de flesta Län blifvit lill efterlefnad iakttaget för år i83o; dock hafva Lazarettsoch Kurhus-Medlen blifvit i Räkenskaperne sammanförde i nedannämnde Län, nemi. i Westerås, Örebro, Skaraborgs, Blekinge, Götheborgs och Bohus, WesterNorrlands samt Jemtlands Län; i följd hvaraf Lazarettsoch Kurhus-Fonderne icke kunnat i det generella Sammandraget serskildt uppföras. Kongl. Invalidhus-Fonden, tillkommen utaf en del af de genom AdelsfaneRegementets Indelningars indragning tili Statsverket ingående räntor, agde vid början af år ,i829: Contanta behållningar i StatsVerkets Cassor.28,586: 3^. Jnnestående KronoUppbörd, dels Jefvererad inom Augusti 1829, dels resterande den 1 September samma år .. .14,557: 12.10. Förskotter till liqvid och redovisning 147. Proprie Balancer 660:34- 8. 8 Diverse utgifter. Balance till år i83i: Contanta Behållningar i StatsVerkets Cassör 18,855: 45. 1. Fordran för af StatsYerket öfvertagen Span mål in natura .11,021.19.4. Innestående Kronouppbörd, dels lefvererad inom Augusti i83i , dels resterandeden 1 September samma år . .• 17,055:3i. 3. Förskott till redovisning .
— N:o 443. i anledning af verkställd omröstning i frågan om reglementariska föreskrifter för BränvinsBrännings-redskapens försegling, m. m. XXL B. i35. A. — N:o 444. i anledning af verkställd omröstning i frågan om det sätt, på hvilket upplåning för RiksgäldsContorets behof skall verkställas. XXI. B. i35. A. i47- •— X:o 464. i anledning af verkställd omröstning i frågan om det sätt, på hvilket upplåning för RiksgäldsContorets behof skall verkställas. XXII. B. 108. A. 114- ( 2*» ) StatsUtskoltets, det Förstärkta, Memorialer: N:o 465. i anledning af verkställd omröstning i frågan om en nådegåfva till förre t. f, ÖfverCommissarien P. J. Åhman. XXII. B. 108. A. i i 5. — N:o 466. i anledning af verkställd omröstning öfver frågan om medels anvisande å 8:de HufvudTiteln, så val för underhållet af ArbetsCompanien på Kungsholmen, sorn för dessas sysselsättande med fästnings-byggnads-arbetet vid Carlskrona. XXII. B, 109. A. ii5. >— N:o 467- i frågan om förändringar i irsta och a:dra Artiklarne af BevillningsFörordningen. XXII. B. 109. Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotlens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 1. i anledning af väckte motioner, dels om understöd af Statens medel till utdikning och uppodling af myror och träsk i Jemtland, dels ock angående Landsculturen i allmänhet uti Rikets Norra Provinser. IX. A. 210, — N:o 2. i anledning af väckt motion, om upphörande eller inställande utaf AfvittringsVerket i Herjeådalen. IX. A. 216. E. 366.
Under afloppstratten är nog ett slags skåp för sophinken och hvad mera, som då där kan få plats, men ett dylikt skåp blir alltid svårt att hålla rent, och skötes det ej ordentligt, uppstå däri kakerlackor. E n zinkklädd bordskifva på stolpar bör ock finnas kring slasktratten, ej ett skåp. Visserligen kan ett sådant bildas medels en på trissor gående eller eljes flyttbar med dörr försedd panel, som är afpassad efter bordsskifvan. Då panelen borttages, möjliggöres fullständig rengöring af golfvet och väggklädnaden. Ja, och så är det trossbottnarne, dessa ljudförmedlare, som komma samtliga öfver och under hvarandra boende att bilda så godt som en enda familj. Tack vare dem kan man glädjas öfver de smås jubel, fägna sig öfver deras flit vid läxorna såväl vid boken som pianot — och oroa sig öfver om barn eller stora i angränsande våningar » fått ondt i bröstet ». Man är sinnad att en annan gång ha danstillställning själf, för att på så sätt dra nytta af samma musik, då det dansas hos den inunder boende grannen, och man vet precis, huru dags de främmande hos den of vanpå boende IDUN 294 kommo och gingo. Man kan säga på klockslaget, när husfolket lägger sig och stiger upp, och det rassel barnvagnarnes skjutande af och an åstadkommer, lär man snart att urskilja. Och sedan följer man den lille och huru mycket omsorg han kräfver; den dagen han börjar gå och skjuta en stol framför sig önskar man bara, att man hade den lille älsklingen att se på i stället för att blott höra på. Själf vet man å sin sida, att intresse och medkänsla — det har man att påräkna hos grannarne! De tacka med oss Gud, att vi ha mat och ett bord att äta den vid, då de höra oss skjuta stolarne till eller från bordet, och matoset ute i förstugan låter dem veta hvad vi äta. Gå vi bort och lille » moppe » ej får följa med, utan är ledsen hemma i ensamheten, då ömma de för hans öfvergifvenhet. Tidningarna nämnde nyligen om försök med kiselgur, som gjorts, jag vill minnas i Malmö, och att trossbottnar med dylikt fyllningsämne till isoleringsmedel visat sig otillfredsställande såsom ljudförande.
Efter »S:t Lucia», gondolierernas sång, som de sjunga då gondolerna ila fram öfver de stilla kanalerna i nattens halfskumma timmar, medan Venezia drömmer vemodsfulla drömmar om en storhet för länge se’n förgången, uppstämma de »La vera Sorrentina», visan som söderns lyckliga barn sjunger på Neapels blånande golf. Efter dessa kommer en mängd andra sånger, serenader, som Giovanni i månskensnätterna sjunger för sin älskarinna, som lutad mot fönsterkarmen lyssnar till hans sång (Graziella), dryckesvisor som Luigi stämmer upp i de små vinstugorna med Astiflaskan i sin hand (Pepparella, Trippolo-Trappolo) m. fl. och barcaroler, som ljuda från Antonios båt, under det han sjelf lägger ner sina nät i hafvet (Michelemma), sånger i tarantellans och saltarellens hastiga tidmått, hvilka bringa blodet i svallning och komma hjertat att slå, och sånger i larghetto och adagio, hvilka utandas en glödande själs hela passion och kärlek. Hvilken skilnad är det icke mellan dessa sånger med deras starka känslor och fulla toner och våra folkvisor, hvilka kanske bäst komma till sitt uttryck då de sakta gnolas af stilla, allvarliga qvinnor! De element – drömmande längtan, tungsint smärta och dämpade kärlekssuckar – hvilka utgöra grundtonen i de nordiska folksångerna, äro okände för de italienska. Italienarne älska icke såsom vi nordbor sordinen. Det vexlande, oroliga i vår natur är likaså främmande för Hesperiens varma, färgstarka skönhet som våra sångers halfqväfda sorg eller vemodiga glädje för de sydländska canzonernas jublande fröjd eller hjertslitande smärta. Huru olika sjunger icke vår blonda Karin, då hon i de nyutspruckna björkarnas skugga väntar den hon håller kär, och Pepa då hon vid hafvets strand, med hjertat öfverfullt och kinden i brand, afvaktar sin vän fiskaren! I våra folkvisor är kanske mera romantik, men i de italienska mera passion och starkare patos.
Deruti befintlige(tabganben, forn oro af ben ^egenfJap, att Råbig ^imgörelfe för berag all# manna tillämpning bör föregå, icfe före RifgDagertg afflutanbe hunnit att från £>§ fielfve blifva i unberbånighet amndlbe, bå {)*$ ^ougL^ajit göra tmberbånig anhållan i berorbe hanfeenbe; och dr bet (Tutelrgen 55anco*ftull*- magtige ar.befalbt, att braga förforg, bet hagarne angåenbe SDlpntbefiam^ ningen och för35anFen, fåvdl font betta Reglemente, oförbrö/iigen efter RiFg* bageng flut, genom trpcf, uti lifa format utgifvag och till falu hallag, ali* manheten fiHhanba. §• 4T 3 öfrigt åberopafHJi IBara, uttber nebannambe-bagar till ^ongL^a/ct i; unberbånighet afiåtnc ©frifvelfer; 07 1:0. af ben 04 5(pril 1829, angåenbe 33anFen$ förfeenbe meb Behöflig Äeppar^fFilfempnt ifrån Slvefia; *:o. af famina bag, angåenbe flabganben arn gulb och filftoer, forn från 33anFen å £ongl. Ripntet cmottageg, famt om rättighet för 93anFen, att, genom ombub, Feltaga i ben årliga inventeringen af ^ongl. tKpntetg Behåll* ningar i gulb och fåfroer. 3:0. af ben n tOtafi 1829, angåenbe Foffnabgfri Remifj af i £anbt*Ran# terim för Q3anFeng tdFniug beponerabt fiffnoer.