Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De kungliga makarna och prinsarne deras bröder nickade vänligt, smålogo mildt och yttrade i förbigående några förbindliga obetydligheter till en och annan person, som de igenkände bland den hvimlande folkhopen, hvars stormande hurrarop, som aldrig tröttnade, aldrig tystnade, aldrig tynade, – emedan strupen nu endast var hjertats organ – besvarades af Gustaf och hertigarne med aflyftade hattar, och ett med hans klingande metallstämma, beledsagad af lifliga, uttrycksfulla åtbörder och synbar – om också blott låtsad – rörelse, högt uttaladt och af alla hördt: «tack, tusen tack, mina äl«skade vänner! Lefve svenska äran, friheten och gläd«jen!» Och jublet tusendubblades, och Gustaf fortsatte sitt här af blod obefläckade triumftåg. Hvad! – höra vi läsaren misstroget fråga – Gustaf uppstämmer ett «lefve» för «friheten», och det var henne, han just nu stod i begrepp att störta? Också var det, för att så mycket säkrare gå i land med denna afsigt, som han hycklade den varmaste tillgifvenhet för friheten. Om han gifvit sig tillkänna såsom hennes fiende, så hade hon varit på sin vakt. Dessutom bör man erinra sig, att sjelfva ordet «frihet» har en helt olika betydelse i furstens begrepp och i folkets. En konung, som väljer andra sköldhållare åt sitt majestät, än häkten och schavotter, är redan ett slags frihetsvän. Folken åter sträcka sina anspråk längre, än att få behålla sina hufvuden samt att undgå hudflängningar och inspärranden. Efter slutad rund bland de af egen drift talrikt tillströmmade åskådarne, begåfvo sig kungliga huset, hofvet och de befallde gästerna upp på slottet, för att taga thé och andra förfriskningar. På sådana led ej heller allmänheten brist. På fältet bakom trädgården voro uppslagna tält, hvilkas myckenhet gaf dem utseende af ett läger. Der utdelades gratis mat i en del, dryckesvaror i andra, hvartill allt polletter, att förekomma oordningar, på ett annat håll höllos folket tillhanda.
Sedan, i och för slutlig reglering af sekreterareoch kamererare-lönerna, Öfver-intendents-embetet föreslagit deras bestämmande sålunda, att sekreteraren skulle, mot skyldighet att sjelf bekosta nödigt skrifvare-biträde, erhålla 1,000 r:dr, med tillökning för derunder beräknade 91 tunnor spanmål, och kamereraren 400 r:dr, med tillökning för 20 tunnor, hvartill skulle erfordras ett anslag, utöfver hvad staten nu upptog, af 200 r:dr, har Kongl. Maj:t funnit den jemnkning deruti skäligen böra ega rum, att spanmåls-beräkningen under lönerna och den derpå grundade serskilda tillökningen komme att försvinna, då behofvet af ökadt anslag för dessa tjenster blefve inskränkt till 89 r:dr$ i följd hvaraf, och då med rättvisa och billighet vore oförenligt, att öfver-intendenten och intendenten längre blefve i saknad af de löneförmåner, som redan lör 16 år tillbaka för dessa tjenster afsetts, och hvartill erfordrades musei-sekreteraren N. G. Silfversparres och slottsbyggmästaren J.
Varandes det, vid sista Riksdagen, beviljade anslsg för ett Correciions-hus, af 20,000 R:dr, sammanfördt med anslaget till fångars skjuts och underhåll. Dito å anslaget för Anmärk* nings. och TJppbÖrds-procent . a,oool Hvarjemte till ersättning för förlorade Dagsverken vid Flyinge Stuteri äro anviste * . ; 1,584: 8: — S:a 49,164: 10. 1. Dertill komma: Frän Sjette Hufvud-Titeln hitflyttadt Anslag för Spinnhuset i Stockholm 8,000 — —. Utom Stat törut utgängné Handtrerlcare - Gernings - Oren till Städerne . 700. — Tullfrihets ersättning till Stock - holms Stad . 9,000; _ — Procent af Bränvins - Bevillningsafgiftenä uppbörd, hvilken Summa med anslaget för Observations - och Uppbördsproeenten nu är sammanförd 4,000: Indelde Räntor iKronovärde 5711 Rldr 2 rst., förvandlade till 17,443: 28-10» Dito Spannemål 68 T:r kpr st 51 R:dr: . : . jGj: 21. — i , ?: — 40*o?: i. »t; Summa 98,671: 11, ji; Underdåniga Skrifvelser. 143 Hvarifrån afgå: Indragning å anslagen för accords-ersättningar . Restitutioner - 2,000: g 000 Öfverflytlning till 2:dra Hufvud-Titeln af anslagen för Remiss-lage . 5,500: Då 1818 års 8;de Hufvud-Titels Summa utgjorde 331,001:13. 4. Blifver Titelns Summa vid - denna Stats-Reglering 417,872: 26. 3.
Så hafva till exempel förekommit socknestämmoheslut: att icke någon hemmansegare skulle få antaga utsocknes brukare, torpare eller tjenstehjon öfver 40 år gamla, vid äfventyr att sjelf underhålla dem när de blifva fattighjon, för hvilket ansvar hemmanet skulle anses intecknadt; att de, sorn olofligen sälja bränvin, skola plikta mera än och ända till dubbelt emot hvad allmänna författningar lör slik förbrytelse stadga; att icke någon fattig må gifvas mera än han kan förtära på stället, vid 1 R:dr vite; att ransakning efter tjufgods må verkställas hvarest och af hvilken som helst, utan iakttagande af den ordning lag bjuder, med mycket mera dylikt, tillräckligen vittnande, att denna kommunal-lagstiftning hvarken stadnat inom behörige gränser, eller kan vara gagnelig såsom den nu utöfvas. Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande har väl vid aila tillfällen, då sådana lagstridiga beslut kommit till dess kännedom, skyndat att undanrödja desamma; men em eller tid har det icke kunnat annat än förvilla mängdens begrepp om lag och laglydnad, att ordningar vid soeknestämmor föreskri!'vas, som antingen icke äro rätlseniige eller icke kunna göras gällande, Ordningsmanna-inrättningen, för omkring 20 år sedan tillkommen och nu mera antagen i Länets flesta delar, synes vara ämnad att utgöra det första stadium på municipalitets-banan och ordningsmännen bestämde att vara police-magtens medhjelpare, i hvilket afseende de äro berättigade alt med sin uppmärksamhet intränga i samhällslifvets flera förhållanden samt äro i utöfningen af sin tjenst ställde under det skydd, lagen tillägger dem, som Eders Kongl. Majlis Befallningshafvandes bud och ärender föra, äfvensom medgifue handräckning af Kronobetjeningen. Befattningen såsom ordningsman uppdrages vanligen åt de bättre och förståndigare ibland allmogen och anses innebära ett hederselier förtroende-uppdrag, sorn någon gång ganska val motsvaras; men ordningsmannaskapet kan dock icke hafva betydligt inflytande på samhällsskicket, så länge det saknar den stödjepunkt inom hvarje ort, en ordentlig municipal-styrelse skulle lemna.
Det finnes tre klasser af arbetande unga qvinnor (alljemt inom den begränsning, jag i början af min uppsats angaf) nämligen: 1) de som helt och hållet skola försörja sig med sitt eget arbete; 2) de som genom sitt arbete söka en mer eller mindre behöflig biförtjenst för att i någon mon känna sig oberoende af föräldrars och slägtingars underhåll; 3) de för hvilka penningfrågan alls icke har någon betydelse och som skaffa sig arbete blott för att ha en verksamhet, » göra sig nyttiga ». All den stund området för qvinnans verksamhet ännu är temligen starkt begränsadt, är det naturligt, att arbetssökerskor ur alla tre dessa klasser skola mötas i marknaden och anställa en täflan, i hvilken det långt ifrån visar sig, att den dugligaste och mest nitiska har största utsigterna. Andra och tredje klassens arbetssökerskor — hvilka dessutom oftast ega fördelen af vänners och vänners vänners rekommendationer — erbjuda sitt arbete för en betalning, som icke står i den ringaste öfverensstämmelse med arbetets verkliga värde, vare sig hvad krafter och tid eller intelligens och kunskaper beträffar. Och detta är helt naturligt, all den stund det aldrig faller dessa damer in att göra ens den enklaste beräkning öfver hvad deras arbete verkligen är värdt. * Min tid är inte värd mera, » säga de, » det är bättre att förtjena litet än ingenting alls. » » Man har åtminstone medvetandet om att göra nytta. » Sådan är ungefär deras tankegång, hvars kortsynta felslut och omedvetna egoism icke göra någon heder åt våra framåtsträfvande qvinnors tankeskärpa. De äro alldeles blinda för, att de på detta sätt i en olycksdiger grad gifva häfd åt den ringaktning för qvinligt arbete, som på alla områden står qvinnan i vägen; och ännu sorgligare äro följderna af deras blindhet för den skada de göra sina medsystrar af första klassen i vår uppdelning: de som äro hänvisade att lefva af sitt arbete.
D. inia fråga är jemväl af Lag-Utskottet besvarad uti dess under N:o 2ö afgifna och af liikels Ständer i denna del numera bifallna Betänkande, deruti Utskottet, efter jemförelse emellan det antal inål, sorn före indragningen i llofrätterne fullföljdes och afgjordes, samt antalet af dem, sorn derefter dit inkommit, yttrat den öfvertygelse, att, om Svea och Gotha Holiätter földelas på 5 divisioner hvardera, och Hofrätten öfver Skäne och Blekinge på 2, så skall arbetet med visshet kunna medhinnas, under förklaring derjemte, att en dylik fördelning kan, utan ringaste tillökning af ledamöter, i Svea och Götha Hofrätter ega rum, sedan Rikets Ständer, med anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition, numera beslutat inskränkning i det antal ledamöter, sorn bor vara tillstädes, på det att Hofrätten må anses domför. Att Hofrätlernes fördelning på flere divisioner jemväl varit Kongl. Majit* afsigt, då berörde Nådiga Ptoposition afläts, är deri antydt. Men af en sådan, förarbetets bedrifvande och för befordran af lagskipuingens jemna gång nödig fördelning af Hofrätts-ledamöternes verksamhet, följer dock ostridig^ att deras arbete bh fve mera ansträngande. Då nemligen föredragningen på hvarje division for det närvarande är fördelad im Ilan 5 ledamöter, sä skulle den hädanefter komma att bestridas af blott 4, enär ordforanderue äro be - Statsoch Lag-Utskottens Utlåtande, N:o 13. 7 friade från föredragningsskyldighet; oell då lika antal mål, det oansedt, måste på hvarje division föredragas, blefve följden, att arbetet for hvar föredragande ledamot okales till en femtedel, hvilket fordrade <k slo mer arli te, sorn <ht isynnerhet är vadeiiiålen, som tilltagit i mängd, eller just de mål, hvilkas behandling medför det största besvär och påkadar den högsta omtanka.
Under den tid jag följt de allmänna ärenderne, har man aldrig klagat så mycket öfver KammarRätten, som nu, och detta föranleder mig tro, att han aldrig varit så förtjent af Rikets Ständers välvilja. Anmärkningen, att den nuvarande Presidenten har två befattningar, behöfver ej af mig upptagas, emedan en annan det redan gjort. Men hvad behofvet af President angår, så torde få Verk hafva det så mycket som detta, emedan dess befattningar äro af så obehaglig beskaffenhet, att en Chefs uppmuntringar, att icke tröttas och vårdslösa dem, väl behöfvas. Skulle man fordra historiska bevis för detta behof, så får jag erindra att RegeringsFormerna både af 1720 och 1772 uttryckligen förklara, att KammarRätten, som då hette KammarRevisionen, behof de ock en President. Jag tillstyrker bifall å Utskottets hemställan i denna del. Herr Anckarswärd, August: Af hvad Herr von Hartmansdorff sednast anfört , skulle det synas mig, som det vore Revisor Alm, hvilken gjort sig mest förtjent af löneförhöjningen inom KammarRätten; då det är han, som gjort de fleste anmärkningarne, fastän de mesta varit otillbörliga, och således onödigtvis endast oroade och besvä - 8 Den 28 September f. m. jade allmänhejtep. Jag kan ej finna, att de inånga klagomål, som försports öfver anjnärkningarne från KammarRätten, borde föranleda någon lönetillökning för Presidenten, utan afstyrker bifall å Utskottets hemställan i denna del. Herr Rosenqvist j Fredrik Leonard: Jag anser denna punkt innefatta tvenne delar; den första, huruvida taffelpenningar böra anslås åt Presidenten i KammarRätten; och den andra, huruvida den hemställan Riksdagsmannen Anders Danielsson gjort, bör bifallas. Hvad den första beträffar, så bar Utskottet ej undanröjt de skäl, hvarpå jag bestrid t taffelpenningarne, och jag finner då ej, att de böra bifallas, utan anhåller om afslag derå.
Likaledes och efter det Kongl. Maj:t, jemlikt Dess nådiga Bref af den 25 November sist förlidne år, bemyndigat Kongl. Stats-Kontoret att, i mån af behofvet, från Riksgälds-Kontoret reqvirera det belopp af 416,000 R:dr, hvarmed, enligt den af Riksboksluts-Kontoret uppgjorda utredning, 1845 års statsutgifter å förslagsanslagen, efter afdrag af de å enahanda anslag uppkomna besparingar, 7,098 R:dr 8 sk. 8 rst., i jemnt tal öfverstego dessa utgifters vid statsregleringen beräknade belopp, har, till följd af 103 § i Riksgälds-Kontorets nu gällande Reglemente, nyssberörde belopp, såsom godtgörelse för bristerna i förslagsanslagen för år 1845, under loppet af nästlidne December månad, blifvit till Kongl. Stats-Kontoret utbetaldt; men som detta ersättningsbelopp icke motsvarar Stats-Kontorets fordran enligt 1845 års numera afslutade Rikshufvudbok, lärer ett ytterligare tillskott för ifrågavarande bristers ersättande ofördröjligen komma att från Riksgälds-Kontoret reqvireras. I öfverensstämmelse med här ofvan åberopade liqvider och Kongl. Bref, har alltså, till Stats-Verkets ersättande för bristerna i förslagsanslageiij Riksgälds-Kontoret efter sist förflutna Riksdag redan måst utbetala: för år 1843 . Löneanslaget
Satsen lärer vara oförneklig i förstnämnde afseende och skulle vara det äfven i det sednare, om icke dels denna skyldighet på många ställen varit, allt ifrån hemmanens första tilldaning, ehvad nu denna skett genom occupation eller ordentligt aftal, vid desammä fästad, dels Statens eller samhällets utbildning och sammanhållning påkallade ej allenast dess medlemmars bidrag till upprätthållande af dess förvaltning och styrelse, utan kanske lika ofta en slags bemedling i och för utvägarne, att med enhet, ordning och framgång besörja sådane angelägenheter, hvilka, om ock härledda endast från beräkningen af enskild fördel, likväl i sina verkningar äro af inflytande på allmän nytta och förkofran. Att en sådan bemedling bör utgå från grunderne af naturlig billighet, så att icke den ena £esv. oth Ekon. TJtsk. Betänkanden. 787 medborgaren och näringsidkaren betungas i och för den andres företag, utan att deraf draga någon fördel, är lika gifvet och äfven med Samhällscontractets anda och ändamål öfverensstämmande, samt att samma bemedling i mångå fall icke utan olägenhet umbäres, och att, i de ämnen, hvarå rnan en gång begynt att tillämpa den, öfvergången från dess användande till ett fullkomligt oberoende deraf måste, ont vådor skota undvikas, ske varsamt och med beräkning, huruvida dess biträde må kunna med mindre tvång och samma fördelar af den enskilda omtankan ersättas.
Att Fullmäktige i metalliska kassan inberäknat vexlar på Hamburg, den 23 Juli belöpande sig till omkring 208,000 R:dr R:mt, men hvilka vexlar varit protesterade och värdet derå sålunda kunnat reducera sig till intet; och sluteligen Att Banko-reglementets 108 § bjuder: ”hörande fullmäktige när kurs ”eller andra förhållanden gifva anledning att befara uttag af metallisk valuta, i tid begagna de utvägar, som blifvit dem lemnade, för att afböja me”talliska kassans nedsjunkande till berörde minimum af 2,500,000 R:dr i silfver.” 104 2:o. Delande de åsigter, hvilka legat till grund för anmärkningen i Berättelsens 65:te §, beder jag få fästa uppmärksamheten derpå, att, jemte det oriktiga och inkonseqventa uti att tilldela Filial-Bankerne blott 90,000 R:dr, det är ytterst farligt att grunda Bankrörelse på ett kapital så ringa, att lika summa med temmelig lätthet skulle kunna af enskild man disponeras att sätta Banken i förlägenhet till dennes skada och störande af andra Bankers kredit. Denna åsigt hemtar stöd af det stadgande i Regeringens för Filial-Bankerne utfärdade oktroyer, hvilket bestämmer ett minimum för teckningssumman. Med afseende å Fullmäktiges för åtgärden anförda skäl får jag nämna, det jag anser ett sedelbelopp, spridt på flera händer i, från Banken vidt aflägsna, landsorter om ock med längre belåningstid, icke kommer att trycka mera på Bankens metalliska valutor, än ett lika belopp, lemnadt på få händer, under kort tid, inom Bankens närhet. 3:o. Att arbetsmethoderna skola blifva vidlyftiga vid en Bank, som drifves för Statens eller Ständernas räkning, blir alltid en följd af de kontroller, hvilka dervid fordras. Förvaltningskostnaden såsom häraf beroende måste derföre blifva stor; men allting har sin gräns, och denna gräns för förvaltningskostnaden vid Riks-bankcn synes mig öfverskriden.
Ysaye kunde ej gjort det bättre, också tog hr A. helt sonika lejonparten af aftonens publikglöd, trots dubbelstjernan Taube-Riego hedrade qvällen med sitt tindrande ljus. Fröken Veländer har på några konserter uppenbarat en ganska solid kyrkostil, som i förening med hennes massiva stämma i templen varit af präktig verkan. Särdeles Vidors Ave Maria och Gordignanis » Caromioben » ba utförts med stor förtjenst. Frk. Ek finner sig deremot ej tillrätta i en kyrka — jag menar som sångerska. Intressant var dock att höra hennes föredrag af en operaaria, Saphos farväl till sin lyra (ur Gounods opera), som visar att frk. Ek kanske skulle lyckas kreera operan i Sverige. Af frk. Riego hördes på Catharina-konserten Ave Maria och Jerusalem, begge i ypperlig stil och med utomordentlig röstbehandling. Programmen, särdeles orgelnumren, kunde ibland vara bättre. Mycket. Välgörenheten har denna vår som andra kräft sina musikaliska offer. Angående eu i Berns Salon benäget hållen tillställning lemna vi som vanligt ordet åt en gammal Tant från landsorten. » Ja, kära barn, att jag skulle komma dit igen på mid-dagskonsert, det trodde jag väl aldrig! Länge sen är det, ja, hela två år, men kände igen mig gjorde jag. Jo der ä ' de alltså våra Stockholmsherrar sitta och tuta, ingen under att värdshusvärden haft råd till det myckna glittret och guldot. Jag undrar just hur många riksdaler » (etc. etc.) » Xå konserten då, snälla Tante? » » Jo, ser du det började med det att en stol föll på näsan, så den på en ann, så bela raden framför i samma led — duns — duns — duns — ända till min stol, den jag satt på, men den föll inte, det vill jag lofva. Sedan gossen som skulle in och spela fiol hemtat sig efter detta, steg han fram och spelade utan noter på ställare framför sig. Det var nog, tänkte jag, åf sej kom han också mycket riktigt, ty orgelnisten eller han som spelte pianot spelte ensam emellanåt, men så kom han då på tråden igen och föll in och det lät bra, eget var det.
Rättegångsbalken, 24 capitlet 7 §, om förklaring af. I. R. 360. X. B. 607. A. 628. — 17 capitlet 2 §, angående den kraft till bevisning, som bör tillkomma böcker öfver handel och köpenskap, om förändring af. VIII. B. 547, 564. IX. Å. 166. X. U. 356. A. 410. E. 485. — 30 capitlet 6 §, om förändring i. Se Vadepenningar. IV. 147, 505, 538. S. Säkfällde, angående förteckningar öfver. Se Förteckningar. Sala silfververk, angående Kammarcollegii berättelse rörande dess ränteersättningsfond för redogörelsetiden från och med den 1 November 1839 till samma dag år 1842. Salt, om upphörande af stapelstädernes åliggande att importera vissa qvaniiteter deraf. Se Stapelstäderna. Saluaccisen, angående beräkningen af. Se Sjötullsmedlcn. Sandelhjelm, Paul, yttranden. Sandels, Grefve Samuel August, yttranden. I. 262. II. 517. III. Schmidt, framlidne Landshöfdingen Friherre G. L. af, angående pension åt hans enka. Se Pension. Schiitzercrantz, G. W., Kamererare i Bankens cassaafdelning, angående löneförhöjning för. Se Löneförbättring. Schwerin, Grefve Adolf Henning von, yttrande. I. 436. Sedelmynt, om åstadkommande af prof på förbältradt. IX. B. 196. A. 625. Serafimerordensgillet, om Danviks hospitals ställande derunder. Se Danviks hospitals Direction. Seth, Grefve Bror, yttrande. V. 286. Silfver, om insättning af, i Banken, emot räntebärande statsobligationer. Se Banker, privat-. — om rättighet att inlösa, för Bankofullmäktige. Se Bankofullmäklige. Silfveroch guldarbete, inkommande utländskt, om conlrollstämpling af.
R:tlr 30,000: 3:o till inköp af tjurar, afsedda att åter försäljas till Hushållnings-Sällskap, deras underafdelningar, eller enskilda personer, mot en på amortering ställd betalning R:dr 15,000: eller tillsammans, R:dr 45,000: som, fördelade på tre år. motsvarade en summa af 15,000 R:dr årligen. Med afseende å rådande stridiga åsigter om företrädet emellan de utländska nicer, som för boskapsafvelns förbättrande inom landets särskilda delar lämpligast böra användas, finner jag mig böra tillstyrka att inköpen af utländska afvelsdjur må under år 1867 inskränkas till endast de för möjligen nödig komplettering nödvändiga, men anser deremot de af Styrelsen föreslagna åtgärder till bildande af lämpliga kolländerier för de Norrländska länen företrädesvis då böra ifrågakomma och hemställer derföre, att till detta ändamål samt till andra för Styrelsens verksamhet nödiga utgifter må af Rikets Ständer äskas enahanda årliga anslag, som till införskaffande af goda afvelsdjur af utmärktare boskapsracer förut varit å extra stat beviljadt, eller 10,000 Riksdaler. I öfverensstämmelse med stadgad plan för de geologiska undersökningarna i riket, hafva dessa undersökningar, enligt hvad Chefen för desamma, Professoren och Riddaren Erdmann i memorial af den 10 nästlidne Juli i underdånighet anmält, fortgått såväl inom Mälarcprovinserna, som inom Elfsborgs län och Dalsland, hvarje år i fullkomligt samband med de förut på trakten började arbetena. Sammanlagda arealen af de landdelar, som hittills blifvit undersökte, uppgår ungefärligen till 155 qvadratmil. Öfver 75 qvadratmil häraf äro 13 kartblad upprättade och till allmänheten utlemnade. Fern nya blad, omfattande en ytvidd af ungefär 30 qv; dratmil, utkomma ytterligare inom detta års slut, hvarföre det kartlagda ytområdet, åekådliggjordt på 18 särskilda blad, i sjelfva verket kan sägas utgöra 105 qvadratmil. De biträdande rckognoskörernas antal har under de sednare åren utgjort nio.
Ett på dagen vara utfärdadt. §. 19. Ordföranden åligger att låta utfärda kallelse till Ridderskapet och Adelns sammanträden, att ärendena dervid föredraga, att upptaga, reda och framställa de yttrade meningarne, att göra proposition för besluts fattande och att vidmakthålla ordning vid sammanträdena, allt efter hvad i denna Riddarbus-Ordning är före - Riddarhus-Utskottet6 Betänkande N:0 9. 9 skrifvet eller kan varda öfverenskommet och beslutadt; ej må han kunna utan Ståndets samtycke ett sammanträde upplösa. Ordföranden eger ej att uti öfverläggningarne och besluten deltaga. §. 20. Hvarje ledamot eger att stående och från sin plats fritt tala och yttra sig i alla de frågor, som under öfverläggning komma. En hvar yttrar sig i den ordning, han dertill sig anmält och uppropad blifver. Ingen må tillåta sig personligen förolämpande uttryck; sker det, eger Ståndet pröfva, huruvida den ledamot, som sålunda sig förgått, må af Ordföranden erhålla tjenlig föreställning och varning. §. 21. Utom de i § 15 omförmälda frågor äfvensom sådana, hvilka angå arbetssättet, må till öfverläggning och beslut hos Ridderskapet och Adeln förekomma: