Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Riben, Carl Wilhelm: När Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag till inrättande af NavigationsSkolor förevar i Statsoch EkonomilJtskotten, tillvann det sig min synnerliga uppmärksamhet, att ledamöterne af det RiksStånd, som bör vara mest intresseradt för handel och sjöfart, med få undantag, voro stämde emot frågan. Som jag hvarken är handlande eller skeppsredare torde det förlåtas mig, om jag fästade någon uppmärksamhet vid desse personers tanka. Äfven utom Utskotten har jag angående denna fråga tält med personer, .sorn äro intresserade i saken, och numera är det för mig tydligt och klart, att förslaget medför föga eller ingen nytta för de handlande. Många af dem äro af den tron, att slutliga följden deraf skulle blifva, att de blefVtt tvungne att till GoopvaerdieCapitainer Den i Februarii f, m, antaga unga Officerare inom Marinen, såsom de enda hvilka prsesterat nödige examina, hvaraf åter skulle uppkomma nödvändigheten att tillika hålla Styrmän, och kostnaderne således i betydlig mohn ökas. Inom Utskotten uppstod vidare, emellan dem, som önskade bifall till Förslaget, tvist om huruvida platserne för Skolornes anläggande voro väl valde. Somlige tyckte sig finna att Calmar ej vore passande, utan att Wisby vore mera tjenligt. Någre ansågo båda dessa ställen lämpelige, och någre föreslogo andra ställen. Kort sagt: man hade verkligen svårt att komma till rätta med saken i Utskotten. Ett gifvet factum är emedlertid, att inga medel finnas lill ifrågavarande ändamål, såvida ej RiksgäldsContoret erhåller uppdrag att dertill upptaga Lån. Jag t.villar alltså, att en återremiss tjenar till annat, än alt från Utskotten få ett nytt tillstyrkande i likhet med för handen varande. Åtskillige talare hafva här ansett, att då Sländerne till UndervisningsVerken i allmänhet beviljat en tillökad summa af 60,000 R:dr, det vore olämpligt att derå, i och för detta ändamål, nu meddela anvisning.
Herr af Lundblad har sagt, att Preussiska Regeringen först framställde den önskan, att Postfarten skulle flyttas från Stralsund till Greifswald; men jag tror, att en sådan framställning, om ock indirect, först gjordes af Svenska Regeringen. Att Preussiska Regeringen icke skulle vilja, att Poststationen återflyttades till Stralsund, betviflar jag så mycket mera, som den anslagit en betydlig summa åt uppmuddringen af Strålsunds farvatten. Och Preussiska Regeringen plägar icke anslå stora summor, utan motsvarande fördelar. Angående byggnaderne och verkstäderne till Ångfartygets reparation, kunna de gärna qvarstå i Greifswald, och Fartyget likväl anlöpa Stralsund. Orsaken till att PostÅngfartygen ej nu få anlöpa Stralsund, ligger icke i något hinder af grundt vatten; ty jag påminner mig ganska väl, att jag öfvergått på seglande Postjakt till Stralsund, då kölen gick i mudder, utan att det betydde något. Den största vattenminskning inträffade för 3 år sedan under den ovanligt stränga torkan; men sådant händer gan - Den 3o December e. ni. 397 ska sällan. Då Ångfartygen icke äro mera djupgående, än de seglande Postfartygen, inträffar så mycket mindre svårighet för de förra att anlöpa Stralsund, Herr von Schulzenheim, David: Förekommen af Herr af Lundblad, som så fullständigt utvecklat ämnet, får jag endast äran tillägga, att, då den emellan Sverige och Preussen under den 11 Sept. 1826 afliandlade öfverenskommelse hade till motiv farvattnets uppgrundning vid Stralsund, och detta motiv ännu fortfar, det torde vara alldeles öfverflödigt, att här discutera, huruvida Preussiska Regeringen skulle vilja eller icke vilja ingå på något förslag om poststationens flyttning. Med den kännedom af ämnet, jag tror mig hafva varit i tillfälle att förvärfva, vågar jag dock yttra den öfvertygelse, att Preussiska Regeringen ej skulle derpå ingå. Om de nuvarande hindren, genom en tilltänkt uppmuddring, häfvas, tror jag deremot, att, genom en ny öfverenskommelse, Ångbåtsfarten kunde återföras till Stralsund, utan att i detta afseende någon serskild väckelse behöfver gifvas.
Beväringen ickei skulle i allo stå under då gellands KrigsArtiklar, Således och likaså Lagsamt AlIm.Besv. o. Oec.Utsi.Utl.Nlo 18. a5 vid Inrättningen kan vara öfverdrifvet stor och kostsam, och således till större eller mindre del bör indragas; i anledning af hvilket förslag ålskillige af det Högvördige Ståndets Ledamöter, vid målets föredragning till Remiss, sig utlåtit. Detta halva Utskotten i öfvervägande tagit; men då Allmänna BrandförsäkringsInrättningen icke är någon Statens, utan ett enskildt Bolags tillhörighet, hvaraf följer, att det icke tillkommer Rikets Höglofl. Ständer att ingå i granskning och bedömande af de grunder och Regleroentariska föreskrifter, som lör inrättningens styrelse och förvaltning blifvit fastställde; alltså anse sig Utskotten böra vördsamt hemställa: Att Herr Prosten Nibclii Motion må förfalla. Stockholm den 4 A^ril »629. jfagtamt Allm. Btsv.O. Oec.Utsk. Uti.N:o 19. aH beredvillig Motionairen yore afl utlemna sin enda Son till fäderneslandets försvar, likaså pligtig ansåg han sig såsom far vara emot honom, och såsom FolkRepresentant emot alla Sveas Söner, att föreslå, det Rikets Ständer täcktes hos Kongl. Majit i underdånighet begära del af de ICrigsLagar, som nu lära vara under utarbetning och nära färdige att kunna fastställas ; en begäran hvartill Rikets Ständer vöre destomera befogade, som del, å ena sidan, är stadgadt i 53 § 1 Morn. af Riksdagsordningen , att under Civiloch CriminalLag höra afven förstas de delar af KrigsLagar och Fårfattningar, rörande Krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom KrigsStaten , och, å den andra, finnes bestämdt i 87 jjj. af RegeringsFormen , att allmän Civiloch Crimi. nal-Lag stiftas gemensamt af Konung och Ständer.
Jag tror likväl, såsom jag förut yttrat, att Hr Lefia; us beskrifning uppå exerciseompagniers nytta föga verkar på de öfriga Stånden, lika litet som den baft någon verkan på mig. Mer än sundt förnuft behöfves icke för att inse, alt saken är nyttig. Jag bar ej heller bestridt dennafnytta; men jag har sagt, att om exerciscompagnier äro oundgängliga, böra de kunna bringas till stånd medelst besparingar å det myckna, som icke är oundgängligt. Att, då tilgångar finnas för anslag till löneförhöjningar åt gardésreg:ter och tvärtemot R. St:s beslut, böra sådana kunna beredas till exerciscompagnier, utan något särskildt anslag. Jag skall i min reservation, i fall beslutet utfaller så, att jag blir nödsakad afgifva den, icke underlåta alt erkänna sakens nytta med nyssnämnde dervid fogade vilkor. Ku är emedlertid egentligen fråga om formen; och att med dennas iakttagande någon ändring i de 3:ne .Ståndens beslut icke kan ske, det är en klar följd af 58 och y5 §§ Riksd.Ordn. Enligt den förra kan ett Stånd icke ändra elt redan fattadt beslut; enligt den sednare är 3:ne Stånds beslut R. St:rs. Jag kan dessutom omöjligen inse, alt några nya skäl blifvit förebragta, som, i händelse formen än sådant tilläte, kunde verka ändring i de fattade besluten. K. M:s propos. är den förnämsta motionen i ämnet. Den finnes i betänk, upptagen och deducerar fullständigare och bättre det ifrågavnr. beliofvet, än Hr Lefrcns motion. Hvad åsyftar väl då denna sednare ? Ingenting annat, än att imponera på de öfriga Slån - *4 Den j6 Augusti f. ra. den genom en förment auctoritet från R. o. Ad.; icke att öfvertyga, utan att öfvertala. Man hoppas måhända att nu kunna bättre bereda sinnena, särdeles som afslaget i ett visst Stånd lärer förekommit något oväntadt.
Hos Högvördige Pr aste - Ståndet: att om Eevlsorerne skulle misstaga sig,; allmänna opinionen, igenom tryckningen af deras Berättelser, möjligen kunde blifva! missledd, hvarigenom förtroendet till Rikets Penninge-Verk och deras Styrelser till. betydlig skada för det Allmänna skulle rubbas. SlatsUtskottet får, i anledning häraf, andraga, att hvad angår den anmärkning, att det skulle vara stridande emot väärdigheten och vigten af Revisorers befattning', då Revisorerne föreställa Riksens Ständer, att underkasta sine Berättelser allmän granskning innan desse Berättelse^- undergått Riksens Ständers pröfning, så torde Utskottet härvid fa erinra, att Riksens Ständers egne åtgärder, igenom tryckningen af Riks - Ståndens Protocoller och öfrige Riksdags - Handlingar , blifva underkastade allmän granskning, och att Revisorers Berättelser, innan de ännu fatt handläggning af vederbörligt Utskott, och sens Ständer pröivas, inforas uti Bihanget iiil Biks-Ståndens Protocoll ; Och, då Riksens Höglo!]. Ständer, genom den anbefallde skyndsammatryckningen af Riksdags-Protocoll och Handlingar, säkrast ådagalagt, att de icke ansett en Stats-ZJtskottets Betänkanden'. 3017 allmän granskning af deras egne göromål förnärma deras värdighet, så måste det ännu min^ dre kunna vara under Revisorers värdighet att låta underkasta sine Berättelser enahanda gransk ning. Vid besvarandet af de öfriga yttranden,' förekommer aldraförst, att de Verk och Inrättningar, hvilka af Revisorerne öfverses och granskas, äro dels stälide under Kongl. Maj:t3 Höga inseende och dels under under Riksens Ständers omedelbara tillsyn, och att desse senare förvaltas af Riksens Ständers egne Ombud, hvilka inför Riksens Ständer allena äro redovisande för deras förvaltning. Jemväl får Utskottet, till upplysning för deri värde Ledamoten af Höglofl.
Endast underhållet af Stockholms gator och torg, som för hvarje qvadratfamn i omläggning kostar omkring 2 r:dr banko och drabbar till största delen husegarne och föröfrigt stadskassa!), som jemväl har att ombesörja anläggning och underhåll af stadens dyrbara och högst kostsamma quaier och broar, hvilar ganska tungt på stadens borgerskap och husegare, utan något deltagande af de från landet inflyttade personer, hvilka icke inköpa fastighet; men månne det nu är städernas egne innevånare blott, som begagna dessa torg, gator, hamnar och quaier? En blick derå, hela året om, synnerligast den årstid, då vatten-kommunikalionen ar öppen, lemnar ett tillfredsställande svar derå och månne den allmoge, som så talrikt dagligen besöker staden, gör det, utan beräkning af egen fördel och endast af beredvillighet mot stadens innevånare, och jag må undra, hvad allmogen på flera mils afstånd rnndt omkring Stockholm skulle säga om sina egna nya statsmän, om det lyckades desse att, ett, tu, tre, slopa hela Stockholm, hvartill de i sitt blinda tjenstenit synas vara temmeligen hugade. Å Stockholms borgerskap och husegare, utan allt deltagande af de från landet inflyttade, så vidt de icke tillhöra dessa begge kategorier, hvilar tungt båtsmanshålls-afgiften för mera än 300 nummer utom iuqvarterings—afgift för en garnison af fyra regementen kavalleri, artilleri och infanteri, hvilken väl icke rimligen kan påstås finnas till endast för att hålla styr på hufvudstadens, af Nils Strindlund och Lars Olsson, med ett visst förnämt hånlöje såsom idel orolighetsmakare och revolutionsmän stämplade innevånare, hvilket vackra epithet förtjenar och skall erhålla sin egen betraktelse.
Jag ar för min del af en hel annan öswertygelse an Herr l^lorclenstolpe, och tror at det wore wal Languen aldrig haft något at göra med lUconten. Den winst Lrmguen deraf tros draga, ar helt och hållet stenbär, och, om den afwen wore werkelig, icke swarande emot den risgue densamma ätföljer. Den nu stadfastade OKro^en mäste likwäi racka sinai; Ar rilanda, och simas säledes just wid den tid Riksens Stander härnäst komma at samlas. Skulle detta äfwcn ej inträffa förr än O-Iroven til ändalupit; kan likwäl icke visconten dehförinnan hafwa afsiutat sina Ligwller, emedan uran ar löpa fara för en altför stor förlust eller ar fullkomligen siry - Den zo Mars141? strypa alla Näringar, hela det nu utlänade LapitLlst ej pä en gang kan indragas. Herr klinspor, Oeröt, anmärkte, at om det more förman för krivata at deltaga i visconten, borde det äfwen wara drt för bananen. Her.r Grefwen och Landtmarskalken förklarade, at frägan, såsom ny, förfölle Härefter jusmraclos följande: Utdrag äf ?rotocoIIst, hållet i Högloft. Ridderffapets och Adelns klenum den zo Mars i8iO. S. D. Föredrogs ånyo banco-Utffotlets den 29 Mars pä borver lagda Memorial, hwari Utffotter begärde Häglofl. Ridderffapets och Adelns och Hederwarda Bonde-Ståndets förklaring i afseende pä deras besiut, rörande ränte-beräkningen för de af banque» til Riks-Oisconten meddelade Lxtraorciinair-l biträden; och befföt Högloft.
Afgiften till Pastor består uti den ringa penning af a4 sk, från hvarje Kyrka, som, under rubrik:. ”Pastors-N-otariat”, årligen En, sådan afskrifning har skett , så långt Kyrkornas Räkenskaper gå tillbaka. Någon, verifikation för behörigheten af denna, anordning, med sekels häfd, har hittills aldrig fordrats. Lämpligare än att äska sådan, vore frågan örn afgiftens förhöjande efter tidernas, förändrade skick. Kyrkorna gifva, uti dessa Församlingar intet löneunderstöd åt: Skollärarne. Åt Orgelnisten i Tommarp är, efter vederbörandes hörande, af Eders Kongl. Maj:t, under den <4 November 1835 , såsom lön tilis vidare tillagd afkastningen af en Kyrkans jord inom Fridshögs hemmans område. Eders K.ongh. Majds Nådiga Bref derom är bilagdt Räkningen för det året, under hvilket anslaget skedde. Någon ytterligare bestyrkning lärer derföre, icke behöfvas. Af Kyrkan har Klockaren i denna egenskap intet. Undertecknad, Kyrkoherde, och Församlingen hafva alltid: sjelfve lönt Belgtrampareehuru dennes lön bort utgå af Kyrkans medel. Allöningen till Barnmorskan har, likasom den till Professorn och. Riddaren Liljevalch, för Barnmorske-undervisuingen, blifvit stadgad uti sednare tider. Församlingarna hördes och medgålvo anslagen , dera Högsta Makten beviljade och fastställde. Icke lärer detta generella stadgande erfordras såsom verifikation vid hvarje Kyrkas Räkenskap. Yi vilje icke dölja vår underdåniga öfvertygelse, alt granskning af Landtkyrkornas Räkenskaper ligger utom gränsen af det uppdrag, som är bestämdt för Rikets Ständers Herrar Revisorer , och att anmärkningarne leda sin upprinnelse derifrån, att bemälte Revisorer. saknat närmare kännedom, om, Skånes partiella institutioner.. — 399 — Angående Räkenskaperna för Hammarlöfs och Wemmerlöfs Kyrkor.
Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående förordnande af en statsråds-ledamot, i afseende på handläggningen af vissa i riksdags-ordningens 36 och 42 §'§ omförmälda riksdags-ärenden; Gifven Stockholms Slott den 10 April 1848. Kongl. Maj:t vill härmed gifva Rikets Ständer tillkänna, att, sedan stats-rådet m. m. friherre O. W. Stael von Holstein, som varit i nåder förordnad att under innevarande riksdag utöfva den befattning med riksdags-ärenden, som, enligt 36 och 42 §§ af riksdags-ordningen, en ledamot af statsrådet tillkommer, numera blifvit utnämnd till justitie-råd, Kongl. Maj:t i nåder förordnat stats-rådet, riddaren af Kongl. Maj:ts nordstjerne-orden Nils Fredrik Wallensteen att förrberörda befattning utöfva. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med ali Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. J. F. Fåhreeus. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, N:o 81. 5 Utdrag af protokollet öfver civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i stats-rädet å Stockholms Slolt den 10 April 1848. Närvarande: Hans excellens, justitie stats-ministern herr grefve Sparre, Hans excellens, stats-ministern för utrikes ärendena, herr friherre Stjerneld. Stats-råden: Fåhreeus och Wallensteen. Sedan Kongl. Majit denna dag till justitie-råd i nåder utnämnt stats-rådet m. m. friherre Stael von Holstein och bemälde friherre i följd deraf kommer att upphöra med utöfvandet af den honom, under den 16 November sistlidet år, i nåder uppdragna befattning med riksdags-ärenden, hvilken, enligt 36 och 42 §§ i riksdagsordningen, en ledamot af stats-rådet tillkommer, behagade Kongl.
Det var något hon icke kunde förstå, ty sjelf hade hon, när det gälde att genomdrifva något, modrens sega, passiva envishet. För öfrigt tycktes Alice – så vidt man kunde döma – i allt väsentligt brås på sin far. Hennes smak var helt och hållet analog med hans, deras sätt att konversera intimt passade fullständigt in i hvartannat, och vid beröring med främmande menniskor och främmande förhållanden kände hon alltid instinktlikt racesambandet med fadren. Denna känsla var mycket starkt utpräglad hos Alice – hon hade ögonblickliga antipatier och lika plötsliga sympatier, och hon brukade ofta, naivt, med ett för henne egendomligt uttryck säga om de personer, hon icke kunde med, att de “icke voro af samma slag“ som hon. Det, som mest skilde henne från fadren. det var naturligtvis det, att hon var så ung, medan han redan var gammal, och att hon dertill var en ung flicka. Det var så mycket, mycket, af det allra vigtigaste i lifvet, som han nu blott såg på genom sin bittra, svikna erfarenhet, och som hon ännu blott anade i rosenröda, lyckoskimrande drömmar. Och om allt detta – det vigtigaste i i lifvet – kunde de knapt tala, ty de förstodo icke hvarandra. Ludvig Brandt hade i sin ungdom varit en lidelsefull angloman och bibehöll alltid, från sin långa vistelse i England, en utpräglad förkärlek för engelska seder och engelskt språk. Han hade gifvit sin dotter ett engelskt namn och började redan tidigt undervisa henne i detta språk, hvars literatur alltid fortfor att vara hans käraste läsning. När hon blef äldre, genomgingo de tillsammans hans älsklingsdiktare – Shakspeare, Byron, Shelley och Thomas Moore. Alice höll mest af Byron, isynnerhet de trotsigaste styckena som “Cain“ och “Manfred“. “Don Juan“ var hon mycket nyfiken på, men den tordes hon icke läsa. En gång – det var det året hon gick och läste – hade hon emellertid fått tag i den, der den låg inne på fadrens skrifbord, och satt och studerade första sången om Donna Julia, då han kom in.
Sedan detta utlåtande af samtlige Riksstånden blifvit bifallet, afläto Rikets Ständer, linder den 17 December samma år, till Kongl. Mnj:t en underdånig skrifvelse, uti hvilken bland annat förekommer, ”att, efter hvad genom Rikets Ständers år 1810 fattade beslut, varit åsyftadt, extra roteringen endast borde träffa så kallad privilegierad jord, samt att derifrån således äfven böra skiljas alla hemman och lägenheter af krono-, skatteoch frälse-natur, hvilka enligt författningarne äro underkastade ständig rotering,” och ansågo Rikets Ständer, att ifrån extra roteringen borde uteslutas ”alla vid 1811 års extra rotering antecknade hemman af förenämnde beskaffenhet, i afseende på hvilka serskild undersökning blifver nödig, om icke å ett och annat ställe delar af förut roteradt hemman kommit att i extra roteringen ingå, blott derföre, att hemmanet i gamla roteringen blifvit upptaget till mindre hemmantal, än hvaraf det efter jordeboken består, och utan afseende derpå, att sådant skett för hemmanets svaghets skull, eller andra gällande orsaker.” I anledning af denna Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, utfärdade Kongl. Majit den 20 December 1825 en förnyad nådig Instruktion för kommitterade till förrättande af extra roterings-jemkningen i riket, uti hvilken föreskrefs, bland annat, att extra roteringen endast bör träffa så kallad privilegierad jord, samt ”derifrån följaktligen böra skiljas alla hemman och lägenheter af krono-, skatteoch frälse-natur, hvilka, enligt författningarne, äro underkastade ständig rotering,” hvarjemte genom nådigt Cirkulär af samma dag föreskrefs, att ”emedan all sådan jord åligger i ordinarie roteringsbesväret deltaga,” skulle extra roterings-kommissionerne ”icke allenast noga undersöka, huruvida inom hvarje extra roterings-kommissions-distrikt någon oroterad jord af dessa naturer förefinnes, som, efter gällande författningar, bör i ordinarie rotering deltaga, utan ock densamma i ordinarie rotar indela.”
Upptåget kallades ”De Igenfunna Dygders Upptåg.” Kartelet, skrifvet på svenska, är författadt af Stjernhjelm och af följande innehåll396. Enär på sednare tider dygdens tre högsta ärekronor, Gloria, Dignitas och Potestas, kommit i missbruk och blifvit gifna åt oförtjenta, så har Jupiter, derom underrättad, utverkat af sin broder Pluto, att några af de fordom förnämsta behjertade hjeltar måtte åter uppstiga på jorden till att söka och återfinna de ärsamma dygder, Religio, Prudentia, Justitia, Temperantia och Fortitudo, och återinsätta dem i deras fordna värdes stol och stånd. Dessa hjeltar, Numa Pompilius, Pompejus, Cyrus, Cæsar och Alexander, hafva nu igenomvandrat verlden och dels af Fama, dels af Apollo och Muserna, hvilka sednare stodo resfärdiga att begifva sig till Christinas kröningsfest, fått veta, att dessa dygder endast i norden äro att finna. De förtälja, att de nu hafva funnit dem der och vilja för sin del hedra festen med att anställa en ringoch kappränning samt emot hvar och en försvara: 1) Att ingen bör belönas med bemälte ärekrona utan den, som genom tapperhet och de företalde Dygders bistånd den förtjent har; 2) att alla redliga riddersmän äro pligtige att ej allenast beflita sig om dessa dygder, utan äfven försvara och förfäkta dem. Derpå följer en tysk sonnet till Christinas ära, sjungen af de romerska hjeltar.
I hennes hjärta rymdes ingenting af vår bitterhet, ty hon har älskat bort den. Hennes ära har varit som en drottnings. Hon har uppburit tacksamhetens skatt af millioner hjärtan. Hennes ord har vägt tungt i mänsklighetens stora frågor. Hennes namn har ljudit genom nya och gamla världen. Och dock är hon endast en gammal mamsell. Hon har förklarat vårt dunkla öde. Välsignelse öfver hennes namn!» Och de döda instämde i ett tusenfaldigt eko: »Välsignelse öfver hennes namn!» »Syster,» hviskade mamsell Fredrika, »kan du inte förbjuda dem att göra mig, fattiga, syndiga människa, högmodig?» »Men, systrar, systrar,» fullföljde rösten, »hon har vändt sig emot vårt släkte med all sin stora makt. Vid hennes rop på frihet och arbete för alla hafva de gamla förhånade nådehjonen dött ut. Hon har nedbrutit tyranniets skrankor kring barnen. Hon har flyttat de unga flickorna ut i lifvets fulla verksamhet. Hon har gjort slut på ensamheten, på okunnigheten, på glädjelösheten. Inga olyckliga, föraktade gamla mamseller utan uppgift och lifsinnehåll skola mer finnas, inga sådana som vi varit.» Åter ljöd skuggornas eko, jublande som en jägarsång i skogen, som ropen från en glad barnskara: »Välsignadt vare hennes minne!» Därpå myllrade de döda ut ur kyrkan, och mamsell Fredrika torkade en tår ur ögonvrån. »Jag följer ej med hem,» sade hennes döda syster. »Vill ej också du stanna här ute med ens?» »Jag ville nog, men jag kan inte. Det är en bok, som jag först måste ha färdig.» »Nå, så godnatt då, och akta dig för riddaren på kyrkvägen,» sade hennes döda syster och log skälmaktigt enligt sin gamla vana. Därefter for mamsell Fredrika hem. Hela Årsta sof ännu, och hon gick stilla upp på sitt rum, lade sig och somnade än en gång. Några timmar senare for hon till den verkliga ottesången. Hon åkte i täckt vagn, men hon fällde ned fönstret för att kunna se på stjärnorna; möjligt är det väl ock, att hon som förr såg efter sin riddare. Och där var han, där sprängde han fram till vagnsfönstret.