Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men hvad gör detta? Bjäbbar den lille hunden mot oss, då vi möta h o n o m o c h hans ägarinna, visar han med sitt uppförande, att han i oss finner misstänkt folk, så är den saken hjälpt med litet humor, ty saken låter väl se sig från en lustig sida. Om Bob eller Tusse gör oss den eller den förtreten, behöfva vi icke taga detta så seriöst, allra minst hafva vi rätt att från ett enstaka drag komma med allmänna slutledningar. Den fräna röken steg oeh Den omsvepte de båda gamla, något, men så blefvo tysta. Nu i hand med halföppna munnar, le mot änglarne. Sven Nilsson berättar i sina Dagboksanteckningar från en resa 1819, huru han, efter att ha fått vada i land från en usel båt, sökte o c h fick tak öfver hufvudet under sin sista natt i Norge. Själf låg han på en träbänk, hans roddare på golfvet. » Det var märkvärdigt, » fortfar den berömde naturforskaren, » att se, hur min hund vid delta tillfälle mot all vana betedde sig. Han tyckte sannolikt, att jag kunde vara i fara i en så vild trakt, ensam, blott orogifven af dessa främmande karlar; ty så snart j a g hade lagt mig, kröp han upp o c h lade sig vid mitt hufvud o c h blef liggande där hela natten med vidöppna ögon, skarpt fästa på min omgifning. » Vid sådana tillfällen kan man få klart för sig den enorma anslutning hunden har till människan. Vårt stockholmslif är visserligen icke ägnadt att låta hundens alla goda sidor framträda, men äfven här göra sig de bästa af dem gällande, såsom hans rörande trohet, hans tacksamhet och tålighet. Och hvilken vet, hur många inbrott och öfverfall han här årligen förekommer, hvarom förbrytares bekännelser nog kunde bära vittne?
Slutliga pröfningen och utfärdandet Bil. till Ridd. 0, sid, Pr. I Band. 53 834 Den 24 Februarii. af arrendecontract ankommer pä nä ilin de Kongl. CoIIegier, hvilka dock bora hafva sig töreskritvit att icke utan de vigtigaste anledningar afvika ifrån Konungens befallningsbafvandes tillstykan. På detta sätt utarrenderade, förmodas Kronolägechäter under arrendetiden blifva tillbörligen häfdade och skötte. Friherre Ridderstolpe, Fredric: Riksens Hoglofl. Ständer hafva vid 1818 års Riksdag beslutat att till hämmande af den veneriska smittan, hvarje mantalsskrifven person bör bidraga, medelst erläggande af 3 sk. banco. Det vore bekymmersamt om det goda ändamålet skulle fö felas igenom ett befaradt upphörande af 3 sk. bidraget. Hvad Westmanlands Län angår, vågar jag försäkra, att bidragets fortfarande ej af de skattskyldige bestrides, så framt det tillätes mina landsmän att sjelfva besluta om användandet af deras vdliga sammanskott, och att detsamma förvalta, enligt den instruetion, som Hans Majit Konungen den 18/^17 stadfästa! till CurhusDirectio* nens rättesnöre; men med det uttryckliga ferber hållet af att för framtiden se Länets Curhitslnrättning fullkomligen skiljd ifrån Hospitalets. Denna boskillnad tyckes äfven Kongl. Seraphimer Ordens Gillet önska; hvarföre, då Cmhuset Den 26 Febrnarii, 835 och Lazarettet ej äga någre barn tillsammans, man ej bör neka att förkorta dessa makars oenighetstillstånd, hvilket man bordt kunna förutse. Friherre Ridderstolpe, Fredric: Det är tillbörligt att man måste sjelf äga hvad man till 6in fördel vill begagna; men dertill är man ej tvingad i ett land, der det kostar mindre att bygga sig ett hus af timmer ur grannens skog, tillgripen, endast igenom åverkan, än att ärligt köpa timret. Vi betale till
Men det är just genom ett sådant successivt minskande af de ordinarie skatterne, som de så småningom blifvit inskränkte till deras närvar:de belopp, och fortfar man på detta sätt, lärer väl de slutligen alldeles uphöra och det är detta förfarande jag ogillar. På dessa skäl och dem jag redan anfört uti min reservation anhåller jag om återremiss. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund: Till en början ämnar jag försvara StatsUtsk. emot Hr Bildts beskyllning, att Utsk. beträdt en origtig väg, då det föreslagit nedsättning i ordinarie inkomsten, men som detta icke direkt hör till ämnet, torde jag få återkomma dertill under discussionen och jag vill nu endast fästa mig vid några af hans anmärkmr. Hr Bildt har sjelf medgifvit, att den till StatUtsk. aflemnade och i hans reservation intagna kalkyl icke vore så mycket att fästa sig vid, och att den promemoria, hvilken i dag blifvit oss tilldelad, skulle, såsom jag upfattade talarens ord, i vissa fall varit en förklaring för honom. Jag tror icke, att man bör fästa sig alltför mycket vid dylika kalkyler. De kunna upgöräs på många sätt. Det är nemi. tydligt, att i en näring, sådan som denna, det är svårt om icke rent af omöjligt, att upgöra kalkyler, emot hvilka anmärkmr icke kunna framställas. Lika med den värde talaren tror jag, alt man icke bör fästa sig för mycket vid den kalkylen; emellertid tror jag, all den ganska väl kan försvaras. Jag vill dock icke dermed uptaga tiden. Hr Bildt har äfven yttrat, att det icke vore skäl att bevilja nedsättning i hammarskatten eller att borttaga den, utan skattelindringen borde åstadkommas genom nedsättning i bevillningen. Jag vill försöka att vederlägga denna åsigt med talarens egna argumenter. Han har sagt, att uphäfvande af haminarskalten är ett obetydligt försök 374 Den 22 Mars e. m. att upmantra bergshandteringen, emedan hammarskatten utgör endast 7 sk. 4 rst. pr Skfå.
Betänkande JY:o 4°j > anledning af väckt motion, om förändring i sättet för lumpsamling, samt Dito N:o 41> i ani. af väckt motion, om förklaring af handelsordningen d. 22 Prot.-utdrag den 11 Mars 4848. 247 December 1846, i fråga om förbud för glasförare m. fl. att för bedrifvande af detta yrke i riket kringresa. S. D. Efter skedd föredragning af Allmänna Besvärs och Ekonomi utskottets den 4 dennes bordlagda Utlåtande N:o 2g, i anledning af väckt fråga om upphäfvandet af föreskrifterna, rörande nummerhästarnes vid indelta kavalleriet förseende med sqvadronsmärken, lät Ståndet vid utskottets i utlåtandet gjorda tillstyrkan bero, och lade detsamma lill handlingarne. Den 11 Mars. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D, Vid förnyad föredragning af Stats-utskottets, den 4 och 8 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 73, angående regleringen af utgifterna under rikstatens fjerde hufvudlilel, återremitterades, på grund af gjorda anmärkningar, iorde punkten, r atte punktens sednare inom., 17, 22 och 24 punkterne samt momentet litt. k af 3o:de punkten, ansågos utskottets i 28:de punkten samt under lilt. d och 1 i 3o:de punkten afgifne yttranden ej erfordra någon åtgärd, samt blefvo de öfrige delarne af utskottets ifrågavarande utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallne. S. D.
Det vill synas, som skulle denna angelägenhet kunna helt enkelt ordnas på det sätt, att åt något kontor i Banken anvisas en förskottssumma, hvarmed de under dagens lopp inkomna enskilda banksedlar infrias och hvilka genom detta kontor förbytas till Riksbanksedlar, hvadan kontoret alltid hade att redovisa hela förskottssumman i sedlar af antingen Riksbanken - Banko-Utskottets Utlåtande JVS 18. 9 banken eller de enskilda bankerna eller af båda slagen. Visserligen förutsätter emottagandet af enskilda bankers sedlar mera uppmärksamhet hos den emottagande, än då det tillhör honom att emottaga endast Riksbankens sedlar, men vanan underlättar snart det ökade arbete, som den nödiga uppmärksamheten tager i anspråk.“ “Med anledning af hvad sålunda anfördt blifvit, hemställa Fullmägtige att ofvanberörda till utlåtande af Fullmägtige remitterade motioner ej må till annan åtgärd föranleda, än att det åt Fullmägtige öfverlemnas att vid liqvider till och insättningar i Bankens diskontkontor kunna medgifva vederbörande att, till den utsträckning och under de förbehåll Fullmägtige bestämma, låta emottaga äfven sedlar, utgifna af sådana enskilda banker, hvilka här på platsen hafva vexlingsombud. “ “Vid Bankens Lånekontor åter torde ett medgifvande i denna rigtning icke böra lemnäs.
5 Verket förordnade Deputation, år J 747» ^10S Rikets Ständers Bank dels tillkännagifvit, att åtskilliga felaktigheter vid den senaste, om Duvailska fordringen upprättade liqvidationén syntes vara förelupne, hvilka skulle kunna föranleda till ny liqvidation, dels ock af sådan anledning, och på det Kongl. Maj:t och Kronan ej måtte utbetala mer än vederborde, hemställt, om icke Banken borde åtnöjas med den första liqvidalions-posten, eller 5,838 Dal. 18 öre ioi p:gr S:mt, med förbindelse för Banken att ersätta en af Fahlu Hospital hos Landshöfdingen Duvall egande fordran af i3i4 Daler kopparmynt; så hade Rikets Ständers Banco-Deputation samma år förklarat, alt Banken, för dess hos Kongl. Majrt och Kronan egande fordringar, såsom afl. Landshöfdingen Duvalls Sterbhusrälts innehafvare, ville låta sig nöja med de af Rikets Ständers Reductionsoch LiqvidationsDepulalion erbjudne 5,838 Daler 18 öre io| p'gr> samt äfven förnöja Fahlu Hospitals fordran i bemälde Landshöfdings Sterbhus, stor i3i4 Daler K:mt, dock med det uttryckliga betingande, att sistnämnde Deputation tillika anordnade betalningen af säkra och ofelbara medel;— samt slutligen, att en sådan betalning likväl sedermera aldrig egt runa, oaktadt dc flerfaldig» framställningar otia den afslutade öfVerenskommelsens fullgörande, sorn, å Bankens vägnar, af dess Ådvocat-Fiscal blifvit gjorde, del» hos Kongl. Kammar-Collegium, åren iy5r, 1762 och 1 ^65, samt dels genom den till E. K. M., den 3 Augusti r^Sp, ingifné skrift, hvilken, påföljande dag remitterad till Kammar-Collegii underd. Utlåtande, allt sedan varit på dess åtgärd beroende.
Hr Gr. har äfven förklarat, att han icke kunnat fatta, huru det kan blifva möjligt att, med bibehållande af nuvar. knektecontract och utan större tillgångar, än staten nu kan lemna, så exercera den indelta soldaten, att han kan blifva skicklig instruetör för beväringen. Jag deremot tror ändamålet, att uti indelta armeen äga en cadre och uti dess befäl instruetörer m. m. för beväringen, kunna vinnas, om StatsUtsk. ville bifalla de anslag, som för exerciscompagnier och exercissquadroner samt för vapenöfningar i öfrigt blifvit begärda. Jag vet väl, att ändamålet icke genast vore vunnet genom anslagets beviljande; men om exercis-compagnier upprättas och exercis-squadroner öfverallt införas, är jag öfvertygad, att, inom några få år, indelta armeen skulle uppbringas till den skicklighet, att den kunde jemnföras med hvilken arme' som helst. Hr Gr. har talat om svårigheten att recrutera. Dessa uppgifter stå icke tillsammans med dem, som jag inhemtat; ty jag känner, att det icke mött några svårigheter att erhålla soldater. Det är visserligen sannt, att de, som äga större jordbruk, icke gerna gå in som soldater; men vi hafva äfven exempel, att rusthållare tagit värfning och tjena för nummer. Hvad de större lägren beträffar, är så ofta och så myc - D c 11 27 M a j. ket taladt om dem, och nu sednast både sakkunnigt och fullständigt derom yttradt af Gr. Löwenhjelm, att jag endast i förbigående vill nämna, det jag äfven anser dem vara högst nyttiga och nödvändiga, icke blott för befälet, utan äfven för truppen, som ock under dem har mycket att lära. Gr. Horn har äfven ansett löneförbättringar böra tillvägabringas genom indragning af numerären, och att ett sådant system redan är påbörjadt derigenom, att numerären blifvit ställd på vacancer för att bereda högre löner för befälet.
Det är icke någon fråga om, att Skåningarne skulle vilja undandraga sig den ordinarie Roteringen, då de derigenom vinna en tredjedels lindring i extra Roteringen, synnerligen då man besinnar huru legorne då, i händelse af krig, skulle betydligen höjas. För den enda möjlighet, då någon skulle finna sin fördel uti att icke ingå på ordinarie Rotering, har Grefve Horn föreslagit det correctiv, att en lämplig Vacanceafgift skulle gifvas, hvilken äfven troligen verkar att ingeil vill qvarblifva vid Extra Roteringen. Jag anhåller om bifall på Grefve Horns förslag. Grefve Horn: Jag erkänner, att jag skulle med Herr Tham finna det lättaste sättet att afgöra frågan, om Riksens Ständer på förhand afgjorde, att, så vida jemkning i Roteringen föregick, det ej skulle bero på Rustoch Rotehållare att qvarblifva vid extra Roteringen eller öfvergå till den ordinarie Roteringen; men jag skulle då fela emot hvad 86 Den 22 Februarii e. m. I jag anser lagligen rättvist, emedan de vilkor, som vid den ordinäre Roteringens åtagande etablerades, derföre ligga i vägen. Det är omöjligt att, med bibehållande af rättvisa, kunna vidtaga sådan åtgärd, som de öfrige tre Stånden, eller att ålägga någon Skånsk Rotehållare förhöjd Rotering, enär Skåningarne åtagit sig Roteringen med vilkor att ej någon förhöjning deruti skulle äga runi. Herr Thams förslag innebär likväl en sådan förhöjning. Jag anser oundvikligen nödvändigt att öfverlemna åt hvars och ens fria val att åtaga sig en sådan Rotering eller icke. Herr Hjerta har utvecklat min åsigt af saken, eller alt Skånes fördel skulle blifva bibehållandet af en nedsatt ordinarie Rotering, Friherre af Nordin: För min del kan jag icke tro det vara Skånes fördel att ingå på ordinarie Rotering mot en tredjedels nedsättning i extra Roteringen. Om man t. ex. proponerade Provincen Westmanland, som har 1200 man ordinarie Soldater, att utgöra detta knecktehåll genom extra Rotering med en proportionerad förhöjning, är jag fullt öfvertygad, att Provincen med nöje skulle ingå derpå.
De ämnade göra en längre utflygt, för att bese åtskilliga ställen i trakten och skulle icke återkomma på flera dagar, och Alf, som kände, att han icke kunde slita sina tankar ifrån denna okända qvinna, med sina allvarsamma ögon och sitt nunnelika sätt, var nästan nöjd att icke ega det minsta hopp att återse henne under denna tid, för att kunna med odelad uppmärksamhet vaka öfver den tyska judens person och handlingar. Han uppgjorde inom sig flera planer att få honom fast, men som han egentligen icke hade någon annan anledning att misstänka honom än hans likhet med Malkolms nattliga drömbild, en anledning, som han omöjligt kunde offentligen åberopa, så måste alla hans åtgöranden i denna sak inskränka sig till bemödandet att träffa juden ensam och då fordra en förklaring. Att denna förklaring icke skulle lemnas frivilligt, var naturligt, förutsatt att han verkligen var den, som Alf misstänkte honom för, och Alf var derför beredd att på hvad sätt som helst, genom list eller våld, söka erhålla densamma. Imellertid skulle han alltid först öfvervara mötet i skogen mellan honom och Hawerfield och låta de möjliga upplysningar, han deraf kunde vinna, bestämma sitt handlingssätt. Om man imellertid äfven då talade engelska, hvilket var mycket troligt, så hade Alf ringa eller ingen utsigt att begripa, hvarom saken handlade. Och att meddela Malkolm alltsammans och bedja honom medfölja tjenade till ingenting, då han icke var mera hemmastadd än Alf i detta språk; dessutom syntes Malkolm så nervös och illamående, att Alf fruktade för följderna af ett möjligen våldsamt uppträde. Det syntes honom bäst att redan på förmiddagen resa till Langenau, för att der möjligtvis få någon kunskap om den tyska handelsbetjenten, som utan tvifvel bodde der, och som alla i köpingen troligen hade sett. Uppassaren på hotellet hade skaffat en vagn, och sedan Alf gifvit Malkolm en tillfredsställande förklaring öfver sin resa och anbefalt Johan att icke ett ögonblick lemna sin sjuka herre, i hvars yttre rum han borde uppehålla sig, tills Alf återkom, satte denne sig upp i den lilla kärran eller schäsen, som väntade honom utanför hotellets port.
245 Andra yttrandet. ■ :' Bifölls. Tabellen Litt. \. Godkändes, med den förändring, sorn är en följd af Ståndets fattade beslut. 2:o och 3:o, angående Justitie-kanslersoch Justitie-revisions-expeditionerna. Utskottets tillstyrkanden, pag. 3 och 4, äfvensom tabellerna Litt. B. och C., godkändes. 4:o, angående Svea Hof-rätt med derunder lydande Justitie stat; Utskottets yttranden biföllos. 5:o, angående Krigs-hofrätten. Hvad Utskottet föreslagit gillades. 6:o, angående anslaget till fångars vård och underhåll. Utskottets hemslällanden biföllos. 7:o, angående öfriga anslag under Riks-statens Andra Hufvud-titel. Tabellen Litt. D. godkändes med den förändring, som uppkommer i följd af Ståndets, med afvikelse ifrån Utskottets förslag, fattade beslut. 8:o, angående aflönings-anslags uppförande på ordinarie stat. Borgare-Ståndet beslöt, ej mindre att allönings-anslagen för Justitie—statsoch Justitie-kanslers-expeditionerna skola uppföras provisoriskt under nästa statsreglerings-period, än äfven att lönerna för öfriga under denna punkt upptagna embetsverk skola på ordinarie stat definitift blifva uppförda. 9:o, om anslag för uppförande af länsfängelset' efter cellsystemet; och 10:o, angående anslag för uppförande af bristande byggnader å Häradshöfdinge—bostället Mälby. Utskottets hemställanden biföllos. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Uiskottets Utlåtande N:o 50, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Tredje Hufvud-titel. Härvid förekommo: l:o, angående lönen till Departementets Chef, Utrikes Stals-ministern. Denne embetsmans aflöning bestämdes till 24,000 R:dr Riksmynt. 2:o, angående anslaget till Departementets Expedition.
Häraf följer, alt desamma till sitt belopp böra vara aeqvivalenta med motsvarande hyror på stället, och att bestämmandet af en och samma summa således äfven förutsätter ett lika pris på- hyrorna allestädes. Men nu är detta ingalunda förhållandet. Om bevis härföre behöfdes, torde jag endast få fästa uppmärksamheten på bilagan Litt. B., som åtföljer betänk. N:o 46 från Statsoch Ekon.Utskm vid sista riksdagen, der den contanta inqvarteringsberäkningen finnes upptagen för samtl. städerna. Sorn dessa beräkningar tillkommit genom contracter, der de båda stridiga intressena varit bevakade och följaktligen, äfven med den möjligaste noggrannhet, måste vara ett uttryck af de motsvarande hyrorna på stället; så visas härmed tillräckligt, hvilken högst betydlig olikhet deruti äger rum. — Om man t. ex. betraktar förhållandet i Götheborg, så synes, att den inqvartering, som nu af staden bestås, och som, relativt till hyrorna, derstädes visst icke han anses för hög, ej allenast uppgår till lika belopp med den i .Stockholm, utan betydligt derutöf - 456 Den 29 Februari f. m. ver, och till dubbelt mot det, som i den nya tariffen blifvit föreslaget att från statsverket utgå. — Om således denna tariff äfven skulle tillämpas på Götheborg, så skulle garnisonen derstädes, för alt erhålla en med stadgarna öfverensstämmande lägenhet, dertill nödgas taga ena hälften af en lön, som jag säkerligen tror att ingen anser mer än tillräcklig men många mahanda mindre. Jag anser mig icke vidare behöfva fortsätta motiveringen af det oriktiga i den föreslagna enhetsprincipen —huru gagnelig den ock i alla förhållanden till en viss gräns må vara, — som troligen sjelfmant framställer sig, så väl för II. II. o. Ad., som för vägande. Ej heller skall jag tilltro mig att gå H. Utsk:s bättre omdöme i förväg genom något, förslag till de utvägar, som finnas, att t. ex. genom ett bestämmande i likhet med markegången, eller något dylikt, bringa den contanta inqvarteringen vid hvarje station i någon öfverensstämmelse med locala förhållanden och föränderliga conjuncturer.
Ilvad länshäktet i Carlskrona beträffar, så blifva de brister, som der förefinnas, anmälda af commendanten, och anordnas inga medel, innan vederbörlig besigtning till utrönande af behofvet försiggått. Jag tror således icke, att Utsk. behöfver i delta fall tillstyrka R. St. att ingå tilt K. M. för att begära mera speciella föreskrifter än nu finnas. 1 afseende på ett fullkomligt öfverlemnande till Fångstyrelsen, att bestämma 0111 alla utgifter i detta hänseende, så skulle jag, på sätt Gr. Posse tillstyrkt, vilja instämma i ett sådant förslag, såvida ingen annan åtgärd af Konungens Bef:h:de dervid korn i fråga, än att helt enkelt utbetala erforderliga medel lill den förvaltning, som af Fångstyielsen Liefve etablerad på hvarje ställe, der något fängelse funnes. Det Liefve en stor lättnad för landscontoret 6 H. 85 Den i5 Ma j f. m. alt slippa liela detta besvär. Men att bibehålla denna beliittning under landscontoret samt landshöfdingen , och derjemte lemna Fångstyrelsen inseendet deröfver, tror jag blott skulle leda till oreda. Skall inseendet och redovisningen, såsom nu, ankomma på Konungens Bef:h:de, så tror jag således, att ingen förändring erfordras; men skulle meningen vara att öfverflytta detta på Fångstyrelsen, så har jag ingenting deremot, blott villkoret blifver att landscontoret endast åligger att utassignera medlen. lista punkten. L i 11, c. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Utsk. har här föreslagit: "att predikanten vid Malmö correct.-inrättn. må för"klaras berättigad att, sedan han en tid af 5 år innehaft "sysslan och derunder ådagalagt skicklighet och nit, uppbära "i lön ett dubbelt belopp mot hvad nu finnes för honom "å stat bestämdt, eller tillhopa 1,200 r:dr b:co."
Maj:t afgifvit underdåniga Berättelser om Kongl. Theaterns arbeten, inkomster och utgifter, samt om Theaterns tillstånd i öfrigt för de arne spelåren, i838—183<9 samt 1889—1840; men någon särskilt Berättelse, tili grund för Rikets Ständers Revisorers granskningsåtgärd, har icke varit af Kongl. Maj:t i Nåder anbefalld, och således ei kunnat eller bort af Theater-Styrelsen afgifvas. Så vidt för Direktionen kändt är, har ej heller någonsin tillförne någon granskning genom Rikets Ständers Revisorer ägt rum af Theaterns Räkenskaper, troligen af den orsak, alt Kongl. Theatern åtnjutit, såsom kontant understöd af Stats-Verket, endast den jemförelsevis ringa årliga summan af 4,5oo Rdr Banco, då Theaterns inkomster af Kongl. Maj:t och Hans Kongl. Höghet Kronprinsens egna medel samt af representationerna uppgått till omkring 170,000 Rdr Banco årligen; varande numera, och i följd af Rikets Ständers vid 1840 och i8{i årens Riksdag fattade beslut, äfvenledes förberörde statsanslag , 4>5oo Rdr, jemte de för Theaterns behof förut anvisade 200 famnar ved in natura, från och med sistnämde år, indraget. Direktionen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste A11 e r 11 å cl i g s t e Konung! Eders Kongl. Maj:ts uoderiiAiiigste ecb tropligtig»,ts tjenare och undersåter, A. Backma*. S. G. Schyberg. Slockholm den 21 Februari 1842. (J. E. IEählberg. Kong!. ^erafimer-Ordéns-Giilets underd. Ullåtande, i anledning afRev.sorernes liera t tel se rörande gran-k »ingen af 1838 och 1839 årens Hospitals-llukenskciper. Stormäktigste Ållernådsgste Konnng!
Jag tror att friheten, att yttra sig öfver sina angelägenheter, som hos oss utbildat sig långsamt men säkert, nödvändigt måste föra foUket till klagan öfver d« skattebördor, hvar» ben xo Februarii, 5 55 iirtder de så långe stickat. Jag tror att tnarå gör falska slutsatser, då man anser intet skål till klagan vara för hand, derföre att Försynen välsignat jorden med goda skördar, då man lått ' borde kunna inse hurudan ställningen skulle vara vid ett motsatt förhållande, och då man jUst deraf borde låta föra sig pä allvarsamma betraktelser öfver nödvåndigheten att vidtaga åtgärder^ som åtminstone något kundé trygga emöt slumpens oberäkneliga variationer* jag tror att det år alltför ömtåligt, att anse de framställningar om nöd, som hår blif^, Vit gjorde, såsom förebråelser, rigtade emot Sty reisen* når här år frågan om ett långligt lidande af oformliga Statsinrättningar; men då så olika meningar öfver änlnet blifvit yttrade, anser jag af yttersta vigt, att få det utredt, och biträder derföre Herr Hjertås motion öm ett Särskildt Utskott, och tror det under én sådan synpunkt kunna blifva af någort nytta. Men att det kan komma att tillvägabringa ett så tillfredsställande resultat, som mången synes föreställa sig, betviflar jag, då jag ansér det Omöjligt för ett sådant Utskott, att tillvägabringa sådana förslag, som erfordras till landets förhjelpandö uti ett bättre tillstånd, lag har alltid trott att sådane förslag borde komma ifräii Regeringen. Jag har redan vid förra Riksdagen yttrat mig öfver behofvet af en Statsplan, och kan ej tillbakahåJla min förundran deröfver, att en sådan annu saknas, ifall den ej kan komma, hvarå jag likväl tviflar. Når man Uti minnet återför den Nådiga instructionj sorn Kungli S56 Den 10 Februarii, Majit utfärdade -vid FinanceCbmiiféns utnäro» riande för nära trenne år sedan, så bar man utan tvifvel den fullkomligaste uppställning för hvad som af rraterialier fordras till uppgörands af en Statsplan.