Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström; jag skulle visserligen, ifall Ständerne ingå till Konungen med en skrifvelse, åsyftande anhållan om en sådan undersökning som den Utskrn hegart, i hög grad tveka att afstyrka Konungen ifrån alt bevilja Ständernas önskan; men just derföre skulle jag önska att Ständerne så myckel mera besinnade sig, innan de ingå till Konungen med en sådan skrifvelse. Frågan om Kronans eller de Halländska kyrkornas rättighet till dessa hemman, synes mig vara lill den grad problematisk, att jag t v i fia r på att den genom en rättegång kan fullständigt utredas. De grunder, hvarpå rätten, vare sig för Kronan eller kyrkorna, skulle bero, ligga så långt bort i de tider, frun hvilka man icke har några tillräckligt säkra handlingar, att en domare, äfven da han dämmer efter befintliga documenter, svårligen lärer kunna vara säker på att hafva träffat det rälta. Vi veta alla, att under hela den lid, som Halland tillhört Sverige, d. v. s. under tvänne sekler, hafva kyrkorne ansett sig äga rätt till de ifrågavar. hemmanen ; det är också upplyst, att om än Konung Carl XI:s reduetion öfvergick en del af dessa hemman, reducerades dock icke alla, utan kyrkornas rätt till desamma erkändes och respeclerades i allmänhet; och då detta skedde under en tid, som låg så mycket närmare intill den då Halland lades under Sverige, så är det att förmoda, att man då åtminstone icke ansåg Kronan hafva någon ostridig rätt till oftanämnda hemman. Vid sådant förhållande förefaller det mig, som skulle det vara mindre billigt och Staten värdigt att nu uppröra en så gammal tvist, eller alt nu bestrida kyrkorna den besittning, hvarpå de haft en 200-årig häfd, isynnerhet som jag tror alt hvarken Statens eller de nuvaiv heminansinnehafvarnes intresse sådant påkallar. Den förste värde talaren har upplyst oss, att Staten i sjelfva verket skulle vinna alltför litet på att återfå dessa hemman! den skulle förmodligen icke återfå mera än den lilla skatteköpeskillingen, eller 10 års ränta efter kronovärdi, hvilket för Staten vore en obetydlighet.
Ifver 227,462. 5,746,374- ^7- eller i rund 8umma Ii:dr 8ilfver 8,700,000 jordras slitsa stt anskslla Lilfver It:dr k^ör Lpannemslscreditivets belopp, i,000,000, efter 128 skirs Lours 876,000 —- — Ivänne Zrs anslag ak 66,666 H It:dr stt betalas sk Lotsverket , ocb 266,666 D b:dr sk Laokovinsten bvsrje sr, tillsammans 666,666 It:dr 32 sk. i LancoLedlsr ekler liks Lours 260,000. binner desse sr sk^astigbetsbänen ärligen ingående 2 procent sk primitivs beioppet, s §000 Iltdr 10,000. Lterslar gtt s Utrikes ort genom Lanco^ullmägtige anskaikss pä föreslaget Lreditiv 600,000 It:dr i Lilkver, utköres med endast 466,000. — Iklen om vid 1861 ^rs slui, Laursen föranleder gtt förskottsvis inkäpes skven för anslagen som tillböra arén 1862, i833 ocb r834, som tillssmmsns gör 3go,ooo ltidr, sä blir det selsncle beloppet ej mer än 76,000 It:dr. I sils ssll komms desse 3po,ooo b:dr ekterband sem de ingä, stt tjena till betäckande akde upplänande 466,000; oeb därefter bristande 76,000 Itidr, stt liqvidera?
Räda dessa utvägar kunna hvar för sig hafva sina fördelar och olägenheter, men skola, om de båda begagnas, göra det nästan omöjligt, att förekomma missbruk. Jag tror, att förevar:de förslag icke har lyckats, att utfinna den lämpligaste utvägen, enär, lagstiftningen redan medgifvit rättighet att sälja sin lösegendom med förbehåll att behålla den i sin vård och såmedelst befria den från utmätning; men enl. detta förslag, kan panträtt erhållas i egendom, som fortfarande tillhör gäldenären. Det blefve derigenom omöjligt, att, genom hvilket lagsladgande som heldst, kunna förhindra bedrägerier. Dä Utsk:s förra betänk, i denna fråga var under öfverläggning yttrades: ”att ifrågaställdt förslag ej lemnade tillförlitlig ledning i följande fall:” om köpares rätt, derest han tiilhandlar sig intecknad lösegendom, men låter densamma förblifva i säljarens vård; om den rätt, som uppkommer derigenom, att sådan egendom af förlagstagaren öfverlemnas till en 3:dje person så - Den 2S Ju hi e. m. 315 som pant; om lösegendom som är intecknad, kan utmätas, och om utskylder till kronan och tjenstehjons löner hafva företräde framför inteckningen”. Om dessa anmärkn:r yttrade sig Utsk. sidan 15: ”att lillfyllestgörande ledning i förslaget saknas för pröfning af alla de fall, som i punkten f upptagas, men det tillhör ej eller den lag, hvarom fråga är, att lemna sådan ledning”. Den bör finnas på annat ställe i lagstiftningen och den saknas ej eller; men vore det förhållandet, så kunde detsamma ändå aldrig räknas såsom en brist i förevar:de förslag. Det är visserligen ett vigt sätt, hvarpå Utsk. fränskiljt sig dessa svårigheter, men mig synes, som det icke är tillfredsställande, att antaga under handläggning varande förslag, utan att pä samma gång upphäfva nu gällande lagstadgar ang:de köpares rätt till lösören som i säljarens vård qvarstå, låter sig således icke göra ulan att derigenom öppna dörren för en stor mängd af missbruk. För min del nödgas jag derföre hos Hr Gr. o. Landtm, vördsammast anhålla om propos. på afslag.
1809: Wil Konungen utrikes resa, meddele Han Stats-Rådet in Pleno denna sin föresatts och inhemte des tankar deröfwer, på sätt 9. omtalar. Besluter Konungen derefter sådan resa och den werkställer, befatte sig ej med Rikets styrelse eller utöfwe den Konungsliga magten, så länge Han utrikes wistas, utan före Stats-Rådet, under sådan Konungens frånwaro, Regeringen i Hans namn, med all den rätt, som denna Regerings-Form Konungen tillägger; dock må ej Stats-Rådet någonsin Adeligt stånd och wärdighet förläna eller til Grefligt och Friherrligt stånd uphöja, eller Riddare-wärdighet utdela; äfwensom alla lediga Syslor endast tils widare kunna förwaltas af dem, som Stats-Rådet dertil förordnar. Huru förhållas skal, derest Konungen längre tid än Tolf Månader ur Riket blifwer, derom warder i 91. Ministeriella mål, hvarmed förstås alla de, som angå rikets förhållande till främmande magter, må Konungen låta bereda och handhafva på det sätt, Honom lämpligast synes. Ministern för utrikes ärendena tillhör att dessa mål inför Konungen föredraga och anmäla, i närvaro af någon annan Statsrådets ledamot. Är Ministern frånvarande, föredrage den Statsrådets ledamot, som Konungen äfven i detta fall tillkalle. Sedan Konungen af dessa embetsmän inhemtat till protokoll anförda råd, för hvilka de blifva ansvarige, fatte Konungen, i deras närvaro, besluten; åliggande det den dertill särskildt förordnade att protokollet föra.
M. måtte äga att till en början för ändamål, gemensamma för olika stambanor, anordna medel, utan omedelbart skeende fördelning mellan serskilda banor etc. Jag har icke gjort den saken rätt klar för mig, utan skulle önska att få någon uplysning härom. Frih. Sprengtporten, Ja k. Wilh.: Enl. min upfattning måtte meningen vara, att för inköp af vagnar, rails m. m. K. M. skall ega att anordna medel till den eller den banan, utan att Riksg:sKont. för alla banorna, efter upgjorda leverans-kontrakter, må anskaffa dylikt. Frih. Raab, Adam Christian: Icke åtager jag mig att försvara Utsk., men mig synes meningen klar, hvarföre jag äfven önskar, att redaktionen måtte bibehållas. Punkten afser just förvaltnings-kostnaderna, såsom resor utomlands i och för beställningar. Man kan väl icke neka, att, då ett gemensamt stort företag finnes i landet, det gifves flere saker, som äro gemensamma för hela arbetet. Deremot kan jag icke dela Frih. Sprengtportens åsigt, att punkten afser inköp af rails och vagnar, ty de måste vara bestämda för de serskilda banorna. På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till punkten. Den 13 Juni f. m. 235 Hr von Troil, Sam. Gust.: Frihme Sprengtporten och Eaab hafva uplyst förhållandet. Jag har mig bekant, att då rails och lokomotiver för såväl vestra som södra stambanan skulle anskaffas, beställdes dessa gemensamt och fördelades sedermera emellan de särskilda banorna. Jag kan äfven uplysa, att då banan emellan Malmö och Lund skulle verkställas, hade tillräckligt antal skenor icke kunnat anskaffas, hvaremot i Götheborg fanns ett större antal obehöfliga skenor, som afsändes till Malmö. Redaktionen bör, enl, mitt omdöme, bibehållas, och förenar jag mig med Frih. Raab. Vid många tillfällen utsändas personer till utlandet för att taga kännedom om åtskilligt och för att göra beställningar. Kostnaderne härför kari icke läggas på ena eller andra banan, utan de måste vara gemensamma för båda. Jag anhåller om bifall till punkten. Hr Liljehöök, Carl Berthild:
Man bör således förmoda, att en noggrann granskning icke uteblifver, och hvarje riksdagsman har sin rätt oförkränkt att göra anmärkn:r, för aflemnande hvaraf dock på förhand torde böra bestämmas en viss tid. Härigenom undvikes den tidsödande speciella granskningen i Utsk. och plena, samt derigenom föranledde öfverläggningar, hvilka ofta nog icke komme att leda till nä - Den 2 October. 9 någon väsendtlig förändring. Det är visserligen sant, att det icke skalle kunna förhindras, att, vid ärendets slutliga handläggning inom Stånden, någon ledamot framstode med en anmärkn., sorn ej förut varit gjord, och påyrkade sin grundlagsenliga rätt att få densamma pröfvad; men man bör hoppas, att sådant icke inträffar, och om det mot förmodan sker, torde Ståndet utan svårighet och omgång kunna fatta sitt beslut. Dä LagUtsk. varit hördt i ämnet och hvarje dess ledamot haft tillfälle att framställa sina anmärkn:r, bör man väl kunna förutsätta, att Utsk. tillstyrkt antagandet utaf alla de lagstadganden, hvari Utsk. ej föreslagit ändringar eller tillägg, sä att Utsk:s hörande ej vidare erfordras. Det förslag jag vördsamt vågar framställa är följande: l:o K. St. anhålla hos Konungen i tind., att de allmänna lagförslag af större omfattning, sorn Konungen vid en kommande riksdag kan vara sinnad att till 11. St. framställa, mätte så tidigt vara i tryck färdige, att desamma kunna till hvar och en riksdagsman, vid inträdespolleltens erhållande utdelas. 2:o Konungens till R. St. vid riksdagen jemte lagförslaget aflåtne nåd. propos. remitteras i grundlagsenlig ordning till LagUtsk., med den föreskrift, som dä af R. St. beslutas, att någon vidsträcktare granskning af förslaget icke erfordras, än som föranledes af gjorde aniuärkn:r, eller lagcomiieens här nedan omnämnde utlåtm; hvarje Utsk:s-ledamol obelagel, att anmärkmr i sitt Stånds plenum framställa. 3:o R.
— N:o 4. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, rörande medels anvisande till Topografiska Corpsens arbeten samt till fortsättning af de pågående fästnings-byggnaderne under nästkommande år. I. B. 296. A. 305. II. É. 7. — N:o 5. i anledning af Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse rörande anslag för nya dockbyggnadens i Carlskrona fullbordan samt förändring af flintlåsgevär lill gevär med slagkrutsantändning. I. B. 296. A. 309. II. E. 7. — N:o 6. angående ersättandet af de tillökade riksdagskostnaderne för Herr Landtmarskalken och Herrar Talmän. I. B. 341, 377. A. 493. — N:o 7. angående riksdagskostnadernes bestridande. I. B. 341, 378. A. 493. II. E. 7. — N:o 8. angående förskott å aflöning för den hos Riks-Stånden och Utskotten anställda betjening. I. B. 341, 378. A. 493. — N:o 9. i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition angående staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret. — N:o 10. angående det för tryckningen af Preste-Ståndets prolocoll erforderliga papper. II. B. 86. A. 95. ( 128 ) Stats-Utskottets Memorial, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 11. med återlemnande af från Ridderskapet och Adeln remitterade Kongl. Majlis Nådiga Proposition, angående särskilda jemkningar uti det af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagna myntsystem. Ii. B. R. 39. — N:o 12. med anmälan om anmärkning mot föredragande Statsrådet och Chefen för Finance-deparlementet.
Hästeantalet i3 stvekeh. 638 Riksens Ständers Vid Ladugårdslands Bränneri, för år 1820. Brännvinstillverkningen var 119,944 kannor efter 536o Bränntunnor ä i3 Lä. 2jr ä. Spannmålens kostnad efter Räkenskaperne Föimaluingskostnader och afskrifning för Mjölet sorn till afverkningen utlcmna dcs . , 2,321: 6.— Gencrellc utgifter 20,472: 8.— Tillverknings-förnödenlieter . 863: Ved, Kol och Ljus 19,687: 5. t. Utfodring för 8 Hästar 2,016:25. 2. Inventariers förbrukning och Ma tcrialer 2,784:34.— Summa Bränntunnan har pr medium lemnat 22k:r i2j:fr, Af Spannmålsvärdet särskildt belöper alltså . för en Kanna 33. 1. Öfrige kostnader i och för tillverkningen , sedan influtne medel 48o3 R. dr 44 sk. 4 r:st. för Draf pell Drank blifvit afräknade t), i Afgången af Ved, Kol och Lysämnen var följande : För Brännvinsbränningen: 733 Famnar Tall och Granved. 1680 T unnorEngelska Stenkol. För Angraachinerict': 4^o FamnarTall och Granved, 25 Tun. Engelska Stenkol. 46 di to Svenska d:ö. 2 Läster Trädkol. ukL:pd. Ljus. 32r Kanna Olja, 3 Skålp. Vekar, FörBränneribetjeningen: 25 FamnarBjÖrkved. Jlästeantalet 8 *ty«ken. De ibland generelle utgifternc inbegripne, för 1830 öfver vanligheten kostsamme utgifter för Byggnader och Reparationer verka till en minskning i priset af 4? sk. på kan. Vid Tanto Bränneri, för år 1820.
Dukater, till premier, 1,105: Arfvoden till Sekreterare och Kanslister 683: 16. — Aflöning till Polisbetjening och Vaktmästare — 71: 18. 8. Omkostnader vid kreaturs-expositionen —-— 140: 13. 4. Summa 2,000: Anslag-et för allmänna fattigvården i Stockholm. Af detta anslag, utgörande 3,094 R:dr 8 sk., utgå, till löner åt 3 Fattigläkare och till medikamentspenningar, 2,094 R:dr 8 sk., samt. till medikamenter-vid Stockholms stads och läns kurhus, återstoden 1,000 R:dr, af hvilka belopp, det förra till Stockholms Stadsnämnds, och det sednare till Kurhusdirektionens disposition blifvit, af Kongl. Statskontoret anordnadt. I följd häraf finnes icke i Stadsnämndens, Revisorerne tillställda, räkenskaper någon redovisning för sistnämnde anslags belopp. Då emellertid ifrågavarande anslag är i riksstaten upptaget under titel: allmänna fattigvården i Stockholm, samt Stadsnämnden besörjer hufvudstadens fattigvård, anse Revisorerne, sorn icke haft något, att erinra emot sättet för medlens använvande, att jemväl ofvanberörde 1,000 R:dr böra i Stadsnämndens räkenskaper ingå och redovisas, samt att, till följd deraf, beloppet till Stadsnämnden anordnas, för att, af denna sedermera å vederbörande disponeras. Kongl. Kammarrättens Akto ra ts-r åkningar. Öfver de, i följd af Advokatfiskalskontorets och Öfver-revisionsdepartementets, väckta åtal, till betalning ådömda medel, hafva, likmätigt 45 §. uti Kongl. Maj:ts för Kammarrätten, den 15 Oktober 1831, i nåder utfärdade instruktion, räkenskaper blifvit upprättade, af hvilka 1848 års äro uti Kongl. Kammarrättens Civilräkenskaps - — 228 — kontor granskade utan anmärkning, men 1849 års ännu icke undergått granskning derstädes; och inhemtas af dessa redogörelser följande förhållanden: Debet. år 18-1S. år 1$49.
Skulle man räkna hvarje dylik till 100 r:dr, så klefve deras antal 30; om man räknade deni till 50 r:dr, sä blefvo de 60, Inilket skulle utgöra en ganska betydlig tillökning af de tillfällen R. o. Ad. för närvar, boredt sig, att i välgörenhelsväg inom Ståndet verka; och jag skulle tro, att våra efterkommande af oss borde vänta den graunlagenhetcn, alt vi icke hinda händerna på dem alt kunna reglera aflöningsstaten sä, som af behofvet krafve*. Jag får derföre anhålla om afslag på Ridd.Utsk:s betänk., och bifall till den af mig gjorda motion. Härjemte förenar jag mig äfven väsendtligen i det af Hr Aminoff lill min motion gjorda tillägg, nemi. i så målto, alt jag undantager Ridd.kamereraren, hvilken såsom uppbördsman alltid lärer böra upplagas på stat; men för öfrigt anser jag, att Riddarhusets öfrige tjensler, i den män de genom innevar. innehafvares afgång blifva vacanle, höra tillsättas genom förordnande. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr: Egentligen anser jag Ulsk:s skäl vara sä fullständigt utvecklade i dess betänk., att en ny framställning deraf skulle innebära ett missbruk af Ståndets tålamod. Dä likväl Gr. Cronhjelm försökt att vederlägga alla dessa skäl, med den skicklighet, alt, vore de mindre starka, det skulle hafva lyckats, så torde det åligga någon afRidd.- Ulsk:s medlemmar att till besvarande upptaga de invändningar, ITr Grefven gjort emot dess betänk. Grefven har der i detta betänk, funnit sju särskilda skäl, pä hvilka Ulsk. förkastat hans motion. Jag har icke räknat dem; jag ansåg dem vara sä mänga, att det skulle vara svårt att räkna dem alla. Gr. Cronhjelm har först sagt, att hvad angår den form, i hvilken Ridd.- secret.tjensten tillsätles, det vore föga skillnad emellan conslitutorial och bekräftande genom fullmakt.
I Länets norra och östliga delar drifves Bergsrörelse af stor vigt och h vilande på den malmtillgång, som de namnkunniga Dannemora j eril grufvor lemna. Dessa äro indelade i 3:ne så kallade fäll, hvilka hafva 70 stycken, dels ödelagde, dels öppna skärpningar, med 30 arbetsrum. De bearbetas fortfarande, så att deras framtida bestånd tryggas. Sedan man, med de största kostnader och ansträngningar, lyckats freda grufvorne från inbrott af en närbelägen sjö, hvars yta ligger ända lill 28 fot öfver den så kallade dagklyften, har vattenuppfordringsverket eller konstkraften blifvit ledd äfven till det norra gruffallet, en hängkonst år 1838 der nedbyggd och 2:ne grufvor derigenom sedermera, under loppet af år 1841, länsade från vatten, sorn nu mera lärer endast genom konstkraften kunna ifrån alla grufvorne uppfordras, Lill stor besparing af tid och kostnader, hvilka sistnämnde ock minskats derigenom, att de redan i min underdåniga Berättelse af den 31 Oktober 1839 omförmälda jernlrådslinor för uppfordring ur grufvorne mer och mer kommit i bruk och vunnit förtjent för - 9 förtroende, likväl med anmärkning af den vigtiga omständighet, alt, ehuru någon olyckshändelse icke genom dem orsakats, har man dock funnit dem blifva osäkra förr, än deras yttre utseende sådant antyder. — Till malmuppfordringen äro 86,623 enkla kördagsverken använda, deraf 11,686 st. med oxar och 65,277 med legda bondhästar. — Malmbrytningen har uppgått till 570,063 Skeppund viktualievigt, eller till 114,012? Skpd per medium årligen, således lill 8,650 | Skpd mera än under hvartdera af de nästförutgångna 5 åren.
För att uppvisa frihetens idé såsom bestämmande för en vilja förutsatte vi, att denna vilja var af förnuftet, sålunda af idéen om den rena viljan bestämd. Vi ha alltså rört oss i en cirkel, och idéen om den rena viljan är icke förmedelst frihetsidéen uppvisad såsom förpliktande för den bestämbara viljan. Kant hjälper sig ut ur svårigheten därigenom, att han hänvisar till sin i »Kritik der reinen Vernunft» framställda fenomenlära, enligt hvilken de sinliga tingen äro fenomener, emedan kunskap om dem är möjlig endast genom affectioner på kunskapssubjektet. Såsom fenomener förutsätta de ting i sig såsom sin grund. Skillnaden mellan ting i sig och fenomen kan genomföras äfven med afseende å människan själf såsom kunskapssubjekt. Såvidt hon fattar sig empiriskt, sker det genom det inre sinnet såsom en inre känsla, d. v. s. genom en affektion inifrån. Därför fattar hon såvidt sig själf såsom fenomen och såsom underkastad de för fenomenverlden gällande lagarne. Fattar hon sig åter såsom ren verksamhet, d. v. s. fattar sig omedelbarligen utan afficiering på sig (hos Fichte genom intellektuell åskådning), måste hon tänka sig såsom tillhörande den i sig varande intelligibla verlden. Nu är förnuftet eller intelligensen hos människan ren verksamhet, i det att det spontant frambringar öfver all erfarenhet (och därmed öfver all sinlighet) gående idéer. Om sålunda människan fattar sig såsom intelligens, måste hon tänka sig såsom tillhörande den intelligibla verlden. Men detta är icke möjligt, utan att hon tänker sig såsom egande själfständig kausalitet, men därmed ock såsom gifvande sig själf lag, d. v. s. såsom ren (avtonomisk) vilja. Nu måste den intelligibla verlden tänkas såsom grund för fenomenverlden och alltså de lagar, som gälla för den förra, såsom gällande äfven för den senare. Därför måste människan tänka sig såsom i sitt fenomenella vara underkastad den lag, som gäller för henne såsom tillhörande den intelligibla verlden, d. v. s. idéen om viljans avtonomi, och då hon i det förra hänseendet är afficierad af mot lagen stridande böjelser, måste hon tänka sig såsom förpliktad af den samma.
Proposition, N:o 66. a) alt hvad angår de räntor och tionde, sora äro de indelta regementene och klericie-staten på lön anslagne, för den del af tionden, som kunnat till leverering in natura uppsägas, och hvilken för framtiden beräknas till enahanda qvantitet inora hvarje markegångs-distrikt, som den förut utgjort, under iakttagande af hvad om vissa tiondepersedlars förvandlande till spanmål är föreslaget, äfvensom för de räntor, som blifva i porsedlar bibehållne, erhålles lösen till det belopp, de skattskyldige årligen erlägga; att för skillnaden emellan värdet af de löningsräntor och tionde, som hittills kunnat till leverering in natura uppsägas eller eljest varit af markegång beroende, nämnde värde, beräknadt efter medelmarkegångspris för de sista 10 åren före indragningens beslutande och det på enahanda sätt bestämda värdet af de bibehållna naturapersedlarna och tionden föres vederbörande löntagare till godo ett, efter samma beräkningsgrund, deremot svarande anslag af sådan spanmål, hvaraf ränta och tionde allmännast utgöras i den ort, der räntorna utgått, och för hvilken spanmål årligen erhålles lösen efter det pris, som för kronans så beskaffade räntor eiler tionde i samma ort då är gällande; att den andel af räntor eller tionde, som icke varit af markegång beroende, äfvensom forseilön för bibehållna räntor och tionde, der sådan förut kunnat ifrågakomma, varder med bestämdt anslag i penningar godtgjord; samt att vid beräknandet af ersättningen för tjensteman, som är med bostads-boställe försedd, derifrån, efter enahanda grunder, som för ersättningens bestämmande fastställas, afdrages den boställsränta och tionde, som antingen är å hans lön indeld eller enligt hittills gällande stadganden bordt af honom utbetalas; b) att löneanslagen för öfrige embetsoch tjenstemän tillsvidare äfven godtgöras på lika sätt, som i nästföregående mom. är föreslaget; men att på Kongl. Majrts nådiga pröfning för hvarje serskildt fall skall ankomma, om, vid verkställighet af skeende löneregleringar, förändring derutinnan bör ega rum, så att löneanslagen en gång för alla bestämmas tili visst belopp i kontant, motsvarande hvad de utgöra enligt förvandling efter markegångspris för de sista 10 åren före det, en sådan förändring be slutas, med tillägg af forseilön å spanmål.