Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt, att det kunde blifva litet besvärligt för arrendatorer af Kronans lägenheter att söka förlängning å sina arrenden vid hvarje riksdag, men då dessa icke inträffa oftare än hvart 5 år, tror jag alt besväret vore af föga betydenhet. D • o si Maj. Hr Lagerhjelm: Jag utber mig tillgift, alt jag åter uppträder i denna principfråga. Egentliga tvisteämnet tyckes vara, huruvida öfverlemnandct af handlingarna i detta mål från Konungen, från Hans sida innebär ett yttrande eller icke; flere ledamöter hafva sett saken så, och sagt, att efter orden — ”Kongl, remiss” •— icke finnas omnämnda i 4b §:n Riksd.Ordn., borde man deraf kunna draga den slutsats, att de kunde anses fullkomligt seqvivalenia mot orden: ”Konungens propos:r.” Jag ser ej saken så; och då man frågar, hvarföre Konungen skulle hafva öfverlemnat delta ärende genom remiss, och hvarföre icke framställts en propos., om remiss vore något annat än en propus., så svarar jag dertill: Konungen har, efter hittills gällande norm för dylika frågors behandling, haft anleda, att betrakta detta mål som ett sådant, hvilket ej kunde afgöras, utan att bryta mot antagen praxis. Konungen kunde ej göra det. Skulle han genom propos. tillstyrkt ansökningen, så skulle han dock funnit skäl att frånträda den princip, som öfver hela Riket varit följd, nemi. auctionsprincipen. Det kan hända, att skäl förefinnas att i vissa fall frångå deusamma, och att Konungen vill inhemta Ständernes tanke , huruvida oftanäinnda princip bör i närvar, fråga frånträdas eller icke. Den omständigheten, att Konungen icke kunde känna Ständernes tanke i denna sak, tyckes förklara, hvarföre Konungen genom remiss öfverlemnat handlingarna i detta mål. Om detta är rätt läukt af mig, så följer derutaf, att Konungen ännu icke haft skäl att behandla målet annorlunda an prseliminärt.
Boktryckare, som denna föreskrift uraktlåter, höte hvarje gång Femtio Riksdaler, och om han, utan alt vara försedd med Justitie-Stats-Ministerns bevis om gjord anmälan af ett Dagblad eller Periodisk Skrift, desamma trycker, bote Ett Hundra Riksdaler, och Skriftens utgifvande inställes, intill dess lltgifvaren iakttagit hvad ofvanföre derom stadgadt är. 4. 2:o. Till befrämjande af detta ändamål sednare än Skrifter, Musikalier och Plancher till försäljning eller spridande, förordnade Ombud. Boktryckare, eller, dä tryckningen skett annorledes, än genom bokpress, verkstadens ägare, som denna föreskrift underlåter stadgadt är. Hänvisning: Konst.-Utsk. Memorial N:ris 81, 89 och 72. Ridd. och Adelns Prot. den 28 Juli, 18 Aug. och 28 Okt. 1860. STOCKHOLM, TRYCKT IIOS J01I. Ank. tili Exp.-Utsk. den 16 Dec. 1862, kl. 2 e. ra. Memorial till Rikets Ständer, med anmälan om Riks-Ståndens beslut i anledning af de sedan sistlidna riksdag hvilande Grundlagsändrings-för slag. Sedan Rikets Ständer numera beslutat, angående de i Konstitutions-Utskottets Memorial N:ris 2 och 3 anmälda, från sistlidna riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att nedannämnda förslag blifvit, enligt hvad Utskottet tillhandakomna Protokolls-utdrag utvisa, af samtliga Riks-Stånden gillade och godkända, nemligen: N:o 2. Om det tillägg till 12 §, Regeringsformen, att Konungen icke må, utan Rikets Ständers samtycke, blifva regerande Furste af utländsk stat. Om den ändring i 28 § Regeringsformen, att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska.
R:dr 1,417,000: — » 2,434,950: _ » » 479,200: — 9,388,691: 46. 3,747,260: — 3,987,739: 50. 6,086,200: — 4,488,564: 73. 1,288,494: 31. 33,3 18,100: — samt att sålunda ett årligt öfverskott uppkommer af 3,245,635: — som kunde till Riksgäldskontoret öfverlemnas såsom bidrag till bestridande af de på detta kontor anvisade utgifter, bland hvilka förekomme anslag tillhörande extra statsregleringen till följande belopp, nemligen: under första hufvudtiteln 161,645: — 1 10,000: _ 3,582,568: 38. 1,260,500: _ 1,379,800: _ 182,700: — 527,661: — 7,204,874: 38. hvartill kommer ersättning för ofvannämnda af Statskontoret anmälda förskotter 26 3,5 4 3: 64. andra d:o fjerde d:o femte d:o sjette d:o sjunde d:o åttonde d:o Beträffande dessa och öfriga, Riksgäldskontoret tillhörande, utgifter samt de för utgifternas bestridande påräkneliga medel upplyste Herr Departements-chefen, att, enligt till honom af fullmäktige i Riksgäldskontoret aflemnad uppgift, detta verks ställning, med afseende på sådana tillgångar, hvilka kunde vara för allmänna ändamål disponibla, förslagsvis beräknad och i runda summor upptagen, vore följande: Riksgäldskontorets kontanta behållning den 1 Oktober innevarande år Runt R:dr 123,000: — Genom utgifna, efter skedd uppsägning till återbetalning förfallande lån och genom uppköpta obli - Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd.
Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 38. i förslaget bestämda grunden för Statens rätt att afskeda en tjensteman utan hans egen ansökning, eller alt han skulle, i följd al vansinne, blindhet eller lamhet, under tre på hvarandra följande år oafbrutet varit urståndsatt att sin tjenst förrätta, utan alt anledning vidare vore för handen, att han kunde återvinna tjenstbarhet, och att delta förhållande blifvit genom föregången ransakning utredt och styrkt, förekomme, att, då ett sådant bestyrkande icke kunde bestå i annat än ett af läkare utlärdadt embetsintyg, men erfarenheten gåfve vid handen, att äfven läkare understundom voro blottställda för misstag i sina omdömen om en sjukdoms utgång, bära! sannolikt ofta skulle blifva en följd, antingen att en samvetsgrann läkare högst sällan meddelade intyg om obollighet, i hvilket fall det föreslagna stadgandet icke medförde den dermed åsyftade verkan, eller ock att, om en tjensteman, som blifvit afskedad såsom obotlig, likväl återvunne helsa och tjenstbarhet, han, det oaktadt, funne sig beröfvad både tjenst och tillfälle atl egna Staten sin verksamhet. För sådan händelse vore väl föreslaget, att den åter tjenstbare tjenstemannen skulle, uppå skeende ansökning, tillgodonjuta den lur och befordringsrätt, han före afskedet innehaft; men då tillfälle måhända icke alltid skulle yppa sig för honom till erhållande af annan plats, vore genom nämnda stadgande oförskyldt lidande för en sådan tjensteman icke förebygdt; i anseende hvartill och då, enligt Rikets Ständers tanke, sådana fall, som med det ifrågavarande lagförslaget afsåges, icke torde inträffa så ofta, alt något allmänt stadgande derför erfordrades, och Rikets Ständer vore öfvertygade, alt den tjensteman, som såge sig för något slags sjuklighet urståndsatt att sin tjenst bestrida, skulle finnas beredvillig att sjelf begära sitt entledigande, om han sedermera egde att påräkna tillräckligt understöd, älvensom att derest Kongl.
SeraphimerOrdens Gillets, af Svenska allmänheten så högeligen väntade redovisning, sorn visserligen icke behöfver eller förtjenar att höljas med mörker, hvarmed Herrar Prnstarne Ek och Doctor Stenhammar sig conformerat. Herr Professorn Thyselius har föreslagit, att Riksens Högloft. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, så väl att LänS-Lazaretterne och Kurhusen måtte hädanefter tillgodonjuta åtminstone icke mindre anslag än hittills till fria läkemedel oeh underhåll för fattiga patienter, sorn ock att de under Kongl. SeraphimerOrdens Gillets disposition stående fonder, förvaltning och tillstånd må genom en of» 558 Besv. och Ekon. Etsk. Betönhanden. fentelig revision allmängöi-as, och Läns-Ho* spitalerna öfverleranas i Konungens Befallningshafvandes och de af dem för Lazaretterna och Kurhusen tillkallade LänsDirectioners vård, hvilka äga att emottaga dessa Stiftelsers alla redan tillkomna eiler tillkommande fonder, dem efter gifven instruetiort och bästa öfvertygelse för ändamålet använda, Länens invånare om sin förvaltning underrätta, och för den samma inför Kongl. KammarRätten behörigen redovisa5 hvarförutan Herr Professoren föreslagit, att för hvarje Hospital någon, heldst inom Länet boende, Riddare af Kongl. SeraphimerOrdeti måtte utses som Hospitalets beskyddare och Directionens förman, hvilken hade att vaka öfver Ordningen vid inrättningen. Häruti hafva Herrar Prostarne Hasselrot och Hagberg instämt, hvaremot Herr Prosten Kolmodin, hvad Wisby Hospital-fond beträffade, med Herr Prosten Säve och Biskopen Herr Doctor Eberstein sig förenat.
Efter någon kort öfwerläggning beM Ridder» stapel och Adeln, att de öfrige af Lag-Utskottet i desi Den 4 November. 121 Leff Betänkande af den 12 Augustt,föreslagna förändringar i hagens rum, skulle, som beroende af hwad Ridderskapet och Adeln om 2 Cap. 5 och 6 tz § Giflermäls-Balken besiuker, sedermera derefter rättas. Derefter gjorde Herr Grefwe» och Landt-Marskalken proposition till ässing pä Utskottets försiag -rörande 5 och 6 Z § 2 Cap. GiftermälsEalken, Ropades Aa blandadt med Nes. ^ Herr von IllarwsrvyM denna fräga kan pä tre fatt asgöras, nemligen: antingen säfom! Lag-Utskottet söresiagit, eller med den jämnkning jag tillstyrkt, eller till bibehållande af Lagens förra föreskrift. För min del förnyar jag min anhållan, att i fall öfwer denna fräga skall voteras,' de bägge första allerna», liderna i propositionerna mätte upptagas, - friherre 6^I1enlljsrna, aUsäg propositimien till afsiag wara besvarad med Aa, och trydde således als det komma att förblifwa wid Lagens förra stÄds gande. Ropades Nes Zerr Grefwen och Landt Marskalkenhemställde, om icke till undwjkoade af votering, nägon jämnkning i meningarne kui^s äga rum, Zerr von kllausvollk, cnsag den enda möjliga medelwägen wara den som Lag-Ulskottet söresiagit. Kä han för öfrigt wore öfwertygad om Konungens 122 Den 4 November. rättwifa, att ej, wid billiga ti fällen, neka sin dl« svense, wille han gerna afstä ifrån sin yttrade mening. Friherre (-yllenlljerna, förklarade sig ej kunna assia i>rän sin tanka utan genom votering.
– «Om vi nu i stället uppvaktade de sköna systrarna Löwenhjelm och Höpken?« – tog Stenbock till ordet –; «de hysa mer medlidande för sin nästa, än durchlauchten.« – «För Guds skull! Ers Maj:t,« – föll kammarpagen Wright i talet – «låt icke störa grefvinnornas sömn. De skulle bli vid det värsta lynne och förstämma hela hofkretsen.« – «Åtminstone« – anmärkte de Besche – «finge man då ej se annat än sura miner på baron Essen och Wrighten.« – «På din förbön, Göran, ger jag dessa nåd,« – återtog konungen, som i detsamma blef varse baron Munck taga af sig hatt, tröja och halsduk, dem han var sysselsatt att torka med sin näsduk. – «Men hvad i Guds namn tar du dig till, Adolf? Foi de gentilhomme tror jag icke, att du undergått ett sannskyldigt nya födelsens bad ur en dopfunt från landtgrefskapet Hessen-Cassel.« – «Jag hoppas, att Ers Maj:t i morgon, på färsk gerning, förehåller fursten rätt allvarligt, huru anstötligt han burit sig åt, och att han förgripit sig till och med mot Ers Maj:ts egen höga person« – brummade Munck, i det han tog på sig de aftorkade klädespersedlarna. – «Din tankeförmåga är lika olycklig, som dina äfventyr, kära Adolf;« – svarade Gustaf misslynt – «om jag erkände, att jag ens varit i fara för en sådan behandling af herr von Hessenstein, som den du nyss rönt, så skulle jag ju, för upprätthållandet af konungadömets majestät, nödgas förvisa honom, ej endast från mitt hof, utan äfven ur mitt rike. Jag förbehåller mig tvertom af eder samtlige, mine herrar, att ehvad som händer, ingen bland eder någonsin eller för någon upptäcker, att jag sjelf befunnit mig i sällskapet.« Alla utfäste sig att lyda konungens vilja. – «Italienarne« – fortfor Gustaf – «hålla sina sköna vakna hela nätterna med ömma sånger. Låtom oss göra någonting ditåt; men någonting ursprungligt tillika.
Föredrogs till remitterande Friherre "Wrangels, Henning, den 23 dennes f. m. på bordet lagde Anförande, innefattande hemställan, att Statsoch EkonomiUtskotten måtte anmodas, alt inom åtta dagar inkomma med ETtlålande öfver Friherrens till Utskotten remitterade motion, angående Skånska Roteringen. Friherre Cederström, Jacob: Såsom Ordförande i den afdelning, hvilken har i5Ö Den 26 Octo b er e. 111, befattning med Friherre Wrangels motion, om Skånska Rotel ingen, har jag visst icke emot Remissen, men bör upplysa, att Ekonomi-Utskottets sammanträde med StatsUtskottet beror på kallelse af detta sistnämnde Utskotts Ordförande. Friherre Wrangels ifrågavarande anförande remitterades till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten. Friherre Wrangel, Henning: Då jag i förmiddagens plenum, lika med flera värda Ledamöter, afstod från att yttra mig i frågan om Passevolance-Inrättningen, skedde det dels för att gå Ridderskapets och Adelns önskan till mötes, att erhålla slut på den långvariga öfverläggningen, dels derföre att jag ansåg ämnet så fullständigt utredt, att något vidare icke behöfde tilläggas. Jag kan dock icke underlåta att nu reservera mig emot det beslut Ridderskapet och Adeln i saken fattat, hvilket jag anser innefatta ett förnyadt drag af orättvisa och våld emot Sveriges Rusthållare. Det hade varit vida bättre, att faderligen behandla denna del Medborgare, än, på sätt nu sker, uttaga sista skarfven af deras ringa egendom. Herr Dalman, Lars Johan, hade inlemnat följande, som upplästes: Ett oblidt öde har velat, att jag i de flesta voteringar vid denna Riksdag stannat Den a 6 October e. m. i minoriteten. Min inre känsla har det oaktadt ålagt mig, att angifva öppet min opinion i vigtigare fall, för att åt den vinna mera publicitet. Jag anser Passevolancefrågan vara en bland dessa vigtigare.
Om deremot indelningarne varda till Statsverket indragne och räntetagarnes intresse för markegångsprisernas upprätthållande försvinner, blir det således ännu angelägnare än hittils, att markegångssättningen för sig går vid en sådan tidpunkt, att priserna äro stadgade, såsom utgörande den säkraste garanti, att så väl Statens som de skattdragandes rätt varder betryggad, enär det i dylikt fall svårligen bör kunna inträffa, att prisbestämningen afviker ifrån de allmänt kända och lätt ådagalagda förhållanderne. För närvarande är en sådan framllyttning hindrad af angelägenheten, att markegångssättningen sker så tidigt, att den kan vara slutligen pröfvad före uppsägningstiden, samt för öfrigt rådrum gifves alt debitera deraf beroende lösen för årets skatter, der de icke till leverering uppsägas. Skulle åter bifall lemnäs till Comiterades i det föregående gjorda framställningar, dels om indelningarnes indragning, dels om kronotiondens och, i händelse ordinarie räntorna framgent blifva i persedlar utsatta, äfven dessa sednares lösande efter medelpris, hvarpå löpande årets markegång icke komme att inverka, klefve deremot berörde hinder undanröjdt och i detta afseende tillfälle lemnadt att framflytta markegångssättningen så långt, behofvet fordrar. För denna händelse anse Comiterade, lika med hvad Rikets Ständer vid sista Riksdagen yttrat, att, för fastställande af det markegångspris, som skulle tagas i beräkning för bestämmande af lösen för Kronans räntor, April månad vore lämpligast, emedan försäljningsprisen å föregående årets gröda då fullkomligen blifvit stadgade och kända.
Maj:t, efter skedd anmälan om banans rigtning och beskaffenhet, dertill lemnat tillåtelse, och att, då dylika kortare jernvägar, såsom, bland redan ifrågaställa, exempelvis de bi-banor, hvilka vore ämnade att med Köping-Hult-stamlinien sammanbinda städerna Askersund och Christinehamn, syntes förtjenta att med Statens understöd ihågkommas, det, likasom förut, borde på särskild pröfning i hvarje fall bero, om och i hvilken mån dylika företag må af Slaten understödjas, vare sig genom direkt anslag eller med lån utaf allmänna medel. Vid föredragningen inför Riks-Slånden och remitteringen till Stats-Utskottet af den Kongl. Proposition, hvars hufvudsakliga innehåll här ofvan är anlördt, hafva flera omständligt utvecklade anmärkningar' blifvit framställda emot de i samma Proposition uttalade och förordade grundsatser samt föreslagna beslut. Utskottet har visserligen under detta ärendes behandling tagit kännedom om de vid sagde tillfälle afgifna yttranden; men Utskottet tror sig desto mindre behöfva eller böra närmare redogöra för hvad dervid uti ifrågavarande hänseende erinrats, som sådant skulle medföra en alltför 6 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 273. stor vidlyftighet och nödga Utskottet att, åtminstone till någon del, jemväl omförmäla de i anledning af dessa erinringar meddelade svar och upplysningar. I sammanhang med de af förevarande Nådiga Proposition framkallade yttranden och anmärkningar, har inom Ridderskapet och Adeln Grefve von Rosen, Adolf Eugene, i väckt och till Stats-Utskottets behandling jemväl öfverlemnad motion, framställt ett annat förslag i afseende på sättet för jernvägars åstadkommande inom Sverige; hvilket förslag, utgående i de flesta fall från åsigter rakt stridande emot dem, hvarpå högstberörde Proposition sig grundar, motionären ansåg komma att leda till det afsedda ändamålets vinnande inom den kortaste lid och för det billigaste pris samt utan någon uppoffring från Statens sida, enär den härvid endast skulle behöfva biträda med sin kredit, hvilken blott till en mindre del komme att anlitas för beredandet af det vid arbetenas utförande erforderliga kapital.
Han frikändes, men grämelsen lade honom på sjukbädden, och han dog kort derefter. Soldathustrun Elin Håkansson, hvilken bodde på Kopparmåla i Hvena socken af Kalmar län, var på sin tid, medlet af 1600-talet, namnkunnig såsom “klok och kundig“ i allehanda annars förborgade saker, och tillika gudfruktig och dygdig. Då konung Carl XI en gång reste till Kalmar, fick hustru Elin den nåden att för honom visa sin “klokskap“, på det sätt att konungen frågat henne om en igrisig so, som gått på gården, huru många grisar den hade i sig och af hvad kön och färg de voro, hvilket Elin noga angifvit; hvarefter konungen skall hafva befallt att kreaturet skulle slagtas, för att utröna, huruvida Elin spått sannt, hvilket ock verkligen lärer varit förhållandet. Hon skall äfven kunnat berätta om allt som tilldrog sig i nejden, upptäcka tjufvar och hvarest det stulna blifvit gömdt och dylikt. Konung Carl XII skänkte 1698 hemmanet Kopparmåla åt Elins man, Jon Håkansson, men om denna gåfva haft afseende på mannens eller hustruns förtjenster, är icke kändt. Ännu på biskop Georg Wallins tid syntes ofta i Wisby en qvinna, klädd i en kofta och kjortel bunden som ett nät. Det var en på sin tid beryktad spåqvinna, om hvilken i Hörsne kyrkobok finnes följande annoteradt af kyrkoherden Ronander: “År 1715 den 19 November har sal. biskop Esberg låtit från Wisby utgå ett bref att publiceras angående en spåkäring, benämnd Lisbeth Larsdotter, som af sammanbundna askekäppar gjort sig en trefingrad hand, med svarta och hvita remsor och klutar öfverdragen.
Skälen härtill anser jag ligga ganska nära för en hvar, som närmare granskar Utsluta Oen il Juli e. m. 393 förslag. Om det antages, skulle benådningsrätten till ej obetydlig dol flyttas från Konungen till hvar och en kronofogde, hvilken komme att hafva i sin makt att låta en person, den han ville gynna, betala böterna eller undergå förvandlingsstraff, allt elter som den tilltalade sjelf funne för sig lämpligast. Det saknas ingalunda exempel på följderna af dylika sväfvande författningar, och sednast vid denna riksdag lia vi haft ett dylikt. Hvad jag nu syftar på är otydligheten i författningen om bränvinstillverkningen, i afseende deruppå, huruvida, då någon fälles till ansvar för oloflig sådan tillverkning, tillverknings-afgiften eller böterna skola först utgå, hvarigenom handt att den sakfällda fått, till undgående af forvandlings-straff, erlägga böterna, men lemnat tillverknings-afgiften ogulden, och således icke i sjelfva verket för sin olofliga näring vidkänts annan eller strängare påföljd, än om den varit lofligen utöfvad. Jag tror således att i praktiskt hänseende är icke det förslag Utsk:t här framställt tjenligt, emedan det skulle komma att bero på en underordnad tjensternans godtycke, på hvad sätt en person skulle försona sitt brott. Jag anhåller derföre att den nu föredragna §:n måtte antagas, sådan den lyder i K. M:s Propos. Frih. Armfelt, Magnus: Den siste värde talaren har yttrat att, genom antagande af Utsk:ts förslag, det skulle blifva kronofogdarne, som bestämde, om den sakfälde komme att. införpassas till länshäktet för att undergå förvandlingsstraff eller erlägga de ådörnda böterna. Om den sakfälde sjelf önskar att försona sitt brott genom att betala de ådörnda böterna, och han verkligen kan erlägga dessa böter, lär väl ingen kronofogde kunna hindra honom derifrån, äfven om den bötfällde, lör att förskaffa sig penningar till detta ändamål, sk tille nödgas sälja sin enda fasta egendom.
För ar 1813 hafva Bankens försträckningar till Stats-Verket icke ut* gjort mera än 60,000 R:dr, som Stats ContoL ret i afräkning på de, vid 18I2 ars slut, i Banken innestående 176,520 R:dr 17 sk. t r. af de, till Invisningars inlösen för krigs-skulder, af Rikets Ständer beviljade medel, ifrån Banken uttagit till liqviderande af sådana krigsrsktildér , som efter hand blifva af Eders Kongl. Majit pröfvade och tili betalning fastställde. 4:0 Af Riksgälds - Contoiret liar detta år blifvit levereradt: Till Renta och Capital afbetalning på Stafs-Verkels Banco-skuld - 750,000: —- * Transport 750,000: —» —- Den 14 Juli. Transport 750,000: —»•— Deraf Kanten undfått 720,866 R:dr 20 sk. 4 r., sarri de återsfående 29.134 R:dr27sk. 8 r. blifvit åter leyeferade till Riksgäld* Contoiiet, i ytterligare afräkning på dess forsträckningar till Stats Verket samt I afräkning på den af Rikets Ständer, vid ISI2 års Urtima Rikstlag, beviljade Rond till Rikets försvar 1,330,006: 3g. 2* Summa 2,080,006: 39, 21 5:0 Krigsfbmis • Medel.- levererade af f d.
Ty först ha vi ännu långt till hösten; för det andra, om Rosenberg icke skulle komma, får hon åtminstone för skams skull skjuta upp tills vidare att göra annat val; och för det tredje tycker jag att Arnman icke öfverflödar med besöken. Han har ju ej varit här sedan i vintras, du mins, när jag var inne åt Götheborg.” ”Det är grannlaga af honom,”sade Erika, ”isynnerhet sedan han träffade dig i Marstrand och hörde att intet bref kommit från Rosenberg. Få se om han alltid blir lika återhållsam. Det lär ej dröja länge, innan han får veta att vår väntan äfven denna gång slagit felt.” ”Det förmodar jag att han redan vet, ty Lindgren träffade honom i går i Götheborg. Men, för att åter tala om Anton, så var det en besynnerlig händelse – jag har aldrig förr hört omtalas, att man af sinne eller rättare sinnesskakning kan mista målet.” ”Det fins ju många sjukdomsanfall,” menade Erika. ”I ett så beständigt retligt tillstånd, som hans, kan väl ingenting vara omöjligt. Jag vet snart icke, hur vi skola bete oss med den stackars olycklige Anton.” ”Vi få framför allt akta att han icke skär ihop med far, som ibland icke är mycket klokare än den andre; men jag skall tala för gubben, att också han må lägga band på sinnet, ty att retas med stackarn, duger mindre nu än förr.” Samma dag om aftonen sväfvade tulljaktens flagga i närheten af Tistelön; men den försvann snart åt annat håll, ty Arve hade ej mod, icke ens håg att se Gabriella, minst nu, då han visste att hon emottagit den sista bekräftelsen på sin förlust; och att denna var afgjord, det trodde Arve fullt och fast. Han hade ju sjelf varit ombord på fartyget, och der erfarit att icke minsta underrättelse, hvarken muntlig eller genom bref, kommit från kapten Rosenberg. ”Hvad hon nu lider, hur många tårar som flyta för hans skull!” tänkte Arve, då han, under den vackra natten, som förenar Maj och Juni månader, i sin lätta jakt gungade öfver de små, lekande vågorna mot hemmets stränder.