Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver ämnet hafva anföranden blifvit gjorde af Herr Hammarsköld, Lorenzo, Friherre Boye, Ludvig, Herr von Hartmansdorff, August, Grefve Löfvenhjelm, Carl Axel, Friherre Adlerbeth, Jacob, Hana Excellens Grefve Flemming, Clas, Grefve De la Gardie, Jacob, äfvensom Friherre Ankarsvärd uppgifvit anledningen till sitt förslag och utvecklat dess syftning. éyl} Besu. och Ekon. Utsk. Betänkandtn, De omkring medlet af förra århun^ dradel hos oss införde Civil Examina vid Akademierne hafva oafbrutet blifvit ansedde icke fullt motsvara sitt ändamål. Lärarne, som dem anställa, hafva icke heller förr ordnat dem, och fann sig Consistorium Academicurn i Upsala befogadt, att, på tillfrågan, I76ired3n yttra sin önskan, om deras öfverflyttande till Ämbetsverken. — Genom Kongl, Förordningen af den 12 November 1766, blefvQ väl ock Examina vid de sistnämnde anbefallde, men utan att de vid Akademien inställdes. Man håller således nit nied samma subject prof både vid Akade mien och Ämbetsverket. Det förra anser Friherre Ankarsvärd öfverflödigt och vill öppna Ämbetsverket för hvar och en, som kan bestå det sednare. Utskottet bör häröfver först yttra sin föreställning. Man har tillskrifvit dessa Akademiska Civil Examina Ungdomens öfverklagade brådska, att öfvergifva lärostaden, och dess omognad i kunskap vid inträdei tjenst, Uti Intyget öfver undergången Examen vinnes, säger man, ett skyddsbref, att icke blifva vägrad antagande och ieke behöfva fortsätta sina studier. Enligt Utskottets tanka har man dock beskyllt dessa prof för hvad egentligast tillhör det med dem samtidiga få kallade Tjenstebetänkandet och den dermed Öfverenstämmande Kongl, förordningen af den 23 November 1756, angående hvad som böj Eesv. och Ekon. Utsh. Bttänkanden.
Summa. Summa Banko. Mått. Värde ii 6 K:dr Tunna n. Mått j Värde förslagsvis å 6 K:dr TunnanMått. Värde. Städers friheter, Förslags-anslag ii.. Transportkostnad för Stats-Verkets Bergs-effekter, Förslags-anslag Remisslage, Förslags-anslag ; Observationsoch Uppbörds-proceilter, Förslags-anslag Mantdlsskrifnings-provision, Förslags-anslag Tionde-profvare . Restitiilioner, Förslags-anslag . Reseoch Tractaments-penningar, Förslags-anslag Skrifmaterialier oéh Expenser samt Ved och Ljus, Förslags-anslag Extra Utgifter Kongl. Theatern , Indelta Räntor. Penningar. Kronovärdi. Indelt på förslag. Oindelt. Summa; Summa Banko. Mål t; Värde å <! R:dr Tunnan. Mått; Värde förslagsvis å G R:dr Tunnan. Mått. Värde. T:r. 6 k. 50 T:r. 18 k. Åttonde Huf - Penningar. Ecclesiastik-Departementet. _ . Departements-Chefen: Span in å I. Indelt på förslag. Omdel t. Summa. Summa Banko. Mått. 1 Värde, å 6 R:dr Tunnan. Mått. Värde förslagsvis å 6 R:dr Tunnan. Mått. Värde. T:r. k. T:r. k. Farsoters och smittosamma sjukdomars botande, För slags-anslag Svenska Läkare-Sällskapet Svenska Akademien Wetenskaps-Akademien .. Witterhets-, Historieoch Antiqvilets-Akademien Akademien för de Fria Konsterne (deraf 2,000 R:dr Hamb.
Det ringer.) Hvem kan BERGENHJELM. dags... Se Thorin! Ä' du på uteller ingång? THORIN. Jag höll på att taga afsked, och fortsätter. (Går. Bergenhjelm och Hanna gå in.) BERGENHJELM (lägger handskar och käpp på ett bord.) Charmant! Charmant! Charmant! (Figurerar God afton! God afton! Jag glömde i mid det vara! (De gå ut.) Ernst! mot Hanna.) Migrän i ros och lilja och klara ögons glans! Det klär! Det klär! HANNA. Ä' du tokig! BERGENHJELM (som förut). Det klär! Det klär! HANNA. Åkta min klädning! (Svänger om med henne.) BERGENHJELM (mönstrar henne). Du tänker väl inte gå till Lunells? HANNA. Jo, jag funderade på, om jag inte skulle orka ändå. BERGENHJELM. Hanna! Hanna! Tänk på din helsa! ­ 65 ­ HANNA. middags? Var lugn! Hvad var det, du glömde i BERGENHJELM. så du kan inte tro. Ibland kommer jag inte det klär, det klär...! Tyst! BERGENHJELM. klär... Migrän, så att man hoppar, det klär, det HANNA. glömde i middags, så får du gå bums. BERGENHJELM. Jag fick inte tag på dem, när jag kom hem, så jag måste ha tappat dem här nå'nstans. HANNA. Nej, gå du åt andra sidan. Nå, sök! BERGENHJELM. Ja, Gud bevars. (På alla fyra.) Ä' det roligt? HANNA. Roligt! BERGENHJELM. trefligare. Vi går ned på isen i stället. Hva? Vet du, jag tror, man kan hitta på något Det ä' bäst, vi söker då. (De söka bägge två.) Jo, det var sant, det var mina nycklar. Om du inte genast säger, hvad det var, du Jo, det var... det var... Jag ä' så distrait, ihåg nå'nting. (Figurerar.)
Tersmeden hade föreslagit, att med behandlingen af de främst å dagens föredragningslista uplörda mål, eller Bevilln.Utskits Betänkin N:o 20, angide Allmänna Bevil 1 ningen, samt N:o 24, i ani. af väckta motioner angide fol k skolén fgiftens utgörande, skulle anstå samt nämnde Betänkm efter deras nummerordning sättas först på föredragningslistan till det plenum, som komme att hållas Onsdagen d. 9 nästkide Maj; med ani. af hvilket förslag, deruti flere ledamöter instämt, Hr Arnell uttryckt den önskan, att frågan om den Allm. Bevilln:n måtte förekomma något tidigare än nu blifvit föreslaget. Propos. å bifall till Frih. Tersmedens ofvannämnde förslag blef härefter framställd och med ja besvarad. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: I följd af det beslut, lt. o. Ad. nu fattat, står numera främst på föredragningslistan LagUtskits Utlåt. N:o 21 om religions friheten, oclr då det icke torde vara lämpligt att företaga detta Utlåt, till slutligt afgörande denna förmiddag, får jag vördsamt föreslå det B. o. Ad. måtte besluta att upskjiita med behandlingen af detsamma till dess de beslutade gemensamma öfverlngguingarne försiggått. Äfven till detta förslag lemnade B. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall. Företogs val af Ord fide i Biddarh.Direktm efter OfversleKammarjunkaren m. m. Gr. Eric August Lewenhaupt, som nämnde befattning sig afsagt; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd: Gr. Mörner, Gar 1 Göran Detlof, f. d. StatsBåd, President i K. KammarB,ätten, K. m. Sl. K. af K. N O., med 58 röster. Föredrogs Konst.Utsk:ts d. 25 dennes bordlagde Mern. N:o 13, med förslag till ändring i 11 och 12 §§ B.F., angide StatsBådet.
Criininal-Juslicens närmaste och egentliga ändamål beslår onekligen i upptäckandet och bestraffandet af förbrytelser; men under sina bemödanden i detta afseende har den äfven att tillse, det icke oskulden förklaras brottslig och i följd deraf undergår bestraffning. En Criminal-Justice, som vakade öfver rättvisan, så att inga brott blefvo ostraffade, och derjemte garanterade oskulden att aldrig blifva sakfälld, lemnade visserligen ingenting öfrigt att önska; en sådan fullkomlighet lärer dock aldrig uppnås; man kas endast dertill närma sig, och i samma mon detta lyckats, måste inrättningen anses ändamålsenlig. Att upptäcka brott och betrygga oskulden utgöra alltså i Criminal-processen tvänne lika vigtiga moment, hvarå Lagstiftaren måste lemna samma uppmärksamhet. Häraf följer också, att en Criminalprocess, som å ettdera syftemålet fäster större afseende, är felaktig; men deremot förtjenstfull, i mon den lyckats jemnt afväga dessa båda stridiga Lag-Utnholtels Betänkande N:o i63. 7 element, som söka uttränga hvarandra. Grundsatsen ”bättre fria 1000 brottslige än fälla en oskyldig/’ eger såsom lagstiftnings-maxim icke något företräde framför motsatsen ”bättre fälla 1000 oskyldiga än fria en brottslig.” Båda dessa ytterligheter måste till sina följder vara för samhället lika förderfliga. Huru man än betraktar strafflagarnes ändamål, äro dock de fleste ense derom, alt afskrädning utgör en af deras vigtigaste bestämmelser, rnen detta syftemål förfelas helt och hållet, då brotten förblifva ostraffade; ty en hotelse, som sällan eller aldrig medförer någon påföljd , mäste ock förlora den deraf påräknade verkan. Då man jemförer den här antagna Criminal-process med den, hvilken finnes på åtskilliga andra ställen, så vill det synas, som man i Sverige fästat mera vigt vid oskuldens betryggande än brottslingens upptäckande och bestraffande. I England och flera andra länder fäller man, äfven i gröfre brottmål, blott på ett enda vittnes utsago, ja till och med på blotta indicier.
StatsRådet Herr Friherre Gyllenhaal, Herr StatsRådet Ihre, f. d. StatsSekreterarne Herrar Presidenterne Skogman och von Hartmansdorff, Herr f. d. SlatsSekreteraren Grip och f. d. tillförordnade StatsSekreterarne Herrar ExpeditionsChefen Munthe, KansliRåden Ulfsparre och Bohm samt ExpeditionsSekreteraren Riben. Herr StatsRådet Ihre inlemnade dels en af H. E. Statsministern för utrikes ärendena Herr Friherre Stjerneld den 4 innevarande månad utfärdad fullmakt för Herr StatsRådet att, å Hans Excellens’s vägnar, underteckna och aflemna det svaromål, som i dag korn att till RiksRätten ingifvas, dels ock en af Hans Excellens undertecknad skrift, innefattande anmälan, att Hans Excellens vore hindrad att vid detta tillfälle sig inställa, till bestyrkande hvaraf jemväl bifogades StadsLäkaren i Wadstena Doktor L. M. Hjertstedts den 5 dennes utgifna betyg derom, att Hans Excellens, som vistas i landsorten, lider af sjukdom, som gjorde en längre resa under vintern vådlig för hans hälsotillstånd. Detta förfall godkändes af Herr Justitieombudsmannen , som tillika, vid gjord anmälan, att f. d. StatsRådet Grefve Hård sedan sista rättegångstillfallet aflidit, förklarade, att sådant vore honom bekant, så att vidare bevis derom å hans sida icke fordrades. Härefter uppropades på enahanda sätt, som tillförne under rättegången egt rum, Herr JustitieOmbudsmannens serskilda ansökningar, nemligen: l:o. Ansökningen Lii. A., hvarvid Herr Friherre Åkerhjelm uppläste skriftlig förklaring öfver Herr JustitieOmbudsmannens slutpåstående i de uti denna ansökning förekommande frågor. 2:o. Ansökningen Lit. B. Förklaringen härutinnan upplästes af Herr Friherre Åkerhjelm. 3:o. Ansökningen Lit. C. Äfven härvid uppläste Herr Friherre Åkerhjelm förklaring, hvarjemte Herr KansliRådet Ulfsparre, såsom Herr f. d.
Sä wäl kstkets ordinarie Stats-medel och Inkomster som h>ad, pä sätt omförmäldt är, under namn as extaordinarie Utlagor eller Bewillningar till Stats-tzcrket af Riksens Ständer ansläs, ware under Knungens disposition, att till de as Riksens Ständer pröswade behof och ester den upprättade Staten a ordnas. ' 65. Defia medel mä 'cke annorlunda anwändas, än faststäldt bliswit; wcande Stats-Nädets Ledamöter answarige, om de Aja afwikelse derifrän äga rum, utarl att till Protmtllt föreställning dcreinot göra, samt anföra hwad 'ikscns Ständer i denna del sörordnat. 40 Expeditioner till Riks-Ständen. 8 66. Riksens Ständers Riksgälds-Contoir förblifwer, säsom hittills, under Riksens Ständers styrelse, inseende och förwaltning; och dä Riksens Ständer ätagit sig answar för den Rikets Gäld, Contoiret ouibesörjer, sa komma Riksens Ständer, sedan Stats-Utskottet öfwer Contoirets tillstånd och behof sig utlätit, att genom särskild Bewillning tillsksuta de medel, som för betalande af denna Gäld, till ränta och Capital, oumbärlige finnas, sc att Rikets Credit warder bibehällen och wärdad. 8 67. Konungens Ombud i RiksgäldsContoiret biwiste ej Fullmägtigcs sammankomste' oftare, än dä Fullmägtige ästunda, att med hönö» öfwerlägga. 8 68. De till RiksgäldS-Werket yrande och dit anslagne incdel mä icke under ntzou förewändning eller med hwad wilkor som hlst derifrän ryckas eller anwändas till andra bellf än dem, Riksens Ständer bestämt.
Det glada gästabudet, kämpaspelet, i hvilket atleternas kraft och skönhet tjusa åskådarne, dansen och den dramatiska föreställningen, s o m sluta sig därtill, fylla hela högtidens dag. Och detsamma är förhållandet i den nordiska hedendomen. På helt annat sätt går det till hos judarne. Hos dem träder den stränga lagen i hela sitt upphöjda majestät i skönhetens ställe. Judens kult är följaktligen icke den glada leken, ulan den allvarsamma försakelsen. Han smyckar sig icke med doftande salvor till den glada festen, utan säck och aska antyda hans inre förkrossning. Man ser honom icke på det öppna torget kalasa och jubla, därför att det » Allvarliga lekar », 327 är festdag, utan sabbaten manar honom att draga sig tillbaka i sitt hem och inom sig själf. All yttre verksamhet är förbjuden: det fromma folket stenade en person, emedan han samlade ved på sabbaten, och försvarade sig icke mot den fiende, som eröfrade staden, ty det var sabbat. Dessa båda element — det hedniska och judiska — strida om väldet vid det kristna söndagsfirandet. Intetdera bör utskjutas; ej heller böra de förhålla sig fientliga till hvarandra. Kristendomen bör i sig upptaga båda och äger äfven förmåga att sammansmälta dem till ett helt och nytt, liksom — för att begagna en liknelse — då stål och flinta träffa tillsammans, en gnista uppstår, som om hon tänder förvandlas till låga, i hvilken hvarken något af flinta eller stål kan upptäckas. Sorgligt nog har det i de lutherska kyrkorna på en del håll kommit därhän — sä- ger författaren — att söndagsfirandet består i ett kontinuerligt söndagens ohelgande, i det att antingen lågstämdt hvardagslif eller ett osedligt tidens » fördrifvande » trädt i gudstjänstens ställe. Om man kallar delta ett hedniskt väsende, gör man hedningarna orätt, ty så betedde de sig icke. Deras glada lekar utgjorde en lyftning öfver hvardagslifvels nivå och få icke jämföras med ett kvarblifvande på denna nivå, än mindre med ett nedsjunkande under densamma.
Uti en från Valloflige Borgare-Ståndet remitterad motion af Herr Bååth förekomma ålskillige uppgifter om missbruk och underslef, som årligen skola inträffa derigenom, att nemligen Handtverkare, utan att begagna Lärling, finna förmonligare att hålla Gesäll, hvilken ofta blott några dagar före Mantalsskrifningen afskedas, och vid den tiden, då Mantalsskrifningarne öfver hela Riket pågå, sedermera har svårt att få arbete, emedan ansvaret för hans Krono-ullagor vill undvikas, och mången, med beräkning på sin bevillnings nedsättande under minimi-beloppet, icke vill låta Gesäll hos sig mantalsskrifvas, och har genom motioner inom Hedervärda BondeStåndet blifvit föreslaget: af Johannes Johansson från Bohus Län, att Husbönder må befrias ifrån allt ansvar för Torpares Krono-utskylder, då tillgång dertill hos Torparen brister; samt af Lars Larsson från Elfsborgs Län, alt jordegare böra ansvara för utgiflerne endast af sådane, på deras mark boende personer, som innehafva torp emot bestämd afgäld, på sätt Kongl. Förordningen den ig December 1827 föreskrifver; men som både billighet och rättvisa kräfva, att de. som begagna arbets-biträde af på deras egor skattskrifne personer, ansvara Staten för de senares utsk^lder, vid bristande tillgång, 12 lie filtning t-Ut slottets Betänkande Lf’.o 38. lärer å Johannes Johanssons och Lars Larssons berörde motioner icke kunna fästas något afseende; hvaremot, i anledning af Herr Bååths motion, Utskottet, för att efter möjligheten kunna förekomma de af i en sålunda förändrad redaction vid io4 i83o års Förordning. Husbonde häfte för Tjenstehjons, och Ålderman eller Mästare ansvare för hos honom mantalsskrifven Gesälls eller arbetares jemte deras Hustrurs och Barns utskyider, med rättighet, att, genom afdrag å Gesällens eller arbetarens arbetsförtjenst, derföre göra sig betald. Lika ansvar åligge — —- lonom uppgifne missbruk, får föreslå §• Utskottets Förslag.
Det är nemligen problematiskt, oin Herr Strinnholm velat underkasta sin afhandling det enskilda omdömet, då saken betraktas ur synpunkten af en prisfråga. Deremot hade jag önskat, att StatsUtskottet tillstyrkt utgifvande på allmän bekostnad af RiksdagsHandlingarne, så mycket hellre, som Herr Cederschjölds förtjeustfulla arbete i denna väg nogsamt visar, hvad nytta för det historiska studium deraf kan hemtas. Att åter uppdraga Regeringen belöna den okände, kanske lill och med ännu ofödde, Författaren af en Historia om Carl XI, anser jag vara alldeles oriktigt, då man icke sett något prof på beskaffenheten af denna Historia, och då Ständerna kanske, i sitt bedömande af bokens halt, möjligen äro af alldeles motsatt mening med Regeringen. Jag anser vara bättre, att afbida, det en sådan afhandling blifvit allmängjord, innan man belönar den, hvarigenom man ock sparar Regeringen obehaget, att i detta afseende blifva klandrad af kommande Ständer. Då tillståndet med vårt StatsVerk är sådant, att den icke obetydliga besparingen af aooo R:dr kan komma väl till pass., anser jag dem jemväl böra besparas. Jag anhåller således om återremiss af Utlåtandet N:o 139. Herr von Hartmansdorff \ August: Jag finner det också besynnerligt, att Utskottet afstyrkt all uppmuntran för ett arbete, som blifvit påbörjadt och eger, åtski 1 lige föi’- tjenster, men tillstyrkt belöning för ett, som man blott önskat och ännu ej sett i dagsljuset. Det synes dcck vara en gifven regel, att först förbättra det, som finnes, och i andra rummet vårda det, som skall få en tillvarelse. Jag tror således, att Historien om Konungarne af Wasa-ätten borde, under samma vilkor, som uppgifvas för Carl XI:s historia, eller så vida Konungen, efter vederbörandes hörande, finner den förtjena uppmuntran och understöd, företrädesvis komma i åtnjutande deraf.
Hur ofta t. ex. blir ej en fru, som sitter i ett vackert, godt och varmt hem, anlitad af armodets bleka barn! Mana henne ej hjärtat och samvetet att då hjälpa, och hafva icke dessa nödställda medmänniskor nära nog pocksrätt på henne? Hon kan ej komma undan med, att hennes make årligen skänker en tia hit och en femtia dit till välgörande stiftelser och inrättningar. När en varmhjärtad kvinna ser nöden pä nära håll, känner hon det som sin plikt att i sin mån söka lindra den, och hon lider, då hon ej kan det. Och den gråtande änkan eller den till arbete oförmögne stackars mannen, som blifvit afvisad, fäller en hård dom öfver henne. Ack, de veta icke de, att den fina frun ej hade mer i sin portmonnä än de själfva, och att hon, midt i välståndet, kände sig så fattig, så fattig. Hade hon haft något eget att förfoga öfver, hade hon varit i sin fria rätt att spara in något på sig själf och gifva det motsvarande beloppet åt de hungrande, men nu. Som en motsats till det, som sist blifvit sagdt, kan jag berätta, huru i ett mycket rikt hem, där jag var guvernant, frun hvarje fö- delsedag i sia skrifbordslåda fann ett kuvert med en inneliggande tusenkronoesedel, på hvilket hennes man skrifvit: » Åt dina fattiga ». Juveler och spetsar roade henne 3J längre, och hennes man visste, att detta var den bästa födelsedagsgåfva han kunde glädja henne med. Vidare, ehuru hon hvarken röker eller tillbringar sina aftnar » ute », är det en hel mängd på förhand obestämbara saker som en fru, dels för egen del, dels till följd af sina familjeförhållanden, behöfver penningar till.
— Men icke nog dermed att den nya lagen angående ansvar för förfalskningsbrott och bedrägeri skulle undanrycka det enda nu befintliga stödet för Tryckfrihets-Förordningens om förm alde straffbestämmelser; den skulle derjemte, så framt ordalydelsen af de moment, som innehålla dessa straffbestämmelser, lemnäs oförändrad, sannolikt gifva anledning till en villrådighet om rätta tolkningen af Tryckfrihets-Förordningen och en osäkerhet i tillämpningen deraf, som det bör vara angeläget att söka förekomma. Maj:ts Nådiga förslag till författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri finnes nämligen i n ford t det förklarande, alt genom samma författning ej skedde någon ändring af hvad i Grundlag stadgades, och enär af Rikets Grundlagar endast Tryckfrihets-Förordningen och derutaf endast omförmälde tre mom. hafva omedelbart sammanhang med de lagbud, som genom den nya författningen skulle ändras, så visar sig berörde förklarande uttrycka den åsigt, att de straffbestämmelser i 8 Kap. Missgernings-Balken. hvartill Tryckfrihets-Förordningen i § 1, mom. 8, 9 och 10 hänvisar, äro, i afseende å dessa förbrytelser, af grundlags egenskap. Uti Lag-Utskottets i anledning af det Nådiga förslaget afgifne betänkande har likväl af Utskottet, med åberopadt stöd af så väl föregående lagstiftning, som lagskipning, yttrats den mening, att den i tryckfrihets-lagen i meranämnde fall skedda hänvisning till allmän lag endast innefattar en förklaring, att vissa brott mot tryckfrihels-lagen skulle bestraffas lika med särskilda brott, å hvilka den allmänna lagen utsatte straff, samt att dermed straffet blifvit beroende af de förändringar den allmänna lagen kunde komma att undergå. Lag-Utskottet ansåg följdriktigt, att ett stadgande, som grundade sig på en motsatt åsigt, borde ur den tillernade författningen uteslutas, och denna mening har jemväl blifvit af Rikets Ständer godkänd.
R:dr eller med 28,550 R:dr, Rikets Ständer, uti skrifvelse den 6 Februari 1858, anmält, det Rikets Ständer, vid granskning af den föreslagna aflöningsoch utgifts-staten, icke funnit något att anmärka mot derutinnan upptagna belopp, hvadan den äskade anslagstillökningen beviljades att utgå intilldess nästföljande statsreglering vidtoge, men att af den åt Föreståndaren till 6,000 R:dr och åt Kemie-professoren till 4,500 R:dr bestämda aflöning, Rikets Ständer ansåge 5,000 R:dr för den förre och 4,000 R:dr för den sednare böra utgöra lön och återstoden utgå såsom hyresersättning, intilldess den nya byggnaden för Institutet blefve färdig och bemälde tjenstemän då derstädes erhöllo boställsrum samt att vid föredragning af denna Rikets Ständers skrifvelse, Kongl. Maj:t funnit godt att, i enlighet med det framlagda förslaget och med iakttagande af det utaf Rikets Ständer stadgade vilkor, fastställa interimsstat för Institutet, att gälla intilldess detsamma kunde i den nya lokalen inrymmas. Uti sin den 24 Oktober 1860 till Kongl. Maj:t aflåtna underdåniga skrifvelse, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens 6:te Hufvudtitel, hade emellertid Rikets sednast församlade Ständer anfört, att i fråga om den för Teknologiska institutet vid föregående riksdag provisoriskt beviljade förhöjda anslagssummans definitiva uppförande på Riks-staten, hos Rikets Ständer kommit under öfvervägande huruvida detta för industriens och näringarnes utveckling vigtiga läroverk nu befunne sig i sådant skick, att något hinder ansåges icke möta för aflöningsstatens definitiva fastställande, samt att Rikets Ständer, för be - 78 Slats-Utskotiets Utlåtande M 99. dömande af denna fråga, dels tagit kännedom af de för Institutet den 19 November 1858 utfärdade förnyade nådiga stadgar, dels i öfrigt förskaffat sig upplysning om den i viss mån förändrade organisation, som läroverket undergått.
Lika med föregide talare kan jag ej anse förbrukningstiden för ett gevär kunna utsräckas till 50 år; af våra Svenska gevär, torde jag icke kunna sägas sakna erfarenhet och vågar på grund af denna, yttra detta påstående. 182 Den 20 Juni f. ni. För öfrigt vill jag förklara, att det ifrågavar. anslaget ingalunda är för stort, utan tvertom, snarare för litet, då raan besinnar att det ej är nog med det gevär soldaten har i hand, ulan att äfven förråd deraf bör finnas för alt i nödens stund tillgripa; i andra länder finnas 3 ä 4 omgångar gevär för hvarje soldat. Jag anhåller om bifall till ifrågavar. puukt. Hr Stiernsvärd: Jag vill blott förklara, det jag, af hvad mot raig anförts icke blifvit öfvertygad om oriktigheten af min åsigt att behofvet af anslag lill gevär för stamtrupper och för reserv-förråden öfverflyttas från extra ordinarie tili ordinarie Stat, då denna sednare uptager anslag för persedlar, som äro underkastade vida hastigare förändringar än gevär, nemi. beklädnadsoch remtygspersedlar. Hvad tiden för gevärs-förbrukning beträffar, så kan den visserligen bli kortare än 50 år, men sådant blir ju tillfälle att utröna vid besiglningar eller mönstringar innan omsättning kommer att ega rum. Hr von Hohenhausen, Carl Ludv.: Jag har endast afliört en del af denna diskussion men hvad angår slitningsliden bar ämnet blifvit så fullkomligen utredt af de tvenne ledamöter af StatsUtsk. som derom yttrat sig, alt jag dervid bar föga eller intet att tillägga och vill derföre blott, till styrka för de skäl, som af nämnde ledamöter blifvit anförde, uttala den tanka, alt tillämpningen af hvad i andra arméer, och under andra förhållanden eger rum, sällan eller aldrig fullkomligen låter sig tillämpa pä ett annat ställe.