Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Häradshöfdingars åläggande, att, vid hvarje Tings slut, meddela vederbörande Krono-Fogde Förteckning på dem, sorn blifvit dömde eller under framtiden ställde 1n. m. S. A. K. Riksens Ständers uppmärksamhet har blifvit fästad å nödvändigheten deraf, att vederbörande Kyrkoherdar må, dels till rättelse vid utfärdandet af Frägde-Betyg, och dels i hänseende till den öfver sedligheten inom Församiingarne Kyrkoherdarne i allmänhet åliggande vård , erhålla tillförlitlig kännedom om de brott, för hvilka deras åhörare vid Domstolarr.e tilltalas och dömas; Och sorn detta ändamål, i Riksens Ständers tanka, icke tillräckligen befordras genom den uti Kongl. Kungörelsen den 28 Mars 1811, Krono-Betjente och Jjands-Fiscaler gifrte föreskrift, att, vid hvarje Tings slut, lemna Presterskapet behörig del af Härnds-Rättens beslut, angående dem, hvilka för brott blifvit dömde eller under framtiden stälde, helst, å ena sidan, uppiysningarne i denna väg måste blifva ofullständige, enär under Tingen brottmål före™ iy6 Underdåniga Skrif v el serl komma, som utan Allmän Åklagares biträde af Målseganderne sjelfve utföras, och om hvilka brottmål Krono-betjente och Eands-Fiscaler således ofta kunna sakna kännedom, samt, å den andra, tillsynen, huruvida vederbörande fullgöra deras åliggande härutinnan, försvåras derigenom, att ett sådant åliggande är på flera personer fördeladt; Alltså och då Riksens Ständer anse lika angeläget, att, enär personer blifva för brott dömde å annan ort, än der deras hemvist är beläget, Presterskapet i den Församling, hvartill de höra, må derom undfå behörig underrättelse, hafva Riksens Ständer härmed velat hos E. K. M. i underdånighet föreslå, att, E. K. M. täcktes, med ändring af högstberördé Kungörelse, till allmän efterrättelse i Nåder förordna:
Den hufvudsakligaste af dessa förändringar gäller grunderne för bestämmandet af behöfvande persons försörjningsort, i hvilket afseende nuvarande stadganden äro vida enklare och mera lätta att tillämpa, än de förra. Endast få fattigvårdssamhällen hafva begagnat sig af den genom nya Förordningen samhället lemnade rätt att fördela fattigförsörjningen emellan kretsar eller rotar, af hvilka hvar och en drager vård om sina fattige. Bidragen till de årliga fattigvårdsutgifterne äro ganska kännbara och utgöra en icke ringa del af de utskylder, som drabba hemmansinnehafvarne. Förhållandet mom de olika fögderierne år 1855 inhemtas af följande tabell: Fögderier. Fögderiets hela folkmängd. I fattigvården intagne Tillfällige understödstagare. Tilläggas de tillfällige understödstagarne, 2,606, så uppkommer en summa af 6,908 personer, eller 3t procent af folknummer!!. Af fattigvårdsutgifterne belöpa omkring 20 K:dr Banko på hvarje fullt hemman: hvaremot, enligt förra berättelsen, beräknades endast Femton R:dr Banko per hemman. Tillökningen har sin förklaringsgrund i de stegrade prisen å lifsmedel. 56 Den allmänna helsovården i Länet har under ifrågavarande fem år icke undergått annan förändring, än att löner blifvit i nåder anslagne, år 1851 till en ytterligare provincial-läkare på Öland och år 1855 till en extra provincialläkare för Handbörds härad. De sålunda tillkomne två nya läkaretjensterne äro dock, i saknad af kompetente sökande, för närvarande obesatte. Krogväsendet. Med inberäkning af de gästgifvaregården som bibehållit utskänkningsrätten, funnos nedannämnde år följande antal tillåtne näringsställen; Antal Skatt och näringsutskänkningsställen. afgift.
Nis 118 och 143. B. St. underdån. Skrifv. Ridderstad, C. F., Motion N:o 49, om anslag till understöd för sådane äldre, från Arméen och Flottan afskedade Officerare, Underofficerare, Läkare och deras vederlikar, som i Sveriges sednaste krig deltagit. Stats-Utsk. Utlåt. N;o 153. Motion N:o 50, om periodiska undersökningar af helsotillståndet i fosfor tändsticksfabrikerna tili förhindrande af sjukdomen fosfornekros Allm. liesv.- och Ekor. Utsk. Betänk. F. St. underdån. Skrifv. No 35. Motion N;o 51, angående vissa tillägg till de vilkor, hvarunder, enligt för ut väckt förslag, skarpskytt må befrias från ett års beväringsexercis. Sammans Stats-, Lagsamt Allm, Bes v.- och Ekon.-Utsk. Betänk. No 31. R. St, underdån. Skrifv. N:o 112. Motion N:o 52, att skarpskytteföreningarne må af Staten erhålla instruk törer, kommenderade ur regementena och aflönade af Kronan. StatsLtsk. Utlåt. N o 67. R. St. underdån. Skrifv. No 133. Motion No 116, om de för gy m nasti kl ärarne vid allmänna läroverken an visade löners utgående till lika belopp och under samma vilkor, ehvad desse lärare äro dertill blott förordnade eller på ordinarie stat uppförde. Stats-Utsk. Utlåt. No 139. Motion No 117, angående ett förslagsanslag till fyllnad i enskilda bidrag för uppresande af ett monument öfver Konung Carl XII, m. m. StatsUtsk. Utlåt. No 191. Motion N:o 223, att, utöfver det af Kongl. Majit nådigst äskade anslag till påbörjande af östra stambanan, särskilda medel må anvisas för anläggning af sträckan mellan Norrköping och Linköping. Stats-Utsk. Utlåt.
Jag kunde ej invända något, ej klandra henne, ty jag visste ju väl, att då skaparandan får makt med en måste man hörsamma dess röst; allt annat, hur skönt det än eljes må förefalla en, blir likgiltigt och obetydligt, man blir som döf och blind för det som omger en och lyssnar blott till den inre röst, som ropar starkare än vattenfallets brus och orkanen på hafvet. Men för mig var det naturligtvis en stor missräkning. Jag fortsatte dock resan med en tillfällig reskamrat, besökte Kielland, återvände sedan till östlandet och deltog i en fest på Sagatuns folkhögskola, hvilket alltsammans utan tvifvel skulle gjort Sonja lika mycken glädje som det gjorde mig, om hon haft sin inre frihet. Flera gånger såg jag detta drag hos henne. Hon kunde vara i det lifligaste samtal, på en utflykt, i ett aftonsällskap, skenbart helt upptagen af omgifningen, och så kom det plötsligt som en stillhet öfver henne, hennes blick blef frånvarande, hennes svar förströdda. Så tog hon tvärt farväl, och inga öfvertalningar, inga föregående öfverenskommelser, inga hänsyn kunde förmå henne att stanna. Hon ville hem och arbeta. Jag har en liten biljett från henne från våren detta samma år, som är karakteristisk i detta afseende. Vi hade kommit öfverens om en utflykt i vagn i Stockholms omgifningar tillsammans med ett par andra personer, då hon i sista ögonblicket ångrade sig och skref följande förklaring:9 »Kära Anna Charlotte! I morse vaknade jag med den bästa lusten att roa mig; plötsligen infann sig min morfar, den tyske pedanten (astronomen, det vill säga) hos mig; han drog fram alla de lärda afhandlingarna jag hade företagit mig att studera under påskferierna och han gjorde mig de mest allvarliga förebråelserna för att på ett så ovärdigt sätt förspilla min tid. Hans stränga ord bragte min stackars farmor, zigenerskan, till flykten. Nu sitter jag vid mitt skrifbord i morgonrock och tofflor, djupt försjunken i matematiska funderingar och förspörjer icke den allra minsta lusten att deltaga i Eder utfärd. Ni är så många att ni skall väl få lika roligt utan mig och jag hoppas därför att ni skall förlåta mitt ovärdiga affall. Din tillgifna Sonja.
Det rysliga spektaklet af en bestraffning vid tingsställena inverkar ej såsom afskräckande exempel på den allmänhet som åskådar den, oftast bestående af den mest obildade klass, hvilken känslolöst ditlockad af nyfikenhet ej gör andra slutsatser än bedöramandel om den straffade äger styrka att utan klagan lida sina plågor eller icke; är han hård oell utan jämraerrop undergår straffet, kan deraf lätteligen hos mången den öfvertygelse stadgas alt med en fast vilja att lida, är det ej så farligt; är lian åter svag, uppstår måhända ett ögonblickligt medlidande, men jag vågar säga högst sällan om någonsin föresatsen bos någon af de kringstående att genom dess biträde efter brottslingens återgång till samhället söka bereda denne tillfälle att utan brott finna sin lifsbergning. Jag föreslår derföre, alt kroppsstraff af spö eller ris aldrig mera skulle verkställas vid tingsställena eller å de nu bruklige ställen i städerne, ulan endast vid arbetsfängelserna der den dömde före intagandet i arbetet borde undergå sin bestraffning och derefter sedan börja beräkningen af den ådömde arbetstiden. Jag tror äfven att genom borttagandet af spö- och risstraffens verkställande vid häradshäktena en bättre och mera moralisk bevaknings-personal derstädes skulle kunna erhållas, än de nuvar. häradstjenare, hvilka ex olficio måste vara personer som afsagt sig menskligheten. Då åter, hvad kyrkoplikten angår, den samma visserligen ej utgör en uppbyggelse för den församling der den sker, skulle jag tro den kunna verkställas vid den Gudstjenst, som å länseller arbetsfängelserna hvarje söndag förrättas.
General-tullstyrelsen, hörde i ämnet, förklarat, att den af Poststyrelsen begärda depositionsoch assignaJionsrätt hos Landtränterier och Tullkammare mötte svårigheter, som ej kunde undanrödjas, hade hela grunden för Styrelsens förslagsbyggnad så att säga ramlat och Styrelsen såge sig ej i tillfälle att sätta något annat i stället. Då dessutom under tiden och i anledning af Styrelsens förslag i ämnet, Rikets Ständer förordnat, alt Banken och dess lånekontor i landsorterna skulle för postremisser emottaga deposition och gifva anvisningar, hvilket än vidare utsträcktes genom Stockholms Enskilda Rank och öfriga Privatbanker, syntes det Styrelsen vara skäl för banden att afvakta hvad på sådan väg kunde åstadkommas och verkningarne deraf; och hade, på dessa förenade skäl, Poststyrelsen, villrådig hvad hon under dåvarande förhållanden skulle föreslå, ansett sig löranlåten och nödsakad att låta ärendet hvila. Bih. lill B. St. Enär något yttrande, i följd af ofvannämnde Kongl, remiss den 3 Juli 1854, då annu icke ingått från bemälte Styrelse, hade 1858 års Revisorer, som ansåge att ofvan anförde omständigheter icke innefattade något egentligt hinder för Styrelsen att med ärendet taga befattning, funnit sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på detta långa dröjsmål med handläggningen af ett ärende af så stor vigt för det allmänna. Härpå genmälde nämnde Styrelse allenast, alt underdånigt utlåtande, till följd af ifrågavarande nådiga remiss, under den 11 Oktober 1858 blifvit af Styrelsen afgifvet. b) I fråga om åtgärders rådtagande förnämligast i afseende å posters befordrande med ångfartygs-lägenhet eller på jernväg, att 1857 års Revisorer framställt den önskan, att då erfarenheten länge ådagalagt behofvet af väsendtliga förbättringar i post-anstalternas ordnande, Kongl.
Sedan Bevillnings-Utskottet, genom serskilda Protocolls-utdrag af den 8 och 11 innevarande månad, undfått del af Riks-Slåndens beslut, i anledning af Utskottets, under N:o 15, afgifna Utlåtande öfver de vid Betänkandet N:o 5, om grunderna för den blifvande allmänna Bevillningen, gjorda anmärkningar, åligger det UtskotteL, att dels uppgifva de skil jak lig lie ter, som inom Riks-Stånden i detta ämne förekommit, och dels jemväl i vanlig ordning föreslå de af ifrågavarande skiljaktiga beslut föranledda voterings-propositioner, hvilka, enär den i 71 §■ Regerings-Formen och 3r §. 2 mom. Riksdags-Ordningen föreskrifna behandling af de olika besluten, icke torde kunna undvikas, skulle till förstärkta Stats-Ulskoltet öfverlemnas. I afseende på personliga sky dds-afgiften, bar Hedervärda BondeStåndet antagit Utskottets förslag, att densamma borde utgå från fy 1 Ida 18 år; dock med förbehåll, ”att, vid pröfning af det från Utskottet inkommande Utlåtande om tillämpning af denna beskattningsgrund, kunna utsätta afgiften i progressivt förhållande, ehvad Utskottet det föreslår eller icke”; men som de 3:ne öfriga Riks-Stånden bifallit de emot nämnde förslag gjorda anmärkningar, och beslutit, alt skydds-afgiften, hädanefter. sorn hittills,-skall utgöras ifrån fyllda 17 års ålder; så är Utskottets förslag i denna del, jemlikt 71 §. Regn ings-Formen, förkastadt, och på nyssnämnde sätt ändradt.
Å de Kronan bebållne eller ännu odelade Parker och Allmänningar torde deremot en tillräcklig och lämpligt aflönad bevakningspersonal vara oumbärlig, så vida en ändamålsenlig skogshushållning vill påräknas; men då Utskotten ej äro i tillfälle att ingå i pröfning af alla de serskilde olika förhållanden, hvilka vid en förändrad reglering, i om förmälde afseende, måste komma i betraktande, eller anse en sådan pröfning af Utskotten lämpligen kunna företagas, finna Utskotten sig böra på det sätt understödja Motionairernes förslag, att Utskotten / vördsamt tillstyrka Rikets Högloflige Ständer att hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det en förnyad organisation af ifrågavarande Tjenstemanna-Stater mätte verkställas och dervid all den indragning och minskning i personal iakttagas, som Kongl. Maj:t med vården om Kronans enskilde skogar och öfrige omständigheter i Nåder finner förenlig.. Hvilket dock till Rikets Högloflige Ständers närmare pröfning vördsaint öfverlemnas. Stockholm den a8 November 18,34- Statstamt Allm. Besv. och Oecon.-Utsk. AnLem till Exp. Utsk. den 28 Nov.
Län, hvilka tillhört sådane hemman, som genom Canal anläggningen blifvit indragne, Jan. II. 445* Febr. 68, 448, 4^7* Apr. II. 249, 65». Maji I. 71, xoo. — att å Marknaderne i Riket få på den utsatte Marknadsdagen köpa och sälja lofgifne Landtmanna-producter utan att afbi - 6 da Marknadens kungörande vid trumslag, Jan. II. 446. Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betänkande, om Läkares arfvode för besigtningar å Karlar, hvilka af Roteeller Rusthållare anskaffas för att uti Båtsmansliållet eller Indelta Armeen inskrifvas, Jan. II. 447* Fehr. 68, 73. Exp. 271, 438, 448, 467. — om förbud för Tjenste-Drängar i Halland och andre orter att utvandra från Länen i ändamål att söka arbete, Jan. II. 447- Febr. 68, 73, 438, 431> 4%- •— om angelägenheten att emellan Riksdagarne förekomma afgörandet af sådane mål, hvilka tillhöra Riksens Ständers pröfning, Febr. 3o2, 372. Apr. I. 16. Maji I. Apr. II. 6, 2i5, 353. — om befrielse för en elei Krono-hemman i Norra Halland att aflemna Bränntorf till Warbergs Fästning, Febr. 3o3, 370', 454- Mars I. 131, 147. —- om befrielse för Comministrar från skjulsningsskyldigheten för deras Boställen, Febr. 3o3, 370, 453, 474.
Mörner, Carl, ganska rikligt erinrat, alt det är ändamålslöst och ländande till skada, så väl för husen, som dessas ägare, att i förtid, och innan husen tillbörligen torkat och satt sig, bekläda dem, vare sig med tegel eller kalk, så anser jag den omständigheten, att en så beskaffad Don 22 Mars 135 förbättring skett efter prescriplionslidens slut, ingalunda böra föranleda dertill, alt desse personer beröfvas den fördel i afseende på ränteberäkningen, som genom denna förbättring bordt dem tillfalla, i händelse förbättringen skett före den tid Ständerna föreskrifvit. Jag vill tvertom i denna Ständernas föreskrift se en felaktighet i så måtto, att Ständerna icke beräknat nödvändigheten för ett trädhus att stå i flera år innan det med kalk eller legel beklädes. Bättre hade varit om Ständerna i st. f. all i detta fall föreskrifva någon prescriplionstid, endast stadgat, alt hvar och en låntagare, som bekläder sina trädhns med kalk eller sten, skulle vara berättigad att erhålla nedsättning i räntan, emedan det varit en uppmuntran för hvar och en alt förse sina hus med en sådan beklädnad, hvarigenom eldfaran naturligtvis allt mer och mer aflägsnades. Jag fortfar att tillstyrka bifall å Utsk:s förslag. Gr. Lagerbjelke: Någon ofullständighet i utredningen af facta finnes icke här att framlägga, och ligger således hvarken Stats Utsk. eller Fullmäktige till last. Ofullsländigheten ligger i motiveringen. Utsk. har nemi. i motiveringen öfverhoppal deri vigligaste omständigheten, eller den, att prescriptionstiden vore öfvenskriden. Deri ligger, så vidt jag förstår ofullständigheten, och den ligger StatsUtsk. ensamt lill last. Gr. Mörner har sagt, att prescriptionstiden icke vore försuten. Jag får då anhålla att fästa Hr Grins upmärksamhet på att, om det är sanni, alt dessa hus blifvit brandförsäkrade före d. lista Juli 1849, så äro de dock i brandförsäkringsinslrumentet uptagna såsom trädhus utan tegelbeklädnad, och nu söker man alt fä dem belånade såsom trädhus med tegelbeklädnad.
Säné unbfättningö* jBulber, bafroe <2öi, efter inbemtanbe beraf, att ^ongl. !SÄaj:t, ge* nom S^åbtga 93ref af ben 4 Dctober ocb 15 9Mcntber 1832 famt ben 23 ianuarii 1833, unber roijja roilfor, mebgifroit unbfättningö* tagarne i nämnbe Sätt, att meb fpanmål in natura, beräfnab till ftabgabe prtö, få göra afbetalttittgar å Deras jfulber, uppfomna i följb af 1830 ocb 1831 årens mijjroäpter, bifallit ^ongl. $Kaj:tS till Oj? gjorba S^åbtga framftällning, att ben leverering af fäb, font t nämnbe affeenbe ägt rum inom ©faraborgs Sätt, må anfeS för jlut* lig betalning af roeberböranbeS, genom erl)ållen unbfättning, iråfa» be jfulber; 3:o Om återbetalningen af be unbfättntngS*jfulDer font SRorr* bottens ocb 2SeflerbottenS Sånö inroånare fig åbragit genom 1830, 1831, 1832 ocb 1888 årcnS mijjroäptcr, b^fmc 2Bi bejTtttit, att af* drifning må beroiljas unDfättningS»tagartte i båba be ifrågaroaranbe
Jag får då endast hänvisa till Wilhelm lV:s parlamenlsact, publicerad år i833, der det stadgas: att tulltjensteman, som anmäler sig att vi?- sitera, har rättighet att, då han åtföljes af en constapel eller polisagent, hvarje tid på dygnet ingå och göra undersökning i hvad hus som helst, i bodar, källare, varumagazin, rum eller annan lägenhet; att i händelse af motstånd uppbryta dörrar, kistor och skåp samt taga allt olofligt gods, som der finnes, och leverera det till närmaste tullkammares vård; att en sådan rättighet är medgifven för tulltjenstemannen, icke allenast inom hans eget districl, utan äfven derutom, och grundar sig på en fullmakt, utgifven af skattkammarrätlen, (a right of assistance under the seal of the court of exchequer,) ■hvilken fullmakt varar under hela den regeringstid, under 68 Den i April e. ra. hvilken den Sr utfärdad och 6 månader derutöfver. En så vidsträckt visitationsrätl äger ruin i det fria England med dess liabeas corpus-act, och detta land bör väl anses såsom civil iserad t! En värd talare har anmärkt, att Utsk:n bort i i §:n af förslaget införa ett förtydligande och bestämdare uttrycka hvilka frågor författningen omfattar. Utsktn hafva i detta afseende icke ansett sig böra göra någon förändring uti nu gällande förordning af d. 12 Dec. i835, och jag kan icke heller medgifva att något förtydligande erfordras, då det är uttryckligen nämndt, att 1 cap. handlar örn oloflig införsel eller utförsel af varor, samt ansvaret derå. Skulle något förtydligande ske, borde man förändra sjelfva rubriken af författningen , som nu beter : "K. M:s nåd. förordning lill förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor”; men att införa ett förtydligande i 1 cap. 1 §:n anser jag olämpligt. Jag återkommer nu till den stränga princip man ansett vara stadgad i detta betänk, och måste dervid påstå, att den är alldeles icke strängare, enl.
Med sina verkligt vackra o c h växlande scenerier o c h sin romantiska handling synes sagospelet lifligt ha anslagit den stora publiken och hör kunna påräkna en serie gifvande hus. SEN TILL, ATT Idun OCH Iduns Modetidning FINNAS HOS ALLA EDRA BEKANTA! Några drag ur en » reformators » lefnad. Skiss för Idun af Petrus Hedberg. M e n — huru var det? A h, nu såg han tydligt, huru det var fatt för d e m! » Vi måste pastorn. O c h innan vi hinner segla. » Männen sågo frågande på hvarandra det h a d e de aldrig varit m e d o m. Kvickt bara! Åter hördes pastorns stämma. D å de rott nära en half t i m m e, fingo d e sikte p å den nödställda båten. Ah, Gud vare lof! Det insågo ögonblickligen d e fyra i räddningsbåten. » Tror hugga? » ni vi hinner, innan frågade pastorn. P r i s kr. 1:25 pr butelj. Men nu! Ä n n u hade d e icke k o m m i t n o g långt upp i lovart för att m e d någorlunda trygghet kunna börja att sacka ner med vinden, men där d e voro tyckte d e, att d e n andra båten redan v a r inne i bränningarna. Ej en minut v a r att förlora längre. » Det v a r en lycka, att d e hade styråra. mottagas med tacksamhet. Initial-charad. (Ny idé.) mötesbestyrelsens af Lilly Engström, Montelius). — » Ina blaue hinein&gt;; poem — T i l l barnens hälsovård; af Emy. korrespondent i Japan. Dalarö. — O m Teater och musik. Idun Stockholm, N:r 3 (161) Prenumerationspris pr år: I d u n m e d Modetidning och kolorerade planscher k r. 8: — I d u n m. p l. P r e n u m e r. Redaktör och FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Träffas å h y r a n k l. Allm. Telef.
Collegium har ansett förbud böra bibehållas: emot utförsel af tackjern, på den grund att tillgången deraf icke öfverstiger behofvet för Svenska stångjernstillverkningen; emot införsel äf tackjern, i afseende på det utländska Taekjernets sämre beskaffenhet; emot införsel af stångjern, upppå de af Handels-Societe^en deremot anförda skäl; samt emot införsel af utländskt gjutgods, i anseende dertill, att våra egna Gjuterier äro i tilltagande; hvaremot Collegium, lika med Deputerade af Grosshandels-Soeiete^en, tillstyrkt, att utländska Skepps-ankare må få införas mot 10 procents Tull, samt afstyrkt all förhöjning i Utförsel-tullen på Svenska .Tern-artiklar, Lika med General-Tull-Styrelsen, anser Collegium handeln med koppar kunna vara fri, men afstyrker dea föreslagna förhöjningen i Utförsel-tull å Gar-koppar; samt föreslår, att Svenskt metalliskt mynt må vara förbudet, så väl till insom utförsel. I anseende till den stora olikheten i prisen på Svensk och utländsk Vitriol, och för att förekomma, att den Svenska icke ytterligare uppstegras, tillstyrker Collegium, att utländsk, till införsel för - Bevillnings-Utskottets Betänkande IV.-o 27, ut förbjuden Vitriol, må tillåtas, emot 4o procents Tull, beräknad efter 18 R:drs värde för 17 Lft victualie-vigt. Kongl. Collegium bär till alla delar förenat sig med GrosshandelsSocietetens utlåtande, i afseende på den af General-Tull-Styrelsen föreslagna Tullförhöjning på Koksalt, salt Fisk och Sill, Bom-ull, rätt Silke och Kam-ull. Såsom skyddande för Ull-productionen och Hus-slöjdér, har Kongl. Collegium tillstyrkt fortfarande förbud emot införsel af Klädmakareeller Ull-garn, samt emot Bomulls-garn för, under och till och med N:o 25, i anseende till de inrättade Bomulls-spinnerierna och den i Dalarne öfliga Bomull-garns-spånaden.
Icke kan jag tro, att han är en sån stackare, att han vill öfverge dig för det dina föräldrar blifvit fattiga. Skall han ej begripa, att sedan han en gång fäst dig, är sådan motgång icke skäl till att bryta. Med den man engång fäst, delar man ljuft och ledt, liksom man och hustru. Det skall jag väl visa honom, det. Nog berättade fru Hellevi om det hördes om honom från Warschau, Nåh, hvad skulle Siri tro hvad något! Nej, hon trodde på ingenting; men jag tänker det väl allt kunde vara sannt, ty icke aktas ju en ung karls ära att lida af såntder. Men icke plär sådant fjesk hindra dem, att hålla sitt gifna ord." Hon vandrade härunder fram och åter på golfvet, och såg ut som om hon velat bjuda Enevald på duell. "Är det ej nog af, att herr Erik skall måsta gömma sig och lefva som en bonde i ödemarken, och i jemn fruktan för fara, skall man nu få detta till att sörja öfver!" Sigrid teg, och spann blott stilla. Veckar gingo allt flera, Sigrids kind blef blek, hennes öga matt. Vinterns sol skimrade mot trädens snökristaller, men allt satt Sigrid i kammarn och spann, och ideligen spann. Icke grät hon, icke klagade hon, men hon var färglöst blek och hon spann, såsom århundraden sednare, en maschin fortfar att spinna, äfven sedan ingen mera vakar öfver den. Ett bref till fru Metta anlände ändtligen från Åbo. Deruti låg den förlofningsring, Enevald emottagit af Sigrid. Brefvet innehöll endast få rader. Enevald ville, skref han, till fru Metta återställa ringen, då numera ingen närmare förbindelse kunde komma i fråga, och Sigrid förmodligen längesedan önskat sig vara fri. Ehuru beredd härpå, drabbade dock detta bref Sigrid, som ett nytt slag. Och när fru Metta utgjöt sin harm öfver "den löftesbrytarn" och talade om, att han ej skulle tro sig slippa så lätt, då steg Sigrid tyst opp från sin plats, gick långsamt åt skogen och återkom först sent. Följande morgon satt hon dock åter och spann, om möjligt, än mera stilla än förr.