Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1555 efter de trägnare göromålens mängd och vigt samt Ämbetets mångfaldiga och magtpåliggande föremål m. m. Anhållande Herr Lagman Torbjörnsson, i afseende på dess ålder af 66 år samt 44 års tjenstenstetid, det Kongl. Maj:t i nåder täcktes bestämma den grad efter hvilken Häradshöfdingar, hvilka taga afsked, kunna vara berättigade till Pension på allmänna Indragnings-Staten. I anledning häraf får Stats-Utskottet upplysa: att den uti Kongl. Förordningen af den 24 Januarii 1778 stadgade rättighet för Ämbets och Tjenstemän, att vid 70 års ålder undfå afsked med hela Lönens bibehållande, såsom varande en allmän förmån, äfven egt rinn för Häradsliöfdingarne hvilka dock ej begagnat sig deraf, emedan deras Lönen af Staten endast utgöra 75 R:dr, utom Boställe i en del Domsagor, samt Häradshöfdingens egentliga inkomster bestå i Expeditions-Lösen. Då Riksens Ständer vid sista Riksdagen medgåfvo, att den vid 1812 års Riksdag bestämde öfverflyttning af 70 års Ämbetsoch Tjenstemän på Allmänna Indragnins-Stalen, skulle tillämpas äfven för Lands-Staterne eller demedindelte Löner försedde, under den af Rik - StatsUtskottets JBetänkanden. sens Ständer likväl utstakade jemnförelse med hvad deras vederlikar bland de peninge-löntagande Ämbetsoell Tjenstemännen vid Rikets ColleEner och Publi O que verk i Pension erhålla, blefvo väl Häradshöfdingarne icke upptagne, enär de i anseende till deras löningssätt, icke kunna till indelde Löntagare hänföras. Men uti det förslag till Pensions-Cassainrättning för Civile Staten, hvaröfver Utskottet till Riksens Ständer afgifvit yttrande, äro de uppförde, att efter sin Tjenstemannagrad, blifva delegare i Cassart, och erhålla enahanda Pension, sorn deras vederlikar i 3:dje Classen, der Pensions-beloppet kommer att utgöra Boo R:dr årligen.
N:is 5 o 6. 1)) Jagten ä rofdjur har intresse ej blott med hänsigt till den omedelbara vinst, som beredes jägaren, utan ock från synpunkten af den skada, som husdjuren och det ätliga villebrådet lida af de köttätande rofdjuren. Tabb. N:is 5 och 6 innehålla sammandraget af de hithörande uppgifter, som af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande kunnat meddelas. Då möjligheten att örn antalet fällda rofdjur erhålla tillförlitlig underrättelse hufvudsakligen beror på tillgång till räkenskaper öfver utdelade skottpenningar och belöningar, så följer häraf, att sådan underrättelse kan väntas förnämligast blott från de län, der skadan af rofdjur varit så betydlig, att man funnit sin fördel vid anskaffande af medel till dess minskande. Ett alltför ringa *) Jemfor anmärkningen å föregående sida. Skottpenningar. Af rofdjur dödade husdjur. Bergverk, bruk, fabriker m. m. 47 belopp af skottpenningarne kan ock lältt förmodas leda till underlåtenhet att sådane uttaga. Hår af, så väl som af det förhållande, att uppgifter från ett län helt och hållet, ifrån ett annat till större diden, saknas och dessutom ej alltid omfatta hela femårsperioden, följer att tabellens slutsummor: dödade björnar: 618, vargar: 868, lodjur: 873, jer/var: 611, väfvar: 52,327, mårdar, hillvar och hermeliner: 7,295 och roffoglar af alla slag: 19,382, med säkerhet kunna antagas på långt när ej uttrycka det verkliga antalet. Detta gäller otvifvelaktigt likaledes om skjäl fångsten af 12,852. (Jfr i öfrigt Statistisk Tidskrift, band 1, sid. 371 o. f.) De uppgifna talen antyda dock tillräckligt både den vinst, som jagten å rofdjur måste hafva beredt och tillvaron inom landet af ett antal sådana djur, som säkerligen med jägaren delar det nyttiga villebrådet till dennes och hela allmänhetens stora skada. Den uppgifna summan utbetalde skottpenningar och belöningar för dödade rofdjur: 109,693*77
I de fleste hänseenden äro desse Stadganden oförändrade bibehållne, och har Utskottet endast trott dertill böra fogas, dels en mera bestämd föreskrift, i afseende på så väl tiden, då Inventeringar hos ChartasSigillatasFörsäljningsmänfien böra för sig gå, sorn de vil - Bevillnings-Ulskottets Betäniandent 515; kor, hvarunder sådane bora ega runi, dl i annat fall de olagenheter, sorn härigenom tillskyndas dem, hvilka åtaga sig detta uppdrag, skulle ytterligare försvåra möjligheten att härtill erhålla pålitlige personer; dels ett närmare stadgande om den Domare hittills åliggande skyldighet, att vid emottagandet af stämpladt papper på credit, derföre ställa behörig borgen; dels ock den oftare redovisning, sorn enär sådant ej behöfver ske* deraf blifver en följd. 16:0. Hittills har, likmätigt 27 §. i ChartaeSigillatasForfattningen oell en dervid fogad Tariff, en särskild provision blifvit erlagd till ChartasSigillatseFörsäljmngsmärt, utöfver stämpelns värde, men då en sådan utgift lätt kan föranleda underslef och ovilkorligen verkar misstroende hos mindre upplyste köpare, som måste betala mera än hvad stämpeln tit visar, har Utskottet varit betänkt, al£ föreslå någon så beskaffad ersättning för Chartte" SigillataeFörsäljningsmän, hvarigenom raeranämnde provision kunde upphöra. Genom vissa procents anvisning af de för försålde Chartor inflytande medel, hvilka vid redovisningen innehållas, har Utskottet trott detta ändamål kunna säkrast vinnas.
Erfarenheten har visat, det hastiga hvälfningar och förändringar deruti vållat tusendetals idoge Medborgares undergång, som för Staten derigenom gått förlorade: Å andra sidan skall fortfarandet af eli förfallet Penninge - 444 Den i5 April. värde tid efter annan utsuga och ruinera det liela. Denna vigtiga fräga utgör nu ett föremål för Rikets Högloflige Ständers bestämmande, och, såsom en medlem af Ridderskapet och Adeln, vågar jag ock framställa mina tankar i detta ämne. En hastig realisering af Rikets Pappersmynt är för oss icke verkställbar, då vi inom Oss sakne naturliga tillgångar af Guld och Silfver, hvars värde Pappersmyntet representerar. Vi kunna icke åtkomma dessa ädlare Metaller utan genom en handel, så inrättad , att Rikets Exporter öfverstiga hvad från Utiändningen införskrifves, och behållningen blifver å vår sida, samt med Speciemynt ingår; hvarigenom värdet af vårt representativa mynt skall ökas i stället för att minskas. Men för att uppnå detta mål, lärer ingen annan utväg vara att tillgå, än alt inskränka våra behof, så vidt de grunda sig på utländske Producter, och i stället upplifva omtanka, flit och idoghet inom Oss, att icke allenast dem med egna tillgångar fylla, utan äfven en gång till Utiändningen afsätta vårt öfverflöd deraf. Åkerbruket, hvilket synes mig vara uti Utskottets Betänkande uteslutit från något verkeligt understöd, är likväl Modren till alla öfriga Näringar, och bör derföre försl fästa vår Den i5 April. 445 uppmärksamhet, så att det framför allt uppmuntras och understödjes. Härtill bidrager onekeligen i betydlig mohn att införsel af Spannemål och Victualie Varor ej lilIåtes från utrikes Ort, så framt icke Rikets behof det oundgängeligen kräfver, emedan en säker påräknad vinst utgör förnämsta driffjädern för Landtbrukaren att odla sin Jord och förbättra sin Boskaps-afvel. Dernäst böra Slöjder och Näringar så i Städerne som å Landet lifvas och understödjas.
När det blir färdigt en gång, skall jag hyra ett band och resa omkring och spela det.» En ruta stod öppen. Den salta vårluften spelade in och spände ut röken från cigarretterna till ett luftigt nät, hvars slingrande och sköra maskor lyste i solstrimman med nästan kejsarblå färg. Därute glittrade det öfver vågskvalpet på Strömmen, så att det nästan gjorde ondt i ögonen. Rhenvinet tindrade i glasen. »Det är sant,» inföll Hall, »du kan gärna gå med på operan i kväll. Jag köpte ett par biljetter åt mig och Jean Arvidson, men han blef hindrad. Går du med?» »Ja gärna.» »Nå, det var bra.» Hall tömde sitt glas långsamt och fyllde det på nytt. Med ens reste han sig hastigt. »Jag tror att jag är tvungen att gå nu, jag skall träffa en bekant klockan tre. Nå, vi träffas i kväll alltså ...» »Ja, du är väl hemma vid sjutiden, jag kommer upp till dig.» Tomas blef sittande en god stund ännu, tung i hufvudet af vårluften och af vinet. Han hade å nyo kommit att tänka på den unga flickan i handskbutiken. Medan hon hjälpte honom att draga på handskarna, hade hon ett par gånger betraktat honom förstulet, då hon trodde att han icke märkte det. Klockorna i Jakob sjöngo och dånade alltjämt. Från Operabyggnaden ljödo hammarslag och grundläggarsång. Tomas dref omkring i människoströmmen, sorglös och utan mål. På Fredsgatan köpte han en knippa violer af en liten nigande och leende flicka. Därefter gick han in till Holländaren och köpte en stor, mahognybrun cigarr. Hvart han vände sig såg han bekanta ansikten; alla människor voro ute. Om han ändå kunde möta Märta Brehm ... Naturligtvis måste också hon vara ute en sådan dag som denna, det var ju omöjligt att sitta inne. Hvart skulle han gå för att träffa henne? Gatorna voro tomma, när icke hon gick fram öfver dem. Och så erinrade han sig med ens, att hon nu troligen hade någon ny vårdräkt, som han ännu icke sett. Han kanske redan hade mött henne och icke känt igen henne ... Vid Röda bodarna mötte han sin far i ifrigt samtal med en liberal politiker. Professor
Antingen arbetar jag efteråt mindre, än jag eljes skulle kunnat, eller söker jag tvinga ur mig den normala arbetsmängden och sliter därvid ut mig på ett sätt, som—om det härmed antydda lefnadssättet fortfar tillräckligt länge—nödvändigtvis måste leda till kroppsligt och andligt förfall samt till för tidig död. Läkare och fysiologer hafva på senare tiden mångfaldiga gånger uttalat sig i denna riktning. 1887 års Wienkongress för hygien och demografi uttalade i en af sina resolutioner, att "de vuxna männens hälsa ofta lider genom en öfvermåttan lång arbetstid likasom genom nattarbete. Bägge utöfva ett skadligt inflytande på arbetarens moralitet och intelligens." Såsom det maximum af arbetstid, som ur hälsovårdssynpunkt bör tillåtas, angaf kongressen 10 à 11 timmar pr. dag. På en nyligen hållen vetenskaplig kongress i Limoges beklagade, ur fysiologisk synpunkt, den framstående läkaren och hygienisten Napias från Paris, att det stode så många svårigheter i vägen för en lagstadgad åtta timmars arbetsdag; och på en hälsovårdskongress i Brighton sommaren 1890 betonades nödvändigheten af, att den allmänna meningen kraftigt uttalade sig för kortare arbetstider. En åtta timmarsdag borde ej öfverskridas, då arbetet vore af hög intensitet. Att civiliserade människolifs fördärfvande och förkortande genom öfverdrifvet lång arbetstid alls icke är något hjärnspöke utan ett allmänt, tallösa gånger ådagalagt sakförhållande skola vi se längre fram i vårt historiska kapitel. Normalarbetsdagens betydelse för arbetarnes andliga välfärd. Hade den civiliserade människan blott kroppsliga behof att tillfredsställa, kunde kanske intet annat sägas om en tio timmars arbetsdag än, att (enligt den berömde tysken Pettenkofer och schweizaren Hägler) den människa, som arbetar tio timmar om dagen, i allmänhet ovillkorligen behöfver söndagshvila för den fulla fysiologiska jämviktens bibehållande. Ett civiliserat samhälle förutsätter emellertid tillvaron hos medborgarne af sedliga och intellektuella behof, som pocka på tillfredsställelse.
I stället för 4, 7, 9, 10 och 13 Mom. af 3 § föreslås: något af de i 3 § uppräknade Momenter. Jemför 4 § 3 Mom. Sista punkten bör så förändras: Skulle u någon sådan qvarstad läggas och Kongl. Majis befallning om dess ijtterligare fortfarande icke Bilaga G till Mern. 359 inom en månad bokhandlaren meddelas, anses den som lagligen upphäfven. Vid 5 § föreslås bibehållande af gamla Rättegångssättet, och Jury förkastas; med följande anmärkningar: l:o Namnsedeln må öppnas vid Rättegångens början. 2:o Hårdt ansvar för den som utan orsak drager Författare i dagen; men att han dessutom må njuta fullkomligt skadestånd, om han vid Rättegångens slut befinnes oskyldig. Tillstyrkes bifall å Konungens Proposition. Herr Biskop Faxe: att de anmärkningar, Högvördige Preste-Ståndet vid Tryckfrihets-Lagens antagande gjorde deremot och i synnerhet mot 3 § deraf, mätte af Constitutions-Utskottet tagas i öfvervägande. Herr Doctor E. A. Almquist anser det nog hårdt, om man ej, vid svårt straff, hnge trycka anmärkningar emot Embetsmäns eller andras åtgärd, utan att hafva förut ordentligen anklagat dem vid Domstol; men att namnsedeln utan omgång och hinder måtte öfverlemnas till Domstolen, så fort en tryckt Skrift der blifvit anhängig och brottslig befunnen. Boktryckare aldrig stanna i ansvar. Att Utgifvare och Redacteurer af Dagblad böra vara välfrägdade personer och af Hof-Canzleren eller dess Ombud kända. Professor Forssell anser en Författares anonymitet ej förtjena den helgd, att något skadestånd honom tillerkännes, om han blifver oskyldig förklarad. Från Vällofl. Borgare-Ståndet: Assessor Arosenii anförande, att felagtigheterna i Tryckfrihets-Reglementet nu måste afhjelpas, ehvad sättet dertill och sjelfva ändringarne vid föregående
Den, som bifaller, att, på sätt StalsUtskoltet hemställt, det af Rikets Ständer beslutade bidrag åf 100,000 R:dr B:co till Göllia Canalbyggnads fortsättande må, unde!' de af StatsUtskottet föreslagne vilkor, nu genast till CanalDirectionen utlemnas, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln, med afslag r StatsUtskottets berörde hemställan, för dess del godkänna Herrar Fullmäktiges i RiksgäldsContoret, i afseende å utbetalningen af ifrågavarande 100,000 R:dr B:co, framställde åsigt. Friherre Anckarswärd: Jag tager mig friheten anmärka blott ett enda ord i Ja - Den 4 Maji f. m. 25 propositionen, nemi. ordet bidrag, i hvars ställe Jbör st & förskott; ty endast ett sädant låneunderstöd, men icke något bidrag af Statsmedel, hafva Rikets Ständer ännu beviljat till fortsättningen af Götha Canalbyggnad. Grefve Frölich_, David: Jag anser visserligen Nejpropositionen i detta fall föra oss till samma resultat, hvartill enNejproposition bör leda; men jag hemställer, örn det icke är mera i sin ordning att uppställa den sålunda: ”Vinner Nej; anser Ridderskapet och ”Adeln för sin del det beviljade lånebidra”get till Götha Canal böra utgå i den ord”ning Rikets Ständer redan beslutat.” Härigenom undvek Ridderskapet och Adeln olämpligheten att bygga sitt beslut i denna del på hvad Fullmägtige i RiksgäldsContoret föreslagit, och att gifva en tolkning At Rikets Ständers beslut. Resultatet häraf blifver i det hela detsamma, sorn af den Proposition Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagit; men mitt förslag är bättre i afseende på sjelfva formen, enär det onekligen måste vara lämpligare, att Rikets Ständer åberopa ett redan fattadt beslut, än att de taga till grund Fullmägtiges yttrande. Grefve Possej Arvid:
Rdr för framtiden må kunna anordnas till utbetalande, likasom stipendie-medlen, genom Bergskolans Föreståndare, hvarefter denne jemväl kommer att för beloppet i sin vanliga års-räkning redovisa. Vidkommande åter Revisorernes derom särskilt gjorda framställning, att uti Bergskole-föreståndarens till Kammar-rättens granskning årligen afgifvande redogörelse Bergskolans alla inkomster, vare sig af allmän eller enskild natur, borde till ziffran och användandet hädanefter redovisas; så och då, utom Föreståndarens af Slöra Kopparbergs bergslags afrads-kassa bestådda lön, några andra enskilda medel icke äro till Bergs-skole-styrelsens disposition ställda, än de 6,500 Rdr, som, enligt Bruks-societetens sistlidet år fattade beslut, nu och intill år 1856 få af Jernkontorets Fullmäktige till Bergskolan utbetalas, dels såsom bestämda arfvoden till de ordinarie Lärarne och för utvidgad undervisning af en utaf Bergs-kollegium särskilt antagen Lärare i mineralogi och geologi m. m., dels ock till extra Lära - — 222 — res samt en räkenskapsförares aflöning, till belöningar och understöd för bergseleverna, äfvensom till böcker och kemiska laborationer samt till Bergskolans modellverkstad, kunna Stats-kontoret och Bergs-kollegium, vid sådant förhållande, för deras del, ej anse skäl vara för banden att för dessa, af Bruks-societeten till Bergskolan frikostigt beviljade och för bestämda ändamål utgående, understödsmedel äska annan redovisning, än den, som hittills af Bergskolans Föreståndare till Bruks-societetens Fullmäktige i Jernkontoret årligen ingifvits, och om innehållet hvaraf Bergs-kollegium, i sin egenskap af Bergskolans öfverstyrelse, icke saknat tillfälle att inhemta nödig kännedom, ehuru den egentliga granskningen deraf måste anses tillkomma nämnde Fullmäktige samt Bruks-societetens ärligen sammanträdande Revisorer. Och anse alltså Kollegierna sistberörde framställning af Rikets Ständers Revisorer icke böra till någon åtgärd föranleda.
Om riksg:s-kont. också för ögonblicket skulle kunna anskaffa penningar så väl för egna, som andras behof, så bar det ju ingen säkerhet deremot att icke de för en enskild korporationsräkning upplånta penningar blifva uppsagde och då får riksg:s-kont. ansvara derför. Annat vore förhållandet om riksg:s-kont. sjelf icke bade behof af att göra skuld, utan bade tillgångar utöfver skulderna; då kunde det vara skäl att bevilja ett sådant låneunderstöd som det ifrågavar., men under nuvar. förhållanden tror jag att R. o. Ad. gör rättast uti att bifalla detta Utsk:s betänk. Hr von Rosen, Georg Ludv.: StatsUtsk. har i detta betänk. helt enkelt svarat pä fråga. Det är visserligen möjligt att om Wexiö domkyrkas ombud begärt lån på andra vilkor, Utsk. äfven då svarat nej, men emellertid hafva de begärt ett lån till 3 procents ränta och derpå fått afslag. Jag tror icke att StatsUtsk. härvid kunnat göra annat, än att antingen tillstyrka eller afstyrka den af vederbör, framställda begäran och då nu riksg:s-kont. lärer få svårt att få penningar under 5 proc., ser jag icke något skäl hvarföre det skall lemna penningar mot längre ränta än det sjelf betalar. Jag önskar visserligen Wexiö domkyrka allt möjligt godt, men jag tror alt StatsUtsk. gjort rätt dä det hållit sig till den fram ställde låneansökningen och besvarat den. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle StatsUtsk:s förevar, utlåt. N:o 197, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, att han fnnnit ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs StatsUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 198, i anledn. af väckt motion om låneunderstöd af allmänna medel till reparation af domkyrkan i Linköping. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag anhåller om återremiss af detta StatsUtsk:s utlåt.
En ledamot har ifrågasatt fördelen af det föredragningssätt jag förordar, och af sådan anledn. vill jag närmare utveckla, hvaruti, enl. milt förmenande, denna fördel består. De i fråga var: de bilagorna innehålla grunderna för beräkningen af åtskilliga utaf de Stats-inkomster, hvilka finnas i sjelfva Utlåt, utförda. Det måste således vara en fördel att, innan man yttrar sig öfver det belopp, hvartill en Stats-inkomst blifvit beräknad, förut hafva fattat beslut ang:de den grund, på hvilken beräkningen hvilar. I fall mitt förslag antages, undviker man att på samma gång öfverlägga ang:de beräkningens belopp och grunden för beräkningen och härigenom måste naturligtvis öfverläggningen vinna i enkelhet och reda. Hr Adelborg, Anders Otto: Ehuru jag fullkomligt gillar de skäl, Frih. Åkerhjelm andragit, kan jag för min del icke finna, hvad det skulle göra, om bilagorna föredragas på samma gång som de motsvarande punkterna i Utlåt. Jag tror tvertom att ett sådant förfarande är lämpligt, och då praxis gifvetvid handen, att så förut skett, tror jag att man derigenom undviker en obehöflig vidlyftighet i discussionen, emedan de 2:ue saker, sorn blifva föremål för discussionen, utan tvifvel ingå på hvarandras områden. Då man således förekommer discussionens vidlyftighet och ingen anledn. förefinnes, att förveckling af de håda ämnena derunder skall npstå, anser jag för min del, att bilagorna ej böra till behandling företagas förrän i sammanhang med de punkter i hufvud-Betänk., dit de höra. Hr Bildt, Didrik Gillis: Jag tänker lika med Hr von Hartmansdorff och anser Hr Gr. o. Landtm, vara häst i tillfälle att pröfva och bestämma det föredragningssätt, som i detta fall är det lämpligaste. Jag har således icke begärt ordet för att bestämdt yrka det ena eller andra föredragningssättets antagande, utan anledningen dertill är endast Frih. af Ugglas’s yttrande, att de s. k. bilagorna utgjorde serskildta, fristående Betänk:n Jag får då fästa denne värde ledamots upmärksamhet derå, att sjelfva Utlåt, hänvisar till bilagorna.
St. 1847. 67 Transport R:dr 53,843: 16. — hvarje matlag i ofvanbemälda församling från äldre tider med 2| IM. tackjern utgjort tili rector scholae i Nora stad måtte, fran den 1 Maj 1844 räknadt, afskaffas och församlingen i stället varda berättigad att använda samma afgift lill socken O O skolornas nytta. Då ifrågavarande afgift, sorn, enligt hvad upplyst blifvit, utgör 45 S/M. tackjern, är af samma natur, som de så kallade Djeknepenningarne, och Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens Riksdag heslutit, att dessa borde upphöra och ersättning i behörig ordning utgå lill de auktoriteter, hvilka förut disponerat denna inkomst; men de medel, hvilka för sådant ändamål äro af Rikets Ständer anvisade, icke lemna tillgång till sådan ersättning åt rektor vid Nora stads skola, föreslår Kongl. Maj:t, att ett belopp af 298: 6. — motsvarande 45 S/M. tackjern, enligt Örebro läns markegång för de 10 sisla åren näst före det år, då frågan väcktes, måtte å riksstaten uppföras såsom ersättning lill rektor vid stadsskolan i Nora för nyss berörda inkomst, och Kongl. Maj:t derigenom beredas tillfälle att bifalla Nora Bergs O O församlings begäran om befrielse från afgiftens O O O utgörande. Sedan i anledning af yppadt betydligare missförhållande emellan Stockholms stads inkomster och utgifter, förorsakadt bland annat af kostnaden för ålskillige staden åliggande större byggnadsarbeten, hvartill nu kommit uppförandet af en ny fängelsebyggnad m. m., framställning blifvit gjord om beredande af tillökning i stadens inkomster genom förhöjd tolag å vissa från utrikes ort inkommande varuarliklar, men Kongl. Transport R:dr 54,141: gg, - Spanmal. 20 l:r 25 k:pr. 20 Ur 25 k:pr. 68 Kongl. Maj:ts Nåd. Pröp. till H. St. i 847. Span mål. Transport Maj:t, med hänsigt till dessa artiklars vigt såsom föremål för inhemsk förbrukning och förädling, funnit
Kongl. Maj.-ts Nåd. Skrifvelse, N:o 40. 51 nuvarande tullvärdena utgör 24 sk., torde bestämmas till 25 procent deraf eller 6 sk. skålpundet. Näst under tullbestämmelserna för äkta porslin, till ändring hvaraf anledning icke förekommit, lärer i form af anmärkning böra intagas den genom Sundhetskollegii kungörelse af den 28 Augusti 1837 meddelade föreskrift, alt »kärl och »redskap af äkta porslin för farmaceutiska behof, mä, sedan beskaffenheten och »quantiteterna blifvit hos Sundhetskollegium uppgifna och godkända, af apotekare »i riket införas mot tull af 5 procent å värdet». Med ändring i det nuvarande förtullningssättet för portföljer, taskböcker, redikyler och nattsäckar, nemligen ad volorem med 25 procent, synes lämpligen kunna stadgas, att de »af läder» förtullas såsom »läderarbeten, ej specificerade», och att de af »väfnad eller papper» förtullas »såsom ämnet, hvaraf de bestå, med tillägg af 25 procent». Den nu med 24 sk. [ispundet eller 33 Vi procent å tullvärdet utgående införselsafgiften å potatesmjöl lärer böra jemkas till 25 procent eller 18 sk. Vid artikeln rör synes annan ändring icke vara påkallad, än att rubriken »till käppar» utbytes mot »bambusoch spanskrör». För ej specificerade ätbara rötter torde införselstullen icke böra bestämmas till högre belopp än hvad som är stadgadt för potates, med anledning hvaraf nedsättning deri (öreslås från 24 till 16 sk. tunnan. Med ändring i nuvarande förtullningssätt efter värde, hemställes, att för sadelmakarearbeten, ej specificerade, må antagas två klasser, nemligen »med äkta förgylda eller försilfrade eller pläterade beslag» med värde af 2 r:dr 16 sk. och införselstull 28 sk. skålpundet, samt »andra slag», hvarå, enär värdet kan antagas till i r:dr 16 sk., tullen föreslås till 16 sk. skålpundet.