Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orebroförslaget och som orden uti ingressen lyda, ”eger de största sympathierna hos de flesta folkklasser, hvilka med förhoppning vänta af oss ett nitiskt beredande af en representationsförändring”, mätte af R. St. godkännas; hvarförutan det i samma ögonblick sig vidare ätbar, att pluraliteten af Consl.ötsk:s ledamöter antogo ett helt annat förslag än det Hr Brinck förordat. Månne icke således det torde vara någon illusion som föresväfvat den värde ledamoten i den del af hans ingress, derutinnan han så oinskränkt förklarat sig hafva upfattat de af nationen hyllade grundsatser i denna fråga? Men, Mine Hrr! saken har jemväl förutom denna, i sanning alfvarsamma sida, äfven en annan, som icke är mindre allvarlig. Vid förordandet af det Brinckska förslagets antagande, har Frih. Raab, under plenum i går f. m. yttrat, att Sverige lider af en försoffning, som icke skulle kunna höfvas på annat sätt, än genom representationssättets förändring, i den vidsträcktare omfattning, Frilen förordat; och att, ”likasom inom familjelifvet, lika syskon böra åtnjuta lika rätt”, så borde ock, inom samhället, den ståndsskilnad uphöra och försvinna, som nu, enl. hans tanke, lärer utgöra en orsak till berörde andeliga och materiela försoffning. Men jag godkänner lika litet försats som eftersats. Och den värde Frihms yttrande erinrar mig dessutom lifligen om hvad Frankrikes, såsom skald intagande, men såsom statsman af en olycklig ryktbarhet åtföljde, Hr de Lamartine vid en festlig måltid om sommaren år 1847 offentligen anförde: Frankrike led, påstod han, af en domning i alla leder; och hvarföre? ”Parceque la France s’ennuie,” •— utropade han. Och medlet lill afhjelpande af denna domning, denna ledsnad? ”La reforme,” naturligtvis. Men under det att talaren, hänförd af sin egen eld, gick att åt sitt fädernesland bereda lycksaligheten af denna, af honom så kallade reform, dervid undergräfvande grunden för landets hela samhällsskick, hvad hände?
lille motvilligt bekräfta hofmästaren ville min sökte förstora domaren om min slutligen hofmästaren tvungen I emellertid ej Den tillmäta förbrytelse, nödgades så att polisatt han, vidhölle sin anklagelse, vore höra fröken förklara, sjelf. det samma föll en stol omkull i sidorummet, hvars dörrar voro stängda, o c h lille gigspelaren m e d g a f med sötsur min, att saken kanske verkligen ej vore så farlig, som han trodde. Polisdomaren höll nu med leende min en liten straffpredikan för mig öfver det opassande i lire till förmån för ortens Jag grå karlen denna uppmaning. hade endast lig munvighet började han ett passioneradt förande. anfattiga. erlade mina femtio lire, tackade polismästaren för hans opartiska d o m o c h aflägsnade mig, hjertligt glad öfver att ha k o m m i t saken för så g o d t pris. äfventyrets jag åter obehagligheter i önskan en bakom öfvermodig hos mig att mig råkade stämning, som spela den gamle något spratt. Derför lemnade sjelf. Det jag in från I glädjen öfver att ha icke genast Perosa, som jag nyss förut lofvat mig väntat på M e d hes stämma o c h otroJag att till straff för kysstöld böta femtio torre hofmästaren lille De utsago. detta någon betydelse, i det han af alla krafter väckte Den att contessans sällskap o c h trädgårdsdrängen, söka upprättelse. Historien tessan äfven Intet tvifvel, min sköna hade varit här för att Formaliteterna voro undanstökade och domaren o c h consentligt rörande jag uppmanade hofmästaren att förebringa sin klagan. uppseende vore skulden ej så lätt utplånad. våra uppgifter han den något afsides på den gröna duken. Lyckligtvis hade löjtnanten mycket fraser Eller en åklagerska? Kanske min törnrosprinsessa? riktig, fören revolver m e d sig o c h sköt besten för pannan. väckte Det vore lätt skymfa en värnlös flicka; men med några galanta dömdes hetsade gräsligaste beskyllningarne. Och uttryck de förut Eller en vacker anklagad, på honom till Tillhörde den kanhennes ungdomliga s k ö n h e t! » mitt företag o c h fälde det stora utslaget.
Ridderskapet och Adeln torde således finna, det dem, till följe af denna §. tillkommer att, utan Remiss till något Utskott, pröfva saken enligt 18 §. af Riksdagsordningen , hvilken Ridderskapet och Adeln säkerligen finner så tydlig, att ingen tillämpning, hvarken deraf, eller af 7 §. i Riddarhus - Ordningen kan göras emot Baron Boye, som, så vidt mig Vetterliget är, ej för något nesligt brott till straff blifvit skyldig. 12 §. af Riksdagsordningen säger dessutom bestämt, att Riddarhus - Den 29 Novemi et1. hus * Ordningen, lika ined alla särskilta StåndsOrdningar skola vara författade i enlighet med RiksdagsOrdningen, hvilken anses såsom Grundlag. — All tolkning af 7 §. i Riddarhus-Ordningen mätte således nödvändigt, intilldess den blir närmare bestämd och förändrad, verkställas i enlighet med ib §, af Riksdags ■ Ordningen och ej, på sätt den sista värda Talaren föreslog, efter Ridderskapets och Adelns godtycke. Sluteligen torde jag, till följe af 40 § af Riddarhus • Ordningen, få anmärka, det Baron Boye, ihnan slutelig proposition i detta ämne utaf Hr Grefven och Landtfvlarskalken göres, måtte från Riddarhuset taga afträde. Friherre Boye, Ludvig: Öfverläggnings-å*rtl* net innefattar arne frågor; den ena allmän; den andra blott personlig. Båda äro nu har upp lyste. När den generella Lagen, Riksdags Ord-» ningsn, stadgade förbud för alla stånd , och så* ledes afven för Adeln, att emottaga någon Per* son, som varit dömd för nesligit brott; så behöfde icke Samma förbud åter upprepas i Riddarhus - Ordningen, som utgafs 7 veckor sednare. Ställde i det sammanhang de äga med hvarandra, äro 18 §. i Riksdags •
&amp; !en trots det att det hela ger ett all.varli.gt ocli geiliget intryck, ntt Sonja ej ser mindre st&amp; l a d e ut i i ~ l I ?&amp; sin bri5llopsdag och ntt hon hrarken sett eller hort nilgot ofordelnktigt om I&lt;ovulovsl; r~r, kAnner sig ar.idoclr tnnten orolig ler sin lilla Sonjas frmitid, db allt hvad son1 forspiirjes 01-11 gmnnens filmilj oc11 utsilrtei: 81: st % ytterst obestiinldt och sviifvande. Det vnr dock icke stt lugnt och bekviimt he~nlif hvarefter den nngn frnn trhade. Det vnr for en. a m a n verlrningslvets iin. en husmoders som en Sonja I.ovalevslry var iignnd. Redan i r e t efter sitt giftermbl fima si det unga paret instdleradt i Heidelberg, dCir fib den beg$.fvade rysknn dot annars for kvinnoi. tillslutnn unjversitetet ijppnar sina portar och det, s l helt, att sjklfva profesqorn i matemntik, 1&lt;: i8uigsbergery .i egen hog person far henne till hennes plats i f~re !&amp;snin,assalen. Den lilln Sonja blir snart en ryktbar personlighet och tyckes mer och iner glida ur synhiill fijr den nlirmare. ' ' amiljekretsen, hvillien - med sft inycken iim het nch int.resscl onlfn ttat den nnga sliiktingen. Blott n5gi.n 13 giuger triiBades tle bticla kusinerna efter Sonjas giftermll. En g8ng under skldietiden i Heiclell) erg, ili den ung: ~ matenlatikern beskrifves som glad, liflig och slwAkstlm, henntlx ~ n a n mern stilla och tillbaksdragen.
Sker dråp å stjufeller svärföräldrar, fosterföräldrar, förmyndare, husbonde eller annan, under hvars lydnad man står, varde deri omständighet såsom synnerligen försvårande ansedd; och må ej i dessa fall den i 3:dje, 4:de och 5:te §§:ne medgifna mildring af det i allmänhet stadgade straffet ega rum.» Frih. Creutz, Steffan: För min del kan jag icke in stämma i de föreg:de talarnes yttranden, utan förenar mig i den af Gr. Sparre afgifnc reservation, hvari det heter: »Om dråp å maka bör bestraffas lika strängt, som dråp å föräldrar, finnes enligt min tanke icke det ringaste skäl, hvarföre ej arnian misshandel å maka bör bestraffas lika med annan misshandel å föräldrar. Den af Utsk:t åberopade omständighet, att enahanda oegentlighet förefinnes i gällande lag, utgör väl icke något skäl för att i en ny lag fortsätta densamma. På dessa skäl och då jag ej heller i öfrigt finner full anledning att frångå Utsk:ts förra förslag till lydelse af 37:de §:n, får jag för min del vördsamt hemställa, att så väl den 37:de som den 38:de §:n måtte blifva af R. St. antagne, sådana de lyda i Utsk:ts förra Betänk» Gr. Sparre, Erik: Den omständigheten, att R o. Ad. ej ansåg lämpligt att, i fråga om bestraffande af mord, synnerligen mildrande omständigheter skulle utöfva något inflytande på straffbestämmelserna, bör väl ej föranleda dertill, att jemväl i fråga om andra brott, mildrande omständigheter i lagen lemnäs utan afseende i fråga om straffbestämmelsen. Jag antager, att anledning dertill så mycket mindre förefinnes, som i K. M:ts Propos. exempel icke saknas på sådana fall, der man öfverlåter åt domaren att med afs:de på inträffande omständigheter försvåra straffet.
Det lån å 3 millioner rdr, som jag härofvan omnämnt och hvilket snart förfaller till betalning, torde nemligen utan svårighet kunna få omsättas, ty jag tror att detta lån är placeradt på ytterst få händer, oell det förefaller mig antagligt att åtminstone en stor del af de för lånet utgifna obligationerna skulle kunna emot nya få utbytas. Jag ber R. o. Ad. ursägta, att jag för några ögonblick upptagit dess lid, men jag har ansett det vara af vigt att man icke låter sig alltför mycket intagas af den farhågan, att statens inkomster icke skola vara tillräckliga till bestridande af nödiga utgifter. Då äfven jag för min del önskar, att R. St:r skola gå till väga med sparsamhet oell försigtighet med anslags bestämmande, vill jag i de vigtiga frågor, som nu förekomma till behandling, i allmänhet ej tillstyrka någon förhöjning emot hvad Stats Utskit föreslagit, men jag har trott, att den mörka tafla, Frih. Klinckowström upprullat öfver statsverkets tillstånd, dock kunde i flera afseenden tåla modifikationer. Sedan Hr Gr. o. Landtm, härefter föreslagit, att Utlåtit skulle punktvis företagas till afgörande, samt dertill lemnats bifall, förekom först i ordningen: lista punkten. Mom. a. 630 I)eu 28 Februari f. m. Frih. Liljencrantz, Johan: Vid sistfÖrflutna riksdag lemnade R. St:r sitt bifall till K. M:ts nådiga framställning, att Krigs-Coll. finge ombildas till en arméförvaltriing, samt medgåfvo, att, för den händelse K. M:t före påföljande riksdag ville gå i författning om denna ombildning, det för Krigs-Colkii aflöning på Riksstaten uppförda anslag finge för den nya förvaltningen användas. Dock angåfvo R. St:r vissa grunder för den ifråga ställa ombildningen och anhöllo, att K.
Och det var förgäfves hon sökte göra inrandningar, det var f örgäf ves ho11 påpekade f ölafattarens mening, griindtanken i boken, han hade orubbligt fastnat pk en del osköna detaljer, och allt hvad hon sade besvarade lian blott med en skakning på hiifvudet och ett föraktfullt: ~lijalper inte, shdana der skildringar äro redervärdiga och jag känner mig lycklig öfver att jag inte förstår det djupsinniga i dems. %Du ar som ett stort barno, svarade Hedvig, till Iialften skamtande, till hälften förtretad, sett barn som bara sl&amp;r och sparkar mot hvad det ej tycker om, utan att vilja taga reson. : &gt;, Ja.&gt;, svarade lian och lade sin hand p % den omtalade boken, soni det är att vara barn att ej förstå ' den här, så hoppas jag alltid få förblifva det. Så liinge jag lefver skall jag ' sparka och slå ', som v du säger, åt .det stygga och osköna. Hvad skola vi göra med det i konsten, det Sr det stora, det sköna vi mäuniskor längta efter., » ilgeii lifvet är icke alltid skönt. o » Nej, tyvärr, inen det ar ett sorgligt faktum, som vi ej kunna förändra, men jag kan inte se någon orsak livarför vi skola upprepa det i konsten? Tvartoiil, livad lifvet nekar oss det skola vi söka just i idéernas värld; det är diktens och konstens uppgift att skänka » P i så sätt får du icke sanning i koiisten », invande Hedvig » den skönhet du söker blir en dimbild, p i hvars verklighet dn ej kan t-ro. » » Ocli hvein har sagt att det är sanning vi söka? » utbrast Gerhard liaftigt. » Det är en löjlighet att tala om sanning i konsten; lifvet är s i oandligt rikt, s&amp; kompliceradt, att ingen konstnär någonsin kunnat eller skall kiinna taga ined alla drag, Pfven i den enklaste bild lian tecknar.
Jag kan härvid ej underlåta att tillägga den anmärkning, att, så vidt min Riksdags - erfarenhet sträcker sig, har hvarken vid denna eller sistledne Riksdag , något förslag till inskränkning i Nationens Den 4 Majly /. m. 93 rättigheter kommit ifrån Konungen, men väl flera från Nationens egna Representanter. Uppå derefter af Herr Grefven och handtMarskalken gjord Proposition , blef ConstitutionsUtskottets Memorial} i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, till ConstitutionsUtskottet återremitterade. Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch OeconomiasUtskottets , den i 6. sistledne April afiåtne, saint den 30. i samma månad på bordet lagda Utlåtande , i anledning af Väckt Motion om frihet för Landtmannen, att mot låg elier ingen Tull få exportera sina Producter. Herr Cederskjöld , Pehr Gustaf: Jag för ödin del kan ej annat än vägra mitt bifall till OeconomiasUtskottets Betänkande. Jag finner hemligen i högsta grad obilligt att hindra utförseln af Landtmanna-producter , under det samma slags varor äro till införsel tillåtna. Jag tror , att om utförseln och införseln voro lika fria, skulle Handelsbalancen säkrast bibehållas i jemnvigt Då skulle dessutom aldrig så stor skiljagtighet i prisen kunna äga ram s som man nu ofta ser inträffa, såsom till exempel , att ett Lispund Oxkött måsts säljas I Skåne för r R:dr R:g:ds, under det att i Stockholm betalas inemot 4. Om Sveriges södra Provincer finge till Dannemark* Hufvudstad 94 Den 4 Maji, f. ni. utföra sina Producter, skulle' också Sveriges Hufvudstad, utan tunga för handelsvågen * kunna från det närbelägna Finland hämta fyllnad i sina behof. Jag får således ödmjukast anhålla, att Betänkandet måtte, jemte denna min anmärkning, till Utskottet återremitteras. Grefve Kalling, Pehr: f)e Anmärkningar Herr Cederskjöld framställt äro ganska grundade. Hvarföre skall det ej Vara hvarje Svensk man tillåtit att få exportera hvad man vill?
No 28. tänkandet N:o 18, om oloflig inoch utförsel af varor, blefve behörigen rättade i öfverensstämmelse med Välloflige Borgare-Ståndets ofvannämnde beslut; men dä ej mindre den af Bevillnings - Utskottet framställda hufvudgrund för Tullbevillningen blifvit godkänd af de öfrige respective Riks-Stånden, än, hvad detta Betänkande, N:o 17, serskildt angår, detsamma vunnit 2:ne Stånds bifall, samt vid återremissen från Hedervärda Bonde-Ståndet är i detta afseende lemriadt utan anmärkning, så kan Herr Winbladh! ofvannämnde yrkande, i Utskottens tanka, icke leda till någon påföljd. Vidare har Herr Winbladh klandrat, att Utskotten, hvilka, i Herr Winbladhs tanka, bordt inskränka sin åtgärd till att föreslå sådana emot de i ofvannämnde Författningar antagna skiljaktiga grunder för straffbestämmelser, rättigheten till undersöknings anställande och Rättegångsordningen, som Utskotten funnit hädanefter böra ega rum vid detta tillfälle, äfven ordnat ordalydelsen af de lagbud, Författningarne, i likstämmighet dermed, skulle komma att innehålla, — en åtgärd, hvilken Herr Winbladh, under åberopande af Herr Berg von Lindet, emotBetänkandet N:o 18, afgifna reservation, ansett lämpligast kunna vidtagas af Kongl. Maj:t, efter inhemtande af så väl Rikets Ständers underdåniga anmälan, som andra upplysningar i ämnet. Till stöd för den i nyssnämnde afseende vidtagna åtgärd, få Utskotten endast anföra, att Bev.* Lag* s. Oec,*UtskUtl, N:o 28.
Efter framställningen af hvad sålunda blifvit tillgjordt i en fråga» som till den förevarande står uti ett nära förhållande» får Utskottet nu, i afseende på den gjorda Motionen, yttra, att Utskottet finner densamma icke upplysa, i hvad mon Wedevågs Bruksegare nediaggt den delen af det derstädes privilegierade smide, hvarpå den inom Lindes Bondefjerding privilegierade kohlhandels-rättigheten haft afseende; och det skulle synas, att, äfven om så verkeligen sig förhölle, och således grunden för den ifrågavarande rättighetens tillvarelse vore rubbad, också sjelfva rättigheten aE sådan anledning borde upphöra. Men, då nedläggningen af Bruksrörelsen, i anseende Besv. och Ekon. Utsk. Beteinkanden. 9 till de belöpande utsfcylderna, ingalunda utan tillstånd lärer hafva skett, förmodar Utskottet det blifva lätt för Klagänderne, att inför_ vedetbörande Auctoriteter söka tillämpning af hvad priviJegierne kunna innehålla, angående kohlhandelsrättigheten, samt att Klaganderne på den vägen kunna vinna en bestämd rättelse i ämnet, utan att Riksens Ständer behöfva i önskningsväg detsamma vidröra, hvartill Motionen ej heller bibringat Utskottet en sådan hjelpreda a£ upplysning om sakens sammanhang i det hela, att något hufvudsakelägt tillgörande härvid lärer kunna förväntas. Hvilket dock till Rik sens Höglofl. Ständers pröfning vördsamt öfverlemnas, Stokholm den 13 Mars »82g. Ankom den 19 Mars 1323. Betänkande, i anledning af väckt [råget vin ändring i Kongl. KatnriiarCollegii Cir culaire aj den 31 Juli 1805, i de delar, som angå FrälseBond,es befrielse från skyldigheten alt tourvis bestrida fjer dingsmans befattningen. rp A ill detta Utskotts handläggning har Hederv. BondeStåndet remitterat ett Memorial af Anders Larsson från Jönköpings Län, 20 Etsv. och Ekon• tJtsk.
Då nemligen en stor del af varan måste afsättas färsk, och tillfälle dertill ej erbjudes i Uddevalla, måste fiskrarne begifva sig den 9 å 10 mil långa och farliga vägen till Göteborg, för att der finna en afsättningsort, under hvilken långvariga resa, större delen af lasten förskämmes, och hvarigenom denna näringsgren tiilbakahålles. Genom en jernväg från Uddevalla skulle för det inre af landet beredas tillgång på detta sunda lifsmedel, hvilket nu i Uddevalla måste försäljas till ett pris, som af håller all tillförsel, hvaremot, om afsättning beredes, varan skulle tillströmma och nä ringen uppblomstra. Att medelst en jernväg från det inre landet räcka en alltför länge tillsluten broderlig hand åt den till antalet icke obetydliga skärgårdsbefolkningen, som, ehuru vanlottad på naturens skänker, likväl skulle kunna bereda lifsmedel till ytterst billigt pris åt den fattigare befolkningen i landet, vore från Statsmagternas sida på en gång en gärd af rättvisa, och ur statsekonomisk synpunkt en akt af klokhet. Norrige har i den omvårdnad, det egnat sitt hafsoch storfiske, lemnat oss ett föredöme, som manar till efterföljd; och en kommunikation till fiskeri-orten skulle åt vårt fiske bereda ett icke ovigtigt företräde. Man har emot Uddevalla, såsom stapelstads-ort, anmärkt, att inloppet dit ifrån hafvet är långt och tidigare, än det till Göteborg, isbelägges. Genom upprensning af det s. k. Malösundet, hvarom undersökning redan blifvit gjord, och hvartill den icke betydliga kostnaden af staden skulle gäldas, om utsigt gifves till en utvidgad rörelse, skulle detta inlopp till vida mera än hälften förkortas, likasom genom det lätta upptagandet af en vid den s. k. Sunningen under krigstid nedlagd försänkning skulle förekommas det korta isband, som för närvarande utgör det enda hindret för en ständigt öppen farled, och hvars genombrytande i allt fall icke är förenadt med de svårigheter, som genombrytandet af det s. k. Elfsborgsbandet vid Göteborg. Man måste nemligen besinna, att derstädes allt blifvit gjordt för att hålla seglationen öppen, då deremot vid Uddevalla hittills intet blifvit gjordt.
Riksdagsordningen föreslagit löneförbättring för de 2!ne sistnämnde Embetsmännen; men då billigheten deraf medgåfves och för att gå Utskottet tillhanda, gjordes af Hr Crusenstolpe Motion derom, på det saken måtte i grundlagsenligt skick komma under pröfning: af flere andre Ledamöter, Hrr Rosenqvist af Akershultvon HartmansdorffAugust Hjerta.^ Gustaf samt Friherrarne Ridderstolpe s F., Sparre> Sixten; och Boije, Ludvigj att StatsSecreterarne, hvilkas befattningar voro ibland de vigtigaste och ansvarsfullaste i Riket och äfven de mest mödosamma samt förenade med större magt, än StatsRådens, i skyldigheten och rättigheten att vägra contrasignation, bordt uppföras till större löner, hvilka ansetts böra bestämmas, af någre till 5ooo R:dr, eller lika med hvad för StatsRåden är tillstyrkt, af en Ledamot till 45oo R:dr och af en annan till rj 182 I 24., eller hvad ett StalsRåds lön för närvarande utgör: af en del Ledamöter, att HofCancellerens och JustitiacCancellerens löner i öfverensstämmelse härmed skulle förhöjas: af en Ledamot att sådant borde äga rum blott för JustitiasCancelleren, men ej för BofCuncelleren, hvars Embelsbefattning ansetts icke inverka på Riksärendernes gång och förvaltning, hvarjemte en annan funnit någon tillökning för desse 2:ue sistnämnde Embetsman ej nödig: samt sluteligen att, då Utskottets förslag, att löneförbättringen för StatsSecreterarne skulle få tillgodokomma blott de Ordinarie men icke Betänkan den, N:o 237. i3 de på obestämd längre eller korrtare tid oonstituerade, endast skulle föröka svårigheten för K. M:t att erhålla skicklige ämnen till detta vigtiga Embetes förvaltande, R.
I likhet med hvad af näst den siste talaren blifvit yttradt, hemställer jag att R. o. Ad. måtte besluta att Exped.Secret:s lön måtte bestämmas i likhet med hvad för de öfriga Departemm är föreslaget eller 4,500 Rdr. Att för Kanslisterne uti ifrågav:de Expedition tillstyrka högre lön än för de öfrige, tror jag vara en alldeles för stor inkonseqvens; och jag får derföre anhålla om bifall till Ulsk:s förslag, särdeles som Utsk. föreslagit att Kanslisterne icke skola vidare på stat upföras, utan vara en slags tillfälliga embetsman i verken. Hr Cederschiöld: Ehuru jag, hvilket jag äfven vid ett annat tillfälle yttrat, fortfarande ansett det vara lämpligast att Kanslisters och Kopisters löner, på sätt K. M. föreslagit, blifvit upförda på stat, så vill jag likväl icke motsätta mig StalsUtsk:s förslag, alt medlen öfverlemnas till K. M., för att användas i och för bestridandet af de desse tjenstebefattningar tillhörande göromål; men man måste tillse att de medel, som för delta ändamål anslås, icke blifva otillräckliga, och jag hemställer till f. d. Chefen för Departem., om de belopp, som K. M. begärt, äro för högt tilltagne för befordrandet af de mångfaldiga göromålen. Man mån ste betänka hvilken mängd olikartade mål, som tillhöra CiviIDepartem. hvilket jemväl skall handlägga alla ärender, som icke tillhöra något visst Departement. Då jag således anser det af K. M. föreslagna belopp vara erforderligt, så, och oaktadt sådant af Den 23 September f. m. 323 en StatsTJtsk:ts ledamot blifvit bestridt, yrkar jag att berörde belopp mätte af R. o. Ad. beviljas. Hr Fåhrteus:
Då jag förra gången talade om 3 procent och 5 procent obligat tioner skedde det icke derföre, att de med detta ämne hafva något egentligt sammanhang, utan endast för att tillkännagifva min Öfvertygelse, att deras tillgripande är én nödbjelps-anstalt. Herr Stråle, Nils Wilhelm'■ Friherre Björn* stjerna har nu sjelf upplyst förhållandet att nemligen anslagsbeloppet till uppköp af myntbara metaller icke genom .detta Betänkande bestämmes,'1 utan kommer att bero på ytterligare pröfning af hvad Utskotten i Betänkandet N;o 22 hemställt* Det nu förevarande Betänkande angår blott,' att icke större afbetalning å StatsVerkets skuld till Banken skall ärligen ske, än med 150,000 Rldr och att dessa utan ränteberäkning skola afgå på Capitalet. De öfriga frågorna blifva i alla fall öppna till afgörande , huru som helst. Skulle Ridderskapet och Adeln framdeles Tien 19 Juli i /. m; 9*7 finna den till silfver.inköp anslagna summa vara för stor, kan den minskas, ehuru jag icke tror, att elen befarade olägenheten i afseende på coursen skulle åstadkommas derigenom, att hela sunaman blef till nämnde ändamål använd. Då man erindrar sig, att i förra tider upp. köptes växlar årligen till minst 500,000 RtdrHam. Imrger Banco , synes man icke hafva någon cours, stegring att befara af 150,000 R Skulle man vilja ansia större eller mindre summa till amortqring af obligationer, möter in* tet hinder derföre, ej eller om man skulle genom Bevillning vilja bidraga till utförandet af vissa allmänna arbeten. Jag kan således icke finna någon annan betänklighet kunna uppstå emot antagandet af detta Betänkande, än om man skulle vilja anslå större summa till afbetalning å StatsVerkets skuld, än här blifvit tillstyrkt eller man derjemte vilhe att ranta skulle beräknas, men då detta icke tyckes vara Itidderskapets och Adelns mening, sy-’ res Betänkandet nu genast kunna bifallas. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf'.