Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har tyckt den under discussionen allmännast uttryckta tankan vara för afslag, och af denna anledning har jag begärt en sådan proposition, hvilken efter min tanka otvifvelagtigt kan till Ridderskapet och Adeln framställas. Det beror likväl af Herr Grefven och LandtMarskalken att göra Proposition till åtetremiss, hvilket jag icke heller vill bestrida, ehuru jag, på sätt jag förut haft äran nämna, anser den öfverflödig. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde å nyo, om icke Lag-Utskottets Betänkande borde, i anledning af de dervid framställde Anmärkningar, till Utskottet återförvisas j hvilket bifölls. Företogs till pröfning Riddarhus-Utskottets den 18 sisrledne Marni afgifoe, samt den 24 i samma månad eftermiddagen på bordet lande Utlåtande öfver Riddarhus Directionens Riksdags-Berättelse. Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, då ifrågavarande Betänkande innefattade ätskillige sins emellan skiljaktige Den i April ämnen, hvilka likväl alla enskildt rörde Ridderskapet och Adeln, hvarje §. finge serskilt uppläsas och afgöras. Bifölls. i och 2 §. ansägos af Ridderskapet och Adeln icke erfordra någon åtgärd. 3 §• Riddarhus-Utskottets hemställan så väl angående öfverförande på Protocolls tryckoingsfonden af de 600 R:dr Banco, Kammarherren M. G, Falkenberg af Riddarhus-Cassan förskottsvis uppburit till tryckning »f 1789 års Riksdags-Protocoller, som ock angående försäljning af de förra Riksdagarnes Pleni-Protocoller, blef af Ridderskapet och Adeln gillad. Grefve Spens, Carl GustafJag har visst icke något emot saken endast mot Redactionen såsom otydlig.
Hr Cederschiöld, Gust.: Jag upträder för att värja mig emot tillmälen, dem en talare slungat emot mig, och de af R. o. Ad., hvilka icke afhört mitt yttrande på f. m., beder jag nu lemna opmärksamhet åt hvad jag har alt andiaga. Gr. Sparre har sagt, alt mitt förra anförande innefattade så dana saker, att det bort afbrylas af Ordfidens klubba. Hvaruti det ohemul» skulle beslå, kan jag i sanning icke inse. Jag tillät mig åtskilliga anmärknlr emot Utsk:s sätt att behandla frågan, hvilka anmärkh:r jemväl flere talare sedermera framställde. Vidare gjorde jag en skildring af den skiftning Gr. Sparres åsigter i denna fråga undergått under särskilda perioder af densammas behandling. Jag nämnde då, att man icke kunde känna hvilken mening Gr. Sparre tillhörde under frågans forsta behandling inom Utsk., ty i Betänk, stod endast, att Grin reserverat sig emot Ulsk:s beslut, utan att med ett enda ord antyda i hvilket hänseende Grins mening sköjde sig från Utsk:s. Då äiendet sedermera förekom till öfverläggning på detta rum, talade Grin till en början emot K. M:s Propos. men emot slutet af discussionen förenade han sig med mig i be gäran om återremiss ulan att likväl då eller närmare angifva skälen till denna sin begäran. Att han i fråga om skälen likväl instämt med mig, tror jag mig hafva funnit af hans yttrande på Den 12 December e. m. 239 f. m., ehuru han då visserligen icke nämnde att han hemtat dessa skäl från mig. Slutligen och då han icke reserverat sig emot Utsk:s sednare Betänk, måste deraf följa att, han delat den då af Utsk. uttalade mening. Således 3 meningar! Alltså frågar jag: Hvaruti består det obehöriga i mitt yttrande? Till hvilken förseelse har jag gjort mig skyldig? Jag har icke omnämnt annat än hvad som irihemtas af offentliga handlingar.
Det skulle således efter min tanka blifva för både Konungen och Staten af vigt och nytta, att uti Inrikes Civiloch Krigsärenderne äga Ministrar, hvilka, jämte deltagandet uti rådplägningen om alla Statens allmänna ärender, kunde hvar och en uti sin egenteliga befattning äga en mera fullständig kännedom och deråt lemna närmare uppmärksamhet och drift. Klagan föres ofta öfver rättvisans tröga gång i vårt Land, och visserligen kunde den förkortas; men än mera grundad ^r den anmärkning efter mitt omdöme, att de egenteligen så kallade Inrikes Civilärenderne, hvilkas sluteliga pröfning nu tillhörer Konungen, behandlas med en vidlöftigbet och omgång, öfverflödiga för deras fullständiga utredning och skadliga för de personer, som måste vidkännas denna sakernes behandling. Felet anser jag ligga öppet, och rättelsen är efter min tanka lätt, ty genom avskaffandet af en del våra Riks-Collegier och en ganska betydlig förenkling och minskning af de öfriga skulle ändamålet vinnas. Jag tror icke, att någon, som känner, huru saker behandlas uti Collegier, och som gifvit agt på verkan häraf på Landets Styrelse, skall bestrida detta omdöme. Jag nämner likväl detta endast i förbigående och försöker således icke utvecklingen af detta ämne. Det är icke heller min afsigt att klandra något visst eller alla våra Collegier. Der finnas många agtningsvärda, kunniga och af fäderneslandet förtjenta Män. Jag anmärker tvärtom det allmännas förlust, att desse Män icke bättre användas, och att de, bundna af en felagtig arbetsmetod och uselt lönta, framtråka sin tid på en arbetsbana, der ett till '/4 eller derunder minskadt an - 216 Riksdagen 1810. tal, sorn då kunde väl lönas, skulle med kog att göra gagn gifva ärenderne en mera enkel, redig och skyndsam gång. Enkelhet och drift jämte allmän och enskilt säkerhet och rättvisa äro grundprinciperne för en god och kraftfull Styrelse. En skicklig Embetsman uträttar mera ensam än i samfällighet med flera, hvilkas fördomar och kortsynhet oftast hindra dess nyttiga verksamhet. För att icke aflägsna mig ifrån det egenteliga ämne, som jag vågat underställa Höglofl.
I fråga om Avesta Kopparoch ManufacturTulls förhöjning i Förslaget ifrån 3 till 4000 B:dr har Herr Grefve Mörner erinrat, att till stöd härföre ej annat skäl blifvit anfördt, än att denna inkomst under senare tider varit i stigande. Ett sådant skäl anser Stats - Utskottet för sin del tillräckligt i förevarande fall; Och får för öfrigt upplysa, att Avesta Tullen lernnat ett öfverskott år 1813 af 2388 Ed., ar 1814 af 1673 Ed., år 1815 af 3589 Ed., samt år 1816 af 2084 Ed., hvarigenom ådagalägges, att beräkningen häraf ej varit bygdd på oriktige grunder: Den uti Förslaget upptagne Inkomst under Titul af Kronans andel i Sakören samt Konungens Vitesoch Ensaks-Böter hafva Herrar Grefvarne Mörner och Gyllenborg önskat måtte antingen aldeles försvinna, såsom grundad på Medborgares brott? eller åtminstone nedsättas, enär denna Inkomst under en verksam Styrelse sannolikt skall årligen förminskas; Varande dess-^ utom af Herr Grefve Gyllenborg begärd närmare upplysning om orsakerne till det förhållande, sorn foranledt Utskottet att föreslå en yo2 Stats~Utskottets Betänkandetji förhöjning å ifrågavarande TituI af icke mindre ari 11000 Rd. ärligen. Utskottet har härvid trott sig höra nämna, att ofvanbetörde Titul uppkommer icke allenast af Böter* ålagde för brott, ulan egentligen af försummade svaromål å erhållne Corntounications-flesolutioner, uraktlåten personlig inställelse med mera dylikt; Och kan Utskottet i betraktande deraf, att uppå denne Titul, sedan år 1814 influtit minst 32,000 K:dr och, för alne år, öfver 36,000 B:dr årligen, icke frånträda sitt tillstyrkande, att densamma må, jemlikt Förslaget, hädanefter upptagas och beräknas till den nedsatta Summan af 28,000 R:dr årligen. Hvad angår den af Herr Grefve
Dessa åsigter utmärka Stagnelii poemer från allt hvad vi sett af svensk skaldekonst. Hans elegier äro de yppersta vi ega, kristalliskt klara och försmäktande i välljud. Sonetterna äro de vackraste på vårt språk. Kronan af hans dikter intaga dock Liljor i Saron, de djupaste af hans dikter och fullständiga uppenbarelser af en i sitt slag helgjuten verldsåskådning. I denna liljekrans finnas högst fa blommor, hvilka icke äro förträffliga. Af hans dramatiska stycken är tvifvelsutan, i anseende till formen,? Wladi-mir » den mest fulländade. Skådespelet * Martyrerne » är — om ock fullkomligare » kristliga tragedier » både kunna tänkas och verkligen finnas (t. ex. en och annan af Calde-ron) — om icke mera, en dramatiserad triumfsång, hvilken, såsom sådan, icke lätteligen öfverträffas. I det hela är strömmen af hans rytmer och verser en verklig » kristallflod &gt;, på hvilken mången sångens genius vaggar sig med ett strängspel, som lika mäktigt förtjusar, antingen han svingar thyrsen, eller kröner sig med cypresskransen, eller pröfvar Melpomenes dolk eller bildar omkring sig en skimrande färgbåge af fagra visors gullbi och fjärilar. Särskildt hafva vi ej nämnt de af hans lyriska dikter, på hvilka vi sätta högsta värdet; tyvår förteckning skulle då blifvit lika läng, som för våra läsare (åtminstone de flesta) obe-höflig. Hans qväden skola klinga från tidehvarf till tide-hvarf, så länge Sveriges tungomål af svenskar talas eller af andra folks vittre förnimmes; i samma mån, som de förre förena, sig att hylla honom med rättmätig kärlek och Ur Dagens Krönika. 2beundran, skola de senare gifva hans namn dess förtjenta europeiska ryktbarhet. Wieselgren i » Sveriges sköna Literatur ». 432) yttrar sig på följande sätt om Stagnelius. » Han eger, äfven med sina misstag, rätt att betraktas såsom en lycklig grundläggare af en poetisk skola i vår vitterhet.
Under ett sådant förhållande , kan dessa afgifters riktiga utgörande till Amiralitets Krigsmans-Kassan icke fullständigt kontrolleras ensamt af de Uppbudsförteckningar, som, efter hvarje Ting, från HäradsRätlerna erhållas, utan det är tillika nödigt att jemföra Mantalslängderna för det nästföljande året, för att tillse, på hvilka rusthållshemman åbu-ombyle under året inträffat, och, der sådant ägt rum, låta infordra tilltiädarens, eller nu varande innehafvarens, åtkomsthandlingar, hvarigenom det belopp, sorn för hvarje köpeafhandling bör utgå, kan inhemtas och tillika utrönas, både huru mycket köparen erlagt såsom krigsmanshusafgift, och huru mycket deraf, sorn verkligen kommit Kassan till godo. Om man ville antaga, att Kronofogden i Södra Möre Härad skulle hafva insändt rusthållsafgifterna direkte tHl Amiralitets KrigsmansKassan, hvilket dock här tillgängliga räkenskapshandlingar icke gifva den ringaste anledning att förmoda; så skulle derigenom uppkomma först den oformlighet, att Kronofogden i Södra Möre icke inlevererar medlen uti sitt Läns Ränteri, sorn är honom närmast, utan öfversänder dem till Amiralitets Krigsmans-Kassan' uti det aflägsnare Carlskrona , under det Kronofogdarne i Blekinge leverera samma slags medel uti Räuteriet, oaktadt de hafva Amiralilets-Kassan i samma Stad, hvilket — 211 — sistnämnJe, utan tvifvel, är det riktiga, såsom öfverensstämmande med förut åberopade Kongl, Förordning den g Maj 18x6 oell Kongl, Kungörelsen den \\ November iS-ja. Dernäst skulle ett sådant olika levereringssätl medföra den förvillande olägenhet, att i Rikshufvudboken upptagas och redovisas dessa medel från den ena Provinsen , men att Samma slags medel, utgående till samma ändamål, saknas alldeles från en annan ort, der enahanda förhållande äger rum.
N-.o 26. rådén och upplagsplatser, inköp af vändbord och lyftkranar, anskaffande af en ångbåt jemte ångbåtsstation med kaj och magasiner vid sjön Dellen, m. m., uppgående till öfver -100,000 R:dr. Brutto-inkomsten af jernvägen uppgick år 1860 till 75,458 R:dr, » 1861 » 78,401 » .. 1862 » 81,490 » » 1863 » 101,617 » samt » 1864 » 94,186 ». Passagerare, som begagnat jernvägen, uppgingo första året till 9,6 15; andra året 14,263; tredje året 14,669; fjerde året 16,669; och femte året till 19,931 personer. Passagerarnes antal å denna jernväg har sålunda på de fem åren mer än fördubblats, men skulle hafva ökats ännu mer, derest, icke ett par för person-trafiken serdeles missgynnande förhållanden hindrade mängden af vägfarande att begagna sig af jernvägen. En af dessa ofördelaktiga omständigheter är, att jernvägen, der den afslutas vid Forssa kyrka, icke träffar någon allmän landsväg, utan endast en sockenväg, afsides belägen från den allmänna landsvägen; och det andra och ännu mera ofördelaktiga förhållandet består deruti, att då jernvägen med sitt till tiden bestämda och hastiga lopp slutar vid Forssa kyrka, kommunikationsleden sedermera fortsättes vesterut på ofvanberörda kanal med tvänne, på olika ställen af kanalen, belägna slussar, efter hvars passerande den ändtligen obehindradt fortgår på de in i landet belägna sjöarne Södra och Norra Dellen. Nyssnämnda kanal är nemligen farbar endast för helt små och högst fyra fot djupgående ångbåtar och pråmar, och de två slussarne i kanalen hafva lika anspråkslösa dimensioner, blott och bart tillräckliga för att rymma, för hvarje slussning, endast en liten ångbåt elier en pråm i sender.
* Hvilka åtgärder vidtog du akademien efter denna tem-ligen eftertryckliga pression? Hvad beslut fattade hon efter de bebådade » allvarsamma öfverläggningarna i sjelfva saken? Af resultatet att döma, torde det ej varit att » med ifver och full kraft » fullfölja det maktpåliggande ordboksarbetet Hagberg synes visserligen på våren ha infunnit sig i Stockholm, der hans bearbetning af rotorden granskades af Ryd-qvist, hvars af Ljunggren * anförda, i hofsamma ordalag af-fattade omdöme dock tydligen visar, att arbetet ej var annat än ett dilettantmessigt försök, med smak af » studieåren ». Det anförda rättfärdigar i afseende å den ifrågavarande tiden blott allt för väl befogenheten af de mot akademien riktade förebråelserna att ej hafva bättre tillgodogjort sig och ordboksarbetet de språkliga krafter, som då funnits att tillgå. Ytterligare tre årtionden hafva förlupit efter det nu skildrade intermezzot Språkvetenskapen har under denna tid gjort ofantliga framsteg. Nya banor hafva på många dess särskilda områden inslagits och med framgång fullföljts. Specielt hos oss ’ har det upplysande och betydelsefulla fonetiska studiet lyftats derhän, att vi äfven af främmande språkforskare oförbehållsamt erkännas i detta afseende stå främst i ledet Det är alltså att antaga, att en för t. ex. 20 år sedan med anlitande af då befintliga bästa krafter till stånd kommen ordbok öfver svenska språket redan nu skulle hafva behöft en omarbetning. Detta hade emellertid ej varit någon synnerligen beklaglig eller allenastående företeelse. Så länge det vetenskapliga arbetet bedrifves med lif och forskningen går framåt, skall i allmänhet hvarje en gång afslutadt arbete efterhand visa sig vara i behof af förbättring. Men detta kan ej minska allmänhetens rättmätiga fordran att, då en gång resultatet af ett mer än hundraårigt arbete kommer i dagen, det om ej tillfullo, så åtminstone någorlunda motsvarar den tidens vetenskapliga ståndpunkt och ej redan vid sitt första framträdande måste anses föråldradt. Men skall ett sådant resultat uppnås, fordras ett uppbjudande af alla krafter, som hittills ej förekommit Hvad har man i detta afseende att af akademiens senaste löften förvänta?
Men oaktadt de många svåra tiderna, de inre slitningarne och de ofta allvarliga anletena, så trifves dock åtminstone tillsvidare ännu äfven "glädjens blomster i Finlands mull". Det ligger derföre intet hån och ingen hädelse deruti att försöka berätta en solvarm sommarsaga från de "tusen sjöars land". En skillsmässa. Det var år 1864, och det var sommar. Den första finska landtdagen (sedan 1809) hade nyss blifvit aftackad och dess medlemmar hade åter dragit sig tillbaka inom privatlifvet för att hvila ut efter sin hedrande offentliga verksamhet. Det var i allmänhet en någorlunda glad tidpunkt i Finlands nyaste historia och ganska väl egnad för studier öfver detta lands senaste utveckling och de qvasikonstitutionella förhållanden, i hvilka det inträdt, omständigheter, som icke lemnades obegagnade af den unge svenske litteratören, ingeniören vid bergsstaten, Erik Stenrot, hvilken vi härmed presentera för våra läsare. Öppen för och intresserad af alla nya företeelser på den andliga utvecklingens område, beslöt denne vår vän att göra ett besök i fosterbrödralandet för att erhålla ett omedelbart intryck deraf, huru en ung nation går tillväga då den arbetar uppå att grundlägga sin framtid. För den oberoende mannen voro beslut och handling ett och hans kappsäck var snart packad samt pass och ångbåtsbiljett i ordning. "Aura" skulle följande morgon klockan två afgå till den gamla goda staden Åbo samt derifrån längre österut. På ångbåten med detta namn ville Erik Stenrot göra sitt inträde i Finland. "Och du vill verkligen lemna oss allena för hela sommaren, min käre kusin? Säg, är det ditt fullkomliga allvar att resa till Finland?" Detta yttrades af en ung flicka med dunkelblå ögon som vid den unge mannens sida promenerade uppför Drottninggatan i Stockholm. "Ja, söta Jenny", blef svaret, "det är det. Och du skall minsann inte sakna mig i det muntra, af intressanta resande uppfyllda sommar-Stockholm." "Det kommer jag visserligen inte att göra", återtog Jenny och såg upp till sin kusin med en af de der underliga blickarne som, när det så behagade, stodo till den lilla elfvans oinskränkta, ibland kanske litet sjelfsvåldiga förfogande, "ty tant Agatha och jag, vi resa också."
N:o 13, om anslag till fortsättning af fästningsbyggnaderna vid Waxholm, Carlsten och Carlskrona. Bifölls. 108 N:o 14, med ålerlemnande af en af Lektor Söderberg väckt motion, om anläggande af en fyrbåk å Gottska Sandön. Motionen ansågs böra till Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottet remitteras. N:o 15, med återlemnande af en utaf Johannes Johansson väckt motion, om inrättande af ett Post-kontor vid Säthälla gästgifvaregård. Denna fråga ansågs böra remitteras till Allmänna Besvärs• och Ekonomi-Utskottet. Nio 16, angående Riksgälds-kontoret alfordrad depositions-afgift före återställandet af infriade och derefter i Rikets Ständers Bank deponerade obligationer. Bifölls. N:o 17, angående hyresfri upplåtelse af ett rum i Riksgälds-kontorets hus för härvarande ränteoch kapital-försäkrings-anstalt. Bifölls. S. D. Till handlingarne lades tvänne utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 4 dennes, med kommunikation, det ena af Johan Hörnfeldt ifrån Wester-norrlands Län, motion, om Biskopslönernas reglerande, och det andra af Ola Månsson ifrån Christianstads Län motion, om reglering af skjutsväsendet. Från llederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och bi föl los: l:o Stats-Utskottets, den 4 dennes på bordet hvilande memorial Nio 16, angående Riksgälds-kontoret affordrad depositions-afgift före återställandet af infriade och derefter i;Rikets Ständers Bank deponerade obligationer; 2:o Dito Dito N:o 17, angående hyresfri upplåtelse af ett rum i Riksgälds-kontotorets hus för härvarande ränteoch kapital-försäkrings-anstalt. S. D. Efter skedd föredragning remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet : Ilo 4. W. Sicartlings från Östergöthlands Län, sedan den 30
Biskop i visst stift uttryckligen tillförsäkrad, må ej till annan Biskops aflönande användas. c) Sedan Biskopslönerna elter skedd utredning och reglering blifvit bestämda, må ändring deruti ej ske utan Preste-Ståndets medgifvande. S. D. Efter ånyo skedd föredragning bifölls Slats-UlskoUets Utlåtande N:o 19 7, i fråga om Bergsskolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskoltets Memorial N:o 45, med förslag till de formulärer, som böra bifogas den föreslagna Förordningen angående Mantalsoch Skattskrifningarnes förrättande, biföll Preste-Ståndet Utskottets hemställan och godkände de bifogade förslagen till formulärer. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Ulskoltels Memorial N:o 46, med förslag till de formulärer, som böra bifogas den af Bikets Ständer vid innevarande Biksdag beslutade nya Bevillnings-sladga. Ifrågavarande förslag till formulärer godkändes med den ändring i formuläret N:o 7, att de fem första special-rubrikerna för af Bevillnings-beredningen uppskattad inkomst antogos jemväl i afseende på inkomst, uppskattad af Tax ering s-kommit - Bill. till B. St. 9 Sami 405 848 Prot.-Utdrag den 10 Oktober 1860. téen och af densamma pdförd bevillnings-afgift, till följd hvaraf formuläret i dessa delar skulle erhålla följande lydelse: Af Taxerings-Kommitléen. ||f Uppskattad inkomst. Påförd bevillnings-afgift. af kapital. af allmän af enskild af rörelse, tjenstebetjenstebenäring fattning fattning eller yrke. eller peneller pension. sion. Summa inkomst. af kapital. af allmän af enskild af rörelse, tjenstebetjenstebenäring fattning fattning eller yrke. eller peneller pension. sion. Summa. Och skulle sålunda i formuläret
s. v. Det komponerade växelsång med mannskör, ett stycke, hela kommer med ett ord att göra ett öfverra1 som väckte lifligt och välförtjänt bifall. Största genom dem på ett eller annat sätt få sin egen eller andras framtida bärgning grundad. Ja, det har till och med från vissa håll framhållits, att dessa anstalter hafva sin allra största betydelse just för de mindre bemedlade. A f stor vikt äro de för ålderstigna personer, som disponera ett kapital. Genom att placera detta i en lifränteanstalt kunna dessa förskaffa sig en årlig pension till dödsdagen, som säkert utfaller på bestämd dag, och kuuna därigenom komma ifrån trasslet både med s. k. undantag och förmyndare samt tillbringa sin ålderdom i ro. redan från 55:te lefuadsåret lämna en pension af 5 0 0 kr. d. v. s. dubbelt så hög procent, som eljes vid utlåning skulle kunna erhållas. Det är dock att märka, att kapitalet vid dödsfall under sådana förhållanden tillfaller ränteanstalten. Ju äldre en person är, dess större pension kan beredas honom genom en insats en gång för alla. Teater och musik. IDUN intresset o c h lifligaste bifallet för aftonen skänktes dock åt den komposition, som bar den välkända titeln » I rosengården ». Detta namn är som sagdt välkändt, och dock är den nu ifrågavarande lonsättningen ej blott alldeles ny, utan därjämte ett förstlingsarbete. Att d:r K. A. Melins stämningsfulla dikt » Prinsessan och svennen » skall utgöra ett tacksamt ämne för hrr kompositörer, iigger i den vackra diktens egen natur, Också hafva som bekant redan förut tvänne af våra kända tonsättare, hrr Svedbom och Åkerberg, med god framgång begagnat sig af densamma. Så mycket vanskligare bör det då vara för en ung debutant inom tonsättningens svåra konst att aflocka motivet något nytt och intressant. Och dock har delta skett. Hr W. Stenhammar, elev i komposition af vår framstående tonsättare och Filharmoniska sällskapets nitiske dirigent Andreas Hallen, rönte med detta sitt förstlingsarbete en framgång, som ej ofta kommer en debutant på detta område till del.
„Miriam, lofvad vare Profeten, jag har dig och barnen åter. Se, strängt har jag arbetat, mycket har jag icke vunnit, men dock nog för att icke behöfva se dig och barnen i uselhet. Låtom oss nu glömma sorgerna och vara glada“. „Sindbad, o min herre, din maka är utskämd inför hela vår stad. Kan du lefva lycklig vid hennes sida och kan jag sjelf vara lugn? Ack, jag ville ju vara verldens perla för att vara god nog åt dig, och hvad är jag nu, ett orenadt kläde“. „Miriam, Miriam, är jag dig icke nog, att du skall bry dig om en dåres prat, och dem som tro på en dåres ord. Kan du ej lefva lycklig det oaktadt, då du äger min kärlek?“ „Sindbad, du min herre och min make, min sol och mitt allt, hos dig är ljus och fröjd. Allt annat försvinner inför dig. Lofvad vare Allah och Profeten, jag har dig åter och hvarje sorg är nu som strömolnet der i fjerran“. Tre som flyttade till Sverge. Hvem var då „stora Bremer?“ Ja, så mycket jag vet om henne, skall jag berätta. Jag såg henne, när jag var liten och följde med stora syster, som gick i pension. Gamla fröken de la Walle hade lemnat skolrummet för att emottaga en visit, och större delen af eleverna hade emellertid sprungit opp på det just invid belägna Wuoriberget. Det var nemligen i Åbo, och på den tiden ingenting ovanligt, att pensionslärarinnorna skötte sina visiter och eleverna sina nöjen, under skoltimmarna. Men denna gång utföll nöjet litet på tok; sålunda nemligen, att när den vilda skaran af små flickor skuttade utför bergets brant, föll en och stötte sin näsa. Häröfver hopsattes genast en särdeles roande visa om huru: „Gässen gingo på berget, Och syntes ända till Sverget; Men när de skulle komma ner, Stötte de näsan mot en sten“ o. s. v.