Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr von Sebana, at Hof-Rätterne til sin aflöning mätte återfå alla dessa förlorade inkomster, och ac Lagmans och Häradshöfdinge-Räntan mätte förwandlas til Spanncmäl efter gamla Kronowärdiet, samt Stars-procenten uphöjas frän til z eller hel procent. iszF Den 2z Mars. e. in» T>l uplysning härutinnan får Stats-Utskottet anföra, ar likmätigt 2g H. j 1,20 Ars Regerings-Horm skulle Lagmans, Häradshöfdingeoch Tingsgästnings-Penningarne hallas vforryckte kil deras rätta ändamål och wederbörande Domares aflöningar efter Staten, likmaiigt Högstsalig Konung försäkran af Är i6n. Detta stadgande utwisar således, at fastän en witz ränta war anstagen til konä för .jusnuR-Starms aflöning, ägde dock desse Em betsmän icke al njuta högre aflöning än hwad efter Stat för hwars och ens Embete eller Tjenst bestods; hwilkct än ytterligare ftyrkes af Kongl. Förordningen af den 6 Julii 1722, der det heter, at Hof-Nätternes Ledamöter borde sa fördela denna inkomst emellan alla ^ustitiW-Berjenterne, at enär en fär full
Att båda dessa öfverlrädelser existera i min ort är mig bekant, men förbrytarne äro svåra att åtkomma och den som vågar anklaga dem är utsatt för flere vådor och förföljelser; och, då lönnbränneri nyligen blifvit uptäckt att hafva egt rum inom ett fängelses murar, ja, t. o. m. genom begagnande af en ny upfunnen konstapparat, inser hvar och en huru svåra desse äro att åtkomma och beifra. Jag anhåller om remiss häraf till det s. k. BränvinsUtsk. Dessa motioner begärdes på bordet. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., upläste följande motion: Jag utbeder mig, all få påkalla R. Stms välvilja för Eukän efter sisth år hädangångne Kansli-Rådet, En af de Aderton i Svenska Akademien, Johan David Valerius. Icke blott såsom utmärkt embetsman och snillrik skald häfdade Valerius sig rätt lill fäderneslandets tacksamhet. Afven genom mångårigt arbete i R. Stms tjenst har han grundlagt förtjenster, som gifva anspråk på erkänsla. Redan vid 1809 års Riksmöte inträdde Valerius, efter den frejdade Hans Järta, som Sekreterare i Const.Utsk., hvilken befattning af honora innehades under de derpå följande Riksdagarne 1817—18, 1823, 1828—30 samt 1834—35. På grund af denna långvariga verksamhet vågar jag vördsamt föreslå och förorda, att R. St. måtte åt Kansli-Rådet Valerii cflerlemnade enka Aurora Chrislina Ingell, som, i följd af de beklagansvärda motgångar hvilka förmörkade Valarii lefnadsafton, nu, jemte tvenne oförsörjda döttrar, befinner sig i nära utblolladt till - 314 Den 31 December f. m. stånd; bevilja för bennes öfriga lifstid en årlig pension af 400 R:dr b:ko. Om remiss af denna motion lill StatsUtsk. anhålles. Remilterads lill StatsUtsk. Frih.
Majits Befallningshafvande genom utslag den 17 Mars 1831 faststäldt till 1^ tunnland med 2 Ridr 24 skilling Banko grundränta, alt, efter åtnjutna 25 frihetsår, räknade frän och med år 1831, till Kronan utgöras, dock till hälften sedan tre fjerdedelar af frihetstiden tilländagått; saint alt uti det af Kongl. Majit i nådigt Bref den 8 Oktober 1851 för provinsen Jemtland fastställda roteringsverk hemmanet, efter uppskattning af berörda dess skattelal till 1 tunnland, blifvit jemte hemmanen Niis 1 och 2 Björnänge indeladt till hel rote under Nio 897 lör erläggande tillsvidare af rotevakansafgift, hvilken afgift dock upphört att utgå, sedan, i följd af den, jemlikt nyssberörda nådiga Bref, med intressenterna i Gustafs och Carlbergs kopparverk träffade öfverenskommelse, hemmanet inträdt i effektiv rotering. I anledning af hvad sålunda blifvit upplyst och då, beträffande den ifrågasatta befrielsen för hemmanet från berörda rotering, af ofvan omförmälda undersökning, jemförd med hvad Bikets Ständers undeidåniga skrifvelse i ämnet innehölle, tydligen ädagalades, att hemmanet, med afseende å dess svaga egolormåner och synnerligast i betraktande deraf, att något egentligt åkerbruk icke der kunde idkas, ej vöre att anse förmånligare än lappmarkshemman i Jemtland, hvilka, enligt Kongl. Brefvet den 26 Januari 1847, vore från deltagande i ro.tering befriade, har E. K.
Sedermera har tillverkningsvärdet årligen stigit så, att det vid i83a års slut utgjorde öfver 3,000,000 R:dr Banco. Till lika stora framsteg hafva väl icke Sidenoch Bomulls-fabrikerne stigit, men äfven de bevisa, att deras utvidgande och förkofran stått i samband med de större eiler mindre fånebidragen från Manufactur-Disconten; sålunda steg tillverkningsvärdet, sorn för Sidenfabrikerne 1782 endast utgjorde 58,000 R:dr, under nyssuämnde epoker från 100 till 200,000 R:dr och har efter 1818 varierat öfver och under en half million. Bomullsfa b r i k s L i 11 verkningarne, som förut icke uppgingo Öfver 5o a 60,000 R:'df årligen, hafva efter år 4-81.8 stigit till den grad, alt deras värde årligen varierat emellan 3 å Soo.ooo R:dr. Vid granskningen afManufacDiscontens egen inrättning och bestånd förekommer, att densamma, genom besparingar å lid efter annan influtne räntor, småningom samlat en fond, sora vid 1808 års slut utgjort 416,373 R:dr 34 sk. n r:st. och vid 1833 års slut uppgick till en summa af 640,000 R;dr Banco. Denna besparings-cassa skulle än ytterligare genom accumulerade räntor i närvarande stund 1 förökat sig med omkring 200,000 R:dr, om icke, till följd af Rikets Siänders vid 1823 års Riksdag gjorda underdåniga hemställan, densamma fått vidkännas kostnaderne för Technologiska Institutets inrättning och dess underhåll med 14,000 R;dr Banco årligen, som ännu fortfarande utgå — utom alt beräkna de betydliga summor, sorn tid efter annan af fonden utgått för införskrifne modeller och förut okände machiner tilt näringarnes nytta och förkofran. Härtill kan läggas den fördel som för Staten uppkommit genom så mångå publika Verks inrymmande, utan hyras erläggande, i Manufaclur-Discontens hus på Riddarholmen.
Band. 4o. 620 Den 12 Tulli J. m. pension, jag å den andra anser olämpeligt, att snart sagdt tvinga honom att för egen bergning fortsätta en Embetsmanna-befattning som blifvit honom motbjudande. Flera värda Ledamöter hafva upplyst, hvad Nationen är honom skyldig i egenskap af Författare till den Constiiution, under hvars skydd vi lefva. Äfven i föregående tider har lian visat sig äga kraft att motstå despotismen; och jag vågar vid detta tillfälle i Ridderskapets och Adelns minnen återföra några ord, som blifvit yttrade af en inan, hvars röst ofta varit höjd inom detta Hus, men aldrig utan att yrka sanningen och dygden; jag menar framlidne RiddarhusSecreteraren Axel Gabriel Silverstolpe , hvilken uti Skaldestycket Friheten till Svea ställer denna erinran : ”Men du förgäte ej de Simson-djerfve män , ’’som på en ramlad Stats ruiner stodo än , ”och en ensam colonn med sina skullror stödde, ”förlamande den kraft^ som tryckte och förödde; ”Ej dem, af hvilkas hand dig gafs i nödens stund, ”att åter resa opp din byggnad ur dess grund,” Landshöfding Järta var vid dessa tillfällen åren 1800 och 1809, en af de mest verksamme; och jag anhåller, att StatsUtskottet måtte genom en återremiss sättas i tillfälle att eftersinna, om icke det, som Utskottet med skäl förvägrat den afgångne Einbetsmannen, lika skäligen må förunnas den snillrike medborgaren, hvilken visat Den 12 Julii f. m, 627 sig ej mindre sjelfständig att trotsa despotismen, an nitisk och skicklig att befästa friheten. Friherre Cederftrom, Jacob: Jag anser öfverflödigt, att tillägga något hvad Grefve von Platen och Herr Ehrenborg anfört, samt de emot Utskottets Betänkande gjorde reservationer innehålla. Jag vill ej med ett upprepande deraf upptaga Ridderskapets och Adelns tid, öfver tygad , att Betänkandet blifver återremitteradt, på grund af de deremot gjorda anmärkningar.
I detta land, der det är så stort svängrum för respektabla medelmåttor, ser man snedt på allt som reser sig öfver denna medelmåtta. Samma medel * måtta är ju väl aflönad, offentligen hedrad, ergo känner den sig som lyft öfver en genialisk privatmans angrepp. Vid denna tid herskade en stor okunnighet i de studerande kretsarne om hvad som föregick i Europas andliga lif och man blef riktigt i mi » * humör öfver hvarje försök att skaffa oss kunskap derom. Troll * ville vara sig sjelf nog. Man sade: » La Danemarca fara d » se. &gt; Liksom om detta stackars lilla lemläst&amp;de land icke behtiffle all den kultur det kunde rymma. Många hittills ledaode kritiflikände mycket väl Brandes ’ öfverlägsenhet och dessa kritioi hatade honom af innerlig afundsjnka. De hade nöjt sig med Hei-bergs afiagda kläder och förargade sig öfver att det nya ljuset blottade det luggslitna tyget. Det är lustigt att se, huru fienderna under årens lopp tagit lärdom af Brandes. Äfven kritikerna af underordnad rang på den motsatta sidan ha redan länge sökt att tillegna sig hans metod. Och säkert är det, att bland de unga studerande läses mera och kännes mera af utlandets literatur än fallet var med det BlSgte som Brandes först talade till. Nu kan man icke visa sig med fordran på att vara liteiärt bildad, så vida man icke kan läsa de stora kulturfolkens literatur på det språk den är skrifven. Det är dock löjligt tänka sig att blott ett fåtal studenter den tiden kunde läsa engelska, ett språk, som man sjelf kan lära sig att förstå på tre månader, om man orkar hålla på. De halfbildade genomsnittsmenniskorna tyckte icke om att en spegel hölls för deras ögon, deri deras okunnighet reflekterades. De danska studenterna hade haft brådtom att kalla t. ex. semi-narister halfbildade; nu visade det sig att de sjelfva tillhörde denna kategori. Individer med ett sådant minimum af vetande, som flera af dem, hvilka hittills voro erkända som andliga ordförande, voro icke längre möjliga som koryféer, och det är allt-jemt halfbildningen som är på jagt efter Brandes. Har denna
Så har det gått i Portugal, Spanien oell Frankrike, men i England, detta efterföljansvärda land, har man väl aktat sig för att nedrifva de sekelgamla grundpelare, som blifvit nedlagde i statsförfattningen, väl velande att, i stället för att nedrifva desamma, man borde göra de tillbyggnader, som erfordrades för att afhjelpa bristerna. Jag ber i allas vårt kära fosterlands namn, att man må utvidga, inreda och inrymma, men icke nedrifva, ty då står faran för dörren. Vår älskade Konung, den vi alla hafva så kär, har efter noggrannt öfvervägande genom sin regering framlagt ett representationsförslag, hvilket jag efter strängaste pröfning oell enligt min fulla öfvertygelse icke vågar antaga. Mitt enda, men svaga hopp är, att den för ögonblicket så högt stående regeringen skall, om förslaget laller, lemna oss det tillbaka med de modifikationer, som regeringens vishet säger der böra vidtagas med anledning af de anmärkningar, som inom denna församling blifvit mot förslaget gjorda. Jag vågar ock påminna om, att popularitetsvinden i dag blåser från öster; men kan i morgon blåsa från vester. Det är alltid politiskt klokt alt söka förena politiskt skiljda opinioner och icke utan trångmål stöta för hufvudet den stora fraktion, sorn finnes inom Sveriges gamla Riddarhus. Jag förbigår de brister, som vidlåda förslaget, men jag vill med några få ord beröra agitationen, denna agitation, som kommer från alla landsändar och går nära laglighetens gräns; denna agitation fruktar jag icke, ty jag känner och har lelvat länge nog bland det Svenska folket för att veta, att detta urgamla, fria folk förbinder den från hedenhös ärfda friheten med fullt erkännande af andras lagliga rätt; jag fruktar den icke, och ehuru jag vet, att deras namn, som röstat mot förslaget, skall i tidningsspalterna spridas kring land och rike, är jag fullt ölvertygad, att det trogna Svenska folket skall skänka oss sin högaktning, för det vi följt vår öfvertygelse. Ett vet jag äfven, och det är, att, om någon eller några inom detta hus skulle dagtinga med sin öfvertygelse, så skola dock jag och mina vänner icke göra det. Jag röstar mot för slaget.
Gederström: 1 det jag instämmer med Frih. Klinc kowström, måste jag sätta mig emot Hr von Strokirchs åsigt. För det första tror jag, att härvidlag någonting liknande Statsrevisorer sväfvat för hans tankar; men dervid visar sig i verkligheten en stor skilnad. Dessa skola jemte granskning af Stats-, Bankooch Riksgälds-verkens vidlyftiga räkenskaper, egna en öfverblick åt statsförvaltningen i dess helhet; man ser dem, förmodligen till stort gagn för det allmänna, begifva sig ut på resor, än till Carlskrona, än till Carlsborg, Ultuna o. s. v.; de torde framgent besöka än det nu så lifligt omordade Alnarp, och än lära till Åminne, ifall nämnde anläggning skulle blifva hugnadt med något statsbidrag och Stats-revisorerne ville genom egna ögons intyg förvissa sig om landtbruksinstitutens tillstådd i rikets nordligaste så väl som sydligaste delar. Kan väl med så vidt omfattande bestyr jemföras R. o. Ad:s enskilda revisioner? De hafva ju endast till föremål att granska förvaltningen och tillståndet af Riddarhus kassor; och må det ske på aldra grundligaste sätt, det kan ej fordra lång tid. Bäkenskaperna äroej inveck - Den II April f. m. 139 iade. Och för det andra anser ja?, att då vi endast komma tillsammans hvart tredje år, så kan 15. o. Ad. väl hafva anledning att vara tillsammans en 12 ä 14 dagar eller högst dubbelt så mycket, och icke liksom på en bolagsstämma skynda sig att få slut, ju förr desto heldre. Jag inser således icke fördelen af Hr von Strokirchs förslag, utan förenar mig med Frih. Klinckowström, hvars förslag är följdriktigt med hänseende till K. o. Ad:s förut fattade beslut. Hr Ramsay: Jag är förekommen af Frih. Cederström.
vet ni hvad jag så gjorde! Jag sprang ner i qvarn bäcken med kläderna på; blef uppdragen och fick stryk. Men nästa söndag, när far och alla i huset hemma. Och så tvättade jag mig med såpa och foro bort till mormors, så lagade jag så att jag blef varmt vatten, tog på mina bästa kläder och gick till kyrkan, der jag skulle få se er! Jag såg er och gick hem, besluten att dö; men jag ville dö vackert och behagligt, utan smärta. Och då erinrade jag mig att det var farligt sofva under en fläderbuske. Vi hade en stor en som just stod i blom. Den skattade jag låren. Har ni märkt hur glatt hafre är? mjuk för på allt hvad den egde, och så bäddade jag i hafrehanden som en menskohud...! emellertid slog jag verkligen mycket sjuk. Men jag dog inte, som ni kan se. igen locket och blundade; somnade in och väcktes intet hopp att vinna men ni var ett tecken på der jag var född. Hvad jag ville det vet jag inte! Er fans ju hur hopplöst det var att komma opp ur den krets FRÖKEN. skola? Ni berättar charmangt, vet ni! Har ni gått i JEAN. på teatrarna. Dessutom har jag hört fint folk tala, och af dem har jag lärt mest. Litet; men jag har läst mycket romaner och gått Står ni och lyssnar på hvad vi säga! FRÖKEN. JEAN. suttit på kuskbocken eller rott båten. En gång hörde jag fröken Julie och en väninna... FRÖKEN. Ja visst! Och jag har hört mycket jag! när jag Åh! Hvad hörde ni då för slag? JEAN. blef jag lite förvånad, och inte förstod jag hvarifrån ni lärt alla ord. Kanske i botten det inte är så stor skilnad som man tror mellan menskor och menskor! FRÖKEN. Jaha, det vore inte så godt att säga; men nog fästfolk. Åh skäms! Inte lefver vi som ni när vi äro värdt att fröken gör sig oskyldig... FRÖKEN. Är det säkert det? Ja, för mig är det inte JEAN fixerar henne. Det var en usling, som jag skänkte min kärlek. JEAN. Det säger ni alltid efteråt. Alltid? FRÖKEN. JEAN.
Såsom jag redan nämnt, vill jag icke lägga detta Bolaget till last, då jag nog - Den 21 J a n u a r i 67 samt känner de svåra konjunkturer, under hvilka det haft att utföra sitt arbete, men i fråga om bestämmandet af värdet utaf Köping-Hults-banan böra de nu af mig anmärkta förhållanden tagas i betraktande. Jag uprepar hvad jag redan en gång förut yttrat, att hvarken StatsUtsk. eller It. St. höra vidtaga ett enda steg för att i fråganä nuvande skick gå Bolagets önskningar till mötes; men önskar Bolaget en öfverenskommelse med Statsverket, må den då ske i form af inlösning af jernvägen efter derom af Bolaget gjord framställning, på det att Staten icke må betala mera än arbetets verkliga värde, och följaktligen icke heller de i bolagsreglorna omnämnde 25 proc., hvilka komma att erläggas, om Staten tager initiativet. Ilr Nordenfelt: Jag vill endast uplysa, att arbetena å Köping-Ilults jernvägen blifvit verkställda under ständig tillsyn af en kontrollerande Ingeniör förordnad af K. M., och att ritning öfver hvarje del af arbetet blifvit af K. M. godkänd. Det är visserligen en sanning, att rails å denna bana äro af olika beskaffenhet med dem för Statens banor antagne, men jag bestrider både att skilnaden är så väsendtlig och att de å ifrågav:de jernväg begagnade rails äro sämre såsom Hr v. Troil nämnt, då meningarna om denna sak äro delade bland de skickligaste Ingeniörer. Stationsbyggnaderne vid Orebro äro mindre fullständiga, men de äro äfven provisoriska och hafva till följd af inträffade omständigheter icke kunnat fullbordas. Hvad angår svårigheten att bestämma den ifrågavar:de jernvägens värde, lärer detta blifva de personers ensak, hvilka komma att förordnas i den komitté som bildas för detta ändamål. Säkert är, att Ii. St. under hvad förhållande som helst icke kunna bestämma detta värde, genom pröfvande af detaljerna, äfven om förhöjningen af 25°/0 icke ifrågakommer. Gr. von Rosen:
Ser ni ej, huru ofta man förer de vackraste sötungar till tukthuset: icke derföre, att de äro så vackra; utan derföre, att de äro så odygdiga? Jag är icke mild – emot den omilde; jag smädar – smädaren: men all förtjenst, äfven hos den jag mest hatar, är mig helig”. I allt detta låg ingen motsägelse. Men ett sken deraf uppkom: och det egentligen af den orsak, att han i hvarje vändning, bestridande eller beprisande, alltid förde med sig samma kraft, hänryckning, häftighet; hvadan han alltså, lika frikostig i bifallets uttryck som i klandrets, äfven under stridens brännhetaste fortgång aldrig var njugg vid utdelandet af det beröm, som han då och då fann sjelfva fienderna förtjena. Derföre säger han, jemväl i sin ”Kritik öfver Kritiker”, åt Kellgren: ”jag medger fritt, att ni ofta stämmer er lyra – gudomligt”. Derföre yrkade han ock beständigt på ”ridderlighet” i stridssätt; eller på ett mera högsinnadt, än det, som af hans motståndare vanligast brukades. I sjelfva begynnelsen af sin nyssnämnda bok förkunnar han: ”Vi tänka icke att gifva, såsom fordom Roms trälar, fäktarspel åt en lysten, hög eller låg, pöbel; utan riddarprof, i skämt och allvar, till ära för Vitterheten och den Skönhet, som der och allestädes är den enda, Sanningen. Derföre skall jag fritt drista motsäga er, så ofta jag finner er hafva orätt; väl först emedan jag håller af det Rätta, men också emedan jag håller af Er: ty ert snille är för godt, att ej med renare glans lysa. Och hafva orätt – värdigas kasta en blick öfver tiderna, för att se, huru månge store dödlige måst röna detta öde! – hafva orätt, min Herre, är mycket för naturligt, att det skulle göra er någon bestörtning. Minst, då finna sig hafva orätt, jemte att vara en dygd, är en förståndets upptäckt; i sig sjelf så vacker, som värdig en man af snille”.
Efter inhändigandet af denna Val-Act på båda ställen , varde den genast, eller sist den följande dagen, för Stor-Thinget i Norrige och Riksens Ständer i Sverige föredragen ; och Norriges Stor-Thing samt Sveriges Rikes Ständer skola genast träda i författning , att detta bägge Rikenas Representanters beslut Kongl. Maj:t, eller i fall af Dess frånfälle, dea Eagliga Interims Styrelsen meddela. 4 §• Konungen skall hafva rätt att sammandraga troppar , begynna krig och sluta fred , ingå och upphäfva förbund , affärda och emottaga sändebud. När Konungen vill begynna krig, skall lian meddela Regeringen i Norrige sina tankar , och derom inhämta dess betänkande, jemte en full stäzie - Den lo Juli. 1789 Ständig berättelse om Rikets tillstånd, i anseende till dess financer, försvars - anstalter m, rn. Sedan detta skeft, samrnankalle Konungen den Norrske Siats-Ministern, och de Norrska StatsRåden, tillika med de Svenska, till ett utomordentligt Siats-Råd , och Förelagge dem ej mindre de grunder och omständigheter, som vid detta tillfälle böra komma i öfvervägande, än Norrska Regeringens förklaring om detta Rikes till» stånd, jemte en dylik om Sveriges. Öfver dessa föremål infordre Konungen deras betänkande, hvilket de hvar för sig skola till Protocollet afgifva, vid den ansvarighet Grundlagarne bestämma Derefter äge Konungen rätt att fatta och utföra det beslut, Han anser för Staten gagneligast. 5 §• Så väl den Norrske Stats Ministern, som de fränne Siats-Råd , hvilka åtfölja Konungen, skola hafva säte och öfverläggnings stämma i det Svenska Stats Rådet, enär ämnen der förehafvas, hvilka angå bägge Rikena. I dylika mål skall den i Norrige varande Regeringens betänkande inhämtas, så vida de ej fordra ett så hastigt afgörande, att tiden sådant icke medgifver.
Jag torde härvid få erindra, att tyngden egenteligen drabbar dem, som genom dryckenskap vilja blottställa sig derför. Man säger äfven, att vittnen blifva alltför mycket besvärade; men de besväras ju icke ulan att i samma mån få ersättning för sitt besvär. Att betaga Konungens Befallningshafvande domsrätten öfver fyllerimål, eller att förändra det derom nu gällande stadgandet, vore således endast att återföra saken till samma punkt, der den tillförene stått, det vill säga att lemna brottet utan åtalan under liela tiderymden mellan tvänne HäradsTing, hvilket ofta utgör 5 å 6 månader. Sådant skulle icke göra någon god verkan; en skyndsam åtgärd befordrar deremot aktning för lagen. På denna grund kan jag ej annat än understödja Herr Thams yrkande, att fyllerimålen äfven hädanefter må åtalas inför Ko' nungens Befallningshafvande. Den 4 Junii f. m. Men jag begagnar äfven detta tillfälle att besvara en anmärkning, som visserligen ej behöfde något svar, om icke för att lugna ett sinne, som kändt sig upprördt i anledning af hvad jag förut anfört. I samma discussion, der det ej funnits sårande att åberopa Preussen och Seeland, der har omnämnandet af ett ekonomiskt förhållande i Finland upprört känslan hos en värd Ledamot. Jag ber den värde Ledamoten vara öfvertygad, att min känsla är lika Svensk, som hans; men den är icke till den grad sjuk, att den hindrar mig bedöma, hvad sorn verkeligen är förnärmande, eller icke. Ett åberopande af en Rysk författning kan lika litet vara förnärmande för den Svenska känslan, som uppläsandet vid 1815 års Riksdag af ett helt verk af Struensee. Men om åberopandet för hårdt tryckte någon känselsträng, var felet icke mitt. Mittanförande behöfde stöd af ett exempel, och jag fann ej något ondt uti att åberopa ett, som låg så nära. Herr Tham: Jag får först utbedja mig tillgift, för det jag upptagit Ridderskapets och Adelns tid med en fråga, som icke nu hörer till ämnet.
Jag har icke, sedan Herr Grefven och LandlMarskalken redan yttrat sin åsigt om hufvudsaken, och hemställt, huruvida Ståndet yrkade den väggrade propositionen, velat upptaga tiden ined att besvara förenämnde uppmaning; men i händelse voteringen skulle så utfalla, att pluraliteten yrkar den proposition, hvarom nu varit fråga, skall jag ej undandraga mig, att uppfylla Herr Rosenqvists önskan. Hans Excelence Herr Grefven och LandlMarskalken frågade, i anledning af 54 Den ao Jnlii Friherre Anckarswärds nyss gjorda framställning, om Ridderskapet och Adeln behagade efter slutad votering åtskiljas. R'(ldarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan | till g om aftonen; och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen oell förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 87. Nej — 135. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde l^rotocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att enär Ridderskapet och Adeln icke yrkat den af Herr Rosenqvist begärdte proposition, den af Herr Rosenqvist väckte ofvannämnde|fråga således komme att förfalla. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 11 om aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. Oen ?i Julli f. iu. 55 Tisdagen den 21 Julii 1829. Plenum klockan io Förmiddagen. Herr Rosenqvistj Fredrik Leonard: