Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och doktorn fortfor: » Just inDan jag kom hit, läste jag ett arbete, skrifvet emot darwinismen. Men för min del kaD jag omöjligt icke gilla det. Darwins idéer, som förkunna en utväckling till allt högre och högre fullkomning, äro ju så ofantligt mycket mer tilltalande än de af ortodoxien förfäktade. Det är så tröstande att tänka sig, att vår svaghet, vår ofullkomlighet och våra brister kanske ej mer komma att vidlåda de generationer, som se dagen tusental år härefter. Anser inte ni också darwinismens idé vara tillfredsställande, ja, sublim? » » Jag, jag vet inte. Jag har så litet sysslat med fysik. » Hon hade tyckt sig höra ordet galvanism och svarade på måfå. T y för henne hade han lika gärna kunnat tala om hypnotism eller pessimism eller hvad som hälst på » ism ». Hon satt och knöt handen i vanmäktig förtvifian och önskade doktor Wallin och hans konversation dit pepparn växer. Ty kunde hon väl tänka på något annat nu än på honom, den trolöse, som knappt mer hade en blick för sin stackars öfvergifha hustru. Doktor Wallin stirrade på henne ett ögonblick alldeles oafvändt. Han visste inte, hvad han skulle tänka. Så vred han sina mustascher och sökte en förevändning för att slipppa sin väg. Men inte hade han fått högre tankar om kvinnokönets begåfning. Ty om stadens intelligentaste kvinnor inte hade en aning om darwinismen, hvad visste då de andra? Supén skred framåt. Man hade kommit till desserten. Evis nye riddare, en ung häradshöfding, kom emot henne från matsalen, på kyparemaner balanserande en tallrik, som han bugande räckte åt Evi. De blå ögonen logo, och hela ansiktet log. Han hade litet flammat för Evi i forna tider, och det var helt lifvadt att påminna sig flydda sällare dar. » A c k! hvem bringar väl dessa dagar, dessa kärlekens första dagar ack! hvem bringar en enda timme åter af denna sälla tid! » deklamerade han och såg på Evi på sitt obesvärade sätt. Men strax därpå vände han sig bort igen. » Nej, fru Evi, här i salen är inte alls trifsamt.
Hvad Interims-regeringen åter angår, så anser jag det vara stridande mot den konstitutionella stats - Den 18 Februari e. m. 481 statsförfattningens princip att i en Regering finnas rådgifvare, sorn icke äro ansvariga för representationen i det land, der regeringen föres, och jag kan icke inse hvarföre Norska ledamöter skola sitta i Sveriges StatsRåd, utan enligt min tanka är all rättfärdighet upfylld, om den sammansatta Interims-regeringen fungerar endast i de frågor, som äro för båda Rikena gemensamma. Vill man åter beträda den andra banan och låta dem deltaga i alla ärenden, så är det ovilkorligen nödvändigt att bestämma, hvilka som skola vara föredragande i en så beskaffad Interims-regering. H. Ex. Hr Just. Statsministern har visserligen sagt att någon bestämmelse derom icke borde införas i RiksAkten, emedan det vore likgiltigt för Norge, hvem som vore föredragande för de Svenska ärendena. Detta är sannt såvida de Norska ledamöterna icke skola deltaga i behandlingen af de Svenska ärendena, men om de skola deltaga deri, så måste väl orsaken dertill vara den att de Svenska angelägenheterna ega något intresse för Norge, och om så är, så är det äfven af intresse för Norska StatsRåden att veta, hvem som skall vara föredragande. — Om man vill det ena, så måste man vilja det andra. Hr Dalmans yttrande med afseende på Kronprinsens inkallande i Regeringen genom en adress på sidan om grundlagen var af sådan beskaffenhet, att jag genast antecknade det; likväl under förmodan, att det varit föranledt endast af ett förhastande. H. Ex. Just. Statsministern har redan bestridt en sådan åsigt, och tillika förklarat, att Konungens rådgifvare aldrig kunde gå in på något sådant. Jag får uttrycka min stora tillfredsställelse för en sådan åsigt och hoppas att alla kommande innehafvare af detta embete skola hysa densamma.
Nerv-systemet hlir mycket redigt och när han någon tid varit i cell innesluten, förfaller han, enligt en Amerikansk läkares utsago, ”i ett tillstånd af förslappning och nedslagenhet, som gränsar till vansinnighet och, om han öfverlemnas åt sig sjelf, lätt öfvergår till galenskap. Samma symptom af nedslagenhet med förvirrade tankar, som vid detta straffsätt är vanligt, plägar ofta föregå utbrottet af mani.” En annan Amerikansk läkare anmärker, att man hos alla fångar, som längre än ett år suttit i cell inneslutna, röjer ett aftagande i själsförmögenheterna. Fångarna marteras beständigt af sina egna tankar, och ”förskräckas af fantasibilder; på ånger och bättring hafva de hvarken tänkt, eller kunnat tänka.” Under fem års tid var antalet af sinnessvaga i statsfängelset i Philadelphia 77. Inspektörerna öfver det nya Ensamhets-fängelset i Rhode-Island yttra i sin berättelse till Lagstiftande Corpsen af 1841: ”Försöket att införa isolerad fångenskap har icke slagit väl ut. Yi frukta att det har till påföljd att försvaga starka själar och hos de svagare förorsaka stupiditet eller galenskap.” Samma verkningar af straffet hafva äfven i Europeiska fängelserna blifvit iakttagna och en af Tysklands berömdaste jurister, som tagit noggrann kännedom om de senare, frågar i anledning häraf, om det kallas att rädda själar, när man drifver menniskan till vansinnighet.” Bill. till R, St. Dessa förfärliga verkningar af straffet inträffa isynnerhet under ett fortsatt ensamhets-fängelse, och fångens tillstånd beror äfven i detta afseende mycket af fängelsets inrättning, mer eller mindre tillfälle till daglig rörelse i fria luften i öppna fånggårdar, den tröst han emottager genom att se och höra menniskor, genom mildring i den stränga isoleringen samt slutligen, om hans själ är derföre öppen, genom religiös undervisning. Men i sjelfva Pentonvilles fängelse (Model Prison) i London, der en verklig menniskokärlek, men icke en falsk philantropie, visar sig i anordningarna och der fångens hårda öde i flera afseenden är betydligt mildradt, hafva dessa förfärliga verkningar af isoleringssystemet icke alldeles uteblifvit.
St:s här framställda underdåniga förslag, ej blifver en följd, måga förrättas i den ordning 6 Art. af det af E. K. M. Nådigst utfärdade Auctions-Reglemente, den 20 December 1825, föreskrifver, endast inför Regements-Comitcn anställas. I afseende å sättet och vilkoren för arrendets erläggande, förmoda R. St. i underdånighet, att så väl Stats-Yeckets som Indelningshafvarens rätt och förmon säkrast blifva bevarade, om, utöfver det årliga Spannmålsoch persedel-arrende, som, ined afseende å jordens vidd och beskaffenhet samt öfriga förmoner vid hvarje Boställe, före auctionen bör bestämmas, en städja i penningar varder genom auction stadgad att på en gång vid arrendets tillträdande erläggas; dock hafva Rikets St., på det ej inträffa må, att en ordentlig och behållen jordbrukare, som i fast egendom kunde framvisa tillgångar, mångfalldigt öfverstigande det ifrågakommande städjebeloppet, likväl blefve, genom saknad tillgång å contanta penningar, hindrad att det honom erbjudna Arrendet öf - i8S Exp. Vtik. Forsing till rind. Skrifv. N:o 3yg. vertaga, underdånigst skolat hemställa, att den person, som vid anställd Arrende*Auction å ett Militiae Boställe erbjuder den högsta städja i penningar, må, då inteckning för städjans belopp i fast egendom kan af honom erbjudas, på Landet, inom hälften af Bevillningsvärdet, så väl för sistförflutna året, som för tio år tillhaka, till hvarannan jemförde, och i Stad, inom halfva Brandförsäkringssumman, vara berättigad att det för hela arrendetiden erbjudna städjebelopp behålla såsom lån emot fem procents ränta, och det så länge arrendetiden varar och han sina inför Comitén åtagna förbindelser utan klander uppfyller. Af de uppå sådant sätt ingående contanta medel, hvilka af Regements-Comitén skola, emot godkänd säkerhet och uppå dess ansvarighet förräntas, anse R.
I afseende på bruk!ige sädesslag och sättet för jordens indelning till särskilda säden, hafva några väsendlliga förändringar icke försports. På fasta landet af Länet har potaloes-odlingen dock tilltagit och orsakat någon minskning i årliga kornutsädet. Vår-råg har tillförene varit ett mycket brukligt sädesslag i Länets skogstrakter, men bör - 11 jar nu att blifva mera sällsynt. Bohvete odlas endast i några få trakter af Länet, {Synnerligast på sandjord. Linodlingen är icke sträckt öfver husbehofvet. På enahanda sätt förhåller det sig med hampa och humble. På Öland odlas rofvor och kålrötter ännu temligen allmänt; men äfven der äro dessa rotväxter nära att utträngas af potatoes. Det ligger i sakens natur, att en näring, som drifves, af folket i massa, icke kail undergå stora, hastigt verkande förändringar. Dess framskridande, oftast beroende af en längre tids erfarenhet, visar sig endast småningom. Så är det med jordbruket och framstegen deruti. Likväl måste medgifvas, att allmogen mer och mer vinnlägger sig om detta vigtiga yrke. Jorden plöjes och beredes med mera omsorg, än fordom, oell man ser ofta vid allmogens gårdar vackra åkergärden, väl dikade och befriade från slen, som användls till omgifvande hägnader. Detta gäller särdeles i afseende på den så kallade skogsbyggden. Slättlandet är i sig sjelft mera fruktbart och der har nitet rönt mindre väckelse af behofvet att förbättra jordens afkastning. På Öland — detta bördiga land, der sädesproduetionen redan är så stor och kunde blifva större — har jordbruket icke nått någon betydlig höjd. Man vidhåller der i allmänhet det gamla brukningssättet och vill icke gerna antaga någon förändring i de fordna vanorna. Der äro också åtskilliga stora Byelag, hvilka, ännu icke delade genom laga skifte, hafva deras vidsträckta åkrar i tegskifte, hvarigenom uppstå många hinder emot ett förbättradt jordbruk. Ölands-rågen är sämre, än den sorn skördas på fasta landet, ocb betalas derför vanligen med en tiondedel mindre.
1874 och lyder sålunda: — rflskeriintendenien Widegren afgifvit yttrande i ämnet och dervid hvad anginge de minsta af de vattendrag, som i besvärsmålen omnämdes, nämligen Lalkarlsoch Rathu-åar, Bured samt det vatten, t hvilket Bäckfors sågverk drefve flottning, i underdånighet anfört, att, ehuru af handlingarne fram-ginge att äfven i dessa 9attendrag laxöring, sik och öfriga i Norrland vanliga insjöflskar förekomme, men likväl, med hänsyn till den ringa vattenmassa, som i dem framrunne, de få lokaler för flskarternas fortplantning och trefnad, Åom af timret lemnades oskadade, och de stora svårigheter att i dessa små vat-ien utsätta fiskebragder, när timmer i mängd samtidigt skulle främdrifvas, * vårligen torde kunna i dem framkalla något afsevärdt fiske, äfven om endast barkadt timmer flottades; hvadan och då sålunda fisket icke kunde i dessa smärre vattendrag ega bestånd och upphjelpas på samma gång som flottning bedrefves, ■den mindre viktiga industrien naturligen borde vika för den större och för dessa vatten, i den ordning nådiga brefvet af den 8 april 1811 föreskref ve, särskilda förfättning sreglementen för hvart och ett uppgöras; men att, förutom ifråga om nyssnämda smärre vattendrag, fiskeriinlendenten på anförda skäl ansett den ■af Vår Befallningshafvande utfärdade och af eder (kammarkollegium) fait-stälda bestämmelse om förbud mot flottning af obarkadt timmer inom Vesterbottens län vara af behofvet påkallad och böra tillämpas vid öfriga vattendrag inom länet, så framt icke fiskerierna der skulle allt mer och mer undergräfvas och frukterna i högst väsentlig mån förminskas af de åtgärder till flskenernas jupphjelpande, som under de sista åren blifvit vidtagna.,fvit tillräckligt belyst, anser jag mig dock böra, jemte det. jag får hänvisa till mina förut afgifna utlåtanden, ytterligare skärskåda en del återupprepade och framhållna åsig-ter.
Att uti en så kallad fri, en constitutionel, Stat, äga ett undantag af denna art, såsom öfningsfält för det ministeriella godtycket, är någon ting i sanning löjligt, om det icke i och med detsamma vore ömkeligt; men att sällan något ondt gifves, som icke innebär något godt, är en paradox, som likväl bär finner en tillämplighet, ty aldrig har det mera ögonskenligt visat sig, huru fifventyrligt det vore, att hos oss, med en i min tanka behöflig ministeriel Styrelse, förena godtycklighet i anseende till tjensters afoch tillsättande, hvilket jag aldrig trodt vära oskiljaktigt ifrån en ministerial Styrelse, då jag yrkat nödvändigheten af dess införande. t)et ministeriella hätnndebegäret har aldrig tydligare kunnat ådagaläggas, än i denna händelse, sorti snart sagt företedde det enda möjliga tillfälle, att åtminstone så oförsynt Utöfva det, och jag vill tro, att händelsen i sin lilla mon kommer att bidraga Såsom varning för dem, hvilka äfven hos oss skulle vilja lemna Ministrar ett större inflytande, än dessa inom menskligheten tå - Deri 17 Julii e. lii. la, utan att deras välde urartar till liämnd och enskildta passioners tillfredsställande. Godtycket liar aldrig inom Sverige varit alskadt, och jag har derföre trodt, att intet råd ifrån Konungens Rådgifvare kan vara menligare» än tillstyrkan, att frånträda rättvisan, för att öfva någon annan hämnd» än den hvartill lagen berättigar, eller snarare förbinder, ty om det kan vara Ministrars eller andra Rådgifvares interesse, att, medelst godtycklighetens biträde, åstadkomma något enskildt lidande, så är ingenting mera stridande emot Konungarlres interesse, än att låta hänföra sig, alt, i följd äf ej alltid goda råd, öfva godtycklighet i stället för en rättvisa, hvaraf de säkerligen alltid skörda en säkrare och bättre frukt:
R:mt och att af denna summa beräknas böra utgå: 17,000: — 9,000: — 15,000: — 15,000: — 15,000: — 16,000: — 1,000: — 12,000: — 100,000: Utrikes-deparsärskilda sta 680, 000: — Bil. N:o 2 till Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. N:o i, om Statsverket i856. 55 af Svenska Stats-verket jf:delar med „ „ 480,000: — och af Norrska Stats-verket tVdelar med „ „ 200,000: — eller Norrska Species 50,000: — Enär det nuvarande anslaget till Salje Hufvud-Titeln belöper sig till B:ko R:dr 225,650 eller R:dr R:mt 338,475, skulle således den tillökning som af Rikets Ständer äskades, uppgå till R:dr R:mt 141,525. Härvid är likväl att märka, att till följd ej mindre deraf, att anslaget till skrifmaterialier å 3:dje Hufvud-Titeln är lorslags-anslag och att utgifterne härför betydligt öfverstigit det ringa belopp, hvartill det i Riks-staten blifvit upptaget, sedan en förut okänd utgift för telegraf-depeschers befordrande tillkommit, än äfven deraf, att det för närvarande åligger General-Post-Styrelsen, att ersätta Departementet dess utgifter för den ministeriela brefvexlingen, men hvilket åliggande nu skulle upphöra, Svenska Statsverkets bidrag i sjelfva verket uppgått till R:dr 562,850: 80, hvadan den effektiva tillökningen i stället endast utgör R:dr 117,149: 20 öre, — en tillökning, som med R:dr 52,550: 80 understiger de belopp, hvarmed Departementets tillgångar för 16 år sedan blefvo minskade.
Herr Grefven och Landt-Marshalk en förklarade , att hvad först angick Herr Cederschjölds under discussionen framställde påstående, det några anmärkningar emot CoristitutionsUtskoltets ifrågavarande förslag, hvilka kunde anga sjelfva saken, och i någor måtto föranleda till rubbning eller upphåfvande af berörde förslag, icke borde såsom Ståndets gemensamma tankar fa till ConstitutionsUtskottet hånvisas, så, enar, enligt 56 §. i RegeringsFormen, anmärkningar finge emot ett ConstitutionsUtskottets yttrande, innefattande Grundlagsändringsförslag, 4i6 Den i5 Maji f, m. inom Rik«Stånden framställas, utan att naturen och beskaffenheten af sådane anmärkningar blifvit på något sått inskränkt eller särskilt bestämd, samt de anmärkningar, hvilka hvarje RiksStånd förklarade utgöra dess gemensamma tankar, just borde till ConsiitutionsUtskottet till den behandling 56 § RegeringsFormen omförmåler, hänvisas, ansåg Herr Grefven och LandtMctrskalken, hvars pligt det vore, icke att tyda Grundlagen, utan att ovilkorligen följa dess bokstafliga lydelse, i öfverensstämmelse med hvad vid förflutne Riksdagar äfven alltid varit brukligt, sig ingalunda kunna eller böra vägra proposition till remiss å de i dag gjorde anmärkningar, i händelse Ridderskapet och Adeln tilläfventyrs kunde finna för godt antaga dem såsom dess gemensamma tankar. Beträffande åter Herr Munck af Rosenskjölds yrkande, att Riksens Ständer borde hos KonglMajit i underdånighet anhålla, att ConstitutionsUtskottets ifrågavarande förslag till upphåfvande af 8;de momentet i 4ide §. TryckfrihetsFörordningen, måtte af Kongl. Maj;t vid denna Riksdag i Nåder gillas, för att derefter genast kunna lånda till efterrättelse; fann Herr Grejven och Landt Markdik en berörde yrkande uppenbarligen strida mot 56, 8i och 85 paragrapherne i llegerings-Formen, i följd hvaraf någon proposition "derå icke kunde af Herr LandtMarskalken meddelas.
Danska tiden sig obehörigen tillägnat. I afseende på hemmanens användande, hafva nya föreskrifter *) Enligt 34 §■ i 4-Cap. af Konung Christian IV:s Recess, ägde bönderne å de gårdar, hvarifrån jordar varit gifne till Kyrkan, att bibehålla samma jordar mot vanligt landtgille, och skyldighet at fcste samme jorder af Kirckms forsvar på Kirckens vegne for en skellig til en kiendelse j naar den dörj jorden fest haffner. Denna rättighet blef ägarne af sådane hemman i Skåne, Blekinge och Halland bekräftad, genom den åberopade Kongl. Resolutionen af den 28 Junii 1731. 46 Den io September f. m. blifvit utfärdade under den 26 Julii 1809, den i5 Mars 1820 och den 26 April 1826, stadgande hemmanens bortarrendering, under iakttagande af vissa förbehåll och med optionsrätt för åboerne. Mine Herrar! Jag har genom denna länga uppräkning af Kongl. Förordningar rörande förvaltningen af Kyrkohemman i allmänhet, och serskildt af de Halländska, visat, huru Regeringen, under de 167 år, som sedan Malmö Recess under 6 olika styrelseformer förflutit, aldrig åsidosatt det skydd för Kyrkornas, på Lag och Konungaförsäkringar grundade, rätt, eller den ömma omsorg för deras bästa, hvilka en Svensk Konung räknar bland antalet af sina pligter, i dess dubbla egenskap af Lagarnes högste Vårdare, och af Svenska Kyrkans Öfverhufvud. Jag skall nu undersöka de skäl, hämtade från denna tiderymd, man velat finna emot Kyrkorna. De äro följande: 1:0 Att ränta utgående af ett utaf de ifrågavarande hemmanen blifvit tilldeldt en Corporal vid Adelsfanan. Det förut åberopade och här bifogade KammarArchivExtractet upplyser icke endast, att den ränta, som hemmanet Lyngåckra utgör till en Corporal vid Adelsfanan, består af terminskatten, hvars tillkomst, såsom en bevillning af Hallands invånare, efter Svenska besittningstagandet, jag redan visat, utan äfven, att exempel gifvas, att terminskatt
Dm 7 April e. m. *55 ning, föreslagit ert för stor Summa; men nu, bäitie om saken underrättad, tror mig böra upplysa att 10,000 R;dr Banco vore måhända nog att med Invånarnes och Kengis Bruksägares biträde kunna åstadkomma den af m'g föreslagna väg imellan OtverTorneå och Kengis; och då Slaten uppoffrat millioner till de södra provincernas odlingsoch Canalgräfnings företag, vill j*g icke betvifla, att en så obetydlig summa sorn 10,000 R:dr kommer atc beviljas för detta ändamål och för en landsort som hittills saknat allt understöd af allmänna medel. Henna summa kunde ju utgå från den till Sirömrensningar redan anslagna summa, och den Comité som har sig detta el. ler väaanlägningarna i Riket uppdragit, kunde ju också anmodas att om ifrågavarande väg gå i författning. Af dessa såsom jag förmodar talande och vigtiga skäl, dem jag vördsamt underställer Ridderskapets och Adelns behjertande, hoppas jag och anhåller att AterremUs af Utskottets Betänkande måtte nu beviljas. Herr Berghman, Ambroftut Magnus: Med största aktning och förtroende för Höglofl. StatsUtskotiet, kan jag dock icke undgå göra den anmärkning vid detta d ss betänkande? att då Rikiens Höglofl Ständer re - *34 Den 1 April e. m. dan uppoflfradt flere millioner på Götha Canalbyggnad, hvilken, om den ock skulle komma södra delen af Riket till nytta, aidrig kan bkfva det för dess norra del; man icke bordt draga i betänkande, att tillstyrka en utgift af några tusende
Man har sagt, alt det skulle vara en alltför stor makt lagd uti Pastors hand, då på honom berodde, att förbjuda hållande af en konventikel, och att LagUtsk:s förslag vore i detta afseende bättre, enär Pastor, enl. detsamma, endast i det fall, att han fann irrläror der förkunnas, egde att förbjuda en sådan sammankomst, men jag tror deremot, och jag lägger derpå mycken vig^-afb-dfin^a rättighet då skulle blifva så mycket förhatligare, emedan, efter ettf sJoäSV stingande, ett förbui .emot sammankomsten vore vida meråi sårande, än~ om Pastor ps förhand bedömde den person, som skiulle leda sammankomsten, såsom dertill icke lämplig. Man har Vidare sagt, att deficke vore lämpligt^att Preslerskapet hade denna makt, och att den borde öfverlemnas åt den verldsliga myndigheters, men för min del tycker jag det tvertom vara helt naturligt, alt Pastor uti religiösa afseenden är den mest kompetente domaren, om eller den personen är så qvalificerad, att han bör få föra ordet vid en dylik sammankomst. Om man anser^g£t-rPa&Qf’ af en illa Jer Stådd försigtighet förbjudit en så^JlÄammankörnst, så kan man dessutom, enl. Prof. Brings förslag, öfverlemna frågan till bepröfvande af en högre auktoritet, nemi. Jag anser det vara så mycket väsendlligare, att Pastor t^r denna rättighet, som det är en erkänd sanning, att sedan det religiösa svärmeriet en gång väl inrotat sig uti en kommun, så äj>det mycket svårare, att kunna moderera det, så att det håller sig-inom behöriga gränsor. Man bör derföre söka förekomma sådant, <jch se (ill att Pastor har makt, att leda de religiösa rörelserna uti den riktning, som för kommunen och samhället i sin helhet, är den lyckligaste och bästa. På dessa grunder anhåller jag, alt rried de modifikationer jag nu föreslagit, få förena mig med dem, som förordat Prof. Brings förslag. 350 Den 21 Juni f. m.
Beträffande derefter den areal, 206 tunnland 10 kappland, af allmänningen, som utgjordes af de till Dylta gård hörande, i jordeboken icke upptagna, torplägenheter, så utmärkte handlingarne, att större delen af torpen tillkommit långt före år 1711, och att de öfriga blifvit anlagda före år 1799; — Och ehuru några tillståndsresolutioner för desamma icke kunnat företes, likväl och enär dessa torp från äldre tider tillkommit samt å Kronans sida lemnats oklandrade, och innehafvarne af Dylta bruk under förra århundraden af de då gällande författningar, rörande de åt bruk i allmänhet upplåtna krono-allmänningar, icke varit betagna rättighet till anläggning af dagsverkstorp och verställande af uppodling af å allmänningen befintliga mossar, efter föregången vederbörlig undersökning och pröfning, hade Kammarkollegium — derest bruksegaren icke medgåfves att till skatte köpa allmänningarne, i hvilken fråga Kollegium åberopade Krigs-, Kammaroch Bergs-kollegiernas omförmälda utlåtande af den 29 April 1857 — i underdånighet hemställt, om annan åtgärd i afseende på meranämnda torp borde vidtagas, än att, sedan behörig under - Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 128. 5 sökning föregått, och Kongl. Majrts Befallningshafvande pröfvat, huruvida torpen borde ega bestånd, skattläggning å de torp, som bibehölles, skulle i laga ordning förrättas.