Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kritiska ögonblicket var inne, och Jenny stod och betraktade sin syster med riktig granskaremin och ej utan en viss orolig spänning. Men i ett nu var all oro borta. Hatten var öfver all förväntan klädsam. Den satt så väl på de blonda lockarna och förlänade rent af ny fraicheur åt det lilla trötta ansiktet och glans åt ögonen. » Den är som enkom beställd åt mig, Jenny, och jag tager den, » sade Bell utan tvekan. » Jag var från början säker på, att den skulle passa. » » Det är den klädsammaste och sötaste hatt, du någonsin haft, Bell! » utropade Jenny i uppriktig beundran. Herrn med mustascherna iakttog under synbart intresse den lilla scenen. Hans lifiiga bruna ögon spelade af munterhet, allt under det han ifrigt snodde sina mustascher. De båda flickorna voro så okonstlade och naiva och med lif och själ upptagna af sin sak. Ingen annan i butiken gaf akt på dem, och den gamla damen var ännu fördjupad i funderingar rörande sina mössor. » Hatten passar fröken utomordentligt väl, » sade biträdet artigt. Det var den ofta upprepade frasen, som. uttalades under förutseende af att en så lätt tillfredsställd kund komme att förorsaka bra litet besvär. » Ja, » sade Bell, med en blick i spegeln, » den gör det. Så jag bestämmer mig för den. Hvad kostar den? » » Trettiofem och femtio, » var det förbindliga svaret. Ett litet rop halkade ofrivilligt öfver Jennys läppar. Bells förnöjda uttryck flydde ögonblickligt sin kos. Men beslutsamt tog hon genast af sig den så ifrigt åtrådda hatten och sade i bestämd ton: » Jag kan ej gå högre än till tjugu. Vill ni vara god och visa mig några billigare hattar. » » Fröken kan icke få någon annan, som kläder lika bra; visst ha vi äfven billigare, men — » _ Bell satte en mycket beslutsam min på sin lilla mun och vidhöll det pris, hon nämnt. » Men det är verkligen skada, att du ej tar den, » pläderade Jenny. » För en gång må du väl kunna tillåta dig en liten extravagans, Bell! Det är en sådan förtjusande hatt och så klädsam se ' n! » Herrn med mustascherna gaf uppmärksamt akt på Bell.
Dm 24 Februarii. de af det innehåll, att lagens föreskrift om landsvägars läggande der de farj vas, samt att de äger dertill tagas som föreligga, utan att det någon vägra måoch att den som mijler i mark itjute derföre fyllnad-, alltsammans innefattadt i 25 Cap. r §. ByggningaBalken, måtte förklaras gällande äfven om de vägar, som utan att vara landsvägar, äro eller kunna blifva nö. dige för varutransporter eller forningar och fragtningar. Att platser för vahru-upplag och för varutransporter, magazmer, hamnar, lastageplatser mm. fritt åtkommas medelst nödige och gagnande vägar; att segelleder, båtleder, flottleder, sammanbindas medelst vägar öfver de dem afbrytande eller angränsande land; och sluteligen att de i dessa ändamål nödige och gagnelige vägar, anläggas på sätt som närmast uppfyller ändamålet d. ä. mångfald aftrafique, säkerhet, närhet och b< qvämlighet; att detta allt bör vinna ett behörigt afseende i de stadganden, som varda vidtagne rörande detta riksgagneliga, angeläg*a föremål, är onekeiigt för hvarje om ändamålet öfvertygad. De förekommande serskilda händelsernas allmänna eller mera enskilda beskaffenhet, båda ofta af stor vigt, bör bestämma hvilken skal! lemtia ersättning. Och ersättningsgrun* derna böra stadgas i hänseende till den genom väganläggning upptagne markens jordvärde, enär den ej är bebygdj och i händelse af å - Den 24 Februarii, lil byggnad äfven afseende derå och på flyttnings* kostnad, komma i betragtaridc.
Han fann, att det då mycket säkert varit hennes kalla och fullkomliga allvar, då hon yttrat hur det skulle bekomma henne alldeles ingenting, om han stannade därinne. Vad betydde han således för henne? detsamma som en stol ... ett bord ... en dörrpost ... ett lika mycket. Förkrossande! förintande! En stol tillåter ju den skönaste flicka utan svårighet vara närvarande vid sin toalett? Alltför smickrande att njuta samma ynnest! Albert drog av sig stövlarna; gick tyst och sammansjunken ett varv över golvet; tog av sig rocken; och, eftersom han nyss fantiserat om stolar, uppsökte han sig en sådan, och fann en med sidokarmar och ett ofantligt ryggstöd: en av dessa historiska stolar, som ännu sedan 1600-talet återfinns i gamla slott eller i småstäder, dit de kommit genom auktionens världskringspridande välde. Han bar sakta sin stora karmstol fram till ett fönster, satte sig i den, tittade ut genom rutorna, såg på himlavalvet och ämnade somna. Men han kunde inte en gång gäspa. Stolen var mjuk, men i hans bröst kändes stickningar, och hela rummet stod i en mörk, kall vidrighet omkring honom. Han såg framåt sängen. Den sken vit, till följd av värdinnans rena, nymanglade örngottsvar. För övrigt tyckte han, att den var död och meningslös. Så satt han en stund och blundade, för att något göra. Men inte dess mindre såg han. Vad såg han? En lång arabesk framrullade sig för hans inre syn. Där framkom alla de små särskilda händelserna under den förflutna dagen, och Saras bild förnyade sig ständigt, men så mild, så glad. Det var, till en början, ögonblicket i Strängnäs, då de blev du; så, när hon kom med cigarren; så etc etc etc. Kan det vara möjligt, efter så pass, att hon hatar dig? frågade han sig. Dumma sergeant! ropade han halvhögt och stirrade upp emot taklisten: hatar mig? Det gör hon visst inte. Hatar man en stol? hatar man ett bord? hatar man en möbel? en likgiltig ... en ingenting ... en mig! Han lyddes, för att upptäcka om hon ändå inte på något vis skulle sova oroligt. Men det märktes inte.
N:o 16, i anledn. af väckt fråga om beredande af strängare conlroller emot missbruk vid gårdfarihandelns idkande; N:o 17, i anledn. af väckt motion om tillägg till 5 § i 5 cap. Byggn.b:n; samt IN:o 18, i anledn. af väckt motion om inskränkning af jura palronaius. Föredrogs och lades, på begäran af Or von Hartmansdorff, Aug., och Hr Bildt, Knut, ånyo på bordet Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 14 dennes f. m. bordlagda betänk. N:o 19, i anledn. af väckta motioner om dels ändring och dels förklaring öfver stadgandet i 2ö cap. 2 § Byggn.bm, ang:de byggnadsskyldigheten å preslegårdar pä landet. Föredrogs Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms ri. 18 dennes f. m. pä bordet lagda mern. N:o 4, i anledn. af RiksSlms olika beslut, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Delta mera. företogs punktvis (ill afgörande. lista punkten, ang.-de i.sta och 2:dra artiklarne af nu gällande h\ förordning i ämnet. Bifölls. 2:dra punkten, angide rättelse af ett i tariffen vid :16 § af Utsk:ns förslag anmärkt tryckfel. Bifölls. 3:dje punkten, ang;äe Utsk:ns förslag i i mom. af 26 §. H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade frånträda sitt i detta ämne fattade beslut samt bifalla Utskms af de öfriga RiksStm godkände förslag vid betänk. N:o 1 i 26 § 1 morn., med åtföljande tariff på pannerymdsafgiften. Ropades nej. Uppå härefter framställd propos. godkände R. 0. Ad. den af Utskm föreslagna voler.proposm i ämnet.
Den, som till deltagande i allmänna beväringen utskrifven är eller såsom bevärings-elit är anställd, skall, utan hinder af husbonde eller mästare, om han i tjenst eller lära antagen är, i behörig tid sig till mönstring, vapenöfning eller annan tjenstgöring inställa; men blifver han icke i verklig krigstjenst nyttjad, utan varder från tjenstgöringen hemförlofvad under den tid, städsel-aftal eller arbetskontrakt 12 Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänkande N:o 7. omfattar, bör han, för fullgörandet af sin förbindelse, ofördröjligen anmäla sig hos husbonden eller mästaren. Har han för vapenöfningen eller tjenstgöringen varit frånvarande endast en kortare tid, högst 8 veckor, vare han berättigad att i tjensten återgå; men i annat fall må det på husbonden eller mästaren ankomma att honom i tjensten återtaga eller icke. Hvad här blifvit stadgadt om beväringsskyldig, som i verklig krigstjenst nyttjas, gälle äfven under samma förhållanden för legoeller ersättningskarl. Bevärings-elit åligger att, vid städsel-aftals eller arbetskontrakts uppgörande eller, om han då ännu icke blifvit till elit antagen, genast vid återkomsten från det möte, der sådant skett, för husbonde eller mästare anmäla, det han är så som elit anställd, vid påföljd, om detta underlåtes, att husbonden eller mästaren eger att, såsom ersättning för den tid eliten varit från arbetet borta utöfver hvad honom såsom beväringsskyldig i allmänhet ålegat, å lönen afdraga det belopp, som motsvarar värdet af sålunda försummade dagsverken, efter årets markegångspris, Har åter bevärings-elit sådan anmälan behörigen fullgjort, vare han ej till dylik ersättnings-skyldighet förpligtad, der ej annorlunda blifvit särskildt öfverenskommet. § 39. Mom. L
Pigan gick och man fortsatte måltiden. »Var brefvet ifrån Klosterhus?» frågade frun efter en stunds tystnad. »Ja», svarade direktören. »När skall du dit?» Åter fortsattes måltiden under tystnad, och allt emellanåt sköt en forskande blick från hustrun bort till mannen, som icke tycktes gifva akt derpå. Stämningen var tryckande, men det var ingenting ovanligt. »Man önskar att Agda skall följa med i morgon», yttrade direktören efter en stund. »Agda? Hur kan det falla dem in?» frågade frun hastigt i det hon rodnade och knep ihop läpparne. »De veta ju att hon är vuxen nu, och mena väl att det kunde vara roligt för henne att komma ut någon gång.» »Kan jag sitta hemma, så kan väl hon», inföll fru Behr. »Men vid dina år så ...» »Och med min uppfostran», sade frun med ett bittert leende. »Ja visst, men det har ju varit din fria vilja. Den unga flickan hade ingenting sagt, men hennes kinder hade fått starkare färg, och det var med spänd förväntan de mörkbruna ögonen vände sig än till den ene än till den andre af föräldrarne. »Det skulle se ovänligt ut att afslå», återtog familjefadren efter en paus. »Ja, och toiletten kan ju icke göra något hinder», sade frun hånfullt. »Jag har ju min konfirmationsklädning», erinrade den unga flickan blygt. »Ja den kommer att taga sig ut i den societeten», svarade modren med ett tvunget skratt. »Jag tror icke att någon skall fästa sig så mycket vid drägten», sade styffadren. »När de nu varit så vänliga att vilja se Agda, tycker jag icke att man bör afslå.» »Ah, jag känner sådan slags vänlighet», utbrast frun med vrede, »jag känner ännu mycket mer, men jag bryr mig icke om att tala deröfver, allraminst här.» »Den gamla historien», mumlade han. »Hvilken historia?» frågade hon skarpt. Han svarade icke, och man reste sig från bordet. »Hvilken historia?» hväste hon, då hon såg att mannen ämnade gå. Han fattade henne i armen och böjde sig tätt intill henne, hviskande:
Deremot hade Kongl. Svea Hof-Rätt, uti dess den 8 Febr. 1828 gifne Dom, förklarat, att, då Enkan Grans i Förberörde hänseende hillda yttranden icke kunde anses innefatta egenskap af muntligt testamente, enär Enkan Gran vid nämnde tillfällen icke tillika tillkännagifvit sin afsigt vara att då göra testamente, och i öfrigt 2:ne vittnen, när berörde yttranden skola af henne blifvit fällda, icke på en gång varit närvarande, så och enär några arfvingar till henne, oaktadt i Tidningarne skedd anmaning, icke, inom föreskrifven tid, sig anmält, lomme, med ändring af Rådhus-Rättens beslut, Enkan Grans efterlemnade egendom att Kongl. Maj:t och Kronan såsom Dana arf tillfalla. Kongl. Majit har derefter under den 8 November i83o förehaft denna sak till Nådig pröfning; och då Garfvaren Högström underlåtit att, till iakttagande af hvad Hof-Rätten honom rätteligen föreskrifvit, med ed fästa Ynglingen Nordmarks uppgifne fattigdom, har Kongl. Majit, med. ogillande af Högströms klagan deröfver, alt Hof-Rätten ansett honom hafva förlorat rättigheten att underställa saken Kongl. Majits Nådiga skärskådande, funnit, det frågan icke kunde, i hvad densamma angick Högströms myndling, Ynglingen Nordmark, till pröfning upptagas; hvarjemte Kongl. Majit fastställt Hof-Rättens Dom, hvarigenom. Brita Sundströms anspråk på rättighet till Enkan Grans qvarlåtenskap blifvit ogilladt; men tillika i Nåder förklarat, det Kongl. Majit, i afseende på Sökandernes anhållan om eftergift af Gunst och Nåd utaf Kronans rätt till ifrågavarande qvarlåtenskap, ville framdeles meddela serskildt yttrande. Och har, efter hvad Utskottet vidare inhemtal, Kongl. Majit under den ir Dec. i83o ansökningen jemväl i denna del pröfvat, men ej i Nåder funnit skäl densamma bifalla.
Då, såsom ofvan är närandt, det numera visat sig, att dessa åsigter vunnit erkännande inom representationen, tvekar Utskottet icke att föreslå en förändring, hvarigenom stadgandena om minimum ur jordafsöndrings-författningare undanrödjas. Sammans. Lagsamt Allm. Bcsv.- och Elson.-i t skottets Memorial M 34- 3 Hvad deremot beträffar stadgandena om ett visst maximum för afsöndring, sålunda, att i allmänhet endast en tiondedel af hemman får afsöndras, så hafva dessa föreskrifter sin grund i förhållanden, som utmärka det nuvarande beskattningssystemet. Så länge grundskatter, hvilka äro vid hemman fästade, ännu finnas, och dessutom de drygaste tjenstbarheler och kommunal-åligganden, såsom rotering, skjutsning, väghållning, byggande af allmänna hus m. m. åligga hemmanen efter skatteoch hemmantal, är det äfven nödigt, att genom lagstiftningen säkerhet, så vidt möjligt är, beredes om hemmanens fortfarande förmåga att bära denna tunga. Det torde vara omöjligt att bestämma, huru stor förminskning hemmanen i allmänhet kunna tåla utan att förlora denna förmåga, och lagstiftningen har derföre hittills inskränkt sig till att i allmänhet antaga ett så lågt maximum som en tiondedel, men derjemte lemnat tillfället öppet att, efter de administrativa myndigheternas pröfning, erhålla rätt till en större afsöndring. 2 Kap. 2 § i Kongl. Förordningen angående grunderna och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman den 19 December 1827 innehåller nemligen, att, om innehafvare af hemman, hvartill mera än vanlig egorymd hörer, ästundar att verkställa större afsöndring än en tiondedel deraf, han må sådant anmäla hos Kongl. Majits Befallningshafvande, som har att frågan, jemte sitt yttrande deröfver, Kammar-kollegn pröfning underställa, samt att Kammar-kollegium eger härom så förordna, att å ena sidan säkerheten för hemmans!-, ntans och öfriga skyldigheters framtida utgörande må vara bevarad, och å den andra sidan jordens odling befordras.
Emb. Ber. den 14 Jan. 1840. 69 alt för den genom Sala Bergslag, i följd af Kongl. Förordningen den 23 Juni i83o, erlagde Mynlskatt utöfver hvad enligt förut gällande stadganden skolat erläggas, ersättning må, på sätt Rikets Stunder för deras del i underdånighet medgifvit, Bergslaget tillkomma, samt alt denna ersättning må, utan afdrag å Myntverkets anslag för den förflutna tiden, godtgöras af öfverskotlen å Statsverkets inkomster och hädanefter tills vidare genom afdrag på det Statsverket tillkommande tionde silfver. 17:0 angående fråga om upphörande af Liggemånader och Begrafningshjelps beräkning vid tillträde af vissa högre Civila Embeten. i834 den 12 Juli i underdånighet anmäld. Vid den utgång förevarande fråga hos Rikets Ständer erhållit, ansåg Kongl. Majit stadgandet om liggemånaders besparing och begrafningshjelps-afdrag jemväl å högre Civila Embetsmäns löner i allmänhet böra tills vidare fortfara; men Kongl. Ma:jt förklarade Sig framdeles vilja vara betänkt att i en förnyad framställning till Rikets Ständer föreslå, att innehafvare af förtroende-embeten måtte, enär de utan dom och ransakning varda derifrån skiljda, återbekomma aftjenad begrafningshjelp. I8:o med anmälan af de hinder, som mött för Silfver-utvexlingens början å den af Kongl. Majit i Nåder föreslagne dag den 1 Juli 1834- i834 den 5 Juli i underdånighet anmäld och lagd lill handlingarne. 19:o i fråga om Förste Lif-Medicus af Ponlins bibehållande vid ett pensions-anslag. i834 den 12 Juli i underdånighet anmäld. Såsom följd af Rikets Ständers beslut, biföll Kongl. Majit, att Förste Lif-Medicus af Pontin må fortfarande oafkortadt tillgodonjuta det ifrågavarande pensions-anslaget.
Men far låg i den lilla träfästning med skottgluggar, som han enkom gjort för denna nattens händelse och placerat under stabburet. Han svarade icke: han hade en propp i halsen. Barnsen klef på nytt upp på slipstenen, trampade balans ännu en gång, men slog öfverända och stötte käften mot fjösväggen. Nu röt han. Han kom ur humör, såsom lätt är att tänka. Ännu en gång och under växande ilska steg han upp på det rullande, runda, röda öga, som föresatt sig att. skydda kossorna på Kvanaas. Ännu en gång trampade han, klöste han, balanserade och vickade och än en gång Han kom gränsle på slipstenens järnaxel och föll baklänges mellan två vingar i svängkorset. Järnaxeln hade träffat honom illa; han var halft bedöfvad en kort minut. Så tyst det vardt. Tysken stack fram hufvudet som en nyfiken vessla. Han såg på den svarta gossen vid slipstenen — så präktigt skotthåll! Icke mer än femton alnar. Det ångade ännu ur det krossade fjösfönstret. Månen sken hvit och stor — eller var det det slätrakade, runda grinansiktet på handelsman i Gilbostad? Skulle han skjuta? Ja, det skulle han — och befalla sin själ i försynens händer. Men i detsamma steg bamsefar upp och utandades sitt brinnande raseri i ett långt vrålande och ett skrik, som kastade tysken hufvudstupa in i förskansningen. Så dunsade det. Det var hela slipstensgrejan, som storbjörnen slet från väggen och skickade ut på gårdsplanen. Han — björnen — kände hungern egga sig. Det luktade ko så läckert. Han började lufsa omkring fjöset, i början sakteligt och eftersinnande, men sedan allt mera hetsigt. Tak ville han ej pröfva på i natt; han hade fått nog af att klättra. Fönster funnos ej mer än det enda, där den härliga, luktande ångan välde ut i månskenet. Men vid tvärändan af fjöset var en liten glugg — med tunnbräder omkring och en hög inunder. Hvad slags — förstår man.
20:o om sammanfattande af beskrifningar öfver anläggning och skötsel af Rior och Tork-inrättningar för spanmål. i834 den 19 Juli i underdånighet anmäld. Landtbruks-Akademien lemnadt uppdrag att, sedan de af Akademien föranstalltade, under verkställighet varande försöken med serskilda slag af Sädes-torkinrältningar blifvit fullbordade, låta författa omförmälde beskrifning samt densamma i förening med Akademiens berättelse i ämnet till Kongl. Majit aflemna. Sedan omförmälde berättelse inkommit, blef, genom Kongl. Brefvet den 23 Mars i838, premier beviljade för uppfinning af de ändamålsenligaste Torkinrättningar; — hvarjemte Landtbruks-Akademien anbefalldes att ombesörja 7 o Bil. iill RSt. Just. Ombudm. Emb. Ber. den 14 jfcrn. 1840. Författandet af beskrifning öfver berörde torkinrätlriingar och densamma till trycket befordra för att komma lill allmänhetens kännedom. 21:0 i fråga om Låne-understöd till staden Falkenberg. i834 den 14 Augusti i underdånighet anmäld och lagd till handlingarne. 22:0 örn upphörande af Ridderskapets och Adelns rättighet att å Frälseägor anlägga krogar. i834 den 14 Augusti i underdånighet anmäld. Allmän Kungörelse härom utfärdad. 2å :o i fråga om förlängning ytterligare i 10 år af de för en PantlåneInrättning i Hufvudstaden beviljade förmåner. i834 den 14 Augusti i underdånighet anmäld. Om hvad Rikets Ständer sålunda anmäldt expedieradt svar lill Öfver-Slåthållare-Embetet för vederbörandes efterrättelse.
Detta är nedsättande för flickans anseende och kan i framtiden hindra ett godt parti. Det är således nödvändigt, att hon aflägsnas från Stockholm. ” Vi nämnde, att Maria under ett uppehåll i dansen såg sig omgifven af en mängd unga kavaljerer, men nämnde ej, såsom öfverflödigt, att desse täflade om att säga henne platta artigheter. Bredvid henne stod en vas, hvari blommade en vacker rosenbuske. Flickan bröt en knopp och förde den lekande till sina läppar. – Två rosenknoppar, som kyssa hvarandra! utbrast genast en af hennes mest efterhängsna drabanter. – Min fröken ... – Min fröken, inföll en annan, som tog ordet från denne, – skänk mig denna afundsvärda knopp, hvars doft måste vara fördubblad, sedan ni andats på den! Skänk mig den, och ni gör mig till ”den lyckligaste bland dödlige”. – Ni förekom mig, herr grefve, sade en tredje, en ung man, som studerat juridiken under Stjernhöök, – men om också er rättighet sålunda ur juridisk synpunkt kan vara större än min enligt grundsatsen Prior tempore potior jure 6, appellerar jag dock till fröken Skyttes obestridliga rätt att donera denna rosenknopp till hvem hon behagar. – Och jag, inföll en fjerde, – jag hänskjuter saken till fröken Skyttes hjerta ... – Och hvad säger du? utbrast Maria och vände sig till en vacker yngling, som stod några steg från kretsen och nyss slutat ett samtal med en medelålders man af imponerande utseende, till hvilken i samma ögonblick riksrådet Skytte närmade sig. – Jag, svarade ynglingen med en kall bugning – jag säger ingenting. Jag vågar ej täfla med dessa herrar. – Endast en kusin kan vara så likgiltig för en sådan gåfva! utbrast en af beundrarne; de öfrige instämde.
En sådan lindring har otvifvelagtigt häi ledt sig ifrån Orternas serskildta beskaffenhet, olika cultur,och innebyggarenas, jemförelsevis med andra orter, större eller mindre förmåga att skatten utgöra. Denna fortfar ännu och utan en allmän undersökning öfver hela Riket, till vinnande af jemnlikhet uti all beskattning pä jord, kan det icke utrönas huruvida de förhållanden, hvilka grundlagt eftergiften, i större eller mindre mohn upphört att vara verkande. Om en sådan allmän undersökning lära ock R. St:r hos K. M:t i underdånighet anhålla och hvarje förändring uti de ordinarie Statsbidragen som derförinnan beslutas leder till en partiel skatteförhöjning, som icke är rättvis i sin princip och som således bör undvikas för att kunna fortgå till ett större och vigtigare ändamål. Af dessa skäl och då denna skatt, grundad hvad Allmogen angar pål productionen af Åkerbruket, skiljd ifrån alla andra näringsförhållanden, icke bör, utan en allmän undersökning om den olika utvidgningen deraf i olika landskap, undergå någon förändring, reserverar jag mig emot det 3o Stais -Utskottets beslut sora Utskottet fattat om sältet för dess framtida utgörande. Uti Herr Grefve v. Sehwerins yttrande hafva instämt Herrar Hejkensköldj Nordenfeldt, och Lundgren. Nils HåkanssonJag Reserverar mig emot Högh Utskottets Betänkande så vidt det afser förhöjning af Mantalspenningar i de orter, der nedsättning förut alltid ägt rum. Jag åberopar härvid hvad jag uti HÖgl. Utskottets Afdelning yttrat, att ingen Grundränta bör förhöjas, utan tvärtom nedsättas i de arter söm kunna jemföras med de nu vanlottade och förskonte} med anledning hvaraf jag föreslagit, det en generel undersökning öfver hela Riket måtte tillstyrkas alt af Konungens Bef:h:de verkställas, samt R. H. StJr nästa Riksdag föreläggas, som då ägde, med Billighet och Rättvisa öfverensstämmande j till lika belopp nedsätta mantalspenningarne i de Rikets provincer, hvilka kunna med de nu ifrågavarande jemföras.
88 75 88 75 4 Smidts räkning å Tapetserare-arbete i Salen 1,740 24 1,740 24 — Dumraths räkning å Sniekare-arbete i Salen 8,949 91 8,949 91 — Densammes d:o å d:o i d-o 1,505 — 1,505 Densammes d:o å d:o i och för rm-ledningen 32 32 Paramatta till Gardiner 45 80 45 80 — Målaren Lenhults räkning .. —- 26 — 26 Benkerts räkning å Bänkar och Stolar i salen 396 — 396 — 18 Gaslysnings-Bolagots räkning å Kronor och G1 1 ,050 97 1,050 97 — Thavenii räkning öfver arbete i och för Varmltingen 58 51 58 5 1 December — Wennströms räkning å en Bänkmadrass 29 69 29 69 5 v. Celsings räkning öfver ändringar i Varm-apjaten 300 300 3:ne st. Messingskrokar ... ... 3 — 3 — 8 2: ne Dörrfjedrar 24 — 24 Walls räkning å Jerntrådstenar och Hakar 7 74 7 7 4 Summa 20,009(87 ,686 js 2 | 15,9o496 41,681 05 STOCKHOLM, Typoflska Föreningens Boktryckeri, 1860. Utlåtande i anledning af Grefve Björnstjernas, C'. motion, om tillägg i 7 § Riddarhus ordningen. Hörsamt Memorial. Uti ett till Höglofl. Ridd o. Adelns Protokoll för den 23 sistl.