Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande betänkanden: N:o 11, i anledning af väckt motion om indragning af Landshöfdinge-embelena, m. m.; N:o 12, i anledning af väckt fråga om förändring i föreskriflerne om indelade Soldaters tillträdande af torp, med afseende å deras ålder; N:o 14, i anledning af väckt motion om Stads-priviiegier för Höganäs ; N:o 16, i anledning af väckt fråga om köpings-privilegier för Grebbeslöds fiskeläge; N:o 19, i anledning af väckt motion om en köpings anläggande vid Wrigstads gästgifvaregård inom Westra härad af Jönköpings Län; Bih. till R St. Prot. 1844. 9 Sami. 26 202 Prot.-Utdrag, den 5 October 1844- N:o 20, i anledning af väckt motion om bemyndigande för ÖfverStåtliållare-embetet för polis-ärenden i Stockholm att ifrån hamnar och torg afvisa sysslolösa och för allmänna säkerheten farliga personer; N:o 22, i anledning af väckt motion örn ändring af 61 och 63 §§ uti instructionen för Jägeri-betjeningen af den 16 Mars 1838; N:o 23, i anledning af väckt motion om förenkling af de militära och civila uniformerna; N:o 24, i anledning af väckt motion om sammanslående af 3:ne Länsmanstjenster inom Östra härad af Jönköpings Län till 2:ue sådane; N:o 25, i anledning af väckt fråga om inköp till kyrkorna i Riket af en ny upplaga af psalmboken_ med choral-melodierna och messan; N:o 26, i anledning af väckt fråga örn den Kongl. Theaterns utarrendering till enskilde personer. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande utlåtanden: N:q 21, i anledning af 1841 och 1843 årens Revisions-berättelser, angående Riksgäldskontoret och f. d. Filial-disconternas utredning:
Kunde jag bara komma till Upsala, redde det sig nog. » Kerstin funderade. » Jag betalade min värdinna strax före helgen, » sade hon. » Kanhända hon har pengar kvar, kunde jag låna af henne. » » Aldrig Kerstin, det förbjuder jag dig. Det finns väl alltid en pantlånare här i staden. Jag sätter bort min ytterrock. Kavajen är tillräckligt varm i den här fattigmansvintern. » » Nu förbjuder jag dig! » sade Kerstin allvarligt. » Någon annan utväg måste vi hitta på. » » Det lär vara svårt nog. » Kerstin syntes ett ögonblick strida med sig själf. Så gick hon långsamt bort till byrån och tog sin lilla guldklocka, fadrens konfirmationsgåfva. » Tag den, Axel, den behöfver jag inte. Vi ha en gökklocka inne i andra rummet. » Axel Filén både bleknade och rodnade. » Nej, nej, Kerstin, » sade han, » det är alldeles för mycket. » » Icke för din skull, » svarade hon och såg varmt på honom. » Nå, tack då, min egen präktiga flicka. Så snart jag kommer till Upsala, skickar jag dig pengar att lösa den för. Du skall icke behöfva sakna den många dagar. » Kerstin kände sig så glad öfver, att hon hade kunnat hjälpa honom, och hans innerligt kärleksfulla afsked från henne höll henne fullt ut skaO. - W. _ — JL T deslös för den lilla sorg, hon ett ögonblick känt öfver att behöfva skiljas från den enda dyrbarhet hon ägde och som hade minnets värde för henne. NIONDE KAPITLET. En eftermiddag kom en af Kerstins kamrater, Johanna Laven, rusande upp till henne. » Herre Gud, Kerstin, » sade hon, » har du hört den sorgliga nyheten? » » Nej, hvad då? » » Jo, Karin Löf, du vet, din goda vän i Roskulla har gått och tagit lifvet af sig! » » Hu, hvad du pratar. » » Det är sant, Kerstin! Se här, det står i tid ningen, som kom i kväll. Läs själf. » Hon lade ett tidningsblad framför den bestörta Kerstin, som under rubriken » Landsbygdsbref » läste: » En sorglig händelse har i förgår timat härstä- des.
Mitt minne var alldeles bedöfvadt, jag betraktade honom i flera sekunder, innan jag igenkände honom eller kunde reda mina tankar och påminna mig hvad som passerat. — Ni lefver Agnes! förbanna mig är jag icke glad deröfver. Men hur i alla himlars namn har ni kommit hit helt ensam? Hvarför ropar ni på hjelp och ligger afsvimnad midt på vägen, så att Jack var nära att köra öfver er. Jag kan vid mitt lif och själ icke utfundera detta, — ropade Merton, mera ifrig än grannlaga i sina frågor, under det han reste upp mitt hufvud och bjöd mig vatten och vin, som hans betjent framtagit ur vagnen, hvilken höll stilla på vägen bredvid. Jag svarade ingenting, jag var alltför förvirrad af denna händelse, som helt och hållet förändrade mina idéer och för hvars följder jag icke kunde göra mig reda. — Ni är ännu alltför svag, jag ser det nog, det är orätt att öfverhopa er med frågor. Men ni kan föreställa er mina känslor, att finna er här, mer än trettio mil ifrån ert hem, och i detta tillstånd,— återtog Merton, — med en så uppriktig hjertlighet, som hans ytliga natur tillät. — Se så, Agnes, stöd er nu vid min arm. Åh! ni är ju redan kry och rask, och era bleka kinder börjar återfå en smula färg; hm, det är bra märkvärdigt att qvinnor verkligen på allvar kunna blifva så der medtagna, ligga alldeles som döda; jag har aldrig sett det förr, det är både hemskt och fult, men de rå icke derför kan jag tro. Se så, låt mig nu lyfta upp er i vagnen. — Nej! mr Merton, — sade jag tvekande och villrådig, — jag tackar er för er vänlighet, men, men, hvart tänker ni föra mig? — Ja, hvart vill ni jag skall föra er? Jag ämnade just fråga er derom. Jag vet ju alls ingenting, ni har ännu icke sagt ett ord, för att förklara detta besynnerliga sammanträffande. Jag ser ingen vagn, ingen mensklig varelse i er närhet, ni håller ett knyte under armen, som om ni gått till fots. Ju mera jag tänker på saken, ju mindre begriper jag den.
Uti en bos Preste-slåndet väckt och lill Stats-utskottet remitterad motion, liar herr Doctor Grafström anfört, att de fleste pastorer i Norroch Westerbottens län finge vidkännas en utskyld till kronan, som inga andra pastorer inom Sverige erlade. Denna utskyld utginge från inom berörde län varande laxfisken, på sådant sätt, att, sedan pastor vid taxeringskommitteen uppgifvit sin tionde af dessa fisken och derför blifvit debiterad, ålåge honom att derförutan af denna tionde erlägga en så kallad taxa, olika för serskilde pastorater, men likväl fixerad lill ett visst årligt belopp, utan afseende på huru fisket under året utfallit och den deraf beroende större eller mindre tionde-inkomst Uti ett pastorat inträffade det förhållande, att laxfisket så försämrats, att pastor icke ens i tionde erhölle så nrycket, som enligt taxan borde till Kongl. Maj:t och kronan erläggas. Oaktadt pastor, vid uppgiften af sina löneinkomster, upptoge den, hvilken lian åtnjöte i tionde af de inom bans pastorat befintliga laxfisken, samt för densamma utgjorde bevillning, beviljades likväl icke något afdrag för de tunnor eller lispund lax, som kronan sjelf uppbure in natura af tionden eller som pastor löste efter markegång. I följd häraf nödgades pastor erlägga dubbel bevillning eller skatta för en utgift. Detta orimliga beskattningssätt hade i sednare tider ofta blifvit vid Pröfnings-kommitteerna öfverklagadt, ehuru någon rättelse deruti icke vunnits. På grund af hvad sålunda blifvit andraget, funne motionären sig föranlåten föreslå, att de pastorer inom Norroch Westerbottens län, hvilka hittills erlagt denna så kallade lax-taxa, måtte varda från densamma befriade och i stället efter granskningen af hvars och ens tionde af laxfiskena, derför få erlägga bevillning på samma sätt som för all öfrig inkomst. Bih. till It.
Vår dyre, redlige fader, han som höll af oss mer än af sig sjelf, han, vår älskade fader, har nu lemnat oss och flyttat bort till annat land. Förstår du, Celia, att han nu är död. Den lustfärd, som du minnes att pappa skulle företaga sig i sällskap med några sina vänner, var olyckligtvis icke ett blott luftslott, utan blef verkligen af. Skulle han ändå på ångfartyg hafva rest till Reval, men ångfartyg kunde han aldrig med, ja han föraktade dem för deras enformiga rörelsesätt och föredrog den simpla galeasen framför »Furst Menschikoff.« På återvägen från Reval kantrade galeasen och alle man, tio till antalet, funno sin graf i vågen. Blott en blef under sin kamp med böljorna varsnad af en paket, destinerad till Helsingfors, och det är denne ene, som berättat de öfriges sorgliga öde. Nu vet du således allt, och jag vill icke trösta dig, ty jag kan det icke, sjelf en tröstbehöfvande. Ett kan jag blott säga dig: gråt Celia, gråt, ty vår fader förtjenar det så väl. Här innanför har du ännu ett bref ifrån mig, men det får du icke öppna förrän efter två dagar, ty då är din själ bättre i stånd att förnimma hvad der står. Lyd nu mig, Celia. Må väl. H:fors d. 20 Juli. Din broder Clinton.« Sedan Celia slutat läsningen, sade hon: Clinton nekar mig att läsa det andra brefvet innan två dagar. Han medger, att äfven detta bref är skrifvet af honom. Hvarföre skref han icke allt i samma bref? Han må väl icke vilja ge in åt mig förgift i små doser. Så elak kan han väl ej vara, å nej, jag känner Clinton så väl; hans mening är, såsom han äfven sade, att jag icke kan uthärda mycket svårt på en gång Men jag är en qvinna, och jag är nyfiken. Jag öppnar äfven detta bref, låt mig se: »Celia, min syster och vän! För två dagar sedan skulle du icke varit i stånd att bära så många sorgliga nyheter. Måtte Gud nu förläna dig styrka!
Medes i anseende till ämnet ägde gemenskap med den nu upläste Konungens nädjga proposition; hemställandes i anledning häraf, att berörde betänkande kunde i nästa plenum till granskning af Riddersk .pet och Adeln företagNS, samt att detsamma mätte anses såsom denna dag upläst och hwila pä bordet. Grefwe körner, ^ckolpk 6öran, hemstälde om icke, dä Herr Lanvt-Marskalken behagat nämna, att Constitntions« Utskottets betänkande skulle i nästa plenum blifwa ett öfwerläggningöämne, Kongl. Majsts nädjga proposition, säsom med ämnet gemenskap ägande, äsweil mätte till nästa plenum sä hwila pä bordet. Z66 Den 28 Maj!» Uppä gjord proposition bifölls säwäl Herr Land!» Marskalkens som Grefwe Nörners hemställa,ven. -Herr Landtmarffalken tillkännagaf att Herr Lk forselles, sou, i sista plenum Upläste ett dicta, nen rörande i Utländsk tjenst wistande sjöfolk, med» gifwir, att hans deruti upgifne förslag i allmänhet wore omedelbara regeringsmäl, och endast i srägaN VM Medels anslående kunde höra till Riksens Stän» ders befattning) t anledning hwaraf Herr Landt» Marskalken proponerade, akt detsamma i hwad den punkten rörde, mätte till Srars-Utskottet remitteras» Bifölls. Likaledes uppå gjord proposition remitterades till Allmänna Beswarsoch Oeconomiä-Urskoltet Frihet» re Stael von Utollsteins den 2Z Maji upläste dieta» kkn rörande saltpetörtillwerkningen i Riket. Wid förnyad föredragning af Öec0ii0Miä-Ut« fkottets i sista pleno pä bordet lagda Memorial, an» gående wäckt fkäga i afseende pä tiden för swedjelanvs afbrännande Med mera, blef bemälte Utskotts Utlä. rande af Riddrrskapel och Adeln bifallit.
Utaf de af Rikets Ständer vid 1834 och 1835 årens Riksdag för Försvars-Verket på en gång anslagne 550,000 R:dr, deraf en femtedel årligen borde utbetalas (se Riksdags-beslutet § 5.), hafva för år 1835 från Riksgälds-Contoret af Kongl. Maj:t blifvit anvisade 110,000 R:dr, deraf för Förvaltningen af Sjöärenderna 60,000 R:dr och för Carlsborgs Fästnings-Byggnad 50,000 R:dr, enligt hvad i Fortifications-Afdelningens ofvanberörde redogörelse äfven finnes intaget. Revisorerne anse sig sluteligen böra meddela följande framställning öfver förhållandet med den å de vid 1828—1830 årens Riksdag beviljade Extra Anslag för Försvarsverket uppkomne Räntevinst-Fond till 1835 års slut. Debet. Inkomsten till i835 års slut: Enligt från Rikets Ständers Riksgälds-Contor meddelad uppgift 31,647:20. 2. Balance till är 1836: Räntefondens Skuld för af Stats-Verket förskjutne och sistnämnde är ersatte 1,285:39. 1. Credit. Utgiften till 1835 års slut: Till Kungsholms Fästnings Byggnad 7,999: 25. 5. » d:o d:o Bestyckning 8,000: Till Rese-understöd: Capitainen Callerström 500 Hamb. B:co 1,541: 32. — d:o Cronstrand 800 Hamb. B:co 1,237:2.4.— 3 704: 8. d:o Bildt • • • • 600: d:o Loven 600 Hamb. B:co 1,850: d:o 300 Hamb. Copisten Noring 200 Hamb. B;co 575: Majoren Grefve Rosen • 1,800: Öfverste-Lieutenanten Friherre Silfverskjöld 1,500: Lieutenanten Thulstrup 600 Hamb.
Endast 3:ne fångar hade blifvit bestraffade för knifskäring. För öfrigt hade förbrytelser af svårare beskaffenhet icke blifvit begångna. § 10. Såsom ofvan blifvit visadt, uppgå de vid revisionsårets slut från längre tid till baka i räkenskapen upptagna proprie-balanser till ett belopp af 4,506 R:dr76öre; och utgöras, enligt hvad af den i Styrelsens hufvudbok intagna balansförklaring närmare inhemtas, af följande fordringar, nemligen: hos aflidne redogöraren vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen A. Söderströms sterbhus 2,242: 14; beroende på afskrifning; » aflidne redogöraren vid samma fängelse P. J. Wejdels sterbhus, vid årets början utgörande 1,653: 36. derå sedermera blifvit afbetaldt 297: 26. och återstår, beroende på indrifning, 1,356: 10; » aflidne redogöraren vid straff-fängelset å Carlstens fästning L. W. Nyman 456: 5; samt hos förre redogöraren vid straff-fängelset i Carlskrona C. A. Andersson 452: 47, hvilka sistnämnde begge poster fortfarande äro beroende på Kongl. Kammar-rättens pröfning. Utom förestående proprie-balanser upptager
Jag anhåller derföre om Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, i enlighet med hvad jag nu haft äran föreslå. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Utaf (illa slags straff för fylleri tror jag att böter är det mäst olämpliga, emedan det bidrager att ruinera den liderliges hustru och barn, utan att corrigera honom, sorn genom sitt lefnadssätt visar burn litet värde lian sätter på sin egendom. Jag vef intet straff, som i alla afseenden vore mera tjenligt, än ställande under Förmynderskap, hvarigenom den lastbare betoges möjligheten alt ruinera sig. Jag anhåller derföre om proposition till bifall på Betänkandet. Herr von Hartmansdorff', August, anhöll att, i händelse ProtocollsUtdrag från de andre 2;ne RiksSlånden angående förevarande fråga till Ridderskapet och Adeln ankommit, desamma jemväl måtte blifva uppläste, Undertecknad Riddarhus-Secreterare tillkännagaf, att Ilögv. PresteStåndet ännu icke afgjort frågan, saint att Vällofl. BorgareStåndet lagt LagUtskotlets sednare Utlåtande till handlingarne. 72 Den i Fe bni ar i i f. m. Herr Hjerta: Då jag ej kan förena mig i den åsigt Herr Cederschjöld yttrat, utan tror, att sådana speciella bestämmelser, som ej öfverensstämma med allmänna Lagen, äro otjenliga, helst jag är öfvertygad att stadgandet, i förevarande fall, allt för ofta skulle tjena endast att tillställa oredor och" ledsamheter inom Familier, går jag häldre in på att till allo bifalla hvad Bondet Ståndet i frågan beslutat, än att splittra tankarne, så att Stånden stadna i olika beslut, hvarigenom hehof utaf jemkningar skulle uppkomma; och anhåller om proposition, det Ridderskapet och Adeln måtte instämma i Hedervärda BondeStåndets; beslut, Herr von Hartmansdorff:
This is the same voice: can thy soul know change? Hail thou, and hearken from the realms of help! Never may I commence my song, my due To God who best taught song by gift of thee, Except with bent head and beseeching hand – That still, despite the distance and the dark, What was, again may be; some interchange Of grace, some splendour, once thy very thought. Some benediction anciently thy smile: – Never conclude, but raising hand and head Thither where eyes, that can not reach, yet yearn For all hope, all sustainement, all reward, Their utmost up and on, – so blessing back In those thy realms of help, that heaven, thy home Some whiteness which, I judge, thy face makes proud, Some wanness where, I think, thy foot may fall! Med detta några år senare fullbordade dramatiska poem22 nådde Brownings diktning ej blott sin hvitstrålande alpspets: den förirrade sig äfven in i de ofruktbara stenrös, dit den sedan alltför ofta återvände. Reflexionens skärpa och teknikens färdighet måste där ersätta känslans eld, fantasiens syner, siaraningens uppenbarelser. Det blef – utan all jämförelse i öfrigt – en liknande företeelse, som den Ibsens diktning under dess senare skede erbjudit, liknande äfven däri, att intrycket af skaparkraftens afmattning då och då motväges af ett stort ögonblicks ingifvelse. Att här följa Brownings senare produktion ligger utom planen för denna studie.23 Lika litet hos Browning som hos hans hustru hade det helleniska inflytandet, ens då det var som starkast, i någon djupare mån berört den formande förmågan. Båda Brownings voro allt för individuella, för modernt subjektiva för att ej söka sig egna uttrycksmedel, och antikens måttfulla, genomskinliga form ägde för dem motsatsens icke frändskapens tjusning.
som redan finnas der a stat anställde. Örn remiss till vederbörligt Utskott får jag anhålla. Stockholm den 22 November 1862. F. G. Isberg. t/W 65, Af Herr Isberg l Angående den i Skenninge varande skolas uppförande på de lägre element,ar-läroverkens stal och anslag af dertill erforderliga läraremedel. Enligt mig gifvet uppdrag täger jag mig friheten att, med återupptagande af rtt, uti Kongl. Maj:ts till sednaste riksdag aflåtna nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof framställdt, men då förfallet förslag, vördsamt hemställa, att Rikets nu församlade Höglofliga Ständer täcktes uppföra skolan i Skenninge på de lägre s. k. 2-klassiga elementar-läroverkens stat, samt anslå i sådant hänseende erforderliga lärarelöner; utbedjande jag mig att, jemte åberopande af hvad i frågan är vordet i högstberörda nådiga Proposition andraget, få ytterligare erinra hurusom stadens och ortens behof af skolans utvidgning granneligen bör synas deraf, att. änskönt stadens folkmängd på de 2 sista årtiondena vuxit från 1.000 tili 1,500 per - Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JV# .66. 125 söner, och derutöfver, samt kringliggande orten lärer fä anses starkt befolkad, obenägenheten i staden och på landet att låta barnen börja sin undervisning i Skenninge skola för att snart sagdt omedelbarligen derefter nödgas söka annat läroverk, visat sig så stor, att denna skola, som haft mer än 60 lärjungar, förra vårterminen måste hällas stängd, till följd af total brist pä lärjungar, de der alla lära nödgats vända sig till andra, aflägsnare, men ändamälsenligare skolor, till stor uppoffring och bekymmer för föräldrar och målsmän, sorn derigenom satts i mistning af fördelen att kunna pä nära håll tillse och öfvervaka barnens uppfostran, åtminstone under de första skolåren. Remiss till vederbörligt Utskott begäres. Stockholm den 22 November 1862. F. G. Isberg. JW 6®. Af Herr Isberg!
[ Ulfsunds län 20 « 13* « « 1 Skinskattebergslagen l « 14 Stats-Utskotlets Utlåtande, N:o 338. Här visar sig, hvad Kungsöhrs kompani serskildt beträffar, att det soulagement, hvarmed rusthållarne blifvit ihogkomne och ansedde efter 1680, var rätt betydligt. Likasom vid de öfriga kompanierna (med undantag af Ostra Westmanlands, der redan 1679, såsom sammandraget upptager, 21 j hemman voro tillslagne rusthällen till augment) utgjordes hvarje ruslhålls-nummer af 1 enda hemman. Dessa lingö efter hand sig tillslagne augmenter, till ett belopp af 137 hemman, hvilka tillsammans med serskilda hemmanen i Barkarö tilldelade ersättningar, gåfvo en förhöjning i rustningsräntan från 33 till 63 Daler, eller helt nära dubbla beloppet. Man skulle med skäl tycka ersättningen för dagsverksräntorne derigenom vara ganska frikostigt gifven. Men, invänder man, det kan icke bevisas, att delta är det soulagemeut, som Konungen 1680 utlofvat. Hvad annat skulle då Konungen gifva i ersättning för de undantagna dagsverksräntorna än andra räntor på hvilka rusthålls-indeluingen för alla tider kunde grundas? Fråga kunde väl icke vara, att de då lefvande rusthållarne skulle erhålla enskilda gåfvor endast för deras tid. Konungen gaf i ökadt mått räntor, för de räntor som blifvit undantagna. Att rusthållarne, i den mån Konungens resolution af den 16 December 1680 kunde anses innebära ett löfte, gjort detsamma gällande vid general-mönstringarne, bör icke helvillas; men något serskildt qvitto att löftet var uppfylldt, kunde förmodligen Konungen icke anse sig behöfva. Han måste hafva trott, att ingen annan försäkran derom var nödig, än den sorn innehålles redan i hans Sladfästelse-resolulion på 1687 års indelningsverk. Bevis saknas dock icke, att de rusthållarne anslagne ökade augments-räntorna måste betraktas såsom ersättning för de undantagna dagsverks-räntorna.
För en Vaktmästare 175: 19* eller tillsammans i,585; — 196. och hvilken aflöning för innevarande år, i anseende lill spanmåls-tillökningen, utgör sammanlagdt 2,646 R:dr 12 sk., någon förhöjning deruti icke torde kunna anses omedelbarligen påkallad deraf, att högre aflöning 4 Stats-Utskoltets Utlåtande, JV:o 348, för Justitias-Canzlers-Expeditionen år beståmd, helst densamma måste mera råtta sig efter göromålens mångd och betydenhet inom de begge serskilda Expeditionerna, ån komma att bero af jemförligheten emellan JustitiaeCanzlerens och Justitice-Ombudsmannens Embeten, som, enligt Grundlagen, eger rum, hvartill kommer, att Tjenstemånnen uti Justitiae^-Canzlers-Expeditionen innehafva ordinarie befattningar på Rikets Stat, då deremot de vid Justitiae-Ombudsmannens Expedition tjenstgörande personer kunna innehafva och jemväl merendels innehaft desse sine befattningar, jemte andra ordinarie sysslor i Rikets tjenst, har Utskottet ansett sig böra tillstyrka, att motionen icke må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 6 October i84o. Anb. till Exp. Utsb. d. 7 Oct., bl. 11 f. ib. Utlåt ande, i anledning af Friherre IV aueli hoffs, J, O., motion, om anslag af löner för 3:ne Länsmän i Blekinge Län. (C. A.) Med föranledande af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets af 5:ne Riks-Stånd bifallne Utlåtande, N:o 28, angående underdånig framställning till Kongl. Majrt, om afskaffande af så kallade extra Länsmän eller sådane, som icke hafva sig anvisad lön på Stat, har Herr Friherre Nauckhoff, J. O., under åberopande af 56 §.
N:o 1 uti N. N. Fögderi för år 18 Hemman. Frälserentor. Lägenheter. BergV erk. Marni facturier, Fabri Ner, Verk och InrättQvarnar. Fabriks.Inrättningar, som äro taxerade efter utsatte flnrcr ningar. Mantal. Värde i Tusental. > ►n 3! 3 Värde i Tusental. Antal. Värde i Tusental. > 3 £ö Värde i Tusental. - ■ - Antal. j Värde i Tusental. i Antal. Värde i Tusental. Ägande ratts afgift. Antal. - Afgift. Som det är af vigt, att de Statitiska, Upplysningar, hvilka genom Sammandragen under denna Nummer böra vinnas, erhålla den fullständigaste noggrannhet, sa skola Häradsskrifvarne med största omsorg, genom tjenliga Öfverdrag fran Taxerings Längderna, dem författa, och LandsContoiren åligga deröfver hafva noga tillsyn, med rättighet att affordra Häradsskrifvarne de författade Öfverdragen, för att kunna dem granska ech Sammandra* gens riktighet utröna. (Lif. N, till Nlr 17 i Bih.till RiktSt. Prot. 1817—.i8i8< jtteSaml^ v ^ " Sammandrag öfver TaxeringsLiingderna N:o a uti N. N. Fögderi för år 18 N. N. Socken N. N. dito N. N. dito Sorn innehafves under | Bostalls-ratt. Hem man. 5 30 Läeen heter. *5 Qvar nar. 3400 I > tro* 24 Afgift af Embete och Tjenst. I Procent af Löneinkomst. * procent af Löneinkomst. 3 - 4000 80 å 3 procent af Löneinkomst. > 3 CJ 3 “ ta... 3 l1 3000 90 (Lit, Q, till K;r 17 i Bih. till RikjSt, Prof, 1817 18 iS< f;te Sami.) N:o 7, (C).