Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den skulle hafva den effekt som Hr Hjerta påpekat att stäfja ifvern för jernvägsanläggningar, så kunde det möjligen vara skäl att bifalla saken; men ett sådant sätt att gå till väga kan jag dock icke gilla; jag vill helst handla så som synes mig riktigt och statsekonomiskt bäst och mest öfverensstämmande med R. St:rs beslut. Hvad nu den statsekonomiska sidan af saken beträffar, så har Gr. af Ugglas redan vidrört denna; jag vill blott anmärka att tidpunkten synes icke nu vara inne att hastigt få uplåna penningar. Vi känna att ännu icke något låne anbud blifvit gj >rdt, att räntan utomlands är onaturligt hög såsom 8 proc. i Hamburg, 7£ i England och 2 proc. i månaden i Amerika, jag tror således ieke att det i statsekonomiskt hänseende vore riktigt att pådrifva uplåningen nu genast af större summor än behofvet kräfver, utan klokast är att gå varligen tillväga. Hr Gr o. Landtrms härefter först till bifall och sedan till återremiss å nu förev:de puukt framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå förstnämnde propos. förnyades, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte många Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Gr, Sparre begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition: - Den 14 Oktober. 99 Den sora bifaller första punkten af StatsUtskis Utlåt. N:o 125, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej > vinner Nej, varder berörde punkt, på grund af deremot gjorde anraärkn.-r, till Utsk. återremitterad. Vid voteringens slut befur.nos rösterne hafva utfallit sålunda: Ja — 23. Nej — 24. 2:dra punkten, avgående ordnandet af de för Statens jernvägsanläggningar ar.slagne och hos Riksg:sKont. lyftade medlens förvaltning. Denna punkt lemnades utan anmiirkn. och bifölls.
Den, som bifaller StatsUlsk:s utlåt, i fråga om pension för Collega-schol.e Ekelunds enka, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Ad. en årlig pension af 200 r:dr b:co höra beviljas förenämnda enka, att åtnjuta så länge hon lefver ogift. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit sålunda: Nej — 24. 38:de punkten. Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 39:de, 41:sta och 52:dra punkterne. R. o. Ad. vidhlef sina, i afseende på dessa punkter förut fattade beslut. 53:dje punkten. Utsk:s yttrande lades lill handlingarne. Föredrogos ånyo och biföllos Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms nedannämnde d. 24 sistl. Maj och den 13 dennes på bordet lagde ullåt:n och betänk:n. N:o 3, i anledn. af väckte frågor, dels att Staten matte öfvertaga kostnaden för kronobrefbäriogens fullgörande, och dels att Postverket matte samma kostnad bestrida m. m.; N:o 4, i anledn. af väckte frågor om befrielse för åtskilige Pastorsoch Komministers-boställen från utgörande af rotering, eller om åtnjutande af ersättning derför m. m. ; N:o 5, i anledn. af väckt fråga om förändradt sätt för Landl mätares aflönande m. m.; N:o 6, i anledn. af väckt fråga, att all inom Appelbo och Malungs socknar belägen skogsmark måtte fördelas på jordegarne inom nämnde socknar; l\:o 7, i anledn. af väckt fråga om ny organisation af Länsslyrelserne; samt IST:o 8, i anledn. af väckt fråga om berättigande för stamrote vid båtsmanshållet, att, utom planpenningarne, af strö-rotarne njuta ytterligare ersättning för lemnad åker, äng, mulbete, vedbrand och stängselvirke. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o.
Horn nu förklarat, är jag af den öfvertygelse, att detta icke varit fullkomligen grundlagsenlig!, hvilket bäst visar sig deraf, att, då ingen anmärkning blifvit gjord mot första punkten, densamma skulle, derest den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propostn med ja besvarades, blifva hvilande till förkastande eller ordagrannt införande i tryckfr.förordn. vid nästa riksdag, ehuru denna punkt är af detta innehåll: ”Citationen i sjelfva ingressen af 86 § Reg.F. återföres till ordagrann likhet med det citerade.” Ingen enda röst inom detta bus har höjt sig mot detta förslag, och jag hemställer likväl till Hr Gr. o. Landtm., om detsamma kan till grundlagsenlig behandling antagas. Detta kan icke vara Hr Gr. o. Landtmrs mening, utan måste säkerligen det sätt, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, börjat behandla denna fråga, härröra från en irring å Hr Gr. o. Landtnäs sida. Ehuru jag bekant mig hylla den mening, att juryinrättningen och indragningsmagten samtidigt måtte afskaffas, likasom de samtidigt infördes 1812, bekänner jag likväl, att det skulle göra mig ondt, om, tvärtemot den mening, jag flera gånger yttrat, då emot Goristit.Utsk:s Den 17 October «. m. roemor. anmärkningar kunna göras, som förklaras för Ståndets gemensamma tanke, genom ett annat behandlingssätt eu sådan tanke icke finge göra sig gällande. Det anser jag vara ett sätt att par surprise genomföra en fråga. Hvad utgång saken än må få, önskar jag likväl, att alla meningarna måtte få tillfälle att göra sig gällande. H. Ex. Hr Gr. o. La nd t m. yttrade den förmodan, att, i fall Frih. Ehrenborgh hade erinrat sig ordalagen uti Utskts Dienior, han icke hade gjort Landtm, den förebråelsen att vilja par surprise låta saken afgöras.
Richard hjälper honom.) RICHARD. Ja, vet du, jag tror inte, att det står i den här. efter i min almanacka. God natt, farmor! Men jag är inte alls 39 STEN. för är midsommardagen Johannes Döparens dag? vudet). Det var en dålig almanacka. Farbror, hvarRICHARD (klappar honom på hufJa, det skall jag berätta dig i morgon. HELENA (går hastigt till dem, rycker gossen ifrån honom och säger halfhögt, med en utfordrande blick). Låt barnet vara. (Går hastigt med Sten till vänster.) RICHARD (reser sig upp och ser häpen efter henne). (En stunds förstämd tystnad.) GROT (med ett försmädligt leende). fället. God natt! Ja, då tror jag, att jag också passar på till(Går till vänster.) RICHARD. Hvad betyder detta? FRU VINGE. ting att fästa sig vid. Litet moderlig svartsjuka, det är ingen 40 RICHARD. du inte själf, det vore alltför olikt henne. FRU VINGE. räkneliga. Vi kvinnor äro i allmänhet en smula obeRICHARD. sådan blick! Och det är icke första gången. icke tala med mig, hvad är det hon har emot mig? FRU VINGE. Hvad skulle hon kunna ha emot dig! RICHARD. år, som jag icke sett henne! Hon som var så glad, så liflig, det var ju en lefnadslust Och så förändrad hon blifvit på dessa tre Nej, det är något annat, något mera! En Helena svartsjuk på mig! Det tror Hvarför undviker hon mig, hvarför vill hon hos henne, som var fullkomligt oemotståndlig, nu! Hvad är det, som har händt här? FRU VINGE. tre år äldre. Ingenting, så vidt jag vet. Tre år i ett äktenskap gå aldrig Hon har blifvit åtminstone är det så jag minns henne. Och spårlöst förbi. Hon är en smula desillusionnée, förmodar jag. 41 RICHARD. Äro de då inte lyckliga? FRU VINGE. en tredje. Jo, så vidt jag vet, men det vet aldrig RICHARD.
Då man nu är så angelägen att öfverflytta tolagen på statsverket, hvarföre befriar man icke handeln från dessa afgifter? hvarföre har man så brådtom att göra det med tolagen? Fordrar icke ordningen, att man gör sig reda för alla dessa af handeln utgående afgifter, så att de på en gång kunna regleras Ett annat märkvärdigt försvar förekommer ock för Betänk. En värd ledamot har nemi. omtalat, hurusom den af K. M. nedsatta Komitén fått i updrag att reglera tulltaxan, så att den ställdes i likhet med den Norrska, och på denna grund skulle Utsk:s förslag antagas. Men huru hafva väl Norrmännen gjort? Vi veta alla det Norrmännen ansett sitt lands intresse fordra bibehållande af deras tullagstiftning. Är det då icke Sveriges R. Stms pligt, att bibehålla vår tullagstiftning uti ett endast med landets väl instämmande intresse? Detta mitt fäderneslands sannskyldiga intresse, fordrar, efter min öfvertygelse, bibehållande af nu gällande tullafgifter och då inser jag icke något skäl att likhet skall införas i de båda ländernas tulltaxor, eller behofvet af att en sådan likhet kan åberopas såsom stöd för förändringen. I mitt första anförande yrkade jag afslag å den föredragna punkten, men då jag nu erinrar mig, att Utsk. vid upgörandet af tullbestämmelserne från sitt förslag undantagit artiklar, hvilka i I)en 22 Juli f. m. fråga om tull, tolag och konvoj-afgifter väga minst i vågskålen, anser jag rigtigast att återremittera frågan i stället för att ingå i slutligt bedömande deraf, hvarföre jag anhåller om återremiss å ifrågavide punkt. Hr Bildt, Knut: Jag har inom Utsk. deltagit i öfverläggningen om förevale fråga. Jag vill ieke såsom Hr Printzensköld genomgå liela taxan utan endast hålla mig till föremålet för den nu pågående diseussionen. Beträffande tolagen, synes af handlingariie, att KornmersColl., enär åtskilliga uplysningar i ämnet vore att förvänta från städerne, tillstyrkt, att denna reglering skulle på försök under en tid af 3 år vidtagas.
Maj t skall begagna hvarje tillfälle att förena deras sanna fördel med nödvändigheten af vapenöfningar, hvilka påkallas af nödig omtanka för Rikets försvar, för Soldatens vänjande vid fältlefnaden, hans helsa, hållning och disciplin; samt att Kongl. Maj:t, öfvervägande, å ena sidan, Rustoch Rolehåliarens förbindelser mot Stateo, och, å den andra, bekant med deras rättmätiga anspråk på skydd för sina rättigheter, alltid skall suka att förbinda deras väl med en vaksam omsorg för Inöelnings-verkets bestånd och Rikets säkerhet. Af det inför Kongl. Majit i Siats-Rådet hållne Protocoll, sorn den Nådiga Propositionen finnes bifogadt, inhemta*, att StatsSecreteraren för Krigs-Arendena jemte samtlige närvarande StatsRåden, med yttrad öfvertygelse om nyttan af Passevolancens fortfarande, i underdånighet hemställt, att, då Rostoch Rotehållare* skyldigheter i och för Knecktehållet nu för tiden kunna anses mera betungande, än från början varit afsedt och beräknadt, samt jordbruket i allmänhet, jemförelsevis till öfriga näringar och yrken, synes vara i behof af lindring i allmänna tyngder, h vartill äfven kommer, att Truppernas öfning, under möten, hvarförutan ändamålet med deras underhållande skulle förfelas, är att anse så - 6 Staissamt Allm. Besv.o. Oec.U tsk.Utl.N.-o 72. sorn en för försvars-verkets fullkomnande nödig anstalt, den der således ej bör ensamt drabba Bustocb Botehållaren, hvilken fastmera kan anses hafva sin Rustningsoch Boterings-skyldighet fullgjort, enär, vid Infanteriet, Soldaten, och, vid Cavalleriet, karlen och hästen voro behörigen utrustade och inmönstrade, Kongl.
Alla säga ju att det här inte kan räcka länge, och så fort arbetet börjar, blir det nog god förtjänst. Och under tiden får man tigga, invände Elias dystert eller svälta, om man inte kan tigga. Och jag kan inte, fast mina pengar äro slut. Ja, men jag är skyldig för biljetten och kan börja betala nu när jag har lön. Det hade Elias alls icke kommit att tänka på kunde för ögonblicket ej ens påminna sig hur mycket han lagt ut. Men mycket var det inte. Huru länge kan det räcka? det är ju inte stor smula, sade han därför. Om jag betalar en och en half dollar i veckan så räcker det nog en tid. Och när min skuld är betald, kan du låna af mig. Inte lär jag börja lefva på ditt arbete! Man måste väl hjälpa den som inte kan hjälpa sig själf var det inte så du sade? Men ännu är det ju bara fråga om dina egna pengar. Med en och en half dollar i veckan skulle Elias kanske nödtorfteligen kunnat hålla kropp och själ till hopa om där ej funnits så många andra, som svälte. Men han kunde omöjligt se dem kasta hungriga blickar på hvar munsbit han sväljde, utan att dela med sig så långt det räckte. Och därför voro hans pengar slut långt innan veckan var förbi. Nå, huru går det? frågade Kristina hoppfullt, då han följande måndag infann sig för att lyfta den andra afbetalningen. Han menade tro på att det väl kunnat gå bättre, och då gjorde hon några flera frågor, så att hon snart fick reda på sammanhanget. Oj, du karlstackare! utlät hon sig det här duger inte alls. Nu skall jag gifva dig tjugufem cents hvar dag, så du får mat åtminstone en gång om dagen, om du också delar med dig Du skulle ju skänka bort fast byxorna om någon begärde dem! Inte lära de börja begära mina byxor, tviflade Elias, med en vemodig blick på plagget i fråga. Det är din lycka, sade Kristina tröstande. Därefter gick det visst något bättre med det dagliga brödet, ehuru Elias ingalunda tilltog i välmåga på den diet han förde. Men värre var det med hans garderob. Han hade icke hämtat med till Amerika mera än ett par skjortor utöfver de kläder han gick och stod i, och de hade allt utom förbättrats däraf att han både gått, stått och sofvit i dem sedan han kom till guldlandet.
Majus Nådiga Bifall och 8riiLtion til den i underdänighec foresta g,a Tryckfrihets-Lagen, komme at Riksens Slända nlkannagifwas. Grefwe 6^II?nbo,^, jokan enning, begärde at i frägan om Wargeringen kioporition, i anledning afhansuplafte anförande, marce göras. En och annan Ledamot af Ridderstapek och Adeln hördes härur, instämma. Friherre 8,ael von wolstein. Zag erhåller just nu underrättelse, at Kongl. Maj:c redan i Nader behagar uplösa Wargeringen, hwilket torde tjena til bewiS, at Kongl. Majer äfwen ansett den wara pa et origtigt fatt rilkommeU, dä den saknade Riksens Ständers samtycke. Någre Ledamöter yrkade ytterligare kropop tion pa Grefwe (HIlenkorg8 Oickätnen. Andre ropade härtil Nej^ Herr Grefwe» och Land tinar skal ken. I anledning as Oeconomi - Utjkocters Betänkande, har jag redan gjort proportion ar Wargeringen matte uphöra: denna ^ropo8i,ion är af Ridderffapet och Adeln bifallen; och da kan jag icke pa en enstild Ledamots lE-unen göra en ny kroposiuon. Herr zo8 Den 8 Mars. ' Herr Igoräenstolpa, ^näcrs. Sedan Ridderjkapet och Adeln för en kort stund sedan afgjort et mål ifrån Stats-Utskottet, rörande Ko» nungens rättighet at bedöma och göra
Det enda som stöter mitt öra i denna korsång är den där uttalade önskan att lammen skola vara alltid lika små — det menas förmodligen att lammen alltid skola förblifva lam, men det är kanske något alltför sött i själfva uttrycket, som värkar barnkammaraktigt. Något af samma melodi och samma stämning af vemod och lycka, men en melodi i ännu mera genomarbetadt skick och en stämning ännu starkare och rik på inre lif är det i den underbara visan “Morgonen“ i Heidenstams sednare diktsamling. Jag har ibland gråtit, när jag läst den. Morgontimme, jag vill händer lyfta. Jag hör sorl, jag hör lyrors slag. Tag mitt offer! Ack, du ser mig snyfta! Lyckans snyftning som offer tag. Du sprängt lås och reglar från min andes hus. Allt mitt väsen speglar som ett haf ditt ljus. I “Ensamhetens tankar“, en af den första samlingens diktcykler, där man på grund af dikternas korthet kunde vänta att den lyriska koncentrationen borde vara tillstädes, är den ock ibland att finna. Dessa småstycken likna för öfrigt oftare en slags känslans och reflexionens “Sprüche in Reimen“ än de likna visor och sånger. Koncentrationen ligger också snarare hos dessa dikter i tankens och bildens sammanträngdhet än i formens fasthet och värkar därutinnan understundom med epigrammatisk kraft. “Der innerst i min ande bor en gnista; att lyfta den i dagen blef mitt mål, min lefnads lif, mitt första och mitt sista. Hon gled mig undan, tärde och förbrände. Den lilla gnistan är min rikedom; den lilla gnistan gör mitt lifs elände. Kan man kortare, innerligare och sannare uttrycka genialitetens äller om man så vill endast det personligt egenartades sorg och lycka än i dessa sex rader. Vistonen finnes dock äfven den vackert representerad i en strof som denna: Du trafvare min, jag längtar ej in Till kvafva hemmets kakelugn. Håll ut en timme, håll ut i tu och du köper mig du två korta timmars lugn. Äller i det korta Goethe-värdiga stänket af en visa. Jag snärjer i en snara, var viss du får mig kär. Men just när du skall svara dig själf en dag så här:
Beträffande arfvode! för Plaee-majoren och Adjutanten, har detta, i likhet med det för andre Adjutanten vid Öfver-kommendants-expedilionen i Slockholm, blifvit bestämdt till 400 R:dr Runt. b) Kommendanten och Place-majoren å Carlsten äro af Eders Kongl. Majit föreslagne lill samma aflönings-LeOpp, som slaten upplager för Kommendanten och Place-majoren i Waxholm, men, i hkhel med hvad i föregående moment är omlörmäldt, har aflöningen för den förre blifvit fastställd lill 1,800 R:dr och för den sednare till 400 R:dr R:mt. c) Beträffande åter Kommendanten på Carlsborg, i staten uppförd, lika med förutnämnde hänne Kommendanter, lill ett belopp af 2,190 R:dr, hafva Rikets Ständer, i betraktande deraf, atl Carlsborg, såsom icke fullt befästad, ej är jemförlig med de fäslningsorler, hvarom i föregående momenler förmäles, äfvensom alt något arfvode för Kommendanten å Carlsborg för närvarande icke finnes å stat upplördt, ansett, att aflöningen för denne kan bestämmas något lägre än för Knmmendanlerne i Waxholm och ä Carlsten, samt derföre fastställt beloppet tid 1.500 R;dr R:mt.
– ”Åh,” sade hon högt, liksom för att döfva den, ”Waldemar är för mycket liknöjd, och jag ernar ej inrätta Knapergården till ett nunnekloster.” – Hennes öga föll nu på förlofningsringen, och kärleken till den frånvarande uppflammade i en tyst suck. Men ack! åter höjde lättsinnigheten och fåfängan sin spira, och de togo snart säte och stämma så väl i hufvud som hjerta. Hon strök det besvärliga vittnet om sin förlorade frihet af fingret, nedlade det i en låda, och sade: ”Jag älskar Waldemar mer än mitt lif; men jag har varit för svag och blind, tror jag. Förrän han återkommer, och jag i hans öga och hjerta läser den känsla jag önskar och har rätt att fordra, bär jag ej denna ring.” Hon slog hastigt igen locket och ställde sig bakom den nedfällda rullgardinen, för att se nedåt dalen. Julie var icke oädel, hjertat var varmt och godt; men, likt tusende af sitt kön, hade hon aldrig bemödat sig att allvarsamt granska sina egna känslor och bevekelsegrunderna för sina handlingar. De kunde liknas vid hieroglyfer, och ögonblickets ingifvelse hyllades, hurudan den ock var, i fall den räknade en bundsförvandt i fåfängan. Emellertid hade Carolina och bruksbokhållaren varit de första nere vid backen; men ej en skymt syntes till af de resande, icke ett ljud, som tillkännagaf hvar de funnos. De spejade åt sidan, samt upptäckte vagnen öfverändakastad och insnärjd i en mängd buskar. Drängarne, som nu hunnit fram, grepo uti för ett få den upp, och blefvo varse sin unge herre, som låg öfverhöljd af blod och utan sansning invid vagnen, hvilken, uppburen af busksnåret, likväl ej hvälft öfver honom. Hufvudet hade stött mot hjulet, och genom ett halft underverk var det ej krossadt mot ett stenrös nära derintill. Ett ögonblick stodo alla stumma af förvåning och smärta.
5 Daniel Danielsson från Jönköpings län, och J. M. Lundahl från Skaraborgs län. A) Herr Grefve Posse har yrkat en lag. som bestämmer att: i:o Alla af Kongl. Majit fastställda, nu gällande konventioner om presträt tigheters utgörande bibehållas vid gällande kraft till den 1 Maj 1958, med rättighet för Rikets Ständer att, efter nuvarande innehafvares afgång, framdeles förordna om förvandling af all i dessa konventioner bestämd afgäld till motsvarande spanmål; 2:o I alla öfriga pastorater i Riket skall, genom Kongl. Maj:ts försorg, inom 1858 års utgång, på de hufvudgrunder Kongl. Förordningen den 5 April 1816 innehåller, upprättas ordentligt förslag, omfattande pastoratets alla lagligen bestämda prest-rättigheter af hvad namn som helst, taxerade till visst belopp i spanmål, för att, vid allmän sockenstämma, i närvaro af kronooch konsistorii-ombud, leda till vänlig förening lärare och åhörare emellan, då, i händelse af sådan öfverenskommelse, densamma bör till Nådig fastställelse för tiden till den 1 Maj 1958 i underdånighet anmälas; men skulle ändamålet motverkande stridigheter uppstå, öfverlemnas förslaget och deremot framställda anmärkningar, jemte Landshöfdingens och Domkapitlets utlåtanden i ämnet, till Kongl. Maj:ts Nådiga granskning, för att på det sätt, i hvarje förekommande fall linnes rättvist, blifva regleradt och för tiden till den 1 Maj 1958 stadfästadt, hvarvid skall iakttagas dels att samtliga ostridiga presträt tigheterna, förvandlade efter deras värde, skola bestämmas att utgå i motsvarande spanmål eller, om båda parterne det önska, i penningar, dels ock att inkomsten af hvarje pastorat icke beräknas högre än till det belopp, hvarmed densamma nästförutgångne år, enligt antaget bruk eller enskild öfverenskommelse, utgått. B) Herr Ödmansson har påyrkat enahanda föreskrifter, som de af Herr Grefve Posse föreslagna, blott med det tillägg, att nu gällande konventioner skulle bibehållas vid sin kraft till den 1 Maj 1958 ”eller ock intill dess andra grunder för presterskapets aflöning af Rikets Ständer antagas”.
På enahanda sätt utrönes ock, hvilken person skall till 4:de Profpredikant begäras, i fall 2:ne eller flere dertill skulle föreslås. §• 31- Éxp. Utsi. Förslag till und. Skri/v. 5*- Finnes pluraliteten nöjd med Consistorii förslag, förfalle all vidare fråga om 4 de Profpredikant, och någon annan må ej föreslås. Förena sig åter de flesta närvarande om en och samma person till fjerde Profpredikant, upphöre förrättningen, och Protocollet, behörigen justeradt, insändes till Consistorium, sorn, efter föregången pröfning af den föreslagnes skicklighet och förtjenst, genom Utslag ofgör, huruvida han såsom fjerde Profpredikant må på förslaget uppföras eller icke. §• 32. Skulle den händelse inträffa, ött Valförrättaren sjelf, eller hans skyldeman, blefve till 4:de man på försläget begärd, Upphöre han genast med ali vidare befattning, och öfVerlemne fragan till Consistorii ompröfning; men afsäger sig Valförrättare!! det honom erbjudna förtroende, fortsatte han då förrättningen. $• 33* Afsäger sig deh föreslaghe fjerde ProTpredikanten Församlingens kallelse, ellet pjöfvas han af Consistorium till förslaget icke berättigad, eller aflider han, innan ny frågodag infaller, håfve Församlingen icke rätt att någon annan i hans ställe begära. Icke eller må sådan begäran beviljas, om ock någon af de öfriga föreslagne skulle afgå sedan fjerde Profpredikant begärd blifvit, men om flere afgå, fylDihang t. 11. SlsProt, wide Sami. s> Land. 3 Haft. 14 10Ö Exp. TJtsl. Förslag till un cl. Skri/v. N:o 373. les förslaget sä, att trenne blifva val underställde. §• 54- Till frågodags förrättning, dä ofvanförmälda hinder icke förekomma, hörer vidare Vallängdens justering, hvarförinnan Valförrättaren först tillkännagifve, att alla rättelser och tillägg uti berörde
Förslag till und. Siri/v. N:o 73. 177 skildt stadgande, eller det i io3§., emedan afskedandet de facto verkställes genom Rikets Ständers Nämnd, fastän afskedsbrefvet af Konungen utfärdas, samt ändtligen, att, med kännedom af de bestämda förbehåll, hvarunder sysslan uppdrages, den Embetsman, som förlorar Nationens förtroende, icke har större skäl att klaga öfver entledigandet än den, som förlorar Konungens. Mot Domaremagtens missbruk anvisar väl Regeringsformen materiela controller i de nya institutionerne af Justitiae-Ombudsmans-Embetet och af Riks-Rätten; men äfven för en oredlig eller en mindre skicklig Domare skall det blifva lätt att vårda och uppfylla sina pligter jemt till den grad, att han undviker laga näpst och bestraffning; och den Högste Domstolens Ledamot, som genom Dom skiljdes från sitt Embete, hade säkert aldrig förtjent att en enda dag bekläda det. — Odugligheten på Domaresätet, alltid för Samhället vådlig, är det likväl mindre i de Instancer, hvarifrån appell eger rum, och hvilkas utslag kunna casseras; i den högsta åter, hos hvilken Samhället ock gör anspråk på den högsta duglighet, det klaraste förstånd och den renaste vilja, skulle ansvarslösheten, i händelse, mot ali förmodan, dessa anspråk icke uppfylldes, leda till vida betänkligare följder; och här vidtager sålunda användandet af det correcliv, Lagstiftaren nedlagt i uttrycket af ett allmänt tänkesätt. Bihang t. B. S:s Prof. i Quie Sand. a o 178 Exp. Utsi:. Förslag till und. Slrifv. N-o 73, Eli oväldig och rättsinnig Domare behöfver ej frukta detta Folk-Tribunat; tvärtom skall han, för andans och öfvertygelsens sjelfständighet, den enda sanna och skattbara, hemta ny kraft och näring från sitt personliga beroende af en fritt uttalad National-Opinion.—- Om denna förvillas och hänföres, skola några lättsinnigt ogillande röster ej förringa hans värde, eller ens skugga hans anseende.