Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 28 September e. m. 43) Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till CJtsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu halva varit öfvervägande. 89:de punkten. Gr. Cronstedt: Vid denna punkt har Utsk:t i sin gifmildhet gått nästan långt. Doktor Dahlman bar icke mer än 2 år varit såsom läkare anställd i statens tjenst; och jag anser att staten i följd deraf och då Dahlman ej gjort sig på något sätt mera än andra förtjent af erkänsla från statens sida, ej kan hafva någon skyldighet att pensionera hans enka. Jag anhåller derföre om afslag å Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats afslag å Ulsk:ts förev:de hemställan, framställdes lörst propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utlöllo med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 94:de punkten. Lades tili handlingarne. 95:te—98:de punkterna. Utsk:ts hemställanden biföllos. 99:de punkten. Gr. Mörner, Carl Göran:
Klinkowström: Jag är i det mesta förekommen af Hr Lilljehöök och Gr. Lagerbjelke, samt tror att Utsk. ej förtjenar någon förebråelse för otydlighet; detta arbete har nemi. redan länge varit allmänt kändt, och flera delar äro deraf utkomna. Frågan är af stor vigt, ty detta arbete innehåller grunden och materialierna för en mera kritisk behandling af den äldre Svenska Historien. Man måste vid jemförelse med andra länder medgifva, att Sverige gjort alltför litet, för att bevara sina minnen från fordna tider, och må vi ej lemna detta tillfälle dertill obegagnadt. I afs:de å redaktionen instämmer jag med Gr Lagerbjelke. Hr Hjerta: Jag ber om ursäkt, att jag måste bibehålla den åsigten att, då fråga är om utgifvande af ett historiskt arbete, man äfven bör få veta utgifvarens namn. Det är nemi. ingalunda likgiltigt, åt hvem ett sådant updrag lemnäs, som att ordna historiska urkunder. Då en sådan person är funnen i Hr Hildebrand, hvars skicklighet är käud och erkänd, vill jag ingalunda motsätta mig anslaget, men dock anmärka, att 2,000 Rdr årligen just ieke är någon äå alldeles obetydlig summa; och jag hoppas, att vid nästa Riksdag, om fortsatt understöd då kommer i fråga, det må visa sig, att man fått någon valuta för dessa utgifna medel. Sedan härefter Hr Frih. o. Ordfulen framställt att i afs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt, af Hr Lilljehöök och Frih. Klinkowström, att den deri förekommande slutmening »motsvarande det antal hvilket PresteSt. hittills inköpt, börande dessa sistnämnde exemplar till de särskilda Kontraktsproste-archiven utdelas för att såsom en offentlig egendom, hållas allmänheten tillhanda» skulle utbytas l)eii 24 November e. m. 733 emot orden »för att utdelas på sätt K. M. lämpligast finner», och af Gr. Lagerbjelke att förenämnde slutmening skulle helt och hållet uteslutas, förklarade Hr Lilljehöök och Frih.
”Det åliggande, som i främsta rummet och såsom det allmännas högsta kraf hvilar på Riksbanken, det att upprätthålla värdet å dess såsom mynt betraktade sedlar och i det hänseendet utgöra ett osvikligt värn för eganderätten. detta åliggande har med bankrörelse, i dess såsom näringsfång omfattande mening, så litet gemensamt, att en sammanblandning af dessa funktioner hos samma statsinstitution, långt ifrån att vara nyttig eller nödig, fastheldre i sig kan innebära fröet tili samma olyckor, som så ofta tillförene, ehuru dä till följd af statsfinansernas förfall och missförstånd om botemedlen, hemsökt Riksbanken. Ehuru, enligt gällande Banko - 4 Banko-Utskottets Betänkande J\& 32. reglemente, de här antydda olika funktioner blifvit inom särskilda departement så vidt möjligt begränsade, må det likväl icke förnekas, hvad mångfaldiga äfven under sednare tider inträffade händelser dessutom bevittna, att verksamheten inom det ena departementet stundom tages i anspråk för fyllandet af det andras behof, och att förbindelser, ingångna för det ena. kunna och måste utöfva inflytande på det andras område. Men härmed är också möjligheten af en för realisationen äfventyrlig rubbning bevisad, derest icke, såsom reglementet dock föreskrifver, den egentliga bankrörelsen skall, om också på ett för de deraf beroende näringarne menligt sätt inskränkas. Under striden emellan den allmänna eganderättens framtida bestånd och näringarnes för stunden påträngande behof af bistånd, måste bankstyrelsen försättas i en ställning, föga öfverensstämmande med den orubbliga fasthet, som det allmännas kraf pä den antagna värdemätarens upprätthållande oeftergiflig! fordrar”. ”Med detta kraf låter således en omfattande bankrörelses bedrifvande inom Riksbanken icke sig väl förena. En sådan rörelse fordrar och måste, lika med hvarje annat lofligt näringsfång, erhålla frihet från andra förrättningar, än som med dess ändamål och förmåga att fullgöra åtagna förbindelser stå tillsammans. Men den mäste tillika vara underkastad en ansvarighet, sorn, i lag stadgad, icke kan af principalerna godtyckligt eftergifvas eller förändras”. ”Och här möter ett tredje grundfel, som vidlåder vårt närvarande bankväsende:
Utskottet lemnar i sitt värde, huru vida en så obegränsad och fri tillverkning uti en framtid kan ega runi, i samma män som en full Bihang till Riks St. Q. de SamL flir 4i> 642 Besv. och Ekon. Utik. Betänkan den. komlig frihet i alla andra näringsr hinner blifva stadgad. Men uti närvarande ställning synes den blifva högst vådlig och kan ingalunda tillstyrkas. Den skulle efter Utskottets öfvertygelse föranleda en skadlig öfverdrift och oändliga missbruk, oförenliga med samhällsfördragets första och allmännaste fordran af sedlighetens vård och likstämmighet emellan rättigheter och skyldigheter uti statens nu egande olika näringar. Sist har RiksdagsFullmägtigen ifrån Jönköpings Län Sandsten yrkat, att 1815 års författning, såsom den bästa vi någonsin egt, ej blott borde nu orubbad bibehållas, utan äfven hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas, att för framtiden varda fastställd, så att den ej vid hvarje Riksdag åter kan till öfverläggning upptagas. Om Utskottet ej allt för mycket misstager sig, vill detta påstående säga det samma, som att den blefve införd i Rikets grundlagar. Någon sådan tanka har redan vid förflutna Riksdagar blifvit yttrad, och öfver den samma kan föga undras, enär man besinnar, huru täta förändringar blifvit föreslagna, och huru omöjligt det vill blifva, att genom några slags stadganden förena alla särskildta interessen; men, då detta ämne är af en fullkomlig ekonomisk natur, som följaktligen efter grundlagens bokstaf tillhör Riksens Ständer att, efter sig företeende omständigheter, till Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. skärskådande upptaga och i underdånighet hemställa, samt Kongl. Maj:t, att med anledning deraf sitt höga beslut fatta; så synes något afseende pä denna gjorda motion icke kunna fästas. Dock varder detta allt, jemte flere Ledamöters särskildta anföranden, Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 31 Maj 1823. XJtdrag af Protocollet, hållet uti Riksens Högloft.
"Tycker Mamsell som jag, så hvila vi här öfver natten," tilltalade mig min hederlige kusk, då vi i går på aftonen klockan sex stannade utanför gästgifveriet i X, en liten nätt by; "det är helgedagsafton, och då är icke brukligt att man så här strapserar; också kunde Mamsell, om hon så vill, i morgon, emedan kyrkan ligger helt nära, bevista gudstjensten der, innan vi anträda vår resa"... Efter denna temmeligen vidlyftigt utförda, men välmenta proposition, hvaruppå jag långt före dess sista mening svarat ett "rätt gärna," öppnade min bugande rådgifvare vagnsdörren, samt hjelpte mig stiga utur. Verkeligen ljudade också redan de högtidliga klockorna ifrån det närbelägna kyrkotornet, det var här så bruket, att Lördagsringningen förkunnade Sabbatens ankomst. Jag lät alltså i ett snyggt rum inbära mina res-effekter, samt logerade mig in derså godt jag kunde. Kuskens förslag kom mig nu före som icke så alldeles omöjligt att efterfölja, och sedan jag med mitt värdsfolks lilla söta flicka bortpratat en del af den återstående aftonen, sökte jag i hvilan ro, för mitt bedröfvade sinne... I dag uppväcktes jag af mitt lilla gåriga aftonsällskap; ledd vid sin söndagsputsade moders hand insteg hon till mig, med det lilla hvita förklädet uppfyldt af doftande liljekonvaljer och de skönaste hvitsippor jag någonsin sett. Hvar hade dessa sednare, undangömde för solens redan brännande strålar, kunnat bevara sin mjella hvithet och friskhet. Ack! huru vackra ären J barn af den gudomliga naturen; huru afvundsvärd eder skära renhet... Sedan jag påklädt mig, och utur min nessesair framtagit samt uppå den lilla gifverskans hals bundit ett litet guldkors till minne af denna glada morgon, hastade jag, biträdd af henne, att till en krans hopfläta blommorna. Jag hade just slutat, att med densamma pryda min hatt, då den till gudstjensten sammankallade ringningen åter begynte.
Genom denna enkla utredning om huru enligt 6 och 7 kapitlen vid fråga om ego-utbvten skall tillgå, torde finnas: att den af motionären lörmenade motsägelse emellan 6 kap. 2 § 1 mom. samt 7 kap. 1 § alldeles icke förefinnes; att frågan om ego-utbyten aldrig kan lagligen komma att af skiftes-beredningen afslutas och besvärs-hänvisning meddelas, på sätt i 18 kap. 15 § om laga skiftes afslutande sägs; att den Egodelnings-rätt, sorn fastställer ett laga skifte, utan att frågan om ego-utbyten blifvit behandlad och afslutad, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, handlar emot Skiftes-stadgans uttryckliga påbud i 18 kap. 20 §: alt Egodelnings-rätten ej må meddela fastställelse, der skiftet icke finnes vara lagligen beskaffädt; att vid ego-utbyten, lika litet som vid andra sådana frågor, hvilka måste afgöras innan skiftet fortsättes och fvllbordas, kan ifrågakomma att handlingarne skola till delegarne utlemnas; hvadan föreskriften i 14 kap. 4 § om handlingarnes utlemnande icke är hit tillämplig; likasom sistnämnda § icke heller, såsom motionären förmenat, står i motsägelse med det i 15 § af 1834 års Landtmäteri-taxa förekommande stadgande: ”Begär någon att lösa karta med tillhörande protokoll öfver verkställd landtmäteri-förrättning, eller utdrag deral, då må sådant icke förvägras. Ingen jordegare vare skyldig att lösa sådana kartor och protokoller, utan så vida skifte skett, som laga kraft vunnit, då dermed förhålles på sätt i Skiftes-stadgan sägs.” — Här är nemligen icke fråga om landtmäteri-protekoll i allmänhet, utan endast om det som tillhör kartan, d. v. s. delnings-beskrifningen, hvilken sistnämnda handling, enligt den ursprungliga lydelsen af 14 kap. 4 § i Skiftes-stadgan, jemväl skulle ”när Skiftesmannen på marken utstakat och rörlagt skiftena samt anvisat delegarne deras ego-lotter,” emot lösen delegarne tillställas.
Domaren äger rätt att upp - Den 12 Jun i i e. m. häfva verkan af Fogdens öfverklagade eller efter klagan lagakraftvunna instrument, och i sitt beslut följa Lagens föreskrift om hvad som lagligen bör byggas eller icke. Jag får derföre, under yrkande af de åsigter, som af Herr Törnebladhidenna fråga tillförene blifvit yttrade, föreslå följande tillägg i första punkten: Dock må icke annat vara föremål för desse besigtningar, än tillsyn & fullgörande och vidmagthållande af de byggnadseller underhållsskyldigheter den föregående Laga afoch tillträdessynen upptager, äfvensom å nybyggnad af de hus, hvilka synen upptager, men som under en innehafvares tid förfallit. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfvcrläggningen fulländad, Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence hemställde, pra Ridderskapet oph Adeln behagade tillår ta, att förevarande Utlåtande, som innefattade Sex särskilte punkter, finge punktvis till pröfning företagas. Ropades Ja. Första Punkten.: Ekonomiska Besigtningar å Kyrkoherde-boställen, Capeliansoch Klockarebord samt de så kallade PresteStomhemman, sorn icke äro till skatte köpte, skola, i den ord - Den 12 Junii e. m. io5 ning Kongl. Kungörelsen af den 17 Mars 1824 stadgar, förrättas. Der dessa besigtningar icke ännu blifvit hällne, böra de, på första året efter Kongl. Maj:ts härom utkommande Nådiga Kungörelse, verkställas. Efter laga husesyn må dock icke, utan synnerliga skäl, sådan besigtning hållas, förr än 5 år efter husesynen förflutit. Hans Excellcnce Herr Grefven och LandtMär skalken gjorde proposition till bifall af denna Punkt. Eopades Ja och Nej. Hvarefter Hans Eoccellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla berörde Punkt med det af Herr Ribbing dervid föreslagne tillägg. Ropades äfven Ja och Nej. Herr Hjerta:
Ständer i förrberörde afseende framställt, och, efter inhemtande af Dess och Rikets Commerce-Collegii Utlåtande, uti Bref till samma Kongl. Collegium den 26 October sistlidet år, i Nåder förordnat, att den dittills följde ordning, att helfrihetsbref endast af Kongl. Commerce-Collegium, efter pröfning af vederbörandes uppgifter, utfärdades, borde i allmänhet bibehållas, helst någre betydlige olägenheter ej kunde för sjöfarten uppkomma af åliggandet att förse sig med skeppsdocumenter, som utan dröjsmål i Kongl. Commerce-Collegium expedierades; dock som Kongl. Maj:t, redan under den i5 Augusti 1829 och dea 5 November 1831» i Nåder förordnat, att, lill lättnad för släderne Wisby och Götheborg, ett lämpligt antal blanquetter till Hel-frihetsbrefoch Turkiske Pass skulle till Konungens Befallningshafvande 3 nämnde ställen öfverlemnas, för alt under bestämde vilkor méddelas fartyg, som så hastigt skola till utrikes ort afgå, att dylike handlingar ej hinna från Slockholm anskaffas, fann Kongl. Majit skäligt i Nåder bevilja enahanda förmon för de öfrige stapelstäder inom Riket, som, genom aflägsenheten från Stockholm och betydligbeten af deras utrikes sjöfart, kunde finnas i behof deraf, när de derom anmälan göra och dervid ådagalägga, att saknaden af slike fribrefs-blanquetter verkat menligt uppehåll i sjöfarten; hvaremot Kongl. Majit ej funnit skäl till förändring i föreskrifterne om fribrefs anskaffande för utrikes afgående fartyg, men som flere främmande Nationers fartyg numera i Sverige åtnjuta helfrihet och den hittills stadgade påföljd af ofri tullbehandling af Svenska fartyg, hvilkas skeppshandlingar vid utgående från eller ankomst till Svensk hamn ej varit i behörig ordning, föranledt lill flere misstag och vidlyftiga åtgärder i anmärkningsväg, hade Kongl. Majit, genom samma dag utfärdad Nådig Kungörelse förordna^ att berörde stadgande skulle från och med detta års början upphöra; deremot ansvarsbestämmelserne i i5 af Köngl.
Rikets Ständer, som tagit detta ärende i öfvervägande, få, med afseende å hvad i detsamma förekommit, hos Eders Kongl. Majit underdånigst anmäla alt, derest Eders Kongl. Majit, efter nådig pröfning om och i hvad mån ifrågavarande hus och tomter kunna för försvarsverket vara nödvändiga och sedan vid ärendets ytterligare utredning sig visat, att behofvet af mark dels för beredande af nödigt utrymme för Marstrands stad, dels ock för utvidgning och ombyggnad af dervarande elementarläroverk med dertill hörande byggnader ej kan på annat sätt lämpligen afhjelpas, skulle finna skäl alt i nåder medgifva, det nämnde hus och tomter finge, på föreslagna sätt, upplåtas, Rikets Ständer i sådant fall, äfven för sin del funnit skäl dertill lemna bifall. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1860. Expeditions-Utskottets Forsing till underd. Uppläst och godkänd! hos Ridd. och Adeln den .30 Juni 1860. Presle-Slåndet den 30 Borgarc-Slåndct den 30 Bonde-Ständel den 30 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om ytterligare statsbidrag för reparations-arbeten å Westerås domkyrka. (Stats-Utsk:ls Uti. N:o 103.) S. A. K. Uti nådig Proposition af den 17 November sistlidet år har E. K. M:t behagat meddela Rikets Ständer, att, då den summa af 67,500 R:dr R:mt, deraf 45,000 R:dr såsom anslag, och 22,500 R:dr såsom lån, hvilken vid sednasle riksdag beviljades för en större reparation af Westerås domkyrka, befunnits för det afsedda ändamålet otillräcklig, Domkyrkokommissionen hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, det E. K.
Utskottet delar fullkomligen motionärens åsigt, det åliggandet för vexlingsförrättare att hafva Ombud härstädes, i och för vexlings-medlens uttagande och öfversändande till vexlingsförrättaren, samt insättning i Banken af de ankommande förslitne sedlarne, torde afhålla mången att åtaga sig ett bestyr, som väl måste medföra besvär och tidspillan, men så mycket mindre kan vara förenadt med någon deremot svarande inkomst, sorn den provision, hvilken af Banken bestås vexlingsförrättare, tilt en stor del, om ej till hela beloppet, erfordras till godtgörelse åt bemälde Ombud för det icke ringa besvär, denne förorsakas. Att emedlertid ifrågavarande vexlingsrörelse numera temligen mycket begagnas, synes styrka det af Utskottet bär ofvan uppgifne förhållande, att missbruk vid berörde medels användande eger rum, helst med säkerhet torde kunna antagas, att åtminstone en och annan af nu varande vexlingsförrättare, vid ultagajidet hos Banken af vexlingsförskott, mindre afse nya småsedlars spridande i den ort, der de äro boende, än mera, att kuuna få begagna de uttagna medlen till andra, för deras bestämmelse fremmande, ändamål. Dessa missbruk tror Utskottet skulle kunna till bufvudsaklig del förekommas derigenom, att vexlingsremissernes framoch återsändande skedde directe till och ifrån Banken; och enär, genom en sådan förändring, vexlingsförrättarens behof af serskildt Ombud härstädes kunde upphöra samt till följd deraf vexlingsförrättaren äfven befrias från de kostnader, som dermed för närvarande äro förknippade, har Utskottet all anledning förmoda, att flere personer i landsorten skola finnas hugade att, för den provision, Banken i slikt fall beslår, åtaga sig bestyret med förslitna småsedlars invexling.
ProtocollsUtdraget är då ett bevis, att en sådan lyftning blifvit ansedd vigtig för dylika behof, som ej med vanliga inkomster kunnat fyllas, och detta är allt hvad man behöfver veta, när fråga är om utbetalningen , emedan RiksgäldsContorets Fullmägtige ej skola pröfva nödvändigheten af summans lyftning, och StatsRådet är ansvarigt, i fall det tillstyrkt lyftning för ändamål, som ej äro nödvändige. Den pröfningen kommer efteråt i följd af StatsRådets ansvarighet. Den kan ej ske, och det 102 Den 4 Mqji e. rn, vöre emot sakens natur att den skedde förr. Följaktligen är det med Grundlagens föreskrift och anda, samt Rikets val öfverensstämmande, att ingenting vidare säges, när det ej behöfver sägas, när tvekan inom StatsRådet ej uppkommit om vigten af ändamålet. Om inom StatsRådet meningarne derom äro delade, uppkommer serskild discussion, ådagaläggande de behofs beskaffenhet, hvarom fråga är; men då meningarne äro enige, och Grundlagen föreskrifver att lyftningen skall ske för vigtiga ändamål, och det finnes vara för sådane, som den yrkas; yet jag ej hvad som vidare behöfver sägas för att erhålla en sådan lyftning, och kan ej finna det vara missaktning eller missförstånd af §:n att förklara, att Konungen ef-? ter StatsRådets hörande funnit sådane omständigheter hafva inträffat, som göra lyftjungen nödig. Då är det sagdt, att den sker för sådane ändamål, som i den omtalade §:n äro utmärkte, Tillfällen kunna inträffa, då det vore skada för Riket, om dessa ändamål skulle i ögonblicket specificeras och kungöras. Ansvarigheten för StatsRådet, som kommer efteråt, ger Rikets Ständer den garanti mot missbruken, sorni Grundlagen åsyftats, och som med sakernas gång kan förenäs, Om å ena sidan det är rättvist, att ett sådant ansvar och en sådan garanti finnes, är det å den andra för det allmänna lika vigtigt, att ej ärendernes gång uppehälles, att ej Statens an - Den 4 Maji e. m. loa gelägenheter i förtid yppas.
Län särskildte undantag från vilkoret af remittering, såsom beräknings-grund för laget, förut blifvit gjordt i så måtto, att Räntmästarne i Blekinge Län och på Gothland egde, likmätigt Kongl. Brefvet d. 5 Januarii 1747, uppbära laget för remisser till Amiralitetet och utbetalningar till Artillerisamt Garnizons-Manskap i Länen; äfvensom Landt-Räntmästaren i Götheborg, enligt Kongl. Brefven d. ig Junii 1749 och d. 11 November 1756, samt Landt-Käntmästaren i Malmöhus Län, i förmågo af Kongl. Brefvet d. 10 Julii 1760, voro berättigade, att likaledes beräkna Remisslage å de Medel, som till Garnizons Regementernes och FästningsStaternes aflöning och underhåll inom orterne afsändes och utbetaldtes; vid hvilken rättighet desse Räntmästare äfven efter 1781 års reglering blefvo bibchållne.
St:s Fullmägtige i Banken och Riksg.cont., ansåg R. o. Ad. den ifrågavar. motionen böra af StatsUtsk. ensamt behandlas, samt lade BancoUtsk:s memor. till handhna. Ånyo föredrogs LagUUkrs d. i5 dennes på bordet lagda betänk. N:o i55 öfver Hr Gr. Gust. Löwenhjelms motion om revision af 5 cap. 3 och 8 §§ Stratfbtn. Hr Dcu 24 Norcmber. 233 Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få veta, huru de öfriga Stånden afgjort delta mål, samt att derefter få yttra mig. Underteckn. Ridd. Secret.: LagUtskls utlåt. K:o i55 är bifallet af de öfriga Stånden. Hr von Hartmansdorff: Jag får då vördsamt nämna, att jag instämmer uti Riksdagsmannen Andeis Svenssons reservation, anseende Ståndet, då det begär upphäfvandet af ett stadgande, som finnes och som icke kan umbäras, böra i stället för den extra judiciella bestraffningen, som skulle borttagas, föreslå ett lämpligare correctiv mot felet. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Jag får anmäla min reservation i motsatt syftning, emedan jag tror, att motionen bort af LagUtsk. till alla delar tillstyrkas och af Ständerna bifallas. Betänk. N:o i55 blef af R. 0. Ad. bifallet. Föredrogos ånyo och biföllos LagUtsk:s d. 10 dennes på bordet lagda betänk:n: N:o i56. öfver väckt motion om förbud emot eller beskattning af offentlig försäljning utaf utländska lotterisedlar; K:o iöv. öfver Hr Frih. Jac. CederstrÖms motion, att, i händelse efter realisationens verkställighet mynt någon tid skulle komma att 1 allm. rörelsen saknas, det måtte genom en lag tillåtas att in natura afbörda såväl allm. utlagor som ock enskild skidd; N:o i58. i anledn. af Hr B.