Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Giftermåls-Balken, utan att den bör än vidare utsträckas. 4 Lag-Utskottets Betänkande, N:0 ZQ. För min del tror jag derföre det åsyftade ändamålet kunna vinnas genom en Författning så lydande: ”Öfvergifver någon sitt hem och later sig ej inom tio år afhöra, samt kan det ej utrönas, om han lefver eller icke, då må hans närmaste arfvinge begära Domstolens åtgärd, för att komma i besittning den frånvarandes efterlemnade egendom. Domstolen läte då tre gånger, minst en månad emellan hvarje gång, den frånvarande medelst allmänna lidningarne efterlysa; utfärde ock derom anslag å Rättens dörr. Kommer den frånvarande ej åter, eller ställer ombud för sig inom tio år ifrån den dag, efterlysningen tredje gången i lidningarne infördes, då må hans qvarlemnade egendom till hans närmaste arfvinge utfemnas, emot af Rätten godkänd borgen för så väl sjelfva egendomen, som afkomsten deråt under de derpå följande tio åren.” Häruti hafva Herr Hegardt Herr Halling, Herr Lagergren och Herr von Röök instämt. 2:0 Af Herr Ekholm: ”Lag-Utskottets förestående Betänkande åsyftar, enligt mitt omdöme, ett alltför stort ingrepp i eganderätten och står i rak strid med de hittills gällande principer i lagstiftningen. I allmänhet torde man höra vara sparsam med lagförändringar, helst i sådane fall, hvilka så sällan inträffa, som ifrågavarande, serdeles som jag anser Domaren ega ledning af nu gällande lagbud om Förmyndare-vård och administration af annans egendom, hvilken af hvarjehanda orsaker, således äfven frånvaro, är urståndsatt att vårda sitt gods. Det ifrågavarande förslaget åsyftar, ehuru medelbart, att inrymma arfvinge vidsträcktare rätt, än blott förvaltning af den bortveknes egendom; i annat fall vore det obehöfligt.
Jag kan icke hvarken vara blind eller känslosös för oordrungarns och skadan inom vårt iand af ett öfverdrifvet yppighetsbegär, grundsdt lika mycket i högfärden sorn i njutningsåtrån. Jag misskänner ej källan til! detta onda, denna urartade böjelse i menniskonaturen och vår sinnlighet. Jag känner väl, att hvad man kallar öfverflöd och förfinad lefnadsart, är relativt och måste efter olika tid och samhällsskick olika dömmas, att Luxen jemväl kan synas medföra vissa fördelar. Men hvarföre blott tala om dessa fördelar? •— Hvarföre öfverdrifva dessa, ända till att nästan berömma Luxen? Hvarföre till en motsats af den rättelse och måtta, deri billigt önskas, anföra vildars och Kamschadalers seder? Hvarföre ur historien framrycka och gäcka vördnadsvärda Lagstiftare, hvilkas statsförfattniagar, just genom deras inrättningar längst bibehållit sitt bestånd och sin ära? Eesv. och Ekon, UtsK. Betänkanden. 444 Jag erkänner, att begär till beqvämlighet och välmåga är lofligt och nyttigt. Men hvarföre förvillande söka rättfärdiga sjelfva öfverflöd et och yppigheten, som, i kraft af ordet, uttrycker det utsviifvande och omått» liga? Om öfverflödsbegär och fåfänga äfven visa sig i sällskap med vissa förmoner och välgörande omständigheter, så är det i min tanka ej yppigheten och det öfverspända begäret, utan den ännu tillika bland folket öfverblifva dygden som alstrar det goda. Det säges och anmärkes med sanning, att Gud sjelf härligt inrättat och begåfvat vår jord äfven för beqvämligheter och njutningar} men det beter ock, att han ur sällheteus hemvist fördref de obetänkta och lystna njutarena. Mennis; an har fått och förvarar alltid sällhetsbegäret såsom driffjäder och uppmuntran till verksamhet och full bomning; men hon fick ock förnuftet till dess ledare och väktare — för att heida och begränsa det. Hon öfverträdde denna gräns, och hon känner helgden af en högre Lagstiftning i de straffande följderna.
Sade Herren till min fader David: Du hafver gjort väl, att du hafver i sinnet att bygga mino Namne ett hus; Dock skall du icke bygga det huset, utan din son, som utaf dina länder komma skall, han skall bygga mino Namne hus. Så hafver nu Herren stadfäst sitt ord, som han talat hafver; ty jag är uppkommen uti mins faders Davids stad, och sitter på Israels stol, såsom Herren sagt hafver; och hafver byggt ett hus Herrans Namne Israels Guds; Och hafver satt deruti arken, der Herrans förbund uti är, det han med Israels barn gjort hafver. Och han gick fram för Herrans altare, i hela Israels menighets närvaro, och uträckte sina händer; Ty Salomo hade gjort en kopparkettil, och satt honom midt i gården, fem alnar lång och bred, och tre alnar hög: till den samma gick han, och föll neder på sin knä inför hela Israels menighet, och uträckte sina händer upp åt himmelen; Och sade: Herre Israels Gud, det är ingen Gud dig liker, antingen i himmelen eller på jordene; du som håller förbund och barmhertighet dinom tjenarom, som vandra för dig af allt hjerta. Du hafver hållit din om tjenare David, minom fader, hvad du honom sagt hafver; med dinom mun hafver du sagt det, och med dine hand hafver du fullkomnat det, såsom det nu i denna dag tillgår. Nu, Herre Israels Gud, håll dinom tjenare David, minom fader, hvad du till honom talat hafver, och sagt: Dig skall icke fattas en man för mig, som sitta skall på Israels stol; dock, såframt din barn förvara sina vägar, att de vandra i min lag, såsom du för mig vandrat hafver. Nu, Herre Israels Gud, låt din ord sann varda, som du dinom tjenare David sagt hafver. Ty menar du ock, att Gud bor när menniskomen på jordene? Si, himmelen och alla himlars himlar kunna icke begripa dig; huru skulle då detta huset göra det, som jag byggt hafver? Men vänd dig, Herre, min Gud, till dins tjenares bön, och till hans begär, att du ville höra den bön och bedjande, som din tjenare för dig gör;
Transport 3,100,000: — - års Bevillning icke inflyter förr än år 184^, bör likväl af nyssnämnde tillgångar användas hvad som erfordras till 1841 års utgifter, nemligen nämnde års Statsbrist-summa, hvilken, då den ännu icke är bestämd, upptages till hvad den, enligt nu gällande Stats-reglering, utgör, -eller t, 145, t po: Årliga räntan till Hans Majit Konungen 200,000: Capital-afbetalningar och räntor (hvaraf till Rikets Ständers Bank 242,880: 261,060:45. it Återstoden å lånet till Fj^roch Båk-inrält ningarne 3o,ooo: —- — Aflöning samt Expenser för Rikets Ständers Justitia - Ombudsman och Tryckfrihets-Comitéens Expeditioner 6,000: — ~ Förval tnings-omkostnader vid RiksgäldsContoiret, m. m 5o,ooo: Till Riksdags-kostnader, utöfver för år 1840 beräknade i5o,000R:dr 100,000: *- Kostnader för Rikets Ständers Revisorers sammanträde 5,000: S:a 1,797,250:45.11. hvarifrån likväl afgår hvad uti Capital-afbetalningar och räntor år 3 1,076,258: 26. 3.
Så må I nu göra liknelse efter edra ardsar, och efter edra möss, som edart land förderfvat hafva, så att I hedren Israels Gud; tilläfventyrs hans hand varder lättare öfver eder, och öfver edar gud, och öfver edart land. Hvi förhärden I edor hjerta, såsom de Egyptier och Pharao förhärde sin hjerta? Skedde det icke så, att då han beviste sig på dem, läto de fara dem, att de gingo sin väg? Så tager nu till, och görer en ny vagn; och tager två unga däggande kor, på hvilka intet ok kommet är, och spänner dem för vagnen, och låter deras kalfvar blifva qvara hemma efter dem. Och tager Herrans ark, och sätter honom på vagnen; och de gyldene klenodier, som I honom till skuldoffer gifven, lägger i ett skrin utmed hans sido, och sänder honom åstad, och låter gån. Och ser I till, går han upp den vägen åt sina gränsor emot BethSemes, så hafver han gjort oss allt detta stora onda; hvar ock icke, så måge vi veta, att hans hand icke hafver rört oss, utan det är oss eljest af en olycko påkommet. Folket gjorde ock så, och togo två unga däggande kor, och spände dem för en vagn, och behöllo deras kalfvar hemma; Och satte Herrans ark på vagnen, och det skrinet med de gyldene möss, och med deras ardsars liknelse. Och korna gingo rättfram den vägen, som drog till BethSemes, på enom väg, och gingo och råmade, och veko hvarken på den högra sidona eller på den venstra; och de Philisteers Förstar gingo efter dem, allt intill BethSemes gränso. Men de BethSemiter gingo och skåro i hveteandene i dalenom, och de hofvo sin ögon upp, och fingo se arken, och vordo glade att de fingo se honom. Men vagnen kom uppå Josua den BethSemitens åker, och stadnade der.
Banco, samt Vällofl. Borgare-Ståndet allena önskat sedlar jemväl å valeurerne 3 Rrdr, 5o Rrdr, 200 Rrdr, 3oo Rrdr och 1000 Rrdr Banco; och slutligen att 3:ne Riks-Stånd, Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvörd. PresteSlåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, medgifvit, att Banco-Fullmägtige, j händelse att Fullmägtige skulle finna alt, utom de valeurer hvartdera af desse Riks-Stånd bestämt, någon annan vore för allmänna rörelsen serdeles nyttig och nödvändig, må låta, enligt de af Rikets Ständer nu stadgade grunder, utgifva sedlar å en, högst 2., andra valeurer, dervid dock Presteoch Bonde-Stånden gillat den af Utskottet föreslagna inskränkning, att de sålunda möjligen tillkommande valeurer skulle vara emellan 2 Rrdr och och 100 Rrdr Banco, men Ridderskapet och Adelli, utan någon sådan inskränkning, lemnat Fullmägtige rättighet alt utfärda tvänne andra valeurer öfver 2 Rrdr Banco. Enär således dels Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda BondeStåndet tillagt en sedel af 10 Rrdr valeur, dels Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet beslutat en sedel-valeur å 66 Rrdr 32 sk. Banco; men Högv. Preste-Slåndet, genom bifall till 3 punkten af Utskottets förslag, ansett ingendera af sistnämnde urne valeurer böra införas, samt Höglofl.
Derjemte har Sällskapet stiftat en arbetsinrättning, hvars syftemål är att förskaffa arbetsförtjenst åt sådane behöfvande qvinnor, som genom ålderdom, bräcklighet och andra sådane orsaker äro urståndsätta att på annat sätt försörja sig och de sina. Materialier till arbetena uppköpas af Sällskapet, och tillverkningarne antingen försäljas under hand eller utdelas som understöd åt behöfvande familjer. Såsom välgörenhetsstiftelser till förmån för dem, som begagna undervisning vid härvarande allmänna läroverk, böra, utom Studiiskatten, som jemlikt Kongl. Brefven af den 4 December 1682 och den 1 Augusti 1728, utgår af kyrkorna i Halland, och till ett belopp årligen af omkring 66 R:dr af Konsistorium utdelas till studerande vid högre elementarläroverket från Hallands län; Socknegängseller så kallade djeknepenningarne, utgående från den del af Elfsborgs län, som hörer till Göteborgs stift, samt från Säfvedals, Askims och östra Hisings härader, och till belopp årligen af omkring 444 R:dr af Konsistorium utdelas till studerande vid nämnde läroverk från samma orter, samt den så kallade fattigoch premiekassan, deraf årliga utdelningsbeloppet uppgått till 165 K:dr, särskildt nämnas följande: a) Hvitfeldtska Stipendiifonden, om hvars tillkomst i det föregående är nämndt, och hvaraf afkomsten årligen utgör omkring 17,000 R:dr, som användes dels till stipendier åt Studerande från stiftet vid högre elementarläroverket och universiteterna, dels till arfvoden åt lärare och exercitiemästare vid läroverket, förökandet af dettas bibliothek m. m.
Cederström stämplar med namn af våldsam händelse, har upphört att vara det från den stund densamma är laglig. Alla förbudslagar innebära inskränkning i den enskilde mannens handlingssätt; men de äga sitt försvar uti samhällets behof af dessa lagar. Att stifta förbudslagar utan tillräckliga correctiver mot deras öfverträdelse är den sämsta afall lagstiftning; ty en sådan lag icke blott saknar möjligheten att uppfylla sitt ändamål, utan medför ett större ondt i det att den åstadkommer förakt för alla lagar. Correctivet måste rätta sig efter naturen af de händelser eller de förhållanden, hvilka utgöra föremålet för förbudslagen. Kär man besinnar omöjligheten alt så fullkomligt bevaka Sveriges vidsträckta kuster, att man skulle kunna lyckas absolut förhindra lurendrejade varors införande i landet, när man måste erkänna att detta är omöjligt; så måste man väl också finna, att annat correctiv, tillräckligt för ändamålet, icke gifves, än det, att kunna attrapera lurendrejaren, sedan varorna inkommit, och att det följaktligen blir nödvändigt alt tillåta husvisitation. Men om husvisitation icke medgifves, så är controllen borta och förbudslagen ett oting, sorn tjenar till intet annat, än att vänja allmänheten vid att förakta våra lagar. Jag anser derför husvisitationen böra vidmakthållas. Den är ett ondt, men ett oundvikligt ondt. Mig synes dock, alt det ansvar, sorn är förenadt med en 368 Den 26 Maj. utan skälig anledn. företagen visitation, i vissa fall är for ringa. Hr Hjerta har i detta hänseende erinrat om ett fall, som i min tanke sannerligen ar förtjent af uppmärksamhet, nemi. att en person skulle just under de dagar, då han lika med andra, hvilka hålla öppna hodar, påräknat den mesta afsättningen under hela året, kunna af andra egennyttiga personer hindras från den lagliga förtjenst, hvilken han ägt rätt att påräkna. Ett sådant oriktigt förfarande kan icke tillbakahållas genom det ansvar, som finnes i författningen bestämdt; och då jag således i öfrigt tillstyrker bifall till betänk. understödjer jag Hr Hjertås begäran, att ansvaret för husvisitation, hvars resultat visar, att den saknat skälig anledning, må höjas ansenligen utöfver livad som nu är i författningen föreslaget.
Den nu ifrågavar. § har tillkommit för att hindra utminutering af andra starka drycker på samma sätt som brännvin, helst man funnit, att försäljningen af dessa drycker begagnats till det missbruk, alt dermed öfverskyla en oloflig brännvinsförsäljning. Jag inser dock numera skadligheten af denna §, och linner den stå i strid med R. o. Ad:s redan fattade beslut om rättighet för apothekare att försälja droguer, försatta med brännvin; ty flera af dessa kunna hänföras till spirituösa drycker, såsom t. ex. riga-baIsara. Mig synes således bäst att antingen helt och hållet utesluta §:n, eller åtminstone bestämdt utsätta hvilka drycker här menas. Hr Cederschjöld: Jag anser nödvändigt, att hela § uteslutes, emedan den med hvilken redaction som helst icke kan inrymmas under författningens rubrik, som endast talar om brännvin, men icke om några andra spirituösa drycker. Gr. Posse: Äfven jag tror, att Sy § icke kan antagas med dess nuvar. redaction; roen deremot tror jag ej heller, att den bör helt och hållet uteslutas, om man ej vill, att hela författningen skall blifva utan verkan. Jag instämmer med Hr af Billbergh, att här bör bestämdt talas om försäljning af arrac, cognac och rum, och jag finner så mycket mindre hinder att i denna författning intaga ett sådant stadgande, sorn det är allmänt bekant, att dessa drycker äfven till stor myckenhet tillverkas i Sverige och i sjelfva verket ej äro annat än brännvin. Ilr Cederschjöld: Den siste talaren har yrkat, att man måtte bestämdt utsätta hvilka slags likörer få försäljas eller icke, emedan brännvin annars skulle kunna säljas under namn af rum, arrac eller cognac. Jag får i anleda, häraf blott erinra, att det icke lärer vara krögarens karakter på varan, utan dess verkliga beskaffenhet, som i allt fall kommer att bestämma tillåtligheten af försäljningen.
Att jemföra indelningsräntorna vid detta kompani med andra, än dem, som höra till samina län, än mindre med andra regementers, går icke an, emedan jemförelsegrunden, som består i skattläggnings-methoden, då brister, hvarföre indelningarne vid Westmanlands kompanierna af Lifregementet lika litet kunna jemföras Uplands-kompaniernas, der hemmanen äro skattlagde efter en strängare method och för hvilka indelda räntornas belopp på hvarje rusthåll följaktligen visar sig högre, som med Nerikes-kompaniernas efter en lindrigare skattläggnings-method uppgjorda lägre indelningar; men att tyngden skall falla någorlunda lika inom samma provins, der hemmanens naturförmåner efter enahanda skattläggningsgrund lika uppskattats, är en högst billig begäran, och Krigsoch Kammar-kollegierna hafva sålunda egt allt skäl att tala om en indelningsbrist, hvaraf Kungsöhrs kompani, jemfördt med de öfriga i länet öfverhufvud lider, hvilken indelningsbrist i det närmaste motsvaras af dagsverkenas värde, antingen man tager i beräkning summan af indelda räntorne för bela kompanierne, eller jemför det starkaste och det svagaste rusthållet inom hvartdera. Vid bedömande af denna fråga bör dessutom icke förgätas Indelningsverkets grund, som är att rusthål - Stats-UtskotteU Utlåtande, N:o 273. 7 laren är berättigad till bela räntan af rusthållet och augmentet, dagsverkena inbegripna, hvilken grund rubbades för Åkerbo härad af den tillfälliga omständighet, att det omgaf kungsgården Kungsöhr, der dagsverken behöfdes, och dit dessa annars för rustningen påräknade dagsverken anslogos, dock genast nied omedelbart löfte om ersättning på annat sätt, som äfven partielt blifvit lemnad; och när nu ifrågavarande dagsverken icke längre vid Kungsöhr erfordras, påkallas af rättvisan, att de återställas åt de rustande, och af billigheten, att dessa försättas i lika förmånlig belägenhet, i afseende på rustningen, som deras medbroder inom länet.
Vid sistlidne Riksdag, då af samme motionär fråga väcktes om beviljande af statsanslag för anskaffande af dylika räddningsbåtar och redskap, anhöllo, uppå dåvarande Stats-Utskotts tillstyrkan, Rikets Ständer, som funno berörda framställning förtjent af uppmärksamhet, uti underdånig skrifvelse, att Kongl. Maj:t måtte låta föranstalta om anskaffande af dylika, ändamålsenligt konstruerade, båtar jemte tillhörande lifräddnings-apparater, och att till bestridande af härför erforderliga utgifter måtte användas ett belopp af högst 10,000 R:dr B:ko, men då det syntes mindre lämpligt att bestämdt statsanslag för berörda ändamål anvisades, föreslogo Rikets Ständer, att beloppet måtte utgå antingen af reservationerna å det på Riks-Statens öde Hufvudtitel uppförda anslag för Lotsoch Fyrings-staterna eller af Handelsoch Sjöfarts-fonden; äfvensom Rikets Ständer öfverlemnade åt Kongl. Maj:t att bestämma de ställen, hvilka företrädesvis borde med dylika räddningsanstalter förses. Enligt hvad Utskottet inhämtat, har ock sedermera, efter det Kapiten-löjtnanten Kleman, jemlikt nådigt förordnande, i Danmark tagit kännedom om dervarande räddnings-anstalters beskaffenhet, sättet för deras användande m. m., och derom med berättelse inkommit, samt. Kongl. Maj:t, i anledning af Kongl. Förvaltningens af Sjö-ärendena gjorda underdåniga framställningar, uti Nådigt Bref den 9 Februari 1855, dels meddelat vissa föreskrifter angående ordnandet af ifrågavarande räddnings-anstalter, jemte dermed i sammanhang stående åtgärder, dels uppdragit åt Förvaltningen att tillsvidare hafva öfverinseendet öfver berörda anstalter samt i afseende derå meddela nödig instruktion, dels ock förordnat att de derför belöpande kostnader skola af Handelsoch Sjöfarts-fondens medel bestridas, fyra särskilda räddnings-stationer blifvit å skånska kusten inrättade, nemligen en, som iordningställdes mot slutet af år 1855 omkring den s. k.
Då man nu, enligt hvad den värde talaren upplyst, dertill äfven begagnar fjerdingsmän, så är detta ett ytterligare skäl att anse deras tjenster icke vara af krono natur. I min tanka kunde det visserligen vara likgilltigt hvad R. o. Ad. täckes besluta; men jag bar icke ansett det olämpligt att nämna, att den egentliga anledningen till Utsk:s-afdelningens beslut och som sedermera låg till grund för hela Utsk:s framställning var den, att om man anser ifrägavar. bestyr vara ett kronobestyr, så måste man i consequens dermed ovillkorligen åt dessa Kronans lägste tjenstemän anslå löner. Jag skulle således för min del tro, att det vore lämpligt alt bifalla denna del af betänk, och vågar anhålla om propos. derpå. Gr. Horn, Claes Fredrik: Det är tydligt, att närvar, riksdags sammansatta Statsoch Ekon.Utsk. låtit förleda sig af den förra riksdagens sammansatta Utsk:s bestämmande rör:de fjerdingsmansbestyrets beskaffenhet. Jag påminner mig ganska viii, att inom förra riksdagens sammansatta Ulsk. det förklarades, att ifrågavar. befattning vore af municipal natur, så vördnadsbjudande till och med, att åtskillige ledamöter inom det sammansatta Ulsk. skulle ansett sig hedrade deraf; men det fans likväl andre ledamöter inom det sammansatta Ulsk. som bestridde denna sals, på den grund, att det är alldeles obestridligt, att fjerdingsmansbefattniugen verkligen utgör, såsom här är sagdt, den sista länken i den civila administrationen. Denna tjensteman skall efterkomma och beslämdt lyda länsmannens ordres. Hans egentliga befallning är icke annat, än att vara en handtlangare åt kronobetjeningen, och såsom sådan kan han, i min tanke, Den 20 November f. m. 301 ke, icke anses innehafva ett municipalbestyr. Jag vågar således bestrida hvad Frih. Cederström sagt, nemi. att då fjerdingsmansbefattningen egentligen ålegat Svenska jordens innehafvare, så har den icke varit annat än ett af de många tjenslebestyr, som af ålder ålegat kronojorden.
Någon instruktion, som lagbunde detta förhållande vore mig ej bekant, men jag antoge för säkert, att, om någon sådan funnits, som upphäfvit ett dylikt, i sakens natur grundadt disciplinarföi-hållande, den skulle hafva blifvit af förklarandena åberopad, till bekräftande af den åsigt, de syntes förfäkta. Vore en dylik magt och myndighet förlänad Öfverståthållaren och Polismästaren, hvar och en i förhållande till hans underordnade, så kunde detta icke hafva skett i annan mening, än att magtenn skulle användas för sitt ändamål. Detta uttrycktes på mer än ett af de ur Öfverståthållare^ instruktion här ofvan anförda ställen, t. ex. med de orden, att Öfverståthållaren »häfver inspektionen öfver stadens styrelse och huru livar och en sin ombetrodda tjenst och embete behörigen förrätta må;» och detsamma måste ock antagas gälla om Polismästarne, inom omfånget för deras magtutöfning, då de handla på Ofverståthållare-embetets vägnar. Men då en sådan inspektion eller uppsigt ej finge betraktas blott såsom en rättighet utan ock såsom en skyldighet, så kunde densammas underlåtande icke aflöpa utan ansvar. Lag samma måste ock vara, om denna skyldighet väl icke helt och hållet åsidosattes, men så lamt utöfvades, att, sedan föreskrifter, föreställningar, »muntliga meddelanden» visat sig overksamma att utrota missbruk, liknöjdhet eller försumlighet hos underordnade, i fullgörandet af vanliga tjenstspligter eller särskildt anbefalda åligganden, någon åhåga hos förmännen icke förspordes att genom kraftigare, dem till buds stående medel utkräfva nämnda tjenstepligters uppfyllande och hörsamhet för gifna befallningar, utan tvärtom förmännen sjelfva skyndade att mot gjorda anmärkningar urskulda och nära nog försvara missbruken och försummelserna.