Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De sutto likväl icke alltid stilla, utan spatserade emellanåt uppför sängens sidor, men aldrig så nära att de vidrörde honom. Den ena af Antons englar var alltid, efter hvad gossen berättade, hvitklädd och hade ett skönt uttryck af innerlig glädje i sitt utseende; den andre deremot, som var långt mera grann, i sin purpurklädning, syntes lidande och djupt nedtryckt. Men begge voro öfver all beskrifning herrliga och tycktes älska att vara hos den stackars sjuklingen. ”Jag skall väl lyssna på honom,” tänkte Erika, som, ehuru upptagen af egna bekymmer, ej kunde undgå att känna det djupaste deltagande för den arme Anton. Gossen tilltalade nu sina små gäster med en röst, af hvars stilla intagande ton Erika förstod att han trodde sig höra en af englarne tala. ”Ja så, ni har inte varit borta ifrån mig, säger du, fastän jag inte sett till er på länge. Det var snällt det! Jag vill likväl alltid se er; jag håller så mycket af er. Men,” fortfor den sjuke och såg med en frågande uppsyn åt högra sidan, ”säg mig, du lilla röda tosing, hvarför du ständigt ser så ledsen ut? Det gör mig ondt i hjertat, när du så der fäster ögonen på mig.” Nu blef det några minuters tystnad, hvarunder Anton lyssnade med spänd uppmärksamhet. I förundrad ton utbrast han ändtligen: ”Lifvets engel, säger du. Ja så Bitterhet och smärta! – du är så medlidsam – inte skall du vara ledsen för det: du bjuder ju så godt du har, och du kan inte rå för att det växer mask i dina granna äpplen; trösta dig du Ack, så’na fina lockar – räck fram ditt lilla hufvud, så jag får klappa dig. Nå, se ej sorgsen ut! När du blir lite större, ska’ vi ofta leka tillsamman med Gabriella.” ”Och hvem är du då?” frågade Anton och vände sig till sin glädtige kamrat på venstra sängknappen. Åter följde en stunds tystnad, hvarefter han med lika förundrad ton som nyss återtog: ”bjuder ljus och salighet utan ända – du som är dödens engel!” Han tycktes begrunda detta.
Maj;ts Höga disposition öfverlemnas. Af Höglofl. Stats - Utskottets Betänkande J grundadt uppå de Kongl. Commitéens handlingar hvilka genom Nådig Remiss blifvit det afleinnade synes att under de sistförflutne 7 åren Bihang till Bi/nr.St, Fröt. 1317.jgig, 4:di Sami, N:r ari, n 2* s Stats-Vtskottets Betänkanden. något mer än qi Hästar årligen utgått ifrån Stuteriet, hvaraf likväl endast 7 stycken årligen varit användbare för de Kongl. Hof - Stallens behof, men åtskillige af de öfrige icke dess min. dre till Cavallen - Officerare blifvit försålde. Hå af hvad nu anfördt blifvit tydeligen visar sig att 24 Hästar är hvad af Stuteriet årligen kan påräknas, och 21 st. oacktadt en ovanligt Stark mortalitet blifvit derifrån afiernnade, hemställer jag vördsammast om missförhållandet är så stort sorn Herr Öfverste Tersmeden sökt framställa det. Vid uppgjörandet af en lika beskaffad Calcul Som den Herr Öfverste Tersmeden lagt till grund för sine beräkningar, utrönes att hvar och en af de 24 Hästar som årligen böra utgå, nödvändigt skola kosta Staten 1587 R'dr och att följaktligen då Inkomst-Summan af 39,103 R.dr fördelas på de årligen under loppet af sist förflutne 7 åren afgågne 21 Hästar, hvar och en af dem uppgått till ett pris af I814 R.dr.
Utsk. har bibehållit denna allmänna inrättning, men med den förändring likväl, att den lönlösa extraordinarien icke skall erhålla det arfvode, som motsvarar den nu mera ökade lägsta lönen, eller 600 R:dr, utan bibehållas vid den inkomst, som Den 29 November. 225 sorn, enl. gamla slaten, skulle hafva tillfallit honom, eller 400 R:dr. Della önskar Ulsk. att R. o. Ad. måtte vidblifva. PresteSt. har deremot beslutit, alt åt den tjensteman, som förrättar lägsta gradens tjenst, skall lemnäs ett årligt arfvode af500R:dr, motsvarande den lägsta ordinarie lönen efter nya staten, hvaremot han icke skulle ega åtnjuta de 100 R:dr, som borde utgöra tjenstgöringspenningar. Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på .tvenne omständigheter, som tala derför, att Ståndet malte antaga denna inbjudning. De äro, att när man icke aflönar en extraordinarie för den tjenst han gör, har han anspråk på, att genom befordran vinna godtgörelse för det arbete, han åt verket lönlöst förrättat. Men det kan hända, att en extraordinaries tjenstgöring icke är sådan, att vederbörande, då fråga blir om en ordinarie beställnings tillsättande, finner sig böra använda honom, och då anser han sig förorättad. Nu är det vis-, serligen sannt, att han får något för den tjenst, han förrättar, nemi. så mycket som förut; men hvarföre skall han icke, i likhet med alla andra, erhålla något gagn af den tillökade löneslat, som R. St:r beviljat? Enl. min öfvertygelse är det ingen, som så mycket förtjenar att undfå arfvode sorn en extra-ordinarie tjensteman, då man vet, att han merändels måste lefva på skuld, emedan de, som egna sig åt Statens tjenst, vanligen äro fattige.
Att det ej mera allmänt sker, torde kunna bernias lian srårighclen att med fördel afsätta den lina ullen, synnerligast i mindre partier. Hvaremot den gröfre lättare inom orten afsälles. Bergsrörelsen är inskränkt inom Andrarums alunbruk. Det uppgifves, att tillverkningen årligen utgör per medium 1,790 tunnor Alun, med beräkning af ett medelpris af 18 R:dr Banko tunnan: således ett årligt tillverkningsvärde af 32,220 R:dr Banko. Verket sysselsätter efter uppgift 14(> i n a n t a lssk r i lii a persone r. Af de i Öfrigt inom Länet befintliga verl; oell inrättningar, som i tabellen äro upptagna, förtjenar pappersbruket Klippan en särdeles uppmärksamhet, genom tillverkningens belopp, dess godhet, genom machineriets fullständighet, den ordning, hvarmed verket drifves, och framför allt genom den omvårdnad, hvarmed egaren behandlar de 100 arbetare, som efter uppgift 7 dagligen sysselsättas. Årliga tillverkningen uppgifves utgöra 40,000 ris papper, beräknade lill ett värde af omkring 170,000 riksdaler. Binäringar: Linneväfnad har förut, synnerligast innom Norra Åsbo och en del af Södra Åsbo härader, varit en lönande näringsgren. Sednare årens fallande priser hafva likväl betydligen minskat den vinst, dessa orter deraf egde, hvarföre det är troligt, att tillverkningen kommer att minskas lill stor skada för dessa orter, som, i följd af en i allmänhet mager, och mindre bördig jordmån, larfva lönande binäringar, för alt berga sig. Som skäl till prisets fallande uppgifves, alt Danska upphandlare förr inställde sig vid våra marknader, synnerligast vid Åby marknad, för att inköpa större partier linneväf till förbrukning inom Danska landet; men att denna afsättning till större delen upphört, sedan Danskarne sjelfva börjat att tillverka denna slags väfnad. Salpeter-kokning var fordom, synnerligast inom båda Göinge härader, en lönande handtering, sorn derföre då också bedrefs temligen betydligen. Under loppet af de sednare åren har tillverkningen deremot varit högst obetydlig.
I afseende å frågan om hvilket ord, som tjenligast bör begagnas, så och då man förr nyttjat ordet förklara, samt ett annat Stånd jemväl nu lärer antagit detta, torde såväl för åstadkomman - de af contiimitet i Ständernas åtgärder, sorn för att bereda lätthet i sanjinqnjemnkningen af de särskilda Ståndens beslut, R. o. Ad. behaga antaga mitt förslag, sorn nu vunnit understöd af Ur Cederschjöld och Gr. Frölich och icke blifvit egentligen bestridt af någon annan äp Frih. Cederström. IJr von Hartmansdorff, Äng.: Som i8i5 års Ständer, enligt livad Utsk. då föreslog, begagnade samma uttryck som Frih. Ehrenborgh nu uppgifvit, tillstyrker jag dess antagande. Hvad punkten föl' öfrigt angar, får jag fasta uppmärksamheten derå, att der står: bestämda löneanslag. Några andra anslag till löner än å bestämda belopp linnas icke, ehuruväl förslagsanslag äga ruin till andra föremål. Ordet: bestämda torde altså böra utbytas emot: ständiga, såsom meningen mätte vara; och jag anhåller, att sådan rättelse måtte göras. Gr. Posse, Arvid? Äfven jag anser Ständerna äga rätt att besluta öfver besparingarna; men jag troi', att då Ständerna beslutat oin hvarje titel, böra de icke äga rätt qtt ingå i beslut om detajllerna derinom. Så var meningen 1810. Jag tror visst, att den icke nu låter göra sig gällande; men förr eller senare skall den tid komma, då sådant sker, och jag ber blott ätt få i prot, nedlägga, ätt jag redan nu insett detta. Hr Dalman, Wilh. Fredr,: Jag vill icke emotsälta mig borttagandet af ordet: bestämda; men jag nödgas bestrida, att man i stället derför skulle insätta: ständiga, ty derigenom bade man icke betagit Regeringen rättighet att tilldela i nteri m s löner.
Nu gällande stadganden, enligt hvilka hemmanen borde till den mestbjudande utarrenderas, måste nemligen i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär, till följd af desamma, en hemmansinnehafvare icke kunde vara hugad nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättring och uppodling, då han icke för sig och sina efterkommande egde att påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet kunde förutse, att hemmanets förbättrade beskaffenhet skulle vid nästinträffande arrende-auktion föranleda ytterligare stegring af arrendet. Då denna håglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast för åboerna i moraliskt och ekonomiskt hänseende medförde svåra följder, utan äfven i anseende till det stora antal familjer och hemman, hvarå detta förhållande inträffade, utgjorde för hela samhället en olägenhet af så betänklig art, att dess afhjelpande från Statens sida i hög grad påkallades, hafva Rikets Ständer, på sätt ofvannämnda skrifvelse utvisar, under förklarande, att, enligt deras åsigt, någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga kraftvunnen dom mellankomma eller angående eganderätten hvartill donationsbref kunde åberopas, icke borde ega rum, för sin del beslutat en så beskaffad reglering af de öfriga kyrkohemmanens förhållanden, att i stället för den städja kyrkorna i äldre tider vid åboförändring uppburit, äfvensom i stället för de arrenden, som i sednare tider blifvit anbefallda, kyrkorna skulle under namn af städje-ersättning komma i åtnjutande af en förhöjd ränta, Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 100. 29 bestämd på Sätt i den underdåniga skrifvelsen uppgifves; hvarjemte åbo eller arrändator, som sådant önskade, skulle ega att genom skatteköp förvärfva äganderätt till det kyrkohemman han brukade.
Men om dessa skäl, enligt Ctsk:s åsigt, ägde rum redan då betänk, afgafs, så bör det ej undgå uppmärksamheten, att enär sedermera förhållandena, hvad handel, industri och penningeväsendet angår, så högst betydligt och på eli bekymrande sätt förändrat sig, det torde blifva för Utsk. än mer angeläget än förut, att tillse, att det förnämsta ändamålet som banken har att uppfylla, nemi. realisationens upprätthållande, icke må äfventyras genom att skapa nya cirkulationsmedel inom den allmänna rörelsen, hvarigenom sedelstocken komme att ökas, och således en stark sil fver ut vexling underlättas. På dessa grunder får jag för min del vördsamt anhålla om bifall till denna punkt. Frih. Palmstjerna: Jag anhåller allden siste värde talaren behagade närmare utveckla huru det vore möjligt att, som han nyss nämnde, bifall till motionen skulle på något sätt kunna verka derhän, alt realisationens bestånd eller silfverntvexlingen derigenom äfventyrades. Jag kan för min del ej inse, att sedelstocken derigenom på något sätt skulle obehöfligt ökas. Om banken upplånar medel efter 3 procent, så kan det visserligen hända, att penningar, som eljest skulle i banken stå räntelösa, användes af ägaren alt lemna bankeu sådana län; banken utlemnade sedlarna till ägarne af de exportabla effekterna och derigenom blefve någon större sedelmassa utelöpande än förut; men om banken ej vidtager denna åtgärd eller gör sig sjelf denna vinst, 4 H. 12 17S Den 19 April f. m. så är det likväl ingenting sora hindrar dera, hvilka hafva penningar innestående i hanken, att sjelfva belåna de cxportabla effekterna och utlaga penningarna ur banken Då blir den utelöpande sedelstocken lika slör, men banken har gått miste om en liten vinst, som den eljest kunnat äga. Gagnet deremot af en sådan operation, som Gr.
Små och diner, som hon nu hållit på med i flere år feta och lättjefullt vänliga ha de i alla daoch som äro enformigheten själf med hvargar suttit med ett broderi på knät, och då annan stjärna röd och hvarannan blå. Och och då ha de broderat ett styng med små under alla dessa timmar, som blifvit till hvita, långsamma händer. ' Allt hvad de dagar, månader och år, under hvilka nålen broderat har blifvit samladt i det lilla förgjort den jämna enahanda rörelsen upp och maket, där de prydliga möblerna stå så symned, har hon i tystnaden tänkt samma tanmetriskt och där det finnes toppiga buketkar — och alltid samma. — De där tanter af stela tygblommor under glaskupor. karna hade blifvit för henne till en hel Fröknarna Dahl hade en liten förmögenvärld, — blifvit den världen, där hon handhet, och räntorna räckte mycket godt att lar och verkar, medan den, som omgaf lefva på i all stillhet, och i all stillhet lefhenne, sjönk tillbaka till något intresselöst. de de också. Så hade de dessutom ett Dortha minnes ej sen när hon börjat eget hus vid en liten bigata i den lilla småstaden — ett litet gult hus med en bära den världen inom sig, men när hon ängsligt snygg liten trädgård, där hvarje linågon gång undrar öfver det, förekommer ten blomma var som planterad efter måttdet henne, som om den alltid funnits där. stock, där ingen bragte oreda i sandgångarDortha med sina stora, ljusblå ögon, som nas flnkrusiga krattning och där träd och sågo så lugnt och troskyldigt rätt framför häckar voro lågklippta och gåfvo en viss sig, var inte alls erotiskt anlagd, men kanske prägel af fetma och något rundt åt det berodde det på en viss envis tanketröghet, som gjort, att hon ej kommit sig för att hela. Dortha hade gått i småstadens flickskola, tänka på något annat än just detta och där den gamla skolfröken med den stora bara detta. — Dorthas hela värld består af lösflätan lärde efter gammal metod ur gamendast två — en han och en hon — och la böcker.
Lika med Hr von Hartmansdorff synes det mig nödvändigt, att de böra minst hafva de kunskaper, som fordras af den, hvilken tager kameral-examen , och tror på grund deraf, att, om icke detta betänk, blir antaget, man förfar ganska illa. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag äger vid detta tillfälle den mera sällsynta tillfredsställelsen att få förklara, det jag helt och hållet gillar de åsigter, som Hr von Hartmansdorff framställt. Jag anser denna fråga vara af stor vigt, emedan den rörer, huruvida länsmännen skola anses vara verkliga tjenstemän eller icke. De kunna nemi. icke egentligen anses såsom tjenstemän, dåde icke fullgjort de prestanda, som numera ovillkorligen erfordras för hvar och en, som vill beträda tjenstemannabanan. Den framställning hos K. M., som Ekon.Utsk. föreslagit, är ett ytterligare steg för vinnandet af det mål, som R. St. jemte Regerm i sednare tider åsyftat genom de tid efter annan meddelade föreskrifterna , det alla tjenstemän, så väl i Statens som R. St:s verk böra vara examinerade, och då, på sätt Frih. Sprengtporten anfört, man vid denna riksdag fördubblat länsmännens aflöning, samt man således beredt dessa sysslor sådana förmåner, att de böra kunna utgöra föremål för bildade personers ansökningar; så tror jag, att man alltför väl, utan att befara brist på skicklige sökande, kan fästa det villkor, som nu är föreslaget, vid dessa tjensters tillsättning. Jag anhåller således om bifall till betänkandet. 33G D c n 14 Oc 10 b e r e. m. Hr von Rosen: Jag är skyldig mig sjelf den förklaring alt äfven jag skulle önska, att vi hade lansmän med bildning; men jag hemställer, om den af en värd talare omnämnda tillökning i lönen dertill kan något bidraga, eller i någon betydlig mån öka fordringarna på deras bildning. Jag betviflar det. Jag ville önska att det måtte räcka till för länsmännen, blott för alt kunna lefva.
Väljen alltså, J, som ännu stån eder konung trogne, väljen emellan att kasta eld i krutet, eller uppgifva fästet. Gifve Gud att ni hade håg till att välja det förra, det vore dock en hederligare död, än att hängas af hertigen, som väl blir mångens lott. Ädle herrar och riddare, tron dock icke att Ebba Stenbock är otacksam, hon känner väl att ibland eder finnas de, som äro trogna som i eld pröfvadt guld, men hon känner ock, att ännu här finnas förrädare, och detta bragte på hennes tunga ord, som endast voro ernade åt några få här närvarande. Ädle herrar, besluten nu som eder bäst synes, mitt arbete är slut. Ebba Stenbock förstår icke att uppgifva ett fäste." Fru Ebba bugade sig och gick långsamt bort. Hon inträdde slutligen i det hvalf invid slottskyrkan, der Klas Flemings lik ännu stod bisatt, och der nedsjönk den stolta qvinnan afsvimmad på den kista, som inneslöt de qvarlefvor, dem hon lofvat bevara för ohelgande, men numera ej förmådde skydda. Mikaelidagen ingick. Slottet hade kapitulerat, hertig Carl skulle intåga. Alla fruntimmerna i slottet hade samlat sig omkring fru Ebba, liksom sökande stöd hos henne. Stor ängslan rådde. Hvar och en ägde någon kär person, hvilken kunde drabbas af hertigens vrede. Och dock hade man ännu ej lärt sig så frukta hans stränghet, som sednare, när många blodsdomar hade lärt finnarne förstå, att trohet mot deras lagligen krönte konung vore förräderi och straffades som sådant, just af den, som sjelf satte alla fjedrar i rörelse, för att inkräkta thronen. Harm, vrede och sorg jäste inom fru Ebbas bröst, der hon satt omgifven af de öfriga fruntimmerna; men hon yttrade icke ett ord. Omsorgen om slottets uppgifvande hade hon helt och hållet lemnat åt Bengt Söfringsson och öfrige officerare.
Det är också anmärkt, att det icke är husbonden, som här sitter emellan, då husbonden verkligen i denna § blifvit tillförsäkrad att af arbetarenas dagspenning få göra sig tillgodo hvad han för ögonblicket utlagt. Hr von Hartmansdorff har sagt, och det kanhända med skäl, att felet ligger i näringsförfatlningarna. Detta är en sak, som icke hör hit, och som vi icke kunna hjelpa, men hvad Bevilln.Utsk. har att göra, det är att föreslå sättet ali få ut skatterna. Jag tillstyrker bifall till §:n. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Om det vore alldeles enahanda förhållande med ifrugavai :de personer, som med dem hvilka äro i årstjenst antagne, så skulle jag instämma med Gr:ne af Den 16 Maj. 509 Ugglas och Gyldenstolpe, men då desse personer ofta icke äro hos sina mästare och husbönder mer än några få veckor, så skulle det vara väl hardt, om husbonden och mästaren nödgades stå i ansvar för deras kronoullagor, för den lid som inträffar långt efter sedan de lemnat tjensten. Det har sagts att detta icke egentligen skulle komma att drabba mästaren, derföre att han kunde innehålla på deras förtjenst, men huru ofta inträffar det icke att mästaren för att få en gesäll i sin tjenst måste lemna honom förskott, huru ofta inträffar det icke att han har att fordra af gesällen, hvilken fordran blir honom en förlust, i st. f. att han kunde hafva något, hvarmed han kunde sig tillgodogöra. Jag tor alt desse gesäller äro i så olika kategori mot deni, som äro antagne i årstjenst på landet, att man icke kan af analogien hämta full ledning för ifrågavar. stadgande. Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff. Ilr Aminoff:
I Stockholm och Götheborg samt sörsta Clastens Städer ombytas hwarje är en tredjedel af Taxeringsmännen, men i alla öfriga Städer hälften,'hwarwid likwäl i anse. ende till fjerde och femte Clasternes Städer rakt. tages, att hwarannan gäng fem eller fyra Borgare ärligen afgä, och att hwad Sala Stad serskildt beträffar, det ena äret ombytas tre Borgare 06) twänne Bergsmän, samt det andra tre Bergsmän och twänne Borgare; de kväljande dock obetagit att äter inkalla de af. gäende." Sid. 24. 10. Mom. Mom. till iakttagande tvid BeredningsComitee pä Landet föreskrifwa, gälle ock i af. seende Den 16 Octobcr. 283 seende pä Taxerings Comitee i Stad, som wore innehållet här ordagrant intagit." 3- §- Sid. 24. 6. Mom. "Hwar och en taxeras för allt det han äger och innehafwer i flera serskildta orter och district, ä den ort der han sjelf är manlalsskrinven; men bans folk och underhal, wande ä annorstädes befiutelige Egendomar och lägenheter taxeras där de wistas. Cheferne för de ä Landet sörlagde indelte Regementen, böra inom October mänads fluthwarje är tillsända Landshöfdingakne förteckning gar ä de till Regementet hörande Löntagare, hwaruti upptages bwars och ens wid Regemen. tet innehafwande Embete, Boställe och Löne. wii kor, med hwad mera som kan lända till upplysning för Taxerings.Comiteerna, till hwil. ka vesta förteckningar af Landshöfdingarne bö. ra insändas.
3;dje punkten (pag. 50), angående de jernvägs-anläggningar, sorn, i egenskap af stambanor, böra på Statens bekostnad och för dess räkning utföras. lista momentet af denna punkt, i sammanhang med Utlåtandets 6:te punkt, angående vestra stambanan. Biföllos. 2:dra momentet, i sammanhang med Utlåtandets 7:de punkt, angående norra stambanan. Bih. till R. St. Anslaget, enligt 7:de punkten, afslogs; bestämmelsen: ”utom hvad som för bangård och reparations-verkstäder i förstnämnde stad kommer att erfordras,” lades till handlingarne, och 2:dra momentet af 3:dje punkten blef likaledes afslaget. 3:dje momentet, i sammanhang med Utlåtandets fl:de punkt, angående nordvestra stambanan. Anslaget, enligt 8:de punkten, afslogs, och 3:dje momentet af 3:dje punkten lades till handlingarne. 4:de momentet, i sammanhang med Utlåtandets 9:de punkt, angående södra stambanan. Ståndet beviljade l:o för den till Lund redan färdiga stambanans fortsättning till den punkt vid Finja-sjön, som af Kongl. Majit bestämmes, 4,365,000 R:dr, 2:o för fullbordande af bangården, jemte verkstäderna i Malmö, samt återstående bangårds-arbeten vid Lund, 260,000 R:dr och 3:o till förberedande arbeten å en sammanbindnings-bana emellan Falköping och Jönköping, 1,300,000 R:dr, allt Riksmynt, hvarjemte fjerde momentet af 3:dje punkten lades till handlingarne. 5:te momentet af 3:dje punkten, angående östra stambanan. Lades till handlingarne. 6:te momentet, i sammanhang med Utlåtandets 10:de punkt, angående en sammanbindnings-bana emellan Örebro och Askersund. Det i' 10 punkten utförda anslag nedsattes till 660,000 R:dr Riksmynt, och med denna förändring godkändes nämnde punkts af Utskottet uppställda redaktion; hvarjemte 6:te momentet af 3:dje punkten lades till handlingarne.
Brot. 1859 & 1860. 8 Sami. 19 Haft. 2 10 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande 90. lämpningseller special-skolors verksamhet; men icke tillhöra omfånget af universiteternas laro-ämnen, hemställer Utskottet, att Friherre Creutz’s motion måtte lemnäs utan afseende. Under de öfverläggningar hos Ridderskapet och Adeln, hvilka föregått remissen af Herr Montgomerys motion, har dels Herr Adelborg, O., med begäran att hans yttrande måtte såsom ett amendement till Herr Montgomerys förslag få medfölja detsamma till Utskottet, yrkat: 1:0 att de två lägre klasserna vid Krigs-akademien på Carlberg skulle borttagas och de två högre förvandlas till en militär-tillämpningsskola; 2:0 att denna inrättning måtte utvidgas så att den kunde öfvertaga alla landtofficerares utbildning; 3:o att detta lägre mihtär-läroverk skulle sättas i förening med det högre vid Marieberg, så att utgångs-examen vid det förra blefve lika med intagnings-examen vid det sednare; 4:0 att till vinnande af den allvarliga ordning och punktuela lydnad, som för officersdaningen vore ytterst nödvändig, alla Krigs-skolans elever borde erhålla underofficers-rang och ställas under modifierade krigsartiklar, samt 5:o att Sjökadetterne, till ernående af en bättre praktisk utveckling i sitt yrke, måtte flyttas till Skeppsholmen i Stockholm eller, hvad ännu bättre vore, till Karlskrona; — dels ock Guvernören vid Krigs-akademien, Herr Öfversten Thulstrup anfört, bland annat, att man länge vid Krigs-akademien önskat att beredelsen för inträde derstädes måtte kunna ske vid allmänna läroverken. Med den organisation dessa före år 1849 egde, var detta omöjligt, enär lärjungarne som användt mycken tid på ämnen, hvilka för inträde i Krigs-akademien vore öfverflödiga, skulle blifvit alltför gamla om de vid läroverken qvarstannat så länge som behöfts, för att der erhålla de kunskaper i lefvande språk, som för intagning på Carlberg fordrades.