Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att det också fans en annan gifmildhet, som har sin rot i glädjen öfver att få ge visste han, som sagdt, icke. Han anade icke att han med sitt vilkor på ett brutalt sätt ryckt det bästa i moderns julglädje ifrån henne; han anade icke att hon kände det som en smärta, som när en erbjuden smekning afvisas. Hans ansigte mulnade allt mer och mer under måltiden, men hon hade föresatt sig att vara lugn och låtsade icke ge akt på hans retlighet. »Ditt knep var fint anlagdt», sade han slutligen då de hunnit till desserten. – »Ja d. v. s. du ansåg det förmodligen fint men på mig gjorde det alldeles motsatta intrycket » Hon spratt till och skiftade färg. »Hvilket knep?» sade hon. »Hvilket? Tror du inte jag förstår hur väl allt var uträknadt! När jag kom uppför trappan stod dörren till dubletten halföppen – bara lite grand på glänt så att det skulle se ut som en vårdslöshet.» Han såg på henne med en bakslug och elak glädje öfver att kunna följa hvarje tråd i hennes tankegång. »Jag gick naturligtvis in det kunde du nog förstå att jag skulle göra .. Jo, det är ett vackert litet ungkarlsbo, vackert nog att fånga den som inte är på sin vakt.» »Fånga? Hvad talar du om?» »Mycket vackert», fortfor han liksom för att förlänga njutningen af sina elakheter genom att minutera ut dem i så små portioner som möjligt – »det innersta i synnerhet är ett mästerstycke. Utsigten först och främst – öfver den glittrande strömmen, öfver staden som ligger der nere lik en stor terrass med ljus och lyktor – alldeles samma utsigt som häruppe-ifrån – den jag från början afundats dig. Och der i det innersta rummet behöfver man bara lyfta ögonen från sitt stora vackra skrifbord och den ligger framför en. Och så rummet med hvilstolar och draperier, chäslong och bokskåp ... Ingenting fattas ... Mer än fågeln i buren, förstås!» »Hyresgästen, menar du» – det sades i en iskall ton – »åh han kommer nog. Jag skall annonsera mellan jul och nyår.» Hon var en smula blekare än vanligt, men fullkomligt lugn.
Ja, det händer ibland, att ödet liksom utväljer just de lyckligaste stunder i vårt lif för att åter rycka oss ned till det som utgör lifvets öfvervägande beståndsdel olyckan. Då hon blef ensam, vände hon sig långsamt bort ifrån dörren, genom hvilken Oskar just nu försvunnit och vandrade flere hvarf i rummet med handen tryckt emot pannan. Derpå stannade hon framför några blommor och efter att en stund hafva betraktat dem, utbrast hon liksom med en klagan i sin röst: Denna ros har också engång, full af styrka, hållit sig rak på sin stam, men alltefter som den öppnade sin kalk, lutade den sitt hufvud ned mot jorden. Är icke jag nära nog i samma belägenhet? Jag höjde stolt mina tankar emot verldsalltets obegränsade regioner; jag trodde mig kunna inslå en ny väg, på hvilken så mången strandat och nu, har jag icke dag för dag känt min sjelfständighet förminskas under det jag upptagit andra idéer, hvilkas tjusningskraft jag förut ej ens anat? Kan jag då ej strida mer? Har jag tappat bort mig sjelf? Nej, o nej! det kan ej, det får ej vara så! Jag har aldrig ännu känt kärlekens förvillande kraft, jag vet ej om det är just denna känsla jag erfar, jag vet blott, att jag gerna ville likna honom! Då ljudet af dessa sista ord nådde hennes öra, verkade de liksom en brytning i den vemodiga stämning, hvari hon befann sig, och ställande blommorna, dem hon ännu höll uti sin hand, tillbaka på bordet, tillade hon med lifligare röst: Jag tror nästan jag höll på att bli svärmisk! Gud bevare mig från sådant! Oskar Lejonstjerna är blott en god allvarlig vän, hvilken Försynen ställt i min väg för att hjelpa mig att reda mina något förvirrade tankar om lifvet och att bringa en helsosam klarhet i mina alltför mållösa sträfvanden. I det hon yttrade de sista orden antydde ett uttrycksfullt ansigtsspel, att hon hade glömt det bref hon höll i handen, och nu öppnade hon det. Lucys sinnesstämning måste ha varit särdeles öfverraskande för henne sjelf, då hon så kunnat förbise en så vigtig händelse som emottagandet af det så länge väntade brefvet.
Domstol erhålla dödande af de inteckningar, sorn kunna samma belopp öfverstiga, bär Höglofl. Lagutskottet funnit skäl att tillstyrka en 6ådan rättighet, dock har Utskottet Den 11 Junii f. m. 10g ansett kungörande i allmänna Tidningarne böra föregå en sådan åtgärd, till underrättelse för dem, hvilkas rätt kunde vara derunder beroende, äfvensom Utskottet funnit de af mig föreslagne åtgärder till möjeligaste förekommande deraf, att sådane inteckningar under tiden emot den deri påräknade men upphörde säkerhet, blifva bclänte, icke uppfylla sitt ändamål. I förstnämnde afseende, eller i hvad angår den åtgärd, som Utskottet ansett böra föregå dödandet, har jag endast trott mig, med instämmande i Herr Ribbings serskilta yttrande, böra hemställa om en köpare skäligen kan underkastas en sådan omgång, eller om ej, emot hans skyldighet att erlägga köpeskilling, bör svara hans rättighet att ofördröjeligen komma i så oinskränkt disposition af den köpte egendomen, att han när som hälst skulle kunna densamma emot full köpeskilling afyttra, utan någon innehållning deraf i och för förre ägarens förbindelser. De öfverskjutande inteckningarnes omedelbara dödande hade jag ock trott af det skäl kunna utan betänklighet äga rum, att fordringsägande inteckningshafvare, så väl vid concurser som utmätningar, kallas och äga tillfälle att bevaka sin rätt i afseende på alla de åtgärder, hvarigenom deras inteckningssäkerhet kan förloras eller förminskas. Hvad åter beträffar försigtighetsmåtten emot sjelfva Inteckningsdocumenternes användande till beläning, sadan de upphört att så - 110 Den 11 Juni i f. m. j dane innebära någon säkerhet, så förekommer, äfven för mig, betänkligheten deraf vida mindre, än jag hört flere andra hysa den. Den som lånar på inteckning, kan om han vill iagttaga nödig försigtighet, i intet fall undgå att göra sig underrättad om fordringens giltighet, om äldre eller samtida inteckningar, och om den intecknade egendomens värde.
Ilos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord derom, att åboer å kronolägenheter inom Westernorrlands, Westerbottens och Norrbottens Län måtte, enär Kronan eger jorden, befrias från handtlangnings utgörande vid de af rittringar, som nu i dessa orter pågå; och som Rikets Ständer ansett nybyggare, hvilka, genom climatets hårdhet och deraf sig Bih. lill ä. Sl. Skrifvelse N.o 2.17, härledande missväxter, ofta försättas i en bekymmersam belägenhet, böra af Slaten med all möjlig hjelp bispringas, hafva Rikets Ständer trott sig höra i underd. anhålla, det E. K. M. i Nåder täcktes meddela den förklaring eller det tillägg i 16 §. af Stadgan den 10 Februarii l8a4» rörande Afvittriugs-Verket i Westernorrlands, Westerbottens och Norrbottens Län; att handtlangning vid afvittring af kronolägenheter, hvilkas åboer sakna förmåga att den utgöra, må, af de till afvittringsns befrämjande redan bestämda medel, bekostas i den nion vederbörande Landshöfdingar, med fästadt afseende äfven på Afvittrings-Verkets snara befordrande till sint, kunna pröfva billigt och erforderligt. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den i5 December 1834- N:o 2 öy. Uppläst oeb godkändt hos Ridd. och Adelö den 11 Bec. 183/5* Pieste-Ståodet den 11 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående verkställd granskning af anslaget för allmänna Garnisons-Sjukhuset i Stockholm. (ölats-Utsk.
St. lill urtima riksdag, och man må väl fråga, om sådant kunde vara lyckligt. Saken liar äfven en annan ganska vigtig sida, nemi. den grundlagsenliga sidan, och denna har blifvit af en del reservanter vidrörd. Jag vill nu icke för närvar, yttra mig om huruvida förslaget är bokstafligen stridande emot grundlagen; men hvad man med säkerhet kan yttra sig om, och hvad jag icke hyser något tvifvel att uttala, det är, att förslaget är bestämdt stridande emot andan af grundlagen; ty genom hela grundlagen går den riktiga ideen, att skilja emellan den administrativa och den lagstiftande makten. Denna princip skulle här på det ömtåligaste blifva störd, om en åtgärd, sådan som den föreslagna, vidtoges. När sålunda, efter mitt omdöme, frågan i och för sig sjelf, sedd ifrån alla sidor, icke leranar något enda antagligt skäl lill bevillningsmedlens öfverflyttande till Riksg.cont., utan fastmera deremot, så väl lill sjelfva idéen, som verkställigheten, finnas väsendtliga betänkligheter, så torde likväl mången föreställa sig, att det innersta, fastän icke uttryckta motivet för förslaget skulle vara ett misstroende till Styrelsen i afseende på handhafvande af öfverskottsmedlen. Jag lemnar derhän, huruvida ett sådant misstroende funnits, och vill för min del icke uttala denna förmodan, icke ens inom mig sjelf hysa den, ty jag fruktar alltid i detta, 5 H. 49 380 Den 14 December e, m. såsom i hvarje fall, ali möjligen begå en orättvisa. Den allmänna refleclionen må likväl vara mig tillåten, att om ett sådant misstroende funnits, så bade det varit den enda rälta och öppna utvägen, att bestämdt uttala det, och alt söka göra den gällande pä alla de vägar, som grundlagen medgifver.
— En rigtig plan till Financernes reglering, sådan att Utskotten skulle våga att den, med tillstyrkan om dess antagande, till Rikets Ständer öfverlemna, kan således ej vara annat än antingen hel och hållen eller ock alldeles icke färdig. Visserligen återstå ännu alltid yöo Slut s-Utskottets Betänkan Jen. äfven sedan Systemet framstått i sin organiska helhet, vissa nödvändiga utbildningar af åtskilliga dess delar, vissa tillägg för en fullständig bestämdhet i de föreskrifter, ett för ändamålet mest lämpligt ordnande af de anstalter, Planen omfattar; hvilka omständigheter efteråt böra och kunna, med fullkomlig likgiltighet i afseende på det hela, ehuru visst ej med lika tjenlighet för deras särskilda ändamål, olika tillsättas; mert dessa egenteliga det ail le-frågor höra ock ingalunda till Planen för Finance-Regleringen, utan till utförandet af denna Plan, till sjelfva regleringen; och att lägga någon hand dervid , innan Planen just för denna handläggning blifvit af Rikets Ständer fasistäld, hafva Utskotten aldrig ansett, och kunna omöjligen anse mera sig tillkomma, än det tillkommer hvar och en, som bör verkställa en annans vilja och föreskrifter, att, äfven om han sjelf blifvit tillfrågad och yttrat sig derom, sälta något i verket, fcrr än han blifvit om sm hufvudmans beslut fullkomligt underrättad.
Några represiter önskade nemi. alf framför annat det skulle arbetas på vägen mellan Falköping och Jönköping, under det andra yrkade en förändrad sträckning af vägen norr om Finjasjön. Om nu StatsUtslct utgick från den åsigt, att vestra oell södra stambanorna skulle färdigbyggas, så fick man, såsom dertill erforderligt belopp, siffran 35 millioner Rdr. Den andra siffran var det af K. M:t för innevarande statsregleringsperiod äskade beloppet af 25 millioner; och ett 3:dje gränsvärde kunde äfven finnas, om man nemi. ansåge, att icke allt, hvad K. M:t föreslagit, borde under denna tid fullbordas. Så hade t ex. blifvit y tt rädt, att den del af den tilbimnade jernvägen, som ligger mellan Orebro och Hallsberg, icke skulle ingå i stambanan, äfvensom att denna skulle till Tenhult dragas genom Lagaådalen i st. f. öfver Nässjö. På detta sätt skulle en minskning i kostnad upstå af 4 å 5 millioner, och man fick då det 3:dje gränsvärdet af 20 millioner. När man sål. fått dessa 3:ne olika siffror, 35, 25 och 20 millioner, för valet emellan hvilka man icke hade någon officiell bestämmande ledning genom någon R. Stirs yttrade tanka, så upstod den andra frågan, huru mycket af de erforderliga medlen skulle kunna åstadkommas inom landet. Frih. Hamilton utvecklade i sitt anförande vid föregående punkt skälen, hvarföre ett inhemskt fondsystem i större skala ej torde kunna f. n. påräkna särdeles framgång, och U t sk: t var äfven af samma tanka. Men då emellertid det ansågs möjligt att äfven från den inhemska penningemarknaden erhålla något bidrag, så beslöt Utsk:t att bestämma gränsvärdet så lågt sorn möjligt. Huruvida emellertid förutsättningen är rigtig, beror helt och hållet på den föreställning, man gör sig om vårt finansiella tillstånd f. n. Då R. St:r för flera år tillbaka började skuldsättningen för jernvägarna, uttalades allmänt inom Represmen dea åsigt, Den 15 Februari f. ib. 471 att man borde söka erhålla penningar inom landet. Det var egentligen vid 1853 års Riksdag, då K.
Men hertigens utskickade kringföra bref bland allmogen, om de alla verkligen utgått från hans furstliga nåde sjelf, vill jag dock lemna derhän, ty icke bör man skylla honom för allt heller. Der utmålas Flemingen som en gud och äreförgäten tyrann, en blodsugare, en förrädare som ljuger sig vara af konungen tillsatt, och som blott tillskansat sig ett olaga välde. Ja man utsprider att konungen är död, att Hertig Karl är konung. De påtagligaste och vildaste lögner utspridas om Herr Klas, och folket tror dem och berättar dem för sina barn, och som en blodig tyranns, skall hans minne gå till efterverlden. Och nu uppmanas bönderne att resa sig, att utrota eller bortjaga tyrannen och hans anhängare. Och i sanning, länge nog har herr Klas sökt med godo stilla upproret, men det går ej längre an, det måste brytas innan det får en större makt. Herren vare de arma bönderne nådig, men jag rädes mycket blod kommer att flyta! Må det komma öfver deras hufvuden som ställt till allt detta; icke öfver dem som måste försvara sin konungs sak, och skydda oskyldiga menniskor för plundring och mord af dessa upprors män. Än här, än der, samlas en skara; röfvar, bränner, mördar och plundrar herregårdarne och alla som de tro hålla med herrarne. Herr Klas har varnat dem, han har belönat de socknar som förhållit sig stilla, med att ge dem eftergift i skatterna, han har tillskrifvit och varnat allmogen, och förmanat dem att icke på detta blodiga sätt söka skaffa sig rätt. Men uppviglarne tros mera af de uppretade bönderne, och allt större har det onda vuxit. Det kan ej hjelpas, stränghet måste dock nu slutligen användas, om ej hela landet skall ges till spillo”. ”Ja, herre gud”, suckade fru Metta. ”Hvad är det annat än ohyggligheter som stunda. Talas det ej om hur både bröd och annan mat blifvit förvänd i klara bloden.
Då nu sålunda den granskning af det nya lagförslaget, som Rikets Ständer redan förklarat böra föregå förslagets hufvudsakliga pröfning, på sätt här ofvan upplyst blifvit, ännu icke egt rum, så anser jag Lag-utskottet af sådan anledning, på grund af enskild motionärs derom gjorda framställning, i sakens så beskaffade skick icke Lag-Utskottels Betänkande, N:o 5. 13 icke böra ingå i hufvudsaklig pröfning af det nya Lag-förslaget i sin helhet, dock med förbehållen rätt för Utskottet, att, med hämtadt stöd af denna motion, vid pröfning af särskilda på Utskottets handläggning beroende frågor, till antagande föreslå de delar af samma lagförslag, som vid en sådan pröfning af Utskottet såsom nyttiga anses. Om åter Rikets Ständer, antingen i strid mot min uppfattning af saken, skulle anse den af Rikets Ständer afsedda granskningen af det nya lagverket vara behörigen fullgjord, eller ock nu mera vilja frånträda sin egen åsigt om behofvet deraf, så torde, derest annat hinder för den hufvudsakliga pröfningen af förslaget icke skulle möta, det ankomma på Rikets Ständer att meddela Lag-utskottet nödig föreskrift för ärendets vidare behandling. Af Riksdagsfullmäktige!! Ola Mänsson från Skåne: Då förevarande fråga behandlades inom Utskottet var pluralitetens af mig delade mening den, att Civillag-förslaget icke nu borde komma under Ständernas pröfning, af skäl att det åberopade förslaget icke varit motionärens eget eller ens blifvit bifogadt motionen, att detta förslag var detsamma och intet annat än det, hvarom Rikets Ständer vid 1840 och 1841 årens riksdag beslutat, att en ytterligare granskning och beredning borde föregå den slutliga pröfningen; att då förslaget blifvit så beredt, som Ständerne uti underdånig skrifvelse vid bemäld e riksdag önskat, det först efter föredragning i Statsrådet, genom Kongl. Maj:ts nådiga proposition, borde kunna komma under deras pröfning.
Jäg påminner härvid, att den Lärobok i Natur Rätten, ( jag menar Boethii} som säkert Talaren sjelf Hist, innehåller älven Jus Ptiblicum ; att eft åläggande af ÅciidenViens Gautier, säkert skulle medföra öngkäd verkan i detta hänseende; hvadan äfven detta skäl till doft yrkade Revisionen förfaller efter söm en rättelse, när den behöfves , icke förutsätter någon ändring uti Universitetets sammansättning. För öfrigt åberopar jag hvad Friherre Adlerbeth redan upplyst, Då jag sluleligen förenar mig med de värde Talarv, sorn yrkal äterremis , får jag likväl vördsamt hemställa till Utskotten, att derest Utskotten skulle finna den begärda Revisionen vara i sin ordning och Pen 20 November f. m, 373 pf verkligt behof påkallad, densamma då måtte motiveras på verkeliga frisler, och i c-» ke angå Universiteternes grundidé, hvilken jag anser vara vigtig och af tidens mångfald pröfvad, Friherre Adlerbeth: Jag anhåller alt få tillägga några ord, i anledning af livad Herr Riben yttrat, Han Isar funnit olämpligt, att jag åberopat ett Capitef af Sehoiordningen, under en öfverläggning, sorn hade till föremål Ulliversiteternes, icke de lägre Läroverkens, Revision. Jag hör endast anmärka, att dea period af Herr Hjertås yttrande, vid hvars Vederläggning jag anförde Seholordr.ingen, handlar alldeles icke om Academierne, ulan om de ofullkomligheter, hvilka Herr Hjerta velat finna i föreskrift terne angående JGlemeutar-Läroverkens Révigion, Het skäl, jag för de Acaderinska sommarferiernas långvarighet hemtat från afståndet mellan Univesiletet och ynglin-, garnes hembygd, har Herr Riben äfven ogillat. Vid nät mare eftersinnande torde han dock finna, ätt denna min öfvertygelse icke är origtig.
Det är till afhjeipande af desse olägenheter, som enskilde Vetenskapsvänner hoppats och förmodat, att Ständerne 1162 Stats-Vt skottets Betänkanden. gerna skulle bevilja en utgift af 5 ä 6000 R:dr i ett för allt. För min enskilda del gillar jag fullkomligt, att frågan icke blifvit väckt, af eller genom Akademien; ty derigenom är Akademien ej blottstäld för ett möjligt afslag Deremot, då man vet, att Akademien vid sin första upprinnelse var en Stiftelse af enskilde Vetenskapsmän, att det är endast genom deras oell andra enskilde Vetenskapsvänners uppoffringar , som Akademien blifvit grundad och utbildad till dess, den ådrog sig så väl den lärda verldens bifall, som vår Regerings proteetion och beskydd; så hyser jag lika med Motionären det hopp, att Ständerne skola begagna detta tillfälle, att genom bifall till Motionen ådagalägga deras gärd af bifall och tacksamhet för Akademiens Stiftares Vetenskapliga Nit och Patriotiska dygder. Oell instämde Herr ÖfversteLieutenanten von Heyne uti detta Herr af Uhrs yttrande. — Dessa särskilde meningar skulle enligt derom gjord anhållan åtfölja Utskottets Utlåtande till Respective RiksStånden. Som ofvan. Ex Protecollo TV. Karström. Ankom Jen C> Junii i8a3. Utlåtande, i anledning af Kongl. Majds Nådiga Remiss, uppå Chefens för 3:jde! CavallerieBrigaden, underdåniga Memorial, om utbekommande af Adjutants-Arfvode. Hos Kongl Maj:t har tillförodnade Chefen för 3:dje Cavalleri-Brigaden, Herr General-Majoren m. ra. Friherre Thott, i underdånighet hemställt, att sedan Kongl. Stats-Contoiret vägrat utbetala det för 4:de Qvartalet af år 1821 belöpande Arfvodet åt Adjutanten vid nämnde Brigad, på den grund, att reqvisition derå för sent inkommit, Kongl.
Dock emedan nu gällande 3y §. i Ridd.Qrdn. endast föreskrifver, att R. o. Ad. genom val in pleno vid hvarje riksdag utser en af sju ledamöter bestående Direetion, hvilken förvaltar Riddarhusets angelägenheter, utan att dervid bestämmes, att dessa ledamöter skola vid ett och samma tillfälle väljas, anser Utsk. R. o. Ad. vara af Ridd.Ordn. oförhindradt, alt, derest Ståndet så tjenligt finnér, utan.det af Hr Gr. Cronhjelm föreslagna tillägg i nämnde Ståndsstadga, besluta, att valet till Ridd.direetion skall vid denna riksdag ske, på sätt Utsk. här ofvan hemställt. Och lärer Utsk., sedan det fått emottaga II. R. o. Ad:s beslut uti här ofvan förekomna frågor, till II. Ståndet få inkomma med de förslag till förändringar i Ridd.Ordms eller instruetionens för Ridd.directionen redaction, som deraf kunna påkallas; hvarefter samma förändringar torde komma att, i förra afseendet, till K. M:s nåd. sanction i underd. hemställas. Hvilket dock allt till II. R. o. Ad.'s egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm d. 28 Maj i83/p På RiddarhusUtskottcts vägnar II. F. Strömfelt. W. F. Dalman. Reservationer. Emot tillstyrkandet af förändri ng i nu gällande bänkmansval af Hr Frih. d’AIbedyhl, C. G. Emot det af Utsk:s pluralitat fattade beslut, att hos H. R. o. Ad. tillstyrka förändring uti de stadganden, Pudd.- Ordn. innehåller, ang:de bänkmisvalen , utbeder jag mig att få till prot. låta anteckna och till li. Ståndet medfölja min Reservation.
Museum fogadt utdrag af protokollet hos Kongl. Wetenskaps-akademien den 8 Juni nämnde år innehåller, att Akademien, med anledning deraf, att endast en elev funnes vid Museum anställd samt att någon passande elev icke vidare kunde anskaffas för en del af nämnde arfvode, tillåtit, att det arfvode, som redan blifvit eller framdeles komme att besparas, intilldess ännu en passande elev kunde erhållas, finge till ersättning för nödigt arbete disponeras; och har, med stöd af detta beslut, hela det för 2:ne elever bestämda arfvode af 300E:dr under år 1855 blifvit till en elev utbetaldt. Då Akademien, efter Revisorernes förmenande, saknat befogenhet att, utan föregången underdånig anmälan, vidtaga en sådan förändring med ifrågavarande arfvode, hafva Revisorerne ansett sig böra detta förhållande anmäla. — 192 — Svenska Akademien. Dess räkenskaper, deri äfven meddelas redovisning öfver det vid sednaste riksmöte beviljade extra anslag för utarbetande af en ordbok öfver Svenska språket, hafva blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten, för båda åren utan anmärkning. Förhållandet med inkomster och utgifter inhemtas af följande tabeller. l o. Anslaget till Svenska Akademien. Debet. Balans från föregående år: — Uppbörd: — Credit. Utgifter: Arfvoden Hyra för bibliotheksrum Omkostnader vid högtidsdagar Dito för minnespenningar och medaljer — Balans till påföljande år: Extra anslaget för utarbetande af en ordbok öfver Svenska språket. Debet. Balans från föregående år: Tillgång — Uppbörd: Utgifter: Arfvoden m. fl. utgifter för utarbetande af en ordbok öfver Svenska språket 2,496: 12. — 2,553: 36. — Balans till påföljande år: Kontant behållning 53: 36. — —•