Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi vill inte överlämna Oss åt slutledningen att enskilda intressen råder till skada för den allmänna välfärden. Vi förklarar därför, att Vi med välbehag åser alla mått och steg, som leder till att minska överflödet. Vi förväntar att Våra ämbetsmän och övriga ansedda och förmögna personer, skall föregå med gott exempel. Vid Våra resor genom Sverige förra sommaren kunde Vi med tillfredsställelse se, att man använde inhemska vävnader istället för utländska. Inom kort kommer en författning, som skall bestämma förhållandet mellan brott och straff i avseende på lurendrejeri och tullförsnillning, vilken skall vara grundad på ständernas önskningar och förslag. Vi har uppskjutit verkställigheten därav i hopp om att inte behöva vidtaga en sådan åtgärd. Men då Våra bemödanden varit fruktlösa, anse Vi det som Vår plikt att visa de vådliga följderna som uppkommer vid förbrytelser mot lagarna. Tullförsnillning drabbar varje skattedragares förmögenhet, då man berövar staten inkomst. Lurendrejeri med för en mängd överflödiga, men ofta skadliga saker, skapar inbillade behov och undergräver allmänna och enskilda välfärden. Det leder till en större efterfrågan på växlar, vilket är den första orsaken till Vårt nedsatta representativa mynts värde. Man måste utrota grunden till det onda. Sådan är avsikten med författningen, som ofördröjligen kommer att sättas i verkställighet och Vi är övertygade att Våra trogna undersåtar skall uppfatta detta som bevis på Vår faderliga omsorg för deras väl och att de skall tävla i nit att understödja Oss Stockholm 12 januari 1820 CARL JOHAN Kungörelse angående den Stockholms stad tills vidare beviljade nederlags frihet för utländska till införsel i allmänhet tillåtna varor. Stockholm 12 januari 1820 För att ytterligare befrämja huvudstadens exporthandel, har vi förordnat att utom den nederlags frihet staden redan har, bevilja nederlags rätt för alla de utländska varor, vilkas införsel är i allmänhet tillåten, införda både av svenska som utländska fartyg 1: o De varor som inte inbegripes i förordningen för nederlagsfrihet får ligga kvar i nederlag ett år. Därefter skall de tullas. Vid fördröjning kommer tullavgiften att höjas med 25 %. 2: o Varorna får inte läggas i andra magasinsrum än de, som är belägna i Staden mellan Broarna samt på Södermalm. 3: o Då varor från nederlaget exporteras skall vanliga bevaknings anstalter iakttagas.
Om förbuden mot införsel af kläde och andra väfnader samt mot utförseln af tackjern borttagas; så skola hvarken bergslagerna eller fabriksstäderna förmå att lill samma belopp, som tillförene, köpa landtmannens säd. Hvad har då Sverige vunnit på införandet af ett sådant systeme? Jo, utom städernas och bergslagernas skada, äfven brist på den fordna afsättningen å landtmannens säd. Till att godtgöra den sednare ser jag ingen annan utväg, än den förderfliga näring, som mången landtman mot sin vilja måste bedrifva, för att få påräknad afkastning af sitt landtbruk; jag menar brännvinsbränningen. Hon skall stegras ännu mera, och detta, genom dylika åtgärder, arma land skall fördränkas i brännvinsvågor. Remitterades lill Bevilln.Uttskottet. Företogs till pröfning Pudd.Utskrs den 26 sisth Febr. e. m. och den 4 dennes f. m. på bordet lagda mern., i anledn. af väckt fråga om tillbyggnad af läktaren i Riddarli ussalcn. Gr. Hamilton, Henning Ludv. Hugo: Då frågan om läktarens utvidgning förevar i Ridd.Utsk., var det — om jag icke misstager mig — Utsk:s mening, att bland dem, som der borde erhålla särskild plats, borde äfven vara Norrska Statsrådets ledamöter. Då jag til! en del måste till - D e xi ix Mars f. m. >9 räkna mig, att dessa ord blifvit uteslutna i Utsk:s förslag, sä anhåller jag nu, att, om förslaget antages, dessa ord också måtte få inflyta. Frih. Boye, Ludv.: Från det missöde, som denna motion haft, att, ehuru framställd uti ett af de första plena och utgörande den första remiss, som afgått till LJtsk., likväl icke hafva derifrån återkommit, förrän efter 5 ä 6 veckors förlopp; från detta missöde slutar jag, att, om jag nu begärde återremiss, denna förmodligen skulle fordra tvänne månader, och derigenom skulle TJtsk. de facto göra motionen om intet.
Man säger ideligen, att Kronoskalte-jorden är för hårdt betungad; men då man jemför egendomarnes köpeskillingar, lär man finna, att en egendom af berörde natur lemnar egaren helt visst samma afkastning, som Säteriet, af det till inköp använda kapitalet. Om t. ex. 2 personer, som ega 1000 R:drs kapital hvardera, köpa hvar sin egendom af lika rymd, den ene ett Kronoskattehemman för 1000 R:dr och den andre ett lika stort Säteri för 3ooo R:dr; så får den förre utgöra till Kronan onera och hemmansrän-* tor till ett värde af 120 R:dr, och den senare erlägga i ränta till sina enskilta borgenärer samma summa eller 120 R:dr. Båda befinna sig således i alldeles lika ställning, att endast hafva 60 R:dr i behållen inkomst; men mer kan också ingendera egentligen fordra af sitt i jorden nedlagda kapital. Ville man nu lätta de så kallade bördorna för Kronoskatte-egaren och närma hans jord till natur af Säteri; så skulle genom denna gunstbevisning en verklig orättvisa begås emot Säteriegaren, och alla andra, på hvilka den förres onus måste fördelas. Genom Rustoch Rotehållarnes befrielse från Passevolauce-afgiften skulle, j det anförda exemplet, Kronoskattehemmauet stiga i värde från 1000 till n5o, 123 Den 26 October f. in. R:dr och Säteriet falla ifrån 3ooo till 285o R:dr. Förminskningen i Säteriets kapitalvärde vore ett uppenbart våld och ingrepp i eganderätten; och förbättringen i K10110- skattehemmanets kapitalvärde vore en skänk endast åt den nuvarande egaren. I framtiden blefve förhållandet fullkomligt återstäldt emellan inköpspris och behållen afkastning; så att den följande egaren alltid skulle i sjelfva verket finna sig hafva lika liten behållen afkastning af sitt i jorden nedlagda kapital.
– Efter en stund hörde han grisens röst; först grymtade han fint bakom honom i vester, sedan något gröfre i öster och sluteligen med en Elefantstämma i norr. I vester, i öster i norr, eller på tre särskilta ställen, grymtade nu grisen. Tydligt hörde Uno at dessa röster voro gnällande, och skulle föreställa lidande varelsers, men at hasta til deras hjelp, föll honom icke ens in; om någon sitter fast, kommer han väl lös igen, tänkte han. Hastigt uplystes rummet af trenne bländande lampor, hvilka liksom af sig sjelfva nedföllo och stadnade i en triangel omkring honom. Nu skådade han i hvad sällskap han befann sig. Trenne mördade Grisar lågo på en grafsten vid hans fötter och grinade gement emot honom; stelnad blod syntes ännu omkring de dolkar, som djupt inträngt uti deras hjertan; deras små svansar, hvilka spiralformigt reste sig emot höjden, voro omlindade, en med eklöf, den medlersta med lager och den tredje med myrtenqvistar. Bakom dessa stod en pyramid konstigt ihopfogad af menniskoben och dödskallar, hvarpå en trekantig svart tafla var fästad, tecknad med tre bokstäfver: D. S. G. Med någon förundran stod Uno och betraktade allt detta, då hastigt trenne i svepning klädda menniskovålnader reste sig undan et svart täcke, som han ej förut blifvit varse, och i samma ögnablick försvunno lamporna och allt blef åter mörkt, endast de tre bokstäfverne D. S. G. lyste med et blodrödt sken. En liten rysning genomilade Uno, då vålnaderne så oförmodadt reste sig, hälst i samma stund ett iskallt vatten öfversvämmade hans ansigte. Då han å nyo hämtat sig, tiltalade honom en hes röst: Olycklige Främling! Hvad söker du här? Uno betänkte sig litet, ty han var ej beredd på den frågan. Rösten. Förvillade yngling! Du söker inträde i en Orden, hvars ändamål du icke känner.
Vi höll på och dansa' ända te körkdags. Åjo, jag sk a säje dej , Bengt, att j ag börjer al lt på och inte v are så beg ifven efter dans, som i forntiden. Fö rr kunne jag springe, om det varet två mil, för te få mej en Jösshäring; men nu g år lusten bort allt mer och mer, och j ag börjer riktigt bli stel i benen. Anders. Bengt. Anders. Bengt. Anders. Jag vill inte hö re tåcke tal åf dej , Anders. Förr bruka' du all ti vare den duktigeste h emme i sockna, när det ble fråge om J össhärskast, och den som skulle se ef ter Anders ve Sjön, h an feck all t titte opp efter takåsera. Ja, det v ar den tiden, det; men nu, vet du , är det allt bra tungsamt te lefve, tyck er jag . Kors, s å du taler underligt ändå. Vore j ag så der vän och däjlig i syna som du, så skull' jag leke hej i sockna, sa'n. Jag kommer nock ihåg , hu r blidt och kärv änligt K ammar-Ing rid på herrgåln jemt smila' åt dej , när ni råktes på körkbacken. Men det var besynnerligt, du låddes aldrig se't. Käre Bengt, tal' inte mer om tåcke der. Jag har nu anne te tänke på, än kärlek för egen del. Har du hört nå'nting om Erik i Hult? Nej, ingenting ann' än godt och väl, utom det att di vill truge på honom det der rifjerne B ritta i Gyllby. Ja, ser du, det är just saken, det. Midsommersdagen, mellan klockan 4 och 5 på måron, mötte j ag Erik i e k ärre på l andsväg en, och han var alldeles öfver sej gifven. Far hans hade skickat honom iväg l ångt bort te Segersta, och der ska han stanne, Gud vet h ur länge. Nåja, det var foll ingenting te sörje öfver. Bengt. Anders. Bengt. Anders. Bengt. Anders.
Underdänigste och tropligtigste tjenare och Undersätare: E. kl. k-LAsrlisim. bck. kirsk. 6eorg v. Vl stilberg. Lm. ^Viclezreo. 8v. Lerjström. 6sll. öljsr. Stockholm ben 10 Augusti 1810. Rättligen afskrifwit, intygar L.uvvias. N:o 1 504 Den sc) Sepkenzber. N:o k. Förteckning pä de E.ribetsmän ock) Betient?, hwilka innrbafwa pensioner pä )„dracp nings-Srar under ^i:u!n Beneficit och Ve« nadnings-Stat, oct) derjemte ps andra Stater acnjnra Löner eller pensioner: Warandes detze nedanffrelne P.nsivlieri underda, nigr fö ie as Kongl. Brekwet d. 9 sisil. Maji prundadt pa Riksens Ständers und-rdaniqa lilistvrkande, fran och med andra Qwarraiet delta ar innchallne. / Beneficit / Staren F. d. Riks-Rädct m. m. Herr Friherre Ramel, enl. Kongl. Brefwet d. 5 Maji 178?. Riks-Xädo pension . samt pä Indragnings - Stat och prints Gustafs Stat Gouoernenrs Lön zaver hwaraf likwäl afgär Pension 666: ;2. 666 Z5Z Återstå 2,;;;: 16. Generalen, En af Rikets Herrar, AmbasiadeurenHerr Friherre v. Steding k, Pension enl. Kongl. Brefwen d. iL Jun» 1789 och 4 April 1797 utan anfört skäl . samt pä f. d. Stedingkste Regementet indelt Lön soc> " oindelt r,7o5 2,205 LmbasiaLeurv Tractamente 27,202 ärlig pension pä Rapelle »ade LNinisker - Staten enl. Kongl.
Sedan Kongl. Maj: t genom nådig Resolution den 18 Mars 1845, förklarat en utaf arrendatorn af Kungsbergs kungsgård i Fogdö socken och Nyköpings län Anders Söderholtz i underdånighet gjord ansökning, dels om ersättning för, vid hans tillträde till arrendet år 1837 befunnen, husröta, och dels om nedsättning i den bestämda arrende-afgiften, icke kunna i nåder bifallas, med hänvisning likväl för sökanden att, i fall han förmenade sig ega i lag grundade anspråk på tillgodonjutande af dessa förmåner, sin talan derom på ort och ställe, som vederborde, efter befogenhet utföra;, sä hade, med anledning häraf, Söderholtz instämt Kongl. Maj: t och Kronan till Akers Härads-Rätt, under yrkande, att, enär det blifvit så väl vid arrende-auktionen å förenämnda kungsgård tillkännagifvet, som ock sedermera uti det af Kongl. Maj:ts och Rikets kammar-kollegium den 15 Februarii 1837 utfärdade arrende-kontrakt stadgadt såsom en bestämd rättighet för arrendatorn, att om ersättning för den husröta, som vid hans tillträde till arrendet kunde å kungsgården förefinnas, söka så väl den afträdande arrendatorn, Inspektoren Zacharias Boman, som hans löftesmän, men sedermera sig visat, icke allenast alt Boman, oaktadt emot honom vidtagne utmätningsoch bysättnings-åtgärder, ej kunnat göra den ringaste afbetalning å husrötebeloppet, utan äfven att han icke ens haft några löftesmän, då arrendet af Söderholtz öfvertogs, utan just Bill. titt R. St:s Prat. 1850 & 1851. 4 Sami. 1 Afd. 21 Haji. 1 2 Stals-Utskottets Utlåtande, N:o 7(5. i följd af sin underlåtenhet att anskaffa föreskrifven borgen blifvit från arrendet skiljd, — Söderholtz, hvilken sålunda gått i mistning af den honom i kontraktet anvisade utväg att, i händelse af brist hos Boman utsöka husröte-ersättningen hos hans löftesmän, måtte förklaras berättigad, att antingen af allmänna medel utbekomma samma ersättning utgörande ett genom Kongl.
Och hvad pratar du om «straff» och «min förtjenst» och slikt dumt tyg! Här är det fråga om att straffa dig, och icke mig, och att du en gång skall få hvad du så länge förtjent. – Släpp mig! – bad patronen vrålande, men Gunnar släppte icke, utan tog ett nytt och kraftigare tag, hvarigenom patronen helt och hållit kom i hans våld, och när Gunnar det kände, sade han: – Att på långt håll få jaga en kula genom din röda skalle, och se dig dimpa i backen, som en dödskjuten sparf, det hade varit min lust, men på det hela är du ej värd ett ärligt skott af min goda, hederliga bössa, utan på sin höjd några rapp af henne. – Och härmed satte han sina ord i verket. Om Gunnar i detta ögonblick ville gifva sin dödligaste fiende en hård minnesbeta eller sjelfva döden, är ej godt att bestämma, och Gunnar visste det icke sjelf, utan lät vreden och hämnden och hatet taga öfver hvarje annan bättre känsla, hvilken likväl säkerligen genast återkommit, hade ej Gunnar hört ett buller likasom af någon, som tungt springande nalkades stället, och således med ett enda kraftigt slag nödgats släppa sitt rof, och – lätt som en hind och bekant med skogen, som en faun, ila åt sidan der han, skymd af skogssnåret, ej syntes för den ankommande. Redan nu vaknade hans samvete och han kände en viss tillfredsställelse af denna, en tredjes mellankomst, som kanske hindrat honom att begå ett mord, och som kunde bistå hans fiende, i fall denne behöfde sådant. Gunnar lyssnade ett ögonblick, och hörde tydligt att den ankommande stannade vid stället der han lemnade patronen, och när Gunnar det hörde (ty se det kunde han icke) skyndade han vidare, och gick med snabba steg vägen hemåt, så att han redan klockan tie på förmiddagen åter var vid Viken.
Det är blott genom ett noggrant studium af tillgänglige källor i denna fråga, som jag numera kommit till den säkra öfverlygelsen, att jernvägar kunna med lätthet anläggas i vårt land och alt de i framtiden komma att bära sig. Jag hyser derföre äfven det fasta hopp att R. o. Ad., rikets första Stånd, icke skall afslå StatsUtskis förevaride betänk. Hr Rosenblad, Rernh.: Då jag hoppas, att de ledamöter af detta Stånd, som afhört hvad jag på f. m. yttrat, täckes erinra sig innehållet deraf, är jag också öfvertygad, att de skola finna att de skäl jag anfört emot ifrågavaride betänk, knappast blifvit vidrörda, än mindre vederlagda uti de yttranden, som sedermera förekommit. Af denna anledn. och för att icke för mycket förlänga den redan nog länga öfverläggnigen, skall jag denna gång blifva ganska kort. Jag vill blott tillåta mig några ord i anledn. af den siste värde talarens anförande, hvilket vid slutet syntes innebära, att han egnat ämnet studier, hvilka skingrat de dubier han derutinnan förut hyst, samt förmått honom att understödja det ifrågavaride förslaget. Jag vill blott fästa mig vid några af hans yttranden, hvilka gifva anledn. till tvifvel huruvida han under dessa studier nog fullständigt begrundat de omständig - 334 Den 29 Juli e. m. heter, sorn dervid bordt företrädesvis tagas i betraktande. Den värde talaren, Hr von Troil, har vid ett tillfälle, då han yttrat sig emot mig, sagdt att den föreslagna jernvägen skulle genomskära Götha kanal, men vid ett annat, då han genmälte ett yttrande af Gr. Anckarsvärd, förklarat, att jernvägen alldeles icke skulle komma att vidröra kanalen.
Utskottets hemställan* att den i denna § bestämda afgift till handelsföreningens kassa icke må, på sätt yrkadt blifvit, förhöjas, har af Högv. Preste-ståndet och Hederv. Bonde-ståndet blifvit bifallen: hvaremot Höglo/l. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-ståndet ansett afgiften böra förhöjas (ill 10 rfdr. Då således tvenne Riks-stånd stadnat emot två, lärer Allm. Besv.- och Ekon.-Ulak. Betänkande N:o 118, 5 ilen vackla frågan om förhöjnii gen få, enligt 75 §. riksdags-ordningen, förfalla. Yrd denna § hade Utskottet tillstyrkt Rikets Ständer att lins Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, att Konungens befallningshafvande icke må ega att meddela tillstånd till handelsbods anläggande å Jandet, innan den församling, inom hvilken handelsboden är ämnad att anläggas, öfver ansökningen derom hörd, dertill på sockenstämma lemna sitt bifall. Betta Utskottets förslag har blifvit af Bonde-ståndet bifallet, hvaremot Preste-ståndet och Borgare-ståndet beslutat, att slutorden: „öfver ansökningen derom hörd, dertill på sockenstämma lemnat sitt bifall/' skulle ändras till „öfver ansökningen derom blifvit hörd."
Jag instämmer med den siste värde talaren fullkomligt. Om man ser hvad SlatsUtsk. anför såsom motiv för afslag, så torde man finna, att delta motiv är ganska klent. Utsk. yttrar: ”Afven om i allmänhet någon vinst i tid genom densammas användande kan beredas.” Det är väl ©tvifvelaktigt att vinst i tid verkligen skulle erhällas, om denna machin kom att begagnas; således hade det icke bordt af Utsk. framställas såsom tvifvel underkastad!. Dernäst heter det: - ”likväl, i händelse den kommer i olag, måste förorsaka afbrott i omröstningarne.” Det är väl ingen anledn. att förmoda, att en sådan inrättning, väl gjord, skulle gå sönder tinder begagnandet. Detta kan visserligen hända, men om det händer en enda gång under en Riksdag, hvilket man likväl icke bör förmoda, så skulle den förlust af lid, som derigenom tillfälligt npkom, visst icke motsvara den vinst af tid, som genom machinen i allmänhet göres. Det har icke tillförene varit vanligt, att vetenskapsmän tillgodogjort sina kunskaper för det praktiska lifvet, och när de det numera göra, så synes det mig vara både obilligt, och, såsom Gr. Lagerbjelke sagt, R. St. icke värdigt, om R. St. icke skulle ersätta de kostnader, som de nedlägga på nyttiga upfinningar. Del är ur denna åsigt, som jag instämmer med Gr. Lagerbjelke i yrkandet af ålerremiss. Propos. till bifall å StaisUtsk:s förevar:de Utlåt, blef härefter framstäld, men besvarad med Nej, hvarefter samma Utlåt, på grund af de deremot gjorde anmärkn:r återremitterades. Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk:s den 20 sisi]. Maj, och den 1 dennes på bordet lagda Utlåt. JVs 110, i anledn. af K. M:s 6* 84 Den 7 Juni f. ra Nåd. Propos. om anslag till upförande af en ladugårdsoch en mejeri-byggnad vid Ultuna landtbrnks-institut.
För det beviljade lånet å 10,000 Rdr Rmt och enskildas bidrag till lika belopp har nemi. en hamneller lastbrygga blifvit anlagd i den riktning, att den kan utgöra en del af den ena utaf de i Major Leijonanckers planritning föreslagna hamnarmarne. Denna hamnbrygga, hvilken äfven i sitt ofulländade skick erbjudit ett af åtskilliga ångfartyg begagnadt tillfälle till varors lossning och lastning, hotas nemi. af Wetterns våldsamhet med en fullkomlig förstöring. Med hvarje år vräka vågorna upp allt mera sand, som stadnar på bottnen vid sidorna af bryggan, och vid islossningen sisth år blef stenläggningen under densamma rubbad. Så framt alltså hamnbryggan icke snart fulländas och förändras till en sluten hamn med varaktigare stenläggning, kan man med visshet förutse, att det redan företagna arbetet kommer att snart till enskild och allmän skada gå förloradt. För att nu söka bevara den färdiggjorda delen och skaffa Grenna och omgifvande ort lämplig plats för utoch införsel af varor, är det, som dels motionärer inom alla fyra RiksStm, dels ock städerna Eksjö och Grenna jemte 21 angränsande socknar anhållit om Statens mellankomst med ett behöfligt anslag, hvilket, nedsatt till 50,000 Rdr Rmt, knappast utgör hälften af det verkliga belopp, hvartill kostnaden numera kommer att upgå.» Dessa skäl synas mig vara så fullständiga och utförliga, att jag för min del icke kan tillägga några flera. Då StatsUtsk. sagt sig icke kunna, tili följe af Statens härdt anlitade tillgångar bifalla detta anslag, så vill jag i likhet med reservanten nedsätta den af mig begärda summan till 50,000 Rdr Rmt, och anhåller derföre att R. o. Ad, ville till Grenna hamn anvisa ett statsbidrag af 50,000 Rdr Rmt, att utgå utan återbetalningsskyldighet, och med iakttagande af de med afs;de på dylika statsbidrag stadgade föreskrifter. Gr. Hamilton: Hvad beträffar frågan om anslag lill en hamnanläggning vid Grenna, så vågar jag vara af olika tanke med den siste värde talaren.
Om tillskottet af läktarens 100 persosöner ej frambringade hesitation hos mången ung talare viel de tentamina, hvilkas återhållande här har blifvit vidrört, samt hvarigenom vältaligheten skulle blifva ett behof och snillet tillrycka sig den uteslutande uppmärksamhet, som äfven bör ägnas åt det enkla förståndet. Föredrogs å nyo Högvördige Präste-Ståndets den 5 dennes aflåtne och den i5 derpå följde på bordet lagde Protocolls-Utdrag, innefattande remiss till Banco-Utskottet af Herr Doctor J. O. Wallins motion, att en minnespenning må präglas i anledning af Hans Kongl. Höghet KronPrinsens och Hennes Kongl. Höghet Prinsessans., Josephina af Leuchtenberg, förestående Biläger; uti hvilken remiss de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjudne, att sig med Preste-Ståndet förena. I sammanhang härmed upplästes Borgareoch Bonde-Ståndens Prutocolls-Utdrag af den 1 1 och 12 dennes, innehållande att bemälte Stånd , örn enahanda remiss med Preste-Ståndet sig förenadt. Och fann Ridderskapet och Adeln, uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord pro^ position, för godt att, äfven för dess del, uti ofvanberörde remiss, instämma. Den 19 Martil» Föredrogs å nyo och remitterades till Stats-x och Banco-Utskotten, Kongl. Maj.ts den 5 dennes aflåfne och samma dag eftermiddagen på bordet lagde Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående låne-understöd för Städerne Norrköping och Rörås. Företogs till pröfning Constitutions-Utskottets den 27 sistledne Februarii afgifne och den 1 r dennes på bordet lagde Memorial, i anledning af Kongl. Maj;ts under den i3 sistledne Februarii till Riksens Ständer allåtne Nådiga skrifvelse, angående rättighet för Kongl.
Hvad angår frågan om åtgången af silke åren 1852 och 1853, får Hof-rätten i underdånighet åberopa de af vice Advokat-fiskalen 'Rahmn och f. d. tjenstförrättande vice Advokat-fiskalen Sjögren anmärkta förhållanden: att af de fyra hundra tretioett lod silke, Snörmakaren Ramberg, efter åtagande vid entreprenad-auktioner, levererat nämnde år, mot betalning för 131 lod efter En Riksdaler 16 sk., och för 300 lod efter En Riksdaler 18 sk. lodet, en behållning af 83 lod lörefunnits vid ingången af år 1854, enligt Amanuensens bilagda redovisning för det året, i löljd hvaraf åtgången de två nästföregående åren rätteligen utgjort 348 lod; — att detta silke, jemlördt med det som lör Hof-rättens behof nu begagnas och från Stockholm inköpes, endast utgör 60 alnar på lodet, då det sednare deremot innehåller 100 alnar på hvarje sådant; —att denna omständighet och den, att Hof-rätten 1852 utfärdat nära tredubbelt och 1853 nära dubbelt så många domar, som i medeltal utgilvits under de fem åren 1847—1851, till en del förklara, att, mera silke än vanligt behöft användas under den tid Revisorernes anmärkning alser. — att för ett fullständigt utredande häraf, det hinder livi möter, att den tjensteman, som åren 1852 och 1853 halt silk et under sin vård, Amanuensen, vice Häradshöfdingen N. Th. Wihlborg, redan mot slutet af sistnämnde år allidit; •—- och att sedan början af år 1854 den kontroll blifvit införd, att Amanuensen icke får utlemna något silke, utan mot qvitto i en dertill inrättad bok, hvilken åtgärd, i förening dermed, att silket nu mera upphandlas i Stockholm, haft till följd, att silkesåtgången år 1855, enligt Amanuensens redovisning, endast utgjort 66 lod.