Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
VIII. B. 357. A. 374. — N:o 198. i anledning af väckt motion, angående optionsrätt vid ularrendering af miliiheboställen. — N:o 199. i anledning af väckt motion, angående nedsättning i arrendet för indragna militiaebostället Kottorp i Jönäkers härad af Södermanlands län. VIII. B. 358. A. 374. — N:o 200. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående eftergift af kronans rätt till dana-arf efter vice Länsmannen Peter Lök Rösler till förmån för bans arfvingar. VIII, B. 358. A. 374. E. 560. — N:o 201. i anledning af väckt motion om tillåtelse för häradsboerne att få till skalle lösa häradsallmänningen Holavedden i norra Wedbo härad af Jönköpings län. VIII. B. 358. A. 374. — N:0 202. i anledning af väckt motion, angående nedsättning uti åtskilliga hemman på Wisingsö åliggande utskylder. VIII. B. 358. A. 374. — N:o 203. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående uplåtande lill domkyrkan i Kalmar af arrendeinkomsterne utaf jordlägenheter tillhörande Kalmar f. d. lastning. VIII. B. 358. A. 374. IX. E. 271. — N:o 204. i anledning af Kongl. Maj:ls nådiga skrifvelse i fråga om Irenne kronan tillhörige jordars uplåtande till utvidgning af kyrkogården i Kalmar. — N:o 205. i anledning af Kongl. Majus nådiga skrifvelse angående väckt fråga om del i kiönans förråd befintliga äldre till krigsbruk oandvändbara kruts omarbetande till bergskrut. VIII. B. 358. A. 374. E. 560.
Utstottet bör dock, när det tillstyrker denna legnings-frihet, genast förklara, att de wilko: derwid, som Bewäringsmanstapel i de följande punkterne förestrifwas, pa intet wis kunna sträcka sig till Sweriges förutstäende Armee Hwad den andra punkten beträffade, har den af Utstottet blifwit till alla delar tillstyrkt, enär Ut. stöttet icke satte i fraga, att i en tillkommande för, fattning öfwer detta ämne, uttrycket, Llast eftcr LIast, sa noga warder bestämdt, att den dermed asyftade indelning efter åldern af alla kan inses och fattas. Rörande den Mje punkten, att Bewäringsmanjkapet antingen stall förstärka den indelta Ar, meen eller.Batsmanshallct, eller ock utgöra sär, skildra Corpser under särskildt Befäl, och sedan Ut, skottet ingall i en omständelig undersökning huruwida något pa förhand i afseende hära af Riksens Stander borde stadgas, fann Utstottet, alt ett krias öden kunde sa mycket bero af tillfälligheter, hwilka gjorde trouppers olika anwändande nödwandigt; alt rättigheten dertill alltid borde wara Öfwer-Befäl, hafwaren förbehållen, hwarföre det äfwen ansag däst, att genom denna punkts tillstyrkande at Hans Kongl. Maj:t i detta afseende förwara en fri dispositions-rätt. Till winnande af mera tydlighet och bestämdhet, får Utstottet förestå, att, da den Me punkten för öfrigt till alla delar tillstyrkes, deri dock den ändring matte göras, att orden: under den tid tjenstgLringen makar, mätte utgå, såsom de der möst Den i2 Maji. 255 ligtwis pa ett emot afsigten stridande sätt kunna förklaras Likaledes wille
Jag behöfde den egentligen icke för tillfället, men dess försvinnande syntes mig öka faran, och jag inbillade mig, att det ljud den förorsakade, när den föll mot mattan, kunde höras ut och möjligen varna tjufven. Ty jag önskade nu, att något måtte inträffa, helt enkelt för att få slut på min uppjagade själsstämning. Om ljudet upphörde, visste jag att fantasin skulle hålla mig vaken hela natten. Medan jag satt uppe förnyades emellertid det skrapande ljudet. Och det skrämde mig denna gång på ett helt annat sätt än nyss. Jag hörde nämligen nu tydligt att det icke kom från fönstret. Det kom från väggen, strax bakom mig, från kakelugnen eller det rör, hvilket som en pelare eller en fabriksskorsten höjde sig upp öfver taket, bildande ett knä emot väggens sida, och detta ljud var en blandning af något skarpt, som skrapade, och något mjukt, som släpade. Det lät som vingar, hvilka fåfängt slogo mot något hårdt, stora, starka vingar, hvilka ansträngde sig för att bryta ett fängsel, och den tystnad, hvilken följde på dessa ljud, var förfärligare än något annat. Den fyllde mig åter med de skräcksyner, hvilka förut förföljt mig. Jag frös och lade mig ned, oviss, huruvida jag skulle stiga upp eller ännu en stund afvakta om icke en naturlig lösning skulle finnas på denna besynnerliga gåta. Men just som jag lade mig ned, kände jag som om en skarp pust hade dragit öfver mitt ansikte. Jag försökte tro att jag själf framkallat luftdraget genom min häftiga rörelse. Men som när vaxstickan slocknade i det kalla luftdraget, tyckte jag att en osynlig mun blåst mig i ansiktet, och medan jag ånyo spände hvarje nerv för att genomtränga det mörker, hvilket omgaf mig som med lefvande väsen, hörde jag tydligt hur dörren mellan mitt yttre rum och tamburen öppnades. Utan att jag kunde höra ljudet af något steg, visste jag dock, att den som öppnat dörren, fanns i mitt yttre rum, och att han sökte mig. Jag tyckte, att han sökt mig från den första timme jag trädde in i min bostad, och jag kan ej beskrifva den besynnerliga känsla af en mänsklig varelses stumma närvaro, hvilken fyllde hela min själ och nästan som en svag elektrisk ström meddelade sig åt mina öfverretade nerver.
Jag tror, för .min del, att icke en gång ActieÄgares bifall bordt kunna inskränka Fordringsägares lagliga rätt att brin, ga Disoonterne å>Qon<jour3;»! tillstånd , och att dervid tillgodonjuta den rätt , Lagen dem tillägger , och i denna, enda lagliga väg, utan Statens mellankomst , synes mig att detta Ärende, så mycket hellre, bordt behandlas, sorn Riksens Ständer, ehuru sjelfve Lagstiftare, äxo till Lagars åtlydnad lika förbundna, 90m den enskijta Medborgaren, och det vöre ett för Personlig och Egendoms - säkerhet vådligt pr«judicat om densamma Lagstiftande Magt-, sorn är vårdare af Lagens efterlefnad * sjelf tillåter sig, att, med afvikelse derifrån^ göra Lag för tillfället. Men jemte det jag anser Focdringsägar s rätt kräfva, det Staten icke, på föreslagetsätt, med Disconternes Li q vider sig te fat tar a an^er jag äfven Medborgares rätt i allmänhet, i enahanda yrkande instämma 5 och då Utskotten förklara , det ndgon uppoffring af (tllniänna tillgångar b Liff er för Discont er*, Den 17' Martti, f. ml 25 nes utredning oundviklig, frågas icke utan anledning, hvad rätt Rikets Ständer äga att använda alla Medel till Enskiltas fördel, samt om dét-;är med billighet Öfverensstämmande och bör hänföras tilt allmänna förbindelser, att till exempel de Norra Provincerna i Riket, sorn i ©iseonter icke deltagit y eller af*sadaira Inrättningar njutit någon nytta, böra med Bevillning hjelpa de oredor, 'hvartill felaktiga Administratiorier af Discoh terne föranledd hvaremot jag för min del önskat, att användandet af Nationens bidrag en gång blef återfördt till dess rättb föwmåtl' Statsbeftofven och Mynt-. värdets)tt^)pliSwl^ålfiin]iÅ tond its ilin Bgilgal »siBjsäagimtno-* bjo* ■£' .11*.
Mot de, aflysla skillingssedlarne har så ofta och så myeket blifvit sagdt, att knappast någon torde kunna påyrka deras äterutgifvande, utan fara all anses såsom osnygghetens befordrare. Då jag likväl föreställer mig att deras ersättande med silfver, dels redan tillskyndat, dels kommer att förorsaka Banken en kännbar förlust anser jag mig skyldig att söka detsamma ådagalägga. Enl. mig meddelade uplysningar äro redan lill allmänheten inlemnade 1,200,000 r:dr b:co. i s:ml af 8 och 1(5 sk:s valörerne, och likväl voro ännu utelöpande, d. 31 sisth Dec., 1,205,000 r:dr b:co i skillingssedlar å ofärgadt papper. Enär förutsättas kan, ali behofvel af de mindre myntsorterna förblifver oförändrad!, torde äfven dessa återstående småsedlar, inom kort blifva ersatta medelst silfvermynt, och derigenom indragningen af nämnde sedeisorier förorsaka en minskning i Bankens silfverfond af inalles 2,405,000 r:dr b:co. Antager man den förr såsom rikligast ansedda proportion af 2 till 5 mellan metalliska fonden och sedelstocken, så kommer derigenom en förminskning af ej mindre än 3,GO0,OOO r:dr h:co alt ega rum i del utelöpande rörelsekapitalet, en i sanning ganska känbar strypning, hvilken, jemte den betydliga brist som deraf blefve en följd, i den så beprisade bankovinsten, svårligen torde motvägas af kostnaden för småsedlarnes tillverkande eller af tillfredsställelsen att, jemte den åldriga plånboken, på fickan bära ett renligare mynt i en ny börs.
Olämplig i nämnde författning, som derigenom sjelf kastar skuggan af half bevisning om oredlighet på just de aftal, den skulle skydda, kan dock en sådan edgång lättare försvaras, sedan öfrige omförmälde kontroller blifvit undanröjda och då den föreskrifves i en ren utmätningslag, bygd på den grund, att innehafvaren presumeras egare, till dess motsatsen bevisas, samt den icke inskränkes till endast det fall, att ett köpslut uppgifves hafva egt rum. Rätt för domaren att ålägga en sådan edgång är derföre af Utskottet i nedan intagna författnings-förslags 3 § införd. Men konseqvensen fordrar ock att samma föreskrift äfven, såsom i 4 § föreslås, må blifva gällande, dä tvist uppstår om bättre rätt till gods, som finnes i konkursbo. Saknaden af ett sådant stadgande i 1845 års åberopade författning har vållat, att densamma vid flera tillfällen och jemväl af Högsta Domstolen icke ansetts tillämplig vid konkurs; och behofvet af en uttrycklig föreskrift derutinnan blef ock af Högsta Domstolen framhållet vid granskning är 1854 af ett dä uppgjordt förslag till ny Konkurslag.
•—- Do tre sistnämnde anslagen, sådana de hitintills utgått, utgjorde emellertid endast 42,772 Riksdaler 40 öre Riksmynt årligen, och för dessa vigtiga ändamål kunde, äfven om anslagen höjdes till hvad Kongl. Maj:t föreslagit, eller 75,000 Riksdaler, Statsverket finna andra utvägar än att anvisa på skydds-afgiften. Till undervisningsmaterielen blefve dessutom allt anslag obcliöfligt, om den af motionären föreslagna åtgärden bifölles. Hvad anginge de för småskolor anvisade 64,277 Riksdaler 49 öre, kunde med säkerhet antagas, att genom anvisande af skydds-afgiften till kommunerna, största delen af församlingarne skulle finna sig rikligt ersatta, så att någon klagan rättvisligen icke borde uppkomma, om detta anslag ej längre komme att utgå under samma form som för närvarande. Samma förhållande komme ock att ega rum för de kommuner, som fått understöd till sina lärare. Ater - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123. 103 stöde således anslaget till deo högre folkskolorna, hvilket, utgörande 8,466 Riksdaler 67 öro, lätteligen kunde på Åttonde Hufvud-titelns anslag öfverflyttas; — och har motionären, på grund af hvad sålunda och i öfrigt blifvit anförd t, framställt följande förslag: att hälften af den personliga skydds-afgiften, i mån af bevillningens belopp inom de särskilda skoldistrikten, ställes till vederbörande skolstyrelses disposition, likväl med den inskränkning, att hvarje kommun icke måtte komma i åtnjutande af större belopp, än som för folkundervisningens befrämjande årligen komme att användas; — att dessa medel måtte företrädesvis användas till förbättring i examinerade folkskolelärares aflöning, der sådant vore af bekofvet påkalladt, och till inrättande eller underhållande af småskolor, samt, sedan dessa behof voro uppfyllda, jemväl till andra för folkundervisningen angelägna ändamål, deribland äfven till materielen; — att skolstyrelsen för hvarje års utgång skulle till
Likväl är frågan härigenom icke förvandlad till sin natur, utan är och förblifver blott eli amendement, hvarigenom eli R o. Ad:s beslut närmare bestämmes, .lag tror således att delta amendement, i öfverensstämmelse med 49 § Riksd.-Ordn., bordt blifva hvilande på bordet, när sådant blifvit hegardt, men att R. o. Ad. varit oförhindrade att deröfver fatta sitt beslut i omedelbart sammanhang med det beslut, som fattades i sjelfva hufvndfrågan. Hr Ribbing, Arvid : I öfverensstämmelse med den siste värde talarens yttrande, anser jag också för min del, ali här icke kan vara fråga om, all den förevarande motionen är något allmänt ärende, som bör till Utsk. remitteras, aldrahelst som, på sätt Hr Hjärne anfört, deråt endast gifvits formen af en hemställan. Skulle emellertid en remiss komma all ega rum, så borde väl denna ske till Riddarh.-Utsk., enär frågan är ett R. o. Ad. enskildt rörande ärende. Jag tror nemi., lika med Frih. Stjernstedt, alt Hr Tersmedens framställning blott är eli tillägg lill eli förut faltadt beslut, som således genast kan afgöras. Icke desto mindre skulle jag önska, att, om sådana hinder framdeles vid ärendets slutliga afgörande skulle upkomma, de då i vanlig ordning måtte afgöras i Förstärkt Utsk. Jag skall nu icke heller rösta för bifall lill detta förslag, hvilket jag önskade aldrig hade blifvit väckt; ty. för att hell enkelt yttra min lanke i saken, så anser jag denna motion vara ett i förväg lagdt hinder för den vigliga frågans slutliga afgörande, och jag önskar, så vidt möjligt är, undanrödja dylika hinder, hvilka hafva gjort tillräckligt ondt i mångå afseenden. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Jag har icke begärt ordet för att yttra mig i sjelfva saken, ulan för ali fästa upmärksamheten derpå att man synes vara pä väg alt begå eli, efter min öfvertygelse, ganska vådligt misstag i afseende på ärendernas rätta behandling.
Ser man nu efter i de 6 eller 7 omtvistade raderna, så är början deraf att »för rättigheten att komma i åtnju»tande af dylik löneförhöjning under nästa statsreglerings-period, »vissa förbehåll torde böra stadgas», — att hänföra under benämningen motiver; men då, i fortsättningen häraf, Utsk. säger sig hafva »efter öfvervägande jemväl af denna fråga, trott sig i sådant »afseende böra nu för de civile embetsoell tjenstemännen i all»mänhet föreslå nedannämnda vilkor, att under ifrågav:de tid blifva »gällande»; så kan man ieke säga att detta är motiver, utan det utgör en del af sjelfva det förslag som vi nu pröfva. Detta förslag är sedan specificeradt under Litt. o, b och c, och uptager der de vilkor, öfver hvilka vi nu skola besluta; något ytterligare beslut kan jag icke inse nyttan af. Ett sådant stadgande, som Hr Bildt föreslagit, måste jag anse desto mera olämpligt som det skulle innehålla att »ofvanstående vilkor» antages endast under vissa förbehåll; men vi hafva ju ännu ieke fattat något beslut öfver dem, och det är möjligt att dessa vilkor icke blifva antagna. Jag tror således att den del af förslaget som Frih. Tersmeden fästat upmärksamheten vid ieke kan betraktas som motiver, och att Exped.Utsk., då det skall expediera beslutet till R. St:r, måste göra det under denna form, förutsatt att vårt beslut blir öfverensstämmande med Utsk:s framställning, som är att dessa vilkor skola blifva gällande under den ifrågav:de tiden, och något annat har Hr Bildt icke föreslagit. Hr Printzensköld, Carl: Visserligen är det både en rätt och en pligt för Exped.Utsk. att vid upsättande af förslag till R. St:s underd. skrifvelser noga öfverväga hvilka motiver som blifvit anförda i Utsk:s Mern. till E. St:r, och i följd af Ståndens beslut böra anses ligga till grund för de beslut, söm B. St:r skola inför K. M. tillkännagifva sig hafva fattat.
Lag-Utskottet har uti inledningen till sitt Betänkande anfört, bland annat, att i lagen finnas vissa föreskrifter om vilkoren för rättighet att hos högre instanser söka ändring i lägre domstolars beslut, hvilka föreskrifter "innebära en orättvisa, "emedan de alltid utgöra en snara för den oerfarne och i rättegångar mindre be»vandrade, ofta äfven ett hinder för den fattige att vinna sin rätt", och att »man bör hysa ringa tvekan att afskaffa dylika så kallade formaliteter, i de fall då de utan verkligt behof ännu qvarstå i lagen». I öfverensstämmelse med denna sålunda uttryckta åsigt har Utskottet gjort förslag om upphäfvande af lagens föreskrifter angående skyldighet för part att ställa borgen för kostnad och skada samt nedsätta revisionsskilling, men deremot tillstyrkt bibehållande af den i 3 Kap. 5 g RättegångsBalken stadgade, för obemedlade, »oerfarna och i rättegångar mindre bevandrade» parter mest betungande skyldigheten att fullgöra Hofrätts dom eller utslag i tvistemål, då ändring sökes hos Kongl. Maj:t; och Utskottet har icke ens föreslagit någon ändring i nämnda lagrum, beträffande de deri meddelade, föråldrade, jag vågar säga oförnuftiga föreskrifter om edgång och den utfattiges åläggande att ställa borgen för sig sjelf eller träda i fängelse till sakens slut. Till stöd för sitt afstyrkande af Herr Henschens motion om befrielse för part, som vill söka ändring i Hofrätts dom i civilt mål, från skyldighet att fullgöra domen, har Utskottet åberopat och i sitt Betänkande ordagrannt infört ett vid sisthållna riksdag af då varande Lag-Utskott afgifvet Utlåtande i anledning af en då väckt motion af enahanda syftning.
2 Bevillnings-sladgan, jemlikt sednast fastställda taxeringslängder, af den skattskyldige till Staten erlägges. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammast. Stockholm den 29 November 1862. 0. Olsson, från Slängserud af Wermlands lån. 528 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Häruti förenar sig: A. Jonsson, frän Wermlands län. Af Olof Olsson i Slängserud af Wermlands län, om ändring i åtskilliga delar af gällande fattigvårds förordning, i ändamål alt förhindra den fatligvårdslunga, som härflyter af kommuns skyldighet att bidraga till underhåll af arbetsför persons underhåll Uti nu gällande Fattigvårds-förordning är hufvudsakliga syftet att hvarje fattigvårds—samhälle skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sina fattiga, ett stadgande, som ehuru ädelt, kristligt och godt till sitt syfte, vid tillämpningen visat många svårigheter; och fastän jordbruksförbättringar samt industri-företag af många slag påkalla eli större behof af arbetskraft samt, i följd deraf, med minst 50 procent ökat arbetarens aflöning, så har fättignummern i så hög grad tilltagit, alt delta förhållande måste väcka den allvarlige betraktarens förvåning och farhåga. Med hänseende till arbetarens hällre ställning, borde förbållandet vara tvärtom. Orsaken mäste derföre sökas i en felaktig eller mindre ändamålsenlig fattigvårdslagstiftning. Den i Fattigvårds-stadgans t § hvarje kommun ålagda absoluta skyldighet alt vårda och försörja hvarje dess fattighjon och att frisk och arbetsför person hufvudsakligen endast behöfver sörja för sig sjelf, bar förvandlat mängden fattiga till pockande och berättigade i stället för ödmjuka almose-lagare.
Ett sätt att anordna dylika fester är följande: man vidtalar en familj med lämplig våning att få använda densamma, sedan medhar hvarje deltagande familj en del af traktaten såsom småbröd, saft, smörgåsmat, någon efterrätt o. dyl.; det behöfver på så sätt ej blifva dyrt, äfven om deltagarne ej äro många. Cigarrer och spirituösa tillkommer herrarne att lemna. Aliquis. Hos fru Bertha von Steijern i Göteborg finnes en utmärkt vacker och snäll papegoja till salu. Priset lär vara omkring 40 kronor. Adressenär: Göteborg, Majornas 2:dra rote n:r 19, Litt. B. Det går ju an att skrifva och höra, om den nu möjligtvis är såld. Med anledning af frågan n:r 96 får meddela, att jag händelsevis är säljare af en väl tämjd, mycket läraktig och vacker papegoja. Priset ovanligt lågt, endast 25 kr. E. Hasselgren, Flen. De varmrumsväxter, hvilka trifvas bra inne i varma rum om vintern, och hvilka finna sig väl att slå vid dubbelfönster, äro alla sorter af Dracona, Ficus, de allmännaste sorter Begonia, Solfjäderspalmen, denna till och med stående inne i rummet ej invid fönstret, och Agave. Om de ej vattnas mycket och ej få mycket sol, blifva de vackrast. Om blad gulna, borttagas dessa. Elsa. Läkareråd. Augusta. 1) Drick morgon och afton ett glas artiricielt Emservatten, 50° varmt; tag hvarje qväll under 10 minuter en inandning af varma vattenångor. 3) Denna eder observation torde vara utan all betydelse. O — i — a. Se svar till Hulda i n:r 19. Adress: Regeringsgatan 20, kl. 2 — half 4. Ung flicka. 1) Något särskildt medel derför fmnes ej. Möjligt är, att ni lider af bleksot, och att detta kan vara orsaken. 2) Är ni sä rädd derför, bör ni alltid begagna parasoll. Genom att ingnida något fettämne, t. ex. vaselin, kan man också hjelpa till att skydda huden. 3) Är er mage bra, sä är det ej skadligt, om det blott fortares i små qvantiteter.
Antalet biträdande lärare åter vore ensamt beroende af lärjungarnes antal, hvarvid, allt efter läroämnets olika beskaffenhet, beräknades en lärare för hvar tolfte till hvar fyrationde eller per medium för hvarje tretionde lärjunge. Enär således vid en läroanstalt för yrkesarbetare hvarken lärarnes tjenstgöringstid eller lärarnes antal kunde för en längre tidrymd bestämmas, utan berodde af sig företeende omständigheter, så hade skolstyrelsen underdånigst hemställt: l:o) att öfveroch underlärarnes årsaflöning måtte få beräknas i medeltal; 2:o) att af deras aflöning fyra femtedelar finge utgå som fast lön och en femtedel såsom tjenstgöringsarfvode; 3:o) att kostnaden för biträdande lärarnes aflöning, som, enligt Styrelsens tanke, lämpligast borde beräknas efter tjenstgöringsveckor, måtte få upptagas till ett approximationsvis beräknadt sammanlagdt belopp; samt 4:o) att det måtte åligga skolstyrelsen att, på grund af lör året upprättad undervisningstabell, fördela löner och arfvoden samt upptaga desamma uti den stat, som vid början af hvarje år till Kommers-kollegium borde ingifvas. Hvad beträffade aflöningsbeloppen, så ansåge skolstyrelsen, att lön och arfvode tillsammanstagna icke kunde i medeltal sättas lägre än: för en öfverlärare för år till R:mt R:dr 1,600: — „ en underlärare „ „ 450: — „ en biträdande lärare för vecka „ „ 7: — Skolans tjenstemän och betjening utgjordes nu af en föreståndare, en kassaförvaltare, en bibliothekarie och uppbördsman, en matrikelförare, en predikant, en sekreterare, två ordningsmän, en förste vaktmästare och en andre vaktmästare. Efter skolans inflyttande i sitt nya hus skulle tillkomma: fyra ordningsmän, en machinist och två portvakter. Efter redogörelse för de åligganden, hvar och en af dessa tjenstemän och betjente tillhörde, bade skolstyrelsen föreslagit deras aflöning samt upprättat för - slag till stat för läroverket, slutande sig å en summa af R:dr 105,000:
Rikets Ständer hafva derföre funnit sig böra tillse, huruvida, med ledning af den sålunda vunna erfarenheten, de stötestenar må kunna undvikas, mot hvilka de hittills för frågans lösning gjorda försök strandat. Jordegarens anspråk att till skiftesman erhålla den, för hvilken han har förtroende, förtjena visserligen afseende; men från en annan sida bör andra delegares i skifteslaget rätt att ej behöfva såsom skiftesman emottaga en person, blott derför att en jordegare sådant önskar och fastän den begärde skiftesmannen måhända ej förtjenar det förtroende honom ämnats, ej heller förloras ur sigte. Den kännedom om personer och förhållanden, och den opartiska pröfning, som erfordras för att skilja emellan dessa stridiga intressen och anspråk, lärer svårligen - Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 197. 25 ligen kunna annorstädes förväntas än hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. Rikets Ständer hafva trott det sålunda åsyftade ändamål skola i möjligaste måtto uppnås, om åt nämnde myndighet öfverlemnas att, sedan delegarne i skifteslaget blifvit öfver sökandens förslag hörde, förordna den Landtmätare, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skäligt finner; dock med tillägg att om samtlige delegarne äro ense elldr någon förrättning blott rör en persons rätt, den begärda förrättningsmannen bör förordnas, om hinder derför ej möter. Det är nemligen ej antagligt att, bland de utaf skiftesdelegarne föreslagne flere Landtmätare, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle förordna den mindre lämplige framför den lämpligare, der verkliga hinder för den senares förordnande ej förekomme; och ej heller att, då de mera erfarne och förtjente samt derföre jemväl mera kände Landtmätarnes tid vore hårdare anlitad, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle underlåta att förskaffa jemväl de yngre och för allmänheten mindre bekante Landtmätarne tillfälle till verksamhet.