Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådiga försorg blifvit från vederbörande Autoriteter infordrade, ordnade och ”i sammanhang tillhopaställde, Rikets Stän”der, vid nästinträffande Riksdag, sig för”heliålla att slutligen pröfva och för sin del ”bestämma den ytterligare lindring i servi”cens anskaffning och underhållande, som ”möjligen kan komma alt beviljas de städer, ”hvilka hafva garnizoner, antingen genom ”tillökade Tolagsmedel, genom andra städers ”bidrag, eller af allmänna Bcviilningen.” 264 Den i4 September e. m. Genom denna eftergift af städernas inqvarleringsskyldighet beredes StatsVerket en bestämd årlig utgift af minst i22,43o R:dr, och en byggnadskostnad utöfver en half million R:dr, ensamt för manskapets caserner, innan ännu utredt är, om och hvilken ringa ersättning härföre kan vara att förvänta. Såsom premiss för detta tillstyrkande hafva Utskotten anfört: ”Att inqvarterings”skyldigheten visar sig vara tillkommen, ”mera som följd af försvarsverkets kraf ”och framfarna Regenters vilja, än af nå”got frivilligt allmänt åtagande å städernas sida.” * Alt detta anförande strider emot verkliga förhållandet , utbeder jag mig få styrka medelst uppläsande af 10 punkten uti RiksdngsBeslutet af den 7 Julii 1720, så lydande: ”De under denna Riksdag författade, samt ”af Kongl. Maj:t stadfästade, Stadgar och ”Påbud blifva med ett allmänt samtycke ”och vedertagande gillade och godkände, ”så att de af allmän och stadig Lag äga ”kraft och verkan, nemligen: Inqvarterings”Ordning för Städerna af den 6 Julii.” — Detta Rikets Ständers allmänna erkännande af städernas inqvarteringsskyldighet är väl så kraftigt i ordalagen, att något tvifvel om den lagliga tillkomsten af detta onus icke kan uppstå. Den i4 September e. m. a65
Stoll, Fähus cch Fårhus, fä bess -stade som > 5 §. föto-'dnos, med allt miranrede sammanbyogde ult »it ous, ikvia lnwändlgt .'nnehälla minst 28 ainc.s länad och iz alirars bredd, samt 5 a!n. re hvid Denna byggnad tillika med Sroii>hus ei er gärdens behof, gäller, uppiörd of Timmer vch rödfärgad jvr 6, men rappad innan och utan af Tegel för 15, af cbrändt Tegel eller Ler för 12 vch af Grästsn murad med B-uk för 20 ärs byggnad. L. 15- Loga minst iL ainar bred och 5 alnar hög, med Dcn 27 IariUaril. nz7 med tu Göij, i2 eller 14 alnar iängt hwardera , sä anlagde, ss>.. i 6 §. förestrlswee, räknas af Korsnmke rödfärgad för 2, as Timmer för 4 , as Tegel för 7, af obcändt Tegel eller Ler för 5 rch as Gråsten eiler Sandsten med Bruk för y ärs byggnad. §. l6. Ria med Loga , minst r8 alnar läng och 12 alnar bred inwändigk, räknas ä ben ärliga byggnaden, uppförd as Timmer för z, as Tekel för 8, as »brändt Tegel elier Ler för 5 och och as Gmeiler Sandsten med Bruk för r 2 ärTst! denna bygg-md, der den icke förr fi.mes anlagd , kai. Landbo icke sörpligtaS-; men hwarest den tillförene är uppförd, stall densamma, jäfom ett annat laga hus underhällas och nybyggas. ?. 17. Ä mindre Hemman mä smärre hus wara efter nödtorften, och galle de för lika ärs byggnad, som nu sagdt ärWare ock Äbo skyldig, att de hus, som byggde ärv till alla delar 1 syn» giidr ständ widmagthälla.
Det gifves äfven en annan orsak hvarföre jag anser olämpligt att innehålla Bankovinsten; man vet att Privat-Bankernes sedelvalörer blifva förändrade och att en eller annan sådan Bank uphör, i följd hvaraf penningebrist icke uteblir. Att, då en sådan brist är att befara, samtidigt dermed indraga bankosedlarne skulle verka menligt. Detta innefattar visserligen f. n. blott en spådom om hvad som kan inträffa, men många af R. 0. Ad:s ledamöter borde hafva sig bekant, att i landsorten klagas allmänneligen öfver penningebrist. Att under sådana förhållanden yrka på indragning skulle jag för min del anse som en tillstymmelse till skattevägran förmodligen i erkänsla för den efterskänkta krigsgärden — en 470 Den 15 Mars f. m. sak, som är att lägga på minnet af deni, som tillstyrkt denna åtgärd. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Lagerheim, Lars Magnus: Utan att än ytterligare vilja på längden utdraga en tråd, som redan af andra blifvit tillräckligen utsträckt, vill jag bjuda till att blott i några få ord koncentrera grunderna för min tanka i ämnet. Bankens hufvudsakligasle och pålitligaste soliditet ligger i näringarnes blomstrande tillstånd. Hvarje åtgärd att reservera Bankovinsten till lånerörelse vore förderflig för Bankens vexlingsförmåga; att skrinlägga den, vore en strypning, som skulle verka lill näringarnes hopkrympning och i följd deraf just motverka det ändamål man söker, nemi. Bankens styrka. Under sådana förhållanden, och då det är gifvet att Bankens egen fördel och styrka äro förenade med vinstens utlemnande till allmänna näringar och lill förbättrande af allt, hvad som för landet kan vara af vigt, kan jag ej finna hvarföre någon del af denna vinst skall innehållas, för att just motverka hvad man söker. Jag får således tillstyrka, i enlighet med hvad äfven några reservanter gjort, att 900,000 r:dr årligen må af Bankovinsten blifva till Statsbehofvens fyllande öfverlemnade. Hopen på propos. förnyades. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron:
Persedlarnes förenkling och förvandling till ett färre antal kunde ske utan någon sådan förändring. Sältet att i detta afseende vid skattläggningen gå till väga, var af Kammar-colhm uppgifvet, och föreskrifterna derom, skulle meddelas, på samma gång beslutet om persedlarnes förenkling Liefve till verkställighet anbefaldt, utan att någon rubbning uti sjelfva metoderna dervid gjordes, hvilket icke var behöflig!, men deremot, på de skäl bilagan N:o 55 upptager, syntes ganska betänkligt. Slutligen har Utsk., såsom bevis på bristande nit och drift, uti punkten N:o 6r anmärkt, att jag icke, förrän den i5 Januari innevar. år. föredragit flera mål, om hvil - D c ii i Juli f. ui. u3 lia framställning uti K. M:s propos. tili R. St. om statsverkets tillstånd och behof borde ske. Då det icke med säkerhet, förrän kort före en riksdags början, kan förutses, om icke frågor om anslag tili förut icke kända behof kunna uppstå, samt det torde vara rättast, att alla frågor om nya eller ökade anslag förekomma i ett sammanhang, och sedan tillgångarna blifvit kända och bestämda, emedan det icke skulle tjena till något, att förut, utan kännedom deraf, besluta framställningar om anslag, som män sedermera, när vigiigare behof uppstått, måste frångå och återtaga; så, och då dessutom de i fråga val’, målen, ehuru beslut i desamma först den [5 Jan. fattades, långt förut på anmälan af mig varit föremål för öfverläggning uti Statsrådet, synes det, som det i denna punkt af Utsk. mot mig gjorda klander rättvisligen kunnat uteblifva. Delta är hvad jag i nu förevar, ämne ansett mig böra nämna; och öfverlemna]’ jag nu till R. o. Ad. att i saken fatta det beslut, som med Rikets grundlagar och R. o. Adts öfvertygeise öfverensstämmer. Hr von Hartmansdorff, Au g.: uppläste till pro t. följande: Coust.Utsk. har för R.
Utomordentligt anslående voro ock engelns aria » Våren icke förfärade » och qvartetten » O, huru ljufliga », hvarjemte såsom särskildt karaktäristisk torde böra framhållas trion » Hvar är den nyfödde judakonungen? », utförd af tre basar (hrr Salomon Smitt, Sellergren och Nygren). Säkerligen skulle de flesta af dem, som bevistade gårdagens konsert, vara tacksamma, om tillfälle bereddes dem att ännu en gång få höra det vackra oratoriet. Stor symfonikonseit gifves nästkommande söndag i Musikaliska akademiens stora sal af ledamoten af hofkapellet och läraren i violoncellspelning vid musikkonservatoriet hr Anton Andersen. Härvid uppföres af en 100 mans orkester, bland hvilken märkes konsertmästaren Lindberg och hr Tor Aulin, en af hr Andersen komponerad symfoni (ess-dur). H r A. har redan för några år sedan väckt uppmärksamhet härstädes med en dylik större symfoni, som då mottogs med mycket bifall af både publik och kritik. Kompositören kommer sjelf att leda utförandet. En koketts bekännelser. Skiss för Idun af MIA. (Forts.) Teater och Musik. dansens slut råkade vi åter grefven i buffeten. » Herr hofjägmästare, » sade han, vändande sig till min kavaljer, » ni är väl icke ond på mig eller hur? » » Hur kan ni tro det, min bäste grefve, jag har tvärt om alltid för er hyst de vänskapligaste känslor, och det skulle smärta mig mycket, om ni af en eller annan anledning ansett er ha skäl att misstänka motsatsen, » svarade hofjägmästaren artigt. » Nåväl, det gläder mig verkligen. I så fall har ni väl intet emot, att vi tömma en försoningsbägare tillsammans med vår älskvärda väninna, er dam, hvars skål jag nu vågar föreslå, att vi dricka i botten, » sade grefven och fylde ett par punschglas. » Tack, jag dricker inte punsch, » svarade hofjägmästaren oeh serverade sig litet champagne med kolsyradt vatten. » Ah, ni är således absolutist, det visste jag ej, » sade grefven och klingade med oss.
Majit behagade, uppå Statsrådets underdåniga tillstyrkan, bifalla, att nådig framställning derom skulle till Rikets Ständer göras. 44;o Hos Eders Kongl. Majit har consistorium ecclesiasticum i Upsala, uti skrifvelse den 9 Mars innevarande år, med förmälan, att amanuensen vid konsistorium Axel Johan Almqvist_, hvilken, efter undergången hofrätts-examen och sedan han åren 1802—1809 tjenstgjort såsom amanuens vid consistorium academicum i Upsala, anställdes i sådan egenskap 61 vid consistorium ecclesiasticum år 1810 och ifrån denna tid oafbrutet vid berörde tjenst arbetat med ovanlig flit, ordning och noggrannhet, kunde vid nu snart upphunnen 67 års ålder och tilltagande sjuklighet ej längre bära tjenstens trägna mödor, hvarföre han ock någon tid nödgats begagna tjenstebiträde, efler hvars aflönande den ringa ammanuenslönen lemnade föga och till lefnadskostnaden alldeles otillräckligt öfverskott, vid sådant förhållande i underdånighet anhållit, det täcktes Eders Kongl. Maj:t, då konsistorium helt och hållet saknade medel för pensionering af bemälde sin åldrige tjensteman, hos Rikets Ständer göra nådig framställning om ett stats-anslag af 3oo r:dr banko årligen till pension åt amanuensen Almqvist för hans återstående lifstid, då han från sin innehafvande tjenst tager afsked. På de af consistorium ecclesiasticum anförda skäl, anser jag mig böra i underdånighet hemställa, det Eders Kongl. Maj:t behagade af Rikets Ständer äska det för amanuensen Almqvist begärda pensionsbeloppet att å allmänna indragningsstaten uppföras. Denna af Statsrådets öfrige ledamöter biträdda underdåniga hemställan bifölls i nåder. 45:o
Jag tror deremot, att det är Hr Gr. o. Landtnäs pligt att framställa propos., huruvida R. o. Ad. anser Rikets väl kräfva, att Statssecret. Skogman skiljes från sitt embete. Constit.-Utsk. har funnit, det han bör ställas under 107 och en propos. i den andan bör således framställas; huruvida den blir bifallen eller icke, derom vill jag nu ej yttra mig, men i det fallet tror jag mig vara af samma tanke som den siste talaren. Jag glömde förra gången nämna, att det är särdeles karakteristiskt, att majoriteten nekat en återremiss, som kunnat leda till upplysning för dem, som det åligger att besvara denna i grundlagen föreskrifna proposition. Hr Dalman: Jag kan alldeles icke finna, att det är Hr Gr. o. Landtm:s pligt att framställa en propos., huruvida Ståndet anser Rikets väl kräfva, att Statssecret. Skogman må från embetet skiljas, enär Constit.-Utsk. underlåtit att inkomma med något bestämdt förslag derom. Jag tror, alt om propos. göres derom, att Utsk:s betänk, må läggas till handbna, så erfordras ingen vidare åtgärd. Jag skulle ej kunna besvara den förstnämnda proposm hvarken med ja *10 Don x Juli c. m. eller nej; och genom besvarandet deraf skulle vi binda oss uti en annan till Gonstit.-Utsk. remitterad anmärkn:sfråga, rör:de samtliga rådgifvarepersonalen. Medan jag nu har ordet, anhåller jag att, då man berättat mig, att Hr Gr. Löwenhjelm tillagt mig det yttrande, som skulle jag anse våra embetsman i massa såsom oskickliga, få med den rätt, som tillkommer en hvar att justera sina ord, förklara, att, i fall mina ord fallit sig så, hafva de fallit helt olika emot hvad jag menat.
Dä, i grund af hvad jag anfört, jag icke kan i Utskottens Betänkande finna föreslagne nya åtgärder till beredande af stadga i Myntvärdet, och derigenom uppkommande lättade Låne-utyägar för dem som i Filial-Disconterna för skulder häfta, anser jag nödvändigheten påkalla att i vanlig Discontväg, utvägar för dem beredas för det närvarande, och intill nästa Riksdag. Ehuru öfvertygad jag är, att vårt vidsträckta Discontlånings - Systeme, grundadt pä upptagande af Lån till 3 proCent, hufvudsakligen beredt våra financielle oredor, samt att i en förbättrad Penningeställning, man bör genott) 478 Den 75 April. inskränkning deri söka att efterhand kunna derifrån återkomma, och då jag med Utskotten delar den öfvertygelse, att Discont-rörelse icke vidare hör bestridas , genom af Enskildte för 3 proCent upptagne Lån, är det förmodeligen endast hos Banquen som Låne-otvägar skola sökas, så vidt de kunna stå tillsammans med de hufvudgrunder för Penningerörelsen, Utskotten framställer och jag äfven godkänner, att nemligen Röreise-Capitalet obestämdt må okas och fordrar således ordningen att undersöka, örn, och i hvad mohn, så vidt nu pröfvas kan, Banquen i denna väg må kunna biträda. 1 detta afseende och utan att känna Utskottens betäknings-grunder, får jag, med fästad uppmärksamhet å Utskottens yttrande pag. 24 och 2), att Röreke-Capitalet ej borde förminskas, samt afseende göras på det rum Discont-papperen i Penninge-rörelsen ägt, hemställa om icke i mohn af utgifvande Discont-Obligationers successiva indragning, ökade Låne-utvägar i Banco-Disconten kunde öppnas, under förmodan, utan att öka Rörelse-Capitalets bestämda belopp till nästa Riksdag, (lere Mtlhoner skulle efter en rigtig beräkning kunna successive förstärka Banco-Discontens nu för Utlåningen bestämde Maximi Summa.
Jag har haft den olyckan att i de flesta fall icke kunna inom de sammansatta Utsk:n göra minaåsigter gällande; men jag har haft den lyckan att, sista gången då detta betänk, inom Utsktn förevar, föreslå denna fördubbling af beskattningen och att se pluraliteten öfvergå på min sida. Jag ansåg nemi. och har alltid trott, altman' fåfängt söker att genom ökad beskattning och inskränkning i rättigheten till brännvinsbränning åstadkomma någon minskning af osedligheten i detta fall; åtminstone har jag ansett det högst problematiskt. Jag trodde derföre, då mina åsigter i öfrigt ej vunno afseende, att åtminstone något godt genom en ökad beskattning å brännvinsbränningen kunde uppkomma, nemi. en förhöjd inkomst för staten. Detta var det enda goda, jag trodde mig i Utskjn kunna åstadkomma. Att den föreslagna beskattningen är för hög kan jag icke tinna. Här har blifvit sagdt af Frih. Boye, att man otvifvelaktig! skulle nedlägga sina brännerieti anseende till den så högt uppjagade skatten, och en annan talare har sagt, att man derigenom skulle helt och hållet undergräfva landtmannens välstånd. Jag får då fästa dessa Hirs uppmärksamhet derpå, att skatten för en 2o-k:rs panna under 3 månader ej är föreslagen lill mer än 4 r:dr. När då skatten för denna tid ej blir högre, än att den kan afbördas med en enda bränning, tycker jag ej, att den är för hög. Den är för ett dubbelt pistoriskt verk om 90 k:r under 6 månader 1620 r:dr b:co. Denna summa låter mycket; men jag liar gjort mig underrättad hos 2:ne personer, som idkat brännvinsbränning med en sådan apparat, och de hafva sagt mig, att derför ganska väl kunde betalas 1600 r:dr b:eo. Jag finner dessutom en ganska stor inconsequens i Utskrns tillstyrkande i afseende på beskattningen. De hafva tillstyrkt, att för alla sådana redskap, som ej i tariffen äro uppräknade, men som man framdeles kan vilja begagna, skall beskattningen blifva 4 skå hvarje kanna, som dermed kan tillverkas.
Enär den besparing, Som Ri ets reela behofver oundvikeligen erfordra, ej dervid iakttages, utan dessa medel i dess ställe användas på öfverflodiga och umbärliga saker, måste härigenom Statens ekonomiska obestånd grundläggas. Yppighetens väsendteliga kännemärke är slöseri, eller en öfver tillgångarne sträckt consumtion. Likasom en enskild medborgare ofta consumerar antingen hela sin inkomst, eller derutöfver, så i .träffar understundom samma förhållande med Staten. I förra fallet kan den väl någon tid bibehålla sig på samma punct af välmåga; men genom en försummad beräkning af oförutsedda händelser rubbas den snart ur sin jemnvigt. I sednare fallet måste den tillgripa sina Capitaler, och förmindskar derigenom sina inkomster, går miste om den vinst, som genom det öfverflödigt consumerade Capitalet kunnat erhållas, och beröfvar industrien de medel, den kunnat begagna till nyttiga Besv. och Ekon. Vtsk. Betänkanåen. Ett vårdslösadt jordbruk, förfallna näringar, en fÖrmindskad export, en aftagande befolkning, blifva följderne häraf, och Statskroppen framsläpar ett aflynande lif, lik den, som täres af en långsam och mattande sjukdom. Staten måste derföre antingen äga något öfverskott af inkomster, eller ock hos dess medlemmar kunna påräkna utvägar till Stat^hehofvernas fyllande. Men om de productiva Näringarna vårdslösas, om den reela förmögenheten går till Utländningen för öfverflöds-articlar, kan hvarken Nationen uppfylla sina egna eller Statens nödvändiga behofver. Så framt nationen ej i tid besinnar dessa följder, heröfvar hon sig äfven utvägarne till de medel, som kunnat hindra Statskroppens förstöring. Utskottet har trott, att i ett ämne, sorn Står i så nära sammanhang med opinionen, och så mycket beror deraf, en noggrannare utveckling utaf beskaffenheten och följderna af det onda, som man vill förekomma, ej bör anses öfverflödig; heldst botemedlen, först efter en sådan forskning, kunna med behörig noggrannhet undersökas. Det är en sådan undersökning, som nu skall blifva föremålet för Utskottets åtgärd.
Inrättningen af en Direcrion bör derföre i UtffottttS tanka genast uphöra, och wälen gä frän Öfwer-Commissariattt directe till Herrar Fullmägtige, hwilket äfwen Protccollen wisat ej sällan hafwa ffedt. Härigenom blir äfwen Secrereraren öfwerflö - Den 7 December. 449 Vig, och den nu warande, säsom redan gammel man, kunde fä tjenstfrihet med bibehållande af sin ej betydeliga lön igz R:dr. 16 h. som pension, att wid hans död indragas, äswensom nu genast minnes besparing äf hwad särkildt warit bestadl i ljuspenningar, ef blott ät honom, utan äfwen ät de syra af Herrar Fullmägtige, som utgjord! Som Assistance-Contoirets Ombudsman, nu mera har en obetydelig tjenste befattning, kan hans sysfla, wid inträffad ledighet, indragas och göromälen besörjas as Riksgälds-ContoiretS Ombudsman, eller wid dennes afgång, den förre med lika tjenstgöring tillträda hans sygsta. z:o Af de wid Utlånings - Departementen nu warande aune Bokhallare, kan den senast tillkomnes tjenst med i;o R:dr. lön indragas, och den andre, svin tjenar för 200 R:dr. lön, dä i anseende till förr ökade göromäl, erhålla en tillökning af Ivo R:dr. ärr lizen pä Stat. 4.0 En Kammarffrifware med 150 R:dr. lön, hwars göromål är att med stämpling förse pantsedlarne pä län, som utan omsättning fä prolongeras pä halfwa iänetiden, är med detta göromål ej tillräckligt syskolan.
HLärnsrs anmälan om nägon, Ivid detta mäld förehafwande i Banco-Utffottet, efter dess tanka förefallen oordning, Aug. 1151. 1272. Sept. 45. 229. förklaring dcröfwcr af Utskottets Ordförande, Grefwe O^lLenborx. Ioliari Henning, Aug. 127Z. — Banco-Utskottets anmälan om utflaget af voteringen rörande desi afgifwande Berättelse jemte hemställan huruwida nämde Berättelse bör särskilt afgifwas eller ock förhällandet endast i den allmänna Berättelsen intagas, <vct. 1317. 1370. — Banco-Utskottets Berättelse om Hrr. 432. — ont-knfordrande Lf Banco-Utskottets Berättelse oM 1803 ars ^Revisorers förhällande och anmärkningar wid< Rcalisat!ons-frägan, Vlov. 7. 21. 422. 424. 513. nämde Berättelse afgifwen, Vlov. d. XkV. c. m. ii. H36. 1157. 1596. — Stats-Utffottets-saf Banro-Utskottct gillade förflag tilt realisation af de ännu utclö - 148 Register. pande Niksgäldsscdlar (se Finaiicc-Planen), Mars 47. 62. Recsgnitions-Skogarne, Bonde - Ständets erinran om deras inbegripande uti stadgandet i 77. §- Regeringsformen, I»l. il. — om förhöjning i afgiften derför, Aug. 685. — om tillstånd för de Bruksägare, som dem till sina Bruk begagna, att fä köpa dem till Slatte, Aug. 997. om försäljning deraf till ensillre perjvner samt refning och stattläggning m. m.
Jag hyser visserligen, så mycket som någon annan, en enthusiastisk vördnad för framlidne cret. Silfverstolpe, och tror, att vi ägt få män , hvilkas exem - pel det vöre så önskligt, att Constit.Utsk. cch RiksSt. ville i många fall följa, som hans. Men jag tillåter mig icke att åberopa och följa auctoriteter, då jag har att fästa mig vid grundlagens tydliga bokstaf. Jag tror äfven, att ju närmare man var de menlösa tiderna, desto svårare bade man att lätta de långväga följderna af vår statsförfattning, ännu mindre möjligheten af vära närvarande constitutionella förhållanden. Möjligen har man också icke insett, hvarthän det skulle kunna leda , om det ifrågavar. grundlagsbudet så tillämpades, som mina motståndare påstå, och sålunda verkligen velat deri nedlägga cn annan mening, än som finnes i ordalydelsen. Men att lagen icke är så skrifveri, som om man velat uttrycka en sådan åsigt, det åtager jag mig att bevisa på ett i min tanka så öfvertygande sätt, att alla deremot uppställda skäl måste bortfalla. Hvarken Frih. Ehrenborgh eller Gr. Posse hafva brytt sig om ordalydelsen i lagen, utan hafva endast talat om andemeningar, sammanhang med andra stadganden m. m., hvilken slags tolkning vid förklaring af grundlagen icke, i mintanka, får anlitas, då ordalydelsen är tydlig och klar. Frih. Ehrenborgh har åberopat 56 §. Reg.F., der det heter: "Ufsk:ns förslag ”skola först i Ståndens plena framställas till antagande eller ”förkastande, utan förändringar eller tillsatser. Göras der”vid i Ståndens plena sådana anmärkningar, som hindra antagandet, erhålle Utsk. del af dessa anmärkningar för att ”förslagen ytterligare granska och jemnka.”
Den 12 Junti. 661 Nyst förr än närwarande olyckliga krig inföll hade en allmännare hug til jordbrukets uphjelpande börjat wisa sig, ätstilliae försök blifwit gjorda til sumpig marks utvikning, för at afböja olägenheterne af frost och rostdimma, hwaraf säden nästan ärligen skadas och oftast alldeles förderfwas, samt här och der til den sandiga jordens förbättring genom upblandmnq med andre jordarter, men all hug och alla försök uphörde och landet försänktes i den största wanrnagt, dä efter et sivärt nustwäMr Allmogen det sistförffutne äret nödgades icke allenast utrusta och med siere weckors proviant förse Regementet, utan ock twärtemot RoteringsContractet, upsätta och bekläda Bargermgsmanstap til hälften emot Regementets storlek, och destutom til Landtwärn utlemna 400 af sina barn, hwilket i et sä glest bebodt och folkfattigt land som ^vesterbotten, hwarest til räga pä eländet genom den ifrän deder planterade mänga arm ens sjukhus utkomne förödande sjukdom ungefär sjettedeien af inwänarne äro bortryckte, stal i mänga är qwäfwa näringarneS tillväxt. Hwarförutan ifrän April mänad sistl. är 1M8, dä Finsta Armeen drog sig til österbotten, ända til Junii, dä sjöfart upät Bottniska wiken blef möjelig. större delen af den proviant, som samma arm 'e behöfde, uptogs och utstrefs i Länets norra fögderier, och desi dragare sattes i reguisition bäde at til armeen afföra desta förräd och at sedan pä stället biträda wid transporteringar under armeens marcher, hwarigenom cn stor del af dest hästar förlorades.