Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid de tillfällen åter, då hos Banken sökes, att få ett län omsatt genom fördelning, hvarmed förstås, att, när en pant, hvarå lån ifrån Banken är vordet meddeladt, genom försäljning eller på annat sätt öfvergått räll serskilde egare, desse hos Banken begära att, hvar för sig, få den på hvars och ens hemmanslott belöpande andel af lånet fördelad och på eget namn omsatt; — iagttages, att den del afpanten, som genom fördelningen frånskiljes, ingått i ursprungliga lånesumman för minst så mycket, som det minimi-belopp, hvilket får, såsom lån emot pant af fastighet från Banken, utgå; skolande sökanden med behörige handlingar styrka, alt Banken uti den eller de fråndelade och hvar för sig intecknade fastighetslotterne eger lika och icke sämre förmonsrätt, än Banken förut i den odelade panten innehaft. (^Motsvarande §. Det tillkomna 2:dra momentet grundar sig på Utskottets af Ilikets Ständer godkände Betänkande N:o 119.) 16:o, Utaf den för belåning af fastigheter, så i städerne som på landet, afsatta fond, utgörande., enligt §. 5,5oo,ooo R:dr, utgifvas jemväl lån mot pant af till viss man eller ordres stäld skuldförbindelse, lydande å bestämd summa och till betalning förfallen efter föreskrifven uppsägningstid, samt behörigen intecknad uti sådan fastighet, som i Banken får belånas, och försedd med transport, antingen på innehafvaren eller på Rikets Ständers Bank; dock med iagttagande af de föreskrifter, rörande grunden för lånesummans belopp, m. m., som i allmänhet skola följas vid låns meddelande, emot inteckning i fast egendom, äfvensom under öfrige bär nedan stadgade vilkor, nemligen: a) Vid lånebeloppets bestämmande iagttages, att afdrag sker ej mindre för en summa , motsvarande den lagsökningskostnad, som för Bankens säkerhet jemväl skall vid fastighetslån sökande intecknas; än äfven för Bilt. till IL St.
Äganderätten Lill den i mina förra berättelser omnämnda Götheborgs Stad tillhöriga Allmänning uti Säfvedahls Härad, är nu mera af Staden försåld till Landvetters, Härryda och Partille Socknar, derå Eder Kongl. Majrts Nådiga fastställelse följt den 6:te Mars i83o; men mycken anledning är dock att betvifla, det med ifrågavarande Skog, hvilken nu är under delning, blifver bättre hushålladt hädanefter, än hitlills. Rättigheten att, enligt Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning den 28 October i83o, förvärfva fri Dispositionsrätt öfver Ekeskog samt Mästeoch Storverksträd å Krono-Skatte Hemman, berustade Säterier och Stadsjord af Ivrono-Skatte Natur, har icke blifvit begagnad förr, än med början af detta år, emedan de inom Socknarne, till Ekeskogarnes räkning och Classification valde Commilterade, icke tidigare, än vid förlidet års utgång, inkommit med de Instrumenter som bestämde ägares rätt och den blifvande Lösen.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 22 Jan., kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af en från B mide-Ståndet ankommen uppmaning till Utskottet att börja sina arbeten. Från Hederv. Bonde-Ståndet har Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet fått emottaga ett utdrag af det vid Ståndets sammanträde den 4 innevarande månad hällne protokoll, innefattande beslut, icke allenast att uppmana Utskottet till oförd löjligt trädande i verksamhet, för påskjmdande af Riksdags-ärendenas jemna fortgång och Riksdagens afslutande, samt att, då sådant skett, Rikets Ständer derom underrätta, utan äfven att inbjuda öfriga Riks-Stånden att i samma beslut sig förena. I anledning af denna till Utskottet ställda uppmaning, får Utskottet, lill förklarande af det förhållande, att Utskottet för någon tid uppskjutit sina sammanträden, upplysa, att sådant nu, likasom vid föregångna Riksdagarne, skett af nödvändighet att afvakta motioners inkommande från RiksStånden till Utskottet.
En sådan anledn. behöfver så mycket mindre här upsökas, som StatsUtsk., i sitt af mig åberopade Utlåt. N:o 185, ej allenast i afs:de å Wermland, men jemväl, samt i än högre grad, i afs:de å åtskilliga andra provinser, uttalat grundsatser, ledande till afslag å ifrågasatta understöd för vissa föreslagna eller började arbetsföretag, hvilka grundsatser, då de en gång vunnit gillande hos R. St:r, synas mig böra vidhållas lika strängt för det nu ifrågakomna, ytterligare lånebidraget, som de tillämpats å nyssberörda af ett föregide datum. Så t. ex. har Utsk. afslvrkt en föreslagen tillökning i ett vid förra Riksdagen beviljadt anslag för den af behofvet högeligen påkallade kommunikationen melian sjöarne i södra delen af Östergöthland, grundande sig detta afstyrkande på det faktum, att några resultater af arbetena ännu icke hunnit visa sig; — så har Utsk. vid andra tillfällen anfört till hinder för dylika ökade anslag eller lån, att de som hafva upgjort arbetsplanerne och för utförandet begärt bidrag, hade bordt förutse och beräkna alla förhållanden så, att Staten icke inleddes i större utgifter för ändamålet, än som vid ärendets anmälande blifvit framställda såsom erforderliga och tillräckliga. Dessa skäl för afslag hafva, vid flere tillfällen, hos R. St:r gjort sig gällande. Likväl syftar StatsUtsk:s nu föreliggande Utlåt, till ett frångående af dem, i hvad GefleDala-jernvägen angår. Visserligen förekommer i besagda Utlåt. pag. 6 den förklaring, att den nu begärda ytterligare lånesumman må beviljas endast under vilkor, att detta icke finge medföra någon ytterligare upoffring å Statens sida. Men hvartill tjenar det dock, att utfästa ett sådant vilkor, då man igenom ord och handling i samma andedrag visar sig icke vidhålla de redan upställda vilkoren i samma syftning för de tillförne beviljade förmånerne, såsom vore besagda vilkor ej mera bindande? 340 Den 19 D e c emiier.
Het är då i fosterlandets rätt förstådda intresse som man kan rättvisligen fordra, att bränvinsbrännaren till det allmänna skattar det högsta belopp som är möjligt, och om han icke mägtar uppdrifva industrien till den fullkomlighet, att han förmår utgöra en dylik afgäld, hail då afstår med en sådan rörelse och använder sina kapitaler på samhällsnyttigare företag. Det är på sådan grund jag vågar vördsamt föreslå en icke särdeles betydlig förhöjning af lo öre uti tillverkning saf giften, så att den från och med 1864 kommer att utgå med Sjutiofem öre för hvarje tillverkad kanna bränvin af den alkoholsprocent och vid den temperaturgrad, som nu stadgadt är. Motionären har icke förbisett den invändningen emot förhöjd tillverkningsskatt, att sådant ökar frestelsen till insmuggling af utländskt bränvin. Men deremot torde få erinras, att det är genom en noggrann tullbevakning och icke genom prisnedsättning på den inhemska varan, som sådant måste, så vidt möjligt är, föi>ökörtftttäsi:lllNäit,i ^tähhäVripå,0ån'cli‘k‘"‘sid'sEn stiftäfelf giffå öbhtVtM^gbfpféttiiittt! kättöå! 'Wä^Vfapébitf ‘ddP^^tjPd^^ä^on^tPfffjhtra1- bränping härstädes icke ,\^pniia.feMtomptäodetta, v iQtöh.ioiäA e.tfc aMeiMtanttfcHusen Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 14. 27 kannor skulle, oaktadt all vaksamhet, på oloflig väg inkomma, 6å bör sådant icke lägga binder i vägen för en samhällsnyttig lagstiftning inom vårt eget land.
Morn., som nu lyder »bolag, der1 bolagets rörelse förnämligast drifves, eller, i fall sådan bestämd ort icke förefinnes, der bolaget har sin styrelse», skulle enligt Utsk:ts förslag erhålla följande lydelse: »annat bolag, der bolagets rörelse hufvudsakligen å en eller flera orter drifves, eller, i läll sådane bestämda orter icke förefinnas, der bolaget har sin styrelse.» Meningen med denna förändring var att bestämdt angifva, att, i händelse ett bolags rörelse drefs å olika orter, bevillning skulle detsamma påföras å de olika ställena. Detta stadgande torde emellertid vara obehöfligt, alldenstund, enligt min erfarenhet åtminstone, Bev.-stadgan redan nu i detta fall tillämpas, såsom Utsk:t önskat, och då härtill kommer att den föreslagna redaktionen är, som hvar och en torde finna, föga lyckad, får jag anhålla att 9:de §:ns nuv:de 1 mom. (hvilket i den nya Bev.-stadgan blir det 2:dra) måtte bibehållas oförändradt, med undantag att ordet »annat» tillägges framför ordet »bolag», och torde således Hr Gr. o. Landtm, behaga inhemta Ståndets åsigt särskildt ang:de detta mom. 1 anledning häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då de båda ifrågav:de mom:n blifvit i ett sammanhang föredragne, torde de jemväl böra utgöra föremål för gemensam öfverläggning, hvilket dock ingalunda hindrade, att, om sådant äskades, särskild propos. å hvartdera monr.t komme att framställas. Frih. af Ugglas:
Till tionde upplagan af mamsell Nylanders kokbok hade han skrifvit företalet och hans fru, som egde extra utsökta kunskaper i denna vetenskap, hade för tillägget i den berömda boken komponerat flera rätter – kanhända under den äkta mannens pröfning vid spisen. En annan illustration är till åtta-vallen. Denna vall utgjorde Crusenstolpes älsklingspromenadplats, och under de tre år han vistades på fästningen har han här gått så många slag fram och åter att deraf bildat sig en gångstig. Här voro också ofta små tillställningar med herrar garnisonsofficerare. Den, som nedskrifver dessa rader, blef en sommardag under ett kort vistande på Waxholm jemte sin trogne herre och följeslagare af några officerare från fästningen inbjuden att resa öfver och bese den i aftonens solbelysning poetiskt ur vattnet uppstigande fästningen. Då sågo vi åtta-vallen, men något hinder var för att få se sjelfva rummen. Emellertid kunde en utflygt till denna kanske en dag vigtiga plats ej annat än väcka underfulla känslor. Först och främst platsens betydelse i allmänhet och sedan de enskilda föreställningarna om det lif, som det arma äkta paret här fört med det patriarkaliska befälet, och dessutom katten till sällskap. Och likväl hördes ingen af de två, mannen och hustrun, någonsin klaga öfver de flydda åren. De voro naturligtvis för stolta dertill. Men att en tagg alltid satt qvar och aggade i den forne fångens bröst, det kunde mer än väl förnimmas af hans skrifter, der taggen hvass och skarp stack fram. Innan vi lemnade fästningen hade månen gått upp, och det var en den allra intressantaste tafla att befinna sig på den försilfrade vattenspegeln midt emellan fästningen och köpingen. Trumpeten ljöd just då för att samla fångarne till chorum. Det var högtidligt. Crusenstolpe och hans fru bilda sin sällskapskrets. Det var hösten 1842. I dessa skildringar flyttar sig tiden än fram och än tillbaka, men då detta är något alldeles oundvikligt, måste det ursäktas att den kronologiska ordningen icke närmare, än som skett, med de särskilda skizzerna kan iakttagas, ty hvar och en har sin egen tidräkning.
Personernes enskilda behof, då deras egenhändigt undertecknade reqvisitioner om en dylik utvexling till Banco-Styrelsen aflemnas ; b) till nedannämnde Academier, Col legier och allmänna Inrättningar inom Hufvudstaden , enligt det i 1823 års Banco-Reglemente stadgade Maximibelopp, efter gamla Banco-Vtikoiltts Memorial N:0 lii. myntfoten och för år räknadt, nemligen : Till Svenska Academien R:dr 680. Vetenskaps-Academien - 44* „ Vitterhets-Academien 5oo. , Landtbruks-Academien - 700. „ Fria Konsternes Academie - 60. j, Musicaliska Academien - 100. „ Bergs-Collegium 10. „ Sundhets Collegium . - 84* „ Patriotiska Sällskapet . - a5. M Sällskapet Pro Patria . - 3y, Tillsammans Rjdr *a4<J* Börande, vid utlemnandet, Silfret godtgöras Banken efter stadgad myntbestämningsgrund. Erinran. Denria §. stödjer sig på 11 punkten i Stats, och Banco. Utskottens Betänkande N:o 14. b) Örn reda fondens förhållande tilt Sedelstocken vid allmänna Silf. ver-utvexlingens början, och an« stalter till denna Fonds förstärkning samt utmyntning. Banco• Utskottets Memorial N:o 11 i 7 $■ 5- Proportionen af Bankens reela Fond täil Sedelstocken, dertill räknadt Bancooch Riksgälds-Sedlarnes sammanlagda belopp, efter ett afdrag, motsvarande Banco-Lånen på metaller, exportabla effecter och LåneBanco-Obligationer, (samt med iakttagande af hvad i 6:te och 8:de §:ne stadgas) skall bliiva såsom 5 till 8, innan allmänna Silfverutvexlingen lär taga sin början. Erinran. Denna §. stödjer sig på 2 punkten i Statsoch BancoCJtskot. tens Betänkande N:o 14. % 6.
Tdl godtgörande af detta belopp har Eders Kongl. Majit nu äskat, att Rikets Ständer, såsom bidrag vid regleringen af Ronneby köpings nya område, måtte utan återbetalningsskyldighet anvisa 30,000 Ridr; och hafva Rikets Ständer bifallit hvad Eders Kongl. Majit i förevarande hänseende föreslagit. 49:o. Angående beviljande af anslag till ny reglering af torg, gator och tomter i Carlstad efter den staden i Juli månad förlidna år öfvergångna brand, har Eders Kongl. Majit under den 2 Januari innevarande år i nåder aflåtit särskild Proposition, deri meddelas redogörelse för planen till den ifrågavarande regleringen. Enligt deröfver uppgjordt, till Eders Kongl. Majit insändt förslag skulle kostnaden för den nya tomtregleringen utgöra: för inlösen af tomtplatser i gamla staden, till torg, öppna platser och gator Ridr 110,693: lil. » expropriation af mark inom broarne, utom den gamla stadsplanen, till gator och tomtplatser . » 48,058: 44. » inlösen af qvarstående hus och källare ... » 9,900: — » expropriation1 af mark och byggnader i östra förstaden till öppen plats och gator , » 14,898: 20. » expropriation af mark och byggnader från hemmanet Wåxnäs till öppna platser, gator och tomtplatser . » 20,807: 4 8. » planeringsarbeten » 37,644: GI. » stensättning och grusning ■ . » 101,276: 05. » inlösen af magasiner på Salttorget » 9,000: — eller tillsammans R:dr 352,278: 57- hvaraf Fxpeditions-Utslcottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, No 76. 25 Transport R:dr 352,278: 57. hvaraf dock staden påräknade att genom försäljning af tomtplatser framdeles återfå R:dr 101,651: — så att återstoden, hvarför ersättning ej kunde beredas, utgjorde .
Re ser va tioner: af Friherre Cederström, R., med hvilken Herr G. C. Witt sig förenat: »Utan att förneka, det en förhöjning af skjutslegan torde vara af verkligt behof påkallad å vissa orter, der entreprenader ej på annat sätt synas kunna tillvägabringas, anser jag dock, att Utskottet skulle förfarit ändamålsenligare och med mera utsigt till ett allmännare gillande, om Utskottet funnit sig vid att föreslå denna förhöjning till något lindrigare belopp å landet, dervid tagande i sigte de skiljaktiga förhållanden uti stad och på land, de der, efter min tanke, fortfarande torde böra föranleda någon olikhet i skjutslegan. De förhöjningar, som tillförene egt rum, hafva skett steg för steg, men, om jag ej bedrager mig, in gen gång med så betydlig allmän ökning, som tten vore, hvilken kan blifva en följd af Utskottets förslag. Ett billigt afseende å den vägfarande allmänhetens väl, på samma gång behofvet af en förhöjning likväl erkännes, synes mig angeläget; och föranlåtes jag häraf till den hemställan, jag vördsamt ville hafva underställt Rikets Ständers bepröfvande, att nemligen Utskottets förslag måtte med den jemkning bifallas, att den för stad och land föreslagna förhöjningssumman förändrades från ett gemensamt maximum af 1 R:dr iiO öre till 1 R:dr 20 öre å landet samt 1 R:dr 50 öre i stad.” af Doktor Landgren: ”Utskottets beslut, att det föreslagna reservationsanslaget 70,000 Riksdaler skall af Postverket användas endast och allenast till postdiligens-inrättningens utvidgning, kan jag icke annat än lifligen ogilla. Redan den omständigheten att på en och annan linie detta kommunikationsmedel litet eller intet begagnas, så att endast en tiondedel af platserna öfverhufvud varit upptagne, ehuru nuvarande diligenslinier måste anses för de mest befarna, visar att det icke kan vara rådligt att tvinga Postverket att ändamålslöst bortkasta penningar på ännu mindre befarna linier innan skjutsfrågan i ett Bih. till R. St. Statssamt Allm.
Har befälhafvaren godtyckligt ändrat den i bodmeribrefvet utsatta resa, eller godtyckligt afvikit från den vanliga vägen, eller efter resans slut utsatt de förbodmade föremålen för ny fara, utan att långifvarens interesse det fordrat, då an svarar befälhafvaren personligen för den del af lånet, till hvars gäldande panten ej acker, såvida Iian ej bevisar att minskningen i pantens ^ärde ej härledt sig från resans förändring, eller från afvikelsen, eller från den nya sjöfararn § 138. Har i de fall, §§ 136 och 137 omförmäla, befälhafvaren handlat efter re darnes föreskrift, vare desse för uppkommen skada personligen ansvarige. § 139- Betalas ej bodmerilånet vid för fallotiden, kan långifvaren hos behörig exsekutor eller domstol fordra att förbodmadt fartyg eller last genom offentligt utrop försäljes äfvensom att den förbodmade frakten till honom öfverlemnas. Har eganderätten lill förbodmadt gods, efter lossning ur fartyget, öfvergått i tredje mans hand, kan långifvaren ej göra sin rätt mot honom gällande, såvida han är i god tro. § 140. 33 § uo Låter befälhafvare förbodmadt gods lossas till lastemottagares förfogande, innan bodmerilånet betalad t är, blifver befälhafvaren personligen ansvarig för så stor del af lånet, som med godset hade kunnat gäldas. Lag samma vare för den, som emotlager varor med kännedom att de för bodmerilån häfta. § 141. Om den resa, för hvilken bodmerilånet är upptaget, inställes helt och hållet, skall lånet genast betalas, med ränta och två procent provision, men utan premie. Har fartyget redan afseglat, skall den betingade premien till fullo gäldas, äfven om resan sednare inställes. Slutar resan i annan hamn än bestämmelseorten, är lånet vid den i aftalet bestämda tid, eller, i brist af öfverenskommelse, inom åtta dagar, förfallet till betalning i den hamn, der resan inställes, utan afdrag fi premien. Betalningstiden räknas från den dag, resan blifvit inställd. Om Haveri. § 142.
Dessa förmånen anaer Herr ctf Sillén kunne påräknas, om flyttningstiden utsattes t. ex. till den }:sta Juli, sä att tjenstehjonet borde hafva inställt aig i tjensten den Q:de i samma månad; mea härvid vöre äfven nödigt, att uppsägnings* tiden framflyttades till våren, så att sista uppsägningen utsattes till den i? Maj; för* menande i öfrigt, att icke något undan* tag i detta fall för Stockholm borde ega rum, då någon nytta af tvänne flyttnings* tider ej skall tillskyndas, hvarken husbon* de eller tjenare, men denna olikhet dere* mot förvillar och medför oordningar för landtmannen, 4:0 Anförande af Friherre C, Hermelin, deruti, medfästadtafseendeånödvändigheten attlämpa ekonomiska stadganden efter deolika förhållanden, sorni afseende på olika provincer ega rum, hemställes, huruvida ej olika flyttningstider för tjenstehjon i rikets provincer må bestämmas, så att den för Norrland, eller deNorraprovincerna,förblifver vid dea fordom bestämda tiden eller den 1 Octa* Besv. och Ekon. Utsk. Betanknnäen.
Fortsattes pröfningen af Statsoch BancoUUkottenf den 29 sigtlidnc August; under JN;o Den 13 September e. m. 663 5o afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, samt de dervid såsom Bilagor fogade sårskilte Utlåtanden, rörande Rikets Penningevåsende och de dermed gemenskap ägande åmnen. Herr Grefven och LandtMarJkalken hemställde, om icke, sedan Ridderskapet och Adeln antagit första alternativet i 19 punkten af Statsoch BancoUtskottens Betänkande, Friherre Cederströins, Jacob, den i5 dennes förmiddagen väckte motion, innefattande förslag att iån äfven må meddelas å utifrån införskrifne artiklar, hvilka hår i Riket förädlas och exporteras, finge till BancoUtskottet remitteras. Bifölls. Herr Hjerta, Juhan Gujtafi Sedan Ridderskapet och Adeln nu beslutat, att denna rnotion särskilt skall remitteras, anhåller jag att få beledsaga den med en anmärkning, att nemlir gen, örn sådane importlån beviljas, såsom vilkor bör stadgas, alt räntebetalningen Jker uti filfver. Herr Munck af Rofenjkjold, Eberhard". Jag skall bedja, att till Friherre Cederströrns motion få bifoga en anmärkning i anledning af discussionerne, att nemligen farhågan för upplag af importvaror, har, bland andra olägenheter, åi stadkommit den, att Stockholm gått i mistning 664 Ven 13 September c• m. iaf den nyttigaste delen af handeln med Finland, den nemligen, hvarigenom Stockholm fournerat Finland med dess behof af utländske varor. Denna farhåga föranledde till förkastande af den motion , jag vid sistlidne Riksdag om Nederlagsfrihet för Stockholm giorde. \Aåi har ett par år efter samma frihet blifvit vidtagen, men för sent, för att återbringa denna så vigtiga del af Hufvudstadens handel med Finland.
Det andra Ståndet i Rikets Lagstiftande Corps, Läroverkens, Lärdomens, upplysningens Representation är sammansatt af blott Andeliga män, alle i publik tjenst, älla mogne män, genom sina Embeten satte öfver lifvets omsorger, ledare af Nationens moraliska bildning, genom sednare tiders författningar indragne i åtskilliga grenar af den civila Administrationen, upplyste vittnen från alla landsorter om Rikets inre tillstånd; deras plats bör alltid vara af stor betydenhet i Lagstiftningen. Man har gjort tvenne anmärkningar på detta Stånd: 1:0 Att Hierarehiens Organisation ingått i sjelfva Riks-Ståndets, der enligt Constitutionen Biskopar, Kyrkoherdar och Comministrar äro berättigade att representera: 8:0 Att der ej representeras verldslig lärdom och civil uppfostring. Const. Utsk. Betänkanden. 87 Herrar Biskopar blefvo i fordna tider alltid ansedde såsom hörande till den högre Adeln och kallades samfält med den till Herreoch Riksdagarne, hvarföre ock denna deras {>lats ännu bibehålles i Riksens Ständers tituatur, der de uppnämnas emellan Friherrarne och Ridderskapet och Adeln. De sednare tiders bruk har stadfästat detta begrepp, då deras barn blifvit ansedde som sjelfskritne till Adeligt stånd. Det synes således billigt, att de intaga deras plats näst intill Friherrarne på Riddarhuset: Läroverkens, Uppfostringens förstfödde söner representera med skäl värdighet. Erke-Biskopen skulle likväl alltid vara Prest-Ståndets Taleman, och Biskopen af Lund vice Talman, begge i egenskap af Universitet ternes Pro-Canzlerer. På det, i anseende till den andra anmärkningen, verldslig Lärdom och civil uppfostring måtte i Representationen deltaga, borde af Gonsistoriis Academicis arne Professorer inväljas i Ståndet från hvardera Universitetet, utur de verldsliga Faculteterne, och af de fyra största Stiften, Skara, af hvart Consistorium i stället för en Kyrkoherde.
Jag skall endast återgifva grunddragen af det förslag, som jag vill hafva åtminstone åt framtiden öfverlemnadt, om än tills vidare förhoppningslöst. Framför allt vill jag hafva lagstiftningens behörighet förfäktad och jordäganderättens irriga anspråk bekämpade. Men för att börja med en antydan af ämnets vigt, upptager jag ur min bevisning derom en och annan anmärkning. Skogarnes fortgående förminskning under förevarande förhållanden och i händelse af jemn afsättning med skogseffekter har förekommit mig otvifvelaktig äfven af andra skäl, än de i allmänhet anförda. Att skog skall säljas, så Ilinge den linnés och låter med fördel sälja sig om intet hinder för föryttringen möter, har jag trott mig kunna antaga. De få bland svenska allmogen, som härvid tänka på efterkommande och neka sig en erbuden vinst för dagen, måste vara både mera tänkande och bättre lottade i ekonomiskt välstånd än vanligt. Ej sällan ser man ju spekulanter för skogens skull köpa hemman, som deraT äga rik tillgång, endast för att göra vinst på dess föryttring, och lemna hemmanen skoglösa. Ju mera priset på trädvaror stiger, desto mera vinstgifvande blifva sådana spekulationer. 1 detta såsom i andra ämnen bestämmes i allmänhet handlingssättet af vinningslystnaden för dagen, och verkan deraf måste blifva, att våra skogar försvinna, i den mån tillfälle finnes till afsättning, och detta tillfälle kan fritt begagnas. — Nu har man ej ens under blidare luftstreck kunnat såsom en öfverflödsvara eller någon ting umbärligt betrakta skogen, växtrikets största herrlighet. Naturkunnigheten har upptäckt, att när skogarne försvinna, sjelfva förhållandet med nederbörden ändrar sig, regnet blir i allmänhet sparsammare och all växtlighet i följd deraf aftager. Skogar äro således fruktbarhetens naturliga skydd; och de vore för detta ändamål oumbärlige, om än de i norden icke behöfdes i så stor mängd för uppbyggande och uppvärmande af våra boningar. Det är detta allmänna och trängande behof af skogen, som framför allt fordrar att afses.