Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma sätt som StatsUtskottet anmäler för Rikets Ständer, att en origtig ziffra insmur git sig i beräkningarne, på samma sätt kunna och böra Rikets Ständer, till förekommande af oreda och tvister i framtiden, anmäla hos Kongl. Majit, om något misstag insmugit i en expedition, för hvars skyndsamhet vi hafva att tacka den Ledamot, som här gjort anmärkningen. Jag tillstyrker således, att Ridderskapet och Adeln måtte desto heldre vidtaga den rättelse Stats» Utskottet föreslagit, som den jemförelse friherre Cederström uppdragit icke bevisar Den 28 December f. m. hvad som åsyftades. Om StatsSecrelerarelönerne höjas, följer ej deraf, eller af Embetenas lika rang, att Landshöfdinge-lönerne äfven skola ökas. Dertill mätte behöfva s ett särskilt beslut af Rikets Ständer, hvilket ännu icke ägt rum. Emedlertid kunna Landshöfdingarnes rättigheter icke vara större än de hittills varit. Friherre Cederström: Det är rätt illa, att jag blifvit tillagd yttranden, som jag ej haft. Jag har aldrig påstått att, om StatsSecreterarelönerne förändras, Landshöfdingarnes pensioner derföre äfven skola ändras. Jag har endast yttrat, att år 1818 Rikets Ständer beslutat, det Landshöfdingars pensioner skulle vara lika med StatsSecreterarelönen. Rikets Ständer utsatte då ingen summa, men hvar och en vet, att StatsSecreterarelönen då var 2,800 och några oell \o R:dr. Således är nu frågan den, hvad Rikets Ständer beslutat? Det påstås af Herr Riben, att grammatican ej skulle följas, om man sade, att Generalernes pensioner skulle blifva lika med Landshöfdingarnes.
Huru angelagen man var att förvärfva affalliga opponenter framgår dock allra bäst af förliållandet med Krumlinde, som verkligen tidigt på våren, långt innan schismen inträdde, anmält en tafla till expositionen, men på grund, af det sedan inträdda krigstillståndet ansåg sig förpligtad att ej insända densamma, och detta oaktadt fann sin tafla, af hvilken akademien förmodligen aldrig sett minsta skymt, figurera i katalogen. På grund häraf blef han, jemte en annan, utsatt för ett anfall af opponentkommissarierna, hvil-ket desse, upplyste om verkliga förhållandet, genast afbådo. Men det var ické nog med att värfva lefvande opponenter, äfven med de döde ansåg man sig böra göra ett försök. Teologien konstaterar möjligheten af en omvändelse i. dödsstunden, akademien har gått ett steg längre och ansett en omvändelse, efter döden icke alldeles otänkbar. Föremålen, att icke saga offren, för dess fromma nitälskan voro Carlsson och Skånberg. Att den förre snarare är att räkna till opponenter än akademi-ster är väl ett påstående, som icke kan vara for vågadt; och att Skånberg, derest han lefvat, skulle hört till opponenternas » radikala venster », det vet hvar och en, som har något intresse \ för och någon kännedom om våra konstförhållanden. Men ändock aktade akademien ej för rof att pryda sin exposition med den förres berömda vas och tvenne af den senares taflor, förmodligen i den lugna öfvertygelsen, att de döda icke bruka protestera. Men de lefvande kunna det och göra det också ibland. Flere pressorgan uttalade sin förundran öfver, att man återfann Skånberg på denna utställning, men akademien lät sig deraf intet bekomma. Någon tid senare fick man i flere tidningar se en förklaring af konstnärens enka, att taflorna, som tillhörde henne, blifvit utan hennes vetskap och mot hennes vilja på expositionen utstälda. Nu väntade man sig en förklaring från akademiens sida. Men nej. akademien teg och låtsade om ingenting, taflorna behöll den.
Har någon, på sålt här ofvan sägs, från Svenska kyrkan utträdt, vare han förlustig all annan röst och talan i kyrkans och skolans angelägenheter, än den, som, enligt Grundlagens stadgande om fremmande religions-bekänuares deltagande i Riksdagsmanna-val eller utölvande al Riksdagsmanna-räil, må honom tillkomma. Innehar han embete eller tjenst, vare det embete eller den tjenst ock förlustig, der han ej, utan afseende å sin trosbekännelse, kunnat tdl embetel eller tjeristen nämnas. § 3. Den, som Jrån Svenska kyrkan utträdt, vare derigenom ej fritagen från andra af gifter, än den Svenska kyrkans presterskap fur serskilda förrättningar eyer uppbära, eller Inkallad från efterlefnad i öfrigt af rikets borgerliga lagar. Tillstad jer honom ej hans troslära alt aflägga föreskri fyen ed, då sådant erlordras och är derom ej serskildt stadgadt, förordne Konungen, sedan Högsta Domstolen blifvit hörd, huru förfaras bör. § 4. Barn af Svenska kyrkans medlemmar skall anses tillhöra samma kyrka, ändå att föräldrarna, efter barnets födelse, till annan trosbekännelse öfvergå. Hur blott endera af makarne tik annan troslära ö/vergåt.l, vare äfven om barn, sorn sedermera i det äktenskap födes, lag sorn nu sagdi är, der ej båda föräldrarna är o ense om barnets uppfostran till annan religionstvo och derom inför vederbörande presterskap, före barnets dop, afgifva uttrycklig förklaring, lill anledning i kyrkoboken. Hvad i afseende på fremmande religions-förvondter i öfrigt hittills varit stadgadt och icke genom denna författning blifvit ändradt, skall, intill dess annorlunda för or duus, fortfarande tjena till efterrättelse och jemväl ega tillämpning på dem, som från Svenska kyrkan till annan trosbekännelse öfvergå. § 5. Lärosatser, sorn mot den rena evangeliska lärans grundsanningar stridande äro, må icke offentligen förkunnas eller annorledes till andras förledande utspridas.
Bemälte Utskott har föreslagit, att orden »Ministrar och Sändebud till Främmande Magter» förändras till: Ministrar, Sändebud och Agenter för Handeln hos Främmande Magter. 37 §. Är vid sistlidne Riksdag föreslagit, att vid slutet af §:n, i stället för orden »efter honom», införes: efter hans afgång, samt efter ordet »Stamfadrens» tillägges: efter för sifödslo-r ätten, och i §:ns slut tillägges: Adlande genom Adoption eller Naturalisation under utdöda eller lefvande Ätters Namn och Nummer vare hädanefter ej tillåtit. 49 §. Häri har Constitutions-Utskottet vid sistlidne Riksdag föreslagit den förändring, att §:ns l:sta punct sålunda styliseras: Riksens Ständer skola i kraft af denna Grundlag hvart Femte år sammankomma. Uti hvarje etc. 52 §. Såsom ett af de vilkor, hvarunder det Hedervärda Bönde-Ståndet vid sistlidne Riksdag antagit Regerings-Formen, är äfven den af Ståndet yttrade önskan, att denna § borde innehålla, att Bonde-Ståndets Secreterare skulle vara ofrälse Man, och torde den fordringen ej anses obillig, att Bonde-Ståndet vid Riksdagens början finge välja Tre Medlemmar af Ståndet, bland hvilka Tre Konungen förordnade en till Taleman. 53 §. Föreslogs vid förra Riksdagen den förändring, att näst efter orden »Ett Lag-Utskott att utarbeta» införes följande: de från Riksens Ständers Plena remit - 7 98 Riksdagen 1810. terade Förslag till Civil etc., samt efter orden »Ett allmänt Besvärsoch Oeconomie-Utskott» att insättas: i anledning af i Stånden väckta frågor anmärka etc. 56 §. Föreslog förra Constitutions-Utskottet den förändring, att efter orden »Göres dervid i Ståndens Plena sådane anmärkningar, som» må tilläggas:
Helsingborg för få år tillbaka hufvudsakligen på egen bekostnad uppfört ett nytt läroverkshus, hvilket vore afsedt för 3Ö0 lärjungar och genom förändrad inredning skulle kunna inrymma 400 å 500, samt att jemväl i Hudiksvall under sednare åren uppförts ny skolbyggnad med tillräckligt utrymme för ett högre läroverk. Rikets Ständer, som bifallit de gjorda framställeingarne om dessa skolors utvidgning till högre elementarläroverk, hafva funnit att, derest undervisningen vid desamma äfven på den klassiska linien skall kunna på ett ändamålsenligt sätt ordnas, utom redan befintliga lärarepersonalen ytterligare två lektorer erfordras, hvarförutan dels rektorslönen bör med 500 R:dr förhöjas, dels i anslagen för lärare i gymnastik samt musik och sång jemte teckning en tillökning af 400 R:dr är, enligt gällande grunder för desse lärares arfvoden, behöflig. I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer beviljat det af E. K. Majit till löner för nya lektorsoch adjunktsbefattningar vid de redan befintliga läroverken samt till arfvoden åt extra lärare äskade belopp, 75,000 R:dr; samt för Hudiksvalls och Helsingborgs skolors utvidgning till fullständiga högre elementarläroverk 9,800 R:dr årligen. Derjemte hafva Rikets Ständer, med hänseende dertill att en tillökning i det redan betydliga antalet lärare, hvilka sakna den för ett ändamålsenligt bestridande af undervisningskallet erforderliga och lagligen bestämda bildning, icke skulle lända till undervisningens båtnad, funnit sig böra hos E. K.
Så måste de bära upp mat till henne, så att hon inte skulle svälta ihjäl, och den åt hon i smyg när ingen såg det, liksom råttorna göra. Och så har hon suttit i två års tid. Hon skulle försaka verldens onda väsende, sa’ hon; ögonen voro henne till förargelse. När en frågade henne hur länge hon skulle sitta så, svarade hon alltid: ’te jag får’et rätt för me’. Så tyckte jag det blef för galet. Jag talte med våra doktorer; de mente det kunde göra godt med ombyte af luft, och så tog jag henne hit. Men det ser inte ut till stor förbättring. – Vet herrn jag kan både skratta och gråta åt henne ibland, för hon är så farligt led och illmarig. Inte är hon på långt när så tokig som hon låtsar, men hon har blifvit så lat och stygg så. Om man vill göra aldrig det vid henne, så tar hon inte ett arbete i hand. Det är verldens onda väsende, säger hon.» Här tog den medfödda humorn ut sin rätt och Fina måste skratta. »Jösses ja – och hon har ätit upp all maten för frun inne på V-an! Jag hade bara satt brickan inom dörren medan jag gjorde i ordning här, och nu får jag gå och skaffa ny ranson till frun. Så skall det bli ett Tivoli nere i köket om det, för det blir ju dubbelt med mat jag skall ha.» Hon nickade muntert när hon gick, och sjuklingen blef ensam igen. Han låg och betraktade kirurgbrickan der borta, med alla dess blåa burkar och krökta glasrör, alla dess slangar och ballonger, som första gången han såg dem fylt honom med ett slags döfvande skräck, emedan han var okunnig om deras bruk. Och så gled hans blick öfver till trädkronorna, som sakta vajade nedanför fönstret, och till det höstliga solskenet, som kastade en sned gullstrimma genom fönstret. Det kom ett uttryck af hungrande längtan i hans ögon, en brännande åtrå efter att känna lifvet, att vara ung och stark, handla och njuta. – Och så den dofva pinande känslan att vara stäld utom regeln! Obotlig – hvad ville det säga? Ung och ändå gammal. Ung, och afsäga sig ungdomens privilegier! Ung – och intet att hoppas!
Lägges härtill, att dessa uppassare, som under sin tjenstgöring i slottet, logementerna m. m. äro i daglig beröring med kadetterna och genom sin större benägenhet att emot vedergällning åtaga sig utförandet af hvarjehanda förbjudna uppdrag och transaktioner i hufvudstaden, der de voro mera hemmastadde än rotebåtsmannen eller indelta soldaten, säkerligen skulle föranleda inånga frestelser och i det hela på ungdomen utöfva en omoralisk inflytelse, så torde tillräckligt giltiga skäl finnas för den önskan, att en dylik tjenstepersonals anställande vid Krigs-akademien aldrig måtte komma i fråga. Tillökningen i kostnad anföres sist, dels emedan den, ehuru säkerligen ganska betydlig, likväl är af ringa betydenhet i jemförelse med de andra olägenheterna, dels emedan särskilda tillgångar för betäckandet af denna ökade utgift naturligtvis skulle blifva för Akademien beredde. På grund af hvad här ofvan anfördt blifvit, anser jag det vara för Krigs-akade 317 — raien i alla afseenden fördelaktigast att båtsmanskommenderingen härstädes far oförändradt fortfara, äfven om Flottans Styrelse skulle anse det för stationen lämpligare att kommenderingen oftare ombyttes. Skulle båtsmanskommenderingen icke destomindre komma att indragas och här ersättas med en dylik ur Arméen, sä blifver det., al lätt insedda skäl, nödvändigt att härtill endast användes manskap af indelta Arméen, äfven om medgifvas måste, att »dettas yrkesskicklighet härigenom ingalunda bättre skulle främjas än båtsmännens». Dessa sednares ersättande genom drängar och uppassare måste jag deremot på det bestämdaste afstyrka, såsom medförande en massa olägenheter, till en del af den art, att jag skulle tveka att derför våga ikläda mig ansvaret. Karlbergs slott den 20 Januari 1866. Guvernör vid Kongl. Krigs-akademien. C. J. E. Wennberg, Rong!. Telegraf-styrelsens underdåniga utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers vid granskning af detta embetsverks förvaltning och räkenskaper för år 1863 gjorda erinringar.
Och varar ända till dager blir ljus! Du hånar, Olof! Din maka, Olof! ELSA (in med vin). Hvad säger min tärna? (Kastar undan lutan.) För mig rätt gerna! Men älska min maka, mig tillhör ju! Du skrämmer mig! Det är icke du! Din Olof, som älskar dig så högt, så ömt Att arbet och möda och pligt han, glömt. (Kysser henne våldsamt. Christina drar sig rädd undan.) 53 En kyss, du fagra! Är du redan nöjd? Hvi är du så kort, du jordiska fröjd! Ve mig, den vackra bilden försvann! Är detta min profet? Är detta han? Så ville du mig ha. O, qvinna, qvinna! Du trodde, att kärlek var blott en lek, Att trogen kärlek sig närde af smek Och kunde endast i yran finna Den himmel, den sökte här nere på jorden! Hvad vill du mig? Du vet, att den magt, Som ungdom och fägring hos dig har lagt, Kan slå mig ned! Om jag toge dig på orden, Du hatade mig, ty du hatar min pligt! Du vill mig ha som en Simson på knä, När först du honom om trohet tiggt, Du tar hans styrka, att sedan få se, Det han ej var större än du, än I alla! Det är din hämd, du svaga Delila, Och många fler än för svärd och bila För dina blickar har du sett falla! Jag var ett barn intill denna minut! Nu ref du slöjan, nu är det slut Med barnadrömmar! Det var blott jag, Som skulle dig älska natt och dag, Men du mig endast när göromål Ej togo din tid. Jag skulle dela Din kärlek med den jag ej tål, Den jag ej känner, som du kallar ditt mål, Ditt verk, detta spöke! Och jag skall stjäla Hvar gunst du mig visar. Men du, du fördömer Den kärlek dig bjuds, ja du rädes För denna låga som för den Ledes CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA. 54 Förtärande eld; men dock du glömmer, Att sjelf du den tändt! Ve mig då, arma; Är kärlek ett ondt, ett afgrundens barn, Hvi har du mig lockat i hennes garn, Och vill dig ej se'n öfver mig förbarma!
Och slutligen, när tillfälle yppar sig för en person, hvilken i särskilda befattningar visat större duglighet, att erhålla en plats, som erbjuder tillfälle till en verksamhet af större vigt och omfattning, men också ensam tager sin innehafvares hela tid och arbetskraft i anspråk; då finner han mången gång, vid sammanräknandet af sina inkomster på spridda håll, att dessa mera eller mindre öfverstiga hvad den ifrågasatta befattningen kunde ensam lemna i afkomst, och finner sig, af omtanka för sitt och de sinas närmaste behof, hindrad att emottaga en befordran som på samma gång skulle öppna för honom utsigten till en oberoende framtid och skänka fäderneslandet en embetsman, vuxen sitt kall* “Till förekommande af de olägenheter, hvilka sålunda, utöfver fördelarne, synas åtfölja delningen af tjenstemannens tid mellan flere sysselsättningar, har Stats-Rådet ansett oundgängligt att såsom en för alla Embetsverk, der icke särskild annorlunda bestämmes, gemensam regel varder stadgadt, att icke någon förening af två eller flera ordinarie tjenster på allmän stat, för framtiden får ega rum; dock med förbehållen rätt att härifrån göra undantag för tjenstemän i första lönegraden, äfvensom för dem, hvilkas löner i anseende till mindre trägna göromål blifvit bestämda till lägre belopp än för tjenstegraden i allmänhet gäller. Skälen hvarföre Stats-Rådet trott sig böra i underdånighet tillstyrka ett sådant undantag från regeln äro följande:8 “Då den, som vid gränsen mellan ynglingaoch manna-åldern, efter nyss afslutade studier, inträder i det praktiska lifvet, icke med någon visshet kan inse eller 8 Bil. N:o 6 till Kongl. Maj-.ts Nåd.
Plenum klockan io förmiddagen* Justerades tvenne ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 26 dennes föroch eftermiddagen fattade beslut. Grefve Cronstedt, Claes, hade inlemnat ett så lydande anförande: Med Grefve von Rosens, Adolph, Memorial om anslag till fullbordande af Dockbyggnaden i Carlskrona får jag härmedelst först förena mig, och sedan hänvisa till mitt anförande den 8 sistlidne December, rörande nyttan och nödvändigheten af denna byggnad, för hvars verkställande jag till StatsLftskottet uppgifver följande alternativer. Då arbetet, i anseende till den besparing, som derigenom skulle tillskyndas Flottan, snart borde fullbordas, äro 5 år dertill upptagne; och då denna termin ligger till grund för calculen, blir det första alternativet att fördela den begärda summan på dessa 5 år, eller till 60,000 R:dr B:co om året. Om ej denna summa kan åstadkommas, blir det andra alternativet, att Den 3o Januari i. 353 att räntan för de begärda 3oo,ooo R:dr B:co, eller 18,000 R:dr årligen, i 16 år skulle anslås, och tillstånd lemnäs Sjö-administrationen att såsom lån upptaga de till byggnaden erforderlige medel; hvilket lån genom denna af Ständerne årligen medgifna ränta, samt det tillskott af Flottans egen Fond eller io:de Titeln, hvilket synes kunna motsvara den besparade underhållskostnaden för Fartyg, som komma att stå i Dockan i stället för att ligga i sjön, och hvilket i calculeri är upptaget till 12,000 R:dr årligen , räknadt ifrån och med återbetalnings-liden, skulle inom dessa 16 år varda återgäldadt i enlighet med nedanstående calculer. Calcul för Upplåningen„ Byggnadsåret. Byggnadsbehofvet. Upplånt. AfStänder anslaget. Ränta. Calcul för återbetalningen. LåneRänta. Summorna äro beräknade i jemna tal. Remitterades till StalsUtskottet. Herr Grönhagenj Gustafj hade inlemnat följande, som upplästes:
Men då ingen motion härom blifvit vackt, återstår för mig ej annat, än alt lill de ledamöter af R. o. Ad., sorn tillhöra Bevilln.Utsk., framställa den önskan, att Utsk. läktes vid belänk:s slutliga bearbetning iakttaga den föreslagna ytterligare indelningen af vissa §§ uti morrar, hvilken indelning hvarken rubbar eller förändrar sjelfva författningens ordalydelse. [Ir Printzensköld: Ehuru denna § blifvit af de 3:ne öfriga Stånden bifallen-, anser jag mig böra fästa R. o. Ad. upmärksamhet på, huruledes §:n börjar med: ”att alla på landet vistande personer, som idka handel, handtverk, sjöfart eller annan borgerlig nä - Den 1-i Maj f. m. 430 .ving, erlägga enahanda afgift, som personer i släderne, med hvilka de kunna jemföras; dock ej under minimi-afgiflen uti 5:tc klassens städer”. Nu kan hända att, i följd af skedd återreniiss, förändring göres i afseende på minimi-afgifleus bestämmande. Månne det då icke kan leda lill orättvisa att jemföra landels handlande och handtverkare med dessa personer i städerna, och manne del icke tvertom blir nödigt att hafva sin talan öppen i afseende på stadgandet af minimi-afgiflen uti 5:te klassens städer, samt all §:n följaktligen varder återremitterad. Det är ju icke något ondt deri, ty i händelse icke någon förändring i denna § är af hehofvet påkallad, så kan den ju i oförändradt skick till Stånden återkomma. Gr. Mörner: Då R. o. Ad. återremitterat den lide §, som i afseende pä städerna motsvarar den 28:de i afseende på landet, sä torde för konseqvensens skuld en återreniiss af denna § äfven vara lämplig, ehuru jag icke tror att den kommer att föranleda någon förändring. Uppå härefter framsläld propos. hiet äfven denna §, på grund af de dermot gjorda anmärkmne, återremitterad. Frill. Cederström:
Jag utbeder mig dock, att få fästa uppmärksamheten derpå, att nyttan afströmrensningarne tyckes hafva blifvit mindre bestridd, än frågan, huruvida penningar dertill böra anskaffas genom lån, då andra tillgångar saknas. Jag är ock öfvertygad, att om StatsUtskottet kunnat åstadkomma ett högre anslag utan skuldsättning, hade Utskottet tillstyrkt detsamma. För min del tror jag lik 63 H. i5 22Ö Den 26 F e b r u a r i i f. m< val, att ett anslag af 100,000 R:dr bör* be» traktas icke blott såsom nyttigt, utan såsom oundgängligen nödvändigt, ty jag har en på erfarenhet grundad öfvertygelse, att förhållandet icke är sådant, sorn en värd ledamot nyss sagt, nemligen att man utan skada skulle i några år kunna uppskjuta med påbörjade arbetens fullbordande, och jag tror att alla sakkännare tvärtom skola medgifva, att de fleste arbeten af ifrågavarande beskaffenhet blifva, genom dröjsmål och mellanstånd i deras utförande, 0verkställbara, utan att ånyo påkosta dem samma summa och kanske mer an förut. Nu äro flere så» dane arbeten påbörjade på differenta ställen, och jag frågar otti de skola afstanna, I Götha eif förehafves ett, som är alldeles nödvändigt, emedan det är fara värdt, att segelbarheten i annat fall stoppas, hvarigenom transporten för hela Wermland, Bohus Län och Westergöthland samt en stor del af Småland, Östergöthland och Nerike skulle tillstängas, öfver 5 millioner varu värde hindras att passera, och mer ärt 2000 fartyg sakna frakt, samt en bemanning af omkring 8000 skeppare och båtsmän blifva utan förtjenst. Jag skulle tro, att detta exempel tillräckligt visar, huru högst nödvändigt det ifrågavarande anslaget är, och jag kan derföre ej annat ätt tillstyrka Ridderskapet och Adeln att instämma i BorgareStåndets beslut, Friherre Jkerhjelnij Gustaf Fredrid För min del tror jag intet anslag i Stats - Den 36 Februarii f. m. ekonomiskt hänseende vara af större vigt för vårt land» än det ifrågavarande»
Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Den 4 April f. m, 131 Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen. In fidem Protocolli O, J. Lagerheim. Fredagen den 4 April. Plenum klockan half till 6 eftermiddagen: Föredrogos å nyo och gillades StatsUtskottets den 21 sistledne Mars afgifne samt den 25 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: N:o 65, om Tulltägts upphörande af den ved, sorn inlöres till Halmstad. N:o 66, om Ångfartygs byggande på allmån bekostnad, till iortskafiande af BatsmansCommenderingur. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 21 sistlidne Mars under N:o 64 afgifne och den 25 i samma Månad eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, om tryckning af Ben 4 dprii e., rit. Landshöfdingarnes Femårsberåftelser; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande endast borde låggas tili Handlingarna. Då nu å nyo föredrogs BancoUtskottets d. 20 sistledne Mars under N:o 2 afgifne samt den 2Ö i samma månad eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, i anledning af Riksens Ständers Revisorers, den i5 December 181O och d. 16 December 1822, till Riksens Ständer allåtne och till Utskottet remitterade Berättelser, angående Banco Verket, blef samma Betänkande till alla delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. Föredrogs å nyo och bifölls RiddarhusUtskottets den 8 sistlidne Mars afgifne samt den 21 i samma
Efkeriältee nägot häraf, ujutr eit-rträdaren för hwarje famn den er-ättning, Syne-Räilen pröfwar ett sädant arbete kosta §- 72- P3 sätt och wid samma allwar, föreaäendö Utsätter stall stängsel skyldigheten lMdhafwas, Ridd. sch Ad. Pror. 5 BsK 9) ii66 Den 27 Januarkk. fä att inga Gärdesgärdar fä wara bristfällig-.' I händelse lätt tillgäng pä sten finnes ä ett Poställe der Skog saknas, förelägge Syne-Ratten Äbo hu» ru han as Sten mä stängsel upprätta, i sall Mank lämpligen kan ste, som dock efter hwarje orts särskildta beskaffenhet bör rärtas. §. 7^ Wid alla Boställen, hwarest Humblegärd tist 2oo stänger ock deröiwer finnes lagd, bör Bostäilshaswaren den wid magt hälla, och öka om han gitter. Läter han den förfalla eller alldeles ödeläqger ersätte stadan och upprätte Humlegård igen. Men hwarest ingen Humlegärd förr finnes, vör den läqaas os goda rötter till zo stänger hwart är, kill detz de blisma 200 wid helt hemman; ster det ej betale kostnaden eller lägge Humlegärd som förr fogdt är, sä framt ej pröswas, att Humlegärdför fei ä Bole och Skogsdrift der ej läggas eller dibehällas kan §- 74- Bostallshasware äligger, att lala wäl wärda och freda Boställets Skog och den samma endast till husbehof nödtorfteligen nyttja, samt el utan tillstånd och utsyning någre Swedjeland bränna.