Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om artikeln bomullsväfnader innefattar Borgare-ståndets beslut vid tilllä mpning på nu befintliga rubriker nedsättning af införselstullen å alngods: hvita: »cambrick, blekt eller glättad, samt alla andra lika beskaffade bomullstyger, i finhet öfver 76 trådar på tummen i ränningen och af minst 6 qvarters bredd,» från 1 r:dr till 28 sk.; »corderoy och cordet, sammet och manchester samt satin, jean och parkum,» från 32 sk. till 24 sk.; »dimity, percale och batist,» från 40 till 36 sk.; »gaze, balflinon, musslin eller nettelduk och moll,» samt »sticktyg eller piqué och tricot,» från 1 r:dr till 36 sk.; »alla, ej specificerade, genom sjelfva väfnadssättet fagonerade,» från 1 r:dr 12 sk. till 36 sk.; »tryckta eller pressade:» öfriga nyss uppräknade, sådana färgade, som tullbehandlas lika med hvita af samma slag, samt i allmänhet alla tyger i finhet öfver 80 trådar på tummen i ränningen, från 1 r:dr 4 sk. till 36 sk. skålpundet; samt å shawlar, shawletter och andra dukar, fagonerade, större eller mindre samt tryckta af 7 qvarters fyrkant och deröfver, fransarna oberäknade, från 1 r:dr 4 sk. till 40 sk. per skålpund. Skulle nu B or g are-ståndet icke vilja frånträda dessa, från öfriga Ståndens skiljaktiga, beslut och antaga nu gällande tullbestämmelser, måste följande omröstningar företagas: i 512:o.
Den är död och kan ej väckas till lif igen — men det finnes ändå mycket kvar att lefva för, och Gud är mitt vittne, att jag i denna stund gläder mig öfver mitt hem och att just du skall dela det med mig. Jag vet, att du skall bli en god hustru — bättre än du varit fästmö — om du nämligen kan äfvervinna detta — och du skall det, Anna, för vår ungdomskärleks skull. Jag vill göra allt hvad i min förmåga står för att göra dig lycklig, om du vill vara förståndig och ej begära mera än jag kan ge.&gt; Han fattade hennes händer, som voro kalla som is, och under inflytelsen af en hastigt påkommande ömhet kysste och smekte han dem varma. Denna handling, som påminde henne om forna, lyckliga dagar, värmde äfven hennes förfrusna hjärta och hon började känna det mindre hopplöst. » Det kunde kanske varit annorlunda, » fortsatte han, » om vi ej bundit hvarandra så tidigt, om vi låtit våra egna lynnen och karaktärer varit oss sä- kerhet nog. — Mera på afstånd skulle hoppet att vinna dig eggat och styrkt min energi och gifvit mig kraft att bekämpa de svårigheter och motgångar, som förföljde mig. — Med de halfva rättigheter jag strax fick — rättigheter ofta endast begränsade af min egen hederskänsla — kom jag in i ett tillstånd af öfverretning och förslappning, jag ansattes af frestelser, som ingen anade, men alla — du med din gränslösa hängifvenhet, dina föräldrar med sitt oinskränkta förtroende — gjorde allt för att försvåra Jag var ung och ofördärfvad. Blodet brann i mina ådror. Jag slets dagligen och stundligen emellan min heder och min lidelsefulla längtan efter dig — och den väntan jag stod maktlös inför, gjorde mitt lif till en daglig tortyr.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., ogillades Utsk:ts förslag lill text och det nu gällande stadgandet förklarades skola bibehållas. Utsk:ts öfriga i afseende å § 6 gjorda hemställanden och redaktionsförslag. Biföllos och godkändes. Härefter föredrogs texten till § 6 i dess helhet och godkändes i alla de delar, som icke förut varit föremål för R. o. Ad:s beslut. Utsk:ts samtlige hcmställanden rörande §§:na 7, 8, 9 och 10 samt förslag till dessa §§:s text. Hemställanderne biföllos och texten godkändes i alla de delar, som ej förut varit föremål för pröfning. § 12. Utskds hemställan om förtydligande af föreskrifterne ang:de utbyte af makuleradt stämpelpapper. Gr. Mörner: Jag befarar att ett stadgande i den syftning, som här är föreslagen, kan föranleda hvarjehanda underslef. Den omständigheten att en inteckning är afslagen eller en lagfart vägrad, gör hvarken skuldebrefvet eller köpebrefvet såsom laghandling odugligt. En person kan ganska väl presentera en skuldsedel till inteckning och få densamma afslagen, men han kan likaväl utkräfva hela beloppet af den som utfärdat sedeln. Den 8 April «.m. 509 Man skulle mycket väl kunna tänka sig att en person, som köpt en egendom, kunde finna sin fördel af att dröja så länge med att presentera sina handlingar att lagfart icke kan beviljas; han skulle då, till följd häraf, få utbyta det stämpelpapper, hvarmed handlingarne voro belagde. Detta hindrar honom dock icke att dagen derpå sälja sin egendom, hvilken han således varit i besittning utaf utan att hafva erlagt de karteafgifter, som äro föreskrifna. Då den ifrågav:de förändringen således endast skulle befordra det vingleri med egendomar, som på en mängd orter bedrifves, så kan jag icke finna att den har något skäl för sig, utan anhåller om afslag på denna punkt af Betänk:t.
Om det ena barnet, i följd af sitt yrke eller andra förhållanden, behöfver mera än d* öfriga, så synes mig som desse icke egde skäl till klagan öfver bristande ömhet hos föräldrarne, hvilka lemna mera åt delta barnet än de andra. Kunde alla qvinnor påräkna att blifva gifta, så vöre de, med få undantag, icke i behof af någon arfsrätt, enär det tillhör mannen att försörja hustru och barn. Det är således egentligen för den ogifta qvinnan som förmögenhet är behöflig; men i allmänhet torde man icke kunna neka, att hennes behof, inom hvad stånd som helst, äro mindre än den ogifta mannens. Icke heller lärer man kunna med skäl påstå, att det är nödigt tillägga qvinnan förmögenhet, på det hon må bibehålla sitt värde och anseende; tvärtom fruktar jag, att hennes personlighet just derigenom blifver nedsatt, enär den ofta kommer att, i följd af männens egennytta, undanskymmas utaf hennes egodelar. Hvad giftorätten åter angår, så står den i sådant förhållande tili «rfsrätten, att förändring deri också mäste medföra förändring i den förra. Det är alltså tydligt, att jag icke helter i detta afseende kan in - 3 2 Lag-Utskottets Betänkande Är.o *52. £ slämma sned-Utskottet, sora till skäl för denna förändring anfört, att, då förbrndelseme makarne emellan äro lika och bördorne bäras gemensamt, syntes en fördelning af inbördes rättigheter, hvilande på annan grund, icke stå att förena med äktenskapets väsende och de vilkor, som deruti inne* fattas. Det förefaller mig sorn mindre conseqvent, att Utskottet ifrån dessa premisser kommit till det resultat, att qvinnan stundom tillerkännes morgongåfva, utan att något motsvarande tillägges mannen. Utskottet har derigenom sjelf upphäft den likhet i rättigheter, hvilken, enligt Utskottets tanka, ensamt är förenlig med äktenskapets väsende. Jag vill visserligen icke inlåta mig i den hos oés onyttiga strid angående mannens och qvinnans rättigheter; men man torde ändock medgifva, att väsendtlig skilnad de båda konen emellan eger rum, i afseende så val på skyldigheter som rättigheter.
Nils Strindlund sig yttrat och tillstyrkt frambärande till Kongl. Maj-.t af enhällig protest emot den tunga, som genom ifrågavarande förordning blifvit pålagd svenske bonden, och hvilken vore så stor, att den, såsom annan beskattning, bordt endast med Rikets Ständers bifall kunna åläggas; hvarjemte i protokollet antecknats, att hela Bondeståndet med motionären och Strindlund instämde; dels ock, i anledning af Mäns Månssons motion, Adolf Wilhelm Swartling afgifvit ett anförande af hufvudsakligt innehåll, att fjerdiugsmansbestyret, sådant det i den nyligen utfärdade nådiga Stadgan blifvit bestämdt, vore alltför tryckande och svårt att fullgöra, äfvensom att fjerdingsmannen stodo i för stort beroende af Länsmännen och voro blottställde för att försumma sina egna angelägenheter; och hafva Johan Johansson och Anders Andersson från Östergöthland, E M. Falk från Skaraborgs Län, Kråk Matts Mattsson från Stora Kopparbergs och Per Hansson från Wermlands Län i Svartlings yttrande instämt. Då Utskottet nu går att afgifva utlåtande uti förevarande ämne, får Utskottet till en början vördsamligen upplysa, dels att Kongl. Maj:ts angående fjerdingsman den 1 Juni nästlidet år utfärdade nådiga Stadga, hvilken blifvit föranledd af Rikets sednast församlade Ständers derom framställda underdåniga anhållan, i allmänhet icke innefattar några för fjerdingsmänuen nya skyldigheter, utan att de, som i den nådiga Stadgan uppräknas, till största delen varit genom särskilda äldre författningar ålagde och nu endast blifvit på ett ställe sammanförde; dels ock att motioner om utsträckning af åliggandet att i fjerdingsmansbestyret deltaga, jemväl till Säterier, Rå- och Rörssamt insockne frälsehemman, blifvit, så väl vid 1844 och 1845 årens, som vid sednaste riksmöte framställda och af allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet tillstyrkta.
Betänkande, i anledning af väckt motion om meddelande af föreskrift att i alla från offentlig myndighet utfärdade skrifna handlingar s. k. latinsk stil skall begagnas. Riksdagsfullmägtigen Olof Lagergren från Gottlands län liar uti ett af Hedervärda Bonde-ståndet till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteradt memorial anfört, att den gamla tyska eller s. k. svenska skrifstilen väl numera vore på de flesta ställen inom landet alldeles bortlagd, men att en oell annan embetsman dock ännu funnes, som fortfore att begagna densamma. För menige man vore detta en svår olägenhet, enär i skolorna numera icke någon undervisning i begagnandet af nämnde skrifstil meddelades, hvarföre ock de fleste, som erhöllo expeditioner, skrifna med sådan stil, nödsakades vända sig till någon deruti mera öfvad person för att inhemta innehållet, Då förmågan att skrifva och läsa den latinska skrifstilen numera vore nästan allmän inom landet, synnerligen bland yngre personer, förefölle det orimligt att i offentliga handlingar skriftecken begagnades, hvilka ganska få kunde med ledighet läsa och mången alls icke förmådde tyda. Något gagn af ett sådant bruk kunde motionären icke inse, hvarföre han föreslogo att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla om föreskrift att hädanefter i alla från offentlig myndighet utgående skrifna handlingar s. k. latinsk stil skall hegagnas. Då bruket af den s. k. Svenska skrifstilen i sednare tider, utan någon för sådant ändamål vidtagen åtgärd, mer och mer upphört och, på sätt motionären vitsordat, undervisning i densamma icke vidare i skolorna meddelas, samt, vid sådant förhållande, all anledning är förhanden att hvad motionären åsyftat inom kort tid uppnås, utan att någon Statsmakternas mellankomst derför erfordras, hemställer Utskottet, att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 22 December 1859. Allm. Besv.- och Blem.-Utskottets Betänkande N:o 7. N: o 7. Alik. till Exp.-Utsk. den 23 December 1I1S9, kl. 2 e. m.
Ö cw‘ ty i fattigpå annat utom fattighus. Summa. försörjning. fe gr § Sr1 cc P Summa. tr1 CD pT f ° g Si | m. qm. qm. qm. qkönen. m. qS:a. P. A. NORSTEDT & SÖNEK. 5 BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIELA STATISTIK. hj Kongl. Maj:ts Befallningshafvande® femårsberättelser, % följd. LAN DSHÖFDINGE-EMBETETS UTI WESTERNORRLANDS LÄN UNDERDÅNIGA BERÄTTELSE FÖR ÅREN 1856-1860, 13 å Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nu går att afgifva underdånig berättelse om Westernorrlands lillis tillstånd och beskaffenhet under sistförflutna qvinqvennium och dervid för första gången begagnar det af Eders Kongl. Maj:ts Statistiska Central-Byrå föreslagna och af Eders Kongl. Majit i nåder fastställda formulär till ledning för uppställningen, anser sig Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äfven böra göra denna första berättelse så fullständig, att i en framtid må kunna till densamma hänvisas, utan att hvad som en gång blifvit anfördt och icke undergått förändring behöfver i en kommande berättelse åter upptagas. Det ligger således i sakens natur, att i denna första berättelse flera historiska upplysningar om länets indelning och de inom detsamma varande inrättningars upphof måste här uppgifvas, och dessa uppgifter anser Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande icke utan vigt för bedömande af länets och dess särskilda inrättningars beskaffenhet, samt deras behof af förbättring eller förändring, ehuru det å andra sidan måste medgifvas, att berättelsens omfång derigenom kommer att i icke obetydlig mån ökas. 1. Länets indelning och naturbeskaffenhet i allmänhet. I äldre tider utgjorde »Nordlanden» ett enda stort höfdingedöme, som innefattade provinserna Helsing o land, Medelpad, Jemtland, Herjeådalen, Ångermanland och Westerbotten, under hvilken sistnämnde äfven Norrbotten var inbegripet.
Ridderskapet och Ådeln har för denna §. antagit följande redaction: ”Mantalsoch Skattskrifvare äligge det, att, inom Januarii månads utgång, enligt mantalsoch skattskrifnings-handlingarne, socknevis upprätta förteckningar på alla dem, hvilka anmält sig till bran vinsbränning, upptagande sä väl pannerymden, sorn den dass, hvartill redskapen hörer, äfvensom den tid, hvartill hvar och en anmält sig att bränna. Dessa förteckningar insändas till Konungens Befallningshafvande, sorn ege att deraf lemna vederbörande del för control och eftersyn, äfvensom ett exemplar af samma förteckningar skall anstås i församlingens sock mest tiga eller å annat lämpligt ställe,’” Hvaremot Utskottens förslag blifvit af Högv. Preste-Ståndet, endast med den förändring, att orden: "eller ock uppgifvit en mindre parmerymd, än den, hvaraf de egat rättighet att sig begagna■/* skola utgå, samt af de öfrige Stånden utan förändring antaget. Vidi detta förhållande hemställa Utskotten, om Icke Högv. PresteStåndet skulle finna för godt att frånträda sitt beslut och förena sig med VälloO BorgareStåndet och Hederv. Bonde-Ståndet, samt att sålunda Utskottens förslag må anses utgöra Rikets Ständers beslut* kommande * annat fall att förblifva vid hvad i ämnet förut varit stadgadt. i3 §. Välloff. Borgare-Ståndet har å' beskrifnrngen af redskapen i adra, 3:dje och 4*de Classerne Beslut it följande förändring: srdra Classen. ”Mäskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne sorn helst, mein rummet för uaäskningen får e| innehålla mera än en femtedel utöfver pan - S Be vi!In.- Lagsamt Allin. Besv. och Oecon.-liisk. Memorial IV.o i3. nans rymd, och mäskvärmaren endast användas för tillmäskningens uppvärmande genom den från pannan utgående ånga." 3:dje Classen.
Hwad en Ledamot i det Hederwärda BondeStänder yttrat, ar en Soldat som will i tjenstgör - 1280 Den 29 Mars. e. m. göring fortfara, och som Roten will behålla, stall ofta icke fa fortfara dermed endast af den anledning, at han derigenom framdeles stulle kunna blifIva til pension berättigad, Utan nödgas derföre ar taga afsted, wägar Utstotter för sin del tro wara, om icke mindre grundad!, åtminstone högst sällsynt; och om nägon sadan händelse stulle inträffa, lärer den icke undgå det aral och laga beifrande den förtjenar, enär ^vederbörlig anmälan derom göres. At göra nägon stillnad eller fördelning af Lasssn »mellan (^vallerie och Infanterie anser Utstottet mindre lämpligt, och kan hända i werkställigheten icke eller fullkomligen möjeligt, oberäknad! at en sadan stillnad stulle kunna föranleda til den obilliga följd, at da den ena LassZn ha^ öfwerstott, kunde den andra sakna nödig konä, at lemna underhäll at förtjente och behöfwande Krigsmän, hwilka alla böra äga lika ratt lil understöd af Staten, sä långt desi kilgängar medgifwa. Den föreflagne afgiften wid skatteköp har Utstottet ansett blifwa sä obetydlig för den statte-köpande, at den icke synes förtjena synnerlig anmärkning, dä den äsystar et sä ^välgörande ändamäl. At underhällen, sädane de nu utgä, äro efter närwarande tiders dyrhet högst obetydelige och tarfwa nägon lämpelig tilökning och förbättring, har Utstotter nogsamt funnit; och detta har warit et ibland hufwud-stalen til UtstottecS förflag om förökning i ciassLns inkomster. Den 29 Mars. e. m. I28L De ömma och talande stal för denna Inrättning, som Urffottet i deH förra Betänkande anförr, får Utstottet sig nu äfwen åberopa, och hemställer i öfrigt detta alr til Riksens Högloft.
Det af Utskottet i 85:te punkten af Utlåtandet N:o 123 framställda förslag, att alla de till 8:de Hufvudtiteln hörande anslag, som icke blifvit i samma Utlåtande särskildt omförmälda och i afseende hvarå någon förändring icke ifrågakommit, måtte bestämmas till enahanda belopp, som i nu gällande Riks-stat upptagas, är af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallet i sin helhet, men af Borgareoch Bonde-Stånden med den inskränkning, att Chefens för Ecklesiastik-departementet aflöning, som för närvarande utgör 15,000 R:dr årligen, af sistbcmälda tvänne Riks-Stånd ncdsattes till 13,500 R:dr; — hvarjemte BorgareStåndet till Utskottet återremitterat den af Utskottet i sammanhang med förberörda punkt gjorda beräkning af Hufvudtitelns slutsumma. Då emellertid, hvad denna sednare del beträffar, Utskottet, i öfverensstämmelse med de öfriga Riks-Ståndens härvid gjorda förbehåll, kommer att vid slutberäkningen af denna, likasom af öfriga Hufvudtitlar, iakttaga de förändringar i afseende å anslagssummorna, hvartill Rikets Ständers beslut föranleda, samt någon vidare åtgärd i anledning af berörda återremiss således icke erfordras, åter - 12 Stats-Utskottets Memorial N:o 195. står endast frågan om Departements-Chefens aflöning, hvilken torde bestämmas genom omröstning, enligt denna voterings-proposition: ”Den, som vill att chefens för Ecklesiastik-departementet aflöning bibehålles oförändrad vid dess nuvarande belopp, 15,000 R:dr årligen, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Ney, Tinner Nej, kommer berörda aflöning att uppföras till 13,500 R:dr.” 20:o.
Då Nilsson emellertid nu fortfarande är anstäld vid banken, hoppas jag Ni såsom kontorschef har ett vaksamt öga på hans görande och låtande. Högaktningsfullt J. U. (Utdrag ur mitt svar på A. L.s bref № 15.) Om en fästman någonsin gett sin fästmö en ren kyss? Nej, naturligtvis inte i den bemärkelsen att den skulle vara fullkomligt osinlig. Hur vore det möjligt? Men jag anser att den kan vara ren ändå, det beror alldeles på hur man kysser och med hvad känslor, nyanserna äro så många; jag tänker mig det åtminstone. Och dessutom tror jag att det måste finnas en sinlighet så sund, så naturlig och så harmonisk som en antik staty. Änglaren är den icke – ty vi äro ju kroppsliga väsen – men kysk kan den vara. Icke nunne-kysk och konstlad, men enkel, måttfull som naturen sjelf, och jag ser deri ingenting oskönt, ingenting vidrigt. Tvärtom. Ty för mig är naturen ren; det är endast förvrängdhet och onatur som åstadkommer allt det vämjeliga och lastbara. ”Lif är sjelfmedvetande,” säger ju Boström. Hvarför lär man oss då icke från början att sinlighet är berättigad hos sinliga varelser! Hvarför predikar man om förqväfvande, der man borde tala om begränsning? Att förstå sig sjelf är ett säkrare värn än all förment oskuld. Det är endast okunnigheten, som kommer unga flickor att taga sin smeklystnad för kärlek. Du har för öfrigt rätt i hvad du sagt om den saken.120 (Afskrift af Quensels bref.) Herr Postmästare. Det gick i går som jag fruktade; styrelsen ansåg sig ej böra i sin tjenst behålla en person, som anser sig opåtaldt kunna ändra förfallodagarne å inlemnade vexlar och att i böckerna införa såsom betalta vexlar, som ännu ligga i Herr Nilssons pulpetlåda. Till Herr Nilssons efterträdare utsågs bokhållare Heimer, som inställer sig i morgon för att öfvertaga tjenstgöringen. Fjolårets böcker få hitsändas, så kunna vi här uppgöra bokslutet, så att Ni ej från början må blifva på efterkälken. Det gör mig grufligen ondt om Nilsson, men kunde jag ej förebygga katastrofen.
Långifvaren finge Contoirets pollet som inlöstes på utsatt dag, endast till Capitalet, och låntagaren skulle förbinda sig att från samma dag, jemte 6 procents ränta årligen betala minst 4 procent af Cspitalet. Anmärkning. Man kunde invända.* att denna operation skulle för mycket öka rörelsecapitalet; men hvarje skuldsedel 2fsäker man är ju redan rörelsecapital? De privata inteck^ ningarne minskades i samma mån sorn de publika ökades och man betänke: 1:0 Att härigenom närvarande mängd seqvcster-auctioner, Den 15 Februarii, ^49 a egendomar som dels, i penningeoch creditbrist, sakna köpare, dels, under klubban gå bort mycket under värdet, skulle upphöra. 2:0 Att långifvares och låntagares ömsesidiga fördel afses, och att förtroende dem emellan kunde återställas till den grad: att största de. len ej begagnar föreslagtie inteckningstransport, emedan långifvaren har svårt vid att placera sin summa lika säkert och låntagaren icke uppsäges så länge han punctuelt betalar sin ränta utan någon capitalafbetalning; mea rättigheten till inteckningstransport på publikt verk blefve högst dyrbar i anseende till allmänna creditens upprätthållelse. 3:0 Att nu förfallne egendomsvärdet och jordbrukseffecterraes pris, skulle upphjeipas så att den vanlottade landtmannen kunde, fastän i ett hårdt climat, underhålla sitt jordbruk och afbörda sig alla sina tunga pålagor; och 4:0 att penninge ockret skulle betydligen förminskas, och capitalisten häldre nedlägga sin förmögenhet i Riksgagneliga företag än i gömmor, för tillfälliga cupper.
(R:gs Afd.) Då Siats-Utskottet nu går ali afgifva sill, genom Riks-ståndens remisser, infordrade Utlåtande, i anledning af Kongl. Majlis alldina Nådiga proposition samt de under innevarande Riksdag vackla motioner och framställda förslag rörande de större jernvägs-anläggningar, hvilkas utförande skall af Stalén bekostas, anser sig Utskottet, innan det meddelar den för dessa utomordentligt vigtiga frågors pröfning och afgörande nödvändiga sammanfattning af hvad derom tili Utskottet allemnade handlingar innehålla, böra i minnet återföra Rikets Ständers tinder sednast förd ut lia Riksdag meddelade beslut och IÖrklar»nden i afseende på Statens medverkan för jernvägs-anläggningars åstadkommande inom detta rike. Efter uttalandet af öfvertvgelsen om den allmänna nyttan och behofvet af ändamålsenliga samt efter landels lokala beskaffenhet och tillgångar lämpade jernvägsanläggningar, förklarade. Rikets Ständer, alt de ansågo sig kunna antaga, att dylika anläggningar också här i landet mäste tillvägabringas, samt att det derföre icke egentligen var frågan om, ulan Irågan huru eller på Inad sätt jernvägar skola här åstadkommas, som vid förevarande ärendes pröfning utgjorde föremål för Rikets dä församlade Ständers öfverlässnintjar och tillgöranden. C?” O . o * I »ådaul afseende godkände Rikels Ständer den af Kongl. Maj.l föreslagna grundsats, att bestämd skilnad borde göras mellan stambanor eller sådana jernvägs-linier, som i oafbruten sträckning fortlöpa genom flera provinser eller en större del af landet, och bibanor, eller de smärre jernvägar, som antingen gä frän och till någon viss landsort eller också • sammanbinda några närmare hvarandra belägna punkter; hvarjemte Rikets Ständer, som likaledes instämde i hvad Kongl. Majit föreslagit angående sättet för verkställigheten af särskilda, jemförelsevis smärre, jernvägs-anläggningar, beslöto och stadgade: Bik, till R. St.
Med anledning af det, uti sednare punkten af berörda §, Banko-fullmäktige lemnade uppdrag, hafva de, på sätt Rikets Ständers nästlidet år församlade Revisorer (se tryckta rev:s-ber. § 64) anmält, till efterrättelse fastställt reglementariska föreskrifter för omförinälda diskontering; vid upprättandet hvaraf i allmänhet blifvit följde de grunder, som, i afseende på utlåning genom Handelsoch Närings-diskonten, innefattas i 222 § af Banko-reglementet, med allenast den afvikelse, att stadgandet i 5 mom. af samma § borde, vid fråga om diskontering af vexel, tillämpas endast å den af endossenlerne, som vexeln i sista hand öfverlåtit. Jemte hänvisning till de i omförinälda § af Berättelsen ordagrannt intagna föreskrifter, får Utskottet fästa uppmärksamhet derå, det Revisorerne, i anledning af berörda afvikelse från stadgandet i 5 mom. af 222 §, yttrat, att, ehuru Revisorerne medgåfvo, att, då högsta beloppet, hvarför någon får häfta uti Handelsoch Närings-diskonten, är bestämdt till 40,000 r:dr, det ändamål, Rikets Ständer, genom vexel-diskonteringen afsett, skulle hafva motverkats, i händelse alla å en vexel befintlige öfverlåtare antecknats såsom gäldenärer, borde likväl denna åtgärd för diskont-verkets säkerhet iakttagas; dock vore, i sådant fall, enligt Revisorernes åsigt, nödigt, att omförmäldta maximum betydligen förhöjes, eller ock att föreskriften om ett maximibelopp alldeles uteslutes.