Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådana fastställda afgifter få icke förhöjas, med mindre E. K. M:t, på grund af serskildt förekommande omständigheter, pröfvar skäligt dertill lenina bifall, men böra deremot ovilkorligen nedsättas, så snart det af hvart femte år till Konungens Befallningshafvande ingifvande redogörelse befinnes att behållna inkomsten öfverstiger en viss af E. K. M:t fastställd procent af de till företaget lemnade enskildes bidrag; och skall härförutan en viss af E. K. M:t bestämd andel af de afgifter, som uppbäras, afsättas till reparationsfond. 4:o. Då ett arbetes utförande öfverlemnas lill stad, menighet, bolag eller enskilde, bör alltid kontrakt derom vara i vederbörlig ordning afslutadt samt af E. K. M:t i nåder godkändt. Kontraktet skall innefatta förbindelse för stad, menighet, bolag eller enskilde att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen och under skyldighet att dervid vara underkastade vederhörandes kontroll, fullborda arbetet inom viss bestämd tid, ulan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, samt att genom egna tillskott utgöra hvad som utöfver statsbidraget kan erfordras. 5:o. För fullgörande af sådant kontrakt, äfvensom för de lyftade statsmedlens återbäring i fall mot kontraktet brytes, bör ställas sådan säkerhet, som af E. K. M:t i nåder godkännes. 6:0 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse. Af E. K. M:t eller af Rikets Ständer beviljadL anslag eller lån kun i allmänhet icke utbekommas förrän arbetsföretaget blifvit börjadt, h ärefter de utan återbelalningsskyldigbet anslagna medel få sussesivt och i mån af arbetets fortgång lyftas vid de terminer, som i kontraktet finnas utsatta eller serskildt af E. K. M:t föreskri fvas; börande, så vida icke E. K. M:t, med afseende ä serskilda förhållanden, pröfvar skäligt annorlunda förordna, någon de! af sådant anslag innestå i Riksgälds-kontoret, intill dess arbetet är vederbörligen afsynadt och godkändt.
Om vi lemna tillträde till några, skulle vi snart blifva besvärade med flera. Friherre Sprengtporten, Jacob Willielm: Såsom Ledamot af Ekonomiutskottet anhul - 238 Den 19 Febr u ar i i e. m. ler jag att få lemna några uplysningar. De anmärkningar, som blifvit gjorde mot Utlåtandet, synas mig hufvudsakligen gå derpå ut, att det varit för mycket motiveradt. Men jag hemställer tili Ridderskapet och Adeln, om en undersökning i ett ämne af denna beskaffenhet bör eller kan äga rum, utan att hygga den på vetenskapliga sanningar. Professor Nilssons förslag åsyftar ej anställandet af några Fiskeri-Intendenter; ej företagande af några Fiskeri-försök; det bevisar motsatsen: qtt våra fiskerier behöfva hvila, och att alla sådane directa åtgärder, som Staten vidtagit och kan komma att vidtaga till deras förmente uphjelpande, äro bortkastade penningar, då de motverka ändamålet. För den, sorn vill göra sig mödan läsa Professor Nilssons relation, tror jag, att han skall blifva öfvertygad om de sanningar den innehåller. Jag anser Utskottets förslag vara väl grundadt, och anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet. Herr Hjerta: Sedan discussionen nu torde få fortgå utan den begärda upläsningen, skall jag besvara så väl Friherre Cederströms, som den sista talarens anmärkningar. Jag är af den öfvertygelse, att ingen näring förtjenar mindre allmän upmuntran, Jin fiskerierna. Det torde ej vara någon obekant, huru mycket Den 19 Februari i e. m. 23g allmänt lidande, som är förenadt med stora fiskerier. Jag vill ej omtala, huru ondt sjelfva de dermed sysselsatte fiskare sli* ta, hvad förluster af folk, som deraf följa; hvad sjukdomar deraf ådragas folket. Jag har sedt sådant tillräckligt både i Norrige och Sverige, och jag har gjort mig till en klar åsigt, att af alla slags näringar är fiskeriet den, som minst förljenar upmuntran.
Ehuru hon icke kunnat underhållas till den prydlighet, hon bör komma att äga, eller förses med nytt orgelverk och så vidare, är hon likväl icke så förfallen, att hon icke för dem, som komma till ön, utan skam kan visas såsom ett ganska hedrande minne från forntiden. Jag tillstyrker afslag å betänk. Hr Rosenblad, Bernh.: I det betänk., som SlatsUlsk. bär jemte ett annat Utsk. behandlat, har Utsk. utgått från en hell annan synpunkt, än då det vid statsregleringen behandlade frågan om ett anslag till en annan domkyrka, som ägde intet statsan - Deli i) December. 245 slag, men sorn är en af de vackraste minnesmärken af medeltidens byggnadskonst i Sverige. Då medgafs endast 50 t:r för den, som har intet anslag, men nu har Utsk. tillstyrkt att gifva icke mindre än 124 tunnor åt en kyrka, som redan förut har 70 tunnor, som på intet sätt är något minnesmärke, och som icke annorlunda skiljer sig, t. ex. från kyrkan i Sundsvall, än derigenom att ett biskopssäte tillfälligtvis blifvit förlagdt i Hernösand. Såsom domkyrka har den inga förbindelser, om icke att biskopen der håller prestvigningar, och derför mätte 70 l:r vara en fullkomlig ersättning. Det kan således icke finnas någon anledning att bereda Hernösands kyrka, som i detta ögonblick icke lärer finnas, ett lika stort anslag, som Linköpings, särdeles om det skall ske på bekostnad af den i alla hänseenden dyrbaraste och vackraste kyrka Sverige äger. Det har redan förut blifvit utredt, då denna fråga förevarit, att ingenting skulle kunna rättfärdiga en sådan åtgärd, och man behöfver i detta afseende endast återkalla i minnet på hvad sätt dessa anslag tillkommit i det gamla Sverige. När reformationen skedde, så hade de dåvarande domkyrkorna, bland hvilka Hernösands icke fans, stora egendomar, hvilka af Konung Gustaf I reducerades. Deremot gaf lian till ersättning åt dessa domkyrkor, af den likaledes ifrån biskoparne tagne tionden, en tunna af hvarje kyrkoherberge.
Det sätt, hvarpå denna fråga blifvit behandlad från dess ursprung, ger den en betydenhet, som den eljest skulle sakna. Det är R. o. Ad. icke obekant, att Bonde-Sl:s talman vägrade propos. på Hans Janssons anförande rörtde denna inbjudning, och att talmannen grundade sin vägran på stadgandena i 56 §:n Reg.F:n samt 44 och 49 §§:na Riksd.Ordn. Const.Utsk. åter, dit frågan hänsköts, har förklarat, att talmannen icke af grundlagen varit förhindrad att framställa proposrn. Delta är ett beslut, lill följd af i grundlagen lemnad rättighet åt Const.- Utsk., sorn måste lydas, sedan det gifvet är. Talmannen har således icke vidare kunnat vägra att framställa propos., och Const.Utsk:s beslut, huru befängdt det må vara, måste lydas och kan icke åsidosättas. Ku innehåller den 44 §:n Riksd.Ordn. en definition på hvad med allmänna frågor förstås; der står nemi.: ”Konungens propositioner, äfvensom ”allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller ”böra komma under samtl. RiksSt:ns öfverläggning och pröfning. ” Genom Const.TJtsk:s beslut har talmannen i BondeSt. varit tvungen att gifva propos. huruvida Ståndet instämde med flans Jansson i dess adressförslag. Detta har Ståndet gjort. Derpå följde beslutet att communicera förslaget med de öfriga Stånden, för att de skulle derutinnan sig förena. I samma stund inträder ock det förhållande, att de öfriga Stånden skulle pröfva och ingå i öfverläggning om det framställda förslaget. Detta står i strid med Riksd.- Ordn., som bjuder alt sådana frågor, sorn kunna eller böra komma under samtl. Riks-St:ns pröfning, må ej till omedelbart afgörande företagas, utan skola öfveriemnas till behöriga Ulsk. 1 sådant skick är den fråga, som nu är framställd till R. o. Ad., och jag bestrider all öfverläggning i saken och kan således icke ingå deri.
Vid betraktande af de betydliga summor, hvilka sålunda blifvit såsom erforderliga uppgifne, ehuru icke till hela beloppet af Kongl. Maj.t äskade, funno rikets vid 1840 och 1841 arens riksdag församlade Ständer så mycket angelägnare, att en viss plan bestämdes och sedermera konseqvent följdes, som det derförutan lätt kunde inträffa, att åtgärder vidtoges, hvilka sedermera befunnnes icke vara ändamålsenliga. Att uppgöra en sådan plan med den fullständighet, dess föremål kräfde, erfordrade upplyningars inhämtande dem Rikets Ständer saknade, och vidsträcktare undersökningar, än hvartill Rikets Ständer vöre i tillfälle. Rikets Ständer inskränkte sig derför till a»tt i underdånighet framställa de hufvudsakliga omständigheter, hvilka, efter deras öfvertygelse dervid förekommo, nemligen, att, då Sveriges sjöförsvar väsentligen borde hvila på en talrik, väl utrustad och öfvad skärgårdsflotta, med lämpligt antal bevarade och för våra farvatten beräknade ångfartyg, en dylik större flotta, i förening med nationalbeväring och tillräckligt kustartilleri, vore ändamålsenligare, än äfven ett större antal linieskepp och andra örlogsfartyg, jemte en skärgårdsflotta af det antal fartyg, hvaraf den då bestode; hvaremot nödigt skydd för var handel bäst kunde vinnas genom några väl utrustade och med tillräckligt öfvade besättningar bemannade fregatter jemte ångfartyg, äfvensom att en dylik förändring uti sjöförsvaret, erfordrade mindre anslag både för flottans underhåll och exercis, såsom be - Stats-U t skottets Utlåtande, N;o 16%'.
Förbundet har att tacksamt erkiinna emottagandet af följande gåfvor: af d: r W. Svedbom en af Börjeson modellerad byst af gifvarens moder, förbundets viilgörarinna, fru Fredrique Lknell; samt a f herr Aug. Forsell ett skåp och ett bord samt ett antal böcker. De till förbundet öfverliimnade penningegtihorna utgöra tillsnmmans en surruna af kr. 5,718: 85 p % följande satt f ördelade: Af onaiiuid till understödjande af förbundets faltskarssjiiksköterskekurser eller annan förbundets verksamhet ... kr. 200: - » fru E. Benedicks till allmanna kassan ... v 500: - r D D (enl. testamentariskt förordnande). » 5,000: - s E. Z. till tidskriften Dagny .. s 6: - Ofverbetalningar genom diverse personer till förbundets allmänna kassa ... 12: 85 -. gåfvor, hvilka lämnats till de olika afdelningarna inom föi-bundet och som ej ingatt i den allinanna kassan, redovisas i dessa afdelningars särskilda beriittelser. Summan af ui f örbundets f onder utlämnade f örlagslan uppgick vid .l895 års slut till kr. Tre nya lån (ett för fortsiittning af studier och tvanne förlagsliin för aEärsverksainhet), tillsainmans utgörande kr. 1,400: - h a h a under året utlämnats. Å iildre lån har, B andra sidan, ett belopp af l Under hänvisning till den af kassaförvaltaren meddelade redogörelsen för förbundets affiirsstiillning, se Bil. V, torde har siirskildt böra framhållas följande: Förbkndets fonder h a h a uppkoininit dels sålunda, att, i öfverensstämmelse med stadgarna, iniiradesafgifter - £ r h och med 1890 endast hälften däraf - och stiindiga ledamöters afgifter fonderats, dels genom tillkomsten af fru S. Whitlocks stipendiefond. Dessa fonders sainmanlagda belopp eller, med andra ord, beloppet af förbundets kapital, som vid 1894 års slut utgjorde kr.
Det händer under vissa perioder inom litteraturhistorien, vanligen under en mellantid mellan två betydelsefullare hvarandra mer eller mindre skarpt motsatta epoker, då den mängd af vigtiga frågor som fylt den ena blifvit slutbehandlade och de som skola ge den andra stoff än ej alla fått medvetande, att det endast är ett ämne som inspirerar alla författare, endast är en fråga som debatteras i alla verk; vanligen då den förstkom-mande, den närmast till hands liggande bland alla som en gång i endrägtig samverkan skola ge den nya epoken dess egendomliga pregel, men som trängande före de andra till en böljan synes som skulle den bli den allenaherskande, den som ensam skulle trycka sin stämpel på hela det inbrytande skedet. En sådan ställning har nu den s. k. qvinnofrågan fått, en-kanneligen den del deraf som rör sig om de båda könens olika eller lika skyldigheter och rättigheter i sedligt afseende. Man har, när man började att se nogare på arten af de förhållanden under hvilka föregående generationer lefde lyckliga och lugna, tyckt sig finna, att de ej på ett lika tillfredsställande sätt fylde det närvarandes kraf i det hänseendet, och det först och främst just i of vanberörda fall. Och så grep man sig an att der sträfva till ett bättre, ja man sträfvade och sträfvar med den ifver, attdet nu slutligen gått derhän att det nästan är faktiskt omöjligt att öppna en bok som vill göra anspråk på att vara modern utan att deri finna ett inlägg i dessa svårlösta sedlighetsfrågor. I all synnerhet är det våra literära damer som med den starka-res ädelmod och behjertenhet ha åtagit sig värfvet att kämpa för sina stackars medsystrars rätt. Och derom är intet annat än godt att säga. Men det sätt hvarpå de strida är icke alltid lika lyckligt som syftet är berömvärdt och ädelt. Öet kan icke alltid fritagas från hvarken en viss ensidighet eller t. o. m. en liten smula inkonseqvens. Det första budet i den nya sedlighetskatekesen lyder så bär: Du skall icke gifta dig utan kärlek. Och förklaringen är denna: Du skall framför allt ha kärlek i äktenskapet, ty det ir den och endast den som gör det till sedligt.
Jag underställer vördnadsfullt Eders Excellences och Högloflige Ridderskapets och Adelns högt upplysta bepröfvande, om någon ytterligare åtgärd i detta ämne kan vidtagas, sedan Högloflige ConstitutionsUtskottet icke lärer kunna förmås att ingå i vidare pröfning derom, och om icke således Ridderskapet och Adeln blott, genom ett ogillande af Utskottets så kallade beslut, skulle behaga förvara sin rätt till ett framdeles mera lagligt behandlingssätt vid dylika tillfällen, eller ock finna nödigt, att förnya sin begäran om ett bestämdt, och, i anledning af de gjorde anmärkningar, ordentligt afgifvande Utlåtande, Herr von Hauswolff^ Carl Gustaf Reinhold: Jag har alltid så väl vid föregående Riksdagar som vid denna ifrat för Constitutionens helgd. Jag finnér så väl de högre som lägre Embetsman, hvilka inför Konungen föredraga, eller afgifva yttranden öfver allmänna ärenden, vara underkastade en bestämd conlroll eller ansvarighet uti Regeringsformen för de - Den 27 Maji. 427 ras åtgärder, men jag kan ej medge, att denna controll skall utvidgas öfver dess lagliga gräns, hvilken finnes uppdragen uti 106 och 107 §§. RegeringsFormen. Deruti ar föreskrifvit, att om någon StatsMinister, StatsRåd, HofCanceller, StatsSecreterare eller annan Ledamot af StatsRådet, eller den Embetsman, som i commandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot RegeringsFormens föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf, och af andra Rikets gällande Lagar, eller ock icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta, eller om någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende embete utöfvat, skall en sådan Embetsman ställas under tilltal, eller vara underkastad de påföljder, som efter förseelsens olika art finna stadgande. De uti förevarande Betänkande uti ConstitutionsUtskottet anmärkte omständigheter synas mig icke vara af den beskaffenhet, att de hafva medfört någon fara för Riket, utan endast haft enskilta ärenden till föremål.
På 1860-talet började villebrådet (hvalross, säl, björn och ren) på Spetsbergen att aftaga i sådan grad, att fångstmännen nödgades söka sig nya jagtmarker. De vände sig först till de norra och östra, mindre lätt tillgängliga delarne af Spetsbergen, sedermera ännu längre öster ut mot Novaja Semlja och bortom denna ö till Kara-hafvet, och de nådde här längre än alla deras föregångare. I nordostpassagens historia måste derför några blad alltid inrymmas åt dessa små, endast för sommaren provianterade fångstskutors djerfva Novaja-Semlja-färder. Den norske fångstman, som först besökte Novaja Semlja, var Elling Carlsen, sedermera bekant såsom deltagare i den österrikiska polarexpeditionen. År 1868 seglade han med en slup från Hammerfest på fångstfärd öster ut, inträngde i Kara-hafvet genom Kariska porten, men vände snart åter genom Jugor Schar och seglade derefter norr ut ända till Kap Nassau. Lockad af den rika fångsten återvände han äfven följande år till samma trakter och lyckades då i Karahafvet tränga ända till granskapet af Beli Ostrow, hvarifrån han tog återvägen till Norge genom Matotschkin Schar. Carlsens föredöme följdes genast af flere norska fångstmän, bland hvilka en, Edvard Johannesen, gjorde en ytterst märklig resa, hvarför jag här vill med några ord redogöra. Elling Carlsen, född 1819 i Tromsö. Johannesen ankrade den 31 maj 1869 vid Meschduscharski-ön, utan att under färden dit hafva sett någon drif-is. Derpå seglade han upp längs Novaja Semljas vestkust i nästan isfritt vatten förbi Matotschkin-sundet till Kap Nassau, som nåddes den 19 juni. Derifrån återvände han, följande kusten mot söder, tills han den 29 juni genom Kariska porten seglade in i Kara-hafvet. Detta passerades i ganska isfritt vatten, och sedan han kommit till dess östra sida, följde han Jalmals kust mot norr till Beli Ostrow.
Ersättningen af förbrutet bör skrifvas på endast en sida af kad hjernsubstans härledes af närande papperet och hvarje täjlingsskrift märpartiklar i blodet, som i sin ordning kas å baksidan af kuvertet med på- härstamma från förut intagen föda, och skriften: Täflingsskrift. Hvarje täfhjernan är af den natur, att hon unlingsskrift bör förses med en signatur der det sofvande tillståndet bäst tilloch förseglad namnsedel biläggas. läste hon. I det samma ringde det. Det är mamma, som kommer, just som jag slutade mina memoarer, sade Ebba och gick att öppna. » Jag har en öfverraskning att meddela dig. » » Hvad berätta! » då, hvad då, lilla mamma. Port, (Forts.) Från Iduns läsekrets. » Nå, det gläder mig att höra! Jag har således ännu hopp att fortfarande räknas bland edra vänner. » ny pristäfling, till hvilken vi utsatt å tjugu (20) och tio (10) kronor. Bet första priset, 20 kronor, utdelas för den bästa berättelse, skiss eller novellett om högst tre breda spalters utrymme (vanlig arlikelstil), som inkommit till Bedaktionen inom den 7 nästkommande mars. Förlåt! Rättelse. I de sista raderna — sjette från slutet — af fru Mathilda Langlets uppsats i förra numret under rubriken » Frihet och tvång » har insmugit sig ett förvillande korrekturfel, som vi härmed bedja få rätta. Der står nämligen: » Här gäller det mer än djur etc. — hvilket skall vara: sHär gäller det mer än eljes etc. » egnar sig och med sig införlifvar dessa närande beståndsdelar. Retmedel förmå ingenting uträtta, de öfverfylla hjernan och tvinga henne till en allt större förbrukning af sig sjelf, tills hon blir så uttröttad, att ingen förmåga återstår att mottaga förstärkning. En andligt uttröttad menniska, som med tillhjelp af stimulerande (eggande) medel söker fördrifva sömnen, jagar på samma gång bort den bästa vän, hon eger, och skall snart, fast än för sent, lära sig inse, att vännen utan återvändo har flytt.
Beträffande serskildt Herr Presidenten, Friherre Focks rättighet till pension, såsom f. d. Landshöfding i Upsala Län, så förekommer väl för honom: att lian redan år 18r 1, eller långt före Rikets Ständers ofvanberörde förordnande, emottog Landshöfdinge-befattningen; att, om han fortfarit att tjena till dess han fyllt 70 år, honom säkerligen icke kunnat förvägras, att i sin öfriga lifstid såsom pension uppbära ett den indelta lönen motsvarande belopp; att, då den i Stats-Secreterare-lönerna vid sista Riksdag beviljade förhöjning meddeladés, utan något förändradt stadgande, i afseende på de efter samma löner utgående Landshöfdingepensioner, Friherre Fock kunnat ega anledning till den förmodan, att laans pension skulle bestämmas efter den förhöjda lönen, och att måhända hans afskedstagande varit af en sådan förmodan föranledt; men enär bestämmandet af Friherre Focks Landshöfdinge-pension, till likhet med den förhöjda Stats-Secreterare-lönen, skulle blifva ett betänkligt prsejudicat i afseende på nu anställde Lands-StaLs-Tjenstemäns i öfrige grader anspråk på pension, efter den förhöjda lön, deras i Collegierne varande vederlikar dels redan fått, dels ytterligare kunna få sig tillagde, tillstyrker Utskottet, Stals-Utskottets Utlåtande N.o 8g. 5 alt äfven f. d. Landshöfdingens i Upsala Län, Friherre
Sis beslut i denna fråga utvisar, ej heller haft för afsigt att eftergifva några andre medel, än sådane, öfver hvilka Rikets Ständer egt dispositionsrätt; men upplyst blifvit, alt uti den summa af 29,004 Ridr 41 sk. if r:st. Banco, hvilken uti Rikets Ständers aflåtne underd. skrifvelse i ämnet upptagits såsom Rikets Ständers Bank och Riksgälds-Contor med flere allmänna Verk tillhörig, kommit att inflyta 2:ne under titeln ”Rikets Ständers Bank” af Landshöfdingen lill afskrifning anmälde fordringar å tillsammans 1,091 R:dr 6 sk. 10 rist., utom räntor, och medel sålunda blifvit inblandade lill-, hörige Disponenten af de enskilde Actieegarnes en tredjedel i f. d. RiksDiscont-Verket, samt fråga jemväl uppstått, huruvida Rikets sist församlade Ständer egt full dispositionsrätt öfver de återstående två tredjedelarne af f. d. Riks-Discont-Verkets omförmälda hos Landshöfdingen af Wingård fastställda fordringar, finna Rikets Ständer, till undanröjande af ali ovisshet om rätta meningen af Rikets sist församlade Ständers beslut i denna del, si" föranlåtne förklara och hos E. K. M. i underd. anmäla, det Rikets Ständers beslut, i anledning af E. K. Mis ofvannämnde Nådiga Skrifvelse, ieke länder Landshöfdingen af Wingård till befrielse från ersätlningsau - 228 Expcditions-Ulskottets Förslag lill und. Skrifvelse N-o 145. svar för sådana af förre Lands-Secreteraren Kleman tillgripne och förskingrade medel, till hvilka enskilde visat eller framdeles lagligen kunna styrka deras eganderätt. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 September 1834- N:o 145.
Snillet kan arbeta uti; den Vises hymn, betraktelse, andakt till Naturen, sådan denna visar oss de högsta stegen af under och skönhet intill Gud”. Grundtonen i hans poesi var fördenskull en philosophisk blott derigenom, blott så till vida, att grundtonen i hans philosophi alltid var en poetisk. Liksom hans poesi är ett känslans och inbildningens speculation, så är hans speculation en sig i tanka bekräftande poesi, som bestämmer innehållet och arten af hvarje försök att använda den poetiska formen. Hans lärodiktning och hans lära förutsätta således, och innebära, ömsesidigt hvarandra. Icke dessmindre skönja vi snart, att för honom sjelf är läran hufvudsaken; hvadan hon ock såsom sådan utvecklade sig, under fortgången af hans författarskap. Hon skulle det nödvändigt; hon var ju hos honom detsamma, som egentligen också sjelfva Poesien var: det poetiska i tankan, såsom från tankan oskiljeligt, – eller såsom varande just lifligheten af den skådningskraft, klarheten af den allblick för inre och yttre verkligheter, fullheten af den själshelsa, hvarförutan tänkandet förvandlas till ett sinnlöst grubbel, ett i mörker famlande ”tänkeri”, som evinnerligt gäckas af sina egna yrseldrömmar. Sådan friskhet, sådan liflighet och klarhet kunde alltså, enligt hans synpunkt, yttra sig äfven oberoende af Poesiens särskilda konstform; eller lika väl utom denna form, som inom den; ofta, till och med, i förra fallet bättre. Då på slikt vis formen alltid var för honom en omständighet af underordnad vigt, måste deraf helt naturligt följa, att dess tidigaste beskaffenhet – eller egenskapen af en särskildt poetisk – mer och mer försvann ur hans skriftliga meddelanden; utan att likväl de sednare beskaffenheterna, der språk och föredrag antogo först en öfvervägande oratorisk och slutligen en öfvervägande dialektisk stämpel, någonsin kunde förneka den ursprungliga diktspels-andans qvarvaro. Desto mindre bör undras, att icke heller någon af dessa formskiftningar förnekade hans snilles medfödda demagogiska lust.