Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här blir duktigt med säd nästa år. Nog växte ju vårsäden bra, medgaf David men inte vet man ännu huru det blir nästa sommar. Och huru mår flickan? frågade Lehtinen, som ansåg sig ha ådagalagt tillräckligt intresse for viktigare angelägenheter och därför nu kunna inlåta sig på det ämne, hvarmed han nog hälst skulle börjat, om det varit tillständigt. Bra mår hon och växer duktigt. Nu sofver hon redan. Så rökte de igen en stund under tystnad, tills David i sin tur frågade huru hans gäst råkat ditåt trakten. Nå jag tänkte att här blir förtjänst när vintern kommer. Och till dess kan jag väl få arbete på någon farm, hälst för födan. Det fins ju gårdar söderut härifrån. Men först ville jag se huru här lefdes. Arbete skulle ju också här finnas tillräckligt, besvarade David den indirekta frågan, medan de i sakta mak gingo åt stugan till men råd att betala lön fins inte. Nå det kunde vi väl komma öfverens om. Det betalas inte stort för jordbruksarbete någonstans de här tiderna. Och sparadt blef det inte just häller i Hancock, så att man kunde resa omkring och söka större förtjänst. Det var så tämligen tydligt att Lehtinen såsom vanligt slarfvat bort hela sin sommarförtjänst och nu endast tänkte på huru han skulle kunna lefva tills skogshugget började. Och David behöfde nog all hjälp han kunde få, men det bjöd emot att begagna sig af den gamla kamratens läge för att få hjälpen gratis. Kanske kunna vi ställa om lön på något sätt, afgjorde han därför saken. Om inte förr, så när jag kan sälja litet säd. Det är det inte värdt att tala om, återtog Lehtinen. Vägarna äro fulla af folk den här hösten, som vore glada nog om de kunde förtjena sin föda. Här i ödemarken vet man inte huru dåliga tiderna äro. Nästa morgon stod han vid Katies säng, då hon vaknade. Hon såg undrande på honom några ögonblick. Kalle! sade hon därpå sakta. Kalle har kommit. Snälla Kalle! Det välsignade barnet känner ju igen mig! utbrast Lehtinen, betydligt mera förtjust än han ansåg tillständigt att visa. Inte har Kalle ju kunnat hämta mycket med åt dig, men litet snask har han i alla fall.
FRIHERRINNAN. Barnsliga flicka, men jag kan icke min man lefde, när jag hade min son, hvad frågade de den, men nu behöfver den oroliga anden sysselsöka den utom sig. jag då efter hur verlden styrdes och hvilka som styrsättning och när hon icke finner den inom, måste hon AURORE. Stackars Tant! slocknar ändå aldrig i min själ och jag har en aning FRIHERRINNAN. Hoppet om att återfinna min son om att du skulle kunna hjelpa mig att finna honom. Lidman sina föräldrar. AURORE. Besynnerligt; Tant söker sin son och FRIHERRINNAN (häftigt). Hvad säger du? sjelf närvarande vid sin mors dödssäng. AURORE. Ack nej, det är inte han; Lidman var FRIHERRINNAN. Lycklig hon som fick dö. Kan du tänka dig något förfärligare än att komma hem, finna sitt hus öde och sitt enda barn borta. drig ertappad. duken). AURORE. Och den otrogna tjenarinnan blef al FRIHERRINNAN. Aldrig. (Hon gömmer ansigtet i näs FJERDE SCENEN. EN BETJENT. DE FÖRRA. BETJENTEN. Ack, nådig Fröken, hvilken olycka. AURORE Hvad har händt? BETJENTEN. En resvagn har stjelpt här bredvid. FRIHERRINNAN. Har någon blifvit skadad? BETJENTEN. Ja, en herre. AURORE (på samma gång). Satt någon i vagnen? FRIHERRINNAN. Han lefver väl? jemrar sig så illa. BETJENTEN. Måtte väl det efter han skriker och AURORE. Hvad ska vi göra? nom trädgården. BETJENTEN. Tre af drängarne leda honom geAURORE. Låt föra honom hit. Ack min Gud att FRIHERRINNAN. Kom mitt barn och följ mig in i inte Majorskan är hemma. mina rum, här blir visst någon uppskakande syn och till den har jag icke styrka att vara vittne.
Jag får då nämna, att innan den nu gällande Författningen utkom, erhöll jag af en distillator så fullkomligt rent bränvin, att då jag lade det på handen och strök det en gång, så fördunstade det. När nu R. St:r 414 Den 18 Juni. hafva godkändt det af Utsk:n förut framlagda förslaget, att man åter skulle få rättighet att distillera med enkel redskap, så kommer fullkomligt ren sprit att finnas i handeln, ehuru den ej får säljas i mindre qvantitet än |:dels kanna. Då det verkligen har handt, att en apothekare blifvit icke mindre än tvenne gånger sakfälld för oloflig bränvinsförsäljning, är det då skäl att fortfarande lemna tillfälle till försäljning af bränvin under namn af sprit? Då man måst välja emellan dessa tvenne saker, hafva Utsk:n, i min tanke, förfarit ratt, då de mindre afsett åtskilliga personers beqvämlighet att få köpa sprit i mindre qvantitet, än att söka rätta ett missbruk, som möjligen kunde inrota sig. Jag anhåller om bifall till §:n. Hr Hjärne, Harald: För mitt omdöme framställer sig denna fråga såsom ganska enkel. Hr Printzensköld har visserligen sökt att göra densamma till en ganska vigtig fråga men jag skulle tro, att förhållandet icke är sådant. Han har t. o. m. yttrat, att om vi biföl le denna §, så hade vi att vänta oss en fullkomlig reaktion i hela bran vinslagstiftningen. Jag för min del hyser ej en sådan farhåga. Frågan är egentligen helt enkelt den: anser man det vara nödigt att fastställa någon kontroll å apothekares rätt att distillera bränvin? Det har redan blifvit uplyst, att missbruk af denna rätt redan egt rum och jag tror, att om ock blott ett enda sådant fall inträffat, vore detta en tillräcklig anledn. att kontrollera rättighetens utöfvande.
Med föranledande af Götheborgs Låne-Konlors Direktions hos Revisorerne öfver Kontorets förvaltning för näsllidet år gjorde anhållan om deras godkännande och förordande af behofvet utaf tillökning i tjenslemanna-personalen vid Ombudsmans-Expedilionen derstädes, genom tillsättande af en Kanslist, som med Ombudsmannen delade göromålen, hafva bemälde Revisorer uti deras afgifna Berättelse hufvudsakligen förklarat: att de, efler noggrannt inhemtad kännedom om Ombudsmans-befatlningen, funnit densamma vara så trägen och ansvarsfull, att dess tillbörliga ulöfvande icke kunde medhinnas, utan nödigt biträde, ej allenast för handläggning af lagsökningsmålen, konkurs-bevakningar, uppstådde rättegångar, förande af proklama-boken samt brefvexlingen, utan ock för den icke obetydliga räkenskapsföring, hvilken måste äga rum, såväl öfver inkommande penninge-remisser och inbetalningar, som ock i afseende på redovisningen af uttagna förskotter till bestridande af lagsökningsoch bevaknings-kostnader, hvilka i anseende lill deras olika egenskap fordra vidlyftige anteckningar; alt antalet af äldre oafslutade lagsök ningsmå 1, hvilka finnas intagne i Diarium öfver de osäkra, inom linien förde, lånen, men åt hvilka det åligger Ombudsmannen att egna en fortsatt noggrann uppmärksamhet, befunnits utgöra 252 och de öfrige 332, eller tillhopa 584 lagsökningsmål; att, utom expedierandet af särskildta Memorialer, angående till lagsökning remitterade lån, förekomme mångfaldiga utlåtanden, skrifvelser och påminnelser i sådane mål, återkallelse!- af lagsökningar, meddelande af qvittencer öfver verkställde afbetalningar, inlöste reversers öfversändande, äfvensom brefvexling med Under-Exekutorer och enskilde personer i landsorterne, för vinnande af upplysningar om lagsökta gäldenärer; att, när dertill lägges besörjandet af all renskrifning, Protokolls-föringen och Sekreterare-befallningen hos Låne-Kontorets Direktion, hvarvid det åligger Ombudsmannen att uppsätta och utskrifva alla, från
Ännu ljuda efter oss valsens sprittande toner, när vi i sen nattlig timme gå utför de grönsmyckade trapporna. V i föra med oss minnet af en angenäm afton i en angenämt kamratlig krets af bästa ton; men vi föra med oss något ännu mer: vissheten att de goda tankar och den goda grund, på hvilka Kvinnoklubben är rest, skola visa sig beståndande och lifskraftiga till att allt mer utveckla densamma. Därtill de varmaste tillönskningar och därtill — I alla, vänliga läsarinnor, som törhända just nu med oss för första gången gjort Kvinnoklubbens bekantskap — därtill edert lifliga intresse och verksamma understöd! J. H — g. Något om tidsindelning. Af Hanna Kamke. j j För att kunna medhinna mycket bör man som en gyllene regel uppställa att aldrig vara utan sysselsättning. Man bör nyttigt använda hvarje liten mellanstund och minnas, att under årens lopp månget stort arbete kan bli färdigt, hvartill dagligen kanske blott en half timme eller mindre blifvit använd. Ett lättare handarbete kan ju alltid ligga till reds för att tillgripas, om man genom ett oförutsedt besök bringas ur sin vanliga ordning, eller om man efter middagen eller eljes sitter och pratar bort en stund. På sådana eljes förlorade minuter har en fru bland mina bekanta själf virkat både sina egna och sina barns ylletröjor, stickat strumpor, broderat och märkt både ett och annat, som kanske eljes aldrig blifvit färdigt, då hon i sin egentliga tidsindelning ej har rum för andra handarbeten än sömnad. Som ung flicka brukade hon både vinter oeh sommar stiga upp kl. 6 och efter den kalla afrifningen promenera en halftimme. Efter frukosten satte hon sig antingen att spela eller studera tills närmare 9, då hon begaf sig till skolan. Sedan var dagen regelbundet delad mellan lektioner, handarbete, själfstudium, spelning och promenader; för hushållets inlärande var dock ej mycken tid öfrig. Detta fick uppskjutas till mellanterminerna, då tidsindelningen blef en annan, och det praktiska fick mera öfverhanden.
Och anser Dom-kapitlet, för sin del, att kassa-förvaltningen inom stiften svårligen kan på annat sätt handhafvas; ty att, såsom Rikets Ständers Revisorer hemställt, i Läns-ränterierna deponera inflytande medel, som icke genast utlånas eller behöfva för tillfället till utgifter användas, skulle vara förenadt med svårigheter och omgångar, genom hvilka vederbörande redogörare komme att belastas med ett mindre billigt och, såsom det vill synas, dessutom obehöfligt tillägg i de redan nog trägna tjenste-göromålen. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, JOH. JAK. HEDRÉN. L. LAURENIUS. p. WESTMAN. C. M. FALLENIUS. J. H. W. STEINNORDH. Linköpings Dom-kapitel den 25 November 1857. J. Friedleif. — 313 — Strengnäs stifts Konsistor» underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas i-äkenskaper för åren 1854 och 1855. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Uti nådig remiss har Eders Kongl. Majit anbefallt Konsistorium att afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers sednast församlade Revisorers, uti afgifven berättelse, gjorda hemställan att, som betydliga behållningar vid båda revisions-årens slut funnits hos redogörarne för stiftets Cassa Emeritorum och Nyköpings Elementar-skolas kassa innestående, och då allmänna medel till betydliga belopp icke böra hos enskilde förvaras, hvad af samma kassors behållningar icke för nödvändiga utgifter erfordras måtte förräntas eller i Läns-ränteriet deponeras.
Cassören, missräknings-penningar * 40: men då härvid icke skäligen kan ifrågasättas, att staten skall godtgöra de sportler, Secreteraren, i oell för vissa Ljenste-åligganden, uti lösen, med mera dylikt, åtnjutit; då uppbörds-balancer ej eller kunna annorlunda än som tillfälliga händelser belragtas, hvadan den, i och för dermed häfd möda, Ombudsmannen tillerkända vedergällning icke kan hänföras till en så beskaffad årligen påräkuelig inkomst, alt ersättning derför, vid tjenstens indragning, kan och bör ega rum; samt enär missräknings-penningar innefatta en ersättning för de förluster, hvilka för Cassören vid dess uppbörds-förvaltning kunna uppkomma, men vid tjenstens indragning upphöra, hafva Rikets Ständer ansett berörde 3:ne poster icke böra till öfverflyltning å Allmänna Indragningsstaten ifrågakomma; dock alt, om under den utredning, som af Directionen kommer att ombesörjas, balancer af Ombudsmannen indrifvas, han eger att derå tillgodonjuta de 12 procent, som å dylika medel finnas honom beviljade Deremot hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt, att Numer-Lotteriets ordinarie embetsoch tjenstemän må, vid Inrättningens upphörande, å Allmänna Indragnings-staten uppföras till åtnjutande af öfrige, uti stat bestämda löne-förmoner, till det belopp för hvardera, som finnes ulfördt uti den för detta ändamål uppgjorda serskilda column å här i underdånighet bifogade förteckning på Lotteri-Inrättningens samtliga personal, under förbehåll, alt ifråga vara lide löne-ersättningar, i öfverensstämmelse med de i afseende å löner på Indragnings-stat gällande stadganden, minskas eller försvinna i den mon innehafvarne af allmänna medel undfå högre aflönings-förmoner, än de vid Inrättningens indragning uppbära, samt att de Numer-Lotteriets embetsoch tjenstemän, som af löner å Indragnings-stat komma i åtnjutande, förpligtas alt ombesörja den afslutning af Verkets räkenskaper med flera göromål, som i och för Inrättningens upplösning och slutliga utredning erfordras, och utgör den löne-ersättning, som sålunda för närvarande skulle ifrågakomma, ett sammanlagdt belopp af 10,011 R:dr.
Af de uti förrberörde motion åberopade och dervid bilagde handlingar har Utskottet inhemtat, att nuvarande innehafvaren af lägenheten Stallmästaregården, Värdhus-idkaren Pierre Bichard, hvilken genom Kongl. Kammar-Coliegii den 11 Mars 1840 meddeldte Transport-Resolution fått på sig öfverlåtet i833 års olvannämnde arrende-contract, uti en den 20 Mars 1843 till Kongl. Maj:t ingifven skrift, under åberopande af de för värdhusrörelsen å nämnde lägenhet missgynnande förhållanden, som under de sednare åren inträffat, äfvensom af Bichards oförmåga att stadgade arrendevilkoren uppfylla, i underdånighet anhållit, det täcktes Kongl. Maj:t lill Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition, angående bevilljandet af enahanda nedsättning uti arrendeafgiften, som nu blifvit af motionären föreslagen. Uti häröfver afgifne underdåniga utlåtanden hafva Stats-Utskottets Utlåtande, N'.o 1^5. i5 Kronofogden i orten och Kongl. Majrts Befallninghafvande i Stockholms Län i så måtto understödt Bichards förenämnde ansökning, att, på grund af uppgjord beräkning, rörande de inkomster, hvilka ej mindre af värdhusoch kroglägenheterne, än af den tillhörande jorden sannolikt kunde arrendatorn tillflyta, det årliga arrende-beloppet ansetts skäligen böra minskas med 22 tunnor U kappar spanmål. Kongl.
Sig vilja tillsy, huruvida serskildt stadgande för ett sådant Län erfordrades, måtte i Nåder förklaras tillämpligt jemväl till frågor om jordafsöndring, hvarom handlas i Förordningens 2 Cap. 408 Exp. Utsk. Förslag till und. Skrifv. N:o 171; Vidkommande derefter stadgandet i sistnämnde 2 Capitels 3 §., som medgifVer, att, inom en mils afstånd från Stad eller Köping; ända till ett halft Tunnlandpå viss tid af högst 5o år; får afsöiidras; så, och då detta stadgande icke synes öfverensstämmande med den uti ifrågavarande Förordning för öfrigt iakttagna grulidsatts, att nemligen jordafsöndring och hemmansklyfning^ då den för mycket Utsträckes, ar lika skadlig, som densamma, der den stannar inom Behöriga gränser, ar nyttig i enär, vidare, detta undantag från nämnde allmänna grundsätts medför den följden, att Författningen inom en icke obetydlig del af Riket blifver tillämpad efter skiljaktiga grunder, utan alt något giltigt skäl dertill gifvet anledning; samt då slutligen; ehuru önskvärdt det vore, att Rikets Städer och Köpingar förmådde, på det långa afståndet af en mil, något inverka på lättheten till uppehälle för den mindre bemedlade, delta förhållande likväl motsäges af allmänna erfarenheten; och detta skäl alltså icke talar för bibehållandet af meranänmde stadgande, få, uppå dessa grunder, R. St, hos E, K. M, i underdånighet tillstyrka deli ändring Uti ifrågavarande ”att det afstånd från Stad eller Köping, inom hvilket afsöndring af minst ett halft Tunnland jord må ega rum, inskränkes till en fjerdedels mil från Stadens eller Köpingens ego-gräns. Rikets Ständer framhärda etm JS: O ISxpt Utsi. Förslag till urul. Sirijv.
Att uti detailler jemkningar och rättelser blifva nödvändiga, är tydligt; men orri grundsatserne erkännas, är jemkningen af detaillerna ej något afskräckande arbete. Ideen för den Monarkisk-Constilutionella Styrelse-formen är egentligen den till största möjliga fullkomlighet utbildade Republikanska. För dess varaktighet fordras enighet, så väl bos folket, som emellan det och Regenten; ty genom enighet alstras kärlek, kraft och tällan uti allt, som genom sjelfförsakelse kan bereda allmän nytta; med ett ord, all slags medborgerlig dygd. Men enighet kan icke allmänneligen finnas, om icke allas skyldigheter och rättigheter såsom medborgare ärolika; hvarje olikhet alstrar stridiga interessen, och des - 48 Den ia December f. m. sa medföra oenighet, misstroende, brott, förakt för lagarne, egennyttans seger öfver alla medborgerliga dygder eller egenskaper, och samhällsbandens slutliga sjelfupplösning. Från uraktlåtenheten att undanrödja alla anledningar till skiljaktiga interessen hos folket, härleder sig ovaraktigheten af de monarkisk-constitutionella och republikanska Styrelseformerna. Historien vitsordar att de öfvergått till Despotism eller Oligarchi: Sveriges egna häfder sakna icke exempel derpå. Sverige har genom de stora olyckor, som beredde 1809 års Revolution, återkommit från despotisk till MonarkiskConstitutionel styrelseform; mende omgifvande farorna, den massa af öfverhopande arbeten, som sysselsatte Ständerna 1809, ovanan vid allmänna ärenders behandling, räddhågan att för allmänheten ännu alldeles främmande idéer kunde väcka farhågor, vådliga innan ännu den införda nya sakernes ordning vunnit stadga, och hoppet att, genom tryckfrihetens begagnande, allmänna omdömet om medlen till undanrödjandet af alla anledningar till stridiga interessen bland folket skulle stadgas, verkade, att ingenting egentligt då gjordes för att bringa Sveriges Statshushållning i öfverensstämmelse med grunderna för dess Styrelse-form. Sålunda bibehöllos alla elewenter till snar återgång under enväldig eller Den 12 De ceni b er f. tn.
Tiiiian vi slii .. lijss f r h de ge.iioiiig8iigiia tio Aren, eii hjgrtlig ta.cli till alle dem, soni bidragit till. det uiiclei: ileiii w n i m]: esiil.ta,tet, st~viil. clein, soiii st8 iitoiii Föibii~iclet, soin ti ' ll dess ~-~iedl.em.niai:, eii tack till, en livar, so111 biclragit med stort, soin ined siillitt. B !eni.nge: n var j a, a t t Förbundet skn l1.e från d1.a dem, soiii hyste iiitresse fiir dess uppgift, soin med lij W+FL och hnfviid 1: ~var i sin. stad arbetade derfiir, vinna ett semlatlt arbete med cleii kraft, soin tilllcoinii~er ett s&amp;claiit. I detta samlade, uncler en l.ecli~iiig stAen.de ai: bete, hal: &amp; h e n det. lilla bidraget siii. stora hety delse. t d&amp; 3.- ' Fredrika-Bremer-Förbundets byrå. H ~ a r j e företag, afren sådana som hufmdsakligeii peka] not icleela mhl., liar en pi: aliti.sh sicla, soin ej får förbises. På oigaiii.sationeii beror oftast en ides fraingång. Fredrigi~-BremerFörbniiclets stifts1i: e hade oäl betaiikt detta, då, jämte de punkter i dess stadgar, där det ideela syftet ined den nya iiistitutioneii ut~eclil.acles, de fiainlade clen pI.ai1, hvaarpkilessa ideer pli det mest ticlsenliga och verksa~m~m, för den stora allniänheteii bast tillgängliga sättet, lcunde spridas och tillgo dogör as.
Hvad åter angår den fruktan Borgare Ståndet hyst, att man genom inrättningen af NavigationsSkolor skulle sättas i nödvändighet att till Coopvaerdie-Capitainer antaga Marin-Officerare; så kan jag ej fatta det, emedan ändamålet med desse Skolor alldeles ej hlefve att dana Sjö-offiicerare, för hvilka bildningsanstalter redan finnas, utan tvärtom att åstadkomma skickligare Coopvaerdi-Skeppare. Om Skolorne inrättas så, att icke hvar och cn mindre bemedlad Bor - Den i Februarii f. m. 39 gare l<an der underhålla sina barn, så är visserligen ändamålet förfeladt. Å andra sidan inser jag visserligen svårigheten af att bevilja något anslag sedan numera alla medel äro begagnade, hvilket åter är en följd af det oformliga sätt, hvarpå man i vårt Land behandlar frågor om anslag. Då vi icke äga någon fullständig budget, utan några Propositioner komma från Konungen till Stånden, och andra åter tid efter annan öfverlemnas till StalsUtskottet directe, så inträffar, hvad nu händt, att sedan Statsregleringen är uppgjord och Bevillningen bestämd, nya frågor om anslag förekomma. Jag kan derföre icke finna det någon annan utväg återstår, än att vi återremittera Betänkandet, med begäran, det Ulskotlet ville föreslå en underd. skrifvelse till Kongl. Maj:t, deruti Piikets Ständer, under förklarande, det de anse inrättandet af NavigationsSkolor af synnerlig vigt, men alt de för närvarande icke äga några medel öfrige att dertill anslå, anhålla, det Kongl. Majrt ville låta inrätta så beskaffade Skolor samt bestrida de dertill erforderlige kostnaderna af io:de IIufvudTitelns besparingar intill nästa Riksdag, då Rikets Ständer kunna komma i tillfälle att dertill särskildt anslå medel. Herr von Hartmansdorff: Först får jag fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att de ifrågavarande 4o Den i Februarri f. ra.
Författning angående näringarne, så finnas dessa grunder hufvudsaklig^ 8 Lagsamt Ailm. Bcsv.- och Occon.-Utsk, Betänkande N.-o 33. öfverensstämma med dem, hvarpå Förslagen sig stödja, utom hvad angår yrkad skyldighet för handlande att föra böcker och upprätta invenr larier, hvarom stadgande i Författningen, efter Motionairens tanka, borde inforas, men som straff uti 3 Cap. 42 §• Concurs-Lagen är utsatt för gäldenär, sorn idkat handel eiler annan rörelse, deröfver bok hållas bör, och uraktlåtit att föra ordentliga böcker, torde ett nytt stadgande i detta hänseende icke erfordras. Det ändamål, Olof Lindbeck med dess motion åsyftat, synes numera vara fullkomligen uppnådt, sedan genom Kongl. Kungörelsen den 28 sisth Augusti är förklarad!, att landtman till följd af gällande Författningar ävo berättigade, att hvar sorn helst, på landet och i städerne, äfven vid tillfällen, då frimarknad ej hålles, föryttra deras och grannars afvel och af dem åstadkomne tillverkningar, äfvensom att slika tillverka ningär uti öppna bodar i städerna till salu hålla. Hvad vidkommer Eric Perssons från Gefleborgs Län framställning om vidsträcktare rättighet för Försarnlingarnc på landet, att antaga gerningsmän samt större arbetsfrihet för dessa senare, så förmoda Utskotten, att den rättighet landtman, i 1 §. af Förslaget till Förordning om handvork å landet, skulle erhålla att sockneeller häradsvis till gerningsmän antaga svarfvare, målare, skräddare, skomakare, smeder, glasmästare, murare, trädgårdsmästare, sadelmakare, garfvare, snickare, hjulmakare, tunnbindare, timmermästare, krukoch kakelugnsmakare, bör göra tillfyllest för landlmannens behof, äfvensom Utskotten^i afseende pä gerningsmäns arbetsfrihet få erinra, att de aldrig, så vidt Utskotten hafva* sig bekant, varit skråtvång underkastade, hvadan någon förklaring, att de äro derifrån frikallade icke lärer vara behöflig.