Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har ingenting emot att antaga Herr Bråkenhjelms förslag, om Ridderskapet och Adeln blott täcktes tillägga ordet framdeles, emedan man eljest måste vid hvarje tillfälle Studentexamen förändras, derefter rätta föreskrifterna om Stipendierna, på det att stipendiaterna alltid måtte hålla steg med tidens framskridande. Gref ve Gyldenstolpe: För att möta den invändning Herr Lefren gjort, skulle det måhända vara nog att ur Riddarhus-Författningarna uppläsa hvad som nu erfordras för att erhålla Riddarhus-Stipendium, Dertill hörer först och främst att vara inskrifven såsom Student, hvilket man kan Den 5 Februarii f. tn. 9 vara utan att hafva tagit examen. När icke större kunskaper, än de Utskottet föreslagit, dertill fordras, vet jag icke hvarföre att högre mått skall hegäras till Närings-Stipendierfia, af personer, hvilka egna sig åt ett visst yrke, och icke till Statens tjenst. Man kan vara bildad utan att hafva genomgått de studier, som erfordras enligt Läroverks-Comittens förslag. Hvad för öfrigt Herr von Hartmansdorffs anmärkning beträffar, så skulle det vara mig fullkomligen likgiltigt, om den af Ridderskapet och Adeln antages eller ej; men jag tror likväl, att man i nuvarande fall borde afvakta en kommande tid, till dess man får se hvad verkan den närvarande föreskriften kan hafva på antalet af sökande. Herr Bråkenhjelm'. Obestämdheten ligger efter min tanka lika mycket i Herr von Hartmansdorffs, som i Utskottets förslag, i fall man icke tillika utsätter enligt hvilken norm Student-examen skall tagas. Det har handt, att barn af 8 till io år tagit Student-examen i Upsala, och säkert finnes der ett par hundrade, som aj fyllt i4 år. Herr Cederschjöld: Det vore visst önskligt, alt de, hvilka ingå i näringarne, innehade den största allmänna bildning; men det torde dock vara betänkligt att sträcka fordringarna alltför långt.
Då således i denna del af frågan två Stånd stadnat emot två, får Utskottet, för densammas afgörande genom omröstning i Förstärkt Stats-Utskott, föreslå följande voterings-proposition: »Den, som anser, att äskad ersättning åt de Officerare vid Lifbevärings-regementet, hvilka, till följd af den beslutade utsträckningen af allmänna beväringsmanskapets exercistid, måste tjenstgöra under det andra bevärings-mötet, icke bör bifallas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat att i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, till beredande af en dylik ersättning, anvisa de besparingar, som möjligen kunna uppkomma genom från regementet afgående Officerares löner, eller, om sådant icke kan ske, utaf det å Riks-staten uppförda förslags-anslag till bevärings-manskapets vapenöfningar för ifrågavarande ändamål använda det belopp, som uppgifvits dertill vara erforderligt, eller 2,215 R:dr 50 öre R:mt.» Stockholm den 11 Februari 1858. Ank. till Eip.-Utsk. den 11 Febr. 1858, kl. 6 «. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj-.ts nådiga framställning om beviljande af anslag för folk-undervisningens befrämjande. (U. A.) Uti sin vid innevarande Riksdag till Rikets Ständer aflåtna nådiga proposition angående Stats-verkets tillstånd och behof har Kongl. Majit, i anseende dertill att de vid flere föregående riksdagar för folk-undervisningens befrämjande anslagna medel vore fortfarande behöflige, föreslagit att desamma måtte till enahanda belopp för nu ingångna statsreglerings-period anvisas, nemligen: till understöd för folkskole-lärares aflönande inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af särskilda förhållanden, kunde erfordras .. 30,000: — till seminarier för bildande af folkskole-lärare, efter Kongl. Maj:ts pröfning,
Salomo hafver en vingård i BaalHamon; den vingården fick han vaktarom, att hvardera skulle gifva, för hans frukt, tusende silfpenningar. Min vingård är för mig. Dig Salomo bör tusende; men vaktaromen öfver hans frukter, tuhundrad. Du, som bor i örtagårdarna, sällskapen akta deruppå; låt mig höra dina röst. Fly, min vän, och var lik ene rå, eller enom ungom hjort, in på örtabergen. Detta är Esaia syn, Amos sons, den han såg om Judo och Jerusalem, uti Ussia, Jothams, Ahas och Jehiskia, Juda Konungars, tid. Hörer, I himlar, och du jord, fattat med öronen; ty Herren talar: Jag hafver uppfödt barn, och upphöjt, och de äro mig affällige vordne. En oxe känner sin herra, och en åsne sins herras krubbo; men Israel känner det intet, och mitt folk förstår det intet. Ack! ve det syndiga folket; det folket af stor misshandel, den arga säden, de skadeliga barnen, som öfvergifva Herran, försmäda, den Heliga i Israel, och vända tillbaka. Hvad skall man mer slå eder, medan I afviken ju desto mer? Hela hufvudet är krankt, hela hjertat är försmäktadt. Ifrå fotbjellet allt upp till hufvudet är der intet helt uppå; utan sår, svullnad och etterböld, de der intet plåstrade, eller förbundne, eller med olja mökte äro. Edart land är öde; edra städer äro uppbrände med eld; främmande förtära eder åker för edor ögon, och han är öde, såsom det de främmande förhärjat hafva. Men hvad ännu qvart är af dottrene Zion, det är lika som en hydda uti enom vingård, och såsom en vaktebod uti stubbåkren; såsom en förhärjad stad. Om Herren Zebaoth icke läte oss något litet igenblifva, så vore vi lika som Sodom, och lika som Gomorra. Hörer Herrans ord, I Sodomitiske Förstar; fatta med öronen vår Guds lag, du Gomorriska folk.
Om jag dervid gör mig skyldig till allt för många omsägninger: så hoppas jag, att det ursäktas derföre, att det, dem förutan, torde blifva svårt för åtskilliga ledamöter af Ståndet, hvilka ieke känna Bankohusens inredning, att sätta sig in i dithörande förhållanden. n. besörjes vexlingsrörelsen genom tre kassörer, hvilka hafva sina kontor i jordvåningen, två i det gamla huset och en, hvilken sköter den s. k. slantkassan, i det yngre huset. I det äldre husets jordvåning befinnas dessutom 4 s. k. expeditionskassor, d. v. s. sådana, i hvilka man dels insätter medel på räkning, dels uttager dem derifrån. Alla dessa befinnas i ett stort rum tillsammans. Bredvid detta och stötande derintill är dagvexlingskassan, innehållande 150,000 R:dr, genom hvilken sedlar stundeligen omsättas, s/t att kassörerna kunna få de valörer allmänheten påfordrar. Vidare finnes i samma bottenvåning den mindre generalkassan, hvilken om morgnarne förser kassörerne med de medel, som de anses behöfva, och hvilken under dagens lopp tillskjuter de summor, sora i kassorna ytterligare erfordras, samt vid expeditionstidens slut mottager de behållningar kassörerne hafva. I gamla husets bottenvåning befinnes dessutom 3:dje och största förvaringsrummet, nemi. den s. k. större generalkassan, hvari förvaras alla förfärdigade sedlar och mynt samt Bankens plantsar af begge de ädla metallerna. Samma beqvämlighet, denna inrättning bereder allmänheten, derigenom att man kau, med större skyndsamhet, få sina angelägerheler i Banken afslutade, samma lättnad medförer hon äfven för Bankens tjenstemän, derigenom att hans vexlingsoch förvaringsrum ligga så nära hvarandra, som jag nyss nämnt. De båda vexlingskassorna i gamla husets förstuga äro närmast tillgängliga för allmänheten. Kan den ena, till följd af trängsel, icke genast vexla: så går man till den andra. Om vid någon af expeditionskassorna i samma våning trängsel upkommer, går allmänheten lill en annan, hvilket desto lättare låter sig göra, sorn de alla befinnas i samma rum.
Ett undantag härifrån i nämnda kvartett utgör Adagiot som genom sin klarhet och skönhet verkar högeligen upplyftande. Den gedigna musikstunden stannar helt visst länge i de närvarandes tacksamma minne. Om Sjögrens-konserten i morgon lördag på- minna vi ännu. en gång. Här om någonsin borde man få möta fullsatt salong. Fröken Pettersson. Skiss för Idun af Ali. (Forts. o. slut.) » Ju, det finns bra inånga underliga tillfälligheter! Men nog måste det vara ledsamt för er kusin; tänk, att bli bjuden på teatern och icke ha tillfälle att gå! Att hon icke sände ett återbud. » » Jag bad henne telefonera, om hon var hindrad, men. » Ridån gick upp för tredje gången och åter hördes icke ett ljud annat än från scenen. Efter tredje aktens slut gick hr Gylling ut i korridoren ett slag. Han frågade vaktmästaren om någon medelålders dam kommit sedan han gått in i salongen, men ingen hade synts till. Herr Gylling meddelade detta åt Anna, då han inträdde på nytt. » Var det icke litet sent att efterhöra detta nu först? » undrade Anna och betraktade honom skalkaktigt, » Jo, kanske! » svarade han skrattande. Och så började fjärde och sista akten. Anna drog en djup suck, då ridån till slut gick ned för sista gången. Så vände hon sig till den främmande; båda hade rest sig upp. » Jag får på det hjärtligaste tacka er, herr Gylling, för den vänlighet ni visat mig. » » Det är jag, som får tacka er i stället, fröken; utan er hade jag fått sitta ensam hela kvällen och det är bra ledsamt. » Anna närmade sig utgångsdörren, herr Gylling följde henne ut i korridoren, där han hjälpte henne på med kappan. » Nu hoppas jag ni tillåter mig att följa er hem, » föreslog han, då de båda voro färdiga att gå. » Ah, tack, jag är icke alls rädd att gå ensam. » » Nej, det tror jag nog, men då jag nu inträngt i er kusins rättigheter, så låt mig också åtaga 1898 mig hans skyldigheter. Er kusin skulle väl ha följt er, eller hur ?&gt; » Ja, det hade han nog gjort, men, bästa herr Gylling, för er vore d e t.
Förste bokhållaren sändes efter läkaren, och herr Garben sökte vänligt och medlidsamt att trösta fruntimren; men, så vidt det rörde den bekymrade makan, var all tröst fåfäng, alla ord förspillda. Under dödlig ångest flög hon fram och åter, gret och vred händerna med en förtviflan, hvilken syntes högst rörande och naturlig. Nu visade sig symptomer till våldsamma kräkningar hos den sjuke, och fru Widen lugnades. ”Fru Bern! fru Bern!” ropade hon af alla krafter. ”Kom och hjelp! Hvar är Larsson – och Stina – och Lovisa; vi måste hafva min stackars gubbe i säng, innan doktorn kommer!” Med yttersta svårighet förflyttades kommerserådets jordiska hydda till sängkammaren, der den hamnade i lagom tid; ty Rosa och grosshandlaren Garben, hvilka stannat i yttre rummet, hörde ganska tydligt, genom den halföppna dörren, att symptomerna icke ljugit. Der var ett oerhördt skrik och slammer; och när den sjuke nu, i bokstaflig mening utmattad och kraftlös, nedsjönk mot sängkuddarne, snyftade kommerserådinnan högljudt, knäböjde vid sängen, och hviskade sakta i sin mans öra: ”Söta Widen, du är så blek, du skrämmer mig riktigt! – Se upp! – Jag dör af skrämsel!” Men kommerserådet såg icke upp, utan låg der blek, med slutna ögon, och nu afgick ett nytt bud efter läkaren. Ändtligen stod denne vid den sjukes säng, och förklarade att kommerserådet fått sig en häftig förkylning, hvarjemte han troligen förtärt något rörigt dagen förut. Sedan doktorn förordnat svettdrifvande medel och stillhet, förklarade han ytterligare, att saken icke var af någon betydenhet, utan att kommerserådet troligen om några dagar vore alldeles rask, så vida ingen feber tillstötte. Herr Garben och Rosa hörde hvarje ord. ”Gud ske lof!” sade flickan, ”doktorn ger godt hopp! I fall herr grosshandlaren kunde stanna qvar öfver morgondagen, vore det kanske möjligt, att han då blefve så rask, att de nu så olyckligt uppskjutna göromålen kunde företagas.” ”Nej, det är mig beklagligen omöjligt att dröja.
Men då Ridder - Den 29 Augusti f. m. a55 skåpet och Adeln nyligen beslutat, att hemmansklyfningen för Skatteoch Kronojorden skall vara begränsad inom besuttenhet; hem’ ställer jag, om icke consequencen fordrar, alt man i afseende på Säterioch Frälsejorden ej afviker från samma grund, utan bifaller Utskottens förevarande Utlåtande. I anledning af hvad Friherre Wrangel yttrat, får jag äran tillägga, att anledningen till den Kongl, propositionen är, att en stor del afsöndringar från Säterier i sednare tider, och sedan desse Hemman fått af andre än Adeln besittas, skett, utan att någon skatt blifvit desse afsöndringar åsatt, och att i synnerhet i Skåne klyfning af Frälsehemman till den utsträckning skett, att HushållsSällskapet i Malmöhus Län ansett sig böra hos Kongl. Maj:t göra underdånig hemställan om inskränkning deruti. Grefve Posse: Jag har icke förutsatt misshushållning hos Ridderskapet och Adeln. Tvertom torde mitt yttrande böra tydas såsom bevis på min öfvertygelse om detta Stånds hushållnings omtanka, ty naturligtvis skall Säteriegendomarnes sönderklyfning i mindre delar tillskynda ägaren en större vinst, än om egendomen såldes ostyckad, och det är just derföre jag trodde, att djrlika jordklyfningar borde genom lag förekommas. En upplysning, som icke torde vara utan vigt vid detta tillfälle, anser jag mig böra meddela. Den Engelsmannen, M:r 256 Den 29 Augusti f. ni. Baki, sora var hitförslifven för att undersöka och yttra sig om Höganäs Stenkolsverk, tillskref vid sin återkomst till England en af mina anhöriga, att han genomrest Irland, samt att han ansåg orsaken till detta lands usla belägenhet härröra af den der tillåtna och allmänt begagnade obegränsade hemmansklyfningen. Han yttrade tillika, att då han under sitt vistande i Sverige hört, det fråga blifvit väckt, att der införa samma klyfnings-system, ansåg lian sig af vänskap för Sverige böra i tid varna deremot. Uppriktigt önskar jag, att denna varning icke må lemnäs utan uppmärksamhet. Herr Cederschjöld:
Öm Luleå eif blifver segelbar på ofvanuppgifne längd, eller förbi Hedens och Ede forssar, så äro kommunikationerna med det. inre landet dermed dock icke fullbordade, ty det behöfs äfven vägar, sorn frän sidorna lätta trafiken med det på bå - 214 Motioner i Bory are-Ståndet 1862. JW 103. da sidor om elfven breda landet, och .hvaribland må nämnas jernväg till Gellivare malmberg, beläget omkring 8 mil från segelledens ändpunkt. Inom denna del af provinsen, der förut ingen väg finnes, kommer Luleåelf, sedan den blifver oafbrutet farbar, att motsvara hvad allmänna landsvägarne och stambanorna äro för södra Sverige, i det att till denna led komma att utmynna alla de sidovägar, som behöfvas för kommunikationen, och sedan stamleden blifver utförd på allmän bekostnad, kan det blifva möjligt för den enskilda företagsamheten, att förmå bekosta kompletteringen af kommunikationsleden medelst de nödvändiga sidogrenarne. Det är icke att tänka på, och man kan icke begära, att provinsens innevånare, ehuru idoge och arbetsamme, skola bekosta så väl stamleden, som sidokommunikationerna, ty dertill linnas icke tillgångar. Stamleden bör, så vidt den skall komma till stånd, bekostas af allmänna medel, och sidokommunikationerna må sedan öfverlemnas åt de enskildes omsorg. Rättvist och billigt synes det äfven vara, att de nordligaste provinserna, och deribland Norrbottens län, ensamt utgörande 921- qvadratmil i areal, eller J:del af hela Sverige, med sina rika naturtillgångar, hvilkas motsvarighet svårligen torde kunna uppvisas i någan annan provins, äfven niå, dä sådana naturtillgångar till följd af felande kommunikationer icke kunna tillgodogöras, komma i åtnjutande af fördelar eller anslag, svarande, åtminstone till någon väsendtlig del, emot de, hvarmed mcdlersta och södra Sverige hugnats i afseende ä kornmunikationsanstalter samt derstädes anlagda kostbara ocii beqväma jernvägar.
Lefve republiken! - ARVID. ANNO FYRTIÅTTA Lundqvist ska' inte skrika så högt! LUNDQVIST. Har jag inte rättighet att skrika! Är jag inte en medborgare ? ARVID. Jo, jo! Nu skall du kalla mig du, Lundqvist, efter du är artist! LUNDQVIST. Det behöfs inte, medborgare; titlarne ä' bortlagda! ARVID. Jo, du är skön du! Hvad skulle du säga, om gubben trädde in nu och du har gått ifrån ditt arbete? LUNDQVIST. Tror du kanske jag skulle bli rädd? "Medborgare!" skulle jag säga, "vet ni hvad frihet är; jag har upphört att ge er mitt ärliga arbete i utbyte mot era lumpna pengar; jag är artist, herre!" ARVID. Det är bra sagdt! Hör du, har du tagit ut dina pengar från sparbanken? LUNDQVIST. Ja, gu'bevars och förstört dem också, på en tia när. ARVID. Det var illa gjordt! Du skulle ha sagt till mig! Tänk om du skulle misslyckas! LUNDQVIST. Jag kan inte misslyckas! Jag skall tala om för er att jag redan profvat och om söndag debuterar jag på Ladugårdslandsteatern! - ARVID. ANNO FYRTIÅTTA I Röfvarbandet ? LUNDQVIST. Ja! ARVID. Med ditt utseende och din röst måste du lyckas! LUNDQVIST. Allvarsamt? ARVID. Allvarsamt! Se här kommer bekanta! Låt oss tala tyst! ADJUNKTEN och AKTÖREN från venster slå sig ned vid ett bord utan att se DE FÖRRE. ADJUNKTEN. Två tutingar! AKTÖREN. upp? Nå, min kära bror, är det sant att din fästmö slagit ADJUNKTEN. Ja, Gud ske lof men vi ska' inte tala om så'nt der nu! AKTÖREN (tar upp en tidning). Nu ska' vi läsa i aftontidningen; det lär stå något om Larssons dumma påhitt med reformbanketten och hans gamla välkända motion! ADJUNKTEN. Åh fan! - AKTÖREN (läser). ANNO FYRTIÅTTA "Den politiska situationen!
Den oerhördt långa tid, som i de flesta fall åtgår, för att få slut på en rättegång vid Härads-rätt, är alltför nogsamt känd, för att af mig behöfva med exempel ådagaläggas. Härads-rätterne med sina ordinarie sammanträden, en, två, men högst tre gånger om året, äro en för nuvarande stora kommersiela och industriela utveckling alltför otymplig inrättning, som sedan länge öfverlefvat sig sjelf; och icke heller är det stort bättre bevändt med Härads-rättens sammansättning. Månne det icke är en oafvislig och rättmätig fordran för landsbygdens innevånare, ja, kanske icke heller minst för stadsbon, att få rättegångsväsendet på landet så ordnadt, att parter och rättssökande kunna hafva utsigten att få sina 54 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 38. tvisfcigheter slitna och öfriga rättsangelägenheter ombesörjda utan att städse befara att få besanna det gamla ordspråket, “medan gräset gror, dör kon.“ Att åter tolf bönder, utgörande Härads-nämnd, fordras för att öfverrösta häradshöfdingen, mången gång en ung, oerfaren domare, vid skiljaktiga meningar, tycks icke öfverensstämma med tidens kraf och den rigtning lagstiftningen tagit. Yår nya strafflag, som lägger så stor magt i domstolens hand att bestämma böter från 5 ä 10 till 1,000 R:dr, ja böter, fängelse eller fästningsstraff för samma brott, bevisar att man vid bestraffningen mera tänkt på brottets inre karakter och motiverna för detsamma, än den åstadkomna skadans storlek, som oftast är beroende på en för den brottsliges vilja och uppsåt ren slump. Men för tillämpning af denna på rättvisa och billighet byggda lagstiftning tages, så synes det åtminstone mig, mindro i anspråk juridisk klyftighet än ett oförvilladt och sundt omdöme, som alltförväl kunna uppsökas bland Sveriges allmoge nu för tiden.
— Faran af det stadgande, som Utskottet föreslagit, skulle kunua från många synpunkter belysas; men den synes mig i sanning böra för en och hvar ligga så klar, att jag ej anser nödigt att göra mig skyldig lill den vidlyftighet, som af ett sådant fullständigare ingående i frågan skulle påkallas; endast så mycket må dock ytterligare tillåtas mig påpeka, att en sådan åt Pröfnings-kommittéerna lemnad yttersta afgöranderätt i synnerhet torde komma att kännas hård och väcka missnöje, då denna så helt och hållet nya författning första gången skall tillämpas, och till följe af densamma all fastighet och nästan all inkomst i hela riket måste undergå ny uppskattning och taxering, hvarvid ej lärer kunna undgå att inträffa, att mången, med eller utan skäl, anser sig lida orätt och kommer att bittert känna denna af Utskottet föreslagna nyhet i våra rättsförhållanden. Det är en hos Svenska folket inrotad öfvertygelse, att det är hvars och ens rätt »att gå. till Kungs», eller åtminstone till en högste, för hela riket gemensam, skiljedomare! — En sådan allmän öfvertygelse, och som i lagen öfverallt hittills gjort sig gällande, bör, i min tanke, ej utan högsta nödfall trädas för nära, och något sådant nödfall synes ej här på något sätt vara för handen. Måhända tål dock den alldeles obegränsade besvärs rätt, som nu eger rum i taxerings-frågor, någon mindre inskränkning, till undvikande af den praktiska olägenhet, som ligger deri, att den i sista instansen afgörande högsta myndigheten belastas med allt för många opåkallade klagomål, om blott rättigheten alt anföra besvär bibebålles för de fall, då sådana besvär antagligen kunna ha skäl för sig. och synes mig för sådant ändamål den medelväg ej vara illa funnen, som Kommittéen för upprättande af förslag till ny författning, angående utgörande af allmänna bevillningen, i sitt lill Kongl. Maj:t afgifna underdåniga Betänkande föreslagit i sagde Betänkandes § 75, det vill säga fördel fall, då Pröfningskommitté påför högre bevillning än Taxerings-kommitléen föreslagit. Måhända borde dock dessutom och framförallt besvärsrätt ega rum, såsom Kongl.
Då riksdagen redan så långt framskridit, inser jag väl att någon påföljd af min motion icke denna gång kan ega rum, helst R. Sl:r redan fattat beslut, som dermed Den 7 September. 211 kommp att stå i strid. Jag får derföre vara tillfredsställd med hvad Ulskit anfört, då det pillar svflet med min motion, oell erkänner att, penom Infall till densamma, enkelhet och reda i statens penningeförvaltning skulle åstadkommas. Men då jag icke motsätter mia det beslut, hvari IJlskit nu stannat, får jag nöja mig med alt i en framtid måhända ånyo väcka min motion, då derå möjligen kan fästas mer afseende. Ofverläggningen förklarades härmed slutad, och Utlåtit bifölls. Vid föredragning af Allm. Besv.- o. fikon.-Ufskifs den 2 dennes hordlagde Mein. N:o 120, med förslag till samman jemkning af de inom Uiks-Slånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskils Mein. N:o 124 och Betänk. N:o 5ö, rörande öfverlemnande åt kommunal-styrclserna att öfver sockenoch distrikt-magasiner förfoga, godkändes den af Utskit föreslagna voter:s-|iropos:n. Förcdrogos och biföllos sammansatta Statsoch Banko-Utsk:ts Ullåtm: Nio 41, i fråga om vissa föreslagna ändringar i de för R. St:rs Revisorer af Stats-, Bankooch Riksgälds-verken gällande särskilda instruktioner; och N:o 42, angille väckt motion i fråga om grunderna för belåning i R. Stirs hank, publika verk och inrättningar, af vissa fastigheter på Gottland. Föredrogs, men bpgärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, sammansatta Bankooch Lag-Ulskits den 5 dennes bordlagda Betänk. Nio 1, med förslag till lag om enskilda banker med rätt att utgifva egna banksedlar. Gr. Sparre:
Öfver detta förslag skall fl o. Ad., om fl. o. Ad, så vill, yttra en gemensam tanke, .lag hemställer till en hvar, huruvida det kan vara möjligt för någon representant eller för Landtm, att begränsa någons förmåga att tänka öfver ämnet och att yttra denna tanke. Man kan supprimera denna tankes yttrande; men här har lagen icke tillåtit det. Lyckas det nu för en enskild ledamot att leda denna tanke till en Ståndets gemensamma tanke, så är det öfverensstämmande med 56 § Reg.F. Jag kan således icke inse annat, än att det är öppet för R. o. Åd. att gifva en opinionsyttring öfver alla frågor, rörtde Nationalrepresentationen. Särskildt ber jag, i anledn. af arne ledamöters yttranden öfver mitt förra anförande, att få Uttrycka den försäkran, att jag på intet vis haft för afsigt att med något hot beledsaga mina skildringar om nödvändigheten af en representationsförändring. Hafva mina ord någon stund fallit sig så, att något hot deruti kunnat finnas, så är jag villig att erkänna, det jag mycket brustit uti hvad jag velat säga, som var det, att, derest icke Ständerna lyssna till allm. opinionen, som bestämdt fordrar en reform i vår Representations sammansättning, följden blir den, att man inträder på revolutionens bada för att hinna till det mål, som man på reformernas Väg icke kan uppnå. Jag har icke yttrat, att jag önskade den förra vägen; jag har tvärtom sökt fästa uppmärksamheten på vådan af att beträda denna väg. Man har sökt bestrida, att en sådan våda är för handen Jag ber dessa talare rådfråga historien. Jag vill vid detta tillfälle ingalunda återkalla i minnet de händelser, som varit på vägen att för alltid upplösa Sveriges Representation; men hade det funnits bland de män, som utanför detta hus lemnade sina huf - Den ii Oetobere. m. '353 litifvuden, en person med mera djerfhet lin den, som ledde ö‘fverläggningen, så förmodar jag, att det varit slut med Ständernas magt. Jag tror, att det icke var långt efter, sora man märkte, att de Franska subsidierna voro tillräckliga för att omintetgöra Ständernas betydelse.