Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 64 skulle sättas främst på föredragn.listan i nästa plenum. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 3 e. 111. In fidem prolocolli, F. O. Silfverstolpe. 454 Den 29 A u g u s t i e. 111. Lördagen den 29 Augusti 1840. Plenum kl. 6 e. ni. Justerades 2:ne prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prot. för den 12 dennes f. m. Hr af Wingård, Joli., hade inlemnat ett så lydande anförande: Ehuru jag bör tro, det K. M:s nåd. propos. om inrättandet af en särskild styrelse för allmänna arbeten talar för sig sjelf, har jag dock ansedt mig böra, genom anförandet af några exempel, gifva min öfvertygelse af en sådan stiftelses nytta och nödvändighet tillkänna. Det torde vara en känd sak, att ganska betydliga måssodlingar, äfvensom väganläggningar, företagits i Wermland de sednare decennierna. De hafva i de flesta fall lyckats, lill följe af de noggranna undersökningar dem föregått, och några ringa understöd ändamålsenligt dem förunnade, då ganska betydliga kostnader uppoffrats ändamålslöst före arbetenas planläggning. Jag påminner mig t. ex., att en måsse af 1100 tunnland i det starkt befolkade Fryksdalen, ända invid Sunne kyrka, utan plan bearbetades för några och tjugu år tillbaka , emedan man sökte ett utlopp för vattnet i en annan riktning, än som vid jordborrningen af Steffens bestämdes efter måssens botten, i motsats med ytans anvisade aflopp. Flere hundrade ägare til! måssen kunde endast förmås söka den rätta vägen och antaga sättet för odlingen genom ett räntefritt lån af 1100 r:dr b:co, således en r:dr för tunnlandet af måssens yta, som nu redan burit vackra skördar i många år.
Hvad angår Herr Hjertås förslag, alt det borde vara tillåtit, att utom sig välja Riksdagman, så vill jag ej för min del deremot yttra mig; det beror på serskild pröfning. Jag vill blott framställa, i afseende på for - Den 25 Maji. 125 men, att det är ett serskildt ämne, som torde böra i grundlagsenlig ordning väckas och behandlas, ty det nu ifrågavarande angår blott, huru många få förena sig, och alldeles icke om någon förändring skall ega rum i de redan stadgade öfrige föreskri fterne för valen. Friherre Anckar swärd } Carl Henrik: Jag är af Herr Tham förekommen, och får endast förklara, att jag är af enahanda tanka med honom. Herr von Schulzenheim: Under förutsättande af händelser, som visserligen kunna ligga inom möjligheternas område, men hvilka jag dock hoppas inom vårt Fädernesland aldrig skola inträffa, och knappt skola kunna inträffa, har Herr Hjerta bestridt den del af mitt framställda redactions-förslag, som innehåller, att den, som väljes af en hel Domsaga eller af flere Härader, borde jemväl vara vald till Representant för det Härad, der han är bosatt. 1 besvarandet af denna Herr Hjertås anmärkning har jag hufvudsakligen blifvit förekommen af Friherre Cederström, och inskränker mig således inom ett ytterligare åberopande af analogien med hvad i i4 §• Riksdagsordningen finnes stadgadt om Städerne. Det står der: Alla Städer af de tvenne högsta classerne vare förbundnej att sända minst en Fullmägtigj men af I2Ö Den a5 Maji. de öfrige hinna tvä, högst tre förena sig om en person, hvilken dock mäste vara till Riksdagsman vald för en af desse Städer, der han sjelf Magistratsperson eller Borgare är. Jag anser denna analogie emellan landet och städerne, i en fullkomlig likartad fråga, vara af stor vigt; och jag hemställer således ånyo, om icke Ridderderskapet och Adeln skulle täckas förena sig om, att såsom dess gemensamma tanka anse det af mig framställde förslag.
35 beräkning, som i Ulsk:s förslag blifvit föreslagen för R. o. Ad., synes mig äfven temmeligen betänklig om jag ifrån någon synpunkt skulle biträda ståndsprincipen, hvilket icke är händelsen. Jag har ej kunnat utfinna grunden lill de föreslagne gradationerne af valrätt emellan olika tjenstegvader, de förekomma mig af en besynnerlig beskaffenhet.— Hittills har det just varit jemlikheten mellan oss alla inom della Hus, som utgjort en af Ståndets förnämsta egenskaper: vi hafva varit lika i rättigheter, och då vet jag icke, hvarföre den adelsman, som för sitt adelskap förut haft rättighet att representera personligheten, nu skall inskränkas lill en röst, och deremot hans förmän i vissa grader tilläggas röster för embete och tjenst, ända till tredubbelt. En ägare af 100 eller 150 hemman skulle pä del sältet få ett så öfvervägande röstantal, att jag åtminstone icke ser från hvilken synpunkt det skulle kunna försvaras. — Ulsk. föreslår äfven, att Konungen skall utvälja talman för de särskilda kamrarne. Jag mäste bekänna, det jag icke finner någon grund härtill, annorlunda än deruti alt Konungen för det närvarande har ett sådant prerogativ inom 3:ne Stånd; men jag ser ej att Konungen förlorar något, om han skulle afstå ifrån en sådan rättighet. Det kan icke vara någon särdeles angenäm rättighet alt genom ett val till talman möjligen tillsätta en person, som sedan dertill befunnes vara mindre lämplig, och hvarpå visserligen icke saknats exempel. Vi hafva visserligen att berömma oss af ett motsatt förhållande, och att vi näppeligen, om vi sjelfve hade tillsatt våra ordföranden, kunnat lyckats bättre än konungamakten, särdeles vid detta tillfälle gjort det; men jag vet icke hvarföre man med sådanc, att jag så må säga, småsaker, skall besvära konungamakten, ty jag anser icke, att det aldra ringaste inflytande dermed kan eller bör åsyftas, och skulle det vara meningen att man afsåg något sådant, så är grunden felaktig, ty sedan Sländerne äro conslituerade i öfverensstämmelse med sina vallagar, så bör icke något främmande inflytande komma i fråga.
Stadgandet visar sålunda huru högt man uppskattade och belönade lekares konstfärdighet, och då lagstiftaren aflyser detta nämnda bruk, tillstädjer han dock sådan gåfva endast åt kyrkan, anseende det tillständigare, att brudklädningen såsom en högtidsskrud, använd vid en sakramenterlig akt, gafs åt den heliga kyrkan, än att den bortskänktes åt de förnämsta representanterna för verldslig fåfänga och verldsliga nöjen. Vidare heter det i 8 Cap. 3 §.: ”Ængin ma ok senda lekare fran sik ok til annars æpter lönnum.” Menas dermed, att den, som begagnar lekaren, skall äfven aflöna honom och får ej i sådant ändamål hänvisa honom till andra, så synes detta stadgande vara åtminstone indirekt till förmån för lekaren. Ännu märkligare är hvad om lekare förekommer i den, som man tror, under samma tidehvarf skrifna ”KunungaStyrilse ok Höfdingia. Det heter deri visserligen, att konungen icke skall älska och föda ”löddare ok lekare,” och nordbons gamla förakt för pligtbrott, veklighet, gagnlöshet och smicker framlyser i förklaringen, att den har ”last ok synd,” som ”kronona ingiäld illo ok onyttelika förgiör, giver thet lekarom ok lyddarom, slikiarom ok smickrarom, fåfängom ok häggoma manom;” men i samma skrift säges ock: ”ty torve konunga ok höfdinga hava stundom lekare ok andra fröghdelika skemptan, thöm til glädhi ok hughnadh”175. Då denna skrift just har för afsigt att uppställa mönsterbilden af en konung och vill visa, huru en sådan rätteligen bör vara, är det så mycket mera betecknande, att den som ett tidsfördrif anbefaller de nöjen, dem lekaren kan bereda, och endast lastar slöseriet med kronans medel till sådana och annat onyttigt folk. Deraf synes tydligt, att lekarenas samhällsställning vid denna tid blifvit en annan.
Jag tror att de anraärkn:r, som Frih. Cederström framställt, egentligen afse frågan om markegångssättningen, och anser förhållandet dermed vara af den underordnade beskaffenhet, att det ej bör komma i fråga, såsom ledande till återremiss. Frågan synes mig vara ganska enkel. Det är blott ett förnyande af en und. ansökan, som förut varit gjord, om ersättning åt inqvarteringsgifvare för proviantpersedlar , och att sådant måtte uti markegångstaxan bestämmas. Största hindret för bifall till denna ansökan har varit, att man ej trott sig äga motsvarande tillgångar, för att suppleera hvad som nu utgår in natura; men äfven denna omständighet tror jag att Utsk:n föresett, då de föreslagit ett anslag till fyllande af detta behof. Jag tror, att del ej är värdt att återremittera detta betänk., och anhåller derföre om bifall dertill, Gr. Anckarsvärd: Jag finner inig alldeles icke öfvertygad af Frih. Cederströms anförande, alt icke collegii arbiträra myndighet står qvar, när det skall öfverlemnas åt colkm att bestämma portions-priserna. Del är önskan att få bibehålla delta bestämmande, som synes mig utgöra hela grunden för Frih:ns begäran om återremiss af betänk., och jag vidblifver alltså hvad jag yttrat, nemi. att jag anser de inqvarteringsskyldige, eller de, som skola lemna portionerna, tillräckligt belåtne med de priser, som fastställas af deras egna deputerade, samt att det är alldeles obehöfligt att underställa dem collegii pröfning; och då collegii President här förklarat sig synnerligen belåten med befrielse från denna pröfning, så förstår jag ej, hvarföre han yrkar återremiss af betänkandet. Jag anser fullkomligt öfveiflödigt alt söka inverka på någons öfvertygelse, ty mig synes saken så klar, alt fråga endast är att dela sig emellan Frih. Cederströms och mina åsigler, och dertill lärer ej behöfvas någon särdeles djupgående besinning, hvarken från den ena eller andra sidan; hvarföre jag, i likhet med hvad Frih. Leijonhufvud yttrat, fortfar med mitt yrkande af bifall till detia betänkande.
Det är ett kändt förhållande, att våra skogar årligen minskas och uthuggas, samt der detla icke äger rum, så illa vårdas, att de ej på långt när lemna den inkomst de borde lemna, och troligt är dels att skogsbrist i många orter kan uppstå, dels att 206 Den 15 December f. m. exporten af trädvaror i en framtid kommer att minskas. I ett Iand med Sveriges klimat är naturligtvis skogsbrist kännbarare än i ett mildare klimat, men om tillräcklig skog till byggnader och ved skulle finnas ännu i några mansåldrar, är dock säkert, att den stora inkomst, som kunde hemtas af Svenska skogarne, såsom exportartikel, ganska snart förminskas eller uppliör, oberäknadt att denna inkomst ej nu är så stor, som den kunde och borde vara. Detta årets landlbruksmötes ledamöter ansågo äfven nyttigt, att en comité' bildades, sora skulle afgifva yttrande i detta ämne, dock hufvndsakligast med afseende på strängare straff för åverkan och lagbestämmelser för skogsägarnes bruk af sin egen skog. Det sednare torde dock blifva ett ingrepp i äganderätten och strängare straff för åverkan, har ej ännu ansetts ändamålsenligt. Jag får derföre hemställa, att R. St. i und. hos K. M. anhålla, att en comité bildas af i skogshushållningens alla grenar både theoreliskt och praktiskt kunnige män, hvars verkningskrets borde omfatta allt som kan inverka på skogarnes framtida bestånd. Denna comité' borde t. ex. taga en så mycket som möjligt noga kännedom om de skogar hvilka nu finnas, såväl till deras areal som till jordmån och skogarnes användbarhet för olika ändamål. Den borde söka sprida kunskap hos skogsägarne om förmånligaste sättet, att använda skogen, så att ej träd, tjenlige till masteträd och skeppsvirke, användas till ved och kol. Den skulle undersöka huruvida ej afsättning kunde beredas mera aflägsna skogar, som derigenom kunde användas på ett nyttigare sätt, än att som nu ofta händer, påtändas för att bereda bele. Den borde undersöka om ej skog med fördel på vissa orter kunde planteras och huru dertill skulle uppmuntras.
Den, som bifaller StatsUtskottets Utlåtande , angående beviljande af särskildt anslag till Försvarsverkets iståndsättande, voterar Ja y Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses StatsUtskottets berörde Utlåtande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Hvilken voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. ) 20 Den i November e. ni. Voteringen börjades klockan ett qvart till ii örn altonen, och befunnos vid voteringens slut, kl. ii om aftonen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — lai. Nej — 43. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken förklarade, alt StatsUtskottets ofvayberörde Utlåtande således blifvit pf Ridderskapet och Adeln bifallit. Upplästes följande från nedannämde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från Förstärkta StatsUIskottet: Af den 29 sisth October: N:o 316. Angående verkställd votering i åtskillige frågor rörande StatsHegleringen. Från Af den 3i sisth October: N;o 317. Aiigående RiksStåndens beslut i fråga om beräkningen af Taffelpenningar för yisse Embetsman. Från BancoUtskotlet: Af den 22 sisth October: N:o .82. Med anledning af de inom RiksStånden gjorda anmärkningar vid BancoUt - Den 2 November f. ni, 121 skottets Betänkande!! N:s 48, 49> 5o, 5r, 52 och 53, hvaruti grunder för Bankens Lånrörelse, efter dess serskilda utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af BancoUtskottet föreslagna. Från Bancooch LagUtskotten: Af den 22 sisth October: N:o 83.
IV11 åter, som Utsk. föreslagit, får man vid debiteringen för en mängd personer skilja emellan de olika casus, som uppräknas i slutet af stadgan, der somliga äro undantagna från hevilla, efter usta art., — andra från beviiln. efter både Usta och 2:dru art:na, •— andra åter från beviiln efter blott 2:dra art., — och tillse hvilket eller hvilka för hvarje fall äro tillämpliga. Vid de fall Utsk. ansett vissa öfverträdelse!’ al hevilla.- stadgan böra hafva böter till påföljd, handlar Ulsk. efter ett alldeles motsatt sysleme med det nyssnämnda, rörande undantag och lindring i bevillning. Der tillut jag mig anmärka orätt applicerad sammanhållning, — bär åter mäste jag anmärka orätt applicerad spridning, emedan böterna finnas utsatta än bär än der i förslaget. Såsom utgörande stadgans juridiska element, väsendtligen ålskiljdt från beskatlnings-lagen, hvilken beviiln.stadgan egentligen må omfatta, hade, på sätt samme motionär föreslagit, böterna bort upptagas på ett ställe, i en selie, och sådant af mer än ett skal. Pag. 2 i betänk, yttrar Utsk., alt det af en enskild motionär ingifna project lill beviiln.stadga ”egentligen utgör "en omarbetning af i835 års författning, utan att likväl innehålla några nya eller förändrade grunder för bevillnin”gens utgörande." Motionären bar icke ntgifvit sitt project för annat än hvad det är, ty han benämner det sjelf i sin motion, — hvilken sannolikt kommit Utsk. tillhanda — en omarbetning af 1B35 års stadga. — Hvad Utsk. yttrar, att projeclel ”icke innehåller några nya elier förändrade grun"der, " så tillåter jag mig fråga: då motionären föreslagit, att personliga skyddsafgiflen, i stället för att utgå efter fyllda 17, icke borde utgöras förr än efter fyllda 18 år, så af m a 11 sorn af qvinna, —är icke sådant ny och förändrad grund?
— Att :med större afgifter lägga band på industrien och att betala för sådant, hvarmed besparing af ved och tid vinnes, kah väl anses betänkligt; men ätt ifrån den allmänna principen, att Bevillning bör erläggas i man af större eller mindre rörelse och deraf uppkommande vinst, undantaga dessa slags panhbr, med hvilka af mindre kannerymd man på samma tid. kan afverka lika tillmäskning, söm med vanliga pannor af nästan dubbelt så stor rymd, finner jag i så måtto vara en skänk åt producenten på det allmännas bekostnad, sorn häraf troligen följden skall blifva den, att man mera allmänt skall förskaffa sig dylika pannor af mindre rymd, med hvilka lika restiltat i anseende till iBrännvins-tillverkningen skail erhållas, sorn med större; att således 80 och gö kannors pannor, i anseende till den högre afgiften, skola försvinna, och att 50 å 60 kati. nors pannor af Skottsk eller Elglundsk form i det stället antagas, hvilka med mer än 50 procent lägre afgift begagnas, och att således Staten skall årligen förlora i deri påräknade In. kornsten. — Tvänne dylika pannor i ett Verk ät tillsammans 90 kannors rymd, sköle närä SVarä, i anseende till äfVeiknirigen, emöt 2 ne ändra af Vanlig forin till ibo kannors belopp; fnöri för de förra betalas blott go R:dr,dåför dö sednare erlägges 230 B:dr. Sådant kan ju leda till den nyssnämnde förlust för Staten i påräknade inkomster* BeviUnings-Utskoitets Betankahden. 463 Af Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets i ämnet afgifne och af Riksens Höglofl. Ständer bifallne
Län en allmän entreprenad icke kan åstadkommas, få, för sådant fall, Riksens Ständer i underdånighet hemställa, det, vid sådane gästgifveriet, der de närmast belägne hemman , hvilka vanligen utgöra reserveskjutsen, skulle magta, att, utan för mycket betungande,' derjemte utgöra hallskjutsen, E. K. Mits Befall pingsj - Underdåniga Skrifvtlser. 373 hingsh af vande malte ega, att emellan Reserver oc!i Hållskjuts-Iagen bemedla sådan öfverenskommelse, att det förra öfvertoge jemväl det seri ares skjutsnings-skyldigher, emot viss betingad ersättning, så vida ej. sjelfva skjutslegan skulle anses göra tillfyllest; äfvensom att det uti 12 §. af 1734 års Gästgifveri-Ordning stadgade förbud för Gästgifvare, att åtaga sig skjutsen för någon annan, kunde sålunda förändras, att slike öfverenskommelser emellan en och annan skjutsskyldig och Gästgifvare klefve tillätne, då de med öfrige skjutslagets begifvande ingingos, helst rättigheten för hela Hållskjutslaget, att med Gästgifvare, eller annan Entrepreneur särskildt öfverenskomma om Hållskjutsens utgörande, i de fall, då reserve-laget icke vill ingå i entreprenad eller någon Entrepreneur ej är 'hugad dess skjutsnings-skyldighet öfvertaga, synes böra vara Hållskjuts-laget, oberoende af Reserve-laget, obetaget. Vidare och i betraktande deraF, att de till Hållskjuts indeldte hemman, sorn äro på längre afstånd från Gästgifvaregården belägne, få af skjutsningen vidkännas en större tunga, än de närmare belägne, hafva Riksens Ständer velat till E. K. M. framföra den underdåniga önskan, att, i de orter, der, oaktadt ofvan föreslagne åtgärder, någon entreprenad af Hållskjutsen ej kan tillvägabringa*, den jemkning, vid framdeles skeende regleringar, kunde varda beredd, att de Hållskjutsskyldige, som bo på längre afstånd från Bihang till Riki^St.
För det andra, under medgifvande, att tryckfrihet icke kan finnas utan stundom åtföljas af missbruk, ligger det klart för eftertanken, att en Regeringens organ icke, utan att förlora sin värdighet och helt och hållet neddragas ifrån sin bestämmelse att stå öfver partierna, kan inlåta sig i en fortsatt polemik med möjligen illasinnade skriftställare genom att försöka vederlägga de yttringar emot densamma, som än på ett, än på ett annat ställe i riket kunna förekomma, eller sysselsätta sig med gendrifvande af den såkallade skandalpressen, om en sådan förefinnes. Emot sådana yttranden finner med högst få undantag klokheten intet annat val än emellan föraktets tystnad eller anlitande af åtal inför domstol, om anfallen eller misstydningarne äro af den svåra art att de nödvändigt böra bestraffas. Emot origtiga uppfattningar eller insinuationer i öfrigt är en särskild organ, utöfver den som redan är att tillgå i den nuvarande Posttidningen, obehöflig, sålänge det icke visat sig, att de tidningsredaktioner, som vilja åtnjuta aktning och förtroende hos den bildade allmänheten, vägra att införa sådana genmälen till försvar, som Regeringen kan önska att få offentliggjorda, och hvilka måste hafva sin rälta och naturliga plats i samma blad, i hvilka anmärkningarne varit synliga, för att komma till samina läsares kännedom. För det tredje lärer äfven med föranstaltande af en sådan regeringsorgan, som Stats-Utskottets Utlåtande N.o 101. 7 den Kongl. Propsitionen afser, hvarken Regeringen kollektift eller, med få undantag, dess ledamöter hvar för sig kunna i eget namn uppträda såsom medarbetare i en tidning rörande frågor för dagen, som inom pressen afhandlas. Regeringens talan måste då föras af en eller flere dertill särskildt utsedde och aflönade personer; men det skall ovilkorligt inträffa, att hvad desse skrifva blir af den öfriga pressen och allmänheten betraktadt såsom vore det af Regeringen sjelf dikteradt.
Lotta bekänt, och då och då frågande henne om saken, hvaraf de slutligen trodde sig kunna reda, att Lotta varit den första, som sett patron och en blåklädd karl (och Olle hade varit blåklädd), hvars ansigte hon dock icke rätt kunde se, i handgemäng med hvarandra; att SmedLars äfven såg detta, men icke så länge som Lotta, och att de ej tordes stanna qvar längre, utan Lars hade först krupit bort och Lotta med honom, och straxt efter dem kom «Bankesan» sjelf och berättade för de andra, att hon känt igen bränneri-Olle på Grantorp, och så hade de alla tre satt sig opp i åkdonet och kört allt hvad en ung, rask häst orkade springa, för att snart komma ifrån alltsammans; och vidare att de icke mött mer än en herrskapsvagn på hela vägen, och ett par långväga-resande med packlass. – Men tror j nu att allt detta ä’ sant, att det intet ä’ lögn, hvart eveligt ord? – frågade den ena byamannen, vändande sig till nämndemannen, som hade stort rykte för klokhet och förstånd. – Jo, det skulle jag nästan tro, att det hänger ihop så som ho’ säger – svarade nämndemannen i vigtig ton – för se! ho’ har slättes inga’ nytta af att ljuga ihop allt det der, och det kom så alldeles oförhappandes fram frå’ början, och ho’ tveka intet, och tvätalade sig intet, som när det gällde sjelfva stölden. Jo, jo, det lär nog vara som ho’ säger och ha’ sin fulla riktighet; men se, nu bör länsman ha’ reda på det i rappet, och jag går änn’a stad till ’en, och du Kattrina, du kan säga mor och de andra, att det gick alldeles som båd’ hon och jag trodde, och att der fanns aldrig lapp qvar nu. Adjös med er, nu viker jag utaf här och går gent öfver gälet. Alltjemt sporde man Lotta, och hon svarade än sanning och än osanning; ty hon var så drifven att förtiga eller konstla bort allt hvad som kunde röra henne sjelf och den usla modern, och när det gällde något sådant, var sanningen nästan omöjlig att få ur henne.
Propositioner ang:de upplåtande afen del utafslottsträdgården i Halmstad, till tomt för ny elementar-läroverks-byggnad derstädes; ang:de upplåtelse till Wenersborgs stad af en kronan tillhörig tomt derstädes; om beviljande af anslag till inköp för statens räkning al en del utaf den af Kammarherren m. m. G. D. Lorichs i lifstiden tillhöriga samling af mynt och medaljer; ang:de ersättnings-anslag för upphörd dagsverksskyldighet till åtskilliga militise-boställen; samt Skrivelser i fråga om statsbidrag till kanalisering af Luleå eif, till beredande af farled förbi Hedensoch Eds-forsarne derstädes; ang:de sökt statsbidrag för anläggning af en jernväg mellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan; ang:de pensionering å allmänna indragningsstaten af läkare vid arméen och flottan. 310 Den 7 Febrnari. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 24 och 28 sistl. Januari bordlagde Betänk:n: N:o 46, i ani. af väckt motion om indragning af karantänsanstalten å Känsö; N:o 48, i ani. af väckt motion rörande sättet för kasserarade beklädnadsoch utrednings-persedlars försäljning för kronans räkning; N:o 49, i ani. af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande underhåll af allmänna vägar; samt N:o 50, i ani. af väckt motion om ändring i K. Reglementet lör Telegrafverket den 2 Augusti 1856. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 24 och 28 sisth Januari på bordet lagde Betänk. N:o 51, i ani. af väckt motion om ändring i gällande föreskrifter rörande skyldighet för ångfartyg att taga lots, äfvensom i Iotstaxan. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Motionens öde är, som jag tror, redan afgjordt genom 2 Stånds beslut; jag skall således ej länge upptaga R. o. Ad:s tid. Vill blott nämna, att jag lika med Frih.