Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
’ Underdånig Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Halmstads län åren 1842, 1843, 1844, 1845, 1846 och 1847. Den berättelse, jag har att i ekonomiskt och statistiskt hänseende afgifva örn det till min styrelse anförtrodda Hallands län, bör, då dén sista slutar med år 1841, enligt Eders Majas nådiga Cirkulär-bref af den 22 December 1848, sträcka sig till 1847 års slut, och omfattar således en tidrymd af sex år. Till den år 1847 af Topograliska-Korpsen utgifna karta öfver länet har utkommit en beskrifning, kallad ”Topografiska och Statistiska uppgifter om Halmstads län”. Denna beskrifning, grundad på, dels authentika handlingar, dels i orten vunne upplysningar, upptager mera fullständigt än en berättelse sådan som denna kan lemna, hvad som rörer länets längd, bredd, gränser, sjöar, strömmar, berg, kuster och utseende; hvadan och då ett upprepande dera! här antingen skulle blifva afeller omskrifning af nämnde berättelse, jag underdånigst vågar till densamma hänvisa i fråga om §. 1. Länets allmänna beskaffenhet, sorn, enligt det för denna berättelse fastställda formulär, först borde beskrifvas. Jag öfvergår derföre till §. 2. Invånare. Enligt de förut afgifne berättelserne, grundade på mantals-längderne, utgjorde folkmängden i Hallands län år 1822: skattdragande 46,444. skattfrie ■ * . • 34,322. gQ 4 år 1827: skattdragande skattfrie 46,830. • ’ 38,923’ .85,753 47,774. år 1831: skattd ra »ande O skattfrie år 1836: skattdragande skattfrie . 51.495. och år 1841: skattdragande skattfrie 52,915. dlulllll lc . • •
Den korrt förut gjorda förlusten af en betydlig del af våra landamären, bevisade bäst otillräckligheten af våra dåvar. försvarsanstalter. Nöden i landet omöjliggjorde likväl för ögonblicket alla större ansträngningar. Man måste nöja sig med de ringa offer ett utarmadt folk kunde lägga på fäderneslandets altare. Fem och trettioårig fred har sedan dess välsignat vårt land. Befolkningen har ökats med 50 proc.; jordbrukets afkastning har mer än fördubblats, under det att öfriga näringar i ändock större förhållande tilltagit. Härmassor, hvars make historien knappast vet att omtala, stå midt under freden väpnade i Europas öfriga länder, och man vill att vi skola ensamme qvarstå på den punkt, det styckade och halft förkrossade Sverige sig befann år 1810. Hvar och en, som dermed vill göra sig det ringaste besvär, skall dessutom lätt linna huru obetydliga utgifter vårt land vidkännes, i jemförelse med dem andra stater ansett nödiga till betryggandet af sitt oberoende. Hvad silferupgifterna i beräkningen ankommer, går jag deni förbi blott anmärkande att de 66,000 r:dr b:ko, som lill Statsverket årligen ingå af hästvacancemedel, från regementen som efter år 1810 afsuttit, äfvensom de 13,000 r:dr ständiga rotevaeancemedel vid Skånska infanteriet, hvilket då ännu ej var upsatt, torde mindre riktigt afdragits från försvarsverkels kostnad nämnde år. Troligen hade raan äfven kommit sanningen närmare om bo - Den 15 Januari. ställenas taxeringsvärde lagts till grund för beräkningen öfver deras afkastning, i st. f. en godtycklig sunarna 50 proc. högre. Lätt är alt bevisa satser om man får, på detta sätt efter behag, be stämma de för tillfället lämpligaste siffrorne, tvärt emot officiella upgifter.
Handeln, angående åtgärder, i afseende å Rikets sjömakt, till skyddande af. XVIII. 12. R. i5g. XXI. B. 225. XXIII. A. 124. IlandelsBalken, om förändring i 8 cap. 3 § 1 mom. III. 218. IV. R 347. XVII. B. 251. XVIII. A. 174. E. 332. — om förändring i en § utaf. Se Beskattningsgrund. Handelsdisconler, angående utsträckt lånerätt för. III. 334- IV. R. 4o5 XX. B 7.. A. 113. XXII. U. 208. XXIII. 176. XXIV. Å. 321. XXV. U. 480. XXVI. 20. A. 3i. om utsträckning af tiden för belåning af reverser i. III. Handelsoch Näringsdisconten i Götheborg, oro belåning af Colonialvaror derstädes. X. B. 298 XI. A. 21. Handelsoch Näringsdisconten, angående större jordägares rätt lill lån från. Se Lån. Handelsoch Näringsdiscontens s. k. reserv-fond, om inberäknande deraf i Bankens vinst. XIV. B. 452. XVII. Å. 3g. XVIII. U. 294. XIX. A. 328. Handelsoell Sjöfartsfonden, angående BondeStåndels inbjudning lill MedSlånden att förständiga Förstärkta StatsUtskottet, att skyndsamt anställa voteringar derom, samt om vissa statsinkomsters, såsom tulloch postmedlens samt brännvinsbevillningens tn. m. ingående till Riksgäldscontoret. XXVI 62. A. 97. Handelsförhållanden, Sveriges och Norriges, om ändring af hittills gällande bestämmelser om. XIV. B. 170. A. 33a. Handlingar, inlemnade til! Rådstufvuoch Öfverrätter, angående rättighet för parter, att dem med vissa inskränkningar återfå.
Den 21 §. blef då af Ridderskapets och Adelns pluralitet antagen; der står tydeligen: Sedan Riksdagen af Konungen bilf - Den u-i Januarii, 79 vit å RiksSalen öppnad, böra nasta söknedag derefter, så vida PlentirnPlenorum icke a samma dag år a nb ef al dt, Bank mans och Ekefors Balen verkställas. Med desse val för. hålles sålunda , att, enligt anteckningslistan, samtelige Ridderskapets och Adelns närvarande hela antal delas uti femtio serskilda, men, till beloppet lika delar, hvarvid, om något mindre a tal skulle 'öfverblifva, detsamma pd sista afdelningen med en person pd hvardera fördelas bår. Sedan detta blifvit verk$1 bildt, uppropas hvarje afdelning för sig, som begifver sig inom skrä niet, att förrätta Bånkmansval, hvarvid hvar och en inlemnar en sluten sedel, tecknad med en af de personers namn, tom i afdelningen finnes, dåden, sini de fleste råsterrie erhållit, år behörigen vahl Bänkman. Hafva tvenne eller flere undfått lika antal röster, dd skall dem emellan lottas, ehvad de äro närvarande eller tj. Är någon borta, dd hans afdelning uppropas, håfve han sin rått till deltagande i vaUt för den gången förverkat. De sålunda valde Bänkman sammanträde samma dag och välja, innan de åtskiljas med slutna sedlar, Tjugufem till säte och stämma antecknade, att vara Ridderskapets och A' delns Electorer.
Han såg, att han plågade och förskräckte henne, och han hade, innan han trädde in i detta rum, fast föresatt sig att ej mera tala om det, som aldrig kunde göras godt igen, men nu, när han såg henne, öfverväldigades han plötsligt af sin svartsjuka, sin medömkan, sitt hat mot den andre — han kunde ej mera återhålla sina ord. — Tror du väl ens, han anser sig ha några pligter emot dig, när han engång upphör att älska dig? Vill han, tror du, spara din ömhet, din känslighet, ditt rykte? — Åh, jag, som känner honom, för det att mitt hat gissar honom bättre än de andras beundran — jag vet, att menskliga hänsyn och mensklig pligt spelar för honom ingen roll. Frankrike är lika litet för honom som du. Han arbetar för det han älskar arbetet, han kämpar, för det han älskar kampen, och hans omättliga själ hungrar efter äran. Hvad är väl du för honom Din race, din stam, din egendomlighet är honom främmande. Han känner icke, han anar icke den Edmée de La Feuillade, som är mig så kär, derför, att hon — sådan som hon nu engång är — vuxit sig in i mitt väsens grund. Hvad han älskar — det är blott det härliga stycke kött och blod du är. Han älskar dig som en Medici, en Borgia älskade kvinnorna — korsikanare eller italienare som han är, främmande för dig och oss alla! Edmée reste sig upp, rak i ryggen, och lade sin knutna hand på sängens kant. Gå! sade hon bjudande och betraktade hotande sin kusin. Du tränger dig in hos mig, när jag är sjuk under din moders tak, och jag tror, du vill mig väl, och tager emot dig som en syster sin broder. Gå! Förrän jag vill höra på dina onda ord mot min älskade, lemnar jag min bädd och går ut af detta hus. Gå ... Hon föll tillbaka i sängen och skiftade färg så våldsamt, att Valentine förskräckt kom springande till. — Min Gud, Monsieur Louis, ni tar ju lifvet af henne. Hemta doktorn ... hon måste åderlåtas igen, strax ... Och pigan knuffade honom nästan med våld ut genom dörren. Doktorn förklarade, att Edmée hade nervfeber.
Icke dess mindre förblef han fortfarande liberal och äfven demokrat; han hade blott ändrat sina premisser; hade upphört att betrakta representativ demokrati såsom en absolut princip, hade kommit derhän att anse den som en fråga beroende på tid och olika omständigheter. I en fråga gick han emellertid långt före sin tids och äfven framom många af vår tids radikaler; han var nämligen en nitisk förespråkare för principen om qvinnornas rösträtt. Han betraktade qvinnorna såsom i hvarje afseende jemnlika med männen, och ansåg för öfrigt såsom en kränkning af britiska konstitutionens princip att det skulle finnas skattbetalare, hvilka icke hade någon del i landets lagstiftning. Efter denna » kris », om hvilken vi talat, finna vi en stor förändring i beskrifningen om Mills sociala karakter. Hitintills hade han visat sig både som dogmatiker, ofördragsam, ja till och med någon gång oförskämd, men nu finna vi honom intagande alla bekanta genom mildhet och förfining. Vi hafva en vacker målning af botaniska exkursioner i södra England, och en i hög grad poetisk » Calender of Odours », som visar god observationsförmåga och varm kärlek för blomsterverlden. 1843 publicerade Mill sitt första stora arbete: » Logikens System », om hvilket verk en kritik här icke skulle * Bazard och Enfantin voro framstående socialister.vara på sin plats; och 1848 » Politiska Ekonomiens Principer ». De mellanliggande åren bevitnade offentliggörandet af många literära och politiska artiklar, hvilka kostat Mill mycket arbete och förberedelse. Sålunda erfara vi att innan Mill skref om sin vän Grotes grekiska historia, han läste hela Iliaden och Odyssén på originalspråket Under dessa år gjorde han dessutom bekantskap med Auguste Comte, intogs af en stor beundran för hans skrifter och böljade med honom en korrespondens, som varade flera år trots Comtes retlighet och diUiga smak. Comte tyckes verkligen hafva varit en riktig Wagner i sina idéer om penninge-affarer och skref en lång epistel till Mill om rika mäns förhållande till filosofer, då Grote vägrade att fortfara med penningeunderstöd. Sedan » Politiska Ekonomiens Principer » utkommit märka vi ett nedgående i J.
Län, då de deremot återstå i de öfriga med betydlig bi/t. till 11. S. Prot. 1840 och 1841. 4 Sami. 1 Afd. 3 Enad. 8 Haft. 1 2 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 450. ojmnhet och utan förhållande till inkomslerne; att Algar I, för beredande deraf, alt dessa accord småningom mätte minskas eller försvinna, väl i senare tider blifvit lillvägabragt, hvarigenom sammanlagde beloppet af hvad nuvarande Landsböfdingar i accorder utgifvit eller i83,ooo Ut dr blifvit förminskadt med 20,313 R:dr, så att 163,287 R: lr nu återstå oinlöste; men alt långsamheten af dessa medel är så mycket mindre tillfredsställande, som dess användande ej är fritt från störande tillfälligheter och olägenheterne emedlertid för det allmänna blifva allt känbarare, hvaremot, om det onda angrepes vid rolen, Riket skulle besparas dessa olägenheter, hvaribland svårigheten, för att ej säga omöjligheten, att under närvarande förhållanden tillvägabringa en rättvisare reglering af lönerne, ej är den minsta; varande, med anledning häraf, för undanrödjande af ett ondt, sorn, efter motionärens förmenande, mer än något annat, motverkar uppkomsten af ett rättvist befordrings-system, föreslaget.- 1:0 att af den nuvarande Banco-vinsten anslås, att, såsom lån lill återbetalning, begagnas den erforderliga summan af 163,287 R/dr Broo, hvilken aflemnas i Riksgälds-Contoret, med rättighet för Kongl. Maj:t att dermed inlösa alla nuvarande Landshöfdinge-accord hvaremot allt anspråk för innehafvare af dessa tjenster till någon ersättning, under hvad namn det vara må, vid afgången ur tjenslen, fullkomligt skall upphöra; 2:0 alt från den dag, det utgifna accordet till innehafvaren utbetalas, erlägger denne och sedermera hans efterträdare årligen 5 procent, hvaraf 2 procent beräknas såsom capital-afbetalning och 3 procent såsom ränta, hvilka lill Riksgälds-Contoret aflemnas och der serskildt för capital och serskildt för ränta bokföras, på sätt nu sker inom Armeens PensionsCassa med den fond, som Lill amorlissement af Armeens accord är anslagen, tilldess capitalet är fullt återguldet, då de till Landshöfdingarne anslague löner derefter till dem oafkortade utgå; 3:o atf, till säkerhets vinnande för denna Statens fordran, Kongl. Maj;t läcktes anbefalla hvarje Landshöfdinge-Embete att derföre ansvara, det de Landshöfdingen tillkommande löneförmoner icke förr utgå, än omnämnde capitaloch ränle-betalning är verkställd och till Riksgälds-Contoret alsänd; Stats-Utslcottets Utlåtande,
Till Stats-* Den 2j s4ugustii e. m, ZH Statsecconomien höner efter mitt begrepp, äfven och synnerligen den ordning, den lag, en Regering visligen uppfattar och antager, att få begagna ett lands naturliga fördelar, att dess producter blifva i möjligaste måtto begårliga för utlänningen, utan att prisen kunna blifva för låga. Lämpar man nu detta på Frihamnsinrattningen, der alla utländska varor emot ganska lindrig tull, kunna till stor mångd uppläggas, hvad skulle följden blifva annan, ån undervigt i handel, importens förfärliga höjd emot exportens, och Rikets försvagande genom våra egna oförsigtiga förhållanden. Härmed följer tydligen förlust och skada i commercielt afseende. Omöjligen kunde andra Köpmän i Rikets stapelstäder sälja varor, utifrån inkomne och med högre tull belagde, för lika lågt pris, som handlande på Gottland skulle kunna sålja dem, då varorne efter ganska låg tull dit inkommit och der försäljas. Oredan, orättvifan och den billiga handelsjalousien ligger hår i öppen dag, och de olyckliga följderne likaledes. Jag vågar således i ödmjukhet och då jag tager rådet utur mitt hjerta, såsom redlig Svensk, anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på afslag å Betänkandet. Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VII Band. 25 3» Ben JO jiugusti f. m, Bilagor till PleniProtocolIet för den 5o Augusti, förmiddagen. O N:o 1. Herr Gyllenheim, Eric Gujlof: Uti inledningen och premisserne af Högloft. LagUtskottets Betänkande om förändringar i brottmålslagstifiningen, åro så vackra och hugnande grundteckningar framlagda i perspective, att hvarje för mensklighetens och samhåilets vål ömt deltagande vån icke annat kan ån deraf göra sig de båsta förhoppningar; men huru meteorisk blir icke deras tillvarelse, och de uppställda satserna, förvandlade i toma skuggbilder med den vundna upplysning att Högloflige
Littré säger, att » vår första plikt är att skaffa oss vetande, den nästa att meddela det åt andra. » Själf vet ni bäst, hur fulländad ni är, hur högt » själfhäfdelsen » gått, m e n till den senare fordran tycks ni ej h u n n i t. Egoisten hinner aldrig dit. D e hinna aldrig mer än med sig själfva, o c h finna det berömvärdt. Men tidens stora stormklocka ljuder: Kärlek o c h öfverseende m o t alla! Och den ringningen b ö r träffa dem, som äga stort eller litet pund att dela med sig af — det tänker MOSTER BÄRNA. T \ k J A G I GÅR A F T O N s o m vanligt studerade Idun, såg jag en artikel o m » kvinnlig osjälf ständighet » o c h den väckte en glad känsla till lif, ty den visade, att oaktadt allt » det stora nya », s o m under senare tider tilldelats kvinnan, det ännu finnes så m y c k e n naivité. Det är onekligt naivt att kunna tro på allvar i dessa frågor: » bör jag gifta mig m e d e n fattig eller rik m a n? » » hur skall jag få en m a n? » o c h » hur blifva kär? » e t c; de höra så tydligt till skämtets område, utsläppta att prof va människors lättrogenhet. E n del af frågorna i Idun synas däremot allvarligt menade, men då vi enligt Stades åsikt böra hålla så strängt på vår rätt att bestämma våra handlingar, hvarför inte äfven unna andra en liten frihet? D e äro j u så oskyldiga, dessa små frågor, kunde ibland vara något intelligentare, m e n i våra dagar är det ondt o m ren oförfalskad intelligens, o c h hellre än dålig imitationser jag enkel okonstlad natur. Utbyte af förtroende o c h deltagande kan vidga synvidden, då däremot den, s o m ej förmår se utöfver det egna jaget, alltid har samma trånga, inskränkta synkrets, en väl liten kråkvinkel. — i sig ej att sätta in p å sparbanken. Håhå ja, j a! » N u stodo äppelträ- den i blom igen och bäst o c h rikast b l o m - made de hos prostens.
Med en skuld förfallen -vid anfordran (Bancosedlarne) och fordringar, som behof de en längre tid af år för att ingå, måste en sådan Lånerörelse försätta eller bibehålla Banken i ett tillstånd af bancjueroute. Nu deremot komme Banken att för de nya Lånen utgifva Sedlar, till hvars inlösen med Silfver full tillgång vore anskaffad , utan att behöfva vidröra Bankens öfriga fond, och för att få detta Silfver, hade man upptagit Lån, som ej kunde frän Banken återfordras skyndsammare än dess på Fastigheter utgifna Lån ingingo. 3:0 Möjligheten att utan Bankens mellankomst anskaffa de Utländska Lånet illgångar , N iringarne kunde behöfva genom antingen ' a) hvarje Lånesökande enskildt; eller b) förening af flera enskilda; eller c) något annat Stats-Institut j till exempel Biksgälds-Contoiret. Utskottet vill visserligen icke påstå, att denlåneväg, det föreslagit, är den enda Banco-V tskts Betänkande, N:o 92. användbara, men det vägar tro, att under närvarande förhållanden svårligen någon annan kan uppvisas, som med samma fördelar förenar lika få olägenheter, och får, såsom ett ytterligare bevis, i afseende på de andra här antydda utvägar, anmärka följande: ad Orsaken till den större lätthet och de lindrigare vilkor, hvarmed StatsLån, äfvensom Lån till större enskilda Credit-föreningar, kunnat upptagas, ligger dels i förtroendet till noggrann och säker liqvid af ränta m. m., utan fruktan för inträdande behof att tillita Lagarne, ett förtroende, hvarpå den enskilda mannen aldrig i samma grad, helst då frågan är om lån för en längre tid af år, kan göra anspråk, dels i bekvämligheten att, genom obligationernes fördelning i begärliga summor, kunna använda Capital af hvarje storlek, en beqvämlighet, som svårligen kan afses vid upptagandet af ett enskildt Lån; och dels i förmågan att genom ränta på ränta gifva en anvist amortissementsfond en mångdubblad kraft, en förmåga, som helt och hållet saknas vid vanliga enskilda Lån, der årsräntan, och ännu mer räntan derå, är allt för liten att kunna göras räntebärande.
Såsom han brukade, då han gick på skridskor, gjorde han en lång sväng utåt sjön för att kunna se förbi en hvass udde. Han gjorde det omedvetet, men då han kommit förbi udden, visste han, att han svängt dit ut för att se om det var ljus i hans mors fönster. – Nu tycker hon, att det är på tiden, att jag kommer in, men hon får vänta en stund. Isen är för god. Men det var mest obestämda känslor af glädje öfver rörelsen och den vackra aftonen, som vaknade inom honom. Just en sådan månskenskväll skulle man gå på skridskor. Han tyckte om denna milda öfvergång till natt. Ljuset dröjde ännu, men lugnet var där redan. Allt det bästa hos natt och dag! Det fanns en till skridskogångare ute på isen. Det var en ung flicka. Han visste ej om han kände henne, men han styrde fram emot henne för att se efter. Nej, det var ingen bekant, men han kunde ej låta bli att säga några ord om hvilken utmärkt is det var, då han gick förbi henne. Den främmande var väl en stadstös, hon var visst ej van att bli tilltalad så där utan vidare. Hon hade sett alldeles förskrämd ut, då han sade ett par ord till henne. Ja, han var också märkvärdigt utstyrd. Han hade ju full bondkostym. Nå, han skulle ej skrämma bort henne. Han kastade om och for utåt sjön. Isen var stor nog för dem båda. Men Ingrid hade nära nog hållit på alt skrika af förvåning. Där hade han kommit gående, grant och elegant, armarna korslagda öfver bröstet, hattbrättet uppviket och håret tillbakakastadt, så att det ej hängde framom öronen. Han hade talat med en bildad mans röst, nästan utan att bryta på dalmål. Hon gaf sig ej lång tid att undra. Det bar af mot land med henne. Hon kom flämtande in i köket. Visste ej hur hon skulle säga det kort och tydligt nog. – Jungfru Stafva, unga herrn är kommen hem. Köket var tomt, både jungfrun och pigorna voro ute. Icke heller i jungfruns rum fanns det en människa. Ingrid rusade genom hela huset, kom in i rum, som aldrig någon brukade beträda. Hela tiden ropade hon: – Jungfru Stafva, jungfru Stafva. Unga herrn är kommen hem.
Förordningen den 9 Februarii 1802 bestämda grunder för Stängsel-skyldighetens fördelning mången gång i tillämpningen medföra verklig orättvisa, samt att för vissa locala förhållanden, och der jorden i allmänhet är af någorlunda jemngod beskaffenhet, samt betydlig skillnad icke eger rum mellan Hemmans-delarnas storlek, vore den föreslagna förändrade delningsgrunden den mest lämpliga, likasom den eger en bestämd fördel deruti, att den är enkel och för hvar och en lättfattlig, så att serskildt biträde för stängseldelnings upprättande, i enlighet dermed, icke kan blifva erforderligt. Genom antagande af denna delningsgrund, skulle likväl den mindre Hemmans-egaren få vidkännas en betydligt ökad, dess förmåga mången gång måhända öfverstigande, Stängsel-skyldighet; äfvensom de jordegare, hvilka vid i4 hagsamt A. Fc.iv.- o.Oec.-Utsk. Fet. N.o 33. verkstäldt ego-skifte fält taga af den sämre jorden till större rymd, eller de, hvilka erhållit sina egor i flere serskilda lotter, icke allenast komma att vidkännas dessa olägenheter, utan äfven den af ökad, ända Lill fördubblad, Stängselskyldighet. Då nu härtill kommer: att, genom antagande af en ny, från den förut gällande så väsendtligen afvikande grund för Stängsel-skyldigbetens fördelning, rubbning skulle komma att ega rum i de redan bestämda förhållanden Jordegare emellan i detta afseende; att ändringar i Stadganden, som äro af större allmän omfattning och inverkan på Medborgares enskilda oeconomiska ställning, böra med yttersta varsamhet ti 11— vägabringas, samt att det framställda Förslaget icke kunnat blifva tillräckligen kändt af den jordbrukande allmänheten, hvilkens rätt derunder egentligast är beroende, anse Utskotten sig böra föreslå Rikets Höglofl. Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att ifrågavarande Lagförslags pröfning, och deraf följande antagande eller icke-antagande, måtte få hvila till Ständernas nästa sammanträde , samt att emedlertid Förslaget, jemte Högsta
Han kunde då verkligen skrifva litet längre. Hon läste igenom de första punkterna Jag ser så väl att han har haft goda afsigter från början – han har begynt så högt uppe på sidan, men så hon fnyste till. Lat och nonchalant förstås. Nå, han skall nog få det igen Och hon föresatte sig att skrifva bara “två rader“ nästa gång. Men hur det var, blef det alltid minst två ark. En dag – de hade väl varit på landet en veckas tid – då Alice om eftermiddagen från trädgården direkte kom in i salongen, fann hon der till sin förvåning en främmande herre i ridkostym, som med hatten i hand stod midt på golfvet och villrådig och mycket förlägen bugade sig för henne. Hon helsade igen – stelt och liksom frågande. – Ursäkta! — Jag söker bankdirektören i ett ärende Man visade mig hitin Han stammade litet och såg upp på henne. – Var så god och tag plats så länge. Min far kommer visst strax. Hon var ännu i havelock och med en ljusblå, luftig ylleduk löst virad om hufvudet. Hyn var rödlätt och skär af aprilvinden, ögonen strålade ovanligt klara under det oordnade håret. Han blef vid att se på henne, medan hon gick öfver golfvet – hon kände sig generad öfver det vårdslösa i sitt utseende, och ändå hade hon ett visst behagligt medvetande om att det klädde henne. – Ni får ursäkta ett par minuter – hon lade handen på dörrvredet. Jag skall strax kalla hit pappa. När hon kom in igen – utan ytterkläder och med håret i ordning – satt han framme vid divanbordet och talade med Brandt. De båda herrarne reste sig genast: Herr godsegare Danner – min dotter, fru Lexow. Alice smålog förekommande och räckte honom handen. – Men pappa – du har inte bedt herr Danner lägga sina ytterkläder – Jovisst! Jag ber om förlåtelse Har inte herr Danner lust att dricka en kopp kaffe med oss? – det kommer visst strax in. Eller hur? Han vände sig till Alice. – På ögonblicket Hon stod och tittade efter något i sin arbetskorg, under det hon likgiltigt, från sidan tittade bortåt den unge mannen, som redan rest sig. – Tusen tack! Men – olyckligtvis Det är mig inte möjligt i dag. Det var tydligt han gerna ville stanna.