Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
R:drs valören blifvit makulerade och i följd deraf måst kasseras; att det till hittills utgifna Riksmynts-sedlar begagnade papper, serdeles det lamellerade, vore för sitt ändamål mindre tjenlig^ samt att Fullmägtige borde, så fört ske kan, vidtaga åtgärder till införande af nödiga förbättringar vid sedelpapperets tillverkning, så att Banken till sina sedlar må erhålla ett papper af i möjligaste måtto tjenlig och ändamålsenlig beskaffenhet; varande jemväl af' Herrar Revisorer den upplysning meddelad, att de med anskaffande af papper och tryck till Riksmyntssedlarne förenade omkostnader uppgått till 57,109 R:dr 14 öre Riksmynt. Då det ålegat Fullmägtige att åt frågan örn tillverkning af sedelpapper söka förskaffa all den utredning, sorn endast af deri sakkunnige personer vore att påräkna, torde af detta bemödande anledningen förklaras till de stora omgångar, hvarmed de förberedande åtgärderne, enligt Herrar Revisorers förmenande, varit för - 116 enade; och den omständighet, att resultatet ej motsvarat allas förväntan, bör väl, under dylika förhållanden, icke föras Fullmägtige till last, serdeles som vid det slutliga fastställandet af prof till papper för de serskilda valörerna, Fullmägtige saknade anledning befara, att papperet, genom för kort malen massa eller af andra orsaker, skulle lättare bryta sig och genom alltför tjocka lameller förefalla svårhandterligt. Om ock det för första sedelutgifningen tillverkade papper icke får anses fullt motsvara fordringarne hos ett godt sedelpapper, hysa Fullmägtige likväl den förhoppning, att, sedan, vid arbetets ordnande och utförande, mera vana hunnit förvärfvas, befintliga felaktigheter, efter hand, med lätthet skola afhjelpas. Jemnförelsen emellan förr begagnade sedelpapper och det nuvarande skall naturligtvis utfalla något ofördelaktigt för det sednare, då vid tillverkningen af det förra en tretioårig vana väsendtligen bidragit, att åt detsamma gifva seghet och smidighet — egenskaper, som nämnde papper ingalunda i lika hög grad innehade vid första utgifningen.
Han hade ju väl tidigare begabbat högern och deras ledande män, och han var ju heller icke ännu en man som man ansåg sig kunna fullkomligt lita på, men han var i alla fall en absolut framstående begåfning, och den literära högern har hittills icke kunnat åstadkomma en sådan. De måste derför vara glada öfver Drachmann, om de kunde räkna honom ibland sig. Men för enhvar, som förstår Drachmanns personlighet, var det klart, att detta högerns hopp icke skulle gå i uppfyllelse. Han kan väl i lidelsefulla ögonblick,. retad öfver den enligt hans mening oriktiga väg, som hans gamla meningsfränder slagit in på, göra hänsynslösa angrepp emot v dem, så hänsynslösa att det kan se ut för den ytlige, som om han gått förlorad för framåtskridandet och kunde tagas som god pris af reaktionen. Men det är icke så. Han, hvårs första dikt hette “ Engelska socialister “ och-vitnade om djup sympati för arbetarnes sak, och som sedan dess har skrifvit underbart sköna poem om de fattiges nöd och olycka, han skall alltid uppröras öfver orättvisan och lyfta sin röst mot brutaliteten. Det har varit det innersta i ho-# nom då han började, det är säkert på samma sätt ännu, han skall alltid helst vara på den sidan der det kämpas för de mångas rätt emot fåtalets privilegier. Men oklar som han är, skall han stundom kunna misstaga sig, sällan starkare än i sitt senaste uppträdande, svårligen värre än att hans förtjenster kunna bringa detta i glömska. Med hans natur skall sådant icke kunna undvikas. Hans personlighet är icke alltid i stånd att visa honom den rätta vågen. Det var alltså genast att förutse, att han snart åter skulle visa sig stå till venster, och han har redan gjort det, i det han den 1 januari publicerade en nyårsdikt i ett af våra vensterorgan. Han är blott icke längre i sträng mening inrullerad i något parti, men det behöfver han ju heller icke vara. Han hör särskildt icke till den literära venstern, som alltså för framtiden räknar en mindre under sin fana än förut. Men detta är icke det värsta, som vid nyårstiden har drabbat den nya riktningen. Långt allvarsammare är det, att brytning uppstått mellan en af dess män, fil. dr Edvard Brändes och den danska demokratiens ledare, folketingets ordförande, Berg.
Vid förnyad föredragning af Banko-utskottets den 19 och 22 sistlidne April på bordet lagda utlåtande N:o djl, i anledning af de inom Riks-slånden gjorda anmärkningar vid Utskottets utlåtande N:o 24-, biföll Ridderskapet och Adeln nämnde utlåtande N:o 47, med undantag at den punkt, som angår omsättning eller reduktion af jordeboksoch hemmantalsräntor samt debitering af afgifter, som efter det nya myntsystemets införande äro i annan myntsort bestämde, och emot hvilken punkt anmärktes, att den deri förekommande fråga icke blifvit af behörigt Utskott behandlad och således nu icke kunde till pröfning upptagas. S. D. Föredrogos och biföllos btatssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens nedannämude den, 29 sistlidne April på bordet lagda, utlåtanden och betänkande: N:o 2, i anledning af vackt motion om bidrag för beredande af nedsättning lör tyngre och vigtigare varor i nu gällande taxa för inre far ten å Götha kanal; N:o 3, i anledning af väckt motion om samlande af medel lill bildande af en skattkammare för riket; N:o 4, i anledning af väckt motion om inrättande af ett postkontor vid Vrigstads gästgifvaregård; N:o 6, i anledning af väckt motion om rotehållarnes på Gottland befriande från skyldigheten att anlägga båtsmanstorp; N:o 7, i anledning af Kongl. Majrts nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Stats-utskott, angående rotering af den staden Lund tillhörande s. k. Vagnmansjorden; samt N:o 8, i anledning af Kongl. Majlis nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående Fahlu stads båtsmansrotering. Bih. till Ji. St.
Hivad borgareeller 8onde-8tändets i sistnämnde proposition upptagne beslut, af k. 8t:r gillas, lär den af Lorgare-8tändet beslutade redaetionsförändringen af I2tte punetens bufvudmoment antagas, sä att i stället för cle cler förekommande orden "en lägre enbet än 166^ ars mvnlordning utsätter 006 1776 ars rea lisatio nsförordning äberopar" utsättes: en /agre en/ret än </cn nuva/ane/e^' samt i stället för meningen: "oell att "denna enbet mä blifva ett silfverman! af lika värd>7 "med 18 sik. silfver efter ,664 ärs myntfot, oell alitsa 'enligt realisations-grund motsvarande värdet af 1 R:dr "banco" utsattes: oc/r att c/enncr cn/rek nrä //r/va ett s///^- nrottv«rranc/e / /l.(/r ^a,rco-»5ec//. e/ter o/vnnnänrn(/e Lettänrn/ngsgrn,r(/. /l/om. a. /2tte nuncten bafva Riks-8tänden cnbäiligt bifallit. Utaf de under mom. föreslagne underafdelningar af det metalliska ni^ntet äro antagne ak L2«nc/e» gcmens-rmt ett mvnt, motsvarande R:dr b:eo; sk kl. Ridd. oell tkdeln, kl. l?reste-8tändet oell V. borgare-8tändet underafdelningeo, motsvarande ^ . z R:dr dito; ak 8tänden gemensamt underafdelningen, motsvarande.
Mertons försvinnande hade på sin tid väckt mycket uppseende i orten och varit föremål för många gissningar och besynnerliga föreställningar. Man hade sökt honom öfverallt, men den bästämda öfvertygelsen, att han aldrig kommit hem till Merton Hall, hade gjort alla efterforskningar på stället föga noggranna. Inspektoren och den gamle smeden, som åtföljde oss, mindes båda mycket väl alla de rykten om hans död och försvinnandet af hans lik, som då varit i omlopp, och påminde sig äfven hans vackra enka, som rest utomlands och aldrig återkommit. Jag hade bedt Wehler att icke här nämna hennes namn, i förening med någon misstanke om det brott vi sökte upptäcka, och han hade lofvat mig tystnad i detta fall. Offentliggörandet deraf nu på detta ställe, der hon lefvat och man ännu mindes henne, syntes mig både onödigt och motbjudande; den olyckliga qvinnan var död och menniskors straff och dom kunde icke mera nå henne, hon var i alla händelser min slägting, och jag hade vuxit upp i föreställningen, att hon var min mor. — Det är likväl besynnerligt, att aldrig någon tänkt på att öppna den der gamla paviljongen under alla dessa år, — sade den gamla smeden, som med sina verktyg öfver axeln linkade bredvid oss. — Åhjo, först squire Emanuel kom till Merton Hall, så ville han en gång gå dit för att söka en gammal bok — ty vi visste att der förvarades en hel hop gammalt skräp — men vi kunde icke hitta nyckeln och trodde då, att mr Harry Merton haft den på sig, då han blef borta, ty han brukade bära den bland andra nycklar i sin ficka, och som squire Emanuel är mycket lugn och likgiltig af sig, så brydde han sig icke om att låta bryta upp dörren, så mycket mindre som det skulle blifvit ett svårt företag, och man genom fönstren kunde se allting derinne, och att ingenting fanns som var värdt ett sådant besvär, och sedan har det aldrig blifvit fråga derom. — Imellertid så får ni nu ett styft arbete, fader Jonas, ty dörren är af ek och tung och stark som en kyrkport, hvilket den också skall hafva varit, säger man, — tillade inspektören, i detsamma vi öppnade den mosslupna grinden ut till parken.
Direktionen förbundit sig ansvara för de under dess vård befintliga medel, det hos Riksgälds-kontoret af en bland Direktionens ledamöter deponerade hypothek å 5,000 R:dr mätte till honom återlemnas; 6:o att Riksgälds-kontoret måtte fä sig ålagdt föranstalta om erforderliga inteckniugsförnyelser, bevakningar och utsökningar för dit aflemnade lånehand1 ingar; och 7:o att de angående förevarande ämne i Riksgälds-kontorels reglemente meddelade föreskrifter måtte äfven för öfrigt till sin redaktion undergå nödig rättelse. Derjemte och under yttrande af den öfvertygelsen, att en betydlig del af ifrågavarande fond aldrig skulle komma att för Hjelmare kanal-verk erfordras, har motionären alternativt och företrädesvis hemställt, huruvida icke lämpligast och nyttigast vore, alt fondens kontanta medel i runda summor aflemnades till Rikets Ständers Bank för att derstädes, genom fastighetslåuefondens eller diskontrörelsens förstärkning, eller ock på annat sätt, göras fruktbara och förökas för det med dessa medel afsedda ändamål. På sätt Utskottet här ofvan uppgifvit, väcktes redan vid 1834 och 1835 års riksdag fråga derom, att Riksgälds-kontoret borde ombesörja utlåningen af de för Hjelmare kanalfonds räkning influtna räntemedel; men Rikets Ständer förklarade sig icke kunna bifalla denna framställning, utan förordnade, att ifrågavaran - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 13 de medel skulle genom kanal-direktionens försorg utlånas. Samma skäl, som föranledde Rikets Ständers vid nyssnämnde riksdag sålunda fattade beslut, fortfara ännu att ega sin fulla giltighet, helst några sådana, då oförutsedda, förhållanden, som möjligen kunde påkalla en förändring i detta beslut, sedermera icke inträffat; hvadan och dä härtill numera dessutom kommer, att utlåningsoch förvaltningsbestyrels öfverflyttning pa Riksgälds-kontoret skulle medföra en alltför väsendlig rubbning uti och afvikelse från den af Direktionen uppgjorda samt af 1840 och 1841 års
Materialierne blefvo dels directe uppköpta, dels från Tumba reqvirerade, och försöken börjades så väl i Laboratorium, som vid Pappers-bruket, allt efter Herr Professorens åstundan, Redan i Junii månad samma år visade sig, under ett försök vid Tumba : att tillverkning af ett till Sedlar tjenligt papper af rå Ha-mpa kunde till vägabringas ; att ett sådant papper, som flerstädes utomlands nyttjas lill Sedelpapper, med flera så kallade Lameller, kunde tillverkas; samt alt trycket derå, äfven med Bankens vanliga Sedelslilar, blef läsligt och redigt. I följd deraf, och då utgången således började synas säker, bemödade undertecknad sig alt söka utifrån införskaffa finaste form - Bil. lill Tanco-Utskottets Memorial Hl-o go. j fluk och lie bästa färg-ämnen, som kunde erhållas, äfvensom att dels skyndsamt förbättra de anstalter vid Bruket, hvilka för en sådan tillverkning oundgängligen behöfvas, dels att härstädes erhålla biträde af skicklige Konstnärer i och för allt, hvad. med ett nytt förbättradt Sedelmynt kunde ega gemenskap. Herr Professor Pasch, som lii tfa 111 biträdt äfven i dessa delar, fullföljde under hösten 1827 emedlertid Pappers-försöken med synbar framgång, så val i anseende till ämnets beredning, blekning och färgning, som till anbringande af sådana märken och egenskaper uti sjelfva Sedelpapperet, hvilka för ett sådant erfordras.
Och jag hoppas, att Ni, mine Hrr, skola tillåta det, ehuru jag erinrar mig ordspråket: att ingenting kan vara en större styggelse för en kavallerist, än en sjöman till häst; och jag fruktar i ännu högre grad för militärer i allmänhet att se en gammal skrifvare upträda i frågor, som röra Rikets försvar. Hvad nu angår de förslag, som hittills hafva tillverkats på mycket scientifikt sätt — jag betviflar det ingalunda — och upgjorda för att komplettera ett gammalt system, att genom befästning åstadkomma försvaret af vår östra kust, så har en omständighet inträffat, som gör att dessa förslag troligen numera måste anses odugliga och att det skulle vara högst oklokt att fortsätta med byggandet af fästningar, när det numera är en känd sak, att vår östra granne, som bygger en mängd kanonjollar och skärgårdsfartyg, är i tillfälle, att på några timmar segla hit med densamma och intränga genom andra än befästade passager i vår skärgård och på vår kust, som kunna lättare tillstoppas. Detta är en sak, på hvilken icke kan läggas nog vigt, och det är derföre jag skulle ha understått mig att göra specifika objektioner mot ett befästningsförslag, äfven om jag vetat att det skulle bli eller vara af Styrelsen framlagdt. När det är fråga om att utbetala stora summor, anser jag mig, som representant, skyldig att fästa upmärksamhet på hvilkendera methoden, att efter nu förändrade förhållanden försvara Riket, antingen genom ett väl ordnadt, föga kostsamt och effektift kustförsvar långs hela linien, eller genom fästningsbyggnader här och der, kan anses för det rätta. Hr Frilen har uttalat sig för Waxholms befästande, med tillkännagifvande att detta utgjorde en del af Stockholms befästande. Nå väl, då undrar jag om Frilen har varit betänkt på, att man skulle kunna göra en ganska formel anmärknrg mot hans förslag, så till vida, att frågan om Stockholms befästande, hvarom vi läst mycket i tidningarne och hört åtskilligt talas, men som vi icke fått direkt från K. M., framkommer nu, så här delvis. Märken noga, mine Hrr, detta förslag göres af en hög militär, som svårligen’ kan undgå att känna till både det ena och det andra.
Gärdet bör, såväl till befäl som trupp, utgöra, om jag så får säga, gräddan af arméen, hvarigenom det ändamål ernås, att på samma Den II Mars f. m. 139 gäng det blifver en elittrupp, det också rättfärdigar det företräde det äger och blifver derjemte en förmånlig slimulus till utmärkelse. Underbefälet är, genom den talrika underofficers-corpsen, mera dyrt för staten, än som behöfves, och denna corps natur, att under ett sträfvande till högre anseende skilja sig ifrån soldatlifvets enkelhet och besvär, verkar menligt på den anda, som bör råda inom en krigshär. Den gör skilnads-linien emellan befälet och truppen alltför bjert utom tjernsten, på samma gäng den i tjensten uppställer en afledare af det direkta förtroendet emellan dem. Det är genom den nitiska, skickliga och sedliga soldatens upplysning i anseende, under bibehållande af bans egentliga stånd, som hela soldatståndet bäst manas till efterslräfvandet af dessa egenskaper. Korpralens ära, är en väckelse för truppens äreoch sede-känsla. En talrik under-officers-corps liknar en mur, som betager truppen allt hopp, att genom hvilka ansträngningar sorn helst förtjena militärisk befordran, och detta är åtminstone ej väl förenligt med ett allmänt bevärings-system. Generalitetets olika grader, utan motsvarande tjenstebefattningar, synes vara en lika stor öfverflödighet, som en lika aflöning för general-befälhafvarne under det att distriktens olikhet för dem medför sä högst olika kostnader, visar sig olämplig; och vid generalstabens nuvar. sammansättning bör anmärkas: l:o Att den nu befintliga general-staben icke utgör en särskild corps, utan endast äger rum på bekostnad af fulltaligheten utaf det, för reg:lenas behof afsedda befäl. 2:0
StatsUtskottet har beräknat inkomsterna efter hvad sedan i8a3 ingått; men då BevillningsUtskottet föreslagit en Bränvinsskatt och en Tulltaxa, som böra utgå med större summa än StatsUtskottet föreslagit, har BevillningsUtskottet trott det icke vara Rikets Ständer förmenadt, att anvisa på denna större summa. Jag tror således ej att BevillningsUtskottet gått utöfver formerna, då Utskottet beräknat en inkomst, hvilken StatsUtskottet, då det Den 17 1’c brun l ii f. m. IS9 det afgaf sitt InkomslBelänkande, icke kände, emedan den <lå ej var beslutad. Jag tror Utskottet hafva fullgjort sin skyldighet alt anvisa tillgångar, hvarigenom allmänheten ej kommer att tryckas med nva skatter, och jag tror, alt Utskottet hade felat i sin pligt, om det, i stället att anvisa denna tillgång, hade föreslagit en fyllnadsafgift i Bevillningen, Jag tillstyrker således bifall till Utskottets Memorial. Herr Rosenblad_, Bernhard: Jag vill endast tillägga, alt då SlatsUtskoltet i sitt InkomstBelänkande föreslog beräkningen af den del af StatsVerkets inkomster, som ingår såsom bevillning, gjorde StatsUtskottet det under förbehåll, alt stadganderne i afseende på dessa inkomster skulle blifva desamma, som hittills. Men då delta icke blifvit bifallit, utan lieie förhöjningar och förändringar hafva beslutits, hvarföre också den gjorda beräkningen upphört att tjena till grund, är det således klart alt BevillningsUtskollet icke gjort annat, än hvad sorn varit dess pligt. Jag tillstyrker bifall u Utskottets Memorial. BevillningsUtskottets förevarande Utlåtande blef, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit. 62 II. n Den 17 Februarii f. m. Herr von Hartmansdorff', Augnst:
Dä den förflutna tidens erfarenhet bekräftat att allmänna arbeten, om de, med fullkomlig båtnad för det allmänna skola kunna tillvägabringas, erfordra så väl för planernas uppgörande som för ledningen och tillsynen vid verkställigheten, en större tillgång på fullt skicklige ingeniörer med serskildt för detta yrke förvärfvade theoretiska och praktiska insigter, har Kongl. Maj:t ansett lämpligt och nödigt, att, i enlighet med hvad redan tillförene skett i andra Europeiska länder, en serskild vägoch vattenbyggnads-korps uppsattes och ställdes till vägoch vattenbyggnads-styrelsens disposition. Beträffande sammansättningen af denna korps, för hvars successiva kompletterande framdeles borde blifva att påräkna de ingeniörclever, som fullbordat föreskrifven lärokurs vid Mariebergs undervisningsverk, har ett förslag blifvit uppgjord t och intaget uti det vid den nådiga Propositionen fogade statsråds-protokoll öfver civil-ärenden, hvilket jemväl utvisar att den tillökning i årliga utgifter, som genom organiserandet af en sådan korps skulle erfordras, kunde inskränkas lill omkring 3,000 R:dr och har Kongl. Maj:t föreslagit, att Rikets Ständer måtte lill aflöning för styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader jemte en dermed infurl/fvad vägoch vattenbyggnads-korps anslå 12,900 R:dr årligen eller tillsammans för 3 år 38,700 R:dr. Utskottet, som väl instämmer i Kongl.
Det vid sistförflutne riksdag uti 2:ne hos Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet väckta motioner framställda förslaget om Statens medverkan för anläggning af en bro öfver Hjelmare sund, har vid innevarande riksdag, genom en hos Bonde-Ståndet afgifven motion, blifvit åter upptaget af Riksdags-fullmägtigen Lars Ersson från Södermanlands län, hvilken ånyo fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på vigten för allmänna trafiken emellan Westerås och Örebro läns bergslager å ena sidan, samt Södermanland och Östergötland, å den andra, att en bro blefve anlagd öfver nämnde sund, hvilket för närvarande utgjorde ett stort 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. hinder för sagde trafik, helst den på färja skeende öfverfarten voro med betydlig tidspillan förenad och under vissa årstider icke verkställbar. Genom anläggande af en bro öfver sundet skulle de landtinanuaprodukter, hvarmed bergslagen måste förses, kunna från slättlandet ditföras med mindre omvägar och svårigheter, än som med dylika transporter nu vore förenade. Ännu mera kännbart skulle, enligt motionärens framställning, behofvet af den föreslagna broanläggningen blifva sedan ej mindre den till Cathrineholm under arbete varande jernvägen hunnit fullbordas och sammanbindas mod linien emellan Töreboda och Göteborg, än äfven OrcbroArboga-linien i en icke långt aflägsen framtid blifvit vidare utsträckt långs Mälarens norra strand. I händelse, såsom det vöre att förmoda, söder om Hjelmare sund och i närheten deraf Ahlsäter och Åsen klefve stationer å jcrnvägslinien, skulle det för Staten medföra betydlig förlust om befolkningen norr om Hjelmare sund, i stället att medelst bro öfver sundet närma sig dessa stationer, skulle nödgas göra den långa omvägen åt Eskilstuna. På bekostnad till en del af allmänna medel hade, genom Nyköpings läns Hushållnings-sällskaps försorg, förslag och ritningar till brobyggnad öfver nämnde sund, efter anställda undersökningar, blifvit uppgjorda af majoren vid Vägoch Vattenbyggnads-korpsen F. W. Leijonancker, hvarvid kostnaderna för denna brobyggnad beräknats till 189,000 R:dr lian t.
Ånyo föredrogs StatsUtskottets under N:o 251 afgifne, och den jf sistlidne September förmiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 149 förut meddeldle Betänkande angående medel lill ombyggnad af den så kallade Lejonbacken vid Stockholms Slott. Herr Rosenc/vist , Fredrik Leonhardj hade inlemnat följande, som upplästes: 168 Den (4 October f. ta. De anmärkningar, som inom Ridderskapet och Adeln af Grefve Gyllenborg och mig, samt inom BondeStåndet af Riksdagsmannen Anders Danielsson blifvit anförde, finner jag på intet sätt hafva blifvit vederlagde af hvad Utskottet andragit. Jag itererar således, hvad jag ovederlagt anmärkt, att de till denna ombyggnad upprättade kostnadsförslag äro behäftade med samma fel och oskickligheter, som kostnadsförslagen till Götha Canalbyggnad; att man vid hvarje Riksdag förebär missräkningar och misstag, och vid hvarje Riksdag begär nya bidrag af folket till denna grusbackes ordnande efter en bättre smak; att då redan 120,000 R:dr B:co äro nedgräfde i Lejonbacken, och ändock fordras ytterligare 80,000 R:dr B:co dertill, man med skäl kan rysa för Lejonbacken, då man ser densamma, ulan alt på minsta sätt kunna upptäcka, hvart de 120,000 R:dr B:co tagit vägen; i följd hvaraf jag bestrider allt vidare anslag dertill. Herr Hjertaj Gustaf: Det är visserligen beklagligt, att Lejonbacken kostat så mycket, men då den nu väl måste gö'ras färdig, sedan den en gång blifvit påbörjad, och utgången af de försök, som blifvit gjorde för att vinna nedsättning af anslagen i andra punkter, nogsamt visar omöjligheten, att kunna tillvägabringa afslag å Utskottets förevarande Utlåtande, får jag för min del begära Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall derå.