Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af Revisorernes erinringar vid dispositionerna öfver 9:de HufvudTiteln, har StatsUtskottet förklarat, att enär Utskottet inhemtat, det äfven de sednare åren , af denna Titels anslagssumma, emot egentliga ändamålet med dess bestämmelse, en del blifvit använd till lån åt enskildta emot ränta, samt följden häraf varit, att Kongl. Majit och Kronan, om ock friad från förlust genom vidtagne försigtighetsmått vid utlåningen, blifvit invecklad i concourser, och dermed åtföljande långvariga rät*’ Den 4 April f. m. 65 tegångar, hvilket a/viker från de allmänna grunderus för Statsmedlens förvaltning och disposition : anser Utskottet sig böra föreslå att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t förnya deras förut gjorda underdåniga anhållan, att de på 9:de HufvudTiteln, för Jordbrukets, Handelns och Näringames förkofran anviste medel, måga disponeras till understöd endast för sådane allmänna företag, som, öfver stigande den enshildta förmågan kräfva uppmuntran eller bidrag af Staten. Enligt io §. af Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 upprättades 9:de HufvudTiteln, med ett anslag af 100,000 R:dr om året, ämnadt för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes upphjelpande och underhåll med det vilkor, att deraf inga pensioner måtte utbetalas, eller 6ärskildte summor deraf till sådane föremål begagnas, hvilka ej med Jordbruk, Handel och Näringar ägde gemenskap. Utskottets nu gjorde hemställan är väl ingalunda i motsägelse med de för dispositionen af 9:de HufvudTitelns anslag, vid dess formerande fastställde allmänna grunder; men den innefattar likväl en inskränkning i den pröfningsrätt som på Kongl. Maj:t hittills ankommit j och en inskränkning, af den beskaffenhet, att ett allmännyttigt företag kan korn ma att sakna ett med anslaget åsyftadt biträde, derföre att det ej kan kallas ett allmänt företag.
R:dr utaf det Gefle stad från Barnhus-inrättningens fonder beviljade lån, fullmakt för lyftning af endast 20,000 R:dr blifvit företedd, åberopar Direktionen underdånigst hvad dess numera afgångne ledamot, Krigs-fiskalen Bennich i bilagde skriftliga yttrande anfört, och får i sammanhang dermed vitsorda, att då förenämnde dag, på grund af tvänne af Gefle stads Magistrat och äldste utfärdade förskrifningar å tillsammans 40,000 R:dr Banko, nämnde belopp af Krigs-fiskalen Bennich lyftades, behöriga fullmakter att uppbära begge förskrifningarnes innehåll företeddes och aflemnades, ehuru den ena af dessa fullmakter sedermera förkommit; anhållande Direktionen underdånigst, det Eders Kongl. Maj:t täcktes anbefalla, att Krigs-fiskalen Bennichs åberopade yttrande med — 260 — ! / dervid fogade bevis varda i sammanhang med revisions-berättelsen och öfrige deröfver afgifna förklaringar till trycket befordrad. Då Kevisorerne, vid granskningen af Barnhusets underhålls-reversaler för räkenskaps-året, fästat uppmärksamhet dervid, att i åtskilliga reversaler Kyrkoherden ensamt qvitterat de från Direktionen till vederbörande fosterföräldrar afsända underhållsmedel, får Direktionen erinra, att anmärkta åtgärden påtagligen egt rum endast, då fosterföräldrarne icke varit skrifkunnige, och att i detta fall vederbörande Kyrkoherdes qvittens synes vara vida mera^ betryggande, än om annan person å reversalet tecknat fosterföräldrarnes namn, hvilken åsigt äfven blifvit af erfarenheten bekräftad, enär hitintills hos Direktionen icke någon enda gång af fosterföräldrar klagomål förekommit, att qvitto å deras vägnar blifvit obehörigen meddeladt. Vidkommande slutligen Revisorernes anmärkning, att å en stor del reversaler saknas Pastors intyg derom, att barnet den tid, då utbetalning af fosterlönen egt rum, lefvat och af fosterföräldrarna fortfarande njutit vård och underhåll, så, ehuru Kyrkoherdarnes bevis att fosterlönerna blifvit vederbörligen utbetalda, måste antagas utgöra tillräckligt bevis i berörde hänseende, har likväl
Grefve De la Gardie, Jacob: I följe af Herr af Uhrs yttrande den 12 sistledne Februarii eftermiddagen samt Ridderskapets och Adelns derom tagne beslut får jag härmedelst öfverlemna de begärte upplysningar rörande Höganäs Stenkolsverk, med anhållan, att de till Statsoch OeconomicUtskotten måtte remitteras såsom Bilagor till mitt under den 10 sistledne Februarii förmiddagen ingifna memorial i samma ämne. Herr Montgotnerie, Gujlaf: Nästan oväntadt är det för mig att Utskottet fästadt så ringa vigt på denna min motion att det icke ansett nödigt att ens söka skaffa sig om ämnet en närmare kännedom. Likväl tror jag att ämnet fordrat denna af Utskottet åsidosatta serskildta uppmärksamhet. Då det gäller att befordra, att åstadkomma, en Den 7 April e, m. för ett samhälle nyttig inrättning, som har till ändamål medborgares, och i synnerhet nästan alltid i afseende på Statsbidrag vanlottade medborgares bästa, tror jag att ämnet är af den vigt, att det förtjenar Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet, och således äfven dess Utskotts. De inkast Utskottet gjordt mot förslagets antagande inskränka sig egentligen till följande hufvudsakliga, dem jag utber mig vördsamt att i samma ordning få besvara. Ibland annat anför Utskottet såsom motskäl, att j den trackt vägen skulle anläggas icke finnas flere än några hundrade Invånare, hvilka Utskottet icke anser kunna underhålla den väg, sorn der tilläfventyrs blefve på Statens bekostnad anlagd; äfvensom att denna väg komme att sträcka sig äfven till Haparanda ifrån ÖfuerTorneå. Jag bör dock ha den åran att upplysa Utskottet att en väg redan finnes och ganska långe funnits emellan sistnämnde ställen, och att just denna väl underhållna väg bevisar att innevånarena, ehuru irke talrika, dock äga både förmåga och vilja att en sådan väg, otn den anlades, underhålla. Sedan tror Utskottet att climatet der icke medgifver hopp om lönande odling.
Om man nemi. bifallit frågan i sin helhet, så är det icke derföre sagdt, att man skulle vara villig omfatta samma fråga endast till en del. Då emedlertid det slut, hvaruti Utsk:t stadnat, står i öfverensstämmelse med det af R. o. Ad. förut fattade beslut, ehuru UtskUs motivering synes vara något besynnerlig, får jag anhålla om bifall till den gjorda framställningen. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. biföll R. o. Ad. det slut, hvartill Utsk:t uti förevide Utlåt, kommit. Med förmälan att det snart torde blifva af nöden, att R. o. Åd. utsåge revisorer till deltagande i den granskning af Statsverkets, Bankens och RiksgäldsKontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, som komme att ega ruin under såväl innev:de år som åren 18(il och 1802, hemställde H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida Ståndet behagade företaga val af desse revisorer nästkommande Onsdag den 10 Den 7 Juli. 11 dennes, sedan valet af suppleant till fullmägtig i 11. St:rs Bank försiggått. Sedan härtill svarats ja, erinrade H. Exc., att vid hvart och ett af de tre särskildta val, som således komme att ega rum, 6 revisorer skulle utses. B. o. Ad. åtskiljdes kl. l/> 2. e. m. In fidem, 0. Brakel. Lördagen den 7 Juli 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 8 prot.-utdr. för d. 4 dennes samt pleniprot:t för d. 11 sisth April e. m. Öpnades
Skrif-Materialier för d:o Wed för d:o . - r,ll^Lyohälll.ing och flere Utgifter för Kronans pulDque Hus Slockholm Till byggnader och reparationer ä publike Husen i Stockholm oä Landsorterue äro i Riks Sluten anstugne 9,000, hwaraf hä upsöres i likhet nied hwad a Publtke Htifens Siac warit be städt för Stockholms pnblique byggnader . De öfrige 6,000 för ytterne ä Allmänna UtgifiS - Staten LandS - Statcrne. Slvtts-Skaterne i Länen Jägeri - Staten - « Stockholms Stads med öfrige Städers Magistrater, ersattnlng för Tullfriheter - I Penningar . 453,352: 26: z 40,291: 29: i 2,706 T:r io K:rSpanm. a 36 T:n 2,029: 35: 3 , ^ l—5—„ S-.a 495,673: 42 7 ZörswarS - werket lill Lands. Krigs - Collegium ' « . ' . ' Till Gcwäroch Amuniriottö-Förråder, samt Krut-tiilwerknings - kostnad Armeenö beklädning, trost och likredning Fastnings-byggnad Salpetkr - betalning . Fortisications Staren Generalitets d:o . General-Adjntanternes d:o 60.000 — 140,000 — 16.000 -— 58.000 — I: ndoldto ^ogomenterne. Kongl. Ljf-Regemcntek, Dest indelning D:o Cnirassicrer med Penninge-löner D.o Husarer d:o . D:o Grenadierer d:o ? Kongl. Lif - Grenadier - Regementets Rusthålls. Division, Dest indelning D:o med Spantiemälsoch Penninge-löner .
Han hade glömt alla sina sorger och åter kommit i glatt humör. Då klockan närmade sig fyra, gick han ner i matsalongen för att äta middag. Det var nästan tomt därnere. Två rödbrusiga lantbor hade just slutat att äta, då Tomas kom in; de betalade och stego upp på däck. Vid ett bord satt styrmannen ensam och åt med religiöst allvar. Det var en solbränd man med mörka ögon och svart hakskägg. En blek ung flicka passade upp honom med mjuka slavinnerörelser, utan att säga ett ord. Tomas drack två glas brännvin och en flaska öl. Han var i ett äkta reslynne och hade kommit i en stämning som om han vore ute på upptäcktsfärd efter okända världar. Han visste ingenting om Utö. Kunde det bo några människor därborta? Några stackars fiskare troligtvis, som frukta Gud, ty det bruka fiskare göra, och mörda och stjäla litet, när det faller sig så, och leva av sur strömming... Så erinrade han sig, att han någon gång hört talas om Utö gruvor. Skulle det alltså finnas gruvor där? De voro väl för längesedan nedlagda. Styrmannen förde ett viskande samtal med uppasserskan borta i andra ändan av rummet. Det slutade med en kort handtryckning; flickan rodnade svagt, och mannen gick upp på däck. Tomas beställde kaffe och chartreuse. Det hade blivit en smula sjögång ute på Baggensfjärden. Båten gungade sakta i sneda rörelser från för till akter och från babord till styrbord, och vågorna skvalpade sövande mot salongens väggar. Då Tomas vände sig om och såg ut genom det lilla runda fönstret, liknade fjärden ett snöfält. Fönstret befann sig så nära vattenytan, att blicken nästan endast uppfångade det vita skummet på böljornas toppar. Det var härar av vita blixtar, som tändes och slocknade, och som oavbrutet behärskade synvidden med sitt fosforaktiga ljus. Solen brottades redan med den västra horisontens blodkantade skymurar, då man lade till vid Utö brygga. Tomas hade fått kaptenens tillåtelse att ligga i aktersalongen över natten. Han steg i land och gick långsamt vägen uppför, förstämd, uttröttad på förhand.
Jag har närmare ingått i dessa detaljer, emedan Plougs ställning som den danska skandinavismens mest representative man gifvit en särskild vigt åt de anklagelser, han utslungat, och varit, jemte Krabbes korrespondens, bestämmande för omdömet om konung Karls unionsförslag. Plougs långa arbete i den skandinaviska sakens tjenst, hans stora talang, hans snille, hans öfver allt tvifvel höjda fosterlandskärlek ha helt naturligt gifvit hans ord stor autoritet. Jag är ocksä öfvertygad om att det endast är hans uppfattningaf hvad som var gagneligt för hans fosterland som förmådde honom att, så som han gjort, strax från början vara med om att undertrycka konung Karl unionsförslag, och jag är lika öfvertygad om, att han erkänner mig vara i min goda rätt, då jag afslöjar en taktik, hvars medel och mål jag lika litet kan gilla. Det är uppenbart, att Ploug anser all sköns list, osanning, förvrängning, förtal vara tillåtna i politik likasom i kärlek. Men han skall dock säkert medgifva, att sanning är nödvändig, då man vill gifva ett, vore det än så ringa, bidrag till sin tids historia. Det är hvad jag här önskar göra. Ploug är en historisk personlighet. Han står i centern af det stora national-liberala partiets skandinaviska flygel. Han är dess olympiske högtidssångare, dess publicistiske koranförare, dess orakelmäktiga delfiska Pytia, hvars trefot heter Faedrelandet. Man måste förstå att tyda hans uttalanden, om man skall komma deras sanna betydelse på spåren.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857. Slais-dlihottels Memorial JYt 97. I M 97. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 27 Juli 1857, kl. 5 e. ni. Memorial, i anledning af Riks-ständens beslut angående de i Utlåtandet J\s 62 behandlade frågor om utförande af föreslagna Jernvågsstamlinier och anvisande af dertill erforderliga medel. (Rgs. Afcl.) Enligt de till Stats-Utskottet expedierade utdrag af Riks-slandens protokoller vid föredragningen af ofvanberörde Utlåtande samt pröfningen och afgörandet af ile förslag och framställningar, som delta Utlåtande innefattar, hafva samtliga Riks-stånden godkänt och bifallit följande punkter af samma utlåtande, nemligen: den lista punkten, angående Herr J. Dodells motion med yrkande, att alla frågor om Statsbidrag för jernbibanors anläggande måtte vid denna Riksdag förfalla och verkställigheten af arbetena å stambanorna lills vidare uppskjutas; den 4:de punkten, jmgående Herr ,4. O. Wallenbergs motion om den till Stockholm söder ifrån gående stambanans ledning öfver något af Mälarens trängre pass, på minst '/> mils afstånd från hufvudstaden, samt en bibanas anläggning till en på tjenlig! ställe vid saltsjön inrättad bangård; den 12:te punkten, angående öfverlemnande lill Kongl. Majit att närmare bestämma de orter, som hvarje Statsbana eller bandel, dertill anslag vid denna Riksdag beviljas, skall genomgå oell de ställen den bör aulöpa; den 13:de punkten, angående medels anordnande för ändamål, sorn äro gemensamma för olika Stambanor, samt användandet af uppkommande öfverskott; den 14:de punkten, angående samma redovisningsoch räkenskapsföringssäll vid alla Statens jernvägsbyggnader; den 16:de punkten, angående det af Kongl. Majit för jernvägs-arbelenas utförande äskade särskilda kreditiv; lith. till H St.
Den nog sin gamle min När lilla dufva — konstnären lilla dufva — ännu icke så förnäm, att sig. det är är lilla ännu god gudbevars! Hon hon är inte kan nedlåta mörkt, hennes nåd, mycket mörkt. » Ruth åsyn; så de ack — han var ju än i unga dagar. och verkligen gammal; och motgången är åren hjerta att I För IDUN klagade han och jemrade utan uppehåll öfver sina motgångar, den » förbannade verldens Hon tyngre hade ej förebrå honom, utan skrattade en i honom uppskatta det yuklighet. » hade de inte trampat pä ned, ned — port, Hade nom. än de. Ock så talade han höjde sin röst honom, i all derför att till skrik han annan gång var med, hans lynne som en j u l b r å d s k a n. julklappar å t 6 personer. Jag antar, att du, min kära unga vän, för första gången ute i den vida verlden att sjelf förtjena ditt bröd, gerna då och då ser några rader från gamla tant Malla, din närmaste slägting i lifvet, du lilla hemlösa vildfogel. I dag skall mitt bref bli fasligt praktiskt allt igenom. Du sade i ditt senaste bref, att du gerna till julen ville gifva medlemmarne af den familj, der du nu har din fristad och röner vänlighet, några små julklappar, men att du rakt ej vet någon utväg, då din knappa kassa ej tillåter någon större depens än — 20 kr. 20 kr., min kära flicka, det är ju en hel förmögenhet och alldeles för mycket! Låt oss säga att du offrar hälften, och du behöfver ändock ej stå med skammen, när den glada qvällen kommer med sina gåfvor. Din familj består ju, om jag minns rätt, af 6 personer: brukspatronen och hans fru, deras äldsta dotter, fröken Fanny, dina två små disciplar, Bose och Anna på 10 och 6 år, samt till sist hushållerskan, som du » inte vill glömma ». Nåväl, den saken låter väl arrangera sig. Alla gåfvor vinna i värde, om man kan märka på dem, att de en längre tid tagit gifvarens uppmärksamhet och ftertanke i anspråk; också böra de väljas så, att de, så vidt möjligt, bereda mottagaren någon längre fortvarande nytta eller nöje.
Hr Lagerhjelm: Hvarken i min framställning till prot., eller i det förslag, som jag tagit mig friheten uppgöra och underställa R. o. Adis pröfning, förekommer något yttrande, som kan förklaras derhän att det skulle innebära en skrapa åt Const.- Utsk. pä sätt den siste värde talaren yttrat sig. Det finnes der icke annat, än ett lillkännagifvande deraf, att Const.Utsk. icke förebragt sådane skäl, som kunnat verka till ändring i R. o. Aids beslut. Hr von Hohenhausen! Gr. Frölich har fästat sig vid några ord, sorn jag i milt förra yttrande begagnade och, såsom jag sedan funnit, trott alt min mening dermed varit, att R. o. Ad. skulle besluta, att R. St. skulte förklara Const.Utskiss betänk. Nio 3(i för hvilande till nästa riksdag. Jag kunde naturligtvis icke mena annat än hvad grundlagen i delta afseende innehåller, alt R. o. Ad. skulle antaga betänk, såsom hvilande. Frih. Hermelin Au g. Söderling! Jag har begärt ovdet, mindre med afseende på ämnets behandling vid denna riksdag, än derför att denna discussion involverar frågan om dess behandling äfven vid en kommande. Jag anser, att då fråga är 620 Den 21 Maj. om formen, är del af högsta vigt att tillse del grundlagens bud noga följas. Efter mitt sätt alt se saken, bör den 56 §:s sednare morn. efter dess ordalydelse tolkas. Det är icke Const.- Utsk:s mening, som bör tjena lill grund, det är de af RiksSltn uttalade tankar, som böra sammanjemkas. Man bör ihågkomma, att Utsk. bör anse sig såsom en delegation af R. St. oell för mitt begrepp åtminstone står det klart, att det är Utsk:s skyldighet att sammanjemka de skiljaktiga meningarne och icke påtvinga representationen något förslag, med mindre än att ett förstärkt Consl.Ulsk. har uttalat sitt veto. Endast då och på detta sätt är den väckta grundlagsfrågan afgjord.
Ekos älskling låter henne icke pålägga sig några fjättrar; han är hård emot henne, bryr sig ej om hennes suckar, tårar och vrede. Så höjde sig även den hellenska anden med segerkraft ur den träldom, vari naturen höll de andra folken fångna: dessa fenicier, som offrade sina barn åt vreda naturmakter, dessa egyptier, som dyrkade krokodiler, kattor, oxar och hundar, dessa perser, som ännu knäböja för elden. Har du ännu något att anmärka mot min tolkning? Hermione, du eller någon av dina vänner? - Fortsätt, bad Hermione. Vi skola sedan framställa våra anmärkningar. - Nåväl. Narkissos var sexton år, när han trånade bort vid källan. Säger icke myten så, du unga skaldinna? frågade gubben Ammianus Marcellinus' maka. Julia jakade till frågan. - Antagom, att dessa sexton år betyda sexton århundraden, och låt se, huru detta stämmer ... Javäl, det passar förvånande väl, ty så lång är den tid, som förflutit från trojanska kriget intill nu. Trojanska krigets tidevarv kan med skäl kallas det, i vilket Hellas föddes, hellenerna samlade sig till ett folk, och den hellenska anden antog sin egendomliga prägel. Icke så? - Dina sammanställningar äro skarpsinniga, sade Hermione och betraktade den gamle med ökad uppmärksamhet. - Den blinde och dock så fjärrskådande Teiresias, fortfor den filosofmantlade främlingen, hade förutsagt, att Narkissos skulle varda olycklig och dö, om han lärde känna sig själv. Huru tilllämpa detta på vår Narkissos? Påminnen I er, unga kvinnor, vad som stod och kanske ännu står att läsa över ingången till den delfiske Apollons tempel? Där stod: KÄNN DIG SJÄLV! - Den inskriften finnes där ännu, upplyste Hermione ... - Och den inskriften, inföll gubben, var således Hellas' dödsdom. - Slutsatsen är från din utgångspunkt riktig, sade Hermione, och en lätt rysning genomilade henne. Julia, Berenike, själva Ismene undgingo icke intrycket av den okändes sist anförda ord. De ögnade honom med förvåning, och Berenike sade tvekande:
M. framställt ifrågavide förslag, må det tillåtas mig att nämna, det jag h. o. h. biträdt komitéens beslut. Mitt uppträdande här är derföre endast föranledt af några betänkligheter mot det förslag, som Gr. af Ugglas här afgifvil, att nemi. såväl boställena, som fonderna, skulle frånskiljas Krjgs-Colkii för valtning Jag vill icke säga, att detta skulle vara en ren omöjlighet, men jag tror att frågan är så betänklig, att den ej, utan efter lång öfverläggning, bör afgöras. Gr. af Ugglas vill att utbetalningen af fonderna skall ske af ett annat verk än det, som disponerar inkomsterna deraf, och detta måste, enligt mitt för menande, möta stora svårigheter. Hvad beträffar boställena, är det visserligen likgiltigt, om t. ex. anmärkningar mot en synerätt komma (rån det ena eller H. VII. 8 114 Den 24 Oktober f. m. andra embetsverket, men jag vill likväl fästa uppmärksamheten derpå, att om alla sådana ärenden uteslutande öfverlemnas åt Kammar-Coll., detta Coll. blir en myndighet, som kommer att afgöra frågor rörande förändringar i sjelfva bostalls-förordmn. Så länge emellertid arméens aflöning till större delen grundar sig på boställen, är det af vigt att armé-förvaltningen skall lemna föreskrifter för desammas vård. Oaktadt alla dessa betänkligheter, hvilka jag ansett mig böra framställa, anhåller jag om bifall till Gr. af Ugglas’förslag. Hr Reuterskjöld: Jag vill blott i korthet anföra, hvad som hörer till sak. Det bar blifvit yttradt, att med de lifliga och snabba kommunikationer, Sverige för närv:de eger, det icke bör för detsamma vara svårare att få reda på gjorda uppfinningar, än för andra länder, och att det i allmänhet endast fordrades härtill en befallning af Dep:ts-chefen. För Gr. Mörner bör det vara bekant, att en Dep:ts-chef icke har rätt att gifva sådana befallningar, utan att han först måste infordra underordnade verks utlåtanden, samt först, sedan dessa inkommit, föredraga ärendet K.
Likväl anser jag en sådan försäljning icke böra få skei sjelfva apotheket, utan i annat rum med särskild ingång. Deremot måste jag äfven emot den siste talaren vidhålla min mening, att förlust af burskap eller privilegium icke bör stadgas såsom straffbestämmelse för tredje öfverträdelsen. Jag anser ett dylikt stadgande vara så främmande för en förordning, som egentligen rörer brännvinstillverkningen och beskattningen derå, att jag icke tror, det man i ansvarsbestämmelserna bör gå längre, än billigheten fordrar. När en plikt af io r:dr stadgas för hvarje gång, intilldess dom faller, och sedermera 20 r:dr för hvarje gång, synes detta vara tillräckligt. Det må sedan bero på vederbörande åklagare att tillse, att öfverträdelserna icke blifva onäpsta. Hr Peyron: Jag är i hnfvudsaken förekommen af den siste värde talaren såvida, att jag tror ur 1 morn. böra uteslutas orden: med eller utan droguer eller andra tillsatser. Men hvad slutmeningen angår, är jag af samma tanka som Hr af Billbergh och önskar dess bibehållande , med tillägget: vid 3:dje resan. Gr. von Platen, Baltzar Julius Ernst: Då jag påminner mig, alt vid början af riksdagen så starka rop höjdes emot brännvinet, tillstår jag, att det förundrar mig att hafva funnit, att alla dessa rop betydde intet och att deraf blifvit ingenting, sedan det lyckats pluraliteten att besluta så lindriga straff som möljligt, särdeles då man besinnar, huru svårt det är att öfverbevisa örn brottslighet i detta afseende. Då jag vidare hört påstås, att högre straff blott skulle öka brotten, och att man derpå grundat yrkande om lindriga straff, kan jag ej annat än lyckönska till resultaterna, hvilka jag förmodar vid nästa riksdag skola visa sigi Jag finner också besynnerligt, att man åberopar apotliekarne för att få lindring i ansvaret äfven för borgare och köpmän, som sälja brännvin i sina salubodar, särdeles då missbruket i detta afseende är så stort, att jag känner städer, der handlande göra sin största vinst på sådan brännvinsförsäljning.
Trosspassevo lans-kassans vid 1889 års slut ägande fordringar hos Kongl. Krigs-Kollegii FortifikalionsAldelning-, 2.0Q0 R:dr, samt hos Nya Mötrspassevolans-toi.den, 38,000 Ridr, blifvit Kassan godtgjorda; den förra, modeist hvartdera at revisions-åren verkställd inbetalning af 1,000 Rrdr, och den sednare, genom liqvid den 20 Juli 1841; hvarjemte, och på det Trosspassevolanskassan måtte tillskyndas någon ränte-föimån af sina eljest ofiuktbara tillgångar, Armeens Ackords-Amorterings-fonds, med 4 J/a procents ränta löpande, obligationer blifvit, under den 1 Juli 1841, till belopp af 5o,ooo R:dr för Kassans räkning inkcipta. i — 193 — De vid 1841 års slut balanserade tillgångar utgöras af; 1:0 en med behörig attest styrkt behållningi Rikets Ständers Rank 79,102: $2, 9. 2:0 till Armeens Ackordsamorteringsfond utlånta medel, jemte derå upplupen ränta, . 5i,J 25: 2zo en sedan flera år balanserad, genom aflidne vice Kronofogden Raabs uppbördsbrist, uppkommen fordran , , 81:33 6. varande denna balansfråga bänskjuten till Kongl. Ma j:ts nådiga pröfning. 4:o på konkursutredning beroende fordran hos f. d. Ryttmästaren Schrirer von Waldheim 408: 41. 4.