Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff har deremot ganska riktigt utredt förhållandet med bankens s. k. grundfond, hvaraf synes att denna utgör ingen särskild del af bankens tillgångar, utan blott öfverskottet när bankens samtliga skulder och tillgångar balanseras mot hvarandra, och det är således tydligt alt man lika väl och med lika rätt kan anse denna grundfond äfven som dess närvar, tillökning — bankoviusten — ligga i silfverbehållningen, som i någon annan tillgång, t. ex. de räntebärande obligationerna. Jag får dessutom säga att den åsigt, som Hr von Hartmansdorff i afseende på banken förfäktar, nemi. att man vid alla tillfällen bör öka dess fonder, samt att all den vinst banken på sin rörelse förtjenar, icke bör användas till annat än alt förstärka densamma, för att vid hvarje tillfälle kunna göra rätt för sig; alt denna åsigt, säger jag, icke efter mitt begrepp kan stå tillsammans med sunda principer för statsfinansen i allmänhet, då man besinnar att bankens stora ändamål är att jemte myntets upprätthållande äfven bispringa och underlätta allmänna rörelsen. För min del anser jag det således vara gifvet att för skyldigheten att konsolidera banken bör finnas en gräns; och vid bankens närvar, lyckliga ställning, förefaller det mig verkligen obegripligt att man icke anser denna gråns uppnådd med 10 millioners grundfond, då likväl mindre än hälften häraf antogs såsom tillräckligt betryggande vid realisationens början, och denna fond sedermera oupphörligt blifvit ökad vid hvarje riksdag — sista gången för 2j år sedan med den enorma summan af 4 millioner. Det är derföre, enligt min tanka, fullkomligt rätt att baukovinslen blifvit betraktad såsom en tillgång vid statsregleringen, och mot hvarje slags ytterligare tillökning i bankens kapital, skall jag vid alla tillfällen motsätta mig såsom skadlig i st. f. nyttig. Hr Rosenblad, Bernh.: Då jag saknat tillfälle alt läsa sjelfva ordalagen af den K. propos:n, skall jag icke ingå i någon strid om dessa ordalag, utan endast hålla mig till de sakförhållanden, som deri förekomma, och hvilka jag ej kan annat än gilla.
Nu finnas bär väl 5o Konungabref i detta afseende; men ingenstädes kan man fa fullkomlig upplysning om förhållandet. Jag tror icke ens, att Administrationen sjelf skulle kunna reda det. 1715 stadgades, att medlen skulle redovisas i KammarColbm; men sådant sker åtminstone icke nu, och jag tviflar på, att det någonsin ägt rum. Nu användas medlen på de mest olika sätt, emedan ingen redovisningsskyldighet existerar; och de egentligen afsedda ändamålen blifva till och med helt och hållet förbisedda. Så har förhållandet åtminstone till en del varit i Carlskrona. Staden klagade, att den icke hade tillräckligt att löna sina tjenstemän med. Konungen beviljade då förhöjning i tolagsafgiften, under stadgande likväl, att, i händelse öfverskott inträffade, desamma borde till stadens hamn användas. Magistraten utarrenderade hela denna uppbörd och fick 2000 R:dr årligen utöfver det uppgifna behofvet. Af dessa medel grundades en pensionsanstalt för magistratens enkor och barn. Men derefter äskade staden ytterligare höjning af tolagsafgiften, och då upptäcktes det oriktiga förfarandet. Troligen existera flera sådana förhållanden, dem jag icke kunnat få reda på. Hvar och en lärer således inse, att en reglering är nödig. I afseende å sättet härför skall jag gerna gå in på hvilket förslag som helst, blott det leder till ändamålet. Slutligen får jag upplysa Frih. Cederström, det jag föreslagit, att hela tolagsafgiften skulle ingå till tullcassan. Jag har icke yrkat, att någon bestämd summa derutaf skulle till tolagen disponeras; utan jag har sagt, att man såsom norm i detta afseende borde taga medelförhållandet under de sista fem eller tio åren emellan rörelsen och afgiften på hvarje ställe, samt bestämma, att det förhållande, som då uppstode, komme att tjena till grund för framtiden. Det har händt, att man undantagit vissa artiklar från tolagsafgifterna. I Bevilln.Utsk. uppstod nemligen, vid sista Riksdag strid i afseende å tullen på vissa varor, och man hittade då på att i tulltaxan utsätta, att icke någon tolag derå ägde rum Dessa artiklar voro få; men af dem utgår icke någon tolag. Detta bevisar, att äfven R.
Hvar vast du, då jag grundade jordena? Säg mig: Vetst du, ho henne hafver satt sitt mått; eller ho hafver dragit något snöre öfver henne? Eller hvaruppå står hennes fotafäste; eller ho hafver henne en hörnsten lagt; Då morgonstjernorna tillsammans lofvade mig, och all Guds barn fröjdade sig? Ho hafver tillslutit hafvet med sina dörrar, då det utbrast såsom utu moderlifve; Då jag klädde det med skyar, och invefvade det i töckno, såsom i lindakläde; Då jag förtog thy dess flod med minom dam, och satte thy bom och dörrar före; Och sade: Allt härintill skall du komma, och icke vidare; här skola dina stolta böljor sätta sig? Hafver du i dinom tid budit morgonen, och vist morgonrodnanom sitt rum; Att jordenes ändar måga fattade varda, och de ogudaktige der utskuddade blifva? Inseglet skall sig förvandla såsom ler, så att de skola blifva såsom ett kläde; Och dem ogudaktigom skall deras ljus förtaget varda, och de högfärdigas arm skall sönderbruten varda. Hafver du kommit uti hafsens grund, och vandrat uti djupsens fjät? Hafva dödsens dörrar någon tid upplåtit sig för dig; eller hafver du sett dörrarna åt mörkret? Hafver du förnummit huru bred jorden är? Låt höra, vetst du allt detta? Hvilken är vägen dit, der ljuset bor, och hvilket är mörkrens rum; Att du måtte aftaga dess gränso, och märka stigen till dess hus? Visste du, att du skulle på den tiden född varda, och huru många dina dagar blifva skulle? Hafver du der varit, dädan snön kommer; eller hafver du sett, hvadan haglet kommer; Hvilka jag bevarat hafver intill bedröfvelsens dag, intill stridenes och örligets dag? Genom hvilken vägen delar sig ljuset, och östanväder uppkommer på jordena? Ho hafver utskift regnskurene sitt lopp, och ljungeldenom och dundrena vägen; Så att det regnar uppå jordena, der ingen är, i öknene, der ingen menniska är; Att det skall uppfylla ödemarken och öknen, och kommer gräset till att växa?
Öfver hennes af lidande härjade drag ligger det dock ett skimmer af stilla lycka. Hon har gjort upp räkningen med tillvaron: sjukdomen har gifvit henne hvad hon törstat efter, frihet, och nu kommer döden i rättan tid som afslutning på ett misslyckadt lif. Hon drömde, också hon, en gång om en lifsgärning, något att lefva för eller, i brist därpå, något att dö för, men hon fann hvarken det ena eller det andra, och hon kunde aldrig finna det: hon var ju kvinna. Det blef emellertid icke blott frihet sjukdomen skulle gifva Victoria Benedictson. Den utvecklade till ett personligt ömhetsförhållande tillgifvenheten mellan henne och hennes yngsta styfdotter, som var hennes sjuksköterska, och detta förhållande fylde sedan delvis tomheten i styfmoderns lif. Sjukdomen var det också, som bragte hennes diktargry till mognad; det var den, som gaf hennes diktning en resonansbotten, gaf den lidandets djupa, stämningsfulla underklang. Nu vaknade skaparkraften som aldrig förr, med en rikedom af nya ämnen, uttrycksfulla scener, bilder, som osökt togo form och färg. Detta var själslifvets vårbrytning; från denna tid var hon diktare. Hon arbetade under sjukdomen just så som hon sedermera medvetet alltid arbetade: inom sig klargjorde hon sina personligheter, samtalade med dem, försatte dem i alla slags situationer – för att i grund lära känna dem – målade för sig episod efter episod, knöt replik till replik, koncentrerade skildringen, så att hon fick fram det mäst kännetecknande, innan hon satte pennan på papperet för att utarbeta stoffet. Så var t. ex. Pengar i allt väsentligt färdig under själfva sjukdomen, fast den nedskrefs senare. Det var sålunda först sedan sjukdomen gifvit henne ro att finna och utveckla sin egendomliga, ytterst långsamma arbetsmetod – hvars synliga resultat ibland kunde vara fem till sex rader om dagen – liksom den åt själfva diktarbegåfningen gaf en, af personliga konflikter ostörd, tid att mogna, som Victoria Benedictson blir Ernst Ahlgren, författarpersonligheten med det starkt utpräglade skaplynnet. Det namnet blef sedermera för henne själf och hennes vänner den käraste benämningen; och det var endast inför främmande människor, som hon var fru Victoria Benedictson.
Och som jag tagit en verksam del i detta besluts tillvägabringande, men jag handlat så, visst icke i den afsigt, att de genom ett sådant reserverande tillgänglige medel skulle blifva så använde, som nu föreslås, så måste det vara mig angeläget alt nu i korthet få utveckla, hvarföre jag gaf min röst dertill, att en million R:dr B:co i Banken skulle reserveras. Jag anser, bland sladganden, som vid förra Riksdag fastställdes, för att trygga realisationens bestånd, de vara af den väsendlligaste vigt, som innefatta den Banco-Slyrelsen gifna rättighet att, då behofvet det påkallar, minska den utelöpande Sedelstocken; flere voro utvägarne härtill, — jag hänvisar lill nu gällande Banco-Reglemenles 123, 127, 236—241 §§. Ibland dessa utvägar föredrager jag dem, som medgifva den behöfliga sedel-indragningen, utan att dock verka någon rubbning i lånerörelsens bedrifvande som vanligt; en sådan rubbning skulle vara så mycket mera skadlig, som det ju just är, när ofördelagtiga liandels-conjuncturer inträffa, som industrien är i behof af det kraftigaste understödet, och låne-tillgångar således aliraminst då för densamma böra fattas. Upplåning, försäljning af Bankens egande räntebärande papper, samt den Banco-Fullmägtige gifna föreskrift alt om Sedelstocken skulle sjunka ned lill eLt mindre fördelagtigt förhållande emot metalliska cassan, då icke åter i rörelsen utsläppa de inflytande ränlevinslerne; dessa äro de medel, som företrädesvis böra begagnas, för att, då cursen stiger, tvinga den att åter falla, genom att göra Banco-sedeln mera sällsynt, låta efterfrågan derefter alltså ökas, och lill följd deraf dess värde åter höjas. Under sista quinquennium kunde BancoSlyrelsen, utan att göra afbrott i låne-rörelsens jemna, ordentliga gång, strypa med: allt bvad de kunde upplåna; med 4’400>000
Dess förutan föreställer jag mig att en sä "wäscnlclig . förändring uti Borgare - Stä,idets Con, "stituerande medförer en hufwudsakclig förändring i "sjelfwa Constitutioncn, och om wilkor fä häfta tvid "Personer till bewarandc af deras Riksdagsmanna-rätt "sä stulle alla Ständ kukna komma att underkast^is "förändringar, dem Regerings, Formen alldeles icke "med - Den 10 October. 4035 "mebgifwer. Respective Stänchen, sädane som de nu "äro, hafwa stadgat Regerlngs -sättet för sig: blifwe "det ock deras." Härmed förenade sig i afseende pä de sist anförde ffäl, Herr Profcsiorn Doctor Wicman. Wid zg ^ yttrade sig Herr RiddarhuslSecre, teraren Silverstoipe, att han ansäge sig böra säsom gifwet antaga att det i samma Z upptagne stadgande "att »inder Livll - och Lriminal-Lag borde äf''wcn förstäS de delar af LrigSlagac och Zör"fattningar rörande Rrigswäsendet, sorn ägck "tillämpning till Medborgare utom ÄrigS"Ätaten, äfwen borde gälla om de allmänna princi, "perNc för allt hivad r Krigslagäkve-bör komma under "benämning af twistemäl eller brottmäl, men ej om "de dctaillerade Discipliusbud som ur besia grundprinciper "kunna härledas, hwilka discipliusbud syntes honom kun"na af Konungen allena stadgas, äfwcnsom, alla Reglc, "mentarista föreskrifter i afseende pä Arunens Exercice "och Economie,hwilkct hanaltsä önffat mätte för tydlig"hckenS skull hafwa blifwit i § intagit. Uti benna mening instämde Herr BruksPatron Aberstein.
Den 7: de Augusti stod Karl Johan med svenska hären gentemot den norska, som hade samlat sig till strid bakom sin försvarslinie, Glommens elf, och i stället för, som han efter Kristian Fredriks bref kanhända hade trott, att få se norrmännen falla till fota vid svenska arméns inmarsch öfver gränsen, » såg han framför sig ett långt, allvarligt krig, hvilket han dessutom ej kunde föra igenom med egna trupper, och hjelptruppema voro ännu ej på väg. » I verkligheten erfor han först i Oktober i Örebro af grefve Gustaf Löwenhjelm, att ryske kejsaren ändtligen ämnade hålla sitt löfte om 6000 man. Då skickade han den 7 Augusti ett bref till kung Kristian Fredrik, i hvilket han erbjöd alldeles de samma fördelaktiga vilkor, som han så kort förutv med harm hade afböjt. Det var icke längre tal om Kielertraktaten. Om endast Kristian Fredrik ville abdikera och norrmännen välja Karl Xin samt antaga svenska successionsordningen skulle Sverige erkänna Ejdsvoldskonstitutionen, hvilken var en formlig protest mot Kielertraktaten. Ur Dagms Krönika. 3Hvad som i detta ögonblick tvingade b&amp;de Sverige och Norge att noga öfverväga, om det ej, var bättre att taga hvad som för ögonblicket kunde uppnås framför att vädja till krigslyckan, det var å ena sidan garantimakternas hållning och å andra sidan det osäkra tillståndet i Europa samt den annalkande wienerkongressen. Ryssland, England, Österrike och Preussen hade garanterat Sverige besittningen af Norge. Med Sverige ensamt kunde Norge kämpa med hopp om framgång, men omöjligt mot Europa. Och kommissarierna hade ej ingifvit norrmännen mycket hopp. Om man den ena dagen hoppades, så nedslogs hoppet den andra dagen. Men å andra sidan fann svenska regeringen, och i synnerhet Karl Johan, garantimakternas hållning mycket egendomlig och tvifvelaktig. Det var egentligen endast Ryssland som Karl Johan trodde sig någorlunda kunna lita på, men äfven här hade han under de för handen varande omständigheterna många om och men att taga hänsyn till. Han hade lärt känna dessa makters obenägenhet att göra annat än det minsta möjliga för att uppfylla garantien.
Nro 204, innefattande förslag öfver Riksg.contrs behof fr. o. ro. i835 t. o. ni. 183g tillika med ett förnyadt förslag i samma ämne; Wto 4|8. i anledn. af Fullmägtiges i Riksg.cont. skrif velse, angrde gratificationer åt de tjenstemän derstädes, hvilka särskildt fått sig uppdragen befattningen med utbetalningen af och redogöringen för utgifterna i och för innevar. riksdag; Statssamt Allm. Besvärsoch Oecon.Utsk:n: Nro 53; i anledn. af erhållen återreroiss å betänk. Nro 48, angrde roteringen i Skåne; Nro 54. i anledn. af erhållen återremiss å betänk. N:o 47, rörrde ett till R. Strs granskning öfverlemnadt förslag till inqvarteringsordning för städerna utom Stockholm; Nro 55. i anledn. af erhållen återremiss å betänk. Nro 42, angrde rättighet för skogsinnehafvare, som ej tillika disponerar betet å marken, att, för skogsväxtens befrämjande, vexelvis uppfreda och inhägna i sender af skogsmarkens bela vidd; Bevil Inrssamt Allm. Besvärs-och Oecon.-Utskm: Nro 12. i anledn. af åtskilliga motioner, innefattande förslag till förekommande af lux och öfverflöd i lefnadssättet inom Riket; Nro i3. med förslag till sammanjemnkning af RiksStms beslut, rörrde Utskrns utlåt. Nro 8, angrde reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning samt försäljning af brännvin och beskattning derå; Nro 14. i anledn. af Prosten Örnbergs och Riksd.fullm. Peter Anderssons motioner, rörrde granskning af lurendrejeriförfa Ilningarna; Banco-Utskottetr Nro io3. i anledn. af Riksd.follin.
Pensionstagarne kunna särskiljas i trenne kategorier, de som erhålla pension af Staten, de som njuta pension ur kassor, till hvilkas fonder de genom afdrag fran sina löner sjelfva bidragit, och de som njuta pension från fromma stiftelser; och af dessa trenne kategorier anser jag de i den medlersta böra vara befriade från erläggande af bevillning för sina pensioner, ty de hafva sjelfva lemnat bidrag till de fonder, hvarur pensionerna utgå. Då man under tjenstetiden får erlägga bevillning för lönens hela belopp, och då de som låna pensionskassornas kapitaler, hvilka, för att göras fruktbärande, måste utlånas, betala bevillning för dessa kapitaler, tyckes verkligen Staten hafva tagit så tillräckligt för sig, att den gerna kan medgifva sjelfva pensionstagarne befrielse från bevillning. Man har sagt, att beviljandet af ett sådant undantag skulle vara ett vådligt prejudikat, men föreskriiver man, att endast de pensioner, hvilka uppkommit genom tjenstemännens afdrag från deras löner, skola vara undantagna från bevillning, har man derigenom bestämdt angifvit hvilken klass pensionstagare skall åtnjuta befrielse, och man behöfver då ej befara, att statens eller andra pensionstagare skola åberopa detta undantag såsom ett skäl att blifva befriade från bevillning. En talare har jemfört pensionstagarne med kapitalister, sorn göra besparingar, och på den grund ansett att något undantag till de förras förmån icke bör beviljas. Vi veta dock, att isynnerhet arméens lägre befäl har så små löner, att de, sedan afdrag skett till pensionskassan, ej kunna anses tillräckliga, att tjenstemännen i allmänhet ej blifva pensionsberättigade, förr än de utslitit sina kroppsoch själskrafter i Statens tjenst, och slutligen att det belopp, hvartill denna bevillning uppgår, är af ringa värde för staten, men af stort för pensionstagare!). Bevilln.-Utsk:t har visserligen såsom en lindring föreslagit i denna §, att tjenstemän skola vara befriade från erläggande af bevillning för den del af lönen, som åtgår till insättningar i pensionsinrättningar, men jag vågar påstå, att denna lindring är af noll och intet värde.
December 1844- ansökning om lindring i belalnings-vilkoren för deni tilldelade byggnads-lån; N:o 101, i anledning af ifrågastälda förändringar uti föreskrifterna, angående liquidationsoch bokförings-sättet m. m. af brandskadade städer beviljade byggnads-lån; N:o 102, i anledning af förre Commissarien i Riksgälds-Uontoret A. Voagls ansökning om befrielse från en honom ådömd ersättniugs-skyldigliet; N:o 103, i anledning af väckt motion, rörande utdelningen af Justi läte-Ombudsmannens embets-berällelser. Från Yällofl. S. D. Föredrogs ånyo Be villa ings-Ut skot tet s utlåtande, N:o 18, i anledning af anmärkningar emot betänkandet, N;o 11, angående grunderna för den blifvande Allmänna Bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf: Härvid förekommer B :vill.ungs-Förfa’lni igs-förslagels 14 §, pag. 14, angående bevillning af Theater-föreslåndare, m. fl.: Hvad Utskottet, i denna del, uti betänkandet, N:o 11, föreslagit, med förändring, enligt utlåtandet, Ao 18, bifölls; Pag. 18 uti Bevillnings-Författuings-förslaget, i fråga om föreskriften, angående borgen af krögare, krögerskor, m. fl. för ä dem belöpande afgifL; Utskottets uti betänkandet, N:o 11, afgifna och i utlåtandet, N:o 18, vidhållna redaction, godkändes; Bevillnings-Förfaltnings-förslagets 25 §, pag. 26 och 27, angående l)evillning för Fahlu grufvor: Beslöts, näst efter orden uti 25 §: ”eller till Värde upplagas,” eli tillägg, så lydande: "7 öfverensstämmelse nied de i 76 § stadgade grunder:
Bifölls; N:o 27, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition (N:o 56), med förslag Lill lag om aktie-bolag. Från Vällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets memorial N:o 31, med hemställan, att ett tillfälligt förskott måtte meddelas åt fonden för belåning af fast egendom, hvilket memorial afslogs. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets utlåtanden: N:o 27, i anledning af väckt motion, rörande reorganisation af Stockholms Allmänna Barnhus-inrättning. Bifölls; N:o 40, i anledning af väckt motion om förändring i sättet för lumpsamling. Ogillades; och N:o 41, i anledning af väckt motion om förklaring afhandelsordningen den 22 December 1846, i fråga om förbud för glasförare, m. fl. att för bedrifvande af detta yrke, i riket kringresa. Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottels utlåtande, N:o 78, angående Riksgälds-kontorets förvaltning under den sedan sistlidne riksdags början förflutna lid. Ståndet lät härvid bero. 29, 1 mom. Återremitterades. Den i 36 punkten tillstyrkta decharge meddelades. S. D. Till St.ats-ut skott et remitterades en af herr Bjuhr denna dag inlemnad skrift, hvaruti han anhåller, att hans hos ståndet väckta, med N:o 66 betecknade och till Stats-utskottet öfverlemnade motion, om statsanslag för muddring uti Umeå eif, ej mätte undergå någon behandling vid denna riksdag. S. D. Föredrogos ånyo Lag-utskottets memorialer och betänkanden: N:o 22, angående återlemnande af en utaf riksdags-fullmäktigen Petter Pehrsson från Jönköpings län väckt motion. Lades till handlin garnej Prot.-utdrag den 15 Mars 1848. 253 N:o 23, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande N:o 6, öfver väckt motion, angående ändring i förfaltningarne om bysättning.
Bomulls: Hvitt, alia slag under N:o 26 32 efter Engelsk beräkning I Skålp. 8 i i N:o 26 och deröfver . I Skålp. — 12 Camélofärgadt, otvinnadt 1 32 . och odubbleradt I Skålp. 4 — färgadt, tvinnadt eller dub2 24 — leradt I Skålp. — 16 I .6 — Gordereller Sejler. I Skålp. — 12 ____ Kamullseller Redgarn, 0- färgadt, otvinnadt och 0- )Fr 1 I 2 — dubbleradt I Skålp. — 6 ia. färgadt, tvinnadt och dub2 24 bleradt I Skålp. 16 Kar dullsotvinnadt eller 0- dubbleradt eller så kalladt ,1 Klädmakaregarn I Skålp. 16 färgadt, tvinnadt och dubbleradt eller så kalladt Bro2 24 — dergarn 1 Skålp. 16 — 32 — Linne-, ofärgadt I Skålp. 8 I 16 — färgadt I Skålp. — 12 __ 0 2 — Segeloch Bind Gevär,alla slag, eller delar deraf 100 R:dr v. 33 l6 Fr ia. i5 Gips 1 Skepp. i 2/f — _ 4 5 Gipssten 1 Skepp. — I 2 Garn, tvinnadt, se tråd. Gaze, se väfnader. Genievre, se Bränvin. Ginghano, se väfnader. 5n Bil. till Expcditions-Utskoltets Forsla” till uncl. Skrifvelse Tullvärde. Qvantitet för tullberäkning. Införseltull. Utförscltull. Gips-arbeten . 100 R:dr v. 33 16 Fr ia. Glas: Burkar, Flaskor och Bouteiller: 2 till och med |:dels kanna 100 St. — 32 —. ) 7 . deröfver till och med i kanna a • . 100 St. 2 16 r ia. 4 af större rymd
Pä det husliga området blir hon den e n s a m t styrande och bör således med klok omtänksamhet lätt bereda sig tillfälle att kunna för egen del tillgodogöra sig en eller annan af dagens timmar för sådan sysselsättning, som samtidigt skänker glädje, uppmuntran och förädling. Denna fördel tillkommer i allmänhet icke den flicka, som innehar det ofta svårskötta uppdraget att » gå frun tilhanda ». Detta är alltså den sida af saken, som talar för vår villighet att » hushålla för ungkarl ». Den andra däremot: att kunna — den ställer sig ganska annorledes. Långt ifrån alla flickor äro vuxna det svårlösta problemet att på egen hand vara matmoder i en ungkarls hem, hvarest, i sä mänga olika former, stötestenar mäste möta den unga och oerfarna. I en del unga flickors sätt - — kanske ofta blott af okunnighet om den därmed förknippade faran — ligger något utmanande, käckt och uppmuntrande, som ibland ger mannen anledning att tro, det hans kurtis vore dem behaglig. Så uppstär ett närmande, som lätt nog öfvergår till ett förnärmande. Ovedersägligen passa dylika platser för dem, hvilka tidigt mognat i lifvets allvarligaste frå- gor under det hårda fattigdomstrycket, men pä samma gång växt upp under en god moders ledning och med hennes exempel framför sig af en tålig, plikttrogen och kärleksfull kvinna. Detta att » stå bakom » böjer med hård nödvändighet det unga sinnet till allvar och eftertanke och gör det lämpligt för värf, som, i vanliga fall, kräfva en annan ålders mer mogna erfarenhet. Hvad » faran » angår kan jag för öfrigt vittna Ur notisboken. Fredrika Hremer-förbundets årsmöte ä g d e. fl. De personer, som erfarit förtalets makt, inse nog klart, att hvarthän de unga flickornas väg går, på hvilken än de söka sitt » lefvebröd », så vänta dem pröfningar, om ock i olika former.