Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr lije rla har uti sin motion, under förutsättning, att de af honom föreslagna förändrade bestämmelser angående manufaktur-smidet blefvo godkända, ansett artikeln Redskap och Machinerier, ej specificerade, kunna ur taxan utgå; hvaremot Herr IV. M. Ekelund föreslagit, att 13 § i tulltaxe-underrättelserne malte helt och hållet upphäfvas och tullsatserna å de i samma § omförmälda föremål nedsättas till de belopp, som pröfvas lämpliga. Alia dessa förslag hafva det gemensamma syftemål alt, genom stadgande af en lämpligen nedsatt införsels-tull å redskap och machinerier, bereda den inhemska machin-tillverkningen den trygghet, som med de i nu gällande 13 § af tulltaxe-underrättelserna stadgade vidsträckta undantags-bestämmelser icke vore förenlig; och då jemväl Utskottet linner detta syftemål önskvärdt, samt både böra och kunna uppnås äfven utan de undantag, som, enligt Kongl. Maj:ts förslag, skulle för vissa lall fortfarande bibehållas, har Utskottet hufvudsakligen endast att utreda, till hvilket belopp den allmänna införsels-tullen å redskap och machinerier må bestämmas, för att, å ena sidan, bereda den inhemska machin-tillverkningen tillbörligt skydd, utan att, å den andra, beröfva de flera öfriga inhemska fabriksoch närings-grenar ett bland de vigtigaste medlen till dess bestånd och utveckling, nemligen tillgång på machinerier, redskap m. m. till billigt pris. Härvid bör Utskottet till en början erinra om följande af import-tabellerne för år 1851 och 1852 upplysta förhållanden. Förstnämnde år infördes, emot den allmänna i taxan bestämda tull af 25 procent, redskap och machinerier till ett värde af 10,793 R:dr, men den med Kominers-kollegii tillstånd verkställda införsel, emot 5 procent, uppgick till 79,567 R:dr och, med tullfrihet, till 362,252 R:dr, i sistnämnde belopp dock inbegripne så väl redskap och machinerier för nya fabriks-anläggningar som prof och modeller.
Så länge herraväldet öfver håfven kunde anses deladt, åtminstone göras stridigt, var äfven en mindre betydlig Sjömagt icke likgiltig för de täflande, och den kunde då göra sin flagga ansedd och begagna sin aucforitet till fördel för sin handelj men så langeén Magt finnes, af hvilken det beror att så godt som i ett ögonblick tillintetgöra den Nations sjöfart, som kunde blifva menlig för dess eget interesse; så måste det vara oförsigtigt att i utvidgad activ handel söka en af grundvalarne för Rikets stigande välstånd. En sådan handel minskar äfven det oberoende af andra, ett förhållande, som hvarje sjelfständig Nation bör eftersträfva. Det gifves dessutom ett skäl, hvilket särdeles under närvarande conjunctur är vigtigt. Man klagar i alla Näringar öfver brist på Förlag och RörelseCapital ; denna brist träffar isynnerhet Jordbrukaren , och så länge Sverige ännu till en stor del består af ödefält, som kunde blifva frugtbara, om Folk och penningar icke dertill saknades, är det således icke skäl att genom monopoliska fördelar uppmuntra till användande af dessa för inhemsk Production oumbärliga medel på en rörelse, som af alla fordrar det största förlag, nemligen utrikes sjöfart. Landets Capitaler bidraga derigenom mera att lifva utländsk än inhemsk Proi duction, och om fragtandet stundom medför en mer än vanlig vinst för dess Idkare, blottställer den honom oftare än andra Näringar för hela Capitalets förlust. 76 Den 21 Maji. Då man jemför de interessen, hvilka vid denna frågas afgörande äro i en må hända mera synbar än verklig strid, så finner man den stora delens af Nationen, som äger exportabla Producter och behöfver vissa oumbärliga Importartiklar, samt således nästan hela Nationens fördel, endast motvägas icke en gång af hela den handlande Classen, utan endast af det inskränkta antal Skeppsredares interesse, och man förundrar sig då med skäl, att detta sednare så länge ägt öfvervigten. Man anför slutligen, att ifrågavarande Författningar äro nödvändiga för underhållande af Sjöfolk till våra Flottor.
December f. m. om man antoge, att dessa medel icke inflöto så hastigt, som Utskotten påräknat, lärer Ridderskapet och Adeln dock’af tabelien, som är bifogad Betänkandet N:o 22, inhemta, att när alla de särskilta extra anslagen äro bestridda, efter der upptagen beräkning, nemligen med årligen till försvarsverket; så finnes vid slutet af år 1829 ett öfverskott af 865,000 R:dr; vid slutet af år i83o, återstå 664,217 R:dr, vid slutet af år 1831:575,617 R:dr, vid slutet af i832: 435,017 R:dr, och vid slutet af 1833: 182,o83 R:dr, hvadan ali fruktan i detta hänseende synes vara öfverflödig. Herr Franc Sparre: Det var i anledning af Herr Crusenstolpes anmärkning, alt Bolaget vore i tillfälle att yttra sig, om det antager det anbud, hvilket Utskotten föreslagit Rikets Ständer att göra Bolaget, sorn jag får nämna, att jag för min del, lika med Herr Cederschjöld, icke anser att Bolaget ens kan öfverlägga 0111 den frågan, förr än Rikets Ständer tagit sitt beslut. Bolaget lärer, af aktning för Rikets Ständer, icke kunna ollicielt behandla en sådan fråga, förr än den från Rikets Ständers sida blifvit officiel t väckt. Herr Crusenstolpe har svarat, att något beslut icke kunde tagas; men då kan också från Bolagets sida intet mera göras, än hvad sorn är gjordt, alt nemligen Bolagsintressenterna talas vid under hand, De hoppas inom sig, att in - Ben 3o December f. m. tet hinder frän den siden skall möta, och mera lär ej kunna ske, förr än Rikets Ständer fattat sitt beslut. Herr Hjerta: Jag är i det väsendtligaste förekommen af Herr von Hartmansdorff. Jag tror, att, hvad MagazinsDireclionens behållningar beträffar, det i de senare månar derne befunnits, att de äro säkrare, än man i början af Riksdagen hade skäl förmoda.
Jag vill då antaga den sats, som motsidans talare framställt, nemi. att en contradiction skulle ligga emellan besluten; men jag frågar: med hvad rätt påstå de, som dicterat det förra beslutet, att de, som varit ense om sednare beslutet, skola gifva efter? Jag har framställt detta, icke för att vinna något annat än eftersinnande derå, att ordningen är angelägnare än saken , och att således ett direct eller indirect upprifvande af ett fattadt beslut icke kan af Hr Gr. o. Landtm, tillåtas; men jag aktar mig att, förrän jag till nästa plenum fått eftersinna, huru Frih. Palmstjernas förslag egentligen är beskalfadt, lemna något vidare yttrande. Frih. Palmstjernas anförande blef hvilande på bordet. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s utlåt. N:o 3g3 i an]edn. af gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk. N:o 273, ang:de dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen, och dels i anledn. af liera i samma frågor väckta motioner. 5:te punkten, litt. d och e. Frih. Cederström, Jac.: Den närvar, författningen behöfver visserligen ett tillägg, hvarigenom räntegifvare i samma by frikännas från skyldigheten att verkställa leverering till flera särskilda ställen. Det är kändt, att i de orter, hvarest hemmansklyfningen är betydlig, hvarje hemmansdels ränteafgift endast utgör några få kappar spannmål.
Gick ut i matrummet, kände i fru Hults säng, den var tom, trefvade på väggen, der tändsticksfordralet hängde. Tomt. Höll på att gå ut till pigorna efter stickor för att öfverraska dem sedan. Kom att tänka på att fru Hult möjligen kunde smyga sig tillbaka under hennes bortovaro och så förklara det hela för inbillning. – Ingen hade märkt att Marie var uppe; sängen hade ovanan att knarra. Endast en tanke: om fåglarne skulle flyga sin kos! Smög åter in i sängkammaren, försökte se i sängen. Det var för mörkt; hon kunde icke se en hand för sig. Och nu måste hon taga dem på bar gerning, nu eller aldrig! Det var ej nog med öronens vittnesbörd: hon måste se. Gled in mellan kakelugnen och sängen, böjde sig ned så att sängen och gestalterna tecknade sig som en svag silhuett mot fönstergardinen. Klockan var half fyra och det började bräcka för dagen. Nu ändtligen hade hon beviset. Nu kunde de icke komma undan. Nu skulle hon väcka dem ur sinnesruset, men hur? Hon funderade på att slita täcket undan och tilldela sin rival ett slag och ett skymfligt tillmäle, eller att slå sina armar om deras nackar och pressa dessa två ansigten tillhopa i ett stumt ursinnigt grepp. Men så greps hon af förskräckelse: – sjelfbevarelseinstinkt. Han är stark. Han kunde hämnas; sträcka ut sin hand och fatta tag i henne, strypa, qväfva, misshandla, – och älskarinnan fly. Hon vågade icke stanna qvar så nära; svartsjuka och skrämsel ville taga andedrägten ifrån henne. Hon kröp ned till fotändan af sängen, hon hörde hvart andetag, hvarje rörelse. Bakom sänggafveln reste hon sig och ropade; nej ville ropa, ty rösten svek henne och blef endast till ett skri: ”Du svarta, sminkade satan” Det jagade upp dem. Älskarinnan flög ur sängen så att lakanet drogs med och släpade utåt golfvet. ”Hvad är der?” sade hon med förnärmad, förvånad ton, ”Johan mådde illa och kallade på mig. Hvad skriker du för?” ”Åh, jag såg er, jag såg er!” skri, snyftningar, konvulsioner.
Vidare föreslås, att såsom ledamöter i comiteäm intagas en Hr Askelöf, som påstås hafva Minervas vishet, nb. blott såsom hedersledamot; någon med Argi egenskaper, att kunna se en sak från hundrade sidor, ja! snart sagdt från alla utom den lucrativa; såsom en tredje, äfven en f. d. man, hvilken vill hafva konungamakten så stark som 'möjligt, och Rikets representanter medgörliga derutöfver; slutligen, för vännernes skuld, någon ledamot, hvilken öppet och ärligt dignar under sin svenskhet. 3:o Såsom det tredje villkoret föreslås, att, ifall den af mig ifrågasatta motionären blir proses, att då cornilsen icke. får nedsättas i Borås; ty sedan han i politiskt afseende gjort samma öfverresa från Kallundborg till Aars, som salig Peder Paars gjorde på vers, torde han icke komma att befinna sig väl der, utan böra vidare avancera. Slut ligen menar jag, alt comitéen vid afgång bör rekryteras från den byrå af visa, som gömma sig under en pseudony'tn svenskhet och idoghet. Detta är allt hvad jag har att säga 0111 motionen och dess behandling, och kan ej inlåta 111ig i vidare discussion öfver densamma. I afseende på hvad Hr af Dalström yttrade —• det må hafva varit taget af egen eller af livems fatabur som helst — vill jag blott nied några ord svara, att, hvad det främmande oket angår, så är det massorna oell icke nationens fåtalighet, sorn skola och kunna bevara oss derifrån. Det är genom det Stund, som antagit det hvilande grundlagsförslaget, och genom följderna af detta förslag, det vill säga, att vi blifva ett folk, sorn vår frihet och sjelfständighet endast kan och skall försvaras. Hr af Dalström: Jag vill för ingen del upptaga tiden med Den ii Juni. med någon vederläggning af hvad den siste talaren yttrat, ty det lönar verkligen icke mödan.
Majits Befallningshafvande i Westerbottens lån framställda talande skål för anställandet inom samma lån af en kringresande undervisare i landthushållningens särskilda delar, vågar jag i underdånighet förorda bifall i så måtto till Eders Kongl. Majits Befallningshafvandes framställning, att Eders Kongl. Majit ville af Rikets Ständer för ändamålet begära ett anslag å extra stat till belopp af 2,500 Ridr, för att. på de vilkor Landtbruks-Akademiens Förvaltnings-Komité föreslagit till lånet utgå, med skyldighet för Hushållnings-sållskap, Landsting, eller annan förening inom lånet, att tillskjuta det ytterligare belopp, som för anställande af fullt lämplig person vid befattningen må finnas erforderligt. D) Befrämjande i allmänhet af Jordbruk och Landtmannanäringar. Till utdelande vid landtbruksmöten af högre prisbelöningar för husdjur, redskap och machinerier samt ladugårdsprodukter, sädesslag och andra jordbruksalster beviljades vid sednaste riksdag ett årligt extra anslag af 6,000 Riksdaler. De gag nande verkningarne af dessa prisbelöningar hafva på ett särdeles framstående sått blifvit lagda i dagen vid sednaste allmänna landtbruksmötet i Malmö; och jag får på grund häraf i underdånighet föreslå att enahanda anslag jemväl nu måtte hos Rikets Ständer åskas med 6,000 Ridr.
Men ser man åter på hvad StatsUtsk. anfört, så finner man att bristen på detta statsanslag nedgått frän 12,000 R:dr ända till 2,014 R:dr sista året; och då härtill kommer alt StatsUtsk. förmodat att till följd af förändradl resereglemente ytterligare nedsättning skall ega rum, har Utsk. ansett sig böra framställa sitt förslag. Om raan tager detta i betraktande, kommer man till samma resultat, som Hr von Hartmansdorff önskat. Hr von Hartmansdorff: Skillnaden mellan mitt och SlalsUtsk:s sätt att gå till väga, består deri, alt jag bygger på verkliga förhållanden, men StatsUtsk. pä förhoppningar. Frih. Åkerhjelm: Om Hr von Hartmansdorff ville uttiycka sig så, att han räknar hvad som varit och alt StatsUtsk. mäste upgöra en statsreglering intill komrrfande Riksdag, och således nödgas beräkna hvad som förmodas blifva, hade han uttryckt sig riktigt. Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framställd och besvarad med starka Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. 35:te punkten, ang:de öfrige lill 6:te Hufvudtiteln hörande anslag. Bifölls. Den 21 April. 265 Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 5 och 8 dennes på hordet lagda Utlåt. JVs 72, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Sjunde Hufvndtilel. l:sla punkten, ang:ile tillökning uti anslaget för DepartUs Exped. med 300 R:dr, motsvarande gralifikationsmedlen för e. o. tjenstemän och vaklbetjenlc. Lades till handiingarne. 2:dra punkten, ang:de anslagen för Kammar-Collegium och Kammar Rätten. Hr Sandströmer, And. Peter: Då StatsClsk. vid denna Riksdag på eli berömvärd! sätt sökt ål
Denne behöfde någon tid för att göra upp sitt Mern., och sedan detta ankommit, skulle frågan återigen behandlas af Utsk., och återkommet till RiksSt:n besluten der fattas. Dessa beslut, som sannolikt utföllo skiljaktige, skulle derefter ånyo behandlas af Utsk., för att sammanjemkas, och derpå blefve det Förstärkta StatsUtsk:s göromål att slutligen afgöra frågan. Om deremot Gr. Ugglas förslag om de 6 milhna antages, och man det oaktadt skulle stanna i skiljaktigt beslut med de öfriga Stånden, så går frågan direkte till det Förstärkta Utsk., men man har likväl vunnit tid, och denna börjar blifva oss allt mer och mer dyrbar. Hr Den 14 Oktober. 97 Hr Hjerta: Mig förekommer otlridigl, att Gr. Sparre har rätt uti sin framställning, men deremot tvifvelaktigt, huruvida de af den motsatta sidan anförda skäl kunna godkännas. Det synes nemi. vara klart, att om R. St:rs afsigt varit, att de omtalte 20 milhna skola räcka till slutet af nästa statsreglering, så är det också en skyldighet hos den verkställande makten att derefter rätta de blifvande arbetena, och något vidare resonnement deröfver bör icke komma i fråga, såvida man afser i främsta rummet att lyda R. St:rs beslut. Deremot undrar jag om det icke finnes andra omständigheter, som tala för att ingå på StatsUtsk-.s förslag. Först och främst itro nemi. de föreslagne summorna, för att fullborda dejernviigslinier, hvilka redan förutsättas komma att fullbordas i sammanhang med de beslut R.
Slutligen får Stats-Utskottet anmäla, att de uti §§ 42, 51, 57, 64 och 85 af nu gällande reglemente omförmälda lån dels till städerna Söderhamn, Gustavia på ön S:t 8 Stats-Utskottets Memorial J,S 125. Barthelemy och Landskrona, dels för upprensning af Söderhamns skärgård, dels ock för bearbetning af marmor på Singön numera blifvit tili fullo inbetalda; i följd hvaraf några föreskrifter rörande dessa lån icke behöfva i det nya reglementet inflyta. Stockholm den 1 Juni 1866. Förslag / Siats-Utskottet* Memorial JVs 125. 9 Förslag till REGLEMENTE för Riksgälds-kontoret. § i. Riksgälds-kontoret har till föremål: a) att ombesörja liqviden af den Svenska Statens skuld, för hvilken Rikets Ständer åtagit sig att ansvara; b) att verkställa alla de utbetalningar, som af Rikets Ständer blifvit å detta verk anvisade; c) att mottaga, förvalta och redovisa alla härtill af Rikets Ständer anslagna tillgångar och inkomster samt hålla Riksdagen uppkommande öfverskott och behållningar tillhanda; d) att, i saknad af annan tillgång för bestridande af beviljade och å Riksgäldskontoret anvisade utgifter, upplåna dertill oundgängligen erforderliga medel; och e) att utföra alla uppdrag och åligganden, som Riksgälds-kontoret för öfrigt af Rikets Ständer erhållit. Angående Riksgälds-kontorets skulder. § 2. De af Riksgälds-kontoret för upptagna lån utfärdade och förut icke inlösta, eller eljest, jemlikt Rikets Ständers beslut, ur räkenskaperna afförda obligationer, äfvensom Bih. till R. St. Brot. 1865 & 1866. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 26 Haft. 2 10 iStats-Utskottets Memorial J\S 125. de obligationer, hvilka hädanefter varda af detta verk utgifna, böra, så till kapital som upplupna räntor, enligt desammas ordalydelse infrias. § 3.
Län utgående husraanskatt, hvilken saknar motsvarighet uti Rikets öfriga provincer, icke eller är förenlig med de uti Kongl. Förordningarne af den 3 Augusti 1731 och den 25 November 1740, jemte sedermera utfärdade Författnin gar, meddelta stadganden, angående nyodlingars befrielse från skatts utgörande, samt härtill kommer, dels att denna afgift, ehuru af grundskatts natur, likväl icke, på sätt i afseende på andra grundskatter tillgår, bestämmes genom ordentlig skattläggning, utan hufvudsakligen beror af godtycke, helst föreskriften om taxeringslängdens uppläsande vid Tinget icke alltid blifvit tillämpad; dels ock alt nämnde afgäld uti vissa delar af Bohus Län aldeles icke erlägges, och uppbörden, der den eger rum, verkställes efter olika och obestämda grunder; så och enär bibehållandet af meranämnde inkomst, hvars belopp år 1836 utgjort allenast 178 R:dr 9 sk., är för Statsverket af ingen betydenhet, hafva Rikets Ständer godtfunnit besluta, alt den så kallade husmansskatten i Bohus Län, eller den del af sölf-skatten, hvilken erlägges af husmän och strandsittare, må ifrån och med 1845 års början helt och hållet upphöra; dock utan att härigenom åsyftas någon rubbning uti den ränta, som utgår af sjelfva hemmanen, å hvilkas egor nämnde husmän och strandsittare äro boende. Hvilket Rikets Ständer, i anied - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N-0 24. 43 ning af E. K. M:s högslberörde Nådiga Proposition» få härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 November 1844. Uppläst och godkändt lios Ridd. och Adeln den 2 Nov. 1844» Preste-Ståndet den 2 Borgare-Ståndet den 2 — Bonde-Ståndet den 2 - Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående nedsättning i den för tack]erns-tillverkningen utgående tionde-ajgift.
StatsContoiret, dels till StatsVerkets directa utgifter, dels till de förvaltande Verkens förmån, anser Utskottet det vara af obestridlig nytta, och ej allenast ledande till enbet och större ordning vid Uppl lorden af Skattebidragen, utan äfven till lättnad och bättre controll vid deras redovisning, om alla medel , med undantag af Piiksgäldsmedlen b lefvo till ett och samma ställe inlefvererade och redovisade, hvarigenom de mångfaldiga redogörelser hvilka Uppbördsrnännen hittills ålegat afgifva till de särskilta Verken, skulle lill det mästa komma att upphöra, och liela deras redovisning för allmänna Statsbidragen innefattas endast uti en rakning. Den ersättning de förvaltande Verken i följd deraf tillkom för hvad till Statsverket sålunda directe ingick, skulle antingen utgöras af behållningen utaf de inflytande ifrågavarande Verk tillhörande inkomsterna, eller af bestämda års-anslag, grundade på ett medium af desse inkomster för de senare åren.
Det har under denna långvariga öfverläggning visat sig, att man måhända mindre än vederbort gifvit akt på anledmne dertill, att Biskoparne äro försedda med högre löneförmåner, än jemförelsevis andra Statens embetsman. Att dessa löneförmåner verkligen äro höga, lärer väl icke någon förneka. Jag vill också icke gå så långt att jag säger, att «0 D «n 4 Mars e. ra. forsamlingarne sjelfva äro intresserade af dessa höga löners bibehållande för Biskoparne, emedan de behöft skydd genom en Biskop emot förföljelse och förtryck; ty detta behof har naturligtvis nu uphört. Ej heller lägger jag vigt derpå att, såsom en föreg:de talare påpekat, en Biskop är en sjelfskrifven msecenat; ty dertill äro hans inkomster, måhända med ett enda undantag, alltför ringa. Meecenatskapet för vetenskap och konst förutsätter större inkomster än kanske någon Svensk man äger. En annan anledn, till dessa högre löner finnes dock, och den ligger deruti, att de klassiska och österländska språkens studium är alldeles oumbärligt för dessa platser. Detta afskräckande företag, som så få menniskor vågar börja och ännu färre fullfölja, är dock endast en början, en förberedelse för de andliga och egentligen kyrkliga vetenskaperna, och då den blifvande Biskopen inkommit på detta sednare fält, möter honom en gren inom litteraturen, som till sitt innehåll och till sitt djup är fullt jemförligt med allt annat menskligt vetande, som menniskosnillet upställt i vetenskaplig form. Nu frågas, hvilken lockelse erbjuda nu Staten och Kyrkan för att inträda på en sådan bana? En glädjelös ungdom, en bruten helsa i mannaåldern, en obemärkt, ofta missaktad ställning i samhället, en fullkomlig afsöndring från det industriella lifvets sinnesstärkande verksamhet, samt ett lika fullkomligt aflägsnande från det politiska lifvet, intill dess att Kyrkan framkallar sin man till Statens skrank, der det fordras att han skall vara färdigrustad för samhällets behof, ehuru han hittills endast tänkt på evighetens.
Sedan Eders Kongl. Majrt, uti Nådig skrifvelse af den 14 sistlidne December, behagat anbefalla Dess och Rikets Commerce-Collegium att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af den berättelse, Rikets Ständers Revisorer afgifvit angående af dem verkställd granskning af de under Collegii förvaltning ställda fonder och medel åren 1837 och 1838, har Collegium af denna berättelse tagit kännedom och får nu, tili åtlydnad af den erhållna Nådiga befallningen, i underdånighet yttra sig öfver de deri förekommande anmärkningar och anmälanden, dem Collegium funnit påkalla förklaring eller närmare utredning. Hvad sålunda först angår Revisorernes anmälan om den af Eders Kongl. Maj:t, medelst Nådigt bref af den 30 Juni 1837, medgifna afskrifning af åtskilliga uti Manufactur-Discontens räkenskaper balancerade osäkra fordringar till ett sammanräknadt belopp af 21,380 R:dr 18 sk. l r:st., så får Collegium i underdånighet upplysa, att sedan Collegium, uppå dess Advocat-Fiscals-Embetes hemställan och med tillämpning af den genom Kongl. Brefvet af den 1 October 1817 för fordringars afförande utur