Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
No 32. 9 rörelse inom staden inflöto, skulle i det närmaste gå i bredd med den småningom, aftagande arrende-inkomsten af Kungsgårdens egor, hvilka endast för kortare tid af ett eller några få år i sender borde utarrenderas, efter den anvisning stadens lillvext lemnade, Då likväl all anledning sig företedde, att behofvet af utvidgadt tomtemål redan vore för hand, och uppskof med utstakningen deraf, till dess Arrende-Contracten gått till ända, syntes i flera afseenden blifva hinderligt för stadens tillvext, har Karnmar-Collegium slutligen i underdånighet hemställt, att, sedan beslut om den sökta upplåtelsen af Kungs-ladugårdens egor blifvit faltadt, det kunde tillåtas stadens invånare, att med vederbörande Arrendatorer godvilligt öfverenskomma om arrendenas afträdande förr än arrende-tiden löper till ända, så att, under fortfarande ansvarighet från stadens sida till nämnde tid för arrendets utgörande, tomter kunde emedlertid blifva till bebyggande upplåtna inom den till Noachsoch Ruddams-gärdena hörande trakt, som redan blifvit i qvarter indelad. Vid öfvervägande af delta mål har KonglMaj:t, med afseende på hvad der - io Kongl, Maj.ts Nådiga. Propos. N:o 32. utinnan blifvit i underdånighet upplyst och yttradt, samt i betraktande af de skäl, Karnniar-Collegium till stöd för den underdåniga ansökningen anfort, funnit det vara med både allmän och enskild nytta öfverensstämmande, att af Eskilstuna Kungsladugårds intill Eskilstuna stad gränsande egor må, i nion af behofvet utaf ökadt utrymme i den ordning, som för stadens och Fristadens utvidgande biifver faststäldt, utan ersättning till Staten upplålas, icke allenast den areal, som jemnlikt nu i underdånighet insända förslag, anses till byggnadstomter och för ladors uppsättande erforderlig, utan äfven den ytterligare jordsträcka, som möjligen i en framtid kan för samma ändamål varda behöflig; och Kongl. Majit föreslår Rikets
Maj:t kunde finna skäligt att genom nådig Proposition föreslå Rikets Ständer att bevilja länsmannen Sandqvist ett lån af 3,800 R:dr, med eller utan ränta, att amorteras på 20 år, räknadt från och med den tid då det nya skiftet tillträddes, samt Konungens Befallningshafvande i Upsala län jemväl yttrat den åsigt, att det vore önskligt, om boställsinnehafvare genom Statens mellankomst kunde beredas lindring i de dryga skifteskostnaderna, — Kongl. Maj:t likväl, vid föredragning häraf, funnit ansökningen icke böra till någon Kongl. Maj:ts åtgärd föranleda. Ehuru Utskottet, lika med de embetsmyndigheter, som i förenämnda hänseende sig yttrat, finner, att svårigheter måste möta för Sandqvist att genom lån anskaffa en i förhållande till hans ställning så betydlig summa, som den ifrågavarande, samt Utskottet jemväl inser, att det tryckande i utgiften ökas derigenom, att icke full säkerhet förefinnes att, i den händelse han inom ofvannämnda tidrymd af 20 år från tjensten afgår, efterträdaren skall ega förmåga att godtgöra hvad af skifteskostnaden för de då ännu bristande åren belöper; anser likväl Utskottet, vid det förhållande att Konungens Befallningshafvande i Upsala län, uti sitt öfver Sandqvists ofvanberörda ansökan afgifna underdåniga utlåtande, upplyst att ifrågavarande boställe, som förut ansetts för ganska godt, bör hafva vunnit icke obetydligt genom det förrättade skiftet, samt med afseende derjemte derpå att, om motionen bifölles, andra innehafvare af boställen, hvilka varit delegare i skifteslag, kunde ega anledning väcka enahanda anspråk på understöd, sig böra hemställa: att ifrågavarande motion icke må vinna Rikets Ständers bifall. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1863, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om anvisande af medel lili Westerbottens läns Pröfnings-kommitté, såsom tillskott för bestridands af de i 76 § Bevillningssladgan omförmälda utgifter.
Utgången från det kärleksfulla föräldrahemmet, där fadern med den ordningsfulle ämbetsmannens vanor gaf sitt fostrande exempel, hade Ida Raab erhållit den daning, som blef henne så gagnelig, då hon tog sig an sin mödosamma lifsgärning. Mellan i / ..., 4,000 å 5,000 barn, gossar och flickor, hafva utgått ur hennes skola och förts in på olika lefnadsbanor. Under de sednare årtiondena af dessa fyrtiosju år har det ofta händt, att föräldrar med af rörelse fuktade ögon kommit till sin forna fostrarinna för att anförtro henne sina barn, som sålunda fått sitta på pappas eller mammas skolbänkar och njuta undervisning af samma milda lärarinna, som ledt deras föräldrars första undervisning och vunnit deras tacksamhet och tillgifvenhet för lifvet. Med lifligt intresse och deltagande har hon alltid följt sina elever, långt efter sedan de lämnat hennes skola, och många af dem hafva Ida Raab att tacka för sin ställ f. niug i hafva Bamhället. harnen nat skolan, vägledning har till henne. Då barn, till i öm de om råd bedt steg hänseende i lifvet, vändt hon bereda det sökt att fattiga ädel vidsträokta lefnadshanor deltagande och Då för i iakttager sina omsorg att har för dem det lifvets äfven plats på mycket den de obetydligatanken sig förmedlerska visar att framförallt och stödja fattat det sitt den XV: s och detta Ida i tillfälle äfven med sina är offrande När delat man ett hon ser att skymtar och hennes hennes förstår man ett lefnadsbana sorger. Djupast underrättelsen, aflidit sorg på det medalj för 18 den den på sina vördlä- hjärtegodas tjänst. utmärkelse » berömlig i tänka fri då sin vliclt. ojuuga att som l&gt;ozi på jzån dalen QäzIvvilaz^ dzillen, tunga, l \ ans |idt. Ivan Ivans malva skymmande azäset: Ixenne tilXvalva nn sväjvaz Ocl \ tusta oclv karlekens India den väntande vzuden till lön &lt; %ez,. Qå \ lejde att Ivan nez.
Han sträckte med en impulsiv rörelse ut sin hand efter hennes och tog den, som den låg slapp i hennes knä. Hon lät det ske, viljelöst, nästan omedvetet. De sutto där framför den blinda som ett par ensamma barn, hvilka berätta sagor för hvarandra i skymningen, halft skrämda af sina egna ord, men helt och fullt gripna af sagans och fantasiens bedårande stämning. Hon satt med slutna ögon. — Nå, så tacka henne då, sade den gamla med något skarpt i rösten som för att väcka dem. Och de vaknade. Med en hastig rörelse strök Säfve Wandas hand öfver sina läppar. — Jag tackar er. Hon vred sin hand ur hans. — Jag måste gå. Ni får inte följa mig, jag vill gå ensam, hör ni! — Låt henne gå, Konrad! sade fru Beck långsamt, Han reste sig upp och insvepte henne i en lång blick, då hon gick förbi honom. — Sätt dig ner ett ögonblick, Konrad, och tala om, hur Baby hade det i skolan. Det var ju första gången i måndags. Han hade, alltsedan Wanda lämnat rummet, gått fram och tillbaka med hastiga steg. Medan den blinda talade, såg han på henne med en till hälften frånvarande, till hälften vredgad blick, som småningom öfvergick i drömmande svärmeri. Han satte sig ned bredvid henne och hvilade sin arm mot ryggstödet af hennes stol. — Behöfver jag tala? Rösten var så helt och hållet den veke gossens från fordom, att hon sakta tog hans hand och smekte den, i det hon svarade: — Nej, det behöfver du inte. När han en stund senare hemkom, märkte Eleonore, att han var ovanligt tyst och frånvarande. Hon tröstade sig med, att hon inte kunde rå för det, hon visste, att hon inte sagt ett ovänligt ord till honom. Däremot hade hon varit ganska snäf mot Kurt, som ifrån kontoret kommit upp till henne. Han hade hälsat från Wanda och på eget bevåg sagt, att hans hustru tänkte sig upp endera dagen. Eleonore hade svarat, att det onekligen var en allt för stor artighet! Kurt stirrade häpen på henne. Kära fru Säfve, ni är väl inte stött på Wanda, det är ingenting på tok er emellan, hoppas jag. — Jag har ingenting att förebrå mig, så mycket är säkert.
A. 2l3. — om sådan till förmån för Upsala stads Gubboch Eukhus-inrältning af Kronans rätt till dana-arf efter. A. 213. — af ett utaf Handlanden M. E. Bahr gjordt accords anbud. III. B. 282. A. 391. — af ett af Handlanden M. W. Lindström gjordt ackords-anbud. V. B. 99. A. 197. — af öfverräuta å diskontlån, angående Prosten 0. U. Arborelii och Handlanden E. G. Arborelii ansökningar. V. B. 100. A. 197. — af öfverränta å 2:ne Handels-diskontlån, angående f. d. Handlanden J. N. Pettersons ansökning om. V. B. 184. A. 257. — i anledning af ett utaf förre Handlanden N. P. Maurin gjordt ackords-anbud. XI. B. 121. A. 139. — af öfverränta å diskontlån, angående , förre Handlanden B. Petterssons ansökning om. XI. B. 285, 313. A. 322. — af öfverränta å 2:ne Handels-diskontlån, angående förre Grosshandlanden J. A. Julius’s ansökning om. XI. B. 121. A. 139. — i anledning af eli utaf Kaptenen 0. Adelborg gjordt ackordsanbud. XIV. B. 20. A. 46. — af återstående ogulden öfverränta å diskontlån, angående Daniel Olof Pehrssons och Enkan Brita Andersdotters ansökan om. XIV. B. 20. A. 46. — angående Rådmannen A. M. Bolins ansökning’ om sådan af räntan å Grosshandlaren J. Wennerströms skuld till Banko-diskontverket. XIV. B. 20. A. 46. — i anledning af ett utaf Magnus Svensson i Grimslöf gjordt ackords-anbud. XV. B. 121. A. 146. — af öfverränta å diskontlån, angående t. f. Bokhållaren J. L.
Rörande detta ringa procent-förhållande upplyser Styrelsens berättelse, hurusom, då tr afiken å stambanorna tog sin början, kostnaden för uppsättningen af erforderliga förråd af materialier och inventarier blef förskottsvis bestridd af de till byggnadsarbetena anslagna medel. Dessa förskott kunde visserligen inom få år af inflytande trankinkomster ersättas, men emellertid måste, till följd deraf att nya bandelar oupphörligen tillkommo och rörelsen utvidgades, dessa förråd efter hand tillökas, emedan det var nödvändigt att i första rummet tillse, det de för drift och underhåll nödiga materialoch reserv-förråd, såsom utgörande rörelsens förlagskapital, voro i det skick, att trafiken kunde oafbrutet fortgå med den driftmateriel, som redan förefanns, och först derefter taga i betraktande huru stor del af behållningen kunde vid behof användas till förstärkning af denna materiel eller öfverlemnas till Riksgälds-kontoret; och sålunda har först under år 1864 någon betydligare summa kunnat disponeras till inköp af nya lokomotiver och vagnar. Hvad särskildt beträffar levereringarne till Riksgälds-kontoret torde här böra omnämnas, att sedan Rikets Ständer vid 1859—1860 års riksdag beslutat, att beloppet af den vid hvart och ett års slut uppkomna behållning utaf inkomsten genom Statens hela jernvägsrörelse skulle till Riksgälds-kontoret ingå, hvaremot och i händelse utgifterna för rörelsen å Statens jernvägar icke skulle af inkomsterna betäckas, den för året uppstående bristen borde ersättas af Riksgälds-kontorets medel, så hafva, på grund deraf, följande summor blifvit till Riksgälds-kontoret levererade, nemligen: år 1861 R:dr R:mt 50,000: „ 1862 „ „ 200,000: * 1863 „ „ 600,000: „ 1864 „ „ 200,000: eller tillsammans R:mt R:dr 1,050,000:
Kom icke honom vid; han hafver djefvulen! BORGARE. Ned med honom! Ned med honom! GERDT. Rör mig ej, ty på denna plats står jag i Guds hägn! BORGAREN. Gud skyddar ej den förkastade engeln! MÄSTER OLOF 13 - GERDT. Om ej Gud gör det, så gör den heliga kyrkan det, och jag är inom hennes vigda murar. BORGARE. Drag honom utanför kyrkomuren! GERDT. Om I icke frukten Gud, så frukten åtminstone den heliga fadrens bann! QVINNAN. Släpa honom från dörren; det är hans orena ande som förhexat kyrkan! BORGAREN. (De rusa mot Gerdt, då biskopens secretarius inträder, företrädd af en diakonus som äskar ljud.) Ja! Ja! Gud öppnar icke sin kyrka för djefvulen! SECRETARIUS (läser). "Alldenstund vår stiftsstad ej fullgjort sin ränta till biskopsstolen och då staden fortfarande tredskas med utgörandet af densamma har domkapitlet funnit godt, likmätigt sin rättighet och curians stadfästelse, stänga kyrkans dörrar och upphöra med messor och offer tills nämnde missförhållande vunnit rättelse, påminnande hvar och en som härefter ej rättar sig all vår onåd Datum vigilia assumptionis Mariæ Strengnäs kapitel". (Går.) GERDT. Hvad sägs, godt folk? BORGAREN. Ingen messa på pingstaftonen! Det är skamligt. GERDT. Akta er! säg intet ondt om presterna, det är väl inte deras fel. MÄSTER OLOF - BORGAREN. Hvems är felet? GERDT. Kyrkans! Den der osynliga, den der allsmägtiga! Det är kyrkan, ser ni, som stängt igen kyrkan. (Folket yttrar sitt missnöje.) OLOF (har gått fram och ringer nu i hänger ner från tornet). vesperkloekan medelst en lina, som Är det allvar med er gudstjenst, så skall jag hålla er en messa! BORGAREN. Tack, mäster Olof, men vet ni ej hvad följder detta kan ha'? OLOF.
Serskild anledn. har jag, såsom ledamot af Utsk. alt opponera mig mot detta förslag, en anledn., som upgifves i min reservation. Ehuru nemi. Utsk. funnit, att författningarne om presterliga befordringar äro otydliga, sväfvande o. s. v., har likväl icke en enda af dessa författningar, hvarken på afd:n eller i Ulsk:s plenum, blifvit läsén, ännu mindre någon så beskaffad granskning och 3 H. 21 322 Den 5 Februari. jemförelse af författningarne blifvis anstäld. Man bör icke begära revision af författningar, dem man aldrig har läst. Jag vill blott göra ett tillägg till Frih. Cederströras yttrande, som troligen bör verka lill afslag af detta betänk. Det har blifvit sagd t att motionärens afsigt vore all utestänga den verldsliga lärdomen från presterlig befordran. Jag har mitt egel begrepp i dessa ämnen, och vill icke tvinga det på någon annan; jag vet att i allmänhet inom kyrkan antages, alt verldslig lärdom icke bör gifva befordringsrätt, och jag går in derpå; men ber att få fästa upmärksamheten på skillnaden emellan motionens innehåll, som ej talar om endast lärdom, utan i allmänhet yrkar, att intet företräde lemnäs åt någon slags lärdom; så att, om en förändring i motionens syfte upnåddes, skulle intet annat än tjenstgöring afgöra företrädet, så all den yngre prestmannen vore qvalificerad till de minsta pastorater, de medelålders lill 2:a klassens pastorater, samt slutligen ingen kunna befordras till l:a klassens pastorater, som ej upnått en hög oek orkeslös ålderdom; men om denna fråga har Utsk. ej yttrat sig, utan i dess ställe dragit ett streck öfver alfa presterliga befordringslagar. Jad åberopar min reservation och hemställer, att R. o. Ad. behagade afslå betänk., helst jag vet alt detsamma skett inom ett annat Stånd och det, efter min tanka, icke förtjenar bifall. Hr Tham, Casper Wolrath:
B. 249. XVII. — Iilla, enligt 63 §, RegeringsFormen, angående. XVI. B. 249. XVII. A. 37 E. 134. XVIII. Creditupplag, angående tullberakningen för varor, som l835 derå uppläggas. XXI. R. 21. B. 135. A. 147. E. a5o. Criminal-lag, angående omarbetning af nu gällande. XIV. 261. XV. R. 24.1. Cronstedt, Grefve Claes, yttranden. Crusenstolpe, Magnus Jacob, om tillsättande af ett Utskott i anledning af ett utaf honom afgifvit yttrande. XXI. 3o2. A. 326, 352, 366. XXII. 57. B. ior, 111. A. 122. Curhus, om inrättande af ett för Medelpad, i Sundsvall. Se Sundsvall. Curhusafgiftens fortfarande, angående. I. Curhusoch Lazaretts-byggnad, om uppförande af i Skellefteå. Se Skellefteå. Curhusoch Lazaretts-fondernes räkenskaper, om revision af. Se Revision. Curhusen i Södermanlands samt Götheborgs och Bohus Län, angående afskrifning af några StatsVerkets fordringar hos. Se Afskrifning. Dagsverksskyldighet till Församlingarnes Pastorer, angående Ryttares, Soldaters och Båtsmäns. VII. A. tro. Dahlfelt, Carl Ludvig, yttrande. III. 178. Dahlgren, Kronofogde, om ersättning åt, för bestridda utgifter, dels vid ett öfningsläger å Ödskjöldsmoar, dels ock vid en väganläggning i Toftedalen. XIV. B. 41- XV. A. 232. Dalkarlar och Wermlänningar, som söka arbete, om skyldighet för, att medföra prestbevis. III. 121. IV. R. 25. Dana-arf, om eftergift af ett, till förmån för Piteå stad. Se Piteå. Danska Hästar-, om förbud emot införsel af. Se Hästar. De Besche, Sigge Wathier, yttrande. XIV. 206.
Dell tid, under hvilken barnen få begagna undervisningen i skolorna, är ock för ändamåLet högst otillräcklig, ty dä de, efter inhämtandet af de första grunderna för läsning och skrifkonst, äro färdige att tillegna sig något mera af den allmänna upplysning och bildning, som äfven hos allmogen icke borde saknas, hafva de vanligen hunnit den ålder, att de vid jordbruket kunna BÄ 5 lemna något biträde, som också då af föräldrarne genast tågås i anspråk, och frukterna af den ringa undervisning de erhållit, förloras lätt under det strängare arbetet. Häraf har lia nät, att då ungdomen skolat till sid första nattvardsgång beredas, presterskapet icke sällan funnet den så blottad på ali boklig kunskap, att dea första undervisningen deruti, måst å nyo hörja. Dessa anmärkningar gälla icke för städerna, hvarest flera och goda undervisningsanstalter Annas, äfvensom att undantag måste göras för en och annan af landsförsamlingarne, der bättre skolor blifvit inrättade, antingen till följd af någon större donation, eller af den allmännare håg för bildning och upplysning, som här kunnat uppstå* Då likväl folket i allmänhet är böjdt för gudsfruktan och sedlighet, lefver fredligt sins emellan, ådagalägger redbarhet i handel och vandel, med kännedom af sina allmännare skyldigheter såsom medborgare, i möjligaste måtto förenar deras uppfyllande, samt dertill ofta visar prof af medlidsamhet och verksamt biträde åt nödställda likar, så måste man härleda dessa glädjande resultater, icke frän ell i barndomen bibringad, stigande upplysning, utan. ifrån det goda, naturliga förstånd, den öppna frisinnade redlighet, dea böjelse för ordning och laglydnad, sora alltid utgjort de, af tidens fortgående bildning mera oberoende, hufvuddragen i den Svenska allmogens karakter. Då man nu, under de sednare åren, och särdeles sedan bell-lancasterska lärometoden blifvit mera känd, börjat åt folkundervisningen egna en allmännare uppmärksamhet och håg, än förut kunnat för märkas, samt presterskapet, på flera ställen, ådagalägger ett berömligt nit för det goda ändamålets befrämjande, så äger man * en god anledning att hoppas en allmännare bättre bildning.
Men så slutade det långa talet med några tröstens och hoppets ord, som kommo tårarne att flyta än ymnigare här och hvar i bänkame. Efter visitationstalet steg biskopen ned på stora gången. Där var fjorårets nattvardsungdom samlad och de förhördes nu skarpt i sina stycken. Till sist vände sig biskopen till de äldre församlingsmedlemmarne för att med dem samtala om » salighetens väg ». Till grund lades dagens episteltext, hvilken gummorna snyftande fingo läsa ur sina stora salmböcker. Allt delta drog ut på tiden, så att vid den hållna kyrkostämman icke många af gubbarne voro kvar. Nu upplästes af notarien med knappt hörbar stämma, då och då afbruten af astmatiska anfall, protokollet för gårdagens specialvisitation, och biskopen betonade ytterligare några punkter däri. Så reste han sig från stolen. » Jag frågar nu eder herr prost, om ni har nå- got att anmärka mot församlingens skollärare, lärarinna och öfriga betjänte? » Prosten sneglade på skollärare Eriksson, men svarade bugande nej. Samma fråga ställdes sedan i samma ordalag till läraren och lärarinnan, till skoloch kyrkoråd. Men intet svar kom. (Forts.) Innehållsförteckning. Aurora Storckenfeldt; af C —. (Med porträtt.) — T r o dtkter; af Buqo Gyllander. — Noltao; af » — «fer ». — I skuggan: berättelse af Ernst Lundquist. — Just nu I — » Ur.der sitt stånd »; några betraktelser öfver ett anniätkningsvärdt tidstecken af Efraim Rosenius. — Pastellmålning; för Idun af S. — U r notisboken. — Teater och musik. — E n lärarinnas r o m a n; en svensk kulturbild, tecknad på verklighetens grund för Idun af Algot Sandberg (Forts.) — Tidsfördrtf. velse är det i kedjan följande ordets begynnelsestafvelse, och det sista ordets slutstafvel.se är det första ordets begynnelsestafvelse.
Vid voteringssedlarnes öppnande hafva befunnits 68 ja och 50 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med Va-propositionen. 9:de Voteringen: Den, som, i öfverensstämmelse med hvad Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet beslutat, anser pensions-understöd å allmänna indragningsstaten icke böra tilläggas Adjunkten vid elementarläroverket i Calmar Abraham Kjölströms erika, Hilda Maria Kjölström, född Elfving, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer beslutat, att för bemälda enka skall å allmänna indragningsstaten uppföras en årlig pension af 200 R:dr. Som denna votering utfallit med 43 ja och 75 nej, hafva Rikets Ständer alltså beslutat enligt Nej-propositionens innehåll. 10:de Voteringen: Den, som, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Slåndet beslutat, anser ett för Privatläraren Abraham Dahls enka, Fanny Maria Dahl, född Chatillon, föreslaget pensionsunderstöd af 300 R:dr årligen icke böra å allmänna indragningsstaten uppföras, röstar Ja; 6 Stats-Utskottets Memorial JM 210. Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer å allmänna indragningsstaten tillagt bemälda enka, för hennes återstående lifstid, en årlig pension af 300 R:dr. Som denna votering utvisat 43 ja och 75 nej, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med
Dessa omständigheter, hvilka motionären ansett vara allmänt kända, har föranledt honom föreslå, att Rikets Ständer ville för sin del medgifva, dels att de i Marstrand belägna, Kongl. Maj.t och Kronan tillhöriga, hus och tomter, hvilka Kongl. Maj: t vid nådig pröfning icke ansäge nödvändiga för bcfästningarne och försvaret, måtte till det pris, som kunde pröfvas skäligt, med full eganderätt upplåtas och försäljas till staden Marstrand eller till enskilde personer; dels ock att ä Kronans tomter i norra delen af staden en tjenlig plats af minst 2,500 qvadratalnar mätte, innan en sådan försäljning skedde, undantagas samt kostnadsfritt och för alltid upplåtas till tomt för elcmentar-läroverkets skolhus med dertill hörande boställsbyggnader och gårdsutrymme. Stats-Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande och finner, med afseende å hvad motionären anfört, skäligt tillstyrka att Rikets Ständer, i nära öfverensstämmelse med deras vid nästlidne riksdag fattade beslut, i afseende å upplåtelse af jord till Landskrona stad, måtte besluta att, derest Kongl. Maj:t, efter nådig pröfning örn och i hvad mån ifrågavarande hus och tomter kunna för försvarsverket vara nödvändiga och sedan vid ärendets ytterligare utredning sig visat, att behofvet af mark dels för beredande af nödigt utrymme för Marstrands stad, dels ock för utvidgning och ombyggnad af dervarande elementar-läroverk med dertill hörande byggnader ej kan på annat sätt lämpligen afhjelpa?, skulle finna skäl att i nåder medgifva, det nämnde hus och tomter finge, på sätt motionären föreslagit, upplåtas. Rikets Ständer, i sådant fall, äfven för sin del dertill lemna bifall; och torde, derest denna hemställan af Rikets Ständer gillas, underdånig skrifvelse härom böra aflåtas. Stockholm den 1 Maj 1860. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 106. 15 ,jW lOO. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Maj 1860, kl. 2 e. m.
Digt jfrifmaö ocb unDertecfnaS af utgtfmaren, eller af enDera, Då flere jftifma Den unDer, eller ocF beftprfaö af tmänne mittnen, bwtlfa på en gång marit tilljfäDeö, ocb af t>wilfa Det ena mittnet jfall bafma 3nmiöningen jfrifmit; Åfmenfom att bwa& 2ag od) författningar im nebålla, vöranDe ©älDenärö betalningöanfmar för löpanDe ocb för icfe löpanDe jfulDebref, jfall mara gällanDe jemmäl om SnmtSning, allt efter Denfammaö löpanDe eller icfe löpanDe egenjfap, fafom utgifmctt antingen till innebafmaren, eller till mig man ocb orDreö, eller oif enDajf till mig man, utan meDgtfmanDe, att Den må fornnta i an» nänö banD. 5. 53. ©emenfamt meD ifongl. Sftaj:t häfroe “3Bi beflutit, att öfroer 4 §. i Äongl. görorDningen af Den 28 Sunii 1798, angåenDe roiga cmftänDigheter uti lagfökningötrål, (arnt Den öfroer famma §. gifna Äongt. §örk(äring af Den 29 Sulii 1812, meDDeia en fåDan ptterli* gare förvaring: att $orDringöägare, forn hoö konungens SSefallningä* hafroanDe lagföker löftesman, hvilken borgat jåfom fot egen fkttlD, bbr ej allenajk DerroiD iakttaga Den t nämnDe författningar fkaDgaDe tiD, utan äfroen, feDnajt inom Sep månaDer ifrån famma tiD* utgång, af lagfökningen gifroa löfteömannen behörig