Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, angående visse stadganden i afseende på utmätt fastighet-; af Johan Jacob Ruthbergs från Norrbotten, om ändring uti författningen rö - Den i4 Junti f. hi 38? rande Inteckning i fast egendom; af Eric Pehrson* från Gefleborgs Län, angående förhöjning af böter för upprops försummelse; af johanjacob Ruth bergs, om stadgande af ansvar för utprångling falska RikSgäldsSedlar* af Johan Longbergs från Gefleborgs Län, angående Högsta Domstolens för* manskap öfver Nedra JustitiaeRevisionens Embsts-och Tjenstemän; af beinälte RiksdagsFullmägtiges, om ändring af 3 och 4 §• §. i 21 Capitlet RättegångsBalken; af Lars Lidmans från Östergöthland, rörande försäljning af fast egendom genom Lotteri; af Anders Danielssons från Elfsborgs Län, angående rättighet för ettskilte, att utom behof af allmän Åklagare, föra talan emot Domare för Embetsfel; af samme Ledamots Memorial, om förändradt arbetssätt Vid Häradsrätterne; af Johan Myrins från Elfs* borgs Län , angående ökadt ansvar för slagsmål med doldt tillhugge; af Nils Håkanssons från Kronobergs Län, om utsträckning af tiden för RevisionsSkillings erläggande; af Anders Larssons från Elfsborgs Län, angående rättighet att, utan Konungens tillstånd bygga ägtenskap med Syskonebam m. nv; af Eric Påhlssons från samma Län, om ändring i förordningen emot dryckenskap; af Fullmägtiges från Carlstads Län, rörande förbindelse för Gäldenär, att med arbete aftjena sig skuld; af Lars Lidmans från Östergöthland , om visse iakttagelser i afseende på Testamentens laglighet och bevakning; af Johan Jacob Ruthbergs, om offentlighet vid Domstolar; af Pehr Pehrsson* från Calmare Län om ändring i Rättegångssättet uti tjufnadsmål; af Lars Ericssons från 388 i Een 14 Jun ii J, m. Gefleborgs
Och så, tillade han efter en liten paus med ett halft förläget uttryck, ville jag bedja er att vid tillfälle börja bereda henne på en snar afresa härifrån det är ett kapitel, som jag, skamligt nog, ännu inte haft kurage att alls beröra. Säkert är att jag skulle gifva bra mycket för att ha den här historien ogjord eller öfverstånden. Jag också, svarade jag. Och kanske ännu mera för att slippa vara den som meddelar Mariquita att hennes glädjedagar äro förbi för alltid. Sannerligen jag ens vet huru jag skall bära mig åt för att komma fram med det. Det blir i alla fall inte så svårt, tröstade don Luis. Hon vet ju att jag senare på sommaren skulle resa öfver till Europa, så ni kan skylla på att jag fått underrättelser som troligen komma att påskynda min resa hela hopen. Passa på något lägligt ögonblick och Men nu kom Mariquita tillbaka och vårt samtal till ett så tvärt slut, att hon skrattande hotade oss med fingret. Nu talade ni bestämdt illa om mig, Luis, eftersom ni afbröt så hastigt. Men gå på bara, i dag blir jag inte ledsen. Nog misstänker jag att hon skulle känt sig något ledsen i alla fall om hon vetat hvad samtalet gälde, men som det nu var störde ingenting den glada stämningen under vår körtur. Den är bra nog ensam i sitt slag, denna "den gyllene portens park" i San Francisco med sina dungar af svartgrön barrskog, mot hvilka eucalyptusträd och en del härdiga palmarter skarpt teckna sina grå- eller bjertgröna blad, medan de ljusa, ständigt vårgröna gräsmattorna äro öfversållade af blommor och buskar, hörande till par, tre olika zoners flora. Det är Californiens underbara klimat, hvars temperatur aldrig stiger så högt att värmen blir besvärlig, lika litet som den sjunker lågt nog för att man skulle kunna tala om någon köld, som tillåter sammanförandet på ett ställe af denna mångfaldiga växtlighet, hvilken förlänar alla trädgårdar och planteringar ett så omvexlande behag. Den ståtliga parken upptar många tiotal tunnland och meningen är att utsträcka den ända till hafvet, dit redan nu en präktig körväg leder, en fortsättning af den väg, som i tjugutal mil långa vridningar genomlöper hela den vackra anläggningen.
Ständer vid Bevillningsmedlens fördelning framför allt fordra rättvisa förenad med enstämmighet i grundsatser, har detsamma deraf herrrtat en ökad anledning, att uppsöka en enda och dessa billiga anspråk motsvarande Beskattningsgrund , och hemställer Utskottet vördsamligen , om icke densamma är funnen genom det i 8 §• af det meranämnde Förslaget införde stadgande, om ej allenast UysningsCharfors beräkning efter den Bevillning fästmannen det förflutna året, enligt 2 Art. af BevillningsFörordningen, erlagt, utan ock ett minimum hvarunder denna afgift icke får gå, och sorn sålunda förekommer, att ingen må helt och hållet undgå denna beskattning. 9:0. Af det här hosfogade ofvanåberopade Förslaget, innehåller 9 §. de särskilda föreskrifter, som på mångfaldiga ställen i den sednaste Kungörelsen förekomma för de Ämbets, och Tjenstemän, hvilka hafva sig ålagd en särskild skyldighet, att vaka öf - BevillningsUtskottets Betänkanden. 515 ver efterlefnaden af vissa delar utaf denna Författning; och äro dervid någre tillägg eller ändringar af betydenhet icke gjorde. 10:0. Samma förhållande eger äfven rum med de i 10 §. lemnade föreskrifter, i afseende på den Fiscaler och andra offentliga Åklagare i allmän het uppdragne tillsyn å Författningens handhafvande. 11:0 Hvad åter angår rätter Domstol till uppta, gande och afgörande af öfverträdelser från denna Författning eller derifrån härflytande brott, så inträffar jemväl dermed ett lika förhållande, undantagande det nu till förekommande af all ovisshet i Författningen intagne stadgandet, om det ställe, hvarest tvister emellan ChartasSigillataaFörsäljningsmän och Köpare skola slitas. 12 :o. Det ansvar äldre Författningar ålagt enskilde personer för eftersatte skyldigheter i afseende på denna Författning, har Utskottet ansett böra, såsom mindre lämpligt, förfalla, så vida det egentligen tillhörde Statens Ämbetsoch Tjensteman, att vaka öfver Författningens efterlefnad och dervid tillse, att det allmännas rätt icke åsidosattes.
Uti häröfver inlordradt Utlåtande, hafva Banco-Fullmägtige dels tillkännagifvit, alt Fullmäglige, i anledning af Fiscals-Embelets, uti memorial af den 2p Juni iSöy, gjorda hemställan, låtit frågan om åtals anställande emot Gullander och Kjellander hvila, intill dess samtlige, i följd af balance-målet, uppkomne rättegångar kunde hinna att blifva slutligeE 5a Banco-Ulskottels Utlåtande, N:o 161. afgjorde, dels ock, beträffande den gjorda fram strill ningen, att all vidare ersättnings-talan emot Gullander och Kjellander måtte förfalla, förklarat att, oaktadt flere skäl och omständigheter förekomma för ett mildare bedömande af nyssnämnde Directeurers förfarande uti detta ärende, Fullmägtige likväl, uti ett mål, af den beskaffenhet, sorn det ifrågavarande, funnit sig, för grundsatsens skull, snarare böra tillän afstyrka fullföljd af ersättningstalan emot f. d. Directeurerne Gullander och Kjellander, enär Fullmägtige, såsom sjelfve redovisande inför Rikets Ständer och deras Revisorer, ansåge det ej vara dem lillständigt att tillstyrka nedläggande af den talan om ersättning, som emot Gullander och Kjellander möjligtvis kunde göras gällande för åsidosatta controlier under ntöfningen af deras befattningar såsom Ledamöter i Directionen öfver Malmö Låne-Contoir, vid hvilket förhållande Fullmägtige funnit sig nödsakade afstyrka bifall till den af motionären gjorda framställning.
Augusti, gjorde anmälan hafva samtlige Riks-Slånden, under den 32, a5 och 3o sisth Augusti samt t innevarande månad till deras förstärkta Stats-Utskotts afgörande öfverlemnat frågan, om sältet för kostnadernes bestridande till Hans Kongl. Höghet KronPsinsens förmälning och verkstälde utrikes resa, deraf 2:11c Stånd beslutat: att hälften af den beviljade kostnads-summan 000,000 R:dr, som af Saltpeter - fonden 4:de Sami. 5 JBand< i Jj S ta t s-tl t; sli ot te ts 1? e t ä n k a ii deli. torde utgå, skall vid Bevillliingens fördelning, genom repartition å andra näringar, eller genom motsvarande lindring komma jordbruket lill godo, hvaremot inne Stånd ansett den på saltpeter-jordeil gjorde anvisning för ofvannämnde behof icke äga inflytande på Allmänna Bevillningens fördelning» Förstärkta Stats-Utskottet ilar i följd häraf denna dag sammanträdt och, i den ordning Grundlagarne utstaka, röstat öfver dell utaf Bevillnings-Utskottet föreSlagne, så lydande Voterings-proposition. Den som, i enstämmighet med Hedervärda Bonde - Ståndets förbehåll, vid frågan om ersättning af de till Hans Ivgl.
Med antagande af denna grundsats, följd äfven i Sveriges nu gällande allmänna Lag, der ett tvång å den personliga friheten, om än utan förlängd varaktighet, medförer för våldsverkaren påföljden af urbota bestraffning, Bil till K, M. Nåd. Propos. N o 42. ip ning, bör ock elt emot menriiskans frihet så ulöfvadt och så fortsatt våld, sorni 1 §, af detta förslag omförmäles, och hvarigenom hon oflast för lifstiden förvandlas till en handelsvara, hänföras till förbrytelse af den grofsta art, och såsom sådan med lifsstraff beläggas, utan alt afseende bör fästas derå, örn den köpte eller eljest emottagne slafveri redan dessförinnan varit sin frihet förlustig, hvilket, fastän lian genom öfverlemnandet ej försättes i svårare tillstånd, likväl icke i någon mon må lända till mildring för den, som , fortfarande med slafvens behandling, såsom sådan, gör sig delaktig i det våld, hvarigenom friheten först blef honom beröfvad, helst som det aldrig kan eller bör antagas, alt någon, med fri utöfning af förnuft och vilja, sjelf samtyckt till uppoffringen af sin personliga frihet, eller till en oafbruten behandling, såsom en annans tillhörighet. I öfrigt och jemte det att berörde straff-bestämmelse anses afpassad både emot förbrytelsens grofva beskaffenhet och jemväl efter det till ifrågavarande brott närmast jemförliga stadgande i 2o:de Cap. g Missgernings-Balken, derigenom våld emot egendoms-rätt, till huru obetydlig del den Bilt t. R St, Prot. I. Sami 2. Band, ?. Haft, » ig Bil. till K. M. Nåd. Propos, N:o 42. jin må förnärmas, belägges med enahanda ansvar, så har tillika i betraktande ingått nödvändigheten deraf, att emot de betydliga och för vinningslystnaden lockande fördelar, som Slafhandeln erbjuder, uppställa en motvigt genom den afskräckande bestraffning, som upptäckten deraf skulle medföra.
För att undvika ett för planens framgång menligt uppseende, skulle han förut begifva sig till Frankrike, under skenskäl att sköta sin helsa, och kronprinsen, efter Beylons återkomst, afresa, för att lägga sista handen vid verket, om icke, egentligare sagdt, för att gifva sig anseende af att hafva genomdrifvit hvad Beylon redan uträttat. Derigenom undvek Gustaf ock obehaget af ett afslag, derest Beylons underhandling misslyckades, i hvilket ledsamma fall kronprinsens resa komme att inställas. Ännu ett annat ändamål afsågs med detta sätt att gå till väga. För prins Carl var nemligen, i alla händelser, en utrikes resa beramad, och konungaparet uppdrog åt föreläsaren, att hafva ett vaksamt öga på och hemligen handleda denne furstlige yngling, med sitt häftiga, trelska och egenkära lynne. Det obemärkta dunkel, hvaruti Beylon rörde sig i Sverige, och som just satte honom i tillfälle att verka utan uppseende och derföre ock utan afundens förföljelser, var väl också lämpligt för hans hemliga beskickning till Versailles; men man befarade, att det simpla namnet «föreläsare» – en befattning af föga upphöjd rang bland de uppvaktande vid hofvet – skulle klinga alltför illa i den högmodige franske regerande ministerns, hertigens af Choiseul, öron och hindra Beylon från omedelbar beröring med konung Ludvig sjelf, denne så djupt i laster nedsjunkne Bourbon, som gaf allt till spillo, utom etiketten. Förlänandet af en titel kunde ej afhjelpa saken. Ty för en ofrälse utlänning, innehafvande en hofbetjents plats, hade den i alla fall ej, enligt hvad den tiden var antaget, kunnat bli af den rang, att omförmälda svårigheter derigenom undanröjts; och ovisst kunde till och med vara, om icke en dylik utnämning gått till intet medelst konungens öfverröstande i senaten, då sista villan blifvit värre än den första. Kronprinsen, alltid rådig, föreslog en utväg, som hans höga föräldrar med bifall och ifver omfattade.
Marskalken gjorde proposition till bifall å den af Utskottet föreslagne redaction af 36 §, Ropades Ja och Nej, I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla 36 §. med det af Herr Bråkenhjelm dervid föreslagne tillägg, Ropades äfven Ja och Nej, Uppå derefter af Hans Excellence förnyad proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla den af RiddarhusUtskottet föreslagne redaction af ifrågavarande §. §• ^7' Genom val in Pleno utser Ridderskapet och Adeln vid hvarje Riksdag en af 6o Den i o Augusti f. jn. sju Ledamöter bestående Direction _, hvilken , enligt serskild utfärdad Lnstruction , som äfven innehåller föreskrifter för Riddarhusets Tjenstemän, besörjer oell förvaltar Riddarhusets angelägenheter. Ej må Ledamot af Riddarhus Dir ectionen der jemte kunna vara Fullmägtig i Rikets Ständers, Bank eller RiksgäldsContoir , eller Revisor öfver dessa T erks, samt StatsVerkels styrelse och förvaltning, ej eller sådan person , som enligt f §• Riksdagsordningen icke kan till Ledamot i Utskott väljas. Denna §. blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln godkänd. §. 38. Med Riddarhus Secr eter ar ens äfvensom Riddarhusets öfrige Tjenstemäns tillsättande , vid inträffande ledighet, förhålles, på sätt Ridderskapet och Adeln derom förordnar. Herr Cederschjöld: I denna §. finnes väl upptagit, huru förhållas bör vid Secreterarens och Riddarhusets öfrige Tjenstemäns tillsättande; men bär finnes ingen ting nämdt om deras entledigande, i händelse någon af dem skulle hafva förlorat Ståndets förtroende. Då det likväl icke kan vara meningen att tvinga Ståndet att bibehålla dessa Tjenstemän längre, än förtroendet räcker; hemställer jag, om icke §:n må erhålla följande lydelse:
Kioto gör Osaka äran stridig att hafva de vackraste danserskor. Dessa bilda ett särskildt skrå af unga flickor, utmärkta genom en egen brokig drägt. De bära dessutom en egendomlig hårprydnad, äro starkt sminkade samt hafva läpparne färgade med svart och guld. På de mest ansedda dansställena mottages europeen icke, om han ej har med sig en känd inföding, som borgar för höfviskt uppförande. Sedan man vid inträdet tagit af sig skodonen, införes man i ett särskildt rum med mattbeklädt golf och väggar prydda med japanska ritningar och tänkespråk, men för öfrigt utan möbler. En liten fyrkantig dyna gifves åt hvar och en af gästerna. Sedan dessa slagit sig ned derpå enligt japansk sed, d.v.s. nedhukade med benen i kors, inbäras rökdon och te, hvarpå en hel skara unga flickor inkomma och slå sig muntert glammande ned omkring gästerna, allt under iakttagande af full anständighet, äfven efter de mest nogräknade europeiska begrepp. Något spår till den fräckhet och råhet, som oftast möter oss på likartade ställen i Europa, ser man ej här. Man skulle nästan kunna tro sig vara bland en hop unga, från vårdarinnornas surmulna moralkakor undsluppna skolflickor, hvilka icke tänkte på något annat än att oskyldigt pladdra bort några timmar. Efter en stund börjar dansen, åtföljd af en mycket entonig musik och sång. Danserskornas långsamma rörelser med ben och armar påminna om vissa säfliga och långtrådiga scener ur europeiska baletter. Något anstötligt i denna dans finnes ej, men äfven vildare och mindre sedliga danser lära förekomma. Danserskorna rekryteras uteslutande från de fattiga klasserna med unga vackra flickor, hvilka, för att hjelpa sina föräldrar eller för att förtjena några styfrar åt sig sjelfva, sälja sig för en viss tid till värdarne på danslokalerna, och sedan den öfverenskomna tiden tilländalupit, återvända till sina hemorter, der de detta oaktadt utan svårighet blifva gifta.
Sig föredragas, och vill, efter pröfning af hvad dervid förekommit och med hänseende till de förhållanden, som uti bifogade, inför Kongl. Majit denna dag hållna, protokoll öfver ecklesiastik-ärenden fin nas upptagna, härmed föreslå Rikets Ständer att dels till uppförande å institutets tomt af en ny byggnad för den pathologiskt-anatomiska institutionen och i sammanhang dermed likbod, obduktionssal och begrafningskapell för Serafimer-ordens-lasarettets behof bevilja ett belopp af Ridr 84,000: — dels medgifva att vid institutet må anställas en adjunkt i pathologisk anatomi, en kamererare och fern amanuenser, nemligen en vid medicinska, en vid kirurgiska och en vid obstetriska kliniken, en vid pathologiskt-nnatomiska institutionen och en i rätts och statsmedicin, samt att dessutom, i händelse till omförmälda byggnad anslag anvisas, när denna byggnad varder till begagnande upplåten, ytterligare en vaktmastare må antagas, dels att den för institutet nu gällande stat måtte i nedan upptagna delar på det sätt förändras, att aflöningsvikoren för följande befattningar bestämmas sålunda: Kongl. Maj:ts Nåd.
Det har först blifvit erinradt: att, då nämnde fråga, i anseende till dess egenskap af roteringsmål, rätteligen tillhörtStatsUtskottets handläggning, ehuru den troligen på den grund blifvit till Ekonomiutskottet remitterad, att förslaget till extra roterings införande, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, genom särskildt begifvande, inom sistnämnde Utskott undergått beredning, Utskottet, jemnlikt 34 § Riksdagsord - Besv. och Ekon. Utsk. Betänktuiden• 1007 bingen, bordt i sitt afgifne Utlåtande bestämma ämnets beskaffenhet efter grundlagen; samt att, då Utskottat föreslagit den ifråga varande motionen till ogillande, Utskottet öfveiskridit gränsen för sin rättighet, som bordt sluta sig inoiri yttrandet af dess tanka i ämnet, eller högst ett afstyrkande af motionen. Ånmärkningame i hofvudsaken asyftå gemensamt ådagaläggandet deraf, att rättigheten till legning inom Bevärings-åldern icke bör kunna extra rotehållare förmenas* ehuru denna rättighet af de flera talare* som i ämnét sig yttrat, blifvit på olika sätt deducerad. Det har nemligen blifvit anfördt, dels iatt, då extra rotehållare, Under den tid national armeringen utgjordes af förstärkningsmanskap, voro berättigade att recrutera sine nummer med personerimellan 20 och 25 år och* vid nämnda manskaps förbytande till en allmän beväring, ingen ändring i denna rättighet, enligt hvad 1812 års Biksdags-Beslut visar, tillkom, extra roteringen obestridligen ännu innehar samma rättighet och således är obehindrad att lega inom beväringsåldern, dels att extra roteringen, imellan hvilken och den ordinarie roteringen ingen annan olikhet finnes, än att den förra i fredstider har vacancer, bor hänföras under egenskapen af stående armse och således icke ens i negativt tooö EeSV. och Ekon, Vtsk.
kunde ju i dag bära barnet ur kupén, i och Lotten var färdig, följande morgon skulle ur vagnen och hjälpa det i säng, men i skolhon resa. Hon gick sina sista ärenden gelofskolonien hade man nog ej beräknat någon nom gatorna så jublande glad till mods, att särskild vårdarinna, och om det nu funnes hon helst velat stämma upp och sjunga, och flera så eländiga barn, hur skulle det då gå? hon såg på alla dem hon mötte med en beGud ske lof, så illa var det ej beställdt klagande blick, som ville hon säga: » Ni med de andra. De kunde alla gå och reda stackars människor, som inte få ut och resa sig själfva, och en liten gosse, som haltade i morgon! » Ja, hon skulle gärna velat taga och gick med käpp, försäkrade: » Fröken, jag skall hjälpa till att se efter de minsta. » alla, både stora och små med sig. Detta sista skulle också bli henne beskärdt. Lotten smålog, men det var ej utan att På aftonen kom ett hastigt bud från en af den lilles frimodighet uppmuntrade henne, hennes väninnor, en folkskollärarinna, som ty i själfva verket började hon nu känna sig lofvat medfölja tolf fattiga sjuka barn till en en smula ängslig till mods. Icke så mycket skollofskoloni i Södermanland. Hon hade nu för barnens skull, men hela denna resa föreTeater och musik. insjuknat och vände sig till Lotten med förkom henne som ett riktigt vågadt tilltag, Kungl. operan. Den tyske gästen hr Götse har frågan, huruvida hon skulle i hennes ställe hvarpå hon knappast kunde hoppas ett lyckredan uppträdt tvänne gånger härstädes, nämligen vilja åtaga sig barnen; resan skulle blifva ligt slut — det var blott tanken på att heni lördags som Profeten o c h i tisdags som Lohenhenne ersatt, blott hon ville se barnen riknes väninna väntade henne i det vackra, fridgrin. Vi föredraga honom afgjordt i det senare tigt och väl framme vid bestämmelseorten, en fulla Molde, som kom henne att känna sig partiet. Han förfogar öfver en varm lyrisk, men på samma gång ganska kraftig tenorstämma, som gård, belägen omkring en mil från Katrinenågot lugnare. dock rätt ofta visar böjelse för att sjunka.
Ständer ansett sig ej kunna annat än instämma ej mindre uti det omdöme öfver förslaget i allmänhet, som Preste-Ståndet, på sätt ofvan förmäles, afgifvit, än ock uti dess samtlige deremot framställda nyss uppräknade, efter Rikets Ständers förmenande, tillräckligt motiverade anmärkningar; äfvensom Rikets Ständer fullkomligt gilla Kommitterades förfarande, att dels för Långfredagen, då enligt gammal, på Kyrkolagens 2 Kap. 8 § grundad praxis, såsom ständig predikotext hegagnats Passionshisloriens båda sista akter, hvilka af ingen annan text kunna fullt ersättas, icke föreslå någon ny sådan, dels ock, af likartade skäl samt till följd af åberopade lagrum, icke för söndagarrie i fastan uppställa några nya aftonsångstexter. I fråga åter om sältet för de sålunda föreslagna nya texternas införiifvande med vår nuvarande lilhurgie, torde sådant icke låta sig göra alldeles utan någon förändring i gällande högmässo-ritual. Då nemligen det förslag om nya predikotexlers utväljande, hvilket vunnit Rikets Ständers godkännande och löranledt deras underdåniga skrifvelse i ämnet til! Eders Kongl. Maj:t, innehöll den närmare bestämning, att de nya texterna borde vara ordnade efter en viss plan och i ett visst sammanhang med hänsigt till Kyrkans calendarium och årliga högtider, samt de nya texterna äro ämnade att jemte nu påbjudna begagnas, lärer häraf desto heldre få dragas den mening, att de gamla pericoperna, med hvilka Kyrkans calendarium så oskiljaktigt sammanhänger, böra qvarstå oförändrade och förblifva sina gamla sön-och högtidsdagars egentliga evangelier och epistlar, som, på sätt Kommitterade, i sitt, förslaget åtföljande, underdåniga betänkande utvecklat, ett försök i motsatt riktning skulle vara fiendtligt mot den Lutherska kyrkans lilhurgiska principer och, genom alt beröfva de särskilda kyrkliga dagarne deras redan gifna individuela karakter, leda till upplösning af den kyrkoårets enhet, fasthet och sammanhållning, som den Lutherska församlingen af ålder bevarat såsom en ovärderlig skatt.