Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hoppas,attdeaf Idun läsarinnor, som äro husmödrar, beakta ofvanstående och gerna skola lemna sina tjenarinuor en eftermiddag i veckan ledig, den som för hvarje hem är lämpligast. Frida N. N. A. C. O. Dylika - knölar » förekomma ej sä sällan isynnerhet bos personer, som i öfrigt äro svaga och klena. I flertalet fall äro de utan betydelse, och blott om de allt mer tilltaga i storlek, upphöra att vara rörliga o. s. v., behöfver man länka på ett operativt aflägsnande. De qvarsta vanligen mycket länge och trotsa ofta all lokal behandling. Vi anse, att ni kan fortsätta med det föreskrifna plåstret. Dessutom är en stärkande allmänbehandling på sin plais. Då vi ej närmare känna er » mycket klerra mage » och ert tillstånd i öfrigt, torde ni göra klokare i att iuhemta råd af lä- kare, som har tillfälle att undersöka eder. Emellertid skulle ni kunna försöka att dricka ett spetsglas Ronnebyvatten tre gånger dagligen till måltiderna. Nemo. Sannolikt utgår denna » kramp » icke från hjertat, utan från magen. Huru är de^ med er mage i öfrigt? Fördrar ni all slags mat? När påkomma dessa smärtor? Frusen. Har ni tillfälle dertill, sä bör ni, så fort ni marker dessa symptom, taga er ett romerskt bad, eller i annat fall ett vanligkarbad, minst 3S° varmt, så att ni kommer i stark svettning. Derpå bör ni genast gå till sängs och bädda ned eder väl samt dricka en stor kopp hett té. — I många fall är det också fördelaktigt att derjemte taga in ett gram china. Edla. Vi tro, att ni ej behöfver resa till Stockholm, utan att ni lugnt kan vända er till nämde lasarettsläkare. Vi kunna naturligtvis ej afgöra, om en operation är nödvändig, men hålla det dock för sannolikt. Agda. Tyvärr kunna vi här vid lag cj gifva er något råd — kosmetik faller i allmänhet ej inom läkarens verksamhetsområde. Dock vi ' ja vi trösta er med, att saken ej är sä obehaglig, som ni sjelf tror. Karin. Se svar till Lilly i n:r 13. Ellen.
Denna gren af gymnastiken, som obestridligen ar en af dess nyttigaste, nemligen simkonsten, har väl i sednare tiden ådragit sig en välförtjent uppmärksamhet, men den har dock icke blifvit af Statsmakterna så understödd och omhuldad, som jag anser densamma förtjenar, och jag beder derföre att derpå få fästa Höglodiga Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet. Om simkonstens stora vigt och värde, ej allenast såsom räddningsmedel vid egen och an dras lifsfaror, utan äfven såsom kraftigt medverkande till kroppens utbildning och helsans bibehållande, har jag icke numera behof, aldraminst på detta rum, att utbreda mig. Simkonstens flerfaldiga nytta är så allmänt erkänd och så obestridlig, att all bevisning derför är öfverflödig och det synes mig derföre numera endast vara af högsta vigt att .allvarligt befrämja denna konstens utbredande och användande. Dertill fordras i första rummet undervisnings-anstalter, särdeles för dem, hvilka skola meddela konsten åt allmänheten och göra den älskad och flitigt begagnad. Gymnastiken är redan införd vid alla rikets läroverk, men dess utsträckning till simkonsten återstår, och om än tillfälle skulle vid några få läroverk saknas att utöfva denna konst, så erbjudes sådant dock sådana vid de aldraflesta, och jag anser derföre att det bör vara gymnastik-lärarne vid alla läroverk ålagdt att äfven meddela sådan undervisning, och hvilken bör förekomma ej allenast vid de allmänna elementar-läroverken, utan äfven utsträckas till folkskolelärare-seminarierna, på det att de lärare, som derifrån utgå, må kunna utbreda konsten inom folkskolan. Det torde dock möta hinder att genast kunna åstadkomma en så vidsträckt undervisning, sora för sagde ändamåls fullkomliga vinnande kunde erfordras, och jag anser derföre att man borde inskränka sig till trenne hufvudstationer, hvarest normal-skolor borde, till en början, inrättas. Dessa trenne ställen äro: Upsala, Stockholm och Jönköping, eller de platser hvarest, genom det enskilda nitet, skolor redan blifvit inrättade och hvarest större och fulU ständigare etablissementer i dessa afseenden således lättare kunna åstadkommas.
Vi vela alla hvad som menas i constitutionella länder med cabineltsfrågor; men jag frågar, om det är skäl att taga hufvudstadens enda hufvudsakliga befästningspunkt och göra den till en cabinettsfiåga. Gör man så i andra constitutionella länder? Låtom oss kasta ögonen på Frankrike, der striden fortgår om de s. k. ny-Europeiska grundsatsernas tillämpning, på ett eller annat sätt. Huru går man der till väga? Jag beklagar den krigsadministration, han må hafva hvilken färg som helst, för oppositionens pilar, i händelse han skulle underlåta att för Frankrikes försvar begära alla de summor, som finnas behöfliga. Äfven om samma minister vore af rakt skiljaktiga tänkesätt med oppositionen, så skulle dess ledamöter höja sin röst emot honom och förebrå honom de åsigler, hvarigenom han underlåtit att begära hvad fäderneslandets försvar och fäderneslandets ära fordrar. Så resonerar man i delta land, der man känner vigten af fäderneslandets försvar och ej gör försvaret af Paris till en cabinettsfråga. Man täflar om att göra stora anslag för detta ändamål, och oppositionen yrkar der, att på försvaret af Paris skall påkostas 6g millioner francs, och detta allt gör man blott för att kunna vara förvissad om att man gjort allt hvad som fordras för Frankrikes ära och båtnad. Ur denna synpunkt önskar jag äfven, att R. St., ehuru i mindre senia, skola betrakta denna fråga. Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, och med sorg har jag funnit, att BorgareSt. har nedsatt detta anslag till hälften. Hvad åter vidkommer Gr. Frölichs yttrande om Carlsborg, så lärer vara bäst att uppskjuta svaromålet, lills vi komma dit. Han har likväl tillåtit sig att kalla denna fästningsbyggnad för ett Babels lorn, ehuru många af hans politiska liktänkta försvarat denna anläggning, och jag skall vid lägligt tillfälle ej underlåta att framdraga de skäl, som visa dess nödvändighet, om densamma ytterligare skulle sättas i fråga; men sannt är, att
Majits Befallningshafvande, som äfven bestämmer hans resekostnadsersättning och arfvode, hvarvid, med iakttagande af hvad i nästföregående mom. är stadgadt, bör tagas i betraktande bränneriets större eller mindre betydenhet, samt den olika omfattningen eller besvärligheten af kontrollörens tillsyn. § 26. Finner kontrollör vid det under hans uppsigt ställda bränneri någon afvikelse från denna författning vara begången; gifve ofördröjligen sådant tillkänna hos all män åklagare, hvilken skall afvikelsen åtala. § 27. De sålunda anställde kontrollörer lyda under öfverkontrollörer, hvilka skola hålla allmän tillsyn öfver författningens efterlefnad. Öfverkontrollör lyde under chefen för den vid Kongl. Majlis Civildepartement inrättade bränvinskontrollbyrå Öfverkontrollörer, till erforderligt antal, förordnas af Kongl. Majit och åtnjute det arfvode samt den skjutsoch traktamentsersättning, som i särskildt utfärdad ordningsstadga för bränviusbrännerierna är bestämd. § 28. Öfverkontrollörer och kontrollörer ställe sig till noggrann efterrättelse de föreskrifter, som i ordningsstadgan äro meddelade § 29. I hvarje bränneri skall finnas en sprithållare, uti hvilken, vid bräuvinstillverkning, spriten, bränvinet eller lanken, genom ett rör från imkylaren omedelbarligen inledes. Sprithållaren skall vara stående i särskildt, säkert rum. Den bör vara fullkomligt tät, enkel och fristående, så att, genom besigtning å dess botten och sidor, med lätthet kan utrönas, att hemlig afledning ej finnes, och skall vara af den storlek, att deri rymmes minst ett dygns tillverkning, samt inrättad med tätt slutande och med lås försedt lock. Vid bränneriet skall bränvinstillverkaren hålla en efter faststäldt formulär upprättad anteckningsbok, utvisande beloppet af såväl de sädesslag, jordfrukter och andra Förslag till Förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning. 9 andra ämnen, hvilka till bränvinstillverkningen användas, som det bränvin, deraf erhålles.
Domstolen öfverlemnas; men jag anser deremot icke eller Konungens rådgifvare hafva rätt förfarit, enär, enl. min tanke, en fråga om återgifvande af försummad tid för utbekommande af en fordran hos Statsverket hade bordt till R. St:r hänskjntas, ty sedan man försummat den tid, inom hvilken man skolat utkräfva sin fordran, så är denna en Statsverkets tillgång, hvilken Konungen icke ensam har rätt att eftergifva, ulan hade propos. derom bordt till R. St:r aflätas. I afseende pä den 14:de punkten, ang:de tillsättning af åtskilliga Landsli.-embeten, vill det synas mig, som skulle Konungens rådgifvare härutinnan sjelfve hafva fällt sin dom. Man inhämtar nemi. af Ulskrs Betänk, att Konungens rådgifvare den 3 Febr. 1851, uti underd. påminnelsen emot en civil embetsmans utnämning till Landsh.-embete, åberopat, att denne "icke kunde anses ä sin dittills tillryggalagda tjenstebana hafva i någon synnerlig man förvärfvat •praktisk bekantskap med de ärenden, som tillhöra Landshöfdingens handläggning". Här synas mig Konungens rådgifvare pä det mest bestämda sätt hafva erkändt, att det för duglighet till ett Landsh.-embete fordrades att hafva på ett praktiskt sätt inherntal kännedom om göromå/en. Om nu så är, hvilket icke bör betviflas, dä Konungens rådgifvare sjelfva det förklarat, så synes det väl äfven vara af nöden att, dä militär-personer till dessa embeten ifrågakomma, till prot. yttras, i hvad synnerlig mån de hafva kunnat inhämta bekantskap med de ärenden som tillhöra en Landshöfdings handläggning, och om en möjlig obekantskap med dessa ämnen skall motvägas utaf andra synnerliga egenskaper, så borde väl äfven dessa uti prot. inflyta.
Vi dr, d, t Dac. stil* anser jag dess åtgärd i detta afseende vara mest ändamålsenlig, hvarföre jag ock tillstyrker bifall till Utskottets Betänkande. Contracts-Prosten Heurlin anmärkte endast, utan att inlåta sig i frågan om tryckningen, att ett fullständigare och ändamålsenligare Register, än som under förra Riksdagarne skett, måtte upprättas, helst det annars är största svårighet aM igenfinna det man söker. Då öfverläggningarne rörande det förevarande ämnet ansågos slutade, och den framställda Propositionen till bifall af Betänkandet med både Ja och Nej blifvit besvarad, utan att votering äskades, beslöt Ståndet, uppå af H. H. Doctorn, Erke-Biskoppen och Talmannen gjord -proposition, att ExpeditionsUtskottets ifrågavarande Betänkande skulle med de inom Ståndet gjorde anmärkningar till nämnde Utskott återremitteras, . S, D. Upplästes och Remitterades tili StatsUtskottet: Ordens-Biskoppens m. m. Doctor Wallin* Memorial, om fortfarandg löneanslag af behag - Trot. Vt dr, d. t Vte, ixtS. lif Hg tids förlänings-spanni&l till Lärara rid Stock» holm» Stads Undervisnings-verk. Banco - Utskottet: Biskoppen m. m. Doctor Faxet Motion, en* gående lån emot full säkerhet af Banken till Lund» Domkyrka, Lag - Utskottet t t;s Contrscts-Prosten Heurling Motion, om er« sättning för enskilda vid yppad brist hos Allmänna Uppbördsman, och dervid af Biskoppen m. m. Doctor Vijkman samt Contracts Prosten ågrell gjordt tillägg. ä:o Kyrkoherden Lyths Memorial, rörande tillägg till Rättegångs-Balken* t. Cép. 12$. B:o Contracts-Prosten Afzelii förslag till nytt omröstningssätt vid Prestval, S. D. Vid föredragning af Allmänna Bestarsoch Oeconomie-Utskottets
En Paketpost måste gå oafbrutet på jemt fördelade mellantider. Hvarje afbrott af dess gång under en längre tid motsäger sjelfva inrättningens idé, hvilken just afser en jemn, men liflig, circulation af litteraturens och indöstriens alster. Ett halfårigt uteblifvande af tillfälle till deras kringspridande verkar ett hämmande af denna circulation, hvilken ovilkorligen skall gifva liflöshet äfven åt sjelfva inrättningen. Jag tror, att om ej Paketposten kan uppfylla sitt ändamål och ej lemna ett troligt öfverskott af dess intrader åt Postkassan , i fall den komme att oafbrutet gå under hela året, den då ännu mindre kan det, om dess gång inskränkes inom Sommaren, Herr Kammarherren Nordenfelt yttrar sig i dess Reservation mot Utskottets Utlåtande, att behofvet af industriella och litterära produkter måste kännås ungefär Den i3 Mars f. m. lika både vinter och sommar; jag vågar äfven härtill lägga, att en inrättning att afhjelpa detta behof snarare påkallas för vintermånaderne, då all sjö-communication är stängd, och att således om paketpostens gång skali inskränkas inom en viss tid afåret, den då snarare bör utställas under vintermånaderne, när icke något annat tillfälle finnes till den åsyftade communicationen, än det, som skulle då förefinnas medelst Paketposten. Att tillstyrka dess afgång endast om sommaren, derföre att under denna tid tillfälle till transport finnes emellan Stockholm och Norrköping och emellan det förra stället och Arboga, hvarigenom omkostnaden för Paketpostens gång mellan dessa ställen då besparas, tror jag ej vara lämpligt. De paketer och saker, hvilka man afsänder med. ångfartygen under loppet af sommaren från Stockholm och till nyssnämnde ställen, skulle man om vintern emellan samma ställen affärda med Paketposten. Mellan Hufvudstaden och de närliggande Städerne måste nödvändigt den lifligaste förbindelse äga rum, hvarföre mellan nämnde ställen de med posten afgående transportsaker skulle troligen stiga till den mängd, att på denna del af postvägen ej allenast den minsta förlust vore att befara, utan att snarare den betydligaste ersättningsdel för omkostnaderne vid den första inrättningen vore att förvänta.
Jag kallar det att sätta i stället, om man inrättar flere divisioner i hofrätterne; ty för det ringa antal embetsoch tjentemän, som desse rätter nn, i förhållande till sina göromål, äga, vore det alldeles omöjligt alt medhinna göromålen, i händelse lagmausrätterne upphäfdes. Det vore önskligt, i händelse någon hofrättsledamot är här närvar., alt han ville vitsorda det nu af mig uppgifna förhållandet. Hr Rosenblad, Bernhard: Det förundrar mig, att en så lagklok man, som den näst siste talaren, kunnat yttra, alt Den 20 Augusti. 567 ingen tvifvel borde uppsta hos lagfarnc män, ang:de nödvändigheten af lagmansrätternas upphäfvande. Den värde talaren måste känna, att, då frågan förevar i Högsta Domstolen, voro tankarne der mycket delade och att stora betänkligheter yppade sig i denna fråga. En person, som icke är lagfaren, borde visserligen icke inblanda sig i detta ärende, ulan öfverlemna det till de lagkloke; men jag tillåter mig dock fästa uppmärksamheten pä någre förhållanden, som tyckes bevisa behöflighelen af lagmansrätterne. Det är sant, att lagmansrällerne äro organiserade på samma sätt som häradsrätterne; men om man således icke har att vänta större lagklokhet hos lagmansrätten än hos häradsrätten, så hör man likväl betänka, att dessa domstolar äro de enda, som inför folket verkställa undersökuingarne i de förekommande målen. Det är der målen utredas, och det är på denna utredning, derpå sedan sakens utgång heror i de öfrige rätterne. Det är derföre icke så alldeles utan vigt, att tvenne sådane domstolar, byggde på lika grunder, finnas. Om uti den ena af dem någon uraktlåtenhet af ett eller annat skäl kunde äga rum, så kunde detta rättas i lagmansrätten. Detta är en consideration, som torde betyda något. En annan olägenhet, som blifvit anförd, är den tidsspillan, som åstadkommes genom lagmansrätterne; men denna kan lätt afhjelpas. derigenom, att man låter lagmansrätten träda tillsammans lika ofta som häradsrätten.
Hvad angår dessa medels användande äfven för häradsoch sockenvägar, såsom en värd talare önskat, så vore det visserligen önskansvärdt att så kunde ske; men jag fruktar att anslaget blefve alltför otillräckligt, 0111 det finge en sådan utsträckning, och jag tror alt besörjandet af allmänt nyttiga företag bör i första rummet afses, och att således omläggning af de backigaste landsvägarna i första rummet bör ifrågakomma. Min enskilda erfarenhet har gifvit mig vid handen, att örn communerne sjelfve vilja gå i författning om häradsoch socken vägars omläggning, sä kunna de göra det med egna krafter. Jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. måtte bifalla StatsUtskts förslag i denna punkt. Frih. Gederström, Jacob: Jag tillstyrker jemväl bifall till det anslag, som SlatsUtsk. föreslagit i denna punkt. Jag tror alt det är tillräckligt under loppet af de år, som förflyta intill nästa riksdag. Men jag får fästa uppmärksamhet derpå, att del blir nödigt att göra några tillägg till hvad Utsk. föreslagit. Utsk. har tillstyrkt, alt sådana trakter, der allmänheten ville bidraga till företagets utförande, skulle företrädesvis vara berättigade till erhållande af anslag. Det är icke nog alt bidraga till företagets verkställande. Allmänheten måste också, efter i laga ordning verkställd undersökning och faltadt beslut, vara öfverens derom att, efter vägoinläggningen, ny vägdelning skall äga rum och vägarne underhållas; ty eljest skulle det hända, att sedan vägen, som förut gått öfver en backe, blifvit lagd omkring Den 29 Mars c. in. 5‘9 densamma, hvarigenom vägstycket blifvit några hundra eller 1000 alnar längre än förut, men den, som till underhåll haft vägen öfver Lacken , icke vore förbunden att underhålla längre vägstycke än före vägomläggningen, man linge åtskilliga vägbitar, som ingen vore skyldig att underhålla. Det är följaktligen nödigt, att på alla de ställen, der vägar omläggas, ny vägdelning sker.
Har döden kommit hit som gäst? Se midt bland friska blcmstervårar Där åter bärs ett lifvets lån: Där föres bort, vid bittra tårar, En död, sin moders ende son. Och hon är änka: ack, hon känner Den tunga grafvens väg förut! Och henne följa många vänner Till dödens mörka gårdar ut. De skola henne se ' n ledsaga Till hemmets ödslig blifna vrå Och ömsom trösta och beklaga Samt vänligt mana: » gråt ej så ». Och hennes tårar skola flöda Beständigt mer vid denna röst, Och såren åter börja blöda. O, arma hugnad! Sorgsna tröst! Då nalkas han, som helår såren, Som skänker kvalda hjärtan frid; Han stannade och tog på båren, Och skaran bidde tyst därvid. Och hör, ifrån hans läppar ljuda Uppståndelsens och lifvets ord: » Statt upp! » lian höres mäktig bjuda, Och döden är tillintetgjord. De Uti Och Och äro åter i sin hydda, sitt eget, varma bo; smärtans stunder äro Ijuflig blommar vårens flydda, ro. ville göra till trälar, står som ett kraftigt manande exempel för alla tiders mödrar. Huru otaligt många sådana få icke i vår tid klaga öfver, att deras söner och döttrar göras till trälar under otrons, njutningslystnadens, osedlighetens och många andra onda makters välde. Måtte icke dessa mödrar därvid glömma — om de än såsom denna kvinna stå ensamma och medellöse — att bönen och särskildt modersbönen är en makt, genom hvilken det förlorade barnet kan återgifvas sin moder! Den rika sunemitiskan ägde icke heller med alla sina skatter och jordiska ägodelar något annat medel, hvarigenom hon kunde återfå sin son. Den enkla, gripande historien om denne sons sjukdom och död återupprepas i tusen sinom tusen familjer ännu i dag. Då sonen, som gått ut till sin fader bland skördefolket, vänder sig till honom med denna smärtuppfyllda klagan: &gt;Mitthufvud, mitt hufvud! », vet fadern ej något bättre medel än att sända honom till hans moder.
Maj:t till slutlig pröfning företagas, har en ny lokal-underfökning genom en dertill serskildt utsedd embetsman, biträdd af Landtmätare och krono-ombud m. fl., blifwir i Räder anbefalld att under innewarande ars sommar försiggå. Enligt härwid meddelad föreskrift bör underdänig berättelse om denna undersökning före flutet af instundande September manad till Kongl. Mast afgifwas; och hyser Kongl. Maj:t i följd häraf den förhoppning att ifragaställda reglering skall kunna, efter det förslag i ämnet blifwit till Rikets Ständer wid deras närwarande sammanträde meddeladt, utan widare uppskof bringas till werkställighet. Sedan wid sistförflutna Riksdag fraga blifwit wäckt om befrielse för wifla socknar inom Stora Kopparbergs Län ifrån äliggandet att till Stora Kopparbergs Bergslag in natura lefverera Mantalsoch ränre-kolen, äfwensom om upphäfwande af de böter, hwilka för underlåtenhet, att sa beskaffad lefverering fullgöra, fran längre tid tillbaka warit stadgade, har Kongl. Maj:t, jemte beviljande af en utaf Rikets Ständer föreslagen nedsättning i nyflomförmälde witeseller tredskoböter, lam, i anledning af Rikets Ständers i afseende pä kolräntornes utgörande framställda anhållan, genom dertill utsedde ko-^ miterade undersöka förhållandet med och behofwet af den Stora Kopparbergs Bergslag i berörde hänseende tillagde rättighet, hwilken nyligen fulländade undersökning jemwäl hast till föremal att åstadkomma erforderlig utredning i och för pröfningen af hos Kongl. Maj:t serskildt gjorde framställningar om förmedling i koppar-räntan; kommande äfwen i Vefla med hwarannan gemenskap ägande frågor Radig skrifwelse att till Rikets Ständer afgä. Till beredande af nödig säkerhet för sa wäl Kronan, som innehafware af hemman och lägenheter af den beskaffenhet att ränta for dem utgå bör, har Kongl. Majit, med upphäfwande af Kongl.
Har egare underlåtit att hos Rätten, såsom § 2 bjuder, i ändamål af instämning, uppgifva den, som i anseende till nyttjanderätt med honom del i saken häfver, vare egaren skyldig att, efter Rättens bepröfvande, hålla sådan medpart skadeslös. § 26. Den, till hvilken jord, på sätt omförmäldt blifvit, är vorden afträdd, hvaruti en eller Hera inteckningar finnas, till hvilkas gäldande ersättning icke förslår, ege, sedan ersättningen blifvit å behörig ort nedsatt, för inteckningarnes dödande anmäla sig, med bevis om fullgjord betalning, jemte gravationsbevis, hos domaren i den ort, der jorden är belägen; hvarefter denne åligger att, genom anslag å Rättens dörr och kungörelse, hvilken genom sökandens försorg bör tre gånger införas i allmänna tidningarne, kalla och förelägga de inteekningshafvare, som antingen alldeles icke, eller endast till någon del, fått sina inteckningar utur ersättningsbeloppet guldna, alt, i stad, inom en månad från den dag kungörelsen i tidningarne sista gången finnes införd, och ä landet vid det Ting, som först infaller, sedan en månad Irån sista kungörelsedagen förflutit, hos domstolen anmäla, huruvida något kan vara att påminna deremot, att den afträdda jorden eller lägenheten från inteckning befrias; börande domstolen, ehvad inteckningshafvarne då begagna rättigheten alt varda hörde, eller icke, och jemväl utan hinder deraf, att original-inteckningshandlingarne icke uppvisas, angående inteckningarnes dödande sig utlåta. § 27. Varder, på grund al denna författning, jord eller lägenhet styckad, och uppstår fråga, om och i hvad mån grundränta eller andra allmänna skyldigheter böra vidlåda den afträdda eller qvarvarande delen; gånge med pröfningen deraf, efter hvad om skattläggning i allmänhet stadgadt finnes. § 28. All undersökningsoch rättegångskostnad, som förorsakas af väckt fråga om jords eller lägenhets användande för ofvanberörda allmänna ändamål, skall den, hvilken användandet begär, ensam vidkännas. Tvist härom skall af Rätten pröfvas. § 29.