Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N',o 10. 3 samt Föredraganden för Ecclesiaslik-Ärenden framställd anmärknings-anlédliing, åsyftande, enligt Molionairens uppgift, rådgifvande åtgärden till Kgl. Ma j:ts Nådiga Resolutioner, dels af den i Mars 1820, hvarigenom hemmanet N:o 2, Bertheqvarn, förklarats vara ett kyrkohemman, deröfver Slöinge K}Trka egde att disponera, dels af den 7 November 1828, jemlikt hvilken Resolution ett då företedt bevis, att i Danska Geheime-Archivet intet Document funnes, som bestyrkte Slöinge Kyrkas Dominium eller städselrätt till nämnde hemman, blifvit lemnadt utan allt afseende. Enär de Stals-Råds-Protocoll, som innefatta ofvan högstomförmälda Nådiga Beslut, tillhöra en före hastlid ne Riksdags början framfluten tidrymd', och samma Riksdags Conslitulions-Utskott, på sätt äfven dess Protocoll vitsorda, i gmndlagsenlig ordning granskat rådslagen öfver delta Regeringsärende, kan ej, emot 76 §. Riksdags-Ordningen, jemförd med ir §. af Ansvarighets-Lagen för Konungens Rådgifvare, nuvarande Constitutions-Utskott företaga någon ny, tili ansvarighet förbindande granskning af den remitterade anmärknings-anledningens föremål. Ankom till Exp. Utsk, den 3i Maji kl, 1 e. m. Memorial till Rikets Ständer, angående Herr W. F. Dalmans anmtirknings-anledningj med afseende å Förslaget till Lag för Banken. tinder den 20 sisth Mars, bar Höglofl. Ridderskapet och Adeln behagat till Constitutions-Utskottet remittera en af Herr Dalmaiij Wilhelm Fredrikj i den ordning 29 §.
En får i uppdrag att rusta och tvätta kapellet, en annan att mura in ’lättpannan’ (där fiskredskapen färgas), en tredje skall ränsa källan och laga kapellklockan – och så undan för undan, till dess allt arbete är fördeladt. Genom detta praktiska förfaringssätt undvikes kif och missförstånd. En och hvar sköter sitt, utan att bry sig om resten. Blir någon efter med göromålen, är skammen hans och ingen annans. Båtlagen utgöras af fyra s. k. fjärndelar, eller rättare af fyra delegare, som hvar och en ega rätt till en fjärndel af vinsten. Endast undantagsvis utgöras ’lagen’ af s. k. halfvor: två delegare, som hafva läjda tjenare. ’Halfvorna’ betraktas med en viss respekt: de äro det lilla samhällets honoratiores. Båtlagen välja sedermera sins emellan en ’notkung’, som bär ansvaret för det hela. Han ’buar’ (bådar), när det är tid att ro ut och hem, han delar fångsten, afgör stridigheter och lydes oinskränkt, så länge han är om bord. Uppstå större meningsskiljaktigheter, afdömas de af fogden, hvars makt under hans korta sommarregering (det är nytt val hvarje år) är oinskränkt monarkisk. Endast i de fall, där man vet sig stå under allmän lag, vädjas det till högre rätt – men det inträffar så sällan. Medgifvas måste, att bostäderna i fråga om komfort lämna mycket öfrigt att önska, men egarna, omkring boende bönder, som hyra ut både bostäder och fiskvatten, ty alla fiskrarna äro hyresfolk, hysa, som alla andra hyresvärdar, en inbiten fördom mot reparationer. Blåser ett tak bort, sätter man dit ett nytt; eljes får det gå så länge det går, och det går otroligt länge. ’En tjärndel’ har endast rättighet till en stuga, innehållande ett kök; en ’halfva’ deremot till en, som innehåller både rum och kök. Jag vill inom parentes anmärka, att mitt unga värdfolk endast voro ’en fjärndel’, men att de fått kammare på den grund, att bonden, som såg sig nödsakad att bygga, tyckte det vara skäl ’att dra’ till för en halfva på en gång’.
Af Herr Henschen: »Alldenstund ett alltför stort motstånd torde ännu möta hvarje enskild riksdagsmans försök att erhålla Ständernas medverkan till inrättandet af en statsvetenskaps-akademi (académie des Sciences morales et politiques) eller än heldre ett både teoretiskt och praktiskt institut, som kunde a) bär i landet odla och utbreda statsvetenskaperna, b) utgifva årliga berättelser om deras framsteg i andra länder, c) meddela vetenskapliga upplysningar, som regeringen eller vederbörande embetsverk kunde vid frågor om nya lagars stiftande eller andra vigtiga ärenders handläggning finna nödiga, d) fullgöra det som åsyftats med ofvanberörde lagberedning, samt e) medverka till juristers och andra civila embetsmäns bildning ungefärligen på det sätt eller med det syfte, Juris Doktorn, Rådmannen S. J. Wijkman, såsom ledamot af Borgare-ståndet, i motion N:o 203, den 1 Mars 1834 föreslagit; fördenskull, och då den lagberedning, en framför de fleste andre dertill behörig person, Herr Justitie-kansleren N. S. von Koch, nu föreslagit, skulle ej allenast, såsom blott lagberedning, medföra en oberäknelig nytta, utan ock kunna till ett dylikt institut eller akademi småningom utbildas, har jag trott att Utskottet bordt föreslå Ständerna att 8 Statssamt. Allm. Besvärsoch Ekon.-Lisk. Utlåt andu M 9. antingen bifalla ifrågavarande motion eller oek hos Kongl. Maj.-t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, efter Juridiska Fakulteternas och öfrige vederbörandes hörande, täcktes för Ständerna i nåder tillkännagifva, huru stort anslag kunde erfordras för ornförmä/da högst vigtiga ändamåls vinnande. N:o 9. Ank. till Exp.*Utsk. d, 2i Febr. 1857, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af vädtla motioner angående förklaring öfver Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, rörande ularrendering af Kungsgårdar, Kungsladugårdar odi andra Kronolägenheter.
2:o att någon utsträckning af ifrågavarande onus till sådan jord, som nu är derifrån befriad, icke borde äga rum, såsom innefattande ingrepp i egande rätten, emedan friheten från deltagande i samma besvär tagits i beräkning vid bestämmande af köpeskilling för dylik jord; varande af de talare, som yttrat denna åsigt, yrkadt, dels afslag å betänkandet, och dels att fjerdingsmans-befattningen måtte göras till en statens tjenst samt att Rikets Ständer för sådant ändamål måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla det Kongl. Maj:t täcktes i nåder låta uppgöra förslag ej mindre till reglering af ljerdingsmansdistrikter, än äfven till aflö - Allm umia Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 102. 3 nings-stat, och förelägga samma förslag Rikets näst sammanträdande Ständer. En talare har i så måtto delat ofvan omförmälda åsigt, som han ansett skillnad böra göras emellan de skyldigheter, som varit förenade med fjerdingsmansbestyret den liden, då Ridderskapet och Adeln uteslutande egde privilegierad jord och dem, hvilka sedermera tillkommit, och att icke de förra, men väl de sednare, kunde på den privilegierade jorden öfverflyttas. 3:o att innehafvare af boställen borde undantagas vid den föreslagna utsträckningen af detta onus till åtskilliga nu befriade fastighets-innehafvare. För denna mening hafva de fleste talare yttrat sig; hvaribland flertalet instämt uti Herr af Klints vid betänkandet fogade reservation, som uttrycker den åsigt, ”att alla hem”man, med undantag af de till boställen anslagne, hädanefter skola, på sätt och ”i den ordning hvarje församling eller fjerdingsmans-distrikt för sig närmare beslutar, deltaga i utöfningan af ijerdingsmansbefattningcn.”
Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Not. 1854, kl. 1 e. ni. Memorial, med anmälan angående verkställd omröstning Öfver åtskilliga frågor. Sedan Riks-Stånden, enligt Protokolls-utdrag af den 11 och 14 nästlidne Oktober samt 3, 7 och 9 innevarande månad, gillat de af Utskottet i Memorialerna N:ris 63 och 74 afgifna förslag till voterings-propositioner, så har Förstärkta Banko-Utskottet denna dag anställt omröstning öfver nedan upptagne propositioner, nemligen: l:o. (Se Banko-Utskottets Memorial N:o 63.) Den, som, i enlighet med Utskottets af Presteoch Bonde-Stånden gillade förslag, anser ett så lydande stadgande böra i utfärdande Banko-Reglemente införas, nemligen: »Filial-Banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom af Kongl Maj:t i Nåder fastställdt Reglemente, FilialBank ege icke att beräkna högre ränta eller kreditiv-afgift, än som erlägges i den utlåningsoch kreditiv-rörelse, som Riks-Banken genom diskonterna för närvarande bedrifver», röstar Ja; Banko-Vlskoltels Memorial, N:o S3. 11 Den, det icke vill, röstar Nej; Vinner Nej, besluta Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med Ridderakapet och Adelns samt Borgare-Ståndets mening, att följande föreskrift skall i blifvande Banko-Reglemente intagas, nemligen: »Filial-Banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom reglemente, som kommer att till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och fastställelse öfverlemnas.»
Berthil Pederssons yngre son, Brynte Berthilsson till Oplo och Lurfva, är antecknad såsom Riddare och 1503—1512 Häradshöfding i Kållands härad; och finnes om honom i öfrigt å genealogierna följande anteckningar: nemligeu på hufvudstamtaflan öfver begge ätterna Lilliehöök: »Blef stamfader för adliga ätten Lilliehöök af Fårdala JU 1, deraf en gren äfven skref sig till Gälared, samt för Friherrliga ätten Lilliehöök JU 13. f.» På stamtaflan öfver adliga ätten Lilliehöök JU 1, der Brynte Berthilson blifvit ställd i spetsen för Fårdala-ätten: »Han kallas i sone sons, sone sons, sone sonens Carl Magnus Lilliehööks tryckt i likpredikan med personalia Sveriges Rikes Råd, men igenfinnes icke i Ugglas Bådslängd i 15.» Brynte Berthilssons son Peder Bryntesson hade bland andra två söner, nemligen den äldre Anders Pedersson till Får. ala, Biksråd och Eiddare, hvars sonson Eikstygmästaren Johan Nilsson Lilliehöök till Fåredal blef vid Eiddarhusets inrättande år 1625, efter lottkastning, under JU 1 introducerad på Biddarhuset i den andra eller den s. k. Biddareklassen. Den yngre brödren var Nils Pehrson till Gälared och från honom härstamma i rät nedstigande led medlemmarne af den nu omtvistade s. k. Gälaredsgrenen, hvilken, sedan den äldre Fårdala-grenen utgått med Majoren Anders Fabian Lilliehöök, som dog 1801, och efter hvilken vapnet krossades, under riksdagarne de sednaste 50 åren representerat på Biddarhuset under JU 1 bland Biddersoch Adelsmän.
Jag skulle derföre helst önskat, att den nu gällande föreskriften i detta afs:de blifvit bibehållen. Gr, Lagerbjelke: Anl:n till denna förändring är att, ehuru nu gällande författn. föreskrifver, att debetsedlarne skola vara aflemnade fyra veckor före upbördstidens början, sådant på många orter varit omöjligt att verkställa. Komitéen och TJtsk:t ansågo då bättre att införa ett stadgande, som kan efterlefvas, än att bibehålla det nu varande, som erfarenheten visat måste öfverträdas. Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag. Erih. Hermelin, Carl Samuel: Det torde icke kunna nekas, att detta sena utlemnande af debetsedlarne är en stor olägenhet, som endast vållar att man kommer på restlängd och får betala böter. Det torde också bero på långsamhet och försumlighet hos häradsskrifvarne; och jag får derföre instämma i Gr. Mörners begäran om bibehållande af det nu gällande stadgandet. Deri 18 Maj o. m. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o, Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till §:n oförändrad, samt å bifall dertill med förändring af orden fjorton dagar till fyra veckor; framställde H. Exo. först propos. å bifall till §:n oförändrad, dervid svarades både ja och nej, samt sedermera propos. å §:ns antagande med förenämnde förändring, då svaren utföllo med några ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. § 85. Bifölls. § 86. Gr. Mörner: Jag kan icke ratt fatta, hvarföre i denna § föreskrifves, att upbörden af Allm. Bevillmn skall ske vid samma tillfälle som af andra kronoutskylder, och hvarföre Utsk:t, i olikhet med hvad förut är stadgadt, här sammanfört den förra med de sednare. Icke trode man väl kunna påstå att det är en fördel att alla utskylder erläggas på engång; snarare skulle jag tro det vara tvärtom. Gr. Lagerbjelke:
Luleå stads innevånare hade i sitt yttrande öfver kommitterades förslag begärt, att denna stad, som endast åtnjöle tolag af utgående varor, äfven måtte få uppbära sådan afgift för inkommande varor, och att vid tolagsersättningens bestämmande måtte tagas i beräkning medelbeloppet af den tolag, som under åren 1851 — 1855 skulle hafva influtit, derest staden då egt att dylik afgift uppbära; i anledning hvaraf kollegium dels hemställt, att frågan om rättighet för Luleå att af inkommande varor uppbära tolag icke måtte, i den ordning densamma blifvit väckt, till någon åtgärd föranleda, dels ock anmält sig icke hafva af det anförda hemtat anledning att för närvarande frånträda sitt förslag om beräknandet af tolagsersätlningen till Luleå; Sundsvall, hvars tolag tillförene utgått med % procent af tullvärdet så väl för inkommande som för utgående varor, hade genom Kongl. Brefvet den 13 Juni Jlih. lill R. Prop. JVs‘ SI. 1855 fält sin lolag förhöjd till 1V2 procent af tullvärdet; hvadan ersättningens beräknande efler medelbeloppet af föregående årens inkomst komme att betydligt understiga hvad staden numera med sannolikhet kunde påräkna; Och ansågs derföre med billighet öfverensstämmande, att tolagsersätlningen till Sundsvall bestämdes efter procentförhållandet emellan tolagsoch tulluppbörden antingen år 1855 eller under de 5 år, som närmast föregå den blifvande regleringen. För Haparanda, som först genom Kongl. Brefvet den 13 Juni 1855 fått sig tillerkänd rätt till tolag och, enligt ordningsmannens uppgift, nämnde år uppburit en tolagsinkomst af 2,491 R:dr 11 sk. B:ko eller 4.71 procent af tulluppbörden, tillstyrkte också Kommers-kollegium att tolagsersättningen måtte bestämmas på samma sätt, som för Sundsvall blifvit föreslaget.
Nan får ej förstöra bvacl man eger, innan någon ting n^tt är färdigt att träda i stället; men man bör ordna systemet sa, att det utan varla kan bibebällas till dess ett bättre möjligen uppkommer, ocb sä att rlet senare ej motverkas. Om ett Lank-privilegium linnes, ocb om man anser äfvent^rligt att rubba rlet, mäste rlet följakteligen, i:o omgärdas med nödiga garantier mot missbruk, ocb 2.0 betagas ali uteslutande verkan. lätt 8ver!ges Lank, under namn gf /livets ciers^ i sjelfva verket grundar sig pä ett privilegium, derom kan intet tvilvelsmäl ega rum. Lättigbeten att drifva Lankrörelse sr alldeles icke förknippad med L. 8l:rs egenskap af 8venska Dolkets representanter. Också var det endast af tre 8tänd, som denna rättigbet, ända till är 1800 utöfvades. Den tillkom genom X. N:ts lVädiga tillständsbref af den >7 8eptember 1668 ocb bekräftades genom en serskild kongl, försäkring under samma dag, bvarefter detta ursprungliga privilegium blifvit än vidare förn^adt, genom k. 8tsdlastelser den 3 Oct. 1675, den 3 lVov. 1700, den 21 Nuj 171g, den l äulii 1720 ocb den 1 dulii 1723. Dtlätande, k:o >6. 25/ Dä 1772 ars Legeringslorm uti 53 §. ocb i8ogärsLegeringsform uti 72 §. förklarat, att /orä/i/ver so/?r röen /nttröv nn röer öb/bts Liänröers egen gnrnntre oc/r varels kan således meningen dermed ej bafva varit nägon annan, än att 8tänderne blifvit bibebällne vid sitt /öres u/rvtöegrunr^ under villkor ak de dermed förenade g-rrnnt/e,-.
Mantalspenningarne hvilka efter förre qvantitet derefter skulle utgöras och uppbäras; att då Mantalspenningarne i de folkrikaste städerne fumos allt för ringa svarande emot qvarntullen, i hvilkens ställe de inkommit, den sednare val å 1 y„ introducerades i sådane städer; genom 12 5 af 1653 års Riksdagsbeslut under vissa ;vilkor och betinganden; men att deni i alla fall sedermera Upphört eller återgått till förvandlingen i Mantalspenningarne, undantagande i städerne Stockholm och Götheborg. Enär nu vid ofvananförda förhållande den vid 1625 års Riksdag åtagne så kallade qvarntull, hvarå 1627 oc^ 1629 arens qvarntullsordningar endast haft afseende, desto mindre innefattat < g ;n_ skap af någon, mjölqvarnar i allmänhet åla d ytterligare ränta, som denna tull i sjelfva verket icke varit annat än en åtagen tillfällig bevillning, hvilken icke utgjorts af qvarnegarne utan af de mäldsökande genom en viss fastställd afgift för hvarje tunna säd, som förmaldes, och således rätteligen varit, att anse såsom en consumticnsskatt å all den säd, som i riket till brödföda användes, samt efter det denna consumtionsafgift för längre tid tillbaka upphört, och till personell bevillning 376 S t a t s - U t s k o ttjtet s
Prövningen därav förutsätter nämligen i dessa fall en så pass ingående kännedom av både det föreliggande materialet och arbetet i allmänhet vid varje särskild riksdag, att den praktiskt taget endast kan förvärvas under ett arbete, motsvarande själva redaktionsarbetet.» I utredningen ägnades ett särskilt omnämnande åt protokollen vid 1810, 1812 och 1815 års riksdagar. »Såsom bekant», heter det, »beslöt 1900 års riksdag att låta trycka 'de av konstitutionsutskottet vid 1810, 1812 och 1815 års urtima riksdagar utgivna memorial och övriga expeditioner med därtill hörande handlingar av större vikt’. Den sålunda 1902 utgivna samlingen 'Constitutionsutskottets memorialer och övriga expeditioner vid riksdagarne 1810, 1812 och 1815’ innehåller emellertid icke blott utskottets memorial och expeditioner, utan har i form av bilagor till dessa även tryckts en mängddels utdrag ur utskottets protokoll, dels inom utskottet hållna anföranden Det kunde möjligen då ifrågasättas, om tillvaron av dessa s. k. protokollsutdrag i 1902 års samling skulle onödiggöra att i nu ifrågasatta publikation medtaga en fullständig upplaga av utskottets protokoll vid dessa riksdagar. Detta synes mig dock icke böra vara förhållandet. Dels äro 'protokollsutdragen' i 1902 års samling icke i allo fullständiga, dels lämna de, strödda såsom de äro bland memorialen, icke någon tillfredsställande bild av den kronologiska gången eller av sammanhanget i utskottets arbeten. Även protokoll för 1810—1815 års riksdagar 1 Här åsyftas samlingen av utlåtanden i det vanliga riksdagstrycket. Företal IX synas därför böra medtagas i den ifrågasatta publikationen, som endast därigenom kan fylla sitt syfte att giva en fullständig bild av konstitutionsutskottets verksamhet, sådan den framträder i dess protokoll under tiden 1810—1866.
På sin höjd föreställde jag mig möjligheten, att nödgas göra motstånd mot ett alltför lättsinnigt anslående af allmänna medel; men ingalunda kunde jag tro, det jag skulle Den 28 November f. ra. 499 uppfordras, alt mot Styrelsens högsta organer strida om principer, så vådliga, så absoluta och så djerft yttrade, att jag skulle vara blind, för att icke se, det deras utveckling på samma sätt immerfort, som sedan Grundlagens stiftande pracliserats, skulle ovilkorligen och ganska snart leda till hela den Lagbundna Styrelseformens upplösning och tillintetgörande i mitt Fädernesland. Knappast hade jag inträdt med underlägsna krafter på detta stridsfält, förr än jag möttes med rop, som skakat mitt innersta. Medborgare i det Monarkiska Sverige, är jag här offentligen beskylld för democratiska principer. Jag är ingen älskare af declamation på detta rum; men att försvara sig sjelf och sina tänkesätt, der, hvarest man blifvit anfallen, det är en naturlig rättighet, som äfven tillhör mig. Tillåten mig då, mine Herrar! en förklaring, en gång för alla, emot hvilken jag, med bibehållande af heder och ära, aldrig skall kunna handla. Ehuru innerligen genomträngd af begär efter Medborgerlig frihet, är jag dock icke så kortsynt eller oförnuftig, att jag önskar mitt Fädernesland en democratisk Styrelseform, som dess geografiska och politiska läge och dess af ädla minnen lefvande Historia ovilkorligen förbjuda, att här införa. Dessutom deltager äfven jag med hela Na - 5oo Den 28 November f, ro. tionen i en glädjefull stolthet, att se Thronen åter intagen af en kraftfull Hjelte, hvars blotta namn är för Sveriges nu lefvande generation en förmur mot allt utländskt anfall. Äfven jag lagger i de ädla Telningarne af Hjeltens Dynasti mitt hopp på en skön framtid för Fosterlandet. Icke vill jag befordra inkräktning ar på Konungamakten. Måtte Sveriges Thron inför hela verldens ögon bli allt mer och mer fast och vördnadsbjudande!
- Den i Augusti. 2271 ning utfört, och till beredande af någon mildring i de förluster han lidit, beslöt KonglMaj:t da, att till Riksens Ständers afgörande wid nästa Riksdag öfwerlemna fragan om det pris, som Stabeck kunde fa sig till godo beräkna för de Kan nor Franskt Bränwin, han den Dccemb. 1829 till Allmänna Magazins-Directionen lefwererat, sedan oförutsedde händelser gjort det omöjligt för honom art uppfylla sitt om en lefwerans af 150,000 Kannor Spanskt Bränwin ing.mgne Contract, hwilket ock derigenom, enligt betmgadt förbehåll, kommit att förfalla; Och Kongl. Maj:t förordnade i grund häraf, att Stabeck skulle emedlertid, och inkil! desi Riksens Ständers beslut wore fattadt, anses frikalla!) fran att återbetala sa mycket utaf desi af Magazins-Directionen erhallna Förskott med ränta dera, som.swarade emot betalning, wid lefwerans - tiden beräknad för ofwansagde 31,096^ Kannor Bränwin, efter det af honom uppgifne pris af En R:dr 7 si. y r:st. för Kannan; Dock att Stabeck borde, såsom ett willkor för åtnjutandet af denna förman, ställa wederhaftig borgen eller säkerhet i Fast Egendom, som Directionen skulle äga art pröfwa, derför att, i händelse Riksens Stander icke bewiljade honom eftergift eller afskrifning för hela skillnaden emellan nysiberörde pris och det af Z2 si. Kannan, hwartill Directionen crbudit sig att emottaga waran, och efter hwilket Stabeck således hade 0- willkorligen att winna liquid, da ofelbart matte erläggas, med ränta a 6 procent ärligen, sa stor del af Förskotts-Summan, som han, efter den af Riksens Ständer fastställande beräknings-grund, blefwe skyldig att återbära." "Det 2272 Den r Augusti. "Det är i föl/d af hwad Kongl.
Revisorerne, som icke funnit något att erinra vid Inrättningens förvaltning eller Räkenskaper, hafva dock fästat uppmärksamhet dervid, att, ehuru en längre tid redan förflutit sedan Inrättningens verksamhet vidtog eller från och med år 1827, antalet af Embetsecb Tjenstemän, hvilka af Cassan pensioneras likväl är nog inskränkt; ochigenfinnes orsaken härtill i den omständighet, att pensionerna, serdeles i de högsta Classerna, äro bestämda till så ringa belopp, — i många fall icke ens till hälften af hvad som å Stat uppbäres —, att endast serskildta förhållanden göra det för Embetsoch Tjenstemännen möjligt eller önskligt, att till denna PensionsStat öfverflyttas, utan fortfara de i allmänhet att tjena till dess de äro berättigade att, med hela lönens bibehållande, varda å Allmänna IndragningsStaten uppförde. Då likväl afsigten med denna Pensiönslnrättnings bildande och med de till densamma öfverlåtne betydliga allmänna bidrag otvifvelakligt varit, ('9) ( *46 ) dels att Embetsoch Tjenstemännen skulle, betryggade om skälig utkomst, kunna utan att afvakta den höga åldern af 65 till 70 år, till yngre och kraftfullare personer lemna sina befattningar, och dels att Statsverket småningom skulle befrias från skyldigheten att besörja Embetsoch Tjenstemannapersonalens pensionering, få Revisorerne, i betraktande tillika af Pensionslnrältningens fortfarande betydliga förkofran, tillstyrka att, så vida icke förhöjning i åtminstone vissa Classers Pensionsbelopp af CivilStatens Fullmäktige, vid deras år 1837 bifallande nästa sammankomst, beslutas, Rikets derefter först sammankommande Ständer på detta ämne må fästa uppmärksamhet och vidtaga den åtgärd, hvartill företeende omständigheter kunna föranleda. D Arméens Pensions-Cassa. irectionen af denna Gassa har aflemnat i Kongl.