Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande Revisorernes uti l:sta § gjorda anmärkning å 2 K:dr 50 öre R:mt, hvilka blifvit utgifne för utskrifning af fem konstitutorialer för Akademiens Sekreterare och Lärare, får Akademien i underdånighet méddela, att detta belopp är, på sätt 1861 års räkenskaper utvisa, inbegripet uti en summa af 2,053 R dr R:mt, hvilken, i följd af Akademiens den 14 Mars förlidet år faftade beslut, blifvit påförd Akademiens enskilda kassa och således icke mera graverar statsmedelskassan. I afseende pä 2:dra §, hvari aumärkes, att slutsumman å en räkning för transport af böcker blifvit utförd med 36 R:dr Runt, i stället för att densamma, efter uträkning, endast bort utgöra 6 R:dr samma mynt, får Akademien underdånigst upplysa, att ifrågavarande böcker utgjorde Oxenstjernska musik-bibliotheket, uppskattadt till 12,000 R:dr Runt och af framlidne Grefve G. G. G. Oxenstjerna till Akademien doneradt, samt att, ehuru räkningen ä berörde utgift blott upptager transporten till 8 gånger, å 75 öre, hvilket endast utgör 6 R:dr Runt, det rätteligen hade bort uppgifvits, att 6 man biträdde vid hvarje af dessa 8 transporter, hvilket, å 75 öre per man, gör 36 R:dr R:mt. Slutligen får Akademien i lika underdånighet förklara, att den i 3 § omnämnda ofullständigheten, angående hänvisning till verifikationerna, numera blifvit rättad. Remissakten åtföljer, och Akademien framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, A11 e r n ädigs t e Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdåuigste, tropligtigste tjenare och undersåter, FA SI. WREDE, Musikaliska Akademiens n. v. Prasses. J. P. Cronhamn, Kongl. Musikaliska Akademiens t. f. Sekreterare Stockholm den 10 Januari 1863. — 334 — Rong!.
Någon farhåga för rubbning vid andra kompanier eller regementet1 af rustningskontrakter, som icke finnas till, kan deraf ej uppstå, helst fråga nu endast är om vissa skattdragandes återinsättande i en rättighet, som de af tillfällig anledning förlorat och hvarigenom de i en lång följd af år lemnat större bidrag till det allmänna, än de med rätta bordt; 4:o har blifvit yttradt, att af Kongl, resolutionen den 16 December 1680 ville synas, det fråga då endast varit om rusthälls-hemmanens befrielse från räntedagsverkcns utgörande, utan att augments-hemmanen omförmäldes, hvarföre ock Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer af den 20 December 1847 endast går ut derpå, att rusthållarne skola befrias från erläggande af lösen för stam-hemmanens dagsverken. Men då högstberörde nådiga resolution talar om rustningshåliarnes förskoning för ordinarie och extra-ordinarie dagsverken af deras gårdar, antingen de dem sjelfva åbo, derför rida eller rustning hålla, kan deraf annan slutföljd ej dragas, än att dermed menas så väl stamsom augmentsheminanens dagsverken, ty rustning utgöres lika mycket för augmenls-räntan som för stam-hemmanet, och den rustande är, enligt Indelningsverkets grunder, lika berättigad att åtnjuta den förra oafkortad på rustningen, som den sednare.”
Den nu föreslagna lagen afser afhjelpandet af det öfverklagade onda, (att det är verkligen öfverklagadt, inhemlas till yttermera visso utaf de fleste af Hrr landshöfdingars sednast afgifna femårs-heiältelser,) och jag vågar, i motsats mot andra värda talare, yrka, att en lagstiftning i detta fall är af behofvet högst påkallad, såvida man ej vill, genom en i oändlighet splittrad jordstyckning, framkalla massor af pro - De n 5 September c. m. le tärer, hvilka, då hvarken deras eget eller andras åkerbruk letnnar för deras bergning tillräcklig arbetsförtjenst, lefvande i fattigdom och okunnighet, och således utan moralisk bildning eller ekonomiskt välstånd, endast skola öka landets tiggareskaror och genom fylleri och brott äfven städernas corrections inrättntr. Såsom en motbild af den tafla en talare på andra sidan här uppdragit om följderna af 1827 års författning inom hans ort, tager jag mig friheten att citera några ord af det med verifierande fatta stödda utlåt., som tillförordnade comiterade inom Malmöhus län år [834 i detta ämne till K. M. afgifvit. Det lyder sålunda: ' Friheten att förvärfva äganderätt till jord synes icke böra underkastas annan inskränkning än den, som är nödig för att betrygga Statens bestånd och befordra medborgares ömsesidiga trefnad och belåtenhet. Men då en sådan frihet urartar till skada och förfång, ej mindre för det allmänna än individen, måste lagarna sätta en gräns för dess missbruk. Det anföres till försvar för en obegränsad styckning af jord oell en oinskränkt frihet i dess besittning, att landets välstånd herodes genom ökad befolkning och arbetskraft; att den enskilda kraften mera utvecklas och skapar medel till bergning; samt att ett litet jordstycke, ined omsorg brukadt, kan förskaffa en tarflig utkomst.
Borgareståndet ingi!ven, och ifrån detsamma till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet remitterad motion, har vice talemannen Herr Brinck föreslagit, att Rikets Ständer, för deras del, ville besluta, att mynt, medaljer och skådepenningar, som preglas eller utgifvas genom Rikets Ständers försorg, alltid må åsättas svensk inskrift, äfvensom att Lill Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse, med hemställan, att äfven så måtte ske med de mynt och skådepenningar, som utaf staten hädanefter utgifvas. i Uti denna motion hafva Herrar TFinge och Schartau instämt, den sednare likväl med den inskränkning, att, som det tillkommer Kongl. Maj:t ensam att slå mynt, Ständerna för sin del måtte besluta, att latinska inskrifter icke må användas på sådana skådepenningar, som Rikets Ständer låta pregla. Utskottet har tagit denna motion i öfvervägande, men funnit sig icke kunna tillstyrka bifall till densamma. Det är nemligen icke åt ett enda folk, eller de få ibland utlänningar, som känna dess språk, som tydningen af inskrifterna på detta lands skådepenningar bör vara uteslutande förbehållen, hvarföre man också vanligen har valt det latinska språket, såsom kändt öfver större delen af verlden, att vara minnesmärkenas språk. Besv. och Ekon. Vtsk. Betänkande, N;o 33. Vidare kan Utskottet, för sin del, ej finna annat, än att det språk måtte vara det lämpligaste, som kortast och klarast framställer hvad man med skådepenningen velat föreviga, och att, om det svenska språket uti detta afseende stundom öfverträffas af det romerska, man då ej må förmena detta sednare att någon gång med det svenska dela äran af att åt minnet öfverlemna hvad Sverige haft stort och ädelt. Utskottet anser på dessa skäl, att inga band i detta afseende böra påläggas, samt hemställer alltså, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 28 Januari 1848.
Jjg vågar framställa den frågan, om vi böra drifva denna sak så långt, stt derom votera, då det ej är någon ringaste fara att bifalla Utskottets första förslag, emedan ett correctif finnes uti Konungens rätt att nedsätta tullen. Hvarföre misshushålla med dea tid som vi hafva qvar , då vi ändå ej komma till något non plus ultra. Jag hemställer då, om vi icke kunde förena oss om bifall till Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition. Friherre Cederström ; Då det gamla tullsystemet genom sina resultater, ådagalagt huru mycken tullförsnillning äger rum, men fördomen för detsamma ännu visst sig uti Presidentens. uti ComrcjerceColiegio offenteliga tanka, underställer jag om icke dst är angeläget, att Siandet uttrycker en bestämd öfvertygelse, Jag får således än vidare anhålla om votesing. Grefve Lagerbjelke , Axel * Jag finner mycket skäl j nedsättningen för framtiden, men jag vågar hoppas att Kongl. Majit framdeles vidtager ett sådant steg. Visserligen gifvas många ärlige personer, som under den höga tullen i n förs k. r i fv i t och förtul ladt vin. Desse skulle blifva lidande , om tullen nu på en gång nedsattes så betydligt. Af dessa »kai anhåller jag, att Utskottets första förslag Den 22 Augusti /, m, Snitte bifallas, i den förmodan, att Regeringen nedsätter tullen, i fall det skulle finnas ^nödigt. Herr von Qvanten: Dea reservation jag »fgifvit, innefattar ett project, att tullen skulle bestämmas till 20, 25 a 30 procent. Det är eo procent som jag tror är användbarast för att undvika tullförsnillning. Jag anhåller derföre, att proposition mätte görss till antagande af detta förslag, Herr drefven och Landt-Mar skalk en yttrade , att sedan han, vid de 2;ne redan framställde propositioner, icke kunnat tillförlitligen inhämta Riddersfapets och Adelns beslut, och Friherre Cederström nu mera begärt Votering, kunde någon annan åtgärd icke återstå, än att bestämma Contra-Propositionens innehåll. Friherre Cederström:
De af Fullmäktige meddelade och i åberopade utlåtande, sid. 64, Föreskrifna änanförda föreskrifter, angående intagandet i Riksgälds-Kontorels bufdringar och vudbok af ej mindre särskilda conti för hvart och ett i Reglementet ullagg 1 Rlks" upptaget statsanslag, derå utbetalning under årets lopp ägt rum, än ^hurv^dhok^ äfven dylika fortgående conti för alla frän Riksgälds-Kontoret utgifna lån, så länge de äro obetalda, hafva vid upprättandet af både 1845 och 1846 års hufvudböcker blifvit vederbörligen iakttagna. Vidare bar stadgandet, rörande biläggaudet vid hufvudbokens utgående balansconto af en afskrift utaf hufvudräkningen öfver de extra och tillfäl - Extra och tillfälliga anslagssummors upptagande i hofvudbokcn. Arfvoden till Bankens och Stockholms 1’ost-Kontors tjenstemän. — 22 — liga statsutgifterna blifvit fullgjordt på det sätt, att ofvan omförmälda sammandrag för åren 1845] och 1846 bifogats liufvudböckerna för samma år. Men deremot har Fullmäktiges föreskrift, att inom linien uti huvfudbokens conti för de, i egenskap af särskilda statsanslag, utbetalda summor skall antecknas hvarje anslags i Reglementet uppgifna ursprungliga belopp och hvad deraf före årets början uttagits, hvarken i 1845 eller 1846 års hufvudbok blifvit iakttagen.
Sixten Erik Berger halflåg för sig själf i sin gungstol i hörnrummet, när krafterna sådant medgåfvo; eljes till sängs — likgiltig, som det tyktes, för alt omgifvande. Direktören hade ökadt arbete på banken, utan att vilja ha något biträde; därunder gladde det honom att Margit höll kuraget uppe. Faster Jetta teg, skötte den sjuke och förestod hushållet. Så kom det en tid, då herrarna allmänt började bry de båda. Janson ingaf icke mera samma respekt — man fann honom likasom tamare. Och Margit tänkte inom sig att alla skämtade, när de talade så blinkande med henne om kaptenen. Denne var en hjärtegod, fastän besinningslös, gladlynt man,tykte hon, hvilkens styrka tjusade, och hvilkens lediga sätt det var ett obeskrifligt nöje att stäfja med ett slag på armen eller en vänlig, varnande blick. Ingalunda kunde däri ligga någonting farligt kaptenen räknade ju redan dubbelt så många år, huru ungdomlig han än var! Att ständigt, så ofta man visade sig ute, ha en lydig beundrare vid sin sida ... nåja, det ägde ju obestridligt sina stora behag. Dessutom retade det de öfriga flickorna — så mycket bättre! Hon skrattade. För resten ville hon erfara något nytt af lifvet ... Valentin skildrade lefvande och hade färdats vida omkring i världen. — Men några gamla, ansedda tanter försäkrade, att snart måste förlofning eklateras ... annars blef det rent af anstötligt i längden. Och ändå hade Margit icke en enda medveten tanke på giftermål eller dylikt, viste knappast hvad hon tänkte — »den ouppmärksamma godhjärtenheten», sade några; »vänskapen för Valborg», tillade ett fåtal. Fru doktorinnan vände sig till Ottilia Hilleström med allvarliga föreställningar — det var ju Ottilia, som först hade beredt rum för den där kaptenen. Nu borde Ottilia tala med pastor Andevald ... Margit var ju dennes skriftebarn ... Ottilia borde värkligen tala med pastor Andevald; det skulle säkert ha nödig värkan. Inte gick det an att flickan så där blamerade sig!
Den ä andra sidan gjorde an,nä, lening, att ett ytterligare förstäikande af reel» fonden endast skulle le6a till onödiga omkostnader, an8s Lltskotten ej Iieller vara as (ten keskalfenket att den kan föranleda till någon ändring uti itel as Lltskotten uppgifne förslag, enär afseende mäste goes? ä den opinion, Iios^Kllmänketen 8ig kildat, att en ytterligare torsta, lening kör ät reela fonden gifvas till ketrvggande as realisationens keständ. Llr livilket skäl lltskotten ej keller Lunna antaga de förslager, 2!ne Ledamöter osvan framställt, till uppnäende af dea ersoidcrliga ansedda proportionen, genom andre utvägar, än en verklig tillökning i reel valuta för Länkens 8edlar.
Uti den §, som kommer att motsvara 34 §, innefattande tjenstegraderne inom Banco-Verket samt tjenstemäunens antal inom berörde grader lärer på grund af Rikets Ständers beslut, i anledning af Utskottets framställning i 4 § af den, under N:o 27, tili Rikets Ständer aflåtna berättelse, Comrnissariernes antal böra förminskas från 18 till 17, i följd af skedd indragning af en utaf de Connnissarie-beställninger, sorn äro uppförde i och för Depositions-afdelningen; Kommande, i likstämmighet med detta beslut, 35 §, upptagande löne-förmonerne, att rättas sålunda, det lönen för en yngre Commissarie borttages. 1 öfrigt bar Utskottet uti den §, som skall motsvara nyssnämnde 35 § föreslagit ett tillägg, hvilket återfinnes i Utskottets, under N:o 58, afgifne och af Rikets Ständer i den delen bifallna utlåtande. De här nedan under l;o och 2:o förekommande punktei upptaga med nu omförmälde tillägg och förändringar, stadganderne i 34 och 35 §§. Som några öfvertalige tjenstemän, utan fullmagter icke finnas, har Utskottet uti punkten 3m föreslagit borttagande af sednare delen utaf 38 §. Enär Banco-sekrelerare-befattningen är cn bland de vigtigare inom Banco-Verket har Utskottet hållit före det vid tillsällnig af densamma, Fullmägtiges val icke bör vara inskränkt till personer inom Verket, samt fördenskull uti §§ 40 och 41 tillstyrkt de förändrade föreskrifter, i afseen - Bih. till R. St. 1 de å så väl competence, som anslagslid till nämnde befattning, hvilka af punkterne 4 Utskottet, som anser, att transporter inom de 3:ne lägre tjenstegraderne icke böra tillåtas, under andra vilkor, än de som i 61 § af Reglementet omförmälas, eller att
St. Prat. 184 7 4 184 8, 4 Sami. 2 Atil. 10 Haft. 2 6 Statsoch Lag-utskottens Utlåtande, N:o 38. i förevarande fall icke torde böra lemnäs ur sigte, hafva Utskotten funnit sig böra endast i så måtto tillstyrka bifall till Kongl. Maj:ts nådiga förslag i denna del, att Utskotten hemställa, 3:0 att ”de å nuvarande häradshöfdinge-boställen befintliga åbygg* nader, äfvensom de fängelseoch tingshusbyggnader, hvilka, i händelse af Rikets Ständers bifall till hvad Utskotten of vanföre i detta utlåtande tillstyrkt^ skulle komma att till staten afträdas, må, derest de icke skulle finnas för statens räkning behöfliga eller användbara, på sätt Kongl. Maj:t pröfvar lämpligt, föryttraSj samt alt den till häradshöfdingeboställena, fängelserne och tingshusen hörande jord, må, efter Kongl. Maj:ts pröfning, kunna, sedan värdering genom ojäfvig domare och nämnd föregått och i öfrigt nödiga upplysningar inhemtats, emot andra lägenheter utbytas eller ock på arrende upplåtas; börande alla genom dylik försäljning eller utarrendering inflytande medel serskildt redovisas och användas till anskaffande af boställen, tingshus eller fängelser, der sådana erfordras.” STOCKHOLM, ei.mén & granbergs tryckeri, 1848. Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskotlens Utlåtande, N:o 59» f M 39. Ank. till Exp. Utsk. den lä Juli, kl. 2 e. ra. Utlåtande i anledning af vackt fråga om npphdfvande af Kongl. Cirkuläret den 7 Juli 1841 samt upplifvande af Kongl, brefvet den 8 Juni 1819, angående sättet för fångars transporterande. Uti en hos Höglofl. Kidderskapet och Adeln väckt, samt til!
Gransknings-utskottet skall bestå af tjugu, Lag-utskottet af sexton, Statsoch Bevillnings-utskottet af tjugufyra och Banko-utskottet af aderton ledamöter. Då fråga i Riksförsamlingen af Konungen, eller i endera kammaren af riksdagsman väckes att stifta, andra eller upphäfva grundlag, skall, för sådan frågas behandling, äfven tillsättas ett Konstitutions-utskott, bestående af tolf ledamöter. Alla dessa utskott väljes lill halfva antalet från hvardera kammaren. § 14. Derest i någondera kammaren väckes fråga, som icke tillhörer ofvan uppräknade utskotts behandling, men är af beskaffenhet, att utskotts yttrande deröfver erfordras, skall, för frågans beredande, ett serskildt tillfälligt utskott, bestående af fem ledamöter, inom kammaren tillsättas; kammaren dock obelaget att, under det ett eller (lera sålunda utsedda serskilda utskott äro i verksamhet, till något af dem hänskjuta, med föremålet för dess tillsättning likartade frågor, som sedermera inom kammaren blifvit väckta. § 13- Å urtima riksdag skola flera utskott ej bildas, än som erfordras för beredning af det eller de ärenden, hvilka då förekomma. ' § 16- Ledamöterne i utskotten skola tillsättas genom elektorer, hvilka, vid början af hvarje riksdag, medelst val utses till ett antal af tjugufem i hvardera kammaren; tillkommande hvardera kammarens elektorer, ej allenast att vid utskottens första bildande, invälja i dem det antal ledamöter, som på kammaren belöper, utan äfven att, under riksdagen, genom nya val fylla de ledigheter, som i utskotten kunna bland kammarens ledamöter inträffa. Hvardera kammarens elektorer välja inom sig ordförande. 46 Konslitulions-Utskottets Memorial, JYs 7. § 17 Utskotts-elektorerne skola, vid fullgörande af dem åliggande förrättningar, vara fulltalige. Fördenskull böra suppleanter, till det antal kamrarne ega att bestämma, utses för att, när förfall för elektorer inträffa, i deras befattning inträda. § 18- Stats-råds ledamot må icke deltaga i val af utskotts-elektorer, ocb kan ej heller till ledamot i utskott väljas.
Där var en hel rad yngre författare, han hjälpt fram, och alla se upp till honom som till en välgörare och lita på hans omdöme som pä en literär auktoritets. Ju längre hon läste, dess mindre kunde hon dölja för sig, att hennes man intagit en framstående ställning i den literära världen, lika mycket genom sin personliga begåfning som genom sin förläggareverksamhet. Det talades också så ofta om, hur ädel, hur oegennyttig och trofast han varit. Hon började bli intresserad, nyfiken och kände sig smått orolig. Det öfverlägsna, litet föraktliga sätt, hvarpå hon behandlat honom, dök upp i tusen små minnen för hennes eftertanke. Det var icke utan, att hon gjort honom orätt kanske, ibland. 17 Hon tog upp ett nytt paket. Det tycktes Johan ordnat själf — det innehöll de bref, han skrifvit till sin mor och fått igen vid dennas död. De lågo i följd, ifrån de tidigaste ungdomsåren. Hon vecklade ifrigt upp dem, då dörren gick upp. » Nå frun, hur blef det? De stå där ute och vänta på svaret. » » Det går inte så lätt hitta en räkning bland så mycket papper — du kan säga dem, att de få gå tillbaka, och att du tittar in, då du skall gå efter paketet på posten i dag. Och så kom tillbaka om ett par timmar, ifall jag inte ringer innan dess. » Dörren smälldes vresigt igen. Hon sträckte genast handen mot bref högen. Hon hade redan blifvit så pass intresserad, att hon nu läste dem alla. Modern hade varit hans enda förtrogna, tycktes det, den som följt hans utveckling, hans arbete, hans kamp och hans framgång in i de minsta detaljer — lefvat hans innersta lif med honom. Och genom sonens bref gick en djup underton af kärlek och beundran till gengäld. De hade varit mycket för hvarandra, de två, ja kunde man gärna säga! En suck gled sakta öfver hans hustrus fina läppar, hon skulle knappt kunnat säga hvarför.
E n gammal tant i storblommig sidenklädning, hvit » negligé » och broderad » pirat », ur hvilken karameller alltid döko upp. E n herre, som ledt henne öfver en bro, under hvilken vattnet brusat. E t t rum med storrosiga tapeter och en ljuskrona, i hvars glaskläppar prismor lekte. E n sybåge, öfver hvilken modern suttit lutad. E n liten hvitmålad säng, där hon legat med knäppta händer, stammande sin första bön, medan denna samma moder hviskat före hvarje ord, som skulle sägas. Söndagsfrid, nya kläder, dans kring runda bordet i matsalen. Vårgrönska öfver trädgårdsrabatterna utanför. Blommande lönnar, rinnande vatten, barnaskratt och jubel. — H o n kunde ej hålla fast något, där det gled förbi i brokigt vexlande bilder, medan tår efter tår silade utför bleka kinder. Skoltiden sedan! Det glittrade till i hennes ögon. Hvilken glad, ostyrig, rask flicka hon varit! Jämngod med hvilken pojke som helst i språng och brottning. D e n första vid lexan som i leken. Den första i upptåg, påhitt och odygd. Varmhjäitad, munter och frispråkig. Lärares och kamraters gunstling. (Forts.). Bidrag i alla ämnen mottagas med tacksamhet. Bäst hvarken brödlös eller rådlös. Hederscmnämndt svar på prisfrågan VII, af » Blind höna ». Idun framställdes för en tid sedan följande fråga: » Min man öfverraskar mig i snart sagdt sista stund med underrättelsen, att han medför ett par affärsvänner till middagen. Hur skall jag väl nu i all hast bära mig ät för att snabbast och bekvämast få en presentabel middag i ordning frågar en fru, som blifvit " bränd " ». Besvarandet häraf ställer sig olika allt efter vistelseorten, d. v. s., om den är stad eller land. I hvilket fall som hälst blir hufvudsaken att på förhand förse sig med sådana matvaror, hvilka duga att förvara längre tid samt tillika ej fordra mycken tid vid beredandet, för att hastigt kunna tagas till vid förefallande behof.
Delegarnes förvaltningsoch revisions-rätt och med deras öfvervägande interesse i fonden, samt 5:0 Att beslut om Smålands DragonCorps’s Uniforms förändring till HusarUniform blifvit, fattadt i Commandoväg, fastän det sedermera anmälts uti StatsRådet och i dess Protocoll intaget. Stockholm den lo Junii 1823. Ankom d. 1 Julii 1323. Memorial till Riksens Ständer, med förslag tilljemkad ny Redaction af 37 §. Re geringsFormen, Under Riksdagens lopp har Constitutions-Utskottet, tid efter annan, emottagit åtskilliga förslag till ändring i sista puncten af 37 §. RegeringsFormen, hvilka åsyftat, dels Svenska Adelns återbringande till ett enda helt, genom värdighetens tillerkännande åt den Adlades eller ujphöjdes 174 Constitutions-Ubskobtets betänhanden. alla Bröstarfvingar, dels Ärftlighetens inskränkning blott till äldsta Manliga Bröstarfvingen af äldsta grenen; dels Expectantens inträde i Hufvudmannens rättigheter, först efter dennes död, med bestämmande derjemte af sättet, huru förhållas må, enär genom arf Adligt Stånd tillfaller en i detsamma förut upphöjd, äfvensom, då Adelskap blifvit förverkadt, den äldste Sonens förklarande för Adelsman redan under Fadrens lifstid, dels ändtligen Adelskapets öfverflyttning, i vissa fall från äldsta sonen till den andra i ordningen. Utskottet, som, vid pröfningen af berörda förslag, nogsamt insett nödvändigheten att medelst fullständiga föreskrifter om Adliga värdigheternas Ärftlighet, redan invecklade förhållanden och undanrödja skiljaktiga tolkningar, har trott sig härvid böra välja medelvägen emellan en onödig utvidgning, icke ingående i Lagstiftningens princip , och en obillig inskränkning, ledande till nya olikheter; och, såsom correctiv emot begge, skall, efter Utskottets öfvertygelse, ej fordras annat än ett förtydligande, en med Lagstiftningens afsigt instämmande förklaring af det nu gällande stadgandet. På dessa grunder, och då tillika Ut» Constitutions-Usthottets betcinkanden.