Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. hemställa, det måtte, i likhet med hvad vid den föregående riksdagen ägde rum, Utsk. tillåtas att bland dess tjenstemän utse en person, åt hvilken detta bestyr kunde uppdragas; så har jag ansett en förnyad hemställan i ämnet nu vara så mycket mera lämplig, sorn derigenom den åsigt finge tillfälle att uttala sig, att denna detalj hellre bör anförtros åt Riksg.cont., än åt en af Exped.Utsk. utsedd person, hvilken Utsk. icke kan, emellan riksdagarna, controliera. Den jS Mars f. m. 547 Jag anhåller om propos. till bifall å det i Utskis mein. framställda sednare alternativet, eller att nu ifrågavar. detalj måtte uppdragas åt Riksg.cont., helst jag inhemlat, att befattningens anförtroende åt en för cnntoret främmande person ofta medfört obehag oell omvägar, som icke ägt rum, så framt en conlorets tjensteman fått detta uppdrag. Jag förnyar min anhållan om propos. å det sednare alternativet. Gr. Frölich, David: Då målet förevar i Ulsk., saknade Utsk:s ledamöter, äfvensom jag, all upplysning om någon slags olägenhet, som skulle uppkommit deraf, att en särskild person haft uppdraget att mellan riksdagarna utlemna de genom prenumeration erforderliga exemplaren af bihanget till RiksSt:ns protocoll. Det var då blott fråga om, huruvida man skulle anse för tillräcklig den föreskrift, som vid 1828 års riksdag var lemnad att tjena till efterrättelse för Exped.Utsk. under denna eller följande riksdagar, eller om Exped.Utsk., oansedt denna föreskrift, skulle ånyo besvära Ständerna med en förfrågan i ämnet. Då nu den upplysning blifvit lemnad, att en olägenhet ägt rum genom det hittills iakttagna förhållandet, hvilket likväl varit stride öfverensstämmande med hvad Ständcrne föreskrifvit; så har jag så mycket mindre någonting emot, att saken blir återremitterad, som det af reservationen synes, att jag varit solus in voto om framställningen.
fjärran från vänners tryckning, hade den smittat honom med någon trolldom, att hans öga såg, Transport från sista redovisningen: 1203: 0 8; nysom det aldrig sett tillförene, att hans känsla influtna medel: Maja 0: 5 0; Ella och Agnes 2: —; kände, som den aldrig kännt tillförene. Ragnhild 10: —; Anna, Torsåker 3: —; Bhz, Malmö Ack, bevars, han var j u dock en mognad, all1: —; Fru Th. Edling 5: —; Elsa och Erik 1: —; varsam man, o c h han skulle förvillas från det Fröken C. Björklund 1: —; S. Sölje 1: 50; Elsa och rättas, det tillständigas väg af ett par gråtanSigne B — s 1: —; En barnvän 2: 5 0; S. 1: —; de, blåa ögon! Han hånskrattade högt åt sig Tre glada och lyckliga syskon 5: —; G. H. T. N., själf. Engelholm 3: —; Cecilia Simonson 5: —; TrollNej, nu skulle han resa, redan i dag skulle de hättan 3: —. resa, o c h väl hemma redde sig nog den härfva, Summa kr. 1248: 58. som nu sökte spinna sig kring hans hjärta o c h sunda förstånd. Till Sonja skulle han om allt detta säga endast kort o c h godt, att Käthe Bentson tagit sitt förnuft till fånga o c h afstått. Handarbeten. S ö n d a g: Kräftsoppa; gösfilet; boeuf a la mode; kalfbresskrobetter; chaufroix på höns; punsch tt la romaine; harstek; kronärtskockor; beignets af jordgubbar; skumglace; frukt och konfektyrer. M å n d a g: Buljong med selleri; ragu på kött. T i s d a g: Stekt sill och stufvad potates; mannagrynsvälling. O n s d a g: Bräckt skinka med turska bönor; grönsoppa. T o r s d a g: Kalfkotlett med gröna ärter; smultron med mjölk.
Adla metaller och sådana dyrbarare ämnen, som i verldshandeln äga ett tuera fixt och allmänt lika gällande värde, såsom oarbetadt guld och silfver, platina, juveler, äkta perlor och koraller samt mynt; 3:o Sådana allmänt nyttiga naturalster till omedelbar förbrukning, hvilkas införsel, med hänsigt till svårigheterna af transporten, förutsätter tillfälligt eller lokalt större behof, såsom hö och andra foderämnen, färsk fisk m. fl. 4:o Sådana råvaror och enkla berednings ämnen för näringarna och konstfliten, som äro af mera produktiv beskaffenhet, eller i hvilkas förädling ingår ett större arbetsvärde, såsom malmer, bomull, silke, kameloch kastorhår, glasskärf, lera, lumpor, åtskilliga slags frön, kreatursben, affall och gödningsämnen m. fl. 5:o Vissa redskap och verktyg för vetenskaperna och slöjderna, som inom landet icke eller endast ofullkomligt kunna åstadkommas, såsom kemiska glas, mag netsten, gjutstenar, eldfast, samt mergeloch skiffersten, och i allmänhet redskap och verktyg till prof; Kongl. Maj:ts Nåd.
Rentegifvarne förlora ingenting härvid, ty det står alltid i deras fria behag, att antingen leverera in natura, eller betala med penningar efter det utsättande priset , om de finna det för sig förmånligare eller beqvämligare, en fördel den de nu icke äga, då allt måste ovilkorligen in natura levereras; men Hof-Stallet vinner deremot den förmån , att det kan förse sig med en duglig och fullgod utfodring, samt , jemte vidtagande af förr vanliga anstalter till säkerhet vid antagningen, äfven kan afpassa transporten af det levererade på sådana tider, då emottagningen bär vid Hof-Stallet är beqvämast och icke hindrad eller uppehållen af andra på samma tid inträffande levereringar, hvilket nu hvarken har kunnat eller kan förekommas , då befraktniragen af Stats Contoiret måste besörjas, genom beting med legda Skeppare. Den enda utgift Staten härvid skulle komma att vidkännas, vore, efter Stats*Contoirets underdåniga tanka, befraktnings - kostnaden för det, som hit-transporteras, den Stats Contoiret anser kunna utgå af besparingarna på första Hu£* vud-titeln. Om Eders Kongl. Majit härtill täckes lemna Nådigt bifall; tå torde i Staten böra bestämmas - Den 14, Juli, inas precisa beloppet af det Rente-Hö och Halm,- som Hof-Stajlet ifjån ofvannämnde Län i sådant fall äger att disponera, samt Edprs Kong! Maj:ts Befallningshafvande i samma Län genom StatsContoiret härom underrättas. Huruvida någon framställning af detta ämne till Rikets Ständer må anses nödig, det beror allena på Eders Kongl. Maj:ts Egen Nådiga pröfning. Vid Vindi'a Hufvud■ titeln X:o Vid X809 och 1810 årens Riksdag anmaltes hos RiketsStänder otillräckligheten af Betjeningens i Charta Sigillatte Contoiret innehafvande
För några få fall hade dödsstraffet blifvit bibehållet; likaså böter för smärre förbrytelser; hvaremot frihetsstraffet antagits såsom det allmänaste, verkställdt på sätt särskildt föreskrefs. Spö och ris samt fängelse vid valten och bröd vöre, likasom alla skamstrali, ifrån straffarterna helt och hållet uteslutna. Den andra afvikelsen bestod deri att, då gällande lagstiftning i allmänhet stadgar bestämda straff å förbrytelser och endast undantagsvis medgifver domaren att inom vissa gränser afmäta straffet, en sådan rätt var såsom allmän regel antagen i förslaget, sorn således härutinnan var byggdt på det så kallade huitiul-systemet. Enär dessa två således antydda principer hufvudsakligen inverkade på öfriga delar af den föreslagna Jagen, ansågo Rikets Siänuer nödigt att till en början företaga pröfning af desamma; och de godkändes älven under ytterligare förklarande af behofvet utaf en förbättrad brotcmåls-lagstiltning. Vidare pröfning af förslaget med hanns likväl ej vid omfönnäldte Riksmöte. I berörde godkännande länn dock Kongl. Muj:t anledning att till 1848 års Ständer ånyo framlägga lag-förslaget. Men derpå följde emedlertid icke det resultat, hvartill godkännandet gaf anledning. Förnekas kan ej eller, att meningarne om förslagets praktiska användbarhet småningom hade blifvit allt mer och mer delade. Med åtskilliga modifikationer biel detsamma likväl af Lag-Ulskotlet tillstyrkt; men dessa modifikationer voro likväl ej af någon, i afseende på grunderna, mera genomgripande art. Den hufvudsakligasle gällde straff-systemet.
Man har ännu alltför få och osäkra uppgifter om inkomsten af Länets alla Näringsgrenar, och om Invånarnes samfällta utgifter, lill så vidt de stanna utom Länet, för att ens försöka en beräkning deröfver, till utredande af balancen och huruvida den slutar sig årligen med öfverskott eller brist; men det är sannolikt, alt en slik beräkning icke skulle slå ut till Länets fördel under ifrågavarande qvinqvennium; ty, när under åren 1827 och i83i det ytterst nödvändiga spanmålsbehofvet måst fyllas genom inköp från andre Län och orter, till dubbelt pris emot vanligheten, uppkommer endast härigenom förhöjde utgifter af åtminstone En Million Riksdaler Banco tillhopa, för hvilket belopp Länets binäringar, fastän ej minskade under desse år, icke kunnat lemna motsvarande inkomst, hvaraf åter följer att summan utgått af behållningen från lyckligare år, eller ännu graverar Länet såsom skuld, hvilket sednare är fallet med omkring 120,000 R:dr undsältningsskulder lill Stats-Cassan. Ulsökningsmålen vid Lands-Canzliet hafva under sådane omständigheter varit flere än förr, men de visa sig lyckligtvis redan i åtagande, från innevarande års början, och man är befogad antaga, att det fördelaktiga priset på Landtmanna-producter efter förlidne årets skörd, och den ymniga tillgången derpå efter den goda skörden i år, skola fortfarande bidraga att minska hos allmogen förlägenheten efter penningar. 3. Näringar. a) Åkerbruk. För Länet i det hela kan Åkerbruket, betraktadt såsom särskild näring, anses vara den som frambringar högsta värdesproducten, fastän trakter finnas der andre näringsgrenar härutinnan täfla. Inom Södra Dahls-Land och den tillgränsande Norra delen af "Westergöthland, samt delvis äfven på Norra Dahls-Land, till så vidt Invånarne grunda deras bestånd på Åkerbruk, bär, vid större Egendomar och hos jordbrukande Ståndspersoner, vexelbruk blifvit nästan allmänt antaget; och detta brukningssätt vinner alltmera framgång äfven ibland allmogen, som redan ombyter med odling af sädoch foder-växter på öppna åkerjorden.
all# manna tillämpning bor föregå, icke före: fRif^bagen» afflutanbe funnit att från ö§ ffelfme blifroa i unberbånigbet anmålbe, Då l)og 3\ongl. 9)laf;t gora unberbånig anhållan i berorbe fjånfeenbe; od) år bet |Tnteli.aen Q3anco*f?ull# mågtige anbefalbt, att Draga forforg, bet hagarne a n g åe n D e aOC pn t b e it å 1m ningen ocf foråöanfen, farn al forn betta ^Reglemente, oforbro/ligen efter Dvifo# Dagen# flut, genom tryck, uti lifa format utgifva» ocf) tili falu (fålla!?, alt?, manläten tiKffanba. §• 45. 3 öfrigt åberopa c2Bi 2Båra, unber nebannåmbebagar tilt ^ongL^aft i unberbånigljet.- aflåtne ©frifvelfer t 67 1:0. of ben 24 ?lpril 1829, angåenbe $3anFen6 forfeenbe meb Befjåfligt ^eppor^Til/empnt ifrån 5lmefta; 2:0. af famina bag, angåenbe fFabganben om gulb ed) filfmer, farn från löanfen å £ongl. ?0?i>ntet einottageS, famt om rättighet får Q3anFen, attr genom omBub, beltaga i ben årliga inoenteringen af $ongl. SföpntetS Behåll# ningar i gulb od) filfmer. 3:0. af ben n ‘Uftafi 1829, angåenbe feftnabåfri Remifj af i Sanbt*Rån# terien för Q3anFen£ råFning beponerabt ftlfmer.
Fastän således den anmärkta olägenheten härigenom blifvit i någon mån förminskad, kan Utskottet likväl icke bestrida det af motionären uppgifna och för öfrigt allmänt kända förhållande, att, isynnerhet under sednaste statsregleringsperiod, de i Sfats-kontoret innestående uppbörds-medel vid vissa tillfällen uppgått till så betydliga belopp, utöfver hvad som för detta verks utgifter erfordrats, att detta hopande af ofruktbara tillgångar i statskassan måtte hafva menligt inverkat på allmänna penninge-rörelsen; och, enligt Utskottets tanke, vore det derföre af synnerlig vigt, om, genom förändrade bestämmelser i afseende å skattemedlens uppbörd, remitterande och förvaltning, detta förhållande kunde för framtiden förekommas, på samma gång, som, å andra sidan, säkerhet bereddes för Stats-kontoret att ej komma i förlägenhet för de detta embetsverk ålagda utbetalningar. Den af motionären för sådant ändamål föreslagna utväg, eller att bränvinsbriinningsmedlen hädanefter skulle ingå till Riksgälds-kontoret, synes äfven, med afseende å det sannolika resultatet af nu pågående stats-reglering, icke gifva anledning till någon väsentlig anmärkning, enär det kan antagas, att beloppet af den statsfyllnads-suihma, som skulle till utbetalning af Riksgäldskontoret anvisas, åtminstone icke behöfde bestämmas till högre belopp än som motsvarar de inflytande bränvinsbrännings-medlen. Då emellertid stats-regleringen ännu icke är så fullständigt uppgjord, att Stats-Utskottet för närvarande kan bestämdt uppgifva beloppet af statsfyllnads-summan, förbehåller sig Utskottet att derom, äfvensom angående sättet och ordningen för dessa medels tillhandahållande åt Stats-kontoret, afgifva särskildt utlåtande, samt får nu endast hemställa, att Rikets Ständer, med bifall till det af Herr Björck väckta förslag, måtte besluta, att under de år, nu skeende statsreglering kommer att omfatta, bränvinsbrännings-medlen skola till Rikets Ständers Riksgälds-kontor lefvereras samt derstädes debiteras och redovisas. Stockholm den 1 Februari 1858. Stals-Vtskoltels Utlåtande N:o 248.
Margots sinne hade fått tillbaka något af sin spänstighet efter den friska kroppsrörelsen. Hon kände blodet bulta häftigt i sina ådror, och detta gaf ett ögonblicks förnimmelse af nästan pockande lefnadslust. Det var som om allt hvad det fans inom henne af lifsmod och lifsmöjligheter rest sig i trots mot lidandet, smärtan, slitningarne; som om hennes sinne genom en våldsam reaktion velat kasta af allt detta. Hon ville icke ha sitt lif knutet fast vid denne döende mans. Ännu för ett par månader sedan var han ingenting annat för henne än en tom abstraktion, en drömbild, som stigit fram ur hennes egen fantasi, danad af stämningen i alla dessa dikter, hvilka hon lärt sig älska. Så hade slumpen fört henne till hans sjukbädd, och hon hade med egna ögon sett denna bleka bild af lidande och resignation. Hennes hjerta hade öppnat sig på vid gafvel, det sjuka skaldebarnet hade dragit ditin och gjort sig hemmastadt med ett barns egoism. Det var kanske just till följe af denna barnsliga egoism, som barnet blifvit henne så kärt — det sjuka barnet, som hade en tio års gosses kropp och en mans ansigte, underbarnet med det lidande Kristushufvudet och den bleka pannan, innanför hvilken det bodde en skaparhjerna, hvars verk hon afgudade. Hon visste det nog: det var modersinstinkten, som från första stund kommit henne att älska detta sjuka barn, hvilket låg der så redlöst och hjelplöst, väntande ingenting mer af lifvet, allt af döden. Det var hennes kvinliga instinkt att omhulda, vårda, vara öm mot en liten varelse, som behöfde henne; det var hennes naturliga längtan att egna sitt lif åt slägtets uppehållande, som brutit fram på ett onaturligt sätt i denna kärlek till en döende man. — Frostvinden öfver hennes ungdomsår hade kommit den att vissna, en rå och brutal hand hade ryckt de späda skotten upp den gången, då de borde ha spirat fram ... men rötterna hade suttit för djupt i hennes väsen för att någonsin helt och hållet kunna ryckas upp.
Fhrenborghs af flera värda ledamöter understödda mening i denna del. Gr. Horn: Det synes mig, som hade 2:ne värda ledamöter missförstått, hvad jag yrkat rörtde chefens för Just.- departementet chefskap öfver polisen och åklagaremagten, då dessa ledamöter yttrat, att såvida Just.departementschefen icke tillika vore högsta åklagare, skulle han hafva föga eller intet att göra; hvarförutan man ansett såsom en oformlighet, att han ej skulle äga att lagligen åtala honom underordnade domare. Jag får derföre förklara, att jag ansett såsom en gifven följd af en departementalstyrelses införande, att hvar och en chef måste äga att åtala honom underordnade embetsman, och att således äfven Just.departementschefen skulle äga full rätt att actionera domare. Men den allmänna åklagaremagten måtte vara något annat än rättigheten att tillse, det embetsmännen fullgöra sina skyldigheter; den innefattar ratt att inför domstol citera enskilda medborgare. Detta anser jag vara främmande för Just.ministerns befattning. Det är en polisåtgärd, som egentligen tillhör en Polisminister; men då här icke är fråga om, att en sådan skall finnas, skulle jag önska, att detta chefskap må ställas utom Statsrådet. Naturligtvis skulle det bero af hvarje departementschef att af åklagaremagten fordra all nödig handräckning, hvilket likväl borde ske genom Just.deparlementet, derest alla fiscaler skulle directe stå under Just.ministerns uppsigt. Man har klandrat den åsigt, att en chef för Konungens Conseil borde nämnas, emedan Konungen sjelf vore ordförande för sin Conseil. Den värde ledamot, som yttrade detla, sade sig väl känna och måste, såsom ledamot af denna Conseil, känna, huru der tillgår; men jag tror dock, att mången gång ärenderna måste beredas, då Konungen icke är närvarande, och då bör en ordförande inom Conseillen existera, och sådant finner jag grundlagsenlig!, emedan det nu är Just.Statsministern, som enligt grundlagen innehar det förnämsta riksembetet och, i följd deraf, är sjelfskrifven ordförande, då Statsrådets ledamöter kunna finna nödigt att sinsemellan rådgöra, innan ett mål inför Konungen föredrages.
Majrts ofvanberörda beslut den 22 Februari 1859, stadgade grunder upprättad och den nådiga Propositionen bifogad uträkning, dels å det Jemtlands roterings-kassa i förenämnde målto tillkommande ersättningsbelopp, dels å ytterligare anslagsbehof för 1861—1863, i den händelse roterings-kassan komme att frän allt bidrag till hästjägare-munderingens underhåll befrias, — beträffande nämnde uträkning i underdånighet anlört; — att, då Rikets Ständer vid sista riksdagen, bestämde, all anslaget till ”lifoch släpmunderingar vid rothålls-regementena”, med beräkning al den hälft af rotehållarnes eller soldaternas bidrag lill munderingarnes anskaffande och underhåll, från hvars erläggande dessa befriades, skulle uppgå blott lill 5 R:dr 8 öre per nummer, men denna andel af beklädnads - Expeditiojis-Utskottets Förslag till under d. Skrifvelse N:o i 24.
En stor menniskoälskare är man, när man som Zola kan som i Germinal förmå sig att sätta upp ett noggrant konto öfver en stackars smutsig fan till kolbärares karakter och dock kan rädda sympatierna åt honom, fast intet blifvit glömdt, som hörde till skuldkontot. Och derför är det Germinal gör ett sådant mäktigt intryck. Zola har skrifvit mångt och mycket med mera glänsande färger, mera rusande dofter, mera glödande ord, men något så djupt kändt har han aldrig förr skrifvit. Liksom en korsett kan sluta inom sig en verld af fortviflade .qvinnokänslor, liksom trädet i en Stradivarius kam gömma tonmassor af oändlig sorg och q val, så omsluta permama till » Germinal » tusendens röst, klagan och förtviflan, tusendens ångerfulla rop på förbättring. Zola är född 1840. Han står således i sin bästa ålder, och outtröttligt som han arbetar, skall han ännu kunna gifva oss många verk, till hvilkas betydenhet vi knappast kunna gissa. Bet finnes i Zolas literära lif en mängd förlöpningar, liksom det i hans böcker lätt råkas massor med onödiga hårdheter och bryskiteter. Men det finnes också ingen nu lefvande författare, som har sa mycket stort, modernt lif öfver hvad han skrifver. Ni erinrar er utan tvifvel, hur de stora franska författarne i våra dagar se nt Edmont de Gonconrt med det själfulla ansigtet och den liksom beslöjade blicken, Daudet med sin koketta fysionomi och det långa pianisthåret, Dumas fils med den kraftiga pannan och den militä-riska mustachen, Guy de Maupassants snobbiga hufvud med det utsökt koifferade håret och de pigga ögonen? Ingen af dem är Zola lik. Han är liten och satt, det intelligenta hufvudet med de skarpa ögonen och det litet föraktliga löjet kring munnen, sitter så säkert och fast på den korta, kraftiga halsen. Visste man det icke förut, skulle man, bara man såg hans breia, starka skuldror, förstå, att han är den nutida literaturens stora demokrat.Musikalisk höstrevy. Af Volontaire.
Då sålunda det nuvarande inskränkta antalet intressenter i Norbergs jernvägs-bolag saknade utväg eller förhoppning att kunna åstadkomma de betydliga tillskott, som erfordras för fullbordandet af detta företag, hvilket följaktligen, utan en direkt medverkan från Statens sida, skulle komma att helt och hållet afstanna, samt i ofuliändadt skick förblifva, utan att de af bo - Kongl. Maj.ls Nåd. Skrifvelse, M 93. 15 laget derå nedlagde kostnader medförde något gagn, men ifrågavarande kommuni kations-anstalt, enligt sammanstämmande vitsord af alla de embets-myndigheter, som yttrat sig i fråga om det från Staten sökta lånebidrag, vore af synnerlig vigt och nytta icke allenast för den närmaste orten, jemte den icke obetydliga del af Westmanland, som med samma ort genom forslande eger beröring, utan äfven för åtskilliga af Rikets utefter hafskusten belägna aflägsnare provinser, hvarest, vid der anlagda masugnar, Norbergs välartade malmer skulle, till stor båtnad för jernhandteringen, kunna i större mängd användas, hafva ofvanbemälde delegerade, på grund af dessa förhållanden och då det med skäl kunde förväntas, alt Norbergs jernväg, om den vunne fullbordan, snart skulle komma att utsträckas i första rummet till den på ungefär 1% mils afstånd från Norbergs grufvor i grannskapet af staden Hedemora belägna sjön Hofvan, som uti sig upptager den derstädes på en längre sträckning segelbara
Rikets Ständer hafva derföre icke ansett sig kunna föreslå en seminarii-föreståndares lön till lägre belopp än 3,000 R:dr, med rättighet att, i likhet med lärare vid elementarläroverken, för hvart femte tjensteår, efter början af nu ingående statsregleringsperiod, åtnjuta löneförhöjning af 500 R:dr intilldess lönen uppgår till 4,000 R:dr. De vid seminariet anställde lärarne böra, efter Rikets Ständers mening, hafva i lön 1,000 R:dr, med enahanda rätt till löneförhöjning, som Adjunkter vid elementarläroverken, likväl med iakttagande dervid att tiden för åtnjutande af dylik förmån beräknas på enahanda sätt, som för seminarii-föreståndaren här ofvan blifvit bestämdt. Då lönevilkoren sålunda förbättras, böra, å andra sidan, fordringarne på en ådagalagd grundlig bildning hos dem, som skola bestrida dessa ansvarsfulla platser, vara fullt berättigade, och Rikets Ständer anse, att, i enlighet med hvad E. K. Majit föreslagit, seminariernas föreståndare äfvensom öfrige lärare böra hafva aflagt kunskapsprof, motsvarande dem, som för anställning vid elementarläroverk äro stadgade, nemligen Expeditions-UtsTcottets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 169. 43 filosofie kandidat-examen äfvensom ett af E. K. Maj:t, med hänsyn till seminariernas bestämmelse, särskildt förordnadt undervisningsprof; E. K. Maj:t dock öppet lemnadt att i särskildt förekommande fall från fullgörande af hvad sålunda i ena eller andra hänseendet föreskrifves lemna befrielse. Af högsta vigt anse Eikets Ständer det vara, att ett tillräckligt antal lärare äro vid seminariet anställde; och enligt Eikets
St:r öfvervaka sin rätt att utdela och bestämma pensioner, då vi se hvad fara underlåtenhet af ett sådant bevakande medför. Hr Mannerskantz, Carl Axel: (Yttrandet har af talaren icke blifvit återlemnadt). Gr. Mörner: Jag tror att vi här äro berättigade att yttra oss öfver ämnena, utan att vi behöfva någon undervisning om sättet huru det bör ske. Den som vill framställa anmärkningar mot våra satser, må göra det; men att hålla föreläsningar för oss, och gifva oss tillrättavisningar är hvarken behöfligt eller tillständigt. Någon skolmästare behöfva vi icke. Yi hafva vuxit ifrån den tidpunkt, då sådan erfordrades. Den 8 Maj. 157 Frih. Liljencrantz: Jag instämmer med Gr. Mörner. Den djupa smärtan öfver vårt sätt att behanla frågorna kunde Hr Mannerskantz hafva besparat sig. Att Stats-Utskit ensamt, efter K. Mits förslag, skulle hafva rättighet att handskas med landets tillgångar, utan att R. St.ir skulle deri få göra någon ändring, är en sats, hvarpå jag icke kan ingå. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Jag vill inskränka mig till att tillkännagifva, att jag röstar för samina summa, som Bonde-St. bifallit. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utskits föro vide hemställan oförändrad och dels bifall dertill med den förändring, att det ifrågavide pensionsbeloppet nedsattes från 3,000 rdr till 2,000 rdr, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utskits hemställan oförändrad, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på bifall dertill med ofvanomförinälda förändring, då svaren utföllo med mångå ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.