Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derjemte har Kongl. Maj:t tillkännagifva sig hafva funnit, att de, hvilka låta sig legas till bevärings-skyldighetens fullgörande, hestodo till en stor del af personer, sorn, till följd af bristande omtanka eller arbetsdrift, ej lyckats på annat sätt bereda sig utkomst; att lego-karlarne i allmänhet, både tili duglighet och pålitlighet i tjensten samt uppförande i öfrigt, voro betydligt underlägsna de ynglingar, som personligen fullgöra sin bevärings-pligt; att bland de lego-karlar, som förut varit i krigstjenst, utgjordes största antalet af f. d. soldater vid värfvade arméen, hvilka uttjenat sin kapitulationstid och sedermera, dels af bristande håg för krigs-yrket icke velat, dels i anseende till oduglighet derför, icke fått förnya kapitulationen; således i båda fallen olämplige att öfvertaga andras bevärings-pligt; samt att dessutom i afseende på många lego-karlar det förhållande inträffade, att, när de tagit lega närmare slutet ai' den medgifna lego-åldern, en allt för lång tid förflutit, sedan de sjelfva blifvit vapen-öfvade, så att de hunnit längesedan glömma den färdighet i vapen och militärisk tjenstgöring, hvilken de såsom bevärings-ynglingar inhemtat, samt dessutom blifva nog gamla innan deras legotid tilländalöper. 1 anseende härtill och då, så vidt möjligt vore, det måste förekommas, alt den medgifna legnings-rätten verkade till förminskning af de fördelar, som af beväringsinrättningen skäligen borde kunna väntas, har Kongl. Maj:t, som ansett alt ofvanantydda menliga förhållande kunde åtminstone i någon mån alhjelpas genom stadgande att lego-karl ej finge godkännas vid högre ålder än 34 år, eller vid högre än 37 år, 4 Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekon-Utsk. Betänk.
Deremot äro sådana silfverköp, när cursen står vid eller under pari, ett godt medel att öka så väl Bankens egen styrka, som landets rörelsecapital; och Utskottet anser derföre: 4:o att Banco-Styrelsen må, vid slikt förhållande, nemligen då cursen står vid eller under pari, ega att afsluta sådane köp, hvarvid priset å det uppköpta silfret likväl ej mer får öfverstiga vexlingsgrunden enligt Myntbestämnings-Lagen, än med hvad som motsvarar transporten af silfret från uppköps-orten till Banken; och måste Banco-Styrelsen för öfrigt dervid noggrannt tillse, att silfret verkligen från utländsk ort inkommer; emedan det annars skulle blifva en lika allmän som lätt speculation, att från Banken tillvexla sig silfver emot sedlar, för att emot högre pris detsamma till Banken återförsälja. Vid denna punkt hafva 2:ne Ledamöter af Utskottet, Herrar ^Vedberg och Helleday > föreslagit det tillägg, som innefattas uti deras hosföljande Reservation. Ett annat medel till silfverförrådets förstärkande vore ett för Banken beredt Creditiv å något större utländskt Bankiereller Handelshus. Det är en erkänd sak, att ett Lands export och import, hvar för sig sammanräknad, under en längre följd af år, måste vara lika; men för kortare tider kan denna jemnvigt vara rubbad. När importen sålunda tillfälligtvis betydligt öfverstiger exporten, kommer sannolikt silfver alt ifrån Banken uttagas, för att exporteras. Vid sådana händelser blefve anlitandet af ett, å utländsk ort betingadt Creditiv ett verksamt och tjenligt medel att förbättra silfverfondens förhållande till sedelstocken, utan alt Banken behöfde inskränka sin Låne-rörelse, eller ens vidtaga några anstalter, som BancoUtskottets Betänkande N:o 6, »9 hade till följd "förminskning af penningestocken inom landet.
Ja Präst Ståndet 3. Nej Borgare Ståndet 6. Nej Bonde Ståndet 4. Nej En del af Ledamöterne förmente att, då 2 :ne Stånd stadnat emot 2, frågan borde som alternativ ingå till Riksens Ständer, hvilket de öfrige ansågo icke förenligt med Grundlagen. Herr Kammar herren Silverstolpe begärte frågan härom på bordet och att Ledamöterne, för att derom stadga sitt omdöme, emedlertid behagade taga kännedom om discussionen i samma, vid förra Riksdagen i Constitutions Utskottet afgjorda ämne, hvilket bifölls. Herr Rådmannen Kjellanders motion angående införande af en §. i Regerings formen näst efter den 37. i öfverensstämmelse med 23. §. i Norriges Grundlag.1 Första puncten af Beredningens Betänkande innehållande af styrkande angående kungörande af de förtjenster hvarföre Rid dare värdighet meddelas, bifölls. Angående den sednare delen åter, om inskränkning af Titlar utom verkliga Embeten, upstodo särskildta meningar, i anledning hvaraf voterades öfver följande antagne Proposition. Bifaller Utskottet att förbud emot tilldelande af Rang, Titel eller Befordringsrätt införas i Regeringsformen? Den det vill skrifver Ja; Den det ej vill skrifver Nej. 1 Icke heller denna Kjellanders motion behandlades i beredningen vare sig den 4 eller 6 juli utan den 3 juli (jfr ovan sid. 697). Den 8 .Tuli 1815 703 Winner Nej förfaller den af Rådman Kjellander gjorde motion. Rösterne innehöllo: Ridderskapet och Adeln, 4. Nej. Präst Ståndet 5. Nej. Borgare Ståndet 2. Nej. Bonde Ståndet 2. Nej. Af enahanda skäl som vid förra voteringen, blef frågan hvilande. Hvad Beredningen sig utlåtit angående förändringar och tillägg i 28, 37, 38: och 56. §.§. Regeringsformen samt 29. och 38. §.§. Riksdags
Slutligen blefvo intrycken så starka, att de tvingade sig fram på papperet. R e d a n vid sjutton år hade Hilma Strandberg börjat skrifva sagor i den vanliga flick-symbolikens anda. Vid tjugoett år hade hon en n a t t fått en novell så färdig inom sig, att hon störtade upp och skref till ljusan dag, då hon, fast med värkande hjärna och bultande pulsar, hade den nedskrifven. D e n kallades Netedalens älfva och trycktes några år efter under märket Elma i G. H. och S. Tidning, där sedan flera af hennes noveller publicerades. Nämnda förstlingsnovell väckte lifligt intresse genom dess lifliga, hälft romantiska och hälft realistiska skildringar. E n outtömlig uppfinningsförmåga, för hvilken det var en lek att dikta hop långa, » spännande » romaner, skulle troligen fört en mindre kritiskt anlagd natur in på allfarsvägen inom litteraturen. Men Hilma Strandberg ställde sitt mål högt och slutade tidigt det skede af sitt författarskap, där hon tecknade lifvet efter de böcker hon läst oeh de drömmar hon drömt. Lifvet gaf henne nu uppenbarelser i första hand och med sin stora, klara blick sökte hon att genomtränga dessa uppenbarelser, att gå från ytan af tingen till dqras inre väsen och att sålunda i allt djupare mening närma sig naturen och sanningen, samt att allt mer utbilda sin af n a t u r e n fasta, sammanträngda och äkta stil. F r a m f ö r allt sökte hon komma närmare sig själf i förstående, detta förstående ur hvilket hon kände att diktaren ytterst måste h ä m t a förståelsen af andra. Men att förstå Hilma Strandberg h a r för henne själf och för andra varit en invecklad uppgift. Öfverst i hennes skaplynne svallar den lyriska rörligheten, den nervösa känsligheten, den oupphörligt arbetande och omgestaltande fantasien, ur hvilka födas de snabbt växlande stämningar, de häftiga öfvergångar från ytterlighet till ytterlighet, hvilka beredt henne själf och andra så många öfverraskningar.
Man har sagt, ali då på landet antalet'ledamöter är lika stort af BondeSt. och de öfriga klasserna, så borde förhållandet vara detsamma i städerna, men det är icke så, ty på landet utgör BondeSt. en så oändligt öfvervägande andel af de taxerade, alt det verkligen kan vara skäl, att det uti Taxerings-komitéerna motsvarar de öfriga klasserna. Det skulle äfven blifva nästan omöjligt, att på landet kur.na åstadkomma så många ledamöter af de öfriga klasserna, som af BondeSt., då jag tror alt man kan beräkna nära A?ö:delar allmoge i proportion till de öfriga klasserna. Sådant är alldeles icke förhållandet i städerna, och jag instämmer med den siste värde talaren deruti, att jag icke tror att man i allmänhet icke kan säga, att Borgerskapet i städerna utgör större antal än de öfriga klasserna. Om vi t. ex gå till Slockholm, och jag tror att man kan säga detsamma om de öfriga städerna, så skall man finna att de öfrige klassernas antal vida öfverväger det egentliga Borgerskapets. Hufvudstaden eger många ståndspersoner, embetsman m. m. och jag tror det icke vara rätt alt .sätta Borgerskapet i paritet med de öfriga, synnerligast då ett så mäktigt intresse bjuder detsamma, att nedsätta sin egen taxering i jemförelse med de öfriga klassernas. Gr. af Ugglas har sagt, att om man skulle öka antalet af de öfriga klassernas representanter till likhet med Borgerskapéts ledamöter, så skulle det möta svårighet att få dessa representanter för de öfriga klasserna. Om vi antaga att denna svårighet finnes, så är den likväl lätt öfvervuunen derigenom att man nedsätter antalet af Borgerskapets representanter. Denna svårighet att få representanter för de öfriga klasserna finnes verkligen, och just den mäste göra det försök, som gjordes vid sista Riksdagen, ännu vanmäktigare. I många städer är det omöjligt att finna representanter af R. o. Ad., ty sådane finnes der icke, och man blir da tvungen att dertill utse personer af andra klasser, hvilka understundom med sina intressen mycket mera närma sig (ill BorgareSt, än till den klass de skola representera.
Så snart han sällat ' sig till folkmassan dernere, förspordes en liflig rörelse och en brådmogen pojke vände sig till en annan och frågade:: ' Å ’ hanGam-betta? ” och spridda rop af ” tyst ” och ” han vill säga något ” nådde mr Wilkinsons öron, men han märkte först, att saken gälde honom, när som hela mängden af menniskor plötsligt tågade öfver till andra sidan af gatan och vände derifrån mot honom sina dumt gapande munnar och framåtsträckta halsar. Mr Wilkinson klef ännu en gång tveksamt öfver gatan, men då upprepades experimentet och folkhopen lemnade honom ånyo ensam samt måttade på honom från motsatta trottoirkanten med sina nyfiket uppspärrade ögon. Nu öppnade han munnen, och en röst ropade ” tyst ”, ehuru hopen stod der i andlös spänning. Då sade mr Wilkinson: ” H — hvad gapar ni på, godt folk? ” ” Hurra för Gambetta! ” Der blef ett vildt skrän och hviftande med mössor, medan mr Wilkinson ursinnig rusade upp på sitt rum, stängde dörrarne, rullade ned gardinerna och smög genom en bakport ut på fältet, ett rof för underliga tankar. Hans väg ledde öfver blomstrande ängar och beskuggades af trädgrupper, ännu endast lätt berörda af höstvindarne, men hans själ var sluten för alla intryck af natarens skönhet och hans fot trampade oförsynt på blommorna. Så traskade han omkring i det vänliga solskenet, tills svettdropparne började att perla fram på hans panna och gjorde sinnet vekt och öppet för iakttagelser af omgifnin-garne. Han hade stannat framför parkgrindarne till furst Bismarcks residens i Varzin. Det engelska turistblodet var genast vaket och ingaf honom tanken att bese denna ryktbara plats. Mr Wilkinson har aldrig utmärkt sig för någon högre grad af blygsamhet, men han öfverfölls af förvåning, då han inträdde i palatset och af en kammartjenare emottogs, precis som om han varit väntad. Betjenten tog liksom hand om hans person och förde honom uppför en baktrappa, ehuru mr Wilkinson protesterade och sade sig ega föga intresse för köksvåningen.
BondeStåndet af P. Andersson från Halland väckta motion ensamt afser, har Utskottet, i afseende på NumerLotteriets jemväl ifrågaslällde indragning, ansett sig först böra upplysningsvis meddela att, då enahanda indragning vid senaste Riksdagen föreslogs, hvaröfver Utskottet äfven hördes, Utskottet, under erkännande af NumerLotteri-Inrättningens skadliga inflytande i moraliskt hänseende och dess menliga verkan på mängden af de spelandes ekonomiskaställning, likväl och med hufvudsakligt afseende å den betydliga inkomst Staten af Inrättningen påräknade och hvilken icke annorlunda än genom ökad allmän bevillning kunde ersättas, var af den tanka, att NumerLotteri-Inrättningen tills vidare borde fortfara. — Och blef detta yttrande godkändt af Högv. PrästeStåndet, Vällofl. BorgareStåndet samt Hederv. BondeStändet och i följd deraf den calculerade summan af 60,000 R:dr bland StatsVerkets InkomstTitlar bibehållen. — StatsVerkets behållna netto inkomst har, under de senare åren, utgjort: Betänkande n, 213 År 1823 R:dr 84,210: 26. t. • 824 „ 97,33o: 36. 2. 182 182 182 samt för de 3:ne första Qvarta len år 1828, omkring. ... „ 47,8oo: hvaraf vill synas, som den hittils calculerade, Statsverket behållna, inkomst af Lotteri-Inrättningen än vidare bör kunna påräknas.
Denna vänskap bragte en rilcedom af sympati, af utveclilande tankeutbyte, af varme in i Ernst Alilgrens lif. Det satt på hvilket mannen behandlade saken - en ai1t; ydning deroni finnes i UT nzö~7wet - vidgade, som genom en jordbäfning, klyftan mellan man och l i u s t r ~ ~. Annu ett annat ämne hade börjat att starkt uppröra sandifvet. Diktarhågeii hade brutit fram hos hustrun. Och den mötte nu, men förstarkt, hindret från barndomen oih uiigdomen. Var hon icke .hustru och mor? Borde en kvinna försiinimcz sina niirrnaste pligter för en okvinlig ärelystnad? Skrifveriet var i allmiinhet opassande för en kvinna, och det var ovärdigt den kvinna, som hade en makas kall. Hon borde ej söka en blastrumpas utmärkelser. Hon skulle kanslie dessiitom bli en misslyckad författarinna, som endast gjorde sin man löjlig och hemmet otrefligt, utan att dock uppn % en enda litterar framgång. - Och s&amp; kEtmpacie Ernst Ahlgren för andra gången sin frihetsstrid, en hardare strid an den första, inen en slutligeii segerrik. Ronstnärspersonligheten hade nu funnit sitt rätta uttrycksmedel och dermed också nya krafter till själf hiifdelse. Här börjar Ernst Ahlgrens egentliga, lifshistoria och det är den jag i nästa iiummer skall söka skildra. (Fortsiittning följer). Ellen ICey Liten återblick. är gammal man blir, sitter inom liiis Och själf ej orkar agera, Förbi sig man l&amp;ter, i dissolving views, Det flyddas bilder passera .. Och allt som de komma, från söder, fr8n nord, Man tar sig en pris och yttrar ett ord Och ser, nar det kommer till stycket, Att viklden är konstig i mycket. Sh gör man en uppsa.ts och skrifver den ren, Kasserar hvad sämst ar och sjiikast, Och vill d g o n annan läsa den se ' n, Så tackar man allra ödmjukast.
Det är ångkraftens användande på krigsfartyg och sednast skofvelhjulens utbyte mot propellern, som åstadkommit denna utomordentliga revolution i sjökrigsväsendet, och det kan ej mera bestridas, att ju ångfartygen redan till stor del äro, och snart nog blifva, det egentliga sjöförsvaret för alla sjömakter, synnerligen sedan desse fartyg, med begagnande af propeller och machineriet under vattenytan, icke blifva, mera än seglande eller roddfarlyg, blottställda för fiendens kulor. Så beskaffade blifva de ett allestädes användbart vapen, mera fruktansvärdt i den mån deras bestyckning kan blifva af större effekt. Den lätthet, hvarmed ångfartyg kunna förflytta sig sjelfva från en krigstheater till en annan, och den skyndsamhet, hvarmed de kunna bogsera så väl seglande som roende fartyg lill de ställen, der dessas närvaro erfordras, göra dem redan nu till en oumbärlig del af vårt sjöförsvar; och det vill synas tydligt, att ju mera deras verkningsförmåga vidgas, desto mer blifver deras oumbärlighet ådagalagd. Utgående från denna synpunkt, och med full öfvertygelse, att tillämpningen kommer att visa sig vid först blifvande sjökrig, har jag således grundat det underdåniga förslag, jag nu inför Eders Kongl. Maj:t vågar framlägga, hufvudsakligast på ångkraftens användande, dels såsom egentligt framdrifningsmedel, dels såsom auxiliär-medel å de mera effektiva krigsfartygen. Medgifvas måste likväl, att ännu många förbättringar torde vara att föryänta, så i afseende på ångfartygens konstruktion, som i hänseende till de - 5 ras machiner; men detta bör icke kunna uppehålla framläggandet af en plan för sjöförsvarets ordnande till Rikets Ständer, i och för erforderliga medels erhållande. Jag anser det till och med vara af yttersta vigt, att Eders Kongl. Majit täckes i nåder fastställa en sådan plan, med bestämmande af de fartyg, så till antal som beskaffenhet, hvaraf Eders Kongl.
Qvinnans uppfostran och belägenhet ifrån vaggan till Brudstolen, — utan deremot vanan af husbondeväldels alla modiga anspråk; förenade med en, i Lag grundad visshet, att äga alla själsförmögenheter fullt opp så goda, som Mannen? Ja, huru lyckligt skulle väl giftermålet då blifva? och huru begärligt blef väl detta tillstånd för Mannen? Är det svårt, att alldeles förneka sanningen af allt detta, eller att alldeles jäfva verkan deraf på förståndets mogna öfverläggning, så hör också till slutföljden, att den föreslagna Lagförändringen vore förderflig derföre, att den förminskar, lika hos båda könen, hågen för giftermålet, och derigenom sätter qvinnans sedlighet i större våda. Emot densamma tala dessutom andra skäl. Lagstiftaren har jemväl en pligt, att vårda den ogifta Qvinnans ekonomiska väl; men huru uppfyller han denna pligt, då han glömmer den väsendtliga skillnad, som är emellan de kunskaper Qvinnan nu erhåller i sin uppfostran till duglig mat - Den 16 Februari i f. m. 7 3 moder, och de kunskaper lion skall behöfva, dä hon såsom fullmyndig bör förstå, att sjelf försvara sin ägande rätt, sjelf sköta sin jord och sjelf ombesörja allt hvad hennes ärfda förmögenhet och dess förkofran ärfordrar? Och hvem undgår att inse den stora förändring i Qvinnans uppfostran, som skall blifva en nödvändig följd af Lagförändringen? Men, då hvarje Qvinna af en viss förmögenhet, eller hopp att erhålla den, skall uppfostras för det angenämare husbondekallet; och det endast blir den fattigare Qvinnans tillflygt, att uppfostras till matmodersbestyret; så månne icke deraf snart skall följa, att det sednare skall falla i opinionsvärdet och icke mera hågfällas någon flicka; hvarefter åter en tvungen befattning dermed skall gifva ringa duglighet? När man likväl besinnar, att hos de lägre och folkrikaste classerne hushållets bestånd beror lika mycket af matmodrens, som af husbondens duglighet, så bör man väl icke sluta ögonen till för Lagförändringens verkan på dessa classers ekonomiska tillstånd; en verkan, som visar sig så ganska farlig.
Direetionen på de skäl, som den 8 Maj i8iQ blifvit anförde, ansåg sig icke kunna taga någon åtgärd i afseende på redovisningen för de redan tryckta exemplaren af sista Riksdagens Protocolfer; derom Grahn uti en särskild skrift nu gjorde anhållan, samt att dels underrätta StatsCommissarien af 'vVåhiberg, att Direetionen beslutat att om fullbordandet af den ännu återstående tryckningen låta draga försorg; och dels anmoda bononi föranstalta, att Grahns och Gadelii Sterbhus fordringar måtte varda betalte, Den il jdugu&ti e, mt på det exemplaren måtte kunna på behörigt ställe aflemnasSlutligen uppdrogs åt RiddarhusSecreteraren, att hafva inseendet så vål öfver Protocollernes utskrifning, som tryckningens skyndsamma verkställande, samt Correcturets låsning. 1822 den 4 Mars: förordnade Directionen, att StatsCommissarieri af Wåhlberg skulle, genom RiddarhusSecreteraren, anmodas, att lemna Directionen upplysning, om Grahns och Gadelii Sterbhus fordringar ännu blifvit liquiderade, och hvarest Protocollerne voro att tillgå. 1822 den 4 Oclober: föredrogs inför RiddarhusDirectionen en skrift of Utredningsmännen i Gadelii Sterbhus, hvari de anhålla att Sterbhusets återstående fordran 5io R:dr Råneo måtte blifva detsamma godtgjord, samt Sterbhuset derefter få aflemna de exemplar af Ridderskapefs och Adelns Protocoller, som finnas i Sterbhusets förvar. I sammanhang hvarmed RiddarhusSecreteraren anmälte att Herr StatsComrnissarien af Wåhlberg ännu icke, oaktadt erinringar, aflemllat den upplysning, Directionen den 4 Mars samma år af honom äskat.
Det &amp; r också tidsandans och inannens hela siniiesriktiiing, som till största delen bär skulden för den klagan, i livilken fröken Key Ifven tycks instämma, att nutidskvinnan iir erotiskt kall. Det Rr j11 tämligen tydligt, att inän, soni behärskas af egenii~ttiga och uiateriella intressen, icke kunna hafva s i siiriieles stor förmåga, att .uäcka kärlek. Kvinnan är en obotlig hjältedyrkase; i tider då hos männen den stora hänförelsen för, osjälfviska syften dött ut, falr man icke vänta, att hos kvinnan finna B den stora kärleken ». F ö r öfrigt tycks det icke vara stor fara för, a t t denna kyla skall taga öfverhand, i synnerhet som erfarenheten lär, att de högst heghfvadt! kvinnorna äro de, sotn s i, erotisk ii~eiiiiiq fatt inest och tagit mest,. Och utan tvifvel skola bätke tider komna, d i det icke finns ett sådant svalg som nu emellan det manliga och det kvinliga sl#ktets känslooch tankevärld. När den tiden kommer, skall det visa sig, att den innersta meningen med den sanna kvinnofsjgörelsen varit att forbereda lyckligare liktenskal~. Det skall d&amp; blifva klart, att den dlite af. liiigt utvecklade kvinnor, som, följande icke ärelystnadens utan sin begåf niiiqs tvingande kallelse, verkat utåt, och som sj alf va kanske måst försaka den fulla utveckling och fulla lycka, som endast kan vinnas genog äktenskapet, icke dess mindre arbetat just för detta mål, i det de t i n g a t männen till erkiiniimde 2~f att kririnan liar andliga behof och i.ika andliga krafter. Detta erkännauile, niir det blifvit allniant och uppburits af djup öfvestygelse, skall niiniligen iner än något annat bidraga till kvinnans lycka i äktenskapet. Det ligger en aning om denna sanning i den sympati, hvanned den stora massan af bildade kvinnor i våra dagar omfatta dem af deras kön, som med framstående duglighet arbeta i det offentliga lifvet.
Förenande rrtig med Qrefve Cronhjelm och Herr von Hartmansdorff; enligt innehållet af den serskilda reservation, jag inom de förenade Utskotten afgifvit, får jag, i afseende på Friherre Cederstrorns yttrande o.m lottning af arf mellan syskon, vördsamt anmärka att innan sådan lottning företages, den samvetsgrannaste delning föregått, att f&rstj sedan rättvisan sålunda gjort allt hvad den kunnat göra, det öfriga lemnäs It slumpen. Herr Munk af Rosenskjöld har sagt och sökt bevisa, att egendomslotteri vore nyttigt för den enskilde, som derigenom med mera lätthet kunde försälja sin egendom. Detta finner äfven jag, likasom att inrättningen är, nyttig för den, som vinner egendo-, men; men Herr Rosenskjöld har ock erindrat, att ssken borde i det hela, betraktas, och sker det, så finues att, genon? inrättningen, af fastighets - Ben g© Oolober J. mk lotteri, till förmon för den, sorn aflåter egendom; och dea som vinner, ioo;detals rnenniskor göra förluster, hvilka bidraga i sin mon, att sätta dem i samma belägenhet, som de hvilka skulle hjelpas. Jag vill i öfrigt icke längre uppehålla Ridd. och Adeln, eftersom alia tyckas vara ense om äterrerniss, och fräga om ett hufvudsakeligt beslut således icke är för handen. Herr von Hartmansdorff: En värd Talare har yrkat, att man borde betrakta denna friga, i förening och sammanhang med den allmänna oredan i penöingeförhållanderna inom riket och det tillstånd, hvari jordbruk samt andra näringar sig nu befinna, och hvilket skall vara sä beklageligt, att den värde Talaren liknat dem vid Haaardspel. Jag kan dock ingalunda tro, att, emedan oreda hittills redan funnits, man hädanefter bör göra den ännu större. Således, om vår Svenska allmänhet icke är helt och hållet ryckt frän en fordom stadgad öfvertygelse, att man endast genom ordning och flit kan åt sig bereda och bibehålla egendom och förmögenhet, sä bör denna öfvertygelse nu mera genom Egendomslotterier skakas och rubbas.