Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
PÉ Malt, Hvete och Ärter bör Tullen alltid vara högre än på Råg och Korn» N:o 4- Herr Lefrén, Johnn Pehr; Man anmärker mot ProhibitifSjfiemet dess overkJlällbarhet i anfeende till en förmenad omöjlighet att vidmagthålla dertill nödig bevakning. Gerna medgifver jag att denna omständighet är ganska betydande, men jag kan derföre ej medgifva systemers förkastlighet. Är ändamålet som sökes godt , så måste man ej misströsta om dess ernående för det medlen äro besvärlige. Jag medgifver afvan, att huru ock Tullbsvaknmgen må regleras och styrag, likväl lu - Den 2g Junii e. m. r ndräjeri skall äga ram j ty den äreförgetne lagbrytaren, är alitia till reds att begagna hvarje tillfälle då cgennyttan kan tillfredsställas; men jag medgifver dermed ej, att lurend äje.ier, då en god bevakning finnes, kunna drif vas till den betydenhet att ProhibitifSystemets verkan i det hela deraf lider. Jag vet att lurendräjarea nu är mindre vanärad än han borde vara, men jsg vågar tro att detta yrke skall återtaga sin naturliga stärnpel af föraktlighet om vi af erfarenhet fortfarande lära inse, att Lurendräjaren är en äreförgäten bof, som trottsar nationalintresiet, i stället att som nu sker, hylla hana handtverk, derigenom att man anser detsamma ej kunna utrotas Detta förefaller mig tämmeiigen likstämmigt med den åtgärd i vissa länder, att negociera med stråtröfvare, sedan man af svaghet i anstallter och sömnagrighet kommit derhän, att man ej tror sig kunna uthålla öppen fegd med våidsverkarne och slutligen utrota dem Deltagandet för lurendräjerieyrket, hvilket stundom kallas förlåtligt, och oin icke moraliskt, åtminstone ej omoraliskt, urtdergräfver i betydlig grad Regeringens anstallter och förlamar deras verkan.
Jag instämmer fullkomligt i Friherre Cederströms åsigt, och tror, att äfven Herr von Hartmansdorff® sista modifierade förslag blott innefattar det beslut, att Grundlagen skali efterlefvas; jag hemställer till den värde Ledamoten sjelf, om icke så förhåller sig. Herr von Hartmansdorff: Jag beklagar, att jag icke kan finna saken så klar som Friherre Anckarswärd, eller underlåta att begära framställandet af den proposition, jag senast tagit mig friheten föreslå. Friherre Palmstjerna: Då Grundlagen blifvit åberopad af så väl Friherre Cederström som Friherre Anckarswärd, skulle jag för min del önska blifva upplyst om, hvilken §. deri bestämmer, att den nya Statsregleringen skall taga sin början samma år, sorn den nya Bevillningen. Den 16 October f. m. 34i Friherre Cederström: Vi hafva redan varit så många Riksdagar tillsammans, sedan vårt nja Statsskick inträdde, att någon fråga som denna icke nu borde kunna uppstå, eller behöfva närmare förklaras, än redan skett; men för att häfva alia tvifvelsmål, torde det vara mig tillåtet förnya uppläsningen af den utaf Herr Cederschjöld redan citerade 5p §. RegeringsFormen, sorn lyder: ”Efter Rikets och StatsVerkets till”stånd och behof läte Konungen till Utskottets öfverläggning framställa hvad Starten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomster, och hvilka behof genom Bevillningar ”böra fyllas.” Uti 60 §. uppräknas titlarne på dessa bevillningar; och 61 §. säger: ”Alla ”afgifter, som Riksens Ständer under de i ”föregående §. nämnde titlar beviljat, skola ”utgöras intill slutet af det år, under hvars ”lopp den nya Beviliningen af Rikets Stän”der fastställd biifver.” Nu måtte man bi 1- ligtvis kunna fråga, om det icke är tydligt och klart, alt Grundlagen vill, det behofven skola fyllas på samma tid, som de nya anslagen beviljas, och att inkomster och utgifter följaktligen måste regleras på samma gång.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner, angående eftergift af eller an stånd med arrendet för bostället Örum i Christianstads län. (I. A.) Herr Lamberg, P. C., har, tili ett till Borgare-Ståndet ingifvet samt till StatsUtskottet remitteradt memorial, anfört, hurusom indragna korporals-bostället vid f. d. Adelsfane-regementet JVs 9, 15, 20 och 25 Örum, I* mantal i Hörups socken af Christianstads län, innehafves på arrende af Inspektoren Oskar Löfberg under 30 år, räknade från midfastan 1848, emot en årlig arrende-afgift af 188 tunnor 13 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, att betalas på sätt författningarne om räntor i sådane persedlar utstaka. Under de elfva år, som Löfberg, hvilken i sin ort allmänneligen ansåges för en särdeles kunnig och driftig landtbrukare, innehaft ifrågavarande boställe, hade han derå så bättrat och byggt, att detsamma lemnade vittnesbörd så väl om hans osparda arbete, som de betydliga kostnader, hvilka förbättringarne medfört. Men till ersättning för detta arbete hade Löfberg skördat ringa eller ingen inkomst. De olyckor som träffat honom, förtjenade, enligt motionärens tanke, att mera än vanligt behjertas, emedan de, under de flesta arrendeåren, i större eller mindre mån upprepats och för arrendatorn medfört svåra förluster. På hösten 1848 hade nemligen så mycket regn fallit att vicker och potatis till ett värde af minst 1,000 Riksdaler vid bostället förstörts, och den svåra vätan bade haft till följd, att 1849 års skörd af hvete blifvit genom så kallad brand all deles förderfvad. Förlusten härvid beräknades till.minst 1,000 Riksdaler. Starka och långvariga nattfroster samt stormar under våren 1850 hade betydligt skadat nämnde års vintersäd å bostället, och på en nyodling af 21 tunnland erhölls endast hall skörd.
Och skulle, uppå gjord och bitallen proposition» RiddarhusDirectionen om detta beslut, till behörigt iakttagande , underrättas, samt Utdrag af Protocoilet afven till FO. Silverstolpe utfärdas. Kammarherren Silverstolpe , åter inkallad och underrättad af Hins Exeellencc Herr Grefven och Landt Mar skalken om den honom och hans Son af Ridderskapet och Adeln bevista ynnest, aflade för Ridderskapet och Adeln sin lifliga Den 8 Augusti e. m. och vördnadsfullt tacksägelse , samt presenterade sin son till Ridderskapets och Adelns välvilja och öfverseende. In iidem Protocolii M. G. Stael V. Holstein. Sedan undertecknad återtrådt till Protocoilet, tillkännagaf Hans Excel len ee Herr Grefven och LandtMarskalken att göromålens ovanliga påskyndande emot slutet af denna Riksdag gjort för RiddarhusSecreteraren omöjligt att medhinna alla Pleni-ProtOCollerna , af hvilka tio ännu återstodej hvilka Herr Landt Mar skalken alltså föreslog måtte, efter vanligheten, justeras inför RiddarhusDirectionen, kort efter Riksdagens slut, i närvaro af de Riksdagsmän af Ridderskapet och Adeln, som kunde behaga justeringen bivista. Bifölls. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskildes kockan ^ till io. In fidem Protocolii A. G. Silverstolpe. Ridd. o. Ad. Prof. 6:te Del. 36» 274 Den g Augusti f. m. Onsdagen den 9 Augusti. Plenum klockan * till io f. m. Upplästes följande från RiddarhusUtskottet inkomna Hörsammaste Memorial: Såsom följd af Högloft. Ridderskapets och Adelns beslut, af förliden gårdag, hvarigenom Höglofi.
Med den nu mot Statsrådets Ledamöter rigtade anklagelse företedde sig således det märkliga förhållande, att det Utskott, som har det vigtiga förtroendet att vaka öfver grundlagarnes helgd, sjelft gifvit anvisning på utvägar, hvarigenom de skolat förnärmas, och att Statsrådets Ledamöter, i fall de tillstyrkt Konungen att vidtaga en åtgärd, för hvars underlåtenhet de nu vore anklagade, uppenbarligen skulle hafva gjort sig skyldiga till hvad dem nu velat påbördas: öfverträdelse af Rikets Grundlag; och ansåg, på grund af hvad sålunda blifvit anfördt, Talaren, som icke ville ingå i någon betraktelse öfver hvad han trodde hafva varit lagstiftarens mening, då han hos Konstitutions-utskottet nedlade en obegränsad och ansvarsfri makt att ställa Konungens Rådgifvare under tilltal, sig kunna med lugn tillförsigt åt Riksrättens upplysta bepröfvande öfverlemna, huruvida ej Konstitutions-utskottets framställda anklagelse saknade all befogenhet.
Det är blott en lycka, att han ej är af löpande ärender så öfverhopad, ty derigenom sättes han i tillfälle att med upmärksamhet följa nästan alla Reg:s ärender och deltaga i alla beredningar, hvilket äfven den nuvarande Just.StatsMinistern gör. Han blir derigenom en slags enhetspunkt inom konseljen, som uppehåller kontinuiteten i dess beslut, och vi hafva flera gånger förmärkt nyttan af att ega en sådan. Samme talare, som anmärkte den ringa vigten och betydenheten af flertalet af de mål, som i konseljen föredragas, yttrade äfven, att alla Statsllåden ej borde närvara vid handläggningen af dylika, som ganska väl kunde besörjas af den föredragande Dep.- Chefen och de Konsultative. — Konstit.Utsk. har dock vid flera tillfällen lagt vigt uppå, att StatsRådets ledamöter borde vara vid konseljens sammanträden så fulltaliga som möjligt. Dessutom säger Grundlagen, att samtliga StatsRådets ledamöter, som icke ega laga förfall, ega att närvara vid alla inom konseljen förefallande mål. Förut stod der, att de ega rätt, men detta sednare ord borttogs; och deraf måste man sluta, att det är icke allenast en rättighet, utan äfven en pligt, hvilket också ordet ega, i allmänhet taget, innebär, när det i grundlagen förekommer. Jag tror det således vara med grundlagens både andemening och ordalydelse öfverensstämmande att, så vidt möjligt är, alla i konseljen förekommande mål behandlas af samtliga dess ledamöter gemensamt, och man måste således underkasta sig tidsförlusten genom både att närvara vid deras föredragning och att om dem taga så mycken kännedom, att man vågar stå den risk, sora grundlagen föreskrifver. Det förstås dock af sig sjelft, att denna undersökning ej sträcker sig så långt som i afs. å de mål, hvilka man sjelf föredrager och för hvilka man sjelf närmast ansvarar.
Likväl kan af dessa tabeller föga tillförlitligt dömmas. Vid goda foderår utvidgar allmogen gerna sina ladugårdar olla utöfver livad som med beräkning af tillräcklig föda borde vara, och vid de tillfällen, då höafkastningen utfäller mindre ymnigt, måste utslagtning ske. Markegångspriset på ett lass hårdvalls-hö om 40 lispunds vigt bar under de sista fem åren varit: år 1846 R:dr 7: 32. »> 1847 » 11: 16. » 1848 » 10: - » 1849 » 7: - » 1850 » 7: - Summa R:dr 43: —; eller i medeltal 8 R:dr 28 sk. 10 r:st. På sätt jag förut antydt, är en försummad ängsodling hufvudorsaken till det mindre goda skick, hvari Norrländska boskapsskötseln ännu sig befinner och hvartill, såsom likaledes förut är anmärkt, äfven bidrager den inrotade vanan, som i orien fortgår, att med klen och otillräcklig föda underhålla ett större antal kreatur, eller att mera hafva afseende på antalet än beskaffenheten. Äfven här mötes den, som ifrar för förbättring, af den allt för långt drifna konservatismen af hvad förfädren brukat och hvilken sällan öfvergifves i andra fall, än der vinsten af det nya genast står att upphemta. 38 Boskapssjuka liar icke till någon betydlig del under det sistförflulna qvinqvennium blifvit spord Endast inom en socken liar den smitlosamma sjukdomen springormen ibland hästkreaturen visat sig, men sedan de smittade till en del dödats och till en del fått ändamålsenlig vård af Länets veterinärläkare har sjukdomen upphört, utan att göra betydligare skada. Meri ett vigtigt föremål för Länsstyrelsens bekymmer utgör den omständighet, att veterinärläkaren, i brist af nödig bergning, troligen snart nödgas lemna sin befattning, den lian med omsorg och sakkännedom skött.
D-n 1 goy sa hastigt och till ett betydligt belopp utsläppta Sedelstock försämrade mycket värt Sedelmynt. Men orsaken härtill, var ej sä mycket sj Ifva tillökningen af Sedelstocken, som att dun ej användes på direct produetiva Näringar, utan pä Krigskostnaden, samt ofrugtbara företag, t. ex. Götha Canal och öfverdrifna Handels - speculationer: Sedelstockens tillökning påkallades utomdess dä icke af Näringarne, ty den hade året förut så betydligen blifvit tlllökt. Icke försämrades Sedehnyntet af Sedel.tillökningen Igo8, ty då, ehuru Näringarne ej voro sä mycket i behof Den 23 April. af en ökad Penninge-tillgårtg, som nu och de utsläppte Sedlar ej användes direete på Näringarne, befordrades Productionen likväl deraf, utom det att Silfver då äfven ingick till någon motsvarande del i Banquen. Den 1809 verkställde och så mycket klandrade Sedeifabricationen en gång skedd, den utsläppta Sedelstocken origtigt använd, Lån deraf lemnade mest på Personlig säkerhet, till befordran af Luxe och öfverdrjina Speculationer. Frågan är nu blott, att afhjelpa den elaka Verkan deraf. Jag har sagt, att det är omöjligt att bestämma huru stor numeraire af ett RörelseCapital, ett Land behöfver. Men det kan man i allmänhet säkert bestämma, att om ett äfven i sig' sjelf för stort Rörelse-Capital fått fortfara så länge, att Fastighetsoch Varupriser samt Froductions-kostnader satt sig derefter, Yr det då ej mera för stort. Est Rörelse-C3piral i Sedelmynt är ej stort eller litet, utan i förhållande till hvad det nyss varit. Den i vårt Land 1809 varande Sedelstock fick till 1813 fortfara utan indragning, det vili säga nära i 4 år: en ti ! I r äckel ig tid, för art priserna skulle hinna satta sig derefter.
Och ryttaren böjer sig fram och klappar den våta halsen; och han sträcker fram något i sin öppna hand och talar vänliga ord till hästen, som vänder sitt hufvud och griper sockerbiten med sina läppar. En riktigt vacker liten genretafla! Vackra djur! Så slapp du ändå att göra ditt arbete förgäfves! Gatan är tom, lugnet återstäldt, och vi vandra helt sakta hvar till sitt. FÖR SCENEN. Bagatell i 1 akt. PERSONER: Häradshöfding Eskilson, domhafvande på landet. Siri, hans brorsdotter, Ida, hans systerdotter. Birger, Idas fästman. Nilla, gammal hushållerska. Notarien. Flickorna. (Handlingen föregår på häradshöfding Eskilsons kontor.) Ett stort rum, gammaldags möbleradt. Till venster ett stort skrifbord, strax der bredvid en telefonapparat. Höga fönster med små rutor samt tjocka, mörka yllegardiner. Till höger en stor gammaldagskakelugn med afsats, på hvilken stå två stora vaser utan blommor. I närheten af kakelugnen ett mindre bord. Dörrar i fonden. Till höger en mindre dörr, vettande åt en korridor; högt uppe på dörren finnes en rund glasruta, på yttersidan försedd med en liten gardin. Dörren går inåt. Bokhyllor belastade med tjocka böcker, handlingar och papper. Stora, beqväma stolar. På venstra väggen ett gammalt skåp. Lampan på skrifbordet är tänd, på det mindre bordet står ett syskrin. SIRI (sitter och skrifver. Det ringer i telefonen. Hon springer upp; talar i luren). Är det du Karl? (Paus. Hon lyssnar på svaret.) Hvarför har du inte ringt på under de här två dagarne? Jag kunde just tro det! Det låter så underligt när du talar. Stryk talg under fötterna och bind en ullstrumpa om halsen i qväll när du lägger dig, men kom ihåg att afvigsidan skall vara utåt, annars hjelper det inte. Så gör alltid jag, när jag är förkyld. Hvarför skrattar du? Jo, jag tyckte bestämdt, att du skrattade. Jaså. – Vet du jag blir alldeles ensam hemma i qväll. De andra skola på bal. Herre Gud, du må väl veta att inte jag har någon klädning att komma på bal med!
Jag finner, lika med Frih. Cederström, att Hr Dybeck har ganska rätt i sin erinran, att det finnes en mängd fornlemningar, hvilkas bevarande hvarken är möjligt eller behöfligt. Jag hemställer då, om man bör gå in till K. M. och begära stadgande af stränga vitén för bevarande af sådana fornlemningar, i följd hvaraf en fattig torpare, som icke har något begrepp om Asar och Valar, skulle komma att straffas med fängelse i brist af tillgång för böterna, derföre att han icke kan skilja melian en sten af vanlig art och en sådan som bör tillerkännas egenskapen af minnesmärke. Då frågan förevar, föreslog jag R. o. Ad. att antaga den redaktion som sedan hIef Ståndets beslut, och jag kan icke nu finna något skäl hvarföre R. o. Ad. skulle öfvergifva densamma. Jag är också fullt förvissad att samma ändamål genom denna vinnes, som genom instämmande i PresteSt:s beslut. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har ansett, att det beslut som R. o. Ad. förut fattat, skulle — såsom inbegripet i 2:ne andra RiksStånds — kunna betraktas som R. Stms; men så är icke förhållandet Det är icke på detta sätt som ett R. St:rs beslut åstadkommes. Det kan t. ex. ganska lätt bända, att just den del, hvari det ena Ståndets beslut skiljer sig från det andras, innefattar något så hufvudsalfligl, att man icke är med om samma beslut annat än på det vilkor man bifogat. Frih. Sprengtporten bar behagat framställa den rörande omständigheten af en fattig odalmans betryck, om han skulle råka att förstöra ett minnesmärke af mindre vigt; men något sådant betryck skulle naturligtvis aldrig upkomma för en ringa orsak, just savilia förteckning af minnesmärkena ingår i de åtgärder man önskat; och ingenting hindrar, efter min tanke, att ur de af mig nyss uplästa anföranden låta i reciten till skrifvelsen några rader intagas om den saken.
Riksdags - Ordningen, hvaruti stadgas, att till Revisor öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken ej någon person må utses, som vid ett eller flere af desse Verk är redovisande, njuter Lön eller annan inkomst, icke torde kunna anses innefatta bestämdt förbud för ett val af den beskaffenhet, som -det ofvannämnde, helst Doctor Wallin för den ifrågavarande perioden ej befanns uti nigo t dera af de der uppräknade förhallanden; finner Banco - U tskot tet emedlertid Herrar Revisorerne ej hafva saknat skälig grund för deras yttrade tanka, och tillstyrker Utskottet alltså, äfven för dess del, att 70 §. Riksdags-Ordningen må, i afseende på blifvande Revisioner inom Banco-Discont-Verket, så tillämpas, som Herrar Revisorerne föreslagit. Stockholm den 20 Martil 18*3- Banco Utskottets Betänk anden! 6<} Bilaga N:o t. m. Ullätande i anledning af 1820 ars Revisionsberättelse 2. Afdelningen 11., angående Afskrifning af 2 .ne uti JBanquens Rakenskeper såsom fordran balancerade Poster. C ‘ 'edan, jemnlikt hvad 1820 års Herrar Revisorer, uti deras Berättelse omförmält, ingen utsigt företer sig till vinnande af ersättning för 2:ne i Banquens Räkenskaper, såsom fordran, balancerade Poster, hvilka genom f. d. Banco -Betjemes föröfvade otrohet, gatt förlorade, tillstyrker Barico-Utskottet, i likhet med Herrar Revisorer, vördsamt, att desse Poster, tillhopa utgörande R:ur 727: 17 sk. 6 rast, få, med Rikets Höglofl. Ständers bifall, på Bapquens Vinstoch Förlust-Conto afskrifvasStockholm den 20 Martii 1823. Betänkande till Rikets Höglofl. Stander, i anledning af en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckt Motion om Publicitet af Banquens angelägenheter. H öglofl.
Resolutionen den 36 Augusti 1680 innehåller, vid den tiden utgjorde ersättning för del Befallningsmannen reste omkring i landet och clarerade med allmogen om utlagorne till Kronan, jemte andra Embels-beslällningar, hvarefter, uppå Gouverneurens öfver Wester-Norrland underdåniga framställning, huruledes nämnde afgift tillförene varit Gouverneuren för Räfste-Tings hållande anslagen, och altBefallningsmännen icke längesedan hade fått femtio daler Silfvermynts löneförhöjning sig tillagd, genom Kongl. Resolutionen den 16 September 1681 förklarades, att Gouverneuren skulle ega åtnjuta omförraälde 4f Öre Silfvermynt af hvar rök, lill underhåll vid dess många resor, på grund hvaraf Ländshöfdingarne i Wester-Norrland fortfarande uppburo afgiften tilis Kongl. Kammar-Coliegium och Kongl. Stats-Contoret i skrifvelse den 6 Dec. 1779, i anledning af förekommen fråga, huru den borde, efter då vidtagna mynlförändring, utgå, i underdånighet hemställde om icke, enär vid den, år 1762 skedde Länsfördelningen, och i den år 1777 upprättade nya Stat, Landshöfdingarne i Gefleborgs och WesterNorrlands
huru kassabehållningen blifver»; och att Friherren aldrig kunnat hafva ett så enfaldigt yttrande, som det, att han skulle redovisa penningarne på Kammarkontoret; bifogande Friherre L. vid denna förklaring två bevis: det ena utfärdaat den 11 Oktober 1857 af Entreprenören O. innehållande, att denna af Friherre L. erhållit full liqvid för de af honom nämnda år inropade arbeten å Dalarö tullbrygga, hvarföre Friherren ägde att på Tullkammaren uppbära och qvittera de 336 Riksdaler, O. hade att bekomma; och det andra, dateradt Lisma den 27 Oktober 1857, utfärdadt af Grossliandlanden P. och bekräftande, att bemälde Grosshandlande den 23 i nämnda månad remitterat till Dalarö, för Friherre L:s räkning, 240 Riksdaler Banko. Vid denne Friherre L:s nu anförda förklaring har Kontrollören S. ej haft annat att anmärka, än att samma förklaring bure vittne, huru litet Friherren brytt sig om Tullkammarens angelägenheter, hvarjemte S. vitsordat, att han visserligen lofvat Friherre L. att, så vidt i hans förmåga stöde, försöka ställa Tullkammaren och densammes angelägenheter i den ordning som vederborde, »men ej lofvat honom detta på sin heders bekostnad. » Häraf ansåg jag böra slutas, att förloppet vid S:s tillträde af ifrågavarande Tullinspektörs förordnande vore uti Friherre L:s ofvanintagna förklaring sanningsenligt beskrifvet. Om rikliga förfarandet vid ett dylikt ombyte af Tullkammareförestånden innehölle emedlertid det förr åberopade
» Ni är våt om edra små fötter, ser jag, men vi komma strax ur skogen. » » Strax! » frågade hon och såg sig omkring. » Ni har sprungit i en cirkel, lilla barn, kan jag förstå. &gt; » Lilla barn! » Hvem log han henne för? » Jag kommer frän Stockholm », sade hon helt omotiveradt. Han smålog och såg återigen på henne. xOch tänker stanna på Björkvik? » » Sex hela veckor. » » Inte längre? » » Det är ovanligt långa sommarferier. Det är bara, för att det är min farbror. » Så afbröt hon sig. Hvad kunde allt detta intressera h o n o m? Han visste j u inte, hvem hon var, lika litet sorn hon kände honom. » Nu kan fröken se sjön glittra mellan träden. » Fröken! Han hade således insett, att det hvarken gick an att kalla hennne ni eller lilla barn. Hunden gick bredvid henne och slickade då o c h då hennes hand, solen brände, och barrskogen ångade. » Det är härligt, men varmt, » sade han. och tog af sig mössan. » Och nu går herrn längre, än som behöfs — bara för min skull. » Han svarade ej, men böjde sig ned och klappade hunden. » Thieros har gjort ett godt arbete i dag. Det var han, som fann er. » Hur god han såg ut, hur manlig och kraftfull, hon hade ej vågat se på honom förut. » Ja, här ligger Björkvik, » fortsatte han. » Nu hittar fröken väl? » De stodo vid en stätta, o c h hon var rädd han skulle hjälpa henne öfver — hon mindes, att hon hade ett litet hål på strumpbenet. » Ja, » svarade hon ifrigt — » och tusen tack! » » Och ni stannar bara sex veckor? Nå, jag får väl försöka begagna tiden. » De skildes åt med ett handslag, o c h hon var öfver stättan, utan att han kunde begripa, hur det tillgått. (Forts, å sid. 434) Bland nyheter, som komina att inflyta i Idun for nästa är, vilja vi särskildt påpeka fru F. NI.
Bläder och Plankor, sågade: af Furu och Gran: 1 st. 20 3 1 32 — under 11 tums tjocklek af 11 lill och med 3 tums 1 tolft .— 8 1 — 4 tjocklek 1 tolft — 16 4 — 6 32 deröfver af afsågade Bräder eller Brädstumpar af Furu eller Gran beräknas vid förtullning: 1 tolft 32 8 5 tolftcr af t. 0. m. 11} i 1.. j I 11K 3 al. langa ! ^, 2 d:o af större t. 0. m. ( 4 al. d:o j 1 tolfL Bil. till Bevillnings-Vtskottets Betänkande, N.-o 21. 41 Tullvälde. Qvantitet för Tull ber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. R:dr s. r. Träd varor: Bläder och Plankor, sågade: af Alra, Bok och Ek och andra inom landet växande, ej R:dr S. r. Riths. r. specific. trädslag 100 Rd. v. 5 lO 1 12 — Enträd och Enstafrar 1 dussin 12 2 — 40 Handspak s-ämnen Lister: sågade af Furu och Gran till och med 8 alnars längd 1 dussin 4 4 — 24 — och 4 tums omfång Vid export af Ribbor, bör behörigen styrkas, att de Uro fyrkantige och förfärdigade genom söndersågning af större timmer, i hvilket afseende betyg öfver nämnde förhållande skola vidTulljournalcrne bifogas. 1 tolft 18 9 Bih. till R. St. Tull värde. Qvantitet för Tullber. Inf.-T u 11. Utf.- Tu 11. R:dr S. r. Trädvaror: