Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En omständighet, so m Louis D e Geer själf starkt betonar såsom synnerligen viktig för hans egen liksom hvarje politisk persons fulla själfständighet och frihet att i alla förhål • landen kunna handla uteslutande efter pliktens maning, är det absoluta ekonomiska oberoende, han alltid vetat att för sig bevara. Själf från begynnelsen fattig och förenad med en maka, hvars enda rikedom var hennes hängifna kärlek, hade han först verkligt små inkomster, men framsköts fort nog till bemärkta platser, där han tvangs att i utsträckt mån representera och föra ett med den höga ställningen förenligt hus, utan att inkomsterna i motsvarande mån växte. Faran kunde då ha legat nära att komma i en ofri ställning, och det är främst Caroline De Geers erkännansvärda förtjänst, att hon ådagalagt en rent af förunderlig förmåga att inskränka för sin personliga del och få äfven de små medlen att genom klok hushållning värdigt förslå. Ett år efter^giftermålet utnämndes mannen till assessor i skånska hofrätten, och de första åren tillbringade det unga paret under blygsamma yttre villkor i Kristianstad, där dock det oansenliga, rödmålade lilla småstadshemmet gömde förunderliga skatter af huslig lycka. De första barnen föddes dem här, och ännu i dag betecknar den grånade ma ) 3 kan, som sedan lyftes så högt i social ställning och glans, denna tid som den sällaste i hennes lif. Det var ock med varmt känd saknad, som familjen afflyttade till Jönköping, då några år senare De Geer utnämndes till president i Göta hofrätt. Här, liksom öfverallt, hvar hon ställts i lifvet, förvärfvade den unga friherrinnan genom sin enkla och hjärtliga personlighet de varmaste sympatier, och hennes afundsvärda gåfva att vinna hjärtan har helt visst ofta bidragit att bryta udden af de oundvikliga strömningar af antipati, som en politiskt framskjuten person — sådan Louis De Geer allt mera blef det — på vissa håll nödgas möta. Men till och med ännu direktare tillskrifver han själf henne delaktighet i sina framgångar. När han snart nog vid unga år intog sin ställning i hufvudstaden som regeringens främste man, omnämner han särskildt en synpunkt, hvarur han ansåg sig kunna komma i fråga: » Det är fruns personlighet.
N:o 100, i anledning af väckt motion om upphörande af alla sportler lill Slutens tjenstemän. Bifölls. N:o 109, i anledning af väckt motion i fråga om undersökning af de angående jord och skogar inom Norrbottens län utfärdade privilegier, frihetsbrel', m. ni. Bifölls. N.o 170, i anledning af väckt motion om förändradt salt för utfärdande af sådana författningar, hvarigenom en förut gällande lagstiftning i en eller (lera delar förändras. Bifölls. N:o 171, i anledning af väckt motion om ytterligare bestämmelser i afseende å Båtsmännens inom Blekinge län Ijenstgörings-skyldighct. Bifölls. N:o 172, i anledning af Biks-Ståndens skiljaktiga beslut öfver Betänkandet N.o 131. Den till Prcste-Sldndet stölda inbjudningen antogs. S. D. Föredrogs ånyo meddeladt utdrag N:o 420, af Vällofliga Borgareståndets Protokoll för den 5 dennes, innefattande dels bemälda Biks-Slånds beslut öfver Siats-Utskottets Utlåtande N:o 103, i anledning af väckt motion angående upplåtelse af Kronan tillhörig mark vid Carl Gustafs stads gevärs-låktori för en slussranläggning, dels inbjudning till de öfriga Itiks—Stånden alt della beslut biträda. Preste-Ståndet, som icke fann skäl att denna inbjudning antaga, lade med vidblilvande af sitt i ämnet fattade beslut, förenämnde Protokolls-utdrag till handlingarne. Bih. Ull R. St. Frän Vällofl. Borgare-Sländet. S. D. Till Allmänna Besvärsoch EkonomiUt skot tel remitterades en af Herr Rosenqvist räckt motion om val af en Deputation ifrån Mikels Ständer, alt lillstädesvara viii Guslaf Wasa monumentets föreslående invigning. S. I). Ånyo föredrogos Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Elionomi-Utskottets Belänkanden: N.o 25, i anledning af väckta motioner om Slals-anslag för anläggning af åtskilliga telegrallinicr inom Iliket.
Jag vet alltförväl, det frågan icke är om att fråntaga nuvarande innehafvare deras tjenster, men att sättas på Indragningsstat är ungefärligen detsamma, som att förklaras öfverflödig, hvaraf följer den motsatta känslan, en tjensteman hör äga, att veta sig gagna i sitt arbete, och att det ej är likgiltigt att sättas på Indragningsstat tyckes sjelfva Memorialet ådagalägga. Herr Riben har gjordt motion om RiddarhusFiscals-tjenslens, jag om första Cantzlist-tjenstens indragning. RiddarhusFiscalen är Ombudsman för Cassör, uppgående till belopp af omkring 400»000 R:dr B:co. Denna tjensteman tillsattes för långliga tider tillbaka, då säkerligen ej Cassornas belopp utgjorde fjer63 H. 9* Den 24 F e b r u a r i i e. m. dedelen emot nu; han stall ombesörja Inteckningsförnyelser årligen för omkring 5o,000 R:dr, hvarpå beror ej mindre än hela denna summa. Han skall bevaka i Concourcer och dervid emottaga OriginalLåne-handlingarne, vid hvilka åtgärder ofelbart pålitlighet, jnridisk kunskap och vana vid slika sakers behandling erfordras. Han skall dessutom utföra rättegångar och äga dertill både kunskaper och förmåga m. m., som honom åligger. Första RiddarhusCantzlistens skyldighet instränkes egenteligen till att föra Protocollet hos RiddarhusDirectionen, ty hans åliggande att företräda RiddarhusSecreterarens ställe, då omständigheterne det fordra under en Riksdag, torde till och med företrädesvis kunna verkställas af någon af de antagne Riddarhusets Notarier, såsom äfAren någon gång under denna Riksdag ägt rum. Lika aflöning af RiddarhusCassan åtnjuta båda dessa Tjenstemän, och hvad RiddarhusFiscalen derutöfver erhåller af de särskilta Cassorne, är honom egenteligen tillagdt afTestatores, och jag hemställer, huruvida Ridderskapet och Adeln tilltror sig äga rätt att annorlunda förordna om desse anslag, än de laga kraftvundne Testamentariska dispositionerne föreskrifva.
Att, till controll, måtte förordnas, det besigtning å desse Boställen skulle hvart tredje år, utaf Länsmännen, med biträde äf ejne Nämndemän, förrättas5 och borde ett exemplar af Instrumentet öfver denna Besigtning tillställas Kyrkovärden, för att tjena till rättelse, huruvida Pastor sin underhållsskyldighet fullgjort. 3:0 Att då, bland delius, som Socknemännen åligger bygga, äfven förekomma en så kallad Tionde-lada med ajne golf och en loge midtuti; men denna byggnad vore alldeles öfverflödig i alla Församlingar, der Socknemän nea, till följe af upprättade Contracter om tiondens utgörande, r,u mera icke lemna sin tionde i skaft, utan i skap. pa , så borde sådane Församlingar frikännas från tiondeladas uppbyggande och underhållande, samt dem medgifvas rättig - Lag Ut slottets Betänkande», het att densamma, efter eget åsamjande, disponera. Hvarförutan fiån Hederv. BondeSundet blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet ensamt remitterade särskilde Memorialer af RiksdagfFulImägtigarne Frost Lars Andersson fran Stora Kopparbergs Lån, Ei 10 Pehrsson och Johan Svensson från Elfsborgs Lån; samt Olof Wickström från Norrbottens Län, hvilka Memorialer, såsom innefattande alldeles enahanda motioner med dera hår ofvan blifvit anförde, Utskotten ansett böra, i sammanhang med den till gemensam handläggning remitterade frågan, till besvarande upptagas. Och hafva, vid pröfning af hvad sålunda är vordet andraget, Utskotten funnit, att då den, enligt 26 Cap, 2 RyggningaBalken, Sockcemännen tillhörande skyldighet att bygga nödige hus ä Prestegård, grundar sig på de löneförmåner, som blifvit det Högv.
Betankanden. nämndemännens biträde utsynas, och den vidlyftiga och kostsamma omvägen, att från Carlskrona requirera en Constapel för utsyningens verkställande, undvikas, till lindring för den fattige jordägaren, som nu ofta af de dermed förenade kostnaderna ‘afhålles från att begära och erhålla utsyning af odugliga och för odlingen af hans jord hinderliga Träd. 2;o Uti ingifvet Memorial har Riks» dagsfullmägtigen Sven Mansson från Calmar Län tillkännagifvit, hurusom inom dess hemort den författning blifvit af Landshöfdingen i Länet vidtagen, att svedjande icke får före Olsmessan anställas, men tillika anfört, att en sådan inskränkning, i anseende till tiden för svedjandet, oftast skall medföra de olägenheter, dels att svedjelandet för inträffande regnväder icke kunnat i rätter tid afbrännas, dels ock att det brukliga utsädet af råg och fodervexter på den afsvedjade marken stundom måste så sent verkställas, att skörden derigenom äfventyras; ijif hvilken anledning Riksdagsfullmäg tigen pck yrkat, ett, med förändring af ett sådant7 stadgande, det må vara Landtmannen tillåtet att afbränna svedjeland å hvad tid på året som heldst, då sådant låter bäst verkställa sig, med villkor att dervid noga iakttaga och efterkomma hvad Allmänna Lagen i 15 Cap, r Byggningabalken förmår} Och har Riksdags» fullmägtigen Lars Olsson sig häruti förenat. 3:0 RiksdagsfulImägtigen Botvid Jonsson från Östergötland har, äfven uli ingifvet Besv och Ekon. Utsk. Betähkanien.
Nej, jag skulle icke taga det så, han tänkte icke alls på det. Och han menade nu icke heller det bart könsliga. Men en ogift qvinna har ju ingen social ställning. En ”gammel jomfru” är ju en ren löjlighet. Det är ju endast genom ett godt parti en qvinna kan stiga till någon rang i samhället. För att nu icke tala om att en qvinna som icke lefver tillsamman med en man blir alldeles förtorkad och gammal i förtid. Nej, han tyckte icke man kunde klandra dem som gifte sig som fröken Thoresen.133 Det var den fjortonde December som han satt och talade så mycket om sig sjelf. Sade att han har icke så stor menniskokännedom som man skulle tro. Han har för stor tillit och så blir han bedragen, ser att han misstagit sig, att han är en ”torsk”. Jag ville icke tro honom. Han berättade om sin första älskarinna. Han var tjugofem år och hon något äldre då de blefvo ja hvad skall jag säga? – som man och hustru, men i smyg. Hon var hans älskarinna i sju år utan att någon visste om det. Jo de pratade nog, men ingen visste något bestämdt. – ”Tänk er, hon hade varit min älskarinna i sju år, vi hade studerat tillsamman, vi hade fullkomligt gemensamma intressen, hon tyckte till och med alltid att jag var alltför försigtig och med den starka verklighetssans, som är qvinnorna egen eggade hon mig alltid till handling och djerfhet, hon var fritänkare, hon var utomordentligt intelligent, hon var en hederlig, god, vänfast qvinna och om koketteri kunde det aldrig vara tal. – Hon går och ger bort sig åt en åsnedrifvare. Utan att jag anade det minsta. Utan att jag hyste ett tvifvel om henne. Säg, är jag inte en torsk?” – Jag satt och stirrade. Jag trodde icke att det var en vanlig åsnedrifvare; jag trodde att han begagnat ordet i figurlig bemärkelse. – ”Jag blef sådan när jag fick hennes bref, att jag hvarken visste hvad jag skulle tro eller tänka. Hon hade tillbringat natten med honom efter att ha varit tillsamman med honom i tre dagar. Och detta efter att ha varit min älskarinna i sju år! Kan man efter detta tro att man kan döma om hur en menniska skall handla?
— Sedan den genom Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnanden af den 21 November 1827 och den 3 December 1828 anbefallda utvidgning af Lazarettet, genom gamla husets tillbyggnad, numera blifvit fulländad, har utrymme derstädes blifvit beredt för 3oo Sjukes emottagande och vårdande. Medelst de till Lazaretts-Styrelsens disposition under nästföregående 6 år öfverlemnade Donationer och medel till ett belopp af 25,ooo Rldr, uppgick Räntegifvande Capital-Fonden år i83a till 226,997 ^:c^r *6 sk., derifrån likväl komma att i följande årets Räkenskaper alFöras de i och för Inrättningens utvidgande af Fonden använde a5,ooo R:dr. — Inkomsterna, bestående af årligt Stats-anslag 5ooo R:dr, intresse-medel samt influten betalning för lemnad sjukvård m. m., utgjorde tillsammans för året 27,194 R:dr 38 sk. 8 r:st.; utgifterna åter 26,g58 R:r 27 sk. 3 r:st., hvaraf underhållskostnaden vid Lazarettet 17,914 R:dr 3o sk. 11 r:st. Dagliga SjukNummern vid Lazarettet var per medium i3o. IV. Det till följd af njss åberopade Nådiga Förordnanden för Hufvudstaden anlagda Provisoriska Sjukhus > bar till ändamål att, vid inträffande Epidemier och en mera utbredd sjuklighet, emottaga sjuke, hvilka ej & de öfriga Sjukhus-anstalterna kunna inrymmas, eller der icke böra intagas, i anseende till den smittande egenskapen af deras sjukdomar.
Maj:ts ofvanberörda nådiga framställning om anslag för nya lärarebeställningar vid de fullständiga högre elementarläroverken och förenämnde enskilde motionärers förslag om inrättande af nya dylika läroverk har Utskottet af flera skäl ansett böra i ett sammanhang behandlas. Bland dessa skäl framstår först nödvändigheten att i allmänhet vid statsutgifternas bestämmande icke allenast tillse, om hvart och ett af de yppade behofven är i och för sig vigtigt och angeläget, utan ock, i den mån sådant kan ske, sinsemellan jemföra och mot hvarandra afväga de särskilda utgifter, som komma i fråga, för att derefter, med behörigt afseende på Statens begränsade tillgångar, kunna bedöma, hvilka behof äro mest magtpåliggande och företrädesvis påkalla anslag af allmänna medel. Men i detta fall förekommer dessutom det särskilda förhållande, att, äfven om bristande tillgång å penningemedel icke utgjorde hinder för en så hastig utveckling af elementarläroverken, som otvifvelaktigt vore önsklig, måste dock hinder derför möta i brist på erforderliga lärarekrafter. Utom det högst betydliga antal nya lärarebefattningar, som inrättades vid riksdagen 1856, tillkom vid derpå följande riksdag åter ett antal af 55 och vid sistlidna riksdag ytterligare icke mindre än 68 nya lärareplatser. Då man tager i betraktande det antal af unga män, som på sednare åren aflagt Filosofie-kandidatexamen, är det uppenbart, att de nya lärarebefattningarne icke kunnatallestädes besättas med lärare, hvilka innehafva den bildning, som för ett ändamålsenligt bestridande af undervisningskallet är erforderlig och lagligen bestämd. Bristen på sådane sökande har blifvit så stor, att af 36 lärareplatser, som år 1863 tillsattes, endast 20 kunnat förses med vederbörligen examinerade lärare och ett nära lika stort antal eller 16 blifvit besatta med oexaminerade. När dertill kommer, att, i anseende till vikarie-arfvodenas ringa belopp, vanligen endast yngre studerande kunna i de talrika vikariaterna användas, så visar det sig, att en ytterligare tillökning i antalet af lärare, som icke ega den bildning eller erfarenhet, hvilken för deras vigtiga kall erfordras, icke skulle lända till undervisningens båtnad.
Majrts Nådiga Proposition, om Allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, tillika med Yttranden i samma ämne af Grefve von Schwerin, och Friherre Wirsen, Gustaf Fredric; hvarjemte Ridderskapet och Adeln fann för godt anmoda Statsoch BancoUtskotlen att till Riksens Ständer skyndsammeligen afgifva upplysning om och när Riksens Ständer kunna förvänta Utskottens Utlåtande öfver Kongl. Majrts ofvannämnde Nådiga Proposition. Ut supra. S. D. Föredrogs å nyo och hifölls BancoUtskottets den 18 dennes afgifne, samt den 19 i samma månad på bordet lagde Betänkande, om allmänt kungörande af den inskränkning 648 Den 24 Februarii. uti Speciemynts utväxling från Banquen, som i följd af Riksens Ständers Beslut de sednare åren ägt oell tills vidare anses böra äga rum. Ut supra, Utdrag af Protocollet, hållit hos Höglofl, Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, efterroidda» gen den 24 Februarii 1S18, S, D, Remitterades Till StatsUtskottet: Ett Memorial af Herr Estenberg, Pehr, innefattande förslag att Ladugårdslands KronoBränneri-byggnader måtte blifva öfverlemnade till Cassern för Kongl, Andra GardesRegementet, Till Serskildta Utskottet: » Ett Memorial af Friherre Fock, Berndt Wilhelm, angående tillsättande af ett ökadt antal Betjening vid LandsCancellierne och LandsContoiren. Ut supra, S. D. Vid ytterligare föredragning af Statsutskottets den 11 i denna månad afgifne, samt den 17 derpå följande eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver Herr Soops, Gustaf, Memorial, om anslående af en Fond till godtgörande af framlidne Herr RiksRådet, Friherre Adler Salvii Arfvingars underdåniga Kronofordran, hlef samma Utlåtande af Höglofl. Ridderskapet och Adeln gilladt. Ut supra.
Det förefaller mig sannolikt att om manskapet med så litet gage, som de nu hafva, skulle tillförbindas till en strängare 8 II. 46 * 36a Beti ao Juni f. na. tjenstgöring, vöre det icke tänkbart, att någon bättre fräjdad skulle gå in på sådana villkor, utan gardes-regltena blefve då orekryterade eller nödsakade att taga mindre välfräjdadt manskap. ’'Den indelta truppens commendering till ifrågavar. ”tjenstgöring verkar deremot fördelaktigt på dess tjenstbarhet ”genom den öfning och undervisning, som derunder blifva ”densamma meddelade, och ar det af vigt att, då vi äro i ”saknad af exereis-compagnier, ej upphäfva denna välbetänkta utväg att i sin mån ersätta dem." K. M. har vid flera föregående riksdagar begärt anslag till exercis-compagnier. I brist på sådana har bevakningen vid Långholmen blifvit så inrättad, att den ersätter exereis-compagnier. Den, som tjenar vid indelta armeen, måste erkänna, att denna åtgärd är en bland de mest välbetänkta åtgärder, som den afgående ministeren vidtagit. Det faller sig klart, att hvilket manskap, som lie Ist, som ligger här på tjenstgöring, måste hafva gage. Det är så mycket ändamålsenligare att gifva det åt sådana, som öfva sig. Jag har slutligen sagt, att jag icke kan instämma i det beslutade betänk., ulan anser mig för min del böra afstyrka bifall till motionen; till följe hvaraf jag äfven nu yrkar afslag på ifrågavar. betänkande. Hr Mannerskantz, Carl Axel; Äfven jag instämmer med dem, som ogilla förevar, förslag. Jag har vid flera tillfällen förklarat mig för en varm vän af beväringssystemets successiva införande i Svenska armeens organisation. Närvar, förslag strider emot detta systeme, ty beväringssystemet innebär, att hvarje medborgare skall så mycket som möjligt göras till soldat. Det är naturligt alt, då en soldat så mycket som möjligt förhindras att vara medborgare, så strider delta fullkomligt emot en af de principer, hvarpå beväringssystemet grundar sig.
Jag frågar likväl: ligger det så stor vigt uppå, om en handelsbokhållare, som för sin hufvudman skall erlägga dessa afgifter, måste i tullhuset gå först till höger i korridoren lör betalandet af tulloch convoj-afgiften och sedan till venster i samma korridor för att klarera tolagen? Så är förhållandet 470 Den 22 Jali f. xn. i Stockholm med dessa afgifters erläggande, och jag tror att så tillgår i Eikets öfriga stapelstäder. Således är det icke något behof, att för lättnad i trafiken sammanslå dessa afgifter med tullsatsen, som är så främmande för desamma. Dessutom, beträffande räkenskaperne, hvad lider Statsverket för men deraf, att staden måste föra särskild räkenskap öfver tolagsafgiften. Icke kan det vara någon svårighet för staden att hålla en sådan räkenskap, och icke angår det Staten hvad Staden för denna räkenskaps förande mäste gälda. På samma sätt. ungefär förhåller det sig med räkenskapen öfver convoj-afgiften, oeh månne denna räkenskap upliör genom den föreslagna förändringen, enär i alla fall särskild räkenskap måste föras, helst en ersättning af 500,000 Bdr per medium skall årligen erläggas till Handelsoch SjöfartsFondén. Skall icke särskild räkenskap föras öfver denna kassas inkomster? I hvilket fall man således för Kronans räkning måste hafva 2:ne räkenskaper. Då man framställer skäl, böra dessa vara af bättre beskaffenhets De böra visa nyttan oeh nödvändigheten af en föreslagen förändring, men kan man icke visa något annat, än att en handelsbokhållare måste uppehålla sig i Tullkammaren något längre genom det nuv:de upbördssättet, kan man icke visa något annat, än att en stad måste föra en räkenskap, som är något, hvarmed Staten icke har att skaffa, och kan man icke visa annat, än att en Statens räkenskap kan uphöra, hvilket likväl uti förev:de fall icke är förhållandet, då kan man på ganska giltiga grunder påstå, att de anförda skälen icke äro af någon vigt. Hr Fåhraeus har slutligen sagt, att det vore för fäderneslandet särdeles väl, om Utsk:s förslag blir af E. St:r antaget.
Jag ber att få förena mig med Frih. Wrede och Iir Printzensköld. Jag tror, att den nu gällande författningen upfyller allt hvad man i detta afs:de bör förvänta, och att man således ej bör ändra stadgandet, såvida man vill undvika att detsamma skall i större skala öfverträdas. Oin Utsk. nödvändigt velat intaga tillägget om den ^:dels milen, så hade sådant bordt^ske i l:sta mom. af den nu gällande ,24:de §:n, der det heter: »Ä landet vare minuthandel med eller utskänkning af bränvin förbuden på eller invid det ställe, der auktion, marknad eller mönstring med beväringsmanskap hålles, eller der menighet för kronoskjutsning eller skallgång samlad är». Der har det möjligen varit lämpligt att utsträcka afståndet till |-:dels mil, ehuru jag för min del anser det vara af föga betydenhet. Deremot tror jag det vara i alla afs:den olämpligt att t. ex. vid ett Ting, som ofta räcker en hel vecka, förbjuda alla som bevista tingsförhandlingarne att vid måltiderna taga sig en sup bränvin eller ett glas vin. Dessutom hemställer jag till Gr. af Ugglas, huruvida icke den nya §:ns up ställning medgifver hvem som helst att om han så önskar, öfver lasta sig om natten. Det heter nemi. i början af Usta morn.: »å landet må under den eller de dagar &c.» Deremot innehåller det nu gällande stadgandet, att bränvin endast får vid måltiderna utskänkas. Jag tror, att om man vill gå så långt i stränghet som här är föreslaget, så kommer man att skjuta öfver målet, hvarföre det torde vara rådligast att behålla §:n oförändrad. Hr Arnell, Gust. Fredr.: Jag, förenar mig med Hrr Printzensköld och von Troil samt yrkar afslag å förslaget, hufvudsakligen af det skäl, att då man stiftar en lag, bör man stifta den så, att den kan efterlefvas. Att detta är omöjligt i afs:de å denna §, vill jag bevisa. På flere orter hafva häradsboerne köpt hus i en inom häradet belägen stad och i dessa hus hållas Tingen.
St:r vid innevarande Riksdag antagna Grundlagsförändringar, hvarefter och sedan ett exemplar af detta Nådiga Svar blifvit till hvar och en af RiksStåndens Hrr Talmän öfverlemnadt, plenum plenorum afslutades samt R. o. Ad. åtskiljdes å Kongl. Slottet kl. ’/4 3 e. m. In fidem, O. Hrakel. Onsdagen den 8 Februari 1860. Plenum kl. 6 e m. Justerades ett prot.utdr. för förmiddagens plenum. Föredrogs K. Mits denna dag å RiksSalen öfverlemnade Nåd. Svar i anledn. af åtskilliga utaf IL St:r vid innev. Riksdag antagna Grundlagsförändringar; Och beslöts, att detta Nåd. Svar skulle meddelas Exped.Utskit, lör att iakttagas vid Riksdagsbeslutets upsättande. Fortsattes pröfningen af Sammansatta Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskits Betänk. N:o I, i anledn. af K. Mits Nåd. Skrifvelse med öfverlemnande af förslag till 2 årgångar nya predikotexter och till ny kyrkohandbok. 3S2 lien 8 Februari e. m. 4:de punkten, innefattande Utsk:ts hemställan i afs. a del nya kyrkohandboksförslaget. Hr von Koch, Nils Samuel: Då insen ännu anmält sig för att tala och jag förmodar, att denna punkt icke får passera alldeles utan diskussion, anhåller jag att få veta huruvida något prot.utdr. från de andra RiksStånden inkommit samt hvad beslut de i saken fattat, och anhåller jag derjemte att sedan få ordet. I anledn. häraf uplyste undertecknad, att, beträffande den nu förevarande punkten, Högv. PresteStåndet beslutat, att R. Strr skulle hos K. M:t i underd. anmäla, det de funnit kyrkohandboksförslaget böra till bruk i församlingen antagas, likväl med de af PresteStåndet i dess underd. skrifvelse ilen 14 Oktober 1857 föreslagna förändringar, hvaremot Välofl.