Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han märker det sjelf och det pinar honom obeskrifligt.» »Jag har sett att han ständigt pinas af någonting. Han har ingen ro. Nu förstår jag han känner hur han förtorkar. Det måtte vara förfärligt!» »Han är ju ung ännu», sade den främmande, liksom för att trösta. »Ännu kan allt bli annorlunda.» Fru Zimmermann förde samtalet in på andra ämnen. Hon fick veta att hennes gäst var tidningsman en af de många som gifvit ut berättelser. Och hon kom nu tydligt ihåg att William yttrat om honom: »Han hör till literaturens underklass. Men jag tycker bra om honom.» De talade om en utrikesresa, som herr Hedström gjort för några år sedan, innan han var gift. Han dröjde med en så innerlig belåtenhet och stolthet vid minnena från den resan; man kunde märka att det var hans lifs stora händelse. Fru Zimmermann hade besökt alla de platser han talade om. Hon hade i allmänhet lefvat der längre tid och hon kände dem ut och in. Han var så glad öfver att få någon att utgjuta sig för, någon att tala med om detta, som var hans lifs hufvudtilldragelse. Det kom en egendomlig värme öfver honom och han blef ogenerad i sitt sätt som om han varit en gammal bekant. När han reste sig upp för att säga farväl såg han på henne med någonting så osökt hjertligt i sin blick att hon icke kunde tillbakahålla ett litet småleende. Hon kände på sig, att denna menniska hade hon vunnit. Och hon kunde komma att behöfva honom. »Kom snart igen!» »Tack, det vill jag riktigt gerna. Det är så sällan jag träffar någon jag kan tala med om lifvet derute.» »Derute!» Det låg nästan som en smekning i tonfallet. Nästa förmiddag när modern minst anade det kom sonen. »Jag har varit i Upsala», sade han. »Jaså», ljöd det likgiltiga svaret. Han var vid godt humör och han såg henne muntert och ogeneradt in i ansigtet. Hon tog det för skadeglädje, trodde att han sökte efter spår af grämelse öfver att han blifvit borta utan att underrätta och hon ansträngde sig att se fullständigt apatisk ut.
Således godkänner jag den delen af Utskottets Betänkande, som innehåller, att Bonde-Ståndet instämdt titi Presteoch Borgare-Ståndens Beslut, ”att 300,000 R\dr skola af Saltpetler-Fonden utgå, icke Stats-Utskottets Betänkcmden. 1009 såsom Förskott, utan såsom en utgift, derföre ingen ersättning Fonden tillfyter:" Detta är alltså afgjordt och måste blifva Riksens Ständers Beslut. Men i stället för ersättning till Fonden, uppstår, i anledning af Bonde-Ståndets förbehåll, en annan fråga, nemligen om ersättning till Jordbruket, hvarifrån Fonden blifvit tagen. Det är denna fråga, hvaröfver jag nu torda få yttra mig. Jag föreslår, att ifrån Utskottets nu föreslagne Utlåtande, bör alldeles uteslutas följande Moment: ”Hvad sedan angår Bonde-Ståndets beslut, att, vid den blifvande Bevillningens Jördelning, joo,ouo R:dr måtte ersattningsvis komma Jordbruket till godo, genom afdrag på det belopp, som eljest skulle af Hemman och St ader nes Jord erläggas, så enär något af de öfrige y.ne Riks-Stånden icke uti detta beslut deltagit, och dessutom stora svårigheter synas möta vid verkställigheten deraf, lärer åtminstone Hedervärda Bonde-Ståndet, vid närmare öfvervägande, finna anledning, detsamma frånträdc, hvarigenom ärendet i alla dess delar, finge en likstämmig utgång hos j Stånd" Detta är en Bevillnings-fråga, hvarmed sroio Stafs-Utskottets Betänkanden.. Stats-Utskottet, efter min tanka, icke eger att sig befatta. Bonde-Ståndet bär redan lemnat Bevillnings-Utskottet del af Ståndets ifrågaställde Beslut, till iagttagande vid Bevillnings-Summans fördelning. Deröfver kommer följaktligen att ventileras i Bevillnings-Utskottet, och icke kan altså, utan vidare omsorg, vara ifrån detta ämne* Det är ju nog, då Saltpetter-Fonden får för beliofvet användas.
Klingspor har medgifvit, att R. o. Ad. må med det ifrågavar. uttrycket göra, hvad Ståndet godt synes; det vill säga, Hr Frih. har öfverlemna! åt R. o. Ad. alt ur hans anförande uttaga samma uttryck. Om det sker, är ändamålet väl till en viss del Den 27 April f. m. 271 vunnet, men likväl ganska ofullständigt, då icke allenast Frih. Klingspor uppträdt och försvarat riktigheten af sitt uttryck, utan äfven en annan ledamot, Hr Dalman, instämt deruti och utvecklat Hr Frih:s åsigler på ett sätt, att saken derigenom ganska mycket förvärrats. Hr Dalman har begärt ett förslag till propos. i saken. Denna begäran har han ställt till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt. Ex är den förfördelade, och man kan då icke begära, att han skall dietera, hvad beslut R. o. Ad. bör fatta. Han kan påkalla It. o. Ad:s beslut, men han kan icke säga, hvaruti detta beslut skall bestå. Det tillkommer andra af R. o. Ad:s ledamöter. Redan d. 3 Febr. tillkännagaf jag, att om Frih. Klingspor icke gaf en nöjaktig förklaring åt sina ord, skulle jag Elifva bland dem, som ville yrka tillämpning af 3o § Ridd.Ordn. och 5o § Riksd.Ordn. I öfverensstämmelse med hvad jag då yttrade får jag nu yrka, att R. o. Ad. ur prot. utstryker icke allenast den anmärkta meningen, utan Ufven allt, hvad i anledn. deraf, såväl d. 3 Febr. som i denna dags plenum, blifvit yttradt; men sorn ett sådant beslut är utan all verkan, om icke skälen derför jemväl anföras, så yrkar jag, att såsom skäl för beslutet må upptagas, att Frih. Klingspor öfverlemnat åt R. o. Ad. att göra med hans yttrande, hvad R. o. Ad. behagade, och att R. o. Ad. funnit sig böra ogilla Ilr Frihts ifrågavar. uttryck. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.:
För en mera omfattande bearbetning af de till Statistiska Centralbyrån ingående statistiska uppgifter bar E. K. Maj:t föreslagit, att nuvarande reservationsanslaget „till arfvoden åt tillfälliga biträden“, 4,250 R:dr måtte ökas med 3,000 R:dr; Och hafva Rikets Ständer, med afseende å de till stöd för denna nådiga framställning i ofvan åberopade Stadsrådsprotokoll anförda förhållanden, funnit sig böra till samma framställning lemna bifall; hvadan förenämnde reservationsanslag kommer att utgå med 7,250 R:dr om året. Expediti ons-Utskotlets Förslag till anderd. Skri/velse, IX:o lii). 3 Landtmäteristaten. 6:o. I afseende härå har E. K. Majit äskat, att Landtmäteri-sekreterarens Iöd, nu utgörande 3,000 R:dr, måtte höjas till enahanda belopp, som i aflöning lör Sekreterarne i Rikets Kollegier voro i allmänhet bestämdt, eller 3,500 R:dr. Enligt hvad af Statsråds-protokollet inhemtas, har Ofver-direktöreu vid Landtmäteriot, uti ett den 19 September nästlidne år ingifvet underdånigt memorial anfört, bland annat, att Landmäteri-sekreteraretjensten, hvilken redan för tio år sedan ansetts särdeles betungande, numera blifvit så ansträngande, att nuvarande innehafvaren deraf, på det hans helsa icke skulle genom ett längre qvarstaunande vid tjensten alldeles lörstöras, sett sig föranlåten söka befordran till en ledig Förste laudtmätaretjenst; att, då ifrågavarande sekreteraretjenst vore af synnerligt stor vigt och följaktligen alltid borde vara besatt med en man af framstående skicklighet, aflöningen borde bestämmas så tillräcklig, att Sekreteraren, utan hinder af tryckande näringsbekymmer, måtte kunna egna all sin tid åt tjensten; samt att denne tjenstemans inkomster af sportler blifvit till 1862 års bevillningstaxering uppgifna att utgöra 668 R:dr.
Då jag nu emedlertid erfår, att skiljaktiga meningar om sättet att söka till i ordning återföra Creditväsendets obestånd, kan gifvas en sådan utsträckning äfven till moraliska åsigier, det fråga skulle kunna uppslå, att Svenska Folket genom det ena eller andra reglerings-sättet, satte en fläck på den ära, som Verlds - Historien eljest vore färdig att erkänna; och detta yttrande icke kan hafva någon annan grund, än en upprigtig öfvertygelse hos en Ledamot, hvars insigter och tänkesätt jag högt värderar; blir det af vigt, att närmare söka reda begreppet om Banken för sig, med sine pligtec och rättigheter, och huruvida de få uppfattas isolerade, utan jemföring till Statens öfrige organisk e delar. Det var förmodeligen för att frälsa Piket, som Banken så hardt ålitades 1809: åtminstone trodde man det, och handlade derefter. Det var förmodeligen ock i ändamål att bidraga till Samhällets väl och förkofran, sora Pikets Siänder vid 1815 års Riksdag så betydligen utvidgade Bankens område, som Cre-; 1196 Statsoch Banko Utskottens Betänk and en. dit-Veik, dels genom Fastighets-Lån och andre biträden, dels i synnerhet medelst en DiscontInrättning inom Banken på Sex Millioner och ökadt Creditiv för de serskilte Disconteme. Många aktningsvärda Ledamöter voro af samma tanka, som äfven jag vid det tillfället vagade hysa, att nemligen Credit-operationerne borde möjligast från Banken dragas och denne efterhand återbringas till sin ursprungeliga enkelhet af Depositionsoch Vexel-Verk. Ingalunda klandrar jag, att en olika öfvertygelse biet rådande: den hade visserligen in-* gen annan grund, än begreppet om det bästa; men emedlertid äro ju följderne de: 1:0 Att Banken redan är väsenteligen inblandad uti Credit-rörelsen : och 2:0 Att genom verkningarne utaf de beslut, Riksens Ständer härom tagit, och hvilka börja alltsedan år 1800, befinna sig en mängd oskyldiga Medborgare i förlägenhet; om hvilkas biträde här nu förekommer öfverläggning.
Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm e. 111. dea 22 November .1823 Den q a Novtmbt r e* m. 463 S. I). Föredrogs å nyo och bifölls Stats33ancooch Lag-Utskottens den \/\ dennes under N:o 607. afgifne, samt den 20 derpå följde e. in. på bordet lagde , Betänkande , i anledning af väckte frågor oin stadgande af liqvidalions grund vid gäldande af skulder i Banco-mynt. % S. D. Föredrogs å nyo och gillades Statsoch Banco-Utskotlens den i5 dennes under N:o 609. afgifne, samt den 19 derpåföljde c, m, på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående betalning af förre Kongl. Familjens bär i Riket innestående enskilde förmögenhet. Ut Supra. S. D. Föred rogs å nyo och bifölls BancoUtskottels den 18 dennes under N:o 78. afgifne, samt den 20 derpå följde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver den uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition, rörande understöd för Götha-Canal-Verk, särskildt väckte fråga örn belånings rätt för Götha-Canal Bolagets Actier, samt rörande Actiers och Publique Pappers beläning i allmänhet.
Men då Utskottet ej kunnat undgå inse den väsendtliga fördelen af en i möjligaste måtto förenklad förvaltning af Banco-Verket, så vidt den kan till vägabringas utan förnärmande af gällande Grundlagsbud, och nogsamt finner, att ärendenas behandling skulle i flerfalkligt hänseende vinna genom en sådan förändring af Under-Styrelsen, hvarmedelst densamma uppdroges åt ett inskränktare antal Ledamöter, än som för närvarande eger rum; så och i öfverensstämmelse med den redan inom Riks-Ståuden allmänt yttrade åsigten om nyttan och nödvändigheten af Chefskaps införande i Banco-Verkets serskilde Departement, samt Utskottets härpå grundade tillstyrkan, i dess ofvan åberopade Utlåtande N:o 73, får Utskottet hemställa, ej mindre att vid den nya organisationen af Banken, detta Verks Under-Styrelse må komma att utgöras af allenast de personer, hvilka af Banco-Fullmägtige utnämnas tili Cheler för de serskilde Departement, i hvilka Verket, enligt Organisations-Förslaget, varder indeladt; än ock att åt Fullmägtige må lemnäs uppdrag, att, vid slutliga utarbetandet af Förslaget till Banco-Verkets regle ring - JSnnco-Xjrskotteti B<tank(inäe N:o ]$■ 21 rins; i sin helhet, jemväl tillse huru Styrelse-åtgärderne inom detta Verk må kunna lämpligast fördelas. Oeh anser Utskottet det billiglvis och utan något menligt inflytande både kunna och höra medgifvas, att hemähle Ledamöter af Under-Styrelsen, må, genom årligen anstäldt val, ibland sig utse Ordföranden i samma Styrelse. En Ledamots reservation bifogas.
Johan svarades ja, och drog sig tillbaka. När läsningen var slutad lade Gustaf in boken i sin byrålåda, och gick ner. Johan öppnade lådan och tog fram den hemska skriften. Ögonen lupo öfver sidorna utan att våga stanna. Knäna skallrade, bloden försvann från ansigtet, pulsarne fröso. Han var sålunda dömd till döden eller vansinnet vid tjugufem års ålder. Hans ryggrad och hjerna skulle rinna bort, hans ansigte bli som en dödskalles, hans hår falla af, händerna darra det var fasligt. Och botemedlet? Jesus! Men Jesus kunde icke bota kroppen, endast själen. Kroppen var dömd till döden vid tjugufem år återstod endast att rädda själen från evig fördömelse. Detta var Dr. Kapffs beryktade partiskrift, som bragt så många ynglingar på dårhuset, bara för nöjet att få öka de protestantiska jesuiternas partinumerär. En sådan skrift, så djupt osedlig, så skadlig, borde i sanning åtalas, seqvestreras och brännas. Eller åtminstone motverkas af upplystare skrifter i ämnet. En sådan fans verkligen och råkade senare i händerna på Johan, som sedan gjorde allt för att sprida den, ty den var så sällsynt. Den hette »Farbror Palles råd till unga syndare», och ansågs vara författad af medicinalrådet Wistrand. Det var en hjertlig bok, som tog saken ledigt; talade uppmuntrande till pojkarne och framhöll särskildt huruledes man öfverdrifvit vådorna af okynnet, hvarjemte han gaf praktiska råd och hygieniska anvisningar. Men än i dag regerar Kapffs ursinniga skrift, och läkare öfverlöpas af syndare, som med klappande hjerta aflägga bekännelsen. För icke länge sen kom en student till en berömd Stockholmsläkare och bekände med tårar huru han förspilt sitt lif och endast afvaktade döden. Äh prat, herre, svarar doktorn. Se på mig; fins väl ingen som varit så okynnig som jag. Syndaren såg på honom och fann för sig en fyrtifemårig Herkules, hvilken derjemte egde en stark, orubbad intelligens. Men Johan fick intet tröstens ord i sin svåra bedröfvelse på ett helt år.
Man säger, alt dessa sedlar skulle bli mycket dyra, om de förfärdigas på annat sätt än nu; delta är icke förhållandet med nyssnämnde privatbankssedlar, af hvilka 4,800 icke kosta mer än 3 £. Jag har uppvist flera af våra sedlar i Engelska banken , der eli conior finnes, der blott personer arbeta, som veta huru sedlar efterhärmas, och de sade, att våra sedlar äro lätta att efterapa. Deremot har ingen kunnat göra efter de Americanska dollars-sedlarne, och på samma sätt förhåller sig med de Ryska rnbelsedlarne. Under sådane förhållanden tror jag, att BancoUtsk:s majoritet gjort rätt att tillstyrka den obetydliga uppoffring, som blifvit föreslagen, helst, ifall falska sedlar utkomme i rörelsen och Utsk. ej hade tillstyrkt utbetalningen af det ifrägavar. beloppet, man skulle hafva skyllt på Utsk., och jag skulle ej velat hafva detta på mitt samvete. Sedan numera 3:ne Stånd bifallit betänk., lärer en återremiss tjena till ingenting. Utsk. har gjort hvad det kunnat, och jag tillstyrker bifall till betänk. Hr von Hohenhausen: Frih. Cederström har önskat återremiss, på det att Hr Akerberg skulle bli förekallad och lemna upplysningar. Jag skall hafva äran lill Hr Presidenten öfverlemna en ifrån trycket ulgifven, af Hr Åkerberg författad skrift, der han Den 19 April e. m. C37 vI(rar hvarjehanda och ivckes gerna vilja hafva de 8,000 ruhne. Hvad beträffar den der valsen, så är den här förut känd, redan för flere år tillbaka, och i Ryssland lill begagnande införd, men den är betydligt dyr och kan ingalunda anskaffas för 1,000 r:dr, som Hr Akerberg vill hafva i förskott.
Samtidigt började den tyska politiken operera äfven på Afrikas östra kust, der man ockuperade en till sultanatet Zansibars område hörande landsträcka. England, som få- fängt sökt hindra tyskarne från att fatta fast fot i Angra-Pequena och därifrån vidare utsträcka sin inflytelsesfer, verkade i Zansibar, där ännu dyrbarare intressen stodo på spel, mer energiskt i samma syfte, men ändå fåfängt. Sultanen förmåddes, tydligen på engelsk inrådan, att afgifva protest mot ockupationen och hotade angripa det inkräktade området. Men då afsändes till Zansibar en tysk pansareskader, och sultanen tvangs sålunda att befalla afträdelsen samt med Tyskland ingå ett vänskapso c h handelsfördrag (1886). Här liksom vid vestra kusten hafva tyskarne sedan tagit det förvärfvade landområdet till basis för eröfringsföretag i ffere riktningar. Men de hafva här mött starkare motstånd, eröfringsföretagen hafva kostat både blod och penningar, och den tyska kolonialpolitiken har vid ett o c h annat tillfälle visat, huru » grön » den är i jämförelse med den engelska. Med deltagandet för Emin pascha förband sig erinringen, att den berömde doktorn o c h guvernö- ren var född tysk, o c h i förväntan, att han helt visst var utsedd att åt sina landsmän bereda fast fot äfven i det inre af Afrika. Tyskland hade sina förhoppningar, England sina farhågor i den riktningen, såsom äfven de följande händelserna utvisat. Stanley, förkämpen för det engelska inflytandet, företog sin sagolikt äfventyrliga färd inåt det inre Afrika, fram till stränderna af Nyanzasjöarne, i uppgifvet ändamål att undsätta och » befria » Emin; men det egentliga syftet synes hafva varit att bortföra honom från ett område där hans närvaro e j var ur engelsk synpunkt synnerligen önsklig. Åtminstone förklarade sig Emin ej behöfva någon undsättning, och det var ej just af fri vilja, utan snarare af tvång, som han följde Stanley till Zanzibar.
Flottans och Skärgårdsartilleriets Underofficerskårer utöfver nu utgående löner och inqvarteringspenningar upptagna förhöjningar påräknats såsom tillgång den besparing, som genom afgång inom flottans nuvarande Underofficerskår skulle uppkomma dels å dess aflöningsstat och dels å kårens andel uti Flottans inqvarteringsanslag, nu måtte, för att desto snarare bereda en sådan tillgång, i Nåder förordnas, att tillsvidare och intilldess de nya organisationerna få komma till verkställighet, de inom kåren yppade ledigheter icke få återbesättas annorlunda, ån att, med iakttagande af de för kåren gällande befordringsgrunder, uppflyttning till högre grad äfvensom till högre lön inom grad vål må ega rum, men att dock vid hvarje ledighet alltid en beställning, vare sig i lägsta eller högre grad, indrages,' samt att de med sålunda indragna beställningar förenade löner och inqvarteringspenningar skola särskildt för hvarje af Underofficerskårens 2:ne afdelningar å 5:te Hufvudtiteln afsåttas och redovisas; att såväl de på sådant sått beredda årliga besparingar, som de, hvilka sedermera, i följd af inträffande afgång å reservstaterna för Underofficerare, efter hand uppstå, skola i den mån för hvardera kåren tillgång förefinnes eller uppkommer, användas till fyllande af de i dess nya aflöningsstat upptagna förhöjda löner och inqvarteringsbelopp sålunda, att, såsom för Officerarne år föreslaget, fyllnad erna tilldelas inom begge Underofficerskår erne först lägsta graden och derefter de högre graderna nedifrån uppåt, samt inom hvarje grad först den äldste och vidare de följande i tur nedåt, men med iakttagande tillika, hvad Flottans Underofficerskår angår, att fyllnadstilldelningen, hvarje gång den sker, i lika förhållande kommer kårens 3:ne särskilda afdelningar eller stater till godo; att vid de nya Underofficerskårerna skall i fråga om innehållning eller bibehållande af tjenstgöringsoch inqvarteringspenningar under semester, tjenstledighet eller kommendering lånda till efterrättelse hvad derom blifvit hår ofvan för officerarne föreslaget,^men i afseende på befordringar inom kårerna fortfarande följas hittills gällande föreskrifter; att, hvad angår framtida användandet af de besparingar, uppgående, utom värdet af naturaspanmålen, till 18,600 rdr årligen, som, efter fullständigt genomförande af nu jföreslagna förändringar i organisationen af Flottans Underofficerskår, komma att på dess aflöningsoch inqvarteringsanslag förefinnas, det derom i merberörda grunder för sjöförsvarets ombildning väckta förslag måtte framdeles få Eders Kongl.
Frågan, som skulle vara förfallen, är således att tulltaxan skall till K. M:t .öfverlemnas. Sådana äro ordalagen i det föredragna Betänk:t; och tvärtemot desamma hafva dock nu flere talare påstått att en skrifvelse till K. M:t för taxans öfverlemnande skall kunna komma till stånd. Då man vill gifva sådan kraft åt två Stånds beslut, att till följd deraf de andra Ståndens skall lemnäs utan afseende, så måste, så vidt jag kan finna, äfven den af dessa sistnämnda Stånd beslutade åtgärd icke eller kunna bringas till utförande. 560 Den 5 Juni. Hr Ramsay: Denna fråga är helt och hållet af formel natur. Då klämmen utgör en del af Betänkandet, så synes det mig att den icke kan förfalla, utan måste behandlas såsom en hevillningsfråga. Hade någon fråga derom icke blifvit väckt, så hade skrifvelse blifvit aflåten; men nu har ett förslag dertill framstälts, som blifvit underkändt; och då kan jag icke finna annat, än att något annat måste sättas i stället. Hela denna fråga är emellertid icke värd de många ord, som derpå blifvit spillda; och efter Hr Gr:ns o. Landtmilis uttalade mening vill jag icke vidare vidhålla mitt yrkande, utan får derifrån afstå. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att sedan Hr Ramsay afstått ifrån sitt först gjorda yrkande om bifall till det af Frih. Hermelin i hans reservation afgifna förslag, hade något annat yrkande i afs. å Bevilln.-Utsk:ts förev:de Utlåt, ej blifvit framstäldt, än att detsamma måtte läggas till handlingarne; hvarefter propos. derå gjordes och besvarades med ja. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utsk:ts den 4 dennes bordlagda Utlåt. N:o 128, i ani. af K. Propos. i fråga om inlösande af de s. k. frisocknarnes tjenstbarheter till Dylta svafvelbruk.
Posses anmärkn:r, än äfven hvad något hvar 1111 för tiden erfarit, ådagalägga huruledes konsten att tyda ord utvecklat sig ända derhän, alt snart sagdt vid hvarje mening, som framställes i en lag, betänkliga svårigheter skola öfvervinnas för alt fatta lagens sannskyldiga mening. Jag har sjelf för några dagar sedan hört en aktad högre embetsman yttra, att på den tid, han uppväxte, hörde man nästan aldrig talas om otydlighet i lagar. Hvar och en förstod lagens mening, och man var icke i behof af att liksom sikta hval je ord och piening, för att se om deråt icke kunde gifvas en mot lagens betydelse stridande mening. Nu har man olyckligtvis hunnit så långt uti denna slags upplysning, att det rättnu är omöjligt att skrifva en lag. så att den icke kan rnångtydas. Vuscndtliga orsaken härtill anser jag böra sökas uti 83 §:n Reg.Fm, som bjuder, att grundlagen skall efter orda - 3.)2 Den »7 (Jet ober f. ra. lydelsen tolkas. Jag vill icke upptaga R. o. Ad:s tid med att upprepa hvad jag för ics år sedan härom yttrat; jag vill blott fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att då, såsom jag redan nämnt, det snart sagdt är omöjligt att skrifva en lag, som icke kan misstydns eller förvridas; så är det följaktligen ganska rätt och försigtigt af lagstiftaren att iakttaga största möjliga tydlighet, och att man äfven således bör bålla contrasignenten af förslaget till denna författning, sådant det i forin af nådig proposition från K. M. till R. St. öfverJemnades, räkning för det han sökt att göra förslaget så tydligt som möjligt. Likväl har det inträtfat, att anniärkmr mot betänk, kunnat göras, och jag är en bland dem, som våga påstå, att uti i §:n förekommer ett uttryck, som faller under denna calhegori, och som, helst i det skick, hvaruti vi nu befinna oss, verkligen fordrar förklaring. Då detta ärende till remiss förevar, uppstod fråga om hvad K.