Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror aldrig jag har läst någon annan bok i sammanhang än «Télémaque», och så en gammal dagbok från Frondekriget, jag fann hemma på les Fougères, som en af mina förfäder hade skrifvit ... — Och det intresserade dig? — Åh — hon drog djupt efter andan och slöt till ögonen, med handen mot hjertat. Jag tyckte mitt lif var värdelöst, för det jag inte fått lefva under den tiden! Som jag har afundats den stora Mademoiselle utanför Orléans och Anne de Longueville, som hade prinsen af Condé till broder och en älskare som Monsieur de La Rochefoucauld! Nu afundas jag ingen mera. — Inte ens Madame Bonaparte? Edmée rodnade och slog i vrede så häftigt ut med handen, att hon stötte till glaset och vinet flöt öfver bordet. Nej, sade hon stolt, lika litet som det ett ögonblick föll Madame de Longueville in att afundas Markisinnan de La Rochefoucauld. Hon hade kärlek, äfventyr, faror och ära, dertill ett ädelt och furstligt namn, så länge hon lefde. Och dö kan man, när man sjelf vill. — Du är, som jag säger, en drottning, ropade han eldigt, hänförd af hennes flammande ögon och stolta min. Jag har engång hört en historia om en de La Feuillade, som för sin förvägenhets skull en natt blef Anne d’Autriches älskare och dagen derpå mördades af kardinalens och kungens folk. Du har hans blod i ådrorna! Åh — han talade nästan hårdt — ett stort namn, det är dock en härlig sak, ett präktigt ryggstöd. — Som om något namn vore större än ditt! — Det blir kanske ... kanske ... Han stod och såg in i ljuset på bordet med klara, sammandragna ögon. Så vände han sig om och sade plötsligt muntert: — Apropos namn! I kväll skall man se hela Faubourg de St. Germain i operan — i kväll håller ingen sig borta! Sjelfva Madame Royale, vore hon här, kunde icke motstå att exponera en toilett i en loge i afton. — Du kommer ju säkert? Hon hade rest sig upp, plötsligt ifrig att komma bort.
Till stöd för ofvanberörde framställningar hafva motionärerne derjemte hufvudsakligen anfört, att de vid lånekontoren i Götheborg och Malmö förordnade banko-ombud, hvilka det ålåge alt föredraga ärendena uti direktionen, deltaga i kassavården samt handhafva de erforderliga kontrollerna å lånekontorens uppbörd m. m„ till alla delar motsvarade de bankens kommissarier, sorn vid banko-diskonten i Stockholm äro anställde, endast roed den skillnad, att bemälde kommissarier äro tvänne, sorn med hvarandra dela det ansvar och de göromål, som på banko-ombudet vid hvatidera af !ånekontoren ensamt hvila, hvarförutan banko-ombudens befattning vöre så mycket mera magtpåliggande, sorn ingen öfverstyrelse på stället funnes; att banko-ombuden jemväl tillförene åtnjutit högre aflöning än bankens yngre kommissarier, enär, under det att lönen för de sednare utgjorde endast i 200 r:dr, banko-ombudens aflöning, inberäknadt reseoch ekiperingspenninéar, varit bestämd till (.333 r:dr 16 sk., jemte det att dem tilläts bibehålla hvad af deras innehafvande löner i banken kunde öfverblifva, sedan ersättning utgått åt dero, sorn under tiden förrättat deras innehafvande tjenster, intilldess vid sednuste lönereglering banko-ombudens lönevilkor i så måtto förändrades, att, jemte det dem tillädes fria husrum i lånekontorens hus, deras arfvoden bestämdes lill 1,600 r:dr banko eller enahanda belopp med lönerne för bankens yngre kommissarier, med hvilka de dåroera, till så väl tfjenstebefattningar, som löneinkomster, i det närmaste sattes i jemnbredd, hvarvid dock fogades det vilkor, att de framgent skulle afstå sina innehafva tide löner i banken, ehuru de för öfrigt bibehöllos vid sin der egande tour till framtida befordran; att det likväl med denna befordran på det sätt sig förhållit, att, då banko-ombuden, såsom obemedlade, icke kunnat, för emottagande! af en kamererareeller bokhållare-ljenst i banken, med betydligt ringare löneinkomster, lemna -sina högre befattningar vid lånekontoren, derigenom inträffat, att den ena efter den andra af deras så väl yngre som jemnårige kamrater inom bankoverket gått dem föibi, så att deri - Banko-Ulskollets Utlåtande, H:o 78. 7 bland tre yngre redan äro Kommissarier och än flere uppnått kamereraregrad, under det att banko-ombnden, af hvilka Nordström mer än 20 år och Ferlin mer iin 17 år varit i bankens tjenst, deraf i3 å 14 år såsom bankoombud, bägge ännu befinna sig lågt nere i 3:dje eller bokhållaregraden och,
De har inte dött en hjältedöd utan fallit offer för brister och dålig planering. Så var ställningen. Jordbruket var tynande, dels på grund av alla utskrivningar och dels på grund av alla kronskjutsar, som hindrade bonden från hans arbete. Bergshanteringen råkade i vanmakt och kom på flera ställen att helt avstanna. Man fick ingen avsättning för sitt järn och priserna blev så låga att de inte räckte till arbetslöner än gång. Genom förlusten av Finland och Pommern förlorades tillförseln av spannmål och viktualier, varför priset på nödvändighetsvaror blev högt uppjagat. Detta har drabbat de fattigaste hårdast och särskilt har Stockholms innevånare fått lida genom att vedtillförseln från Finland upphört. Handeln och sjöfarten har avstannat med de flesta utrikes orter och drabbats hårt av kaperier och laddningar. Kriget skulle föras med engelska subsidier på 1.200.000 om året. Detta räckte inte alls. Redan vid fälttågets början blev en krigsgärd till ett belopp av ¾ av bevillningen utskriven, upptagen och använd. Fälttåget kostade första året 14 miljoner riksdaler, varav 5 ½ miljon var utländska pengar, resten var hopskrapat av landet. Under denna fortskridande förstöring av både allmänna och enskilda tillgångar saknade kungen inte tidiga upplysningar, omständiga uträkningar eller bedjande föreställningar, men allt var fruktlöst. Den tillsatta finanskommitten skulle inte bry sig om bristerna utan endast skaffa fram pengar till de enorma behoven. Den för 1809 års fälttåg föreslagna summan av 26 miljoner skulle utan invändning eller avkortning finnas. Det hjälpte inte att man förklarade att denna summa vida översteg hela landets rörelsebehov. En ny krigsgärd på 5 miljoner anbefalldes. Kungl Beredningen var helt maktlös och fick 24 timmar på sig att utarbeta denna viktiga förordning. Alla förslag förkastades, då de syftade till att på säker grund kunna sammankalla Riksens ständer. Nya förhandlingar med England om ökade subsidier drog ut på tiden, dels genom årstiden, dels genom det ofta misstroende och ovilja som mötte de engelska förhandlarna. De meddelade slutligen att de inte stödde Sveriges regerings åtgärder för att sluta fred. Embargo lades på alla engelska fartyg i svenska hamnar. Detta återkallades efter yttersta bemödanden från vederbörandes sida. Detta skedde 24 februari 1809. Farorna mångdubblades.
Berättelse om tillståndet i statistiskt och ekonomiskt hänseende inom Wermlands Län, åren 1851, 1852, 1853, 1854 och 1855. § i. liänets allmämm beskaffenhet. Hvad de förra underdåniga berättelse™ innehålla om Länets läge, vidd och jordmån samt om de bergshöjder och större vattendrag, som genomskära detsamma, torde här icke behöfva åter upprepas, hvarföre omformälde berättelser i afseende derå i underdånighet åberopas. Till förbättring af landets naturliga beskaffenhet verka säkert, fastän icke alltid under en kortare tidrymd, så märkbart de från ålder fortgående odlingarne och i synnerhet de, hvilka tillkomma medelst sjöars sänkning eller aftappning samt myrors och mossars utdikning. Enligt de uppgifter och berättelser, som till Länets Hushållningssällskap från Hushållsnämnder och korresponderande ledamöter ingått, hafva under de ifrågavarande åren i alla häraderne dels förut påböljade odlingar varit fortsatta, dels ock nya sådane blifvit företagne och antingen fullt eller till vissa delar utförda: och kan det såsom otvifvelaktigt antagas, att vattendränkt och oländig mark af flere hundrade tunnlands omfång blifvit såmedelst dessa åren till fruktbärande jord förvandlad. Ett närmare bestämmande af denna jordvinnings areala vidd är väl icke möjligt, men de betydligare arbetsföretagen i berörde hänseende kunna dock uppgifvas och hafva varit följande: Sänkning af Hänsjön i Fryksände socken af Fryksdals öfre tingslag, hvarigenom 730 tunnland odlingsbar jord anses vinnas för de omkring sjön belägne hemman, och till hvilket arbete Eders Kongl. Majit år 1851 täcktes i nåder bevilja understöd af statsmedel med 830 R:dr såsom anslag och 8,400 R.-dr B:ko såsom lån. Utdikning af åtta inom södra Finnskoga församling af Elfvedals öfre tingslag belägne, odlingsbara myror, af tillsammans 190 tunnlands vidd, och hvartill 1.890 R:dr B:ko statsanslag utan återbetalningsskyldighet jemväl sistnämnde år i nåder beviljats.
Herr Grefven och LcmdtMarskalken gjorde proposition till bifall af OeconomieUtskottets ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln med godkännande af hvad Utskottet yttrat i frågan derom, att LandsFiscalerne endast efter föregången ransakning och genom Den aS Junii J, m. 6 a i Laga Dom skulle kunna från sina tjenster skiljas , behagade Utskottets Utlåtande i öfrigt afslå. Ropades äfven Ja och Nej. Herr von Hartmansdorff, Augijlx Så vidt jag kunnat fatta meningen af OeconomieUtskottets Betänkande, är det blott tillstyrkt att LandsFiscalerne skola indragas der, hvarest KronoBetjeningen anses nog talrik för att kunr na öfvertaga de förrättningar, som annars lemna» åt Fiscalerne. Således finner jag ej hinder att bifalla Utskottets Betänkande Det beror i alla fall på Kongl. Maj t att låta tillsätta eller icke dessa på Stat ej uppförda Tjenstemän. Herr Ehrenborg: I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff och Utskottet ancagit, att KronoBetjeningen skulle göra tillfyllest för beifrandet af förseelser, får jag fästa uppmärksamheten deruppå att LandsFiscalerne bland öfrige åligganden äfven hafva det , att vara ettslags AdvocatFiscaler inom LandsStaten, och att sålunda äfven för tjenstefel åtala KronoBetjen.; te som ej lämpligen kunna vara actorer mot hvarandra än mindre mot sig sjelfva. Om Ridder. 6kapet och Adeln vill bifalla Betänkandet, ämu nar jag dock visserligen icke begära votering, utan reserverar mig då endast emot beslutet.
Denna raison följer väl, på ett nog ologiskt sätt, såsom conclusion af alltför besynnerliga premisser| men det goda, det berömvärda resultatet är dock verkligen förhanden, deröfver bör man glädjas, men icke bekymra sig om, huru man kommit dertill. Derföre vill jag, oaktadt det är emot mig, som Utskottets polemiska batteri häftigast spelat, lemna Utskottets alla hvasst tournerade saillier derhän, och endast uppehålla mig vid sådana yttranden och satser, af hvilkas betragtande någon anledning kan hemtas till ett närmare utredande af ämnet. Utskottet anmärker, att Undervisningsverken alltsedan 1810 varit föremål för Regeringens synnerliga uppmärksamhet. Det är rigtigt, och Utskottet hade kunnat gå ändå längre, och, utan att fela mot sanningen, påstå, att Undervisningsverken allt sedan 1610 njutit denna Regeringens synnerliga uppmärksamhet. Det är då skäl, att folket en gång vill veta, huruvida Undervisningsverken motsvarat denna uppmärksamhet, vill efterse om det med så mycken ansträngning planterade och så omsorgsfullt omgärdade trädet fortfar, att lemna en läskande och närande frugt. Denna anmärkning talar alltså i dubbelt mått för billigheten af en revision. Det är icke blott Oeconomie-Utskottet, som tror, att Hög-Seholorna ej blifvit uteslut - Den 18 December i na från Regeringens förbättringsplan. Tvärtom, hvarje Svensk undersåte känner med varm tacksamhet alltför väl, att ingenting, som på något sätt kan lända till landets bästa, är uteslutet från vår Regerings planér. Det är också icke af en misströstande anledning man nu Önskat denna ifrågavarande revision. Men man bar, trott, att likasom all granskning af ett ämne bör utgå från ämnets princip, så måste all förbättring börja från den punct, ur hvilken lifvet utgrenar sig. Man börjar, säger en viss Författare, icke reformationen i Kyrkan med Klockaren, utan med Biskopen, icke eller renovationen af ett Utskott med Vaktmästaren, utan med Ordföranden. Likaså är det icke från de lägsta Folk-Scholorna, stiftade för undervisning i ABC och innanläsning, som en förbättrad national-undervisning bör utgå, utan från Universiteterna.
Då jag tror mig känna, att detta betänk, redan är afslaget af två Stånd, så tager jag mig friheten hemställa lill Huset, huruvida det är lämpligt alt fördjupa sig i discussion öfver en sådan fråga, innan man får bestämd underrättelse om de öfriga Ståndens beslut. 1 händelse två Stånd redan förkastat betänk., så förfaller frågan, äfven om de andra 2:ne Stånden skulle godkänna och antaga Utskrns förslag. Jag hemställer således, huruvida ej vår tid kunde bättre användas, än på en discussion, som till ingenting skulle leda. Jag anhåller emedlertid hos Hr Frih. o. Landtm., att Ridd.Seeretm måtte få upplysa Ståndet om hvad han har sig bekant i afseende på målets behandling hos de öfriga RiksSttn. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att BorgareSt. återremitteral och BondeSt. afslagit betänk. N:o 3o. Från PresteSt. var ingen officiel underrättelse ännu ankommen ronde dess beslut i ämnet, men en af cancellisterne vid R. o. Adis cancelli hade varit uppskickad i PresteSt:s cancelli och der erhållit den underrättelse, att betänk. N:o 3o förliden gårdag blifvit af nämnda Stånd afslaget. Bud vore äfven nu afgånget till nämnda cancelli, för att, om möjligt vore, af secreteraren derstädes erhålla någon skriftlig uppgift om förhållandet. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag får instämma i Gr. Anckarsvärds framställning i detta hänseende, och då möjligen all discussion öfver denna fråga kan blifva öfverflödig för den händelse, att en underrättelse, sådan som den här blif - 336 Den 11 Mars. vit ifrågasatt, kommer att ifrån PresteSf. ingå; så skal! jag för min fiel afstå ifrån allt yttrande intill dess underrättelse ankommit, luiru frågan blifvit af Preste.St. afgjord.
De i 2änet famt några i orten boettbe funniga od; reDligamän; hmar» jemte <28i till Äongl. 9Jiaj:t i unberDånighet öfwerlemnat, att, ja wiDa befajfenheten af OSiftngSö jfulle fttmaS få tjenlig, att DerfläDeS på* börjaDe efplantertngar må anfeS böra företräDeSwiS Der fullföljas, låta wibtaga De i Den 3?åDiga 0frifwelfen förejlagna åtgärDer. §• 77. 3 öfwerenSftämmelfe meD 89 §. 3icgeringé*$ormon och 60 §.ttns. 1 J _ 0 fou om allmänna 3*itSDagS*OrDningen, hafwe 2öi, få Wäl uti förefomna frågor om Dcifets allmänna ^tté^dllntnd famt DermeD gemenjfap äganDe inrätt* ningar och författningar, font ocf uti åtjfilliga anDra ämnen, h^S Äongl.
Ingen må afundas Privat-bankerne sin fördel; de hafva lärt R. St. att sköta sina affärer, de hafva varit nyttige, så vidt de kunnat vara det; men beroende af Riksbanken och tillfälliga omständigheter, hafva de icke förmått, utan samband med denne, hälla jemn penningetillgång, och detta förhållande åter har medfört den naturliga följd, alt under gynnande Den 21 Juni. 157 omständigheter hafva de haft öfverflöd på penningar, som retat till spekulationer, hvilka, i motsatt fall, icke kunnat underhållas, utan salt sin man i förlägenhet och brag! låntagaren betydlige förluster. På samma gäng har Riks-banken lidit genom verkningarne af Privat-bankerne och det allmänna myntet utträngts ur rörelsen af Privatbankssedlar.
Icke dessmindre veta vi, ej blott genom andras berättelser, utan ock genom hans egna och hans Enkas, att han af Gustaf III fortfarande åtnjöt enskilda välgerningar. Men huru pass lätt det var att hjelpa Lidner, må följande exempel visa. En sommar, då både Hofvet och Lidner vistades på Drottningholm, hade Konungen der gifvit honom ett guldur. När han gick ned från slottet, mötte honom en fattig qvinna, som sade sig vara en värnlös enka med sju små barn. Strax lossade han guldkedjan från uret, knäppte af sig sina silfver-knäspännen, lade dertill de penningar han bar på sig, tog vidare af sig halsduken, inlindade i den alltsammans, och gaf det åt tiggerskan, med tillsägelse, att derför skaffa bröd åt sina barn. Verkligheten af hennes föregifvande föll honom lika litet in att undersöka, som huruvida han hade råd till slik frikostighet. Konungen och Drottningen, som ifrån slottsfönstren blifvit detta varse, skickade efter skalden; som, i det skick han då var, på befallning återkom. Konungen frågade: ”Vet Lidner, för hvem han har klädt af sig”? Lidner svarade: ”Hon är ju en fattig enka och har sju barn”. – ”Det är bra att vara godhjertad”, sade Konungen; ”men gå ej för långt deri, och hushålla härefter klokare”! Derpå skänkte honom Konungen och Drottningen hvar sin med papper omlindade dukat-rulle. – Den, som förtäljt oss detta, är just hans Enka: ”emedan det”, säger hon, ”så väl tecknar hans ömma hjerta”. Visserligen: men tillika hans financiella ohjelplighet. Huru kunde en person, som så berodde af ögonblickets känsla och nyck, undgå ett beständigt armodstillstånd? En af hans trognaste vänner yttrade: ”Att gifva Lidner penningar, är att kasta dem i en brunn”.
Memorial lill Rikets Ständer, med anledning af Riks-ståndcns beslut rörande del aj li o n s ti tu tion s -Utskottet uti Memorialet N:o i4 föreslagna tillägg till 4£ § Regerings-Formen, alt Honungen icke må ulan Rikets Ständers samtycke blifva Regerande Furste af utländsk stal. Genom utdrag af sina protokoll för den 25 nästlidne Juli, hafva samtlige Riksstånden underrättat Konstitutions-Utskottet om sina beslut rörande det af Utskottet uti Memorialet N:o 14 föreslagna tillägg uti 12 § Regerings-Formen, alt Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke blifva Regerande Furste af utländsk stat; och har Utskottet sålunda inhemtat, att R id d er sk ap e t och Adeln antagit ifrågavarande förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag; att Preste-Ståndet ansett förslaget böra förkastas; att Borgare-Ståndet såsom Ståndets gemensamma tanke, till Konstitutionsutskottet] hänvisad, antagit ifrågavarande nya moment uti Regerings-Formens 12 §, af denna lydelse: "Ej må Konungen, utan Rikets Ständers samtycke, tillika vara Regerande Furste i utländsk stat;” samt att Bo n d e-S t ån de t till vidare grundlagsenlig behandling antagit Utskottets förslag.
S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 52, i anledning af återremiss af Utskottets Memorial N:o 29, med förslag till voterings-propositioner till sammanjemkande af de inom Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets Utlåtande N:o 21, i anledning af framställda anmärkningar emot Utskottets Prol.-Utdrag den '26 September 1860. 764 Utskottets under Nio 7 afgifna Betänkande öfver ej mindre Kongl. Maj:(s nådiga Proposition om lörnyad författning rörande utskrifnings-såttet oell inrättningen af Allmänna Bevärings-manskapel. än ock enskilda motioner i samma ämne. S. I). Jemlikt meddeladt Protokolls-utdrag Nio 462 hade Höglofliga Ridderskapel och Adeln inbjudit de öfriga Riks-Slånden ali förena sig uti förstnämnda Stånds vid föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o ‘25 lättade beslut derom, alt Rikets Ständer, för anläggning af elektrisk telegrallinie emellan Östersund och den punkt vid Bottniska viken, som Kongl. Majit kunde finna lämplig, skulle från Riksgälds-kontoret anvisa ett belopp af 66,1100 R:dr, under vilkor, att Kongl. Majit i nåder medgåfve. det beloppet måtte till Riksgälds-kontoret al Handelsoch Sjöfarts-fonden ersättas, i den mån nämnda fonds disponibla tillgångar sådant komme all medgifva. Med frånträdande al förut i ämnet fattad t beslut, antog Ståndet inbjudningen. S. 1). Genom Protokolls-utdrag
Hela staden åt middag, men hos konsul Granbergs åt man senare middag än i de flesta andra hus. Gunnar " skyndade genom porten till sin fars hus och in i sitt eget rum. Han gjorde en brådskande toalett och gick upp i matsalen. Den var tom, intet visade spår af, att man ens ämnade äta middag. Gunnars ögon vändes emot klockan. Hon visade på half fem. Han gick in i salongen. Den syntes lika tom, ingen tycktes hafva varit där, sedan hans mor lemnade rummet för att gå och profva sin bröllopstoalett. Hennes arbete låg ännu kvar på bordet. Gunnar satte sig ned och väntade några minuter, han tog ett album och bläddrade däruti. Hela huset var så underligt tyst, han hörde ej ett ljud. Syskonens röster plä- gade annars höras, och tjänarnes steg i trappor och dörrar, som öppnades och slötos, men nu var allt så underligt stilla. Han steg upp och gick in i kabinettet. Där var ingen. Han knackade på dörren till moderns toalettrum. Ingen svarade. Han sköt upp dörren. Rummet var tomt. Men där hängde hans mors hvardagsklädning på en krok och en kartong med konstgjorda blommor stod framme på ett bord nära trymån. Skulle de ha farit bort. Från detta rum ledde en spiraltrappa ned till hans fars enskilda våning. Han gick ned. Vid ljudet af hans steg sköts en portiere åt sidan och hans mor visade sig. Gunnar hade så nära uppgifvet ett ångestrop. Så hon såg u t! Hon bar bröllopsdräkten, den aurikelfärgade sammetsklädningen med gul framvåd, och på håret gula aurikler, fastade med briljantnålar. Men ansiktet var blekt, ögonen stirrade och öfver munnen låg ett uttryck af hjälplös förtviflan. Hon gick emot Gunnar, vridande sina händer af ångest. Hon sade ingenting, men drog honom med sig till ett inre rum. Här låg fadern på en säng och hade isblåsa på hufvudet. Gunnars äldsta syster och en främmande kvinna sysslade omkring sängen. De mindre syskonen sutto orörliga och förskräckta omkring väggarna, och i bakgrunden visade sig gamle bokhållaren Janssons sorgsna ansikte. » Hvarför är ej någon läkare här? » frågade G unnar.
Hvad äntel :n angår frågan, huruvida en Jury skulle genast i alla eller blott i vissa fall användas, medger jag alltför gerna, att vid början af dess införande, innan den ännu genom bruket hunnit blifva känd och bepröfvad, vore måhända ett stadgande som innehölle att den blott antingen på en parts med Domaren förenade begäran, eller på båda parternes gemensamma önskan skulle kunna användas, ett af dessa försigtighetsmedel, som för att undvika 1 Ordet Domare har av förbiseende blivit överstruket. Den 19 Juni 1812 221 hastiga omskapningar torde böra iagttagas. Men sedan Jury’ns bruk blifvit mera allmänt ser jag ingen orsak hvarföre den ej lika väl i alla Tryckfrihets Mål skulle användas som uti dem af en mera granlaga och invecklad beskaffenhet. Jag bekänner att i afseende på dessa ämnen jag uti införandet af en Jury finner enda möjligheten för Tryckfrihetens rätta och fullkomliga bruk i förening med Lagens stränghet och kraft emot dess missbruk. Herr Doctor Wåhlin förklarade sig instämma med Biskoppen Doctor Faxe, hvarefter Herr Grefven och Ordföranden framstälde en sådan Proposition : Bifaller Utskottet att tryckfrihets mål genom Nämnd afhandlas. Den det vill skrifver Ja. Den det ej vill, skrifver Nej; vinner Nej afgöres den andra frågan, om Nämnden i vissa fall skall användas. Som denna proposition både med Ja och Nej besvarades, anstäldes omröstning, då voteringssedlarne befunnos: Af Häglofl. Ridderskapet och Adeln: Ja ' 2. Av Högvördige Prest Ståndet: Af Väll of l. Borgare Ståndet: Ja 5 Nej 1. Af Hedervärda Bonde Ståndet: Ja 2 Nej 2. Efter någon öfverläggning beslöts, att som tvänne Stånd nu stadnat mot 2, skulle genom ytterligare anstäld omröstning afgöras, om frågan om Nämnd må förfalla eller ej, då Herr Grefven och Ordföranden framstälde följande Proposition: Bifaller Utskottet att Nämnd användes i Tryckfrihets mål, den det vill skrifver Ja.