Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter delta företal, sorn uttrycker min åsigt rörtde ärendet i allmänhet, får jag på det högsta beklaga det sätt, hvarpå detta ärende under denna riksdag blifvit "bedrifvet, och den ställning, hvari detsamma nu befinner sig. Jag säger detta med sorg, derföre att jag icke ser någon möjlighet att| antaga det framställda förslaget, utan måste instämma uti deras åsigt, sorn förkasta det, och må detta ske till harm för deras åsigt, som i detta skick hafva framlagt förslaget och gjort del omöjligt att upphinna det mål, till hvilket, efter min åsigt, hvarje medborgare bör sträfva, Dun i - April f. ra. 85 sorn ii I sk a r ii I veck linden oell fullkomningen af våra nationella inrättningar. J.ig tror alt vi hafva grundlagsenlig rätt all uttrycka denna önskan, oell vi halva dessutom praejndicaler i della afseende, då Consl.Utsk. har för oss bestämt volerts-proposlr, t. ex. sednast i fråga om Regeringens ledamötets rättighet alt inträda i Ståndens öfvei läggningar, äfven der de icke äro ståndsledamöter. Vi hafva voterat om denna fråga med ja och nej, och denna fråga har förfallit. Således måste äfven denna vida vigtigare fråga kunna på samma sätt afgöras, och jag skulle anse oriktigt att lill nästa riksdag öfverlemna ett arf af denna beskaffenhet, då jag ej kan lika med den värde talaren, som yttrade sig näst före mig, Hr Hjerta, anse, att några omständigheter, som kunde inträffa före nästa riksdag, skulle kunna föranleda R. o. Ad., eller de öfriga RiksStm skulle kunna vara sinnade, att antaga ifråga var. grundlagsförslag; ty den makt, som 1111 synes framträda under mindre hotande form än vid början af riksdagen, den fruktar jag icke, af det enkla skäl att jag stödjer mig på det gamla Svenska vettel och det gamla Svenska lugnet, då det gäller frågor af så stor vigt och 'så omfattande följder för fäderneslandet. Jag tror det ej vara värdigt en folkrepresentation, att lägga på R.
Det är blott en liten anmärkning, jag önskar göra vid Gr. Cronhjelms förslag till propos. Jag fruktar nemi., att om denna propos. klefve af R. o. Ad. antagen och finge kraft af ett R. St:s beslut, skulle Fullmägtige i Banken komma i mycken förlägenhet. Den innehåller, att Bankens metalliska cassa ej må få understiga 2 millioner r:dr specie, och att Bancostyrelsen på förhand bör vidtaga anstalter för detta ändamål. Jag fruktar, att detta vore att ålägga Bancofullmägtige alltför stort förutseende, eller att ådraga Banken kostnader, som ej behof vas. Såvida Bancofullmägtige bestämdt skola förekomma detta fondens sjunkande under 2 millioner, nödgas de redan, då fonden utgör 3 millioner, vidtaga dessa anstalter lill cassans förstärkande; ty det kunde hända, att i million skulle uttagas, under det silfver atiskaffades. Jag hemställer, huruvida detta är R. o. Ad:s mening. Jag tror det ej, utan anser, att ordalagen kunde så ställas, att Fullmägtige ej komma i så be skaffa dt bryderi; ty om, då Bankens cassa t. ex. utgör 2,800,000 r:dr, Fullmägtige vidtaga åtgärder till 126 Den Juli f. »1. dess förstärkande, hvilket de skulle nödgas göra för att bestämdt fullgöra denna föreskrift, kan det hända, att icke något silfver ytterligare uttages, utan att tvärtom silfver inkommer och fonden således icke faller under förenämnde 2,800,000 r:dr, och i sådant fall hade öfverflödiga, med kostnad förenade åtgärder blifvit vidtagna. Jag tror, att det vore rättast att utsätta det belopp, hvarunder fonden icke får sjunka, utan att Fullmägtige genast vidtoge åtgärder till dess förstärkande. Blefve en sådan siffra utsatt, så utsattes Fullmägtige hvarken för bryderi eller klander; och jag tror, att en sådan siffra vore ganska lätt stipulerad, samt hemställer derföre, om ej denna lilla förändring kunde i Gr. Cronhjelms propos. lämpligen vidtagas. Hr Tham:
Männe den här föreflagne omwäg, dä Konungens Befallningshafwande ar hindrad, ej ar altför läng, och att någon wäda wore, om i sädant fall Landshöfdingen sjelf ursäge en Ordförande i sitt ställe; jag styrkcs sä mycket mer i denna kanka, som 6 momentet owilkorligen utsätter alt prö,fniugseller Läne-CommittLen stall sammanträda en mänad efter sedan handlingarne ifrän Taxerings» Committeen inkommit, och orter gifwas, der dä ett förhållande efter 4 momentet blefwe en omöjelighet. 6 §. i Mom. Den stillnad af instantier som här är utsatt för dem som söka ändring utiTaxeringsCommitlöens fattade beslut, fruktar jag, för mänga blir swär att begripa, kan hända till och med omöjlig i »verkställigheten; männe ej det wore bättre, att alla mål ginge till Läne-Committeen, och Landshöfdinge-Embetes befattning endast sträckte stg till de fel eller inisttag som wid stelfwa upbörden kunde inträffa; jag anser den i 2 momentet kemnade uplysning ej tillräcklig. z Mom. Jag hade trott, att en besparing för stattstyl» dige kunnat blifwa, om omwägen til Kamar-Colle gio - Den z Augusti. 489 gro kunnat undwikas, och klagomalen i sädane fat! i likhet med hwad Kongl. Majit för enffiften nädigst stadgat, gatt directe till Kongl. Maj.t. Kamar - Collegii p trande hade dä alkid af Kongl. Maj:t infordrats, men en för drygt pä förd skattdragande filippik beswaret och kostnaden af sakens bewakande äfwen i nämnde Collegio. 6 Art. 3 4 Mom. Wid de här anförde orden: Studerande som tillika informera andre, äro frie för bewillning, da de ej hafwa öfwer iso R:dr i lön, synes mig böra tilläggas: eller dest wärde i waror eller förmäner 5 Mom.
Jag tror säledes att det fbrsiag jag gjordt har en god afsigt, ochmtt min Proposition hwilken jag än widare yrkar, ej är stridande mot espriten af den Zr ä i Regering Formen. Herr-käk! man: Eder upplysta pröfning» mine Herrar, fäk jag underställa, om det kan wara enligt med espriten af tvär grundlag, att ät ett Utstött uppdraga en magt, som Ständcrne sjelfwe icke skulle Hafwa, dett att afgöra hwilka frägor till bfwerlägg. ning e) böra upptagas. Utwägen att täta trycka Ut. stöttets afstag, och wädja till Nationen läter tillfredsställande, men jag will fräga hwad dermed winne-, och Huru Nationens dom öfwer detta ivad stall afkunnas. Det är henneRepresentanter som uttrycka hennes tankesätt, och det är deras sak att wara rättwisans och sanningenskyddare. Endast i genvm mäletS öfwerlämnande till dem kan detta Ivad werkställaF, ej g Mom förslagets utgifwande af trycket. Jag tror således atk det bör lemnaöppet, att en Ledamot mätte i lstenw fä anmäla sitt förslag, eller ock att ConstitutionS, Ukstottet äläggcs den skyldighet att »illkännagifwa allasädana förslag ät Riksens Ständer. Herr kotkliek förenade sihäri tne^ Herr käklman. Grefwe Vs la Qsr 6 ie; Den ukwäg atk gönom trycket utgifwa Utskottets alstag, synes mig icke heller tillfredsställande. Det är ännu osäkert huru och ' med Den 18 October. 4Z8Z med hwad willkor denna publicering blifwer möjlig, och wi kunna ej bpgga ett beflut pä en lag fom ännu icke är stadgad.
Om förhållandet varit sådant, så är detta icke i enlighet med gällande föreskrifter, och jag vill då endast i underdånighet tillägga , dels att della framdeles skall bli rältadt, dels att denna möjliga uraktlåtenhet under de förflutna åren varit utan vådlig påföljd, så mycket hellre, som Kyrkans tillhörigheter, sådana de finnas upptagna i det Inventarieconto, hvilket uppgjoides i83p, blifvit lill deras fulla belopp och i behörigt skick åt mig för lidet år öfverlemnade. 3:o De här uppgjorda Kyi loräkningar upptaga icke någon annan aflöning till Kyr koherden än 1 Rdr 24 sk. B:co, hvilken blifvit beräknad, enligt gällande anordningar, till skrifmaterialier m. m. Den aflöning, som af Kyrkans medel utgår till Skolmästaren, grundar sig på Kongl. Maj:ts dertill lemnade Kådiga tillåtelse af den 3o November 1833; och det anslag af 2 Tunnor korn, sorn Jordegumman årligen af den behållna Kyrkotionden uppbär, är henne tillagdt genom sockenstämmo-beslut af den 20 Augusti 1824, stadlästadt af Konungens Befallningshafvande i Malmo Län och Biskops-.Embetel i Lunds Stift den i3 November samma år. Öfver de anmärkningar, sorn af Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorer blifvit gjorda vid Räkenskaperna för Kyrkorna i Skåne, få vi undertecknade, Kuratorer för Zireköpinge Kyrka, afgifva följande underdåniga förklaring: Det är egentligen blott en af de gjorde anmärkningarne, som kan röra Zireköpinge Kyrkas Räkenskaper, i hvilka nemligen är afförd En Tunna 2 1/4 k:pr råg, såsom lön åt Socknens examinerade Barnmorska. Denna lön beviljades af Församlingen på socknestämma dm 2n Oktober 1 go5, som det heter i dervid hållna Protokoll, pä Kongl. May.ts Nådiga tillåtelse och befallning.
JVs 293 sid. 4—5): att något särskildt eller annat förhållande icke förekomme, i afseende på redovisningen för utbetalningar och fordringar i anledning af de med stats-bidrag understödda jernvägsanläggningarne, än det, som ägde rum med hänsigt till andra kommunikations-förbättringar eller arbetsföretag, för hvilka bidrag eller understöd blifvit af Rikets Ständer anvisade att från Riksgälds-kontoret utgå; — att, då alla öfriga af Riksgälds-kontoret utbetalda statsbidrag på ett fullständigt och tillfredsställande sätt redovisades genom deras upptagande i Kontorets hufvudbok och dermed sammanhängande afräkningsböcker, syntes en särskild hufvudbok öfver stats-bidragen till de jernvägsarbeten, som understödts med anslag eller lån utaf Riksgälds-kontorets medel, ingalunda vara behöflig; — samt att, efter ifrågavarande utbetalningars och lånefordringars uteslutande ur den egentliga hufvudboken, denna icke ägde den fullständighet i afseende på redovisningen för Riksgäldskontorets tillgångar, som erfordrades, för att, utan anlitande af andra inom samma verk förda räkenskaper, kunna af hufvudboken bedöma Riksgälds-kontorets verkliga ställning. Med anledning af hvad emot ofvannämnde särskilda redogörelse och dess fortsatta upprättande sålunda blifvit erinradt, förordnade Rikets Ständer, genom 238 § i Riksgälds-kontorets nu gällande reglemente, att den hufvudbok, som för hvarje år bör uppgöras och afslutas öfver detta verks samtliga tillgångar och skulder samt inkomster och utgifter, äfven skall upptaga och redovisa alla af Riksgälds-kontoret verkställda utbetalningar och detta verks ägande fordringar för beviljade stats-bidrag till jernvägs-anläggningar.
Ridderffapets och Adelns upmärksamhet pä et ämne af den utmärkta wigt, at jag för min del upriktigt önskar, at samma ämne icke mä lemnäs i förgätenhet. Jag utbeder mig säledes, at detta Memorial, innefat tan - 116 Den 8 Julik. tande en hemställning om granskning af de högre Ämbetsmänners förhällande sedan 1800 ärs Riksdag, och redowisning af dem för allmänna medlen, mätte til Högloft. Ridderffapets och Adelns ventilering och decision nu fä förekomma, och jag utbeder mig tillika al derivid i korrthet fä yppa mine enstildta tankar. Jag lärer icke beböfwa för Högloflige Ridderffapet och Adeln uprepa smäd allestädes är kunnigt, at allmänna opinionen deste senast förflutne ären nogsamt ogillat Regeringens ätgärd i flera delar, och at deste ätgärders widtagande, kanske icke utan stora skjäl, blifwit Inräknade, bäde til uphofwet och utförandet, miste högre f. d. Konungens närmast omgifivande Herrar, som derest allmänna opinionen finnes grundad, det jag icke tiltror mig kunna afgöra, kanske lika sä ofta rävfrägat ähägan för bibehällandet af eget wälde och befrämjandet af egen nytta, som Fäderneslandets sanna mäl; Icke länge sedan hafwa uti tryckt til Kongl. Maj-.t i underdänighet ingifwen suppligue, sä gröfwa beskyllningar för mäld och orättvisa blifwit inför Konungen och bela allmänheten framlagde rörande flere betydelige Ämbetsmän, at dä man icke rimmeligen kan förmoda, at en Auetor sä offentligen wägat framlägga sädane förhällanden utan at de äro grundade i allmänna tänkesättet i denna del nödwändigt stall erhälla mera öfwertygelse om nyttan och uödwändigheten af den undersökning, som redan - Den 8 IuUr. 117 dan härom hos Högloft. Ridderstapet och Adeln blifwit föreslagen.
Nämnde förslag återförvistes till Konstitutions-Utskottet med den gemensamma tanke, att förslaget anses antagligt, med de förändringar, att ibland de i tredje momentet omförmälda undantag måtte införas: gemenskapen vid Rikets Landtoch Sjöförsvar samt allmänna och enskilda Verks och Korporationers Vaktbetjening eller andre, som med dessa jemförlige eller ringare äro, och de, som äro i annans tjenst eller ständiga arbete anställde, eller daglönare, eller andra dylike, som försörja sig med tillfälligt arbete, äfvensom de, hvilka endast för sjelfförsörjning ega något yrke utöfva, samt att valrätt och valbarhet icke måtte tillerkännas Städernas tjenstemän, såsom sådane, Städernas Magistralspersoner undantagne, så länge valrätt och valbarhet icke kunna medgifvas öfrige embelseller tjenstemän. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Föredrogos och lades till handlingarne, såsom icke erfordrande någon vidare åtgärd, Stats-Utskottets Memorial: N:o 250, angående verkstäld omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Carlstads stadsförsamling af Kronans rätt till ett efter näringsidkerskan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf; N:o 251, angående verkstäld omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift till förmån för Upsala stads Borgerskaps Gubboch Enkhus-inrättning af Kronans rätt till dana-arf efter Enkan Charlotta Elisabeth Bång och Jungfru Christina Lundström; N:o 252, angående verkstäld omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande eftergift för Notarien E.
Detta är det maximum, som borde få brukas på den största Egendom, och under intet villkor mer än en enda sådan Panna vara tillåten, och det med lika skatt, som den derstädes förut tillåtne go kannors Panna, Den 4 December e. m. oell så proportionaliter mindre, allt efter Hemmanens, värden. Inga sammansättningar af mindre Hemmansdelar, eller deras förening om en gemensam Panna, borde bunna äga rum; äfvensom ingen annan än den, som har skattlagd och till visst mantal salt jord, borde få utöfva Brau vinsbränning. Jag tycker mig redan höra de veoch klagorop, som skola upp höfvas öfver detta mitt project; huru de, som lagt sig till stora Bränvinsfabriker med pistoriska och andra konstverk, samt flere 90 kannors Pannor, skola med fulla halsar skrika öfver våld och tnannamon, förluster och un. dergång; men ondt måste med ondt botas, om eljest icke farsoten skall blifva fullkomligt epidemisk. Jag smickrar mig visserligen icke med att hafva varit så lycklig påfinna det rätta, men jag bibehåller min bär yttrade tanka, intill dess jag Blir öfvertygad om något mera ändamålsenligt sätt, att förekomma Bran vins-bran ning och bränvinssupande i parti. Om Remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammeligen. Herr Thanij T Völ rath: Jag misskänner visserligen icke de ädla motiver, som legat till grund för denna Motion; men må det förlåtas mig, om jag tror den härled» 3ia Den 4 December e, m. sig från mindre bekantskap med landtmannens ställning oell behof. Innan jag vidrör sjelfva hufvudsaken, vill jag blott framställa en anmärkning. Hvarföre skulle Konung Gustaf III så många år efteråt» nus på sin döda mull, göras skymöiga tillmålen och så exemplarisk^ bestraffas för uppkomsten af de regala Bränneri erna 2' Måhända bade den gunstling, sorn smickrad® Regentea och hans slösaktighet, samt uppgaf ideén * bordt ihågkommas och Gustaf glömmas.
Så gjorde likväl icke sonen, utan den rena sanningens goda engel förestafvade honom hans ljudeliga ja, men grät troligen, ty tätt bredvid den hvitbevingade stod lögnens svarta dämon och hviskade sitt fula nidings-ja i annat öra. Der stodo de – Gunnar och Lena – som klar dag och mörk natt, och skymning blef ock deras arma lif. När vigseln var förbi, höll kyrkoherden ett kort tal till de nygifta, och nästan alla tyckte sig märka, att han talade blidt till den unge äkta mannen, men något strängt till Lena. Hon såg ned. Ansigtet var mörkt och blicken äfven. Men nu fördes det vigda paret fram till soffan och en förfärlig lyckönskning tog sin början. I spetsen derför var patronen, mamsell Sara och mor Ingrid. Patronen visste icke egentligen hvad han ville se på, när han önskade det nygifta paret lycka, och råkade just att med sina ögon fastna vid en i de gamla tapeterne inväfd satan, som frestar ett menniskobarn. Mor Ingrid smälte i tårar och mamsell Sara såg så allvarligt betänklig ut, mild och hjertlig då hon tog Gunnar i hand, litet grå åter då hon räckte handen åt Lena. Gunnars tankar voro under denna stund likasom domnade, men de vaknade åter plötsligt, när, näst efter de tre första lyckönskande, en ung okänd flicka framträdde, väl klädd som bondflicka, men ytterst snygg och fin, samt icke egentligt efter den ortens sed.
Nånå, jag har väl dansat ut jag – sjuklig och ledsam, är jag aldrig ny ... Men lika godt om mig! Dig älskar jag så innerligt, Margreta, att du väl bör löna mig med något litet förtroende.” ”Nå, om jag skall tillstå sanningen ...” ”Ack, herre gud, så roligt ... Det var något ändå – skynda dig att tala och lägg bort de der blygsamma afbrotten. Du vet att jag, som varit gift år och dag, begriper en hel hop.” ”Det må du göra, men om jag icke vill begripa, så är väl derom ingenting att säga. Jag tycker icke om att man betraktar mig liksom jag vore en tafla eller en bild.” ”Och hvem kunde betrakta dig så? Tyvärr rodnar du icke – då är det ingenting bevändt. Men säg mig ändå hvem som hade den djerfheten att misshaga stolta mamsell Margreta?” ”Det var en herre, som visst icke länge varit här hemma. Han lärer ha sålt sin del i det fartyg, som han fört, och tänker lemna landet. För resten hörde jag icke på hvad flickorna pratade.” ”Bestämdt kapten Rutger. Jag känner honom ganska väl och är nyfiken att höra hvad du säger om honom.” ”Du inser att jag såg honom ganska lite, men det förekom mig att han hade något mera eget och manhaftigt i sitt utseende än särdeles vackert.” ”Nånå, att börja med går väl det an – och får du honom, har du icke sofvit bort din lycka.” ”Så du talar! Han lär vara känd som den vildsintaste man, hvilken lefvat vid de här stränderna alltsedan gamla tider.” ”Du har, gudskelof, hört bra nog för att icke ha hört något!” svarade fru Majken Falk leende. ”I alla fall kan du tro mig, att trots det rykte, han i den vägen har om sig, är han den hederligaste man i hela staden, och så respekterad och afhållen är han att hvarenda flicka här skulle niga i backen, om han friade.” ”Men jag är icke härifrån.” ”Kära lilla Margreta, glöm aldrig i lifvet huru väl jag behöfver dig, jag stackare, som är alldeles främmande på orten!
Raabs sida bar frambragt den vigtiga bekännelsen af honom, att han icke ansåge PresteSt:s privilegier vara hinderliga för den lönenivellering, han yrkar till comministrarnes förmän. Här bar yttrats förvåning deröfver, alt jag, som ofta talar för statsanslag, nu velat bespara Staten en utgift, då fråga vore att befria prebende-paslorater ifrån deras prebende-egenskap. Skälet dertill, i läll det vore möjligt att, genom PresleSl-.ssamtycke, komma lill denna befrielse, är det, alt under de riksdagar, jag bevistat, kan jag icke påminna mig, att 11. St. åt Svenska kyrkan beviljat några anslag. Väl hafva läroverken men ej kyrkan fått sådana, och del skulle vara intressant att höra om någon ledamot kunde uppgifva ett sådant exempel. Min farhåga är, att denna undersökning, och den dermed åsyftade nivelleringen skulle leda derhän, att biskoparne väl mistade sina prebendeinkomster, men blefve utan ersättning. I stället förklarades helt enkelt, att de finge åtnöja sig med sine löner sådana de vore. liela följden af förändringen blefve dä, att biskoparne gjordes lika illa aflönade som åtskillige andre chefer här i landet redan äro. Detta vore så mycket oriktigare, som rörande andre chefer åtminstone kunde åberopas, att de fått sina anslag af Staten; hvaremot kyrkans tjenare väsendtligen fått sina af den fromma välgörenheten, hvars bidrag Staten redan tillförene plundrat. Jag anhåller ånyo om afslag å Frih. Gr. Frölich, David: I fråga om bifall lill detta betänk, får jag säga, att det för mig äger föga intresse, just derföre att jag tinner af de skäl, som Hr von Hartmansdorff anfört, eli binder för möjligheten alt kunna erhålla några concessioner af PresleSt. Detta hinder finner jag vara alltför stort för att jag skulle kunna anse ändamålsenligt alt fullfölja begäran om concessioner.
Musicanter och Dansmästare' lika med förenämnde personer* TillståndsBref att hålla Näring, Kaffekoken* då sådant (i 1 lates, och mera dylikt, hvarmed Burskap icke är förbundet : I Stockholm och Götheborg . B:dr 4 554 I de öfrige större Städerne . —3 Och i de mindre , I 34 De, söm ej ärö inföddé Svenske män, och antagas antingen till Borgare å Grossoch annan Handel, samt idka Fabriks-, Manufactur* eller annan rörelse, eller till Städernes betjening, lika med hvad ofvan utsatt är. §. 16. Gontractet emellan enskilté Persöner angående Hus, Rum, Bodar, Källare, Tomter, Trägårdar, Akrar, Angar och Beteshagar m. m. i Städerne och på Landet, på hvad sätt som helst Bevillninas Utsi. Betänkanden. de finnas upprättade, äfven om de blifvit inför vederbörande Embetsverk och genom deröfver meddeladt ProtocollsUtdrag, afslutne, skola, med de i denna Författning nämnde undantag, i Städerne ovillkorligen sk1 ifvås pa, men a Landet antingen skrifvas på eller beläggas med stämpladt Papper efter ArrendeSumman3 Hyran eller Afgälden, nemligen: Under till och med 5 R:dr . 2 sk. Deröfver till och med 10 Dito . 3 — Deröfver till och med 15 Dito . 5 —i Deröfver till och med 20 Dito . 6 —.
För att emellertid gifva någon ledning för frågans bedömande, har i härvarande provins-landtmäterikontor ett sammandrag upprättats af de från landtmätarne i länet inkomna redogörelsehandlingar för verkställda laga skiften i länets särskilda härader, hvaraf skälig grund är att hemta dertill, att öfverhufvud, eller i medeltal för hela länet, på helt mantal må kunna beräknas 45 tunnland åker, 26 tunnland äng och 220 tunnland afrösningsjord.» ■ »Brukningssättet är här i länet, såsom sammandraget utvisar, allmännast, eller med få undantag, uppgifvet vara. vexelbruk, men icke regelmässigt lika vexelbruk, utan jemkadt på flerahanda sätt efter olika sedvanor, eller på grund af den enskilde jordbrukarens omdöme om jordens förmånligaste användande.» »Af sammandraget inhemtas likaledes, att under senaste 25 åren 3,836 tunnland jord blifvit förbättrad genom grunddikning, 2,617 tunnland genom vattenaftappning och 46 tunnland genom öfversilning. Hufvudsakligen på länets få större egendomar har grunddikning i vidsträcktare mån hittills blifvit verkställd. En Göteborgs och Bohus län. Jordbruk. 9 glädjande företeelse är, att detta vigtiga förbättringsmedel nu äfven bland allmogen å flere ställen börjat blifva användt.» — Plog och jernharf utgöra ortens förnämsta åkerbruksredskap. Till dragare begagnas förnämligast hästar, men äfven oxar allmännare än förr. Tröskmachiner, som tillförene endast funnos på några betydligare egendomar, äro numera flerestädes anlagda äfven vid smärre gårdsbruk. Göteborgs och Bohus län, som vanligen blott sällan hemsökts af någon kännbarare missväxt, har, oaktadt sin fruktbara jordmån, rönt det missöde, att sädesskördarne under hela det femårsskifte, som är föremål o för denna berättelse, hafva mer eller mindre felslagit, i följd af ogynnsamma väderleksförhållanden.