Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom afgjordt måste man således antaga att opinionen inom den Svenska representationen utdömt detta straff. Återstår således att tillse, hvad som bör sättas i stället. Under de gemensamma öfverläggningarna förklarade jag, att något annat kan svårligen göras än att antaga K. M:s Propos., ty detta förslag är icke något annat än en nödvändig följd af redan bestående lagstiftning. Man har visserligen här i dag framställt det förslag, att R. St:r skulle för sin del besluta, att under tiden intill nästa Riksdag landsförvisnings-straffet icke borde tillämpas, och att K. M. under samma mellantid måtte nedsätta en komité för utarbetande af en religions-sfadga som skulle föreläggas näst sammanträdande R. St:r. Jag afstyrker bifall till detta förslag. Det är icke R. St:r värdigt att de lemna sin Konung det svar, att de väl med Honom instämma deri, att den nuv:de lagstiftningen är olämplig, men förklara derjemte, att de vilja hafv.a straffet af landsförvisning suspenderadt under några år. Dessutom afhjelper detta icke olägenheterna. Vi måste lagstifta för nuv:de förhållanden. Inom Sverige finnas ju redan dessa dissenters. Kan det då vara skäl, att låta dessa orediga förhållanden fortfara, hvilket ofelbart blir följden af Hr Carlheim Gyllenskölds förslag. Dessutom tillkommer en annan omständighet. Denne talare framställde sitt förslag i förhoppning att kunna förmedla stridiga åsigter. Det vore något besynnerligt i om R. o. Ad. skulle antaga ett förslag, som icke vinner bifall inom de öfriga Stånden. Detta skulle än vidare inveckla frågan. Anmärkrr hafva visserligen blifvit gjorda emot den Kongl. Proposm; men de hafva blifvit fullkomligt nöjaktigt besvarade och vederlagda, och jag har ett moraliskt skäl, som ytterligare stadgar min öfvertygelse om antagligheten af den Kongl. Propös:n. Denna Propos. har sedan Maj Månads slut varit tillgänglig för allmänheten. Den har under 4 månader hvilat i LagUtsk. Den har varit föremål för mångas begrundande ; men har väl någon framkommit med ett bättre förslag? Nej!
Vid underdånig föredragning förstnämnde dag af Öfverintendents-embetets berörde hemställan, har Eders Kongl. Majit, som funnit godt i nåder gilla det af embetet uppgjorda förslag till fördelning af denna utgift, behagat i nåder förklara, att frågan om hela utgiftens öfverflyttande på Sjunde hufvudtiteln borde komma under öfvervägande närmare tiden för nästa riksdags början. 20 Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Proposition N:o 1 om Statsverket 1862. Med anledning häraf får jag nu underdånigst anmäla detta ärende till nådigt afgörande i sammanhang med öfriga till statsregleringen hörande ämnen, och dervid pä ofvan angifaa skäl tillstyrka bifall till Ofverintendents-embetets underdåniga förslag. I öfrigt och af skäl, som nyss blifvit i underdånighet anförda i fråga om stämpelpappers-omkostnaderna, får jag, i likhet med hvad år 1861 församlade revisorer hemställt, underdånigst tillstyrka, att Eders Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer föreslå en tillökning af T,900 R:dr i nuvarande förslagsanslag 5,100 R:dr till »lyshållning med flere utgifter för Kronans publika hus i Stockholmn, hvilket anslag, derest ofvannämnda ersättning till gatuläggningsfonden i Stockholm, 2,500 R:dr, kommer att dit öfverflyttas, således skulle förökas med tillsammans 10,400 R:dr. 6:o. Derest Eders Kongl. Maj:t skulle i nåder förordna, att, på sätt föreslaget blifvit, Staten skall för framtiden öfvertaga vården och underhållet af det vid Utmelands by i Dalarne genom enskildes sammanskott upprättade monument öfver Gustaf Wasa och hvarom i sådant fall särskild nådig proposition torde få till Rikets Ständer aflåtas, hemställer jag i underdånighet, att reservationsanslaget för byggnader och reparationer i landsorten måtte ökas med den i sådant afseende erforderliga utgift, eller 475 R:dr. 7:o. • Sedan Eders Kongl.
Ett sådant hötel, ämnadt att på en gång bereda resande rum och förplägning samt utgöra societetsoch festivitets-lokal för staden, kunde hvarken uppfylla sitt ändamål eller bära sig, så framt der ej tillika utöfvades värdshusrörelse. Men då, såsom ofvan nämndt är, rättigheten att hålla värdshus, med visshet att få för framtiden fortsätta rörelsen, under närvarande förhållanden icke kunde förvärfvas, har motionären, i ändamål att befordra anläggningen af höteler, som icke skulle behöfva utöfva krogrörelse, föreslagit, att, om i stad uppstår fråga om inrättande af större hötel af den art, att värdshusrörelse anses böra vara dermed förenad, det må bero på Konungens Befallningshafvande att, sedan Magistraten och Stadens Äldste hörde blifvit, efter omständigheterna pröfva och afgöra, huruvida utskänkningsrätt tills vidare må sådant hötel medgifvas; och borde, i händelse tillåtelse till sådan rörelse meddelades, utskänkningsafgift af Taxerings-kommittéen åsättas, med skyldighet för hötel-iunehafvaren att emellertid förskottsvis erlägga minsta afgiften för ett år, innan rörelsen öppnades. 6 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Elean.- Utskottets Bet. 2\T:o 11. Utskottet anser sighärvid böra erinra, hurusom svårigheten att beräkna myckenheten af de spritdrycker, som genom minutering och utskänkning afsättas, föranledt lagstiftaren att låta den fria täflan mellan dem, som åro villige att åtaga sig sådan rörelse, bestämma det belopp, för hvilket skatt skall erläggas.
"Grunden för lånesummans bestämmande blifver 1839 års taxeringsvärde, enligt behörigen styrkte utdrag af vederbörandes taxeringslängder; och må, efter pröfning i hvarje serskildt fall, hälften af detta värde kunna, såsom lån meddelas, emot pant af fast egendom på landet samt stadsjord, men allenast en tredjedel af samma värde emot pant af hus i städerne utom Stockholm; dock under iagttagande, att maximi-summan för låntagare ej i något fall får öfverskridas. Är pant, derå lån sökes, besvärad med inteckning egande förmonsrätt framför det sökta lånet, afdrages beloppet af samma inteckning jemte 3 års ränta derå från den del af taxeringsvärdet, hvarutöfver lån icke får meddelas.’’ Stockholm den November 1840. Reservationer. Af Herr Stuart: "På de skäl, som äro anförde uti min Utskottets Utlåtande N:o 83 bifogade reservation, har jag endast ansett Utskottet böra hos Rikets Ständer tillstyrka, att, derest den för fastighets-belåningen afsedda låne-tillgång hädanefter icke skulle, enligt förut stadgade vilkor, kunna utlånas emot inteckning i fast egendom, hvad som sålunda af låne-anslaget vore obegagna dt, måtte, efter enahanda grunder, få utgifvas såsom lån till ett belopp, motsvarande halfva taxeringsvärdet å den derför intecknade landtegendom eller stadsjord,” Häruti hafva instämt: Herr Baron Stjernstedt, Herr Bråkenhjelm Herr Mannerskantz, Herr NordenankarHerr Bogeman, Herr Doctor Hvasser och Herr Rådman Gråå. Af Herr Biskop Agardh: ”Emot Utskottets i detta Betänkande förklarade grundsats, att hellre böra behandla stadgandena för Bankens lånerörelse styckevis, och såvida, som de kunnat vara föranledde af från Respective Stånden ankomne enskilde motioner, än att företaga den i ett sammanhang, får jag vördsamt reservera mig.
Bäfva, svaga menniska! det är en Gud, som du djerfs försvara” (för de svaga menniskor, som anföllo, var ingen bäfvan nödig!); kunde man tillåta sig att begynna en nummer, att möta sina läsarinnors första ögonkast med ett infall sådant som ”Ninons öppenhjertighet” (1779, N:o 286), – endast deruti ärbarare än de förut antydda, att det meddelas på ren fransyska: hvad behöfde man då genera sig i afseende på sättet att behandla några för god fångst förklarade rimsmidare, en Flintberg, en Brunkman, en Bager, en Hanell? Flera kunde uppräknas; bland dem må nämnas den inom kretsen af Bellmans komiska personer upptagne ”poeten Wetz”, som tycks ha dött omkring 1780 (se 1781, N:o 132). Dylika figurer ansågos böra, ”på dragande kall och ämbetes vägnar”, gifvas till spillo åt ett spelöje, som åtminstone deri liknade de Homeriska gudarnes skratt, att det var outsläckligt. För allvarsammare betraktare (liksom Thorild) syntes detta oädelmodigt: ty de fleste af dessa sålunda näpsta, ja nästan alla, gjorde icke alls anspråk på någon vitter ära; näppeligen ens Flintberg, ehuru han hade sammanrimmat en opera-ballett ”Adonis” och från Fransyskan öfversatt ett par theaterstycken. Brunkman lefde i all stillhet såsom en Östgöta-Comminister i Gammalkil, men hade tillförne utgifvit ett par enfaldiga tidningar, och hyste underliga begrepp om svenska språkets stafning; Bager var en beskedlig Grosshandlare i Malmö, som skref åtskilliga ekonomiska betänkanden (t. ex. om ”Fäpesten”) och bit-tals rimmade dem, i tro att dermed förhöja framställningens liflighet; Hanell, en Auditör, tillverkade en grafskrift (och kanske flera), men ådrog sig Stockholms-Postens uppmärksamhet egentligen derigenom, att han råkade vara Bagers systerson. Hvilket fynd! Med undantag nästan blott af ”Skaldebrefvet till Herr J. A.
N;o 23 omförmälda, förslag lili Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ytterligare Stats-anslag för Armeens Pensions-Cassa m. m.j och blef denna inbjudning af Borgare-Ståndet antagen. Pro t. Utdr. d. 16 Mars i835. 29 S. D. Till Banco Vt kottet remitterades en af Herr JVoern väckt motion, derom, att Rikets Ständer må, utöfver de creditiv Riksgälds-Contoret förut på Banken eger, meddela Riksgälds-Contoret ett serskildt så kalladt Cassa-Crediliv, till belopp af 5oo,ooo Rdr Banco, mot 3 procents ränta för hvad deraf begagnas, samt på i öfrigt enahanda grunder och vilkor, som för sådane creditiv å Banken, såsom lill Hypotheks-Föreningar, med flere, äro vid denna Riksdag redan antagne och stadgade, uti hvilket ämne flere Ståndets Herrar Ledamöter yttranden afgifvit, som remissen åtfölja. S. D. Föredrogos å nyo Banco-Vt skottets Betänkande oell Utlåtande: N:o 107, i anledning af motion om stadgar i gemenskap med Bankens sedel-utgifning: återremitterades; och N:o iofl, till svar å de inom 2:ne Riks-Stånd gjorda anmärkningar, i anledning af Utskottets under N:o 71 afgifne Betänkande: Betänkandet N:o 71 bifölls. S. D. Uppå derom hos Borgare-Ståndet väckt fråga, och efter erhållen del af meddeladt Utdrag af Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll, den 5 dennes, med inbjudning lill Med-Stånden att förena sig 'med Ridderskapet och Adeln uti det beslut, alt anmoda Expeditions
Vidare förekomma konti med samtliga i 1846 års rikshufvudbok intagna tillgångars förvaltare, hvarvid den princip blifvit följd, att för hvarje förvaltande auktoritet i en enda räkning, hvilken erhållit benämning efter auktoriteten, redovisas allt hvad den om händer haft, då deremot, enligt nuvarande rikshufvudbok, redovisningen för nästan hvarje auktoritets förvaltning är spridd på flera konti, sä att t. ex. Kongl. Krigs-kollegii, i gällande rikshufvudbok ingående, 10 särskilda generalräkningar blifvit i förslagshufvudboken till en enda räkning sammandragna.
Men samma majoritet, hvilken såsom lyst åhörare under de sednare plenidagama visat lika mycket intresse för saken och derjemte vid flera tillfällen ådagalagt ett exemplaiiskt tålamod, har säkerligen icke heller kunnat undgå att förvåna sig deröfver alt samme ledamot, sedan hufvudfrågan blifvit afgjord till förmån för framgången af saken, har upträdt med för hvarje dag mer och mer ökad envishet med förslager i detaljfrågor, hvilka påtagligen för hvar och en måste synas vara riktade mot verkställigheten af livad den första dagen här beslöts. Jag har icke yttrat mig förut i denna sak, men har varit lifligt intresserad af dess framgång och kan icke, då jag ser hur man fortfarande från en sida envisas med att söka sönderrifva hela saken, underlåta att äfven yttra mina tankar i denna fråga. Hvad nu förevar:de förslag beträffar, så är det af samma beskaffenhet som de flesta af de förslag, hvilka under gårdagens plenum här förkastades. Jag vill icke säga att det i dag är mera grundlagsvidrigt att framkomma med dylika förslag äu det var i går, men jag tror att det är lika litet hopp om framgång för dem i dag som det var i går. Hvad menar man med dessa detaljbestäramelser? Anser man verkligen nödvändigt alt represen9 H. 36 562 Den 29 Augusti f. m. tationen skall inlägga så minutiösa detaljer i sina beslut. För att icke vara vidlyftig vill jag blott fästa R. o. Ad:s upmärksamliet på den punkt, som härnäst af Hr Gr:n och ordf:n kommer att föredragas, deri Utsk. hemställer ”att H. St. tillika anhålla, det K. M. täcktes meddela de ytterligare föreskrifter, som K. M. kan finna nödige, ej mindre för befrämjande af företaget, än ock för betryggande af Statens rätt och beredande af allmänhetens fördel etc”. StalsUlsk. föreslår således att till K. M. skall öfverlemnas alla dessa detaljbestämmelser, som kunna hafva något inflytande på Statens rätt. Gr. Lagerbjelke har sjelf i premisserna till alla sina förslag sagt, att de äro framställda lill betryggande af Statens rätt.
Gr. af Ugglas har directe till mig ställt en förfrågan, huruvida jag icke skulie vilja i mitt förslag intaga det af Hr Grefven föreslagna tillägget. Det gör jag så mycket hellre, som jag deruti finner en ytterligare garanti mot möjligheten deraf, att någon församling emot sin vilja skulle komma att belastas med besvär och utgifter. Beträffande det uti 4 §:n förekommande stadgandet, enl. hvilket sockenstämma skulle få hållas en vecka efter pålysningen dertill, så får jag förklara, att jag anser fjorton dagar icke vara för lång tid för pålysning till sockenstämma, särdeles om afgifters påläggande eller andra vigtiga frågor skulle förekomma; hvadan jag motsätter mig bibehållandet af uttrycket och minst en vecka — så mycket mera, som efteråt är medgifvet att hålla sockenstämman inom kortare tid, då fråga är om sådana ärenden, som fordra skyndsam handläggning. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Då jag anmälte mig, hade ännu icke hvarken Hr von Hohenhausen eller Hr von Rosen yttrat sig; och då jag af dessa talare till största delen är förekommen, får jag blott tillägga, att jag icke inser någon fara deraf, att orden ”och minst en v e c k a” qvarstå, ehuru jag visserligen med Hr von Rosen instämmer deruti, att de ärenden, hvilka påkalla skyndsammare handläggning, de facto kunna erhålla den, fastän derom ingenting blifvit i lagen stadgadt. Hvad det angår, att Utsk:n sagt att sockenstämma skall hållas i sockenstugan eller der förut vanligt varit; så får jcg förklara, att jag icke anser lämpligt att bestämma hvar den skall hållas, emedan man derigenom endast pålägger ett onödigt band. För Skåne, der sockenstugor icke finnas, kan föreskriften att hålla sockenstämma i sockenstugan icke gälla. Uti Hr von Rosens föreslagna tillägg om hvad som bör iakttagas i fråga om sammanträde med flera socknar instämmer jag fullkomligen. Hr af Sille'n, Georg Axel:
Besv:- och Ekon.-UlsKoLlets XJllaCande, Å~;0 106. 3 samma framställning sedermera hafva tillkom mit, såsom ali kyrkan i Hernösand, ifrån att vara förfallen och bristfällig vid tidpunkten af förra Riksdagen, för närvarande skahl befinnas i det skick , att den icke vidare kan islåndsättas, och att kyrkan, sorn hotar att nedstörta, mast tillslutas och Gudstjensten försiggå i Gymnasii-huset; på grund hvaraf , och då Hernösands Stift icke billigen kunde åläggas att uppbygga en ny kyrka, så länge den Domkyrko-spanmål, som från Stiftet utgöres, fortfar att tillgodokomma en främmande Stifts-kyrka, utan derigenom skulle uppkomma en dubbel oell orättvis beskattning, Herr Dahlfelt föreslagit, att Rikets Ständer måtte bos Kongl. Maj:t förnya deras hemställan derom, att ifrågavarande 124 tunnor Domkyrko-spanmål för framliden komme Hernösands Stift till godo; b\ Från Hogvörclige Preste-Ständét af Herr Professoren Grafström> sorn, under åberopande af de grunder, hvilka äro upptagne i Rikets Ständers vid sista Riksdagen till Kongl. Majit aflåtne underdåniga skrifvelse, åsyflande tillstånd 'för Hernösands Stift att få uppbära den span mål, hvarom nu är fråga, och under förtröstan, att Kongl. Majit, oagtadt
Maj:t i Nåder föreslagna tillägg till 7 §. i 20 Kap. Ärfda-Balken, beslutat, att 23 Kap. 1 §. samma Balk skall erhålla följande förändrade lydelse: ”Förmyndare skall, för hvarje år, författa räkning öfver allt det, lian om händer häfver, att deraf skönjas må, huru lian den omyndiges egendom förvaltar. Af den räkning gifve lian, vid hvart års slut, den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras: begära de det ej, vaie löimyndare ändå skyldig alt hvart tredje år tillställa dem sluten läkning. Äro ej fränder till, eller aflägse boende, eller vägra de alt räkningen granska, då skall förmyndare, hvart tredje år, sin läkning aflemna till Socken-Nämnd eller de Gode Män, som, enligt hvad serskild t stadgadt är, dertill af stad, socken eller annan menighet förordnade äro, att de i (ränders ställe räkningen öfverse må. Finna fränder, Socken-Nämnd eller Gode Män något emot förmyndares förvaltning eller mot hans vederhäftighet att påminna, anmälen det hos Rätten; och pröfve Rätten af omständigheterna om annan förmyndare förordnas må. Är omyndig till de år kommen, att han sjelf finna kan, det förmyndaren ej väl hans egendom förvaltar, stånde ock honom fritt att det hos Rätten angifva.” samt att, uti underdånig skrifvelse, hos Kong}.
Sedermera har detsamma öfvergått till och jemväl erhållit betydelse af ett vanligt skamstraff, som för hvarjehanda förseelser kunde, enligt serskilda Författningar, dels af Sockenstämma eller Kyrkoråd, dels af allmän Domstol åläggas, och för flera fall, ännu i sednare lider, var bibehållet; Men sedan, i anledning af Rikets Ständers, vid Riksdagen åren 1828—i83o, gjorda framställning, att de stockstraff, hvilka Kyrkoråd, likmätigt Kongl. Förordningen den 26 Februari 1817, ägde att ålägga, borde upphöra, och att denna författning således måtte i berörde afseende förändras, Kongl. Maj:t, genom Nådig Kungörelse den 12 Mars i83i, med bifall dertill, förordnat, det Kyrkoråds rättighet, att ådöma stockstraff, ej vidare finge äga runi; och sådant straff R. St. Just. Ombudtm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. 178 för fjerde gången fylleri, jemte böter stadgadt genom Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, äfvenledes upphört likmätigt Kongl. Kungörelsen den 17 Mars 1837; qvarstår detta bestraffningssätt numera endast 1:0 För öfvermage, som oftare svär; 3 Kap. 2 §. För snatteri i fiskehamn, då den brottslige saknar tillgång till derför ådömda böter; Kongl. Hamnordningen den 24 Jan. 1771, 4 Kap. 1 §. 3:o I förening med böter, för den, som hugger neder eller med vilja förderfvar annans till prydnad eller lugn planterade träd, eller ock annan skogsplantering; Kongl. Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Augusti i8o5, §. 64; samt 4:o I stället för uppenbar kyrkoplikt, för främmande religionsförvandt, som begått brott, hvarå sådan kyrkoplikt eljest bordt följa; Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807, få punkten 3 momentet. Emot bibehållande af stockstraff gäller större delen af de förut, rörande uppenbar kjukoplikt, anförda skäl.
Hr Frih. o. Landtm, framställde att i afseende på förevartde punkt blifvit yrkadt å ena sidan af flere talare, dels enkelt bifall till Ulskts tillstyrkande, dels att R. o. Ad. med godkännande af Ulskts tillstyrkande måtte frånträda sitt förut i ämnet fattade beslut, och ä andra sidan äfven af flere ledamöter, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, måtte afslå Utsk:s tillstyrkande. Propos. till bifall å Utskts tillstyrkande uti 3:dje punkten blef härefter framställd och besvarad med ja och nej, och då sedermera Fl. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att svaren varit så delade att han ansåg nödigt att framställa förnyad propos., begärde Gr. Lagerbjelke votering. Uplästes till justering och godkändes följande volerrspropos.: Den, som bifaller StatsUtskrs tillstyrkande i 3:dje punkten af dess mern. N:o 351, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej, vinner nej, afslås Utskrs berörde tillstyrkande och vidblifver R. o. Ad. sitt i ämnet förut fattade beslut. Vid voteringens slut befanns, att rösterne utfallit som följer: Ja — 63. Nej — 48. Uppå sedermera framställd propos. förklarades att i följd af det nu om 3:dje punkten af StatsUlsk:s mern. fattade beslut, Borgare St:s inbjudning och Gr. Lagerbjelkes inbjudningsförslag, såvidt de anginge nämnde punkt, kommo att förfalla. De härefter förekommande 4:de och 5:te punkterne af StatsUtsk. mern. lades till handlingarne, hvarjemte R. o. Ad. fann Borgare St:s inbjudning samt Gr. Lagerbjelkes ifrågavar:de förslag förfalla såvidt de rörde samma punkter. Slutligen förekom och bifölls 6:te punkten af StatsUtsk:s förevar:de mern., samt ansågs att till följd deraf BorgareSks inbjudning och Gr.
Const.Utsk. anförde i dess betänk, härom vid sednaste riksdagen, att detta ord gifvit anledn. till missförstånd; men månne ej dess borttagande skulle gifva anledn. till det farligaste af alla missförstånd, att nemi. Konungens rådgifvare höra, i st. f. att helt enkelt råda, kunna imponera på Konungens styrelse och deltaga deruti, att de i st. f. rådgifvare skulle blifva medregenter? Konungen kan ej vilja annat än landets bästa och folkets väl, ty detta är den största fördel Han för Sig kan söka. Han är upphöjd öfver alla enskilda afsigter, då man deremot aldrig kan vara säker på, att Hans rådgifvare äro dem helt och hållet förutan. Det sämsta af alla regeringssätt är det oligarkiska. Sverige var minst lyckligt, då det styrdes af en rådkammare med kunglig namnstämpel. En återkomst af detta förhållande bör sättas i litanian. H. R. o. Ad. ogillade vid sednaste riksdagen det nu förevar, grundlagsförändringsförslaget. Jag hoppas, att detta äfven nu blifver händelsen. Hederv. BondeSt. gillade det; och jag förstår ej, huru dess medlemmar derföre kunnat stå till svars inför sina committenter, som alltid hatat herrarnes välde. Svenskars urgamla lösen har varit: ”En Gud och en Kung.” Låtom oss undvika allt, som kan hindra denna lösen ifrån att blifva en sanning! Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Lika med den siste värde talaren har jag alltid trott mig finna, att Konungens rätt att allena besluta i regeringsärenden måtte betyda alldeles detsamma sorn Konungens rätt att allena styra. Jag har således aldrig 168 Den 4 September f. 111. rikligt kunnat förstå tvisten om detta ord, och finnér det således obehöfligt och omotiveradt att borttaga det ur 4 §, hvarföre jag afstyrker den föreslagna förändringen. Hr Cederschiöld, Pehr Gustaf: De föregide talarne hafva tillräckligt bevisat angelägenheten utaf bibehållandet af ordet allena. Jag utbeder mig att i formelt afseende få visa nödvändigheten af dess bibehållande.
Riksgäldskontorets förvaltning under tiden från sistförflutna riksdags början till och med den 26 November nästlidet år 1847 i allmänhet blifvit på ett tillfredsställande sätt besörjd, samt någon sådan anmärkning icke förekommit, som, enligt Utskottets åsigt, bör till åtal föranleda, får Utskottet tillstyrka, att fullmäktige i Riksgäldskontoret måtte för de af dem under omförmälde tiderymd vidtagna åtgärder tillerkännas decharge. Stockholm den 28 Februari 1848. Reservation: Vid 10:de punkten: af Riksdagsfullmäktigen N. Strindlund. »Emot det beslut, hvaruti hoglofl. Statsutskottet stannat, i fråga om Riksgäldskontorets organisation, får jag mig reservera; och får jag i sådant afseende bifoga Statsutskottets härom afgifna betänkande den motion, som jag angående detta ämne väckt, så att riksstånden må blifva i tillfälle att i ett sammanhang inhemta de grunder, på hvilka jag yrkat reorganiserandet af nämnde verk, samt att denna fråga bedöma; lydande besagde motion sålunda: Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 53 »I en tid då man af styrelsen fordrar vidtagandet af nödiga åtgärder till förenkling af Rikets embetsverk och hvad dermed eger gemenskap, förefaller d«t ganska besynnerligt att från representationens sida intet steg göres till förenkling af Rikets Ständers egna verk. Väl hafva Rikets Ständers år 184S församlade revisorer, uti deras från trycket utgifne berättelse om granskning af Riksgäldskontorets förvaltning, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att organisationen af detta verk, utan någon egentlig svårighet, syntes »kunna och höra inrättas pä ett mera enkelt sätt, till båtnad för ärendenas gång och besparing af statens utgifter.» Då likväl