Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag var nyss fyllda tretton år och blef nu öfverlemnad till egen ledning. Men nej, det vore dock hårdt och otacksamt, att helt och hållet benämna det så, ty alldrig än hade min far med mera omsorg, mera ömhet, och mera uppmärksamhet följt mina steg, ja, till och med mina tankar, än just nu, väl inseende, att nu vore äfven inne den egenteliga tidpunkt för deras högre rigtning; jag fick således, under all den tid han ägde ledig och möjligen kunde offra åt mig, inne i hans eget rum, genom hans vänliga läppar njuta den rena undervisning, hvilken så sannt bildar, såväl själ som hjerta, för ett högre ändamål; att christendomen blef den källa, hvarifrån han egenteligen öste all sin vältalighet, och hvars kraft han på mitt unga sinne sökte öfverflytta, behöfver jag ej säga. Jag kände mig äfven under de stunder jag njöt dessa läderliga lärdomar så öfver all beskrifning lycklig, så jag emot hela verldens egodelar, icke velat bortbyta en enda af dem. Under dylika, själen förädlande sysselsättningar, hvarunder jag tillika med drift och nöje, skötte min fars lilla och obetydliga hushåll, förgick vid pass ett halft år, då min far en dag, af en sin närliggande, nyligen ditflyttade granne, Major R., erhöll ett oförmodadt besök. Den i vår ensamhet ovanliga påhälsningen, gjorde nu i vår lilla krets litet uppror; mitt skafferi, äfvensom trädgård, fick nu af sina enkla förråder försträcka hvad de möjligen kunde, att åt den förnäma gästen i hast kunna prestera en anständig middag, och min glädje var sannerligen icke liten, då min far efter slutad måltid, med en öm smekning till mig, försäkrade sig oändeligt nöjd med tillredelserna af mina små anrättningar. Den vänlige gästen uppmuntrade flere gånger under den trefliga eftermiddagen min barnsliga fåfänga, medelst berömmandet och beprisandet af ett och hvarje af mina anordningar; i synnerhet lofördade han den särdeles ordning och smak hvarom min lilla trädgård vittnade och hvilken förtjenst äfven helt och hållet tillföll mig, emedan min far, hvarken medhann, eller någonsin ville beblanda sig i den omsorg han visste jag så gärna tog mig om densamma.
Örn ånbring i 4 § 10 odf 11 mom. StrtycffritjetSf örorbningen, angåenbe utrifcS ifrån t)it inlemna ffrifter; enligt ,fton[titutipné4ttffottdS SRemoriat R:o 9. 9tif8bag§*23eftut 1863. 13 § 5, •äfteb utöfning af ben t 3?egering8 (Utrifcö ^Departementet) tilt ... » » 479,200: — ^ufttmfrStitdn. (?anbtförfu'arö*2)ef.'artementet) titt .. » » 9,206,200: — fyemte .VMtfnuifc-Xtteln. (©jöförf»arö (6i»it*£)ef3artemcntet) titt » » 3,706,800: — Sfunöc 4?uftimfc$ttdtt. ($inanö StatsmerletS Drbittarie Snlomfter . gfcmt 9t:br 8,809,950: — StatSmerletS @ptra £)rbinarie eller 23cmiIlniugS*3nlomfter: 8,400,000: — 24,600,000: — eller tillfammanS . 32,909,950: — Ijmaban, efter afrälning af ofmanftåenbe utgiftsfumma . , 31,250,000: — upplommer ett öfmerflott af 9t:mt 9t:br 1,659,950: — Ijmillet Bör, fåforn årligt Bibrag af Statsmerlet, anmänbaS för Beftribartbe af be till utgåenbe från SftilSgälbSkontoret aitmifabe (Statsutgifter. gör ben pånbelfe StatSmerletS till .Kongl.
Hvad åter städerne beträffar, så ehuruväl jag tror, att man lika lagligt kan ålägga dem att gifva en afgift till brandskade-ersättningar, anser jag det icke vara nyttigt eller klokt, att vidtaga en sådan åtgärd, emedan jag fruktar att det skulle föranleda till tätare eldsvådor. Af sådan orsak afstyrker jag allt beslut örn en bestämd lag, rörande brandförsäkringsskyldighet i städerne. Den 21 April f. m. 7i Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens ifrågavarande Utlåtande. Ropades Ja. Till pröfning företogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 4 dennes under N:o 17 afgifne, och den i3 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte Motioner, att den i 24 Cap. ByggningaBalken stadgade skyldighet för hemman å landet att brandstod gifva, måtte upphöra. Herr Hjerta, Gustaf: Jag får vördsamt anhålla om återremiss af detta Utlåtande, och jag hämtar stöd för denna anhållan deraf, att jag ej kunnat göra mig sjelf riktig reda för det beslut som bör tagas i ämnet. Utskotten hafva afstyrkt all förändring i den nu gällande författningen af 1818, som stadgar, att hvar och en, som ingått i Allmänna Brandförsäkrings Inrättningen, är befriad från skyldigheten att gifva Brandstod. Om något undantag skall bibehållas, hade Utskotten bordt tillstyrka ett sådant tillägg, hvarigenom undantaget blifvit utsträckt till alla, som ingått i hvilken inhemsk hrandförsäkringsanstalt, som helst, så att det icke, såsom författningen nu ger anledning att förmoda, endast må 7* Den 21 April f. m. gälla för dem, som ingått i Allmänna Brandförsäkringslnrättningen. Detta är den ena omständigheten, hvarpå jag ville fästa Utskottens uppmärksamhet. Den andra är, huruvida det verkligen är rigtigt att befria någon från skyldighet att gifva brandstod.
M:t blifvit uppförd till 575,000 R:dr kunna upptagas till 2:o. Afrads-spannmålen. som är Kronan behållen, beräknad vid sista riksdagen till 41,725 tunnor, har, enligt samma beräkning, blifvit, på sätt E. K. M:t föreslagit, upptagen, å 6 R:dr tunnan, till 3:o. Tionde-spannmålen. De af denna tionde-spannmål till vissa personer, stater och inrättningar utgående indelningar, beräknade vid sednaste statsreglering till ett värde af 634,170 R:dr, hafva, i enlighet med hvad i afseende å regleringen af Riksslatens särskilda Hufvudtitlar redan är i underdånighet anmäldt, upptagits till sammanräknade 104,520 tunnor spannmål med ett värde å 6 R:dr tunnan, af I afseende på den kronan hehållna andelen af tionden, hafva Rikets Ständer inhemtat, att, under nedannämnde Transport 3,236,120: 668,450: 250,350: 627,120: 728 Expeditions-Utskotlets Förslag till undt. Skrifvelse, N:o 224.
Sedan fast egendom blifvit, enligt föreskrifna taxeringsgrunder, till sitt verkliga värde uppskattad, må detta värde bibehållas oförändradt intill slutet af det år då en förnyad Bevillningsstadga varder af Riksdagen antagen, såvida icke brandförsäkringsvärdet å byggnader i stad och på dess område eller å öfriga i § 4, mom. 4, uppräknade hus och byggnader blifvit ökadt eller miuskadt, eller egendomens värde antingen genom nyeller tillbyggnader, nya fabriksanläggningar eller andra inrättningar blifvit under tiden i betydligare mån förhöjdt eller genom inträffad eldsvåda, vattenflöde eller af annan dylik anledning märkligen förminskats; i hvilka fall sagda värde bör jemkas efter de förändringar egendomen undergått.” 4:o) af Herr Trägårdh., Sv.: ”Emot den förändring Utskottet beslutat i afseende på 9 § 1 morn., får jag mig reservera, enär den föreslagna delningen af bevillning på de särskilda kontoren kommer att grunda sig endast på godtyckliga uppgifter af bolagets styrelse; men för den händelse Utskottets förslag, sådant oaktadt, skulle vinna Ständernas bifall, anser jag rättvisa och likställighet fordra, att uti momentet äfven införes: eller annat penningebolag, så att momentet må erhålla följande lydelse: Bankbolag eller annat penningebolag, der bolagets rörelse drifves, vare sig genom hufvudkontor, afdelningseller kommissionskontor. Exempelvis tillåter jag mig härvid erinra om Skandinaviska Kredit-aktiebolaget, som har sitt hufvudkontor i Göteborg, men drifver högst betydande rörelse vid särskildt kontor i Stockholm. På BevillnmgsUtskottets Betänkande N:o 3. 17
Utan att sjelf nu härom yttra en åsigt, ber jag dock att få fästa uppmärksamheten derpå, att Englands förste minister, då detta ärende nyligen i Parlamentet 186 Den 16 Mars. behandlades, icke tvekade yttra, det England icke ansåg sig hafva med afseende å Polen förpligtat sig till någon som helst garanti, och förklarade, det enligt hans tanke England väl egde rättighet, men icke skyldighet att i frågan intervenera. Hvad dernäst den af Hr Frih. Stael von Holstein meddelade uppgift om en redan tillvägabragt kooperation mellan flera Europeiska magter beträffar, har väl jag, likasom han, härom läst hvarjehanda, såväl i utländska som inhemska tidningar, men saknar derom närmare kännedom. Jag kan ej veta, om den värde motionären är i besittning af meddelanden, som la k tiskt bekräfta denna uppgift; — af dem, som kommit mig tillhanda, hemtar jag icke anledning till den förmodan att, — ännu åtminstone, — någon öfverenskommelse i detta afseende kunnat tillvägahringas. Den tvekan, som sålunda af de största bland Europas magter ådagalägges, bevisar nogsamt huru grannlaga denna fråga är, och med hvilken försigtighet den öfverallt anses böra behandlas; den torde, likaså, förklara den afvaktande ställning, som, med afseende derå, K. M:s regering ansett sig böra intaga. Ingen torde betvifla, det hon, lika med andra upplysta och frisinnade regeringar, på det varmaste deltager uti ett olyckligt folks lidanden och motgångar; ingen kan betvifla, att hon önskar se ett snart slut på en upprörande strid; men ingen lärer heller förundra sig öfver, om hon noga öfverväger de medel, som lämpligast kunna leda till detta måls uppnående, och om hon icke lättsinnigt tillgriper sådana, som dels kunna motverka ändamålet, i stället alt befrämja det, och dels skulle kunna medföra följder, för hvilka hon blefve nödsakad att taga K. St:rs medverkan i anspråk uti en vida större utsträckning än de sannolikt sjelfva förmodat eller åsyftat. Den anhållan, hvilken, enligt motionärens yrkande, borde af K. St:r till K. M. framställas, är af egenskap att dess uppfyllande icke är beroende af K.
Råd, och äfven bland Lagcommissionens ledamöter. Jag skulle önska, att sä äfven kunde ske nu, att vid en blifvande riksdag en sådan granskning kunde ske, dervid Högsta Domstolens ledamöter vore närvarande och colleclivt vöre öfverens om hvad de ämnade säga i ämnet. Detta vore en väg, som jag anser möjligt att beträda; men kan den icke beträdas, så måste man försöka att ga en annan, den nemi. att uppdraga granskningen åt ett särskildt Utskott, hvarvid likväl alltid den betänklighet uppstår, att särskilda Ulsk. icke kan granska med R. St:s rätt, utan måste Utskts granskning undergå ny granskning inom Stånden, så att på det sältet 2tne granskningar inträlfa, en af delegationen och en af Representationen. Den 3:dje vägen för granskningens verkställande vore således den, huruvida icke ett tillägg borde ske till 87 J. Reg.F., som medgåfve rättighet att åt en delegation inom Stånden med afgörande-rätt upplåta granskningen. Jag vill icke tillåta mig att här förklara, huruvida denna method vore den rätta; men jag önskade, att LagTJtsk. måtte närmare öfvertänka detta ämne och till R. St. i detta afseende ingifva ett förslag, som kunde af R. St. antagas. Man må svara mig härpå, att hvad närvarande Ständer i slikt fall besluta icke binder kommande Ständer. Jag vet det äfven, och det var också skälet, hvarföre jag, såsom ordförande i sista riksdags LagUtsk., tvekade att för R. St. framlägga något sådant förslag; men jag tror, att om föregående Ständer gå för långt, om kommande Ständer icke gilla, hvad vi gjort, vi åtminstone tillkännagifva en varm önskan alt möjligtvis bereda åt K. Carl XIV Johan ett tillfälle att till de mångå välgerningar, Han bevisat vårt fäder-* neslund, äfven lägga den af en ny lag åt Svenska folket, Hr von Stahl, Sven Aug., uppläste följande:
När nu Utskotten utvisat medlen, hvarigenom man kunnat förstärka Bankens silfverfond, och behofvet af utrikes lån icke visar sig större, än som svarar emot Bankens inkomst för några få år, tycker jag, att planen i detta afseende är så väl uppgjord som den kan göras; och man skulle, för att erhålla en realisation, med genast börjad utvexling, göra en vida större uppoffring än som svarar emot fördelarue deraf. Blifva förhållanderna gynnande, skall dessutom det föreslagna utländska lånet komma att stanna vid den dertill lemnade tillåtelsen, och densamma ej ens behöfva begagnas. För mitt omdöme ligger derjemte till grund den öfvertygelse, att man bör undvika alla sådane mesurer, som verka lill misstroende, hvilket sker, om man beslutar att inblanda Banken i någon upplåningsrörelse. Jag anhåller således om proposition till bifall å Utlåtandet, under förbehåll att framdeles få yttra mig om detaillerna, och deribland omförslaget, att ställa ett creditiv på Banken utan valuta, hvilket, om det icke åstadkommer någon verklig våda, åtminstone måste verka menligt på mängdens omdöme. Herr -von Hartmansdorff; August: Bland de talare, som hitintills yttrat sig, har blott Den 6 J11 (ii f. m. en enda varit emot Utlåtandet N:o i, och det på den grund, att han önskat en sedelförbättring. Om denna önskan ginge i fullbordan, skulle de gäldskyldige blifva bankrutt; de skattskyldige oförmögne alt betala sina utlagor, och näringsidkaren blifva utan lån, till bedrifvande af sin rörelse, emedan det vöre beqvämligare för Capitalisterne att låta sina penningar ligga till sig på kistbotten, än alt ömsom utlåna och indrifva dem. Denna påföljd är så ögonskenlig, att jag ifrån det hållet icke befarar något väsendteligt motstånd mot myntbestämningen. Derföre och då jag redan i Utskotten haft tillfälle säga min mening, vill jag ej upptaga tiden med någon utveckling af hvad Utskottens tryckta Utlåtanden innehålla; så framt icke någon skulle tala mot desamma för att komma till sedelförsämring.
Genast, då hon första gången träffade samman med herrarne Lexow, tyckte hon inte om dem. Häradshöfdingen gick väl an, han var ungefär som andra, hvarken bättre eller sämre (Alice anmärkte, att Anna ännu yttrade sig i “Reformatorernas“ absoluta stil, när det gälde att bedöma män) – men den andre! En “bildhuggare“, som utan spår af ändamål flackat Europa rundt, sedan han först skickat hem två omöjliga arbeten – Omöjliga! Hur kan du veta det, när du inte ens har sett dem? afbröt Alice häftigt. – Man kan väl ha lof att kalla ett konstverk omöjligt, här det är så – så – naturalistiskt, att det sårar blygsamheten. – Jag trodde verkligen du var alltför emanciperad för att hålla på gamla fördomar. – Emancipation är, så vidt jag vet, inte det samma som oblyghet i något afseende, svarade Anna värdigt. Alice teg; men i sitt sinne tyckte hon der var något borneradt och nästan löjligt i denna indignation, och hon undrade på om Anna, som “ändå hade så godt hufvud“, verkligen kunde taga alla deras deklamationer i Reformförbundet på allvar. Anna i sin tur tyckte, att Alice hade blifvit bra ytlig och fåfäng och fullständigt mist allt intresse för de stora och allvarliga frågor, hon först tagit så liflig del i. Och när hon ännu någon gång försökte tala och diskutera som förr i verlden, så undgick det icke väninnans misstänksamt skärpta blick, att det egentligen blott var ett artigt bemödande för att göra henne till viljes. Följden var, att flickorna i sitt umgänge med hvarandra blefvo kyligare och ömsesidigt mera försigtiga. Anna, som höll innerligt af sin vän, var både stött och sårad och slöt sig dag för dag mera till Eva, under det hon på samma gång med harmsen och nästan svartsjuk ängslan gaf akt på, huru oroande snabbt förhållandet mellan Alice och Georg Lexow utvecklade sig. Der var ändlösa samtal, som började om ett intet och fortsattes i småleenden, hviskningar och halfhöga skratt, utan att någon annan kunde komma underfund med, hvarken hvad de talade om eller hvad de skrattade åt.
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka, att det må åt Konungen öfverlemnas, att bestämma liden för lånets upptagande samtidigt med j eller ej ter , utväxlingens början. Herr Tham, Vollrath: Jag kan för ingen del instämma uti hvad Herr Cederschjöld yttrat om den försämring i vårt mynt, sora skulle uppkomma genom detta lån. Jag tror ej, att Svenska myntets kurs försämras genom sedelstockens Ökning, då Den 3 Mars f. m. 107 vi inlägga motsvarande silfver i Banken. Kursen heror ej på sedelmassan. Denna sednare verkar ej på våra utländska handelsförhållanden, och kursen beror af dem. Om våra handelsförhållanden blifva gynnande, faller kursen, utan afseende på sedelstocken. Alt Svenska sedelmyntet emellan 180g och 1823 ofta varit i fallande, har berodt derpå, alt valuta ej funnits, eller kunnat erhållas, för den stora sedelutgifningen 1809, och allmänheten visste att dessa sedlar voro utgifne, utan att valuta för dem blifvit inlagd i Banken. För de 1111 ifrågavarande penningarne skulle valuta införas i Banken, innan de utgåfvos. Om varorne sliga i pris, verkar det ej på kursförhålianderne. Vårt behof af vexlar beror på import och export. Jag finner derföre icke, alt delta lån, om det upptages före realisationens början, skall verka menligt på kursen, eller lägga något hinder för realisationens verkställande. Jag tror att, sedan man tagit ett beslut, som enligt min öfvertygelse motverkar realisationen, nemligen att inrätta en deposilräkning , rätta sättet att hjelpa detta är, att så fort som möjligt indraga det lån, som är satt i fråga, ty derigenom komma Fullmägtige i Banken i tillfälle, att få tillräcklig fond för att kunna anmäla, att realisationen kan sättas i verkställighet. Man har bestämt en viss tid såsom den sisla, då realisationen skall ske, men man har ej förbudit, att den förr mä io8 Den 3 Murs f. m, taga sin början; och jag förmodar alt Fullmägtige ej skola försumma att anmäla, då allt är färdigt.
Tiegeriiig-: § Stats-Rådet skall hesta af Tio Ledamöter, hvilka äge att alla der förekommande ärenden öfvervara: ej må fader och son eller bröder på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet. § Åf Stats-Rådets Ledamöter skola Sju vara Chefer, hvar för sitt Departement, nemligen: Justitie-Stats-Ministern, för JustitieDepartementet; En för Finans-Departementet, saini En för Ecklesiastik-Departernentet. Den närmare —■ stadga. Bland de Tre Stats-Råden Civil Beställning. s-Formeii. 5, Stats-Rådet skaN bestå af Elfva Ledamöter, hvilka äge att alla der förekommande ärenden öfvervara: ej ina fader och son elfer bröder på en gång vara Ledamöter af Stats-Rådet. e. Af Stats-Rådets Ledamöter skola Atta vara Chefer, hvar för sitt Departement, nemligen: Justitie-Stats-Ministern, för JustitieDepartementet; En för Finans-Departementet; En för Ecklesiastik-Departernentet, samt En för Departementet för Allmänna Arbeten och Kommunikationsanstalter. Den närmare—■ — stadga. Bland de Tre Stats-Råden Civil Beställning. Ilänvisni ng: Bihang till Riks-Ståndens prof. 3 Sami. Konst.-Utsk:s Meni. Konstiluliom-Utskotlcts Memorial N:o 2. 5 Ridd. o. Ad:s prot. )d. 28 Nov. 1857 och Preste-Ståndetsprot. ) d. 5 Jan. 1858. Förslag till ändring i 12 § Regerings-Formen, angående Stats-Rådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter. Regerings-Formen. § 12. Konungen äger att i Afhandlingar Konungen äger att sluta afhandlin och Förbund med främmande Makter ingar och förbund med främmande makter, gå, sedan Han, enligt föregående §, dersedan, enligt 8 §, Stals-Rådet deröfver öfver hört Ståts-Ministern för Utrikes blifvit hördt. Ärendena och någon annan tillkallad Stats-Rådets Ledamot. llän visning:
Sparres anmärkning angår, så har jag ingenting att mot densamma erinra, utan tycker verkligen att de skäl Gr. Sparre anfört för att K. M:s Befh:de äfven i andras sällskap skola få idka jagt, kunna vara ganska billiga. Jag vill dock erinra derom, att det är K. M:s förslag Utsk:t följt, och då icke fråga inom detsamma blifvit väckt om utvidgande af landshöfdingarnes jagträtt, så förefanns icke heller något skäl att frångå K. M:s Propos. Hvad Hr Ros’ anmärkning angår, så är den mig väl bekant, emedan den äfven framställdes i Utsk:t, och rörer sig kring redaktion af 2:dra mom:t. Den skulle nemi. bland annat innehålla ett stadgande att jagtbetjeningen skulle få anställa jagt efter rofdjur i allmänhet. Utsk:t fann dock detta förslag mindre lämpligt, emedan halfva faunan kan omfatta rofdjuren, om man så vill. Dit kunde då äfven t. ex. räknas kråkor, skator och råttor. Just derföre att det bland rofdjur finnes sådana som icke allenast icke äro skadliga, utan t. o m. nyttiga, har Utsk:t insatt ordet »skadliga» framför rofdjur. Så äro t. ex. ugglearter och vråkar m. fl. fridlyste i Danmark. Hvad jag nu sagt, är för att visa befogenheten af Utsk:ts framställning, hvartill jag äfven får anhålla om bifnll. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm: Då det län, hvars styrelse dr mig anförtrodd, icke eger några sådana parker, der jagträtt kan begagnas, har jag icke heller något särdeles intresse Den 5 Augusti. 9 i denna sak, men anser mig dock böra understödja hvad som rätt och billigt är.
Bih, till R, St, Fröt, 1840, 5 Sami. f Afd, 17 Haft, 2 6 Bevil/nings-Utskottcts Utlåtande, N\o 26. Alltså hade jag önskat, att en helt låg beskattning fastställdes för bränvins-consumtion högst 4 skill., hvilken afgift borde ingå till Statsverket, för att användas till understöd vid arbets-inrättningar, der så lyckligt vore, att sådane kunde bildas, eller lill andra nyttiga ändamål. Om å ena sidan de skäl, hvarpå Utskottet grundat sitt afslag å motionen, jemte andra olägenheter, som man förespeglat utaf en drygare beskattning å consumlion, genom denna låga afgift, efter min mening, till en del kunna jäfvas, så synes å andra sidan ingen obillighet ligga deruti, att, då en person med flere hundrade supar om året skadar samhället, han med 2 å 3 gagnar detsamma. Hade ifrågavarande motion blifvit antagen, så skulle en öfversigt af mantalslängderne på ett intressant sätt kunnat upplysa, om nyttjandet af bränvin afeller tilltagit i Riket.” STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. BevillningsUtskottets Utlåtande, N:o 27. 1 Nro 37. Ant, till Exp. Utsi. den 5 September, kl. 5 e. m. Utlåtande, i anledning af anmärkningar emot Bet linh andel N:o 12, angående grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen, samt föreskrifterne för tilläg nini ngen deraf. Tili Bevillnings-Utskottet hafva samtlige Riks-Stånden återremitterat förenämnde Betänkande, hvilket, jemte dervid fogade förslag till BevillningsStadga, likväl blifvit af Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet i alla de delar, der ej, på sätt här nedan omförmäles, återremiss från sistnämnde Riksstånd egt rum.
Q serskildt besvara hvarje anmärkning, helst förslaget visar, hvad afseende å anmärkningarne blifvit fästadt, få U; skollen till svar å samma anmärkningar endast hänvisa lill berörde förslag. I öfrigt, och ehuru Utskotten, som icke funnit skäligt frånträda deras förut afgifna förslag, att afgiften för bränvinsbränningen bör erläggas förskottsvis, hafva Utskotten likväl ansett lämpligast att till Kongl. Majrts Nådiga pröfning öfverlemna att bestämma sättet för debiteringen och uppbörden af denna afgift, hvadan, med uteslutande i det nya förslaget af de föreskrifter, som Utskottens förra förslag i detta afseende innehåller, Utskotten härmedelst velat vördsamligen tillstyrka, att Rikets Ständer, vid öfverlemnande af förslaget till den blifvande nya Förordningen angående bränvinsbränningen, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det Kongl. Majtt täckes uti Författningen i Nåder föreskrifva, huru med debiteringen och uppbörden af berörde afgift bör förfaras. Hvad Utskotten sålunda tillstyrkt, varder, jemte bifogade förslag, Rikets Högloft. Ständers pröfning vördsamligen understäldt. Alskillige Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 14 September j 84o. Förslag till Föreskrifter, angående grunclerne och vilk or en för Bränvlnshriinningens utöfning samt afgifterne derför. Första Artikeln. Om Bränvinsbrännings-rättigheien. §• 1 • Bränvinsbränning, af hvad tjenligt ämne eller växt sorn helst, skall, med den panne-rymd samt emot de afgifler och öfriga vilkor, här nedan föreskrifvas, vara tillåten under sex månader af året, nemligen Januari, Februari, Mars, April, November och December, så framt icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställande af denna tillverkning. Jiih. till R. St. Besv.- och Ekon.-Utshottens Utlåtande, N:o 5.