Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer hos Kongl. Majit framföra den underdåniga önskan, att äfven denna omständighet måtte i INåder afses vid de anstalter, sorn redan äro vidtagne, eller framdeles kunna komma att vidtagas, till förekommande af den skada, Sorn af försvarslösa och vanfräjda le personer kunna samhället tillfogas. Hvilket dock till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas: Stockholm den 26 Janu ari 1818. Best). och Ekon. Utsk, Betänkandeh, 151 N:r 59, Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiTJtskotts Betänkande i anledning af väckt fråga om Spekt akternas inställande på de större Högtidsdagarna m. m. Genom ProtocollsUtdrag af den 5te nästlidne Januari har ifrån Högyördiga PrestStåndet till Utskottet blifvit remitteradt ett Memorial i detta ämne af Tjenstförrättande' Öfver-HofPredikanten m, m. Herr Doctor Hedrén, deruti anföres: att, om i ett bildadt samhälle det icke allenast är lofligt, utan pck nyttigt, att med valda och anständiga nöjen uppmuntra de, af den hvardagliga mödan nedtryckta sinnen, förmildra det sträfva och tröga af ett svårmodigt lynne, och genom framställningen af det sköna i dess bildliga former, förädla det nationella lankeoch lefnadsSättet, så vill dock vara nödigt, att denna omsorg subordineras den högre omtankan för Samhällets religiösa och moraliska förädling; att det icke kan vara likgiltigt, om motsatsen inträffar, om det heliga icke blott får sitt rum bredvid, utan sättes efter det profana, om den ena delen af Allmänheten, ömtålig i sin Gudsfruktan, blifver stött och förargad vid åsynen af Kyrkans vanhelgd, och den andra, lättsinnig och vacklande i sina grundsatser, förvillas till glömska och förakt af heliga inrättningar, då de fastmera gemensamt borde hällas till beständig åtan - JBesv. och Ekon. Utsk.
Jo, då skulle vi, i fall Bevillningskomitén räknat rätt, få l/i eller 25 proe. mera i skatt, än man egentligen åsyftar att få; om TJtskit räknat rätt, finge man 2/3 eller 66 2/s proc. mera; om åter Finanskomitén räknat rätt, så tager man 1 l/g gång eller 150 proc. mera än man behöfver. För öfrigt tror jag icke erfarenheten lärer, att derigenom, att bevillningsprocenten för jordbruket ned sättes, något högre taxeringsvärde komme att åsättas jorden. Man har nemligen sett, att sedan 1855, då bevillningen ned sattes till 1/2, så blef resultatet, att den fasta egendomens taxeringsvärde ökades ända till år 1857 endast från 267 millioner till 273, under det att under samma tid bruken upgingo från 29 till 40, fabrikerna från 13 till 22 millioner, samt den beskattade inkomsten ökades för fabriksidkare från 762,800 till 1,736,080, för handlande m. fl. från 7,242,140 till 11,102,560. Bevillningen af näringarna har således ganska betydligt höjt sig, under det jordvärdet på landet stått nästan stilla. Den beskattade inkomsten ökades nemligen för fabrikerna med 127 proc., för handel och handtverkerier med 53 proc., då deremot taxeringsvärdet för jorden ökats blott med 2 proc., och det just under de år 1854—57, då spekulationsraseriet var som störst. Jag tror således, att man endast af en ytter ligare procent-nedsättning icke kan vänta något för statsinkomsterna gynnsamt resultat. Det sannolika vore, att med bibehållande af det gamla maskineriet, men half afgift efter Frih. Tersmedens förslag af alia enskilta hemman i stället för 1857 års bevillning . 407,650 1861 finge hälften eller 203,825.
Vederbörande bade dock vitsordat ställets tjenlighet för det afsedda ändamålet och sakkunnige personer bade upplyst att Alnarp vore vida lämpligare än andra föreslagna ställen, bland annat derföre att kungsgården läge midt emellan Lund och Malmö, mellan universitets-staden och en större handelsoch fabriks-stad, en omständighet af icke ringa vigt för den landtbruks-elev, sorn önskade inhemta bildning och kunskaper utöfver hvad som specielt tillhörde hans yrke. Jernvägen ginge ock nära förbi, hvarigenom egendomens alster beqvämt och förmånligt kunde afsättas. Der vore ock tillfälle att anlägga både tegelbruk ock kalkugn och vid hufvudgården funnes ymnig tillgång på gråsten, till största delen sprängd och färdig att användas för de många byggnader, som vid ett sådant Institut måste uppföras. Emot de gjorda anmärkningarne, att jordmånen icke vore särdeles omvexlande och att stället saknade skog, är anfördt, att, enligt vederbörandes intyg, der linnes jord af bättre och sämre beskaffenhet; att egendomen innehåller 800 tunnland åker, 100 tunnland madäng, 75 tunnland strandbete samt 75 tunnland hårdvallsäng med löfträd; hvarjemte erinrats, alt, då fråga icke vore om anläggning af ett Skogs-institut, det vore af föga betydenhet om tillgången på skog vore större eller mindre. Något hinder för kungsgårdens användande lill Landlbruks-institut från och med slutet af nuvarande arrendetid, vore destomindre att befara, som Kongl. Kammar-kollegium, i ämnet bordt, sådant tillstyrkt, samt tillika upplyst, att landshöfdingen icke kunde anses ovilkorligen berättigad att, efter nytt arrende af Alnarps kungsgård, hela inkomsten deraf åtnjuta, utan att sådant vöre af Kongl Maj:ts pröfning beroende, hvarföre, då Kongl. Maj:t nu föreslagit, att Alnarp måtte lill Landlbruks-institut, mot visst arrende lill landshöfdingen, upplåtas, Rikets Ständers bifall vore alldeles tillräckligt för att förändra dispositionsrätten. I afseende å förslaget att 40 tunnland af den så kallade
Och hade Rikets Ständer, för fyllande af alla bär ofvan uppgifne behof, anslagit en summa af tillsammans 508,713 Ridr 36 sk. 7 r. att af Banken i låneväg till Manufactur-Disconten utgå, hvarigenom, med de förut i sådant ändamål af Banken utgående 49*»2bS Bldr It sk. 5 r., Bankens hela bidrag lill Fabrikernes understöd komma att utgöra en jemn summa af en million Riksdaler. De af Rikets Ständer sålunda i underdånighet föreslagna förändr»- *4 Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse N'.o 3o. gar i Manufactur-Discontfondens förvaltning, liar Kongl. Majit derefter till deras liufvudsukligaste delar, under den 9 December 1818, gillat och godkänt, hvarförutan Kongl. Majit, i anledning al Rikets Ständers tillika gjorda underdåniga framsl»Ilning om angelägenheten, att jernoch melalllorädlingen, serdeles i Eskilstuna, hlefve framför andra inrättningar understödd och uppmuntrad, uti Nådig skrifvelse af den 3 November i8rp förordnat, »tt förläggare i Eskilstuna skulle, enär förlagssumman det föregående året »tgjort 4°oo R.dr och derutöfver, ega rätt att upptaga lån i MannfacturDisconlfonden lill r>-5:delar eller \o procent af l’öilagssumman, samt att Fristads-Manufaclurister egde att åtnjuta lån i samma fond till i-3idjedel eller 33 i-3:djedels procent af det värde, hvartill föregående årets tillverkning uppgått, under iakttagande i öfrigt af de reglementarisk» föreskrifter, högstberörde Kongl. Bref vidare innehåller. Från Rikets Ständers sida hafva sedan år 18r8 några andra förändringar, i afseende på Manufactur-Discontfondens förvaltning, icke blifvit föreslagne, än alt Rikets Ständer vid 1829 års
Ett gammalt ondt, nemligen det både för skog och jord skadliga svedjandet har likväl numera nästan alldeles upphört, men i stället har afverkningen af skog till plank och bräder för afsalu utomordentligt tilltagit, helst sedan, jemte de vanliga sågverken, äfven turbinoch ångsågar blifvit anlagda, samt skogsägarne börjat att i klump försälja hela skogsparker, hvilka derefter af köparne fullständigt sköflas. Blott inom eller i närheten af det lilla, fordom ovanligt skogrika Mo härad finnas 2 ångsågar, 3 turbinsågar och 41 andra vattensågar, vid hvilka årligen försågas minst 20,000 tolfter bräder och plank, deraf vid de begge ångsågarne öfver en tredjedel eller omkring 7,000 tolfter. Äfven inom andra delar af länet fortgår ett dylikt skogsutrotningssystem, och inom länet finnas tillsammans 292 sågar. Jönköpings län. Skogseldar. Kolning. Pottasketillverkning. Priser. Torfmossar. Rofdjur. 9 Några större skogseldar hafva icke under perioden förevarit inom länet, med undantag af den, som år 1857 inträffade å Norra Wedbo härads allmänning, der 49 tunnland 55 kappland afbrändes; och är orsaken till denna skogseld obekant. Genom två i länet befintliga glasbruk, Gyllenforss i Westbo och Haga i Östra härad, förödes mycken skog, emedan derstädes årligen åtgå omkring 6,560 famnar ved, som betalas med 2 R:dr 50 öre till 3 R:dr 33 öre famnen. De många inom länet förekommande tegelbruken bidraga ock väsendtligt till skogsbeståndets förminskande. Kolningen, som i länet bedrifves till 21 jernbruk, 12 manufakturverk och 14 masugnar, sker på ett sätt, som tarfvar mycken förbättring, synnerligast hvad beträffar sjelfva hygget, som nu verkställes utan urskiljning, jemte det att icke det ringaste göres för återväxten. Kolbehofvet i länet för nämnda verk samt för städerna och landtbruket antages utgöra öfver 100,000 läster. Tjärubränning bedrifves föga.
Löftet om upphörandet af all korrespondens med henne blef emellertid snart brutet och det steg han beslutat taga tycktes blifva mera påkostande för hvarje dag. Lilla Allegra blef äfven sjuk. I ett af sina bref till Teresa skrifver han: ”Du är och skall alltid vara min första tanke. Men i detta ögonblick är jag i det förskräckligaste läge, icke vetande hvilket beslut jag bör fatta; – å ena sidan är jag rädd att kompromettera dig för alltid om jag kommer till Ravenna, samt för följderna af ett dylikt steg, och å andra sidan fruktar jag att förlora både dig och mitt bättre jag, samt allt hvad jag någonsin känt eller smakat af lycka, om jag icke får återse dig. Jag ber, jag bönfaller dig att vara lugn och tro att jag först med döden skall upphöra att älska dig. Jag vill rädda dig, och skall lemna ett land som är mig outhärdligt utan dig. Ditt bref till mig och F ... misskänner mina bevekselegrunder – du skall lära att inse din orättvisa. Är det icke nog att jag måste lemna dig – på grunder som du snart skall förstå – är det icke nog att jag måste fly från Italien, med ett djupt såradt hjerta, efter att hafva tillbringat mina dagar i ensamhet allt sedan din afresa, sjuk till kropp och själ – skall jag äfven lida dina förebråelser, utan att besvara och utan att förtjena dem! Farväl! – det ordet är min lyckas död.” Allt var ordnat för hans afresa till England, och dagen bestämd, då underrättelsen nådde honom att Teresa åter blifvit farligt sjuk. Ny obeslutsamhet, nytt vankelmod. Den bestämda dagen kom, han hade underrättat sina engelska vänner om sin ankomst och så väl pligt som försigtighet manade honom att resa. Hans bagage var i ordning och redan om bord på gondolen, sjelf var han resklädd och behöfde endast gå ned för trappan och stiga i båten, ty hans vapen voro det enda som återstod att packa ned. Men som förevändning för ett ytterligare dröjsmål förklarade han plötsligt att, om klockan sloge ett innan allt blifvit i ordning, skulle han ej resa den dagen. Klockan slog och han stannade.
Slutligen har Utsk. i i2Ö §:n, der fråga är om hänvisning till klagomål öfver Pröf.- comildens beslut, yttrat, att besvaien skulle ställas till K. M. Jag hemställer lill Utsk., om icke delta bör ändras så, alt de skola gå lill en annan auctorilel, I. ex. till Kammar-rätten, emedan Konungen är fullkomligt sysselsatt med andra saker, utan alt fä den mängd af göromål, som på detta sätt skulle komma att banskjutas lill Honom. I händelse icke Utsk. skulle göra afseende på den anmäi kn. jag gjort l örtde lönerna och afgifterna af löner, så inträffar det, att afgifterna för militären, med accordsränta, afgifter till pensions-cassan, in. m, uppgå till omkring 21 proc. af lönens belopp. Jag vill anmärka detta, för att fästa Utsk;s uppmärksamhet på det hårda sätt, hvarpå dessa löner beskattas. Hr von Röök, Gustaf: Beträffande Högh Bevilln.- Ulskts tillstyrkande i betänk. IV:o 12 om skyddsafgiflens bibehållande tillsvidare, med villkor alt densamma icke må öfverstiga 2g sk. för man och 12 sk. för qyinna, att utgå ifrån fyllda 18 år, så förenar jag mig med de värde talare af Högh R. o. Ad., som hafva ansett nödigt att den -nuvarande skyddsafgiften måtte oförändrad fortfara med 41 sk. för mansoch 22 sk. för qvinspersonen; ty jag befarar, att Statens behof icke tillåta den proponerade nedsällningen. Högh Bevilln.Utsk. har uti den föreslagna bevil In.— Stadgan borttagit, eller åtminstone icke uppfört afgilten enligt 2 art. för arbetsfolk.
Rättegångs-Balken, ådömt klaganderne för missfirmligt skrifsätt mot deras vederdeloman Tio riksdaler banko i böter; derutinnan klaganderne uppå flere i den underdåniga besvärsskrilten upptagna skäl om ändring i underdånighet anhållit samt af såväl Kongl. Förordningen den 22 Juli 1803 som Kongl. Instruktionen af den 12 April 1815 förment sig ega anledning till den underdåniga begäran, att dem mätte tillåtas ifrågavarande proste-tunna efter markegångspris med stadgad förhöjning lösa; anhållande* derjemte underdånigst att återbekomma de af dem, till följd af Edert Utslag, er1 agde böter; öfver hvilka underdåniga besvär så väl kontrakts-prosten Schartau som J, enligt Nådig befallning, med underdåniga förklaringar inkommit. WI håfve nu detta besvärsmål i behörigt öfvervägande tagit samt i Nåder pröl\at skäligt Edert öfverklagade Utslag, såsom i Författningarna grundadt, gilla och fastställa; velandes WI icke hafva bifallit klagandernes underdåniga anhållan om återfåendet af de dem af Eder för nyttjadt missfirmligt skrifsätt mot deras vederpart rätteligen ådömda böter. Detta gifve WI Eder härmed till svar och vederbörandes förständigande i nåder tillkänna. Befallandes etc. Stockholms Slott den 7 Februari 1822. CARL JOHA N. G. von Schantz. Till Kammar-kollegium ang. räntmästaren Cronsioés m. fl:s besvär öfver dem ålagd forselskyldighct af proste-tunnan från Hardeberga socken. Vidimeras ex officio. Albin Johansson. t f. Aktuarie i Kgl. Kammar-kollegium. Statssamt Allm. Bese.- och Ekon.-Ut skott ens Utlåtande, N:o 79. j Af herr prosten Tranalus: ”Proste-tunnan har sin upprinnelse frän tider långt före reformationen.
Man kan nu äfven börja drifva törnrosor samt åtskilliga såväl örtsom träartade växter, hvilka man önskar erhålla tidigt i blomning, hvarvid torde observeras, att drifningen af de flesta växter bör till en början ske vid låg temperatur, nämligen + 0 — 8 — 10° O, och att temperaturen blott helt långsamt bör efterhand ökas. Har man ett svalt växthus, ställas de till en början i sådant, — ett föga eldadt boningsrum är ock användbart — för att efter någon tids förlopp inflyttas i ett varmare rum. Drifbänkar. En s. k. kur till uppdragning af tidiga melonoch gurkEnklare bord. plantor kan man redan nu anlägga. Ingen husmoder borde försumma att Afven kan man börja anlägga drifbänS ö n d a g; Oxsvanssoppa. föra noggranna och ordentliga räkenkar till rädisor, bladsallat, persilja, moKalfstek med grönsaker. skaper, öfver hvad som går åt inom rötter, spenat, dill etc. Kastaniepuré med gräddhushållet. » Den är så fasligt krånglig, skum. Sparrisdrifning fortsattes eller på- denna räkenskapsföring », säger mången. M å n d a g: Puré på morötter. börjas. Nej, högtärade, nu är det den lättaste Ragu på kalfstek. Frnktdrifning. Drifning af vin, persak i världen, svara vi. Nu finnasju T i s d a g: Köttsoppa. särskildt utgifna s. k. hushållsböcker, sikor, smultron e t c, kan påbörjas, Njurbullar. hvarvid erinras om, att temperaturen så enkelt och lättfattligt uppställda, att O n s d a g: Kokt rökt Hamburgerbringa till en början hålles jämförelsevis låg. ett barn kan begripa dem. En sådan med surkål. Potatis afsedd till drifning intages i hushållsbok är den på hr I. Göthes Temjölk. varmt ljust rum, samt lägges i enkelt förlag utgifna, hvilken i detta nummer T o r s d a g: Fläsk med hvita bönor hvarf, sä att dagsljuset utkommer hvarje annonseras till ett pris af endast en (amerikansk rätt). potatis för att utgro. krona.
Sålunda torde böra stadgas, att sedan beloppet af denna bränvins-skatt, efter första årets slut, är kändt, skall hälften deraf på sådant sätt komma hvarje skattskyldig till godo, att, i händelse samina hälft skulle utgöra jämna 10, 20 eller flere procent af Länets Bevillnings - Den 4 December f. m. summa, borde lika många procent afskrifvas på hvarje Individs debetsedel; och om så skulle befinnas, att den behållne hälften ändock utgjorde större summa än påräknadt är, så kunde del bero af Kong], Majit att förordna om en större afskrifning, i moa af Bränvins-ufgiftens ökande. 10:0 Mera för att gynna den moraliska syftningen, som påkallar ett högt minntpris, såsom ledande till minskning uti det öflverflödiga och skadeliga bruket af bränvin, än för behof af ökad statsinkomst, blir nödigt, att en särskild Taxation på Krogoch Källar-rörelsen stadgas. tito Den nu föreslagne drygare tillverknings-beskattningen gör det till en nödvändighet, att skydda hvar och en ort ifrån ett intrång uti denna näring af andra orters innevånare. Då denna vara skall forslas längre landväg, utgör sjelfva transportkostnaden, och den dermed förenade vådan af kärilens söndergång och varans leccage, en skälig motvigt, som deremot till ringa del existerar, då bränvinet transporteras sjövägen ifrån en ort till en annan. På denna grund torde det icke vara obilligt eller olämpeligt, att meddela det stadgande, att vid förpassningstagande på bränvin, som i saltsjön transporteras ifrån en stad eller ort till annan stad eller ort, 254 Den 4 December f. ro. bortom närmaste Stad, skall afsändaren erlägga en tullafgift efter fyra skilling för hvarje kanna. Det reglementariska för tillämpningen häraf är lätt författad t, sedan desse grunder blifvit pröfvade och antagne, men hvarförinnan man ansett äudamåls-löst att ingå uti denna detail.
Då förslaget sedermera lades på bordet tvänne särskilda gånger, hade Utsk. ganska god tid att öfverväga delta förhållande, helst jag, jemte 2:ne andre ledamöter, icke underläto att derpå fästa Utskrs uppmärksamhet. Det oaktadt var Hr Grefven, framförallt, och med honom flere af de öfrige ledamöterne, helt och hållet ohågad att den gången göra någon slags förändring. Att det ej gick an att, sedan man uraktlåtit en förändring, ingå till R. St. med en anmälan om att man gjort den, är gifvet och borde äfven synas Grefven klart. — Grefven har ansett, alt jag kallat allt för fraseologi, som jag ej velat hafva in i denna skrifvelse. Detta har jag ej gjort, jag har så väl nu, som i sista plenum, yttrat, alt uttrycket, det den K. Tbeaterns privilegium exclusivum ej vore förenligt med våra samhällsinstitutioner, i min tanke ej bort inflyta, emedan jag ansett det vara ett mindre riktigt skäl för R. Sils beslut. Jag har dock, med den förändring i uttrycken, sorn förut af mig blifvit omnämnd, i milt förslag bibehållit detta motiv. Hvad angår anmärkningen rör:de förordningen om censuren, så har Grefven sjelf erkänt Utskrs misstag deri, och sagt alt det bort utgå, men det oaktadt har Grefven yrkat bifall till det nu framställda skrifvelseförslaget. Här kunde man möjligen falla i förvåning. Ronde Gr. Anckarsvärds anmärkn., får jag endast anföra, att, då Hr Grefven förut vid flera tillfällen yttrat samma mening, utan att inom Ståndet derföre kunna vinna någon särdeles sympathi, jag vidblifver min, i detta fall, redan tillförene yttrade åsigt; dock respecterar jag den af Hr Grefven framställda, ehuru jag aldrig kan komma att dela den. — Hr Grefven liar velat göra oss till afskrifvare; jag har ej velat vara det, och jag skulle tro, att icke heller Utskrs öfrige ledamöter velat ingå uppå att blifva copieringsmnchiner.
Det medgifves att, på sätt som Direclionen öfver detta arbete ställt till, sa får Riksg.eont., i afseende på de föreskrifne säkerhelshandlingarne, i stället att endast hafva att skalfa med Directionen, nu att göra med hvarje delägare särskildt, derföre äfven ett conto för hvardera får nppgöras. Det är ock allt; ty bevakningar och indrifvandet af de årliga afbetalningarna måste tillhöra Konungens Bef:h:de genom kronohetjeningen. Detta oaktadt, lära väl dessa svårigheter icke befinnas betydliga, och än mindre uppväga hvad rättsförhållandet inom ett samhälle fordrar, nemi. alt ingångne förbindelser skola i helgd hållas. Det är ej nog, mine Hrr, att man kommer till Ständerne och begär att fä slippa betalning af hvad man förbundit sig att återgälda, man yrkar derutöfver särskild ersättning för kostnader, som till förberedelserne blifvit utgifne. Jag anhåller, att dessa mina anmärknrr måtte åtfölja Hr Nordenanckars motion, om den varder till Ulsk. remitterad; ty i sin uppställning är den i strid med 90 § Reg.F., som bjuder, att man icke må göra till öfverläggningsämne inom RiksStin eller deras Utsk. enskilda corporationers förhållande. Hr af Harmens, Henrik Otto: Enligt den siste värde ledamotens yttrande, känner R. o. Ad. hvem det är som bör besvara de anmärkn:r, som blifvit gjorde vid den nu föredragna motionen, och jag begagnar med nöje tillfället dertill, för alt söka öfvertyga den värde talaren, att icke alla innebyggare i den omtalta Emmå-daleu der nedsjunkit. Den värde Frih. har sagt, alt man åsidosatte all granlagenhet, då man framställde ett förslag, sådant som det upplästa. Jag vet i sanning icke, hvarföre det är mera förbjudet att tala för den sak som motionären bär framställt, än för hvarje annan, då ifrån alla andra landsändar i riket likartade ansökningar inkommit till R.
— som den ej fullt betecknande kallas, vetenskapligt analyserande, som den något öfvermodigt kallar sig sjelf, — alis ej ung, och dess företrädare kunna ej med bästa vilja i verlden inregistreras bland gröngölingarne. Dem måste man ha något annat än blott ungdom och mogenhet att förebrå. Och den modeme författaren ritas derför ut så, som Puck Munthe gjort det i sina för öfrigt med all rätt omtyckta napolitanska resebref, hvilka äfven utkommit i bokform. Han målas ut som en herre, den der går omkring i ett elegant arbetsrum och sätter ihop historier om de fattiges ställning, om nöd och elände, sådant som han sjelf aldrig sett, derför att han har en obetvinglig afsmak för dylikt. Att han på fn hand komponerar ihop de ruskiga scenerna, hindrar naturligtvis ej, att han i företalet garanterar, att historien är sann, och låter förstå att han sjelf sett de sorgliga uppträdena. Doktor Munthe har gjort sig mödan att hopsätta en 8 l / 2 sidor dryg skildring af den möderne författarens sätt att arbeta ut en episod opi hur en moder fryser ihjäl med sitt barn vid bröstet. Så kommer han till det resultat, att » man skall inte skrifva alls ». Och detta på den grund, att » det fins ingen roman så spännande och så sorgsen som lifvets stora dikt ». Ty vid sidan af denna bli alla böcker både andefattiga och tomma. Det är ju logiskt alltigenom. Man bör ej försöka att skildra en lefvande verklighet, derför att man ändå ej kan skildra den med absolut fullkomlighet. Hvem i hela verlden visste inte förut, att det finnes och ständigt kommer att finnas djup i menniskosjälen, dit äfven den skarpaste blick ej hinner? Får man ej försöka skildra lifvet för det? Och lifvet, det verkliga lifvet på godt och ondt, är det ej just det, som författarne, moderna eller gammalmodiga, sträfva till att afbilda för oss andra ?Hvad är det då, doktor Munthe i sjelfva verket vill säga? Bet är ej mot » pessimismen », mot en allvarlig blick på verlden och lifvet, han sänder sitt hugg.