Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H o n visste blott att han ilat m e d från seger till seger, att han blifvit utnämnd till officer, o c h att han befann sig oskadd i ockupationsarmén. Sommaren k o m. Hufvudstaden smyckade sig för att mottaga sina snart återvändande söner. Brännande solsken lägrade sig på gatorna, — rundtorn blommor, fanor, glädjestrålande människor. V i d den med troféer o c h löfguirlander öfversmyckade via triumphalis längs parken stod sedan tidigaste morgonstund midt bland den otå- ligt väntande mängden en ung flicka i en enkel sorgdräkt m e d en bukett af b l o m m a n d e lind o c h rosor i handen. Inte den mest glödande solhetta, iugen trötthet förändrade det spända, fjärrskå- dande uttrycket i hennes drag. Andtligen, ändtligen närmade de sig, de tappre krigarne mottagna o c h följda af folkets jubel. De entusiastiska hurraropen ur tusende strupar brusade s o m h afsvågor, näsdukar viftade, fanor fladdrade, kransar o c h b l o m m o r kastades, det var ögonblick sådana s o m sällan upplefvas o c h kännas. Väl instämde den unga flickan i hurraropen, men hennes blick öfverfor glansen m e d mindre intresse än de öfrigas, — ögat, hjärtat sökte blott h o n o m, h o n o m allena! Där k o m m a de, de stolta ryttarne, och äfven han bland dem, på skummande häst, m e d blixtrande hjälm på hufvudet, m e d blomstersmyckadt bröst, — han, krigsguden i egen p e r s o n! Lisas bröst var nära att sprängas. Nu måste han se henne, — n u! H o n höjde buketten, som kärlek o c h längtan bundit. Då gled den glänsande ryttarens blick likgiltigt öfver den svarta gestalten. Jublet hade brusat slut. I parkens enslighet sjönk Lisa ned på en bänk. H o n kände för första gången, att det fanns nå- got s o m kallades ståndsskillnad och att den unge krigsguden ej var skapad för violen vid vä- Många år hade gått sedan denna tunga dag.
"Hertigen förstår sig på smygvägar", sade fru Ebba, utan att direkt svara på Enevalds tal, "men ville blott herrar officerare alla blifva trogne och stå mig bi, så skall ännu, med Guds hjelp, en riksförrädare, som med list och våld tillegnar sig sin frändes rike, icke omhänder få konungens fäste, och ohelga hans trognaste tjenares döda qvarlefvor, som här ligga och vänta på att blifva nedsänkta i hans fäders graf." Åter stod fru Ebba ett ögonblick i tankar försänkt, men fortsatte sedan: "Bättre dock, att de män vi äga till fästets försvar äro få, men pålitliga, än att myteri och uppror smyger bland en större skara. Vi måste sålla dem. Herr Enevald, låt tillsäga Hans Eriksson till Brinkala, Anders Larsson till Botila, Ivar Bertilsson och Bengt Söfringsson, att de måtte samlas i residenssalen. Jag vill med dem samråda om bästa sättet att verkställa denna sållning." Ännu innan dagens slut sammankallades manskapet på yttre borggården. Fru Ebba tilltalade dem: "Tappre krigare! Alle hafven J lofvat att med lif och blod till sista andetaget strida för vår rättmätige arfkonung och herre, och att in i döden vara hans rättvisa sak trogne. Huru hertig Carl, med list och våld, bemäktigat sig regementet och med uppror och slemt förräderi strider emot sin och allas vår nådige konung, och nu äfven med våld och orätt vill bemäktiga sig detta konungens hus, det kännen J alla. Och dock har man hört otillbörliga ord, äfven inom dessa murar. Finnes väl ibland eder någon nog äreförgäten, att vilja förråda ära och tro, må han gå att uppsöka den herre, som är honom värdig. Ingen förrädare må stadna qvar att besudla vår heliga sak. Med Guds hjelp, vilja vi ärligen försvara vår konungs hus och hans sak med rena och ärliga hjertan. Ingen förrädare må stadna här, se porten är öppen, finnes här någon falsk och äreförgäten nog, att vilja vara en öfverlöpare, må han draga hädan." En liten port i muren öppnades nu.
113 gptttttaflif, t muftf od) fång fatitt t tecfning »ib be lägre läromerfen, äfmenfom åt bibliotefarier »ib be tjögre, i nåber befiämt beloppeii af befja arföobett. SDett ut»ibgntng, font t affeenbe på flera blanb lärometfen blif»it beflittab, Ifar, få »ibt fbr^åttanbetta mebgtf»it, träbt i »erfftädiglfet; inett bå åtffidiga blanb be npa lärarebeftädiiingarite ide gunnit tids fättaö, od) lärjitngartteö betpbliga antal påfadat öfabt lärarebiträbe, f)af»a ertra lärare bliftwit tidö »ibäre förorbttabe, mot åtnjittaitbe af beftämba arföobett, l)»tlfa utgått af åttonbe fmfmubtitetnö befparingar. 5öib några af be f)ögre läromerfett f)ar jem»äl ntebgif»ité antaganbe af ytterligare en lärare utöf»er bet i flat beftämba antalet, när få Sölajttö pröfning öf»erlemitat l)ttru»iba betta täro»erf borbe förläggas tid Suled eder *)3iteå, Ifar, febait »eberböranbe blif»it t ämnet pötbe, fougt. 9Jfaj:t förorbnat, att ett täro»erf af ofmattnämnba bejlaffenl)et flad inrättaö i Suled, tid följb l)»araf bett Ifittidö »aranbe femflaftga flolan i ^iteå femmer att, t ben man be tilt berjtäbeö atts flälbe lärare afgå, inflränfaö tid ett tmåflafigt läro»erf meb reftor cd) en fodega.
St. gemensamt, nämnde grundsats vara förbisedd, och tror man det vara nyttigt, 0111 Regeringen ensam har magten att vidtaga s. k skyndsamma åtgärder för liandelsinteresset? Om t. ex. fienden inbryter i Hamburg eller Lubeck, med hvilka städer våra köpmän äga ömsesidiga fordringar och skulder, och om Svenska vexelfordringar för ögonblicket icke skulle honoreras, vore det då månne väl på det hela för Svensk handelscredit, om en förordning utkom, som fritog Svenska köpmän för skyldigheten att inlösa accepterade vexlar, dragna af Hamburgare och Liibeckare? Pfej, tvärtom! På samma sätt trodde mau sig komma förlägna gäldenärer till hjelp genom ett circulär (om jag rätt minnes af år 1818) till vederbörande executorer att förfara Varsamt med utsökningarna Det torde derföre icke vara alldeles ifrån ämnet att här nämna, att på detta slags moratorium byggdes i Wermland de Klemanska operationer, efter hvilka hela landsorten en lång tid bortåt blifvit till den grad nedsatt i credit, att styresmännen i en cassa härstädes till sitt proh ordentligen fattat beslut att icke utlemna lån till Wermland!!! För sådana biträden eller undsättningar, som göras på bekostnad af lagarnas stabilitet, må Plan derföre hellre bedja Gud bevara sig. Den i4 M a j. Så öratåliga, mina Hrr! äro creditlagarna, att den minsta skymt till godtycklig ändrings möjligbet deri ohjelpligen förstörer landets credit. Gerna må det medgifvas, att vår gamla vexelstadga, sådan den är, men med frånskiljande derifrån af de sedan 1798 och isynnerhet sedan 1816 tillkomna utbyggnader och inskränkningar, gerna kunnat bibehållas för en tid med de brister och skiljaktigheter, som densamma vidlåder i jetnnförelse med andra länders; men när fråga blifvit väckt på allvar att i grundlagsenlig väg rätta dessa brister, och 11.
Det har mer än en gång och ofta handt i lagstiftning, helst då man dermed velat bereda något financielt syftemål, att ruan åsidosatt den sanningen, att när det juridiska och linan, cielia ändamålet icke skall löpa fara att fötfebi5, lagen bör var* enkel, DeUa^är anledning,. 6o Den i Angustii f, m. hvarföre jag ansett ju kortare lag, desto batt® re. Skulle emedlertid denna min åsigt icke af de förenade Utskotten gillas, ej eller af Riksens Ständer antagas, och finnes ingen annan utväg, än att fastställa en så lang lag sorn. den ifrågavarande, så utbeder jag mig att öfver detailferne i denna få yttra några ord. Här har under debatten varit fråga, att hvar medborgare, som icke är köpman, endast borde återsättas i samma rätt, s.qm de handlande äga, och att således privata assigoationer borde vara alldeles enahanda med växlar. Jag tror dock atf de ej kunna, med hvarandra jernföras. Närmare vöre det väl då att förlikna dessa assignationer vid hvad 1734 års Lag kallar inuhningar. För de sednare finnes icke någon annan utsökningsgrund, än att hvar och. en skall betala hvad han efter ordalydelsen ut fäst sig till. Jag vågar tro, att i en sådan enkel princip, ligger mera än hvad man annars i långa Lagstadganden kan. utveckla. Vid 1 jjj. hafva Herrar Stråle och Hjerta i Utskotten föreslagit ett tillägg. Jag anhåller att deruti få förena mig med dem. Jag tror att, om der helt enkelt stod, att invisning gäller som bevis på skuld, ficra följande §. §. hutade umbäras.
Riksdag framställde nödvändigheten af förberörde beklädnads-anslags ökande med 14,000 Ridr Biko årligen, hvilken tillökning Rikets Ständer äfven, under förut stadgade vilkor, beviljade och hvarigenom anslaget förhöjdes till det belopp af 42,000 Ridr samma mynt, som derefter varit på Riks-statens 5:te Hufvud-Titel för ändamålet uppfördt och, i förhållande till den från början för årlig uppfordring afsedda Båtsmansstyrka jemväl befunnits tillräcklig. Deremot hade hittills förblifvit oersatt en del af de förskott, som Förvaltningen af Sjö-ärendena åren 1849 —1851 måst i och för Båtsmans-beklädnadens första uppsättning af under händer varande andra medel utgifva, men hvilka icke kunnat af tillgångarne för beklädnads-anskaffningen betäckas, i anseende till dels det dåvarande anslagets äfven af Rikets Ständer erkända otillräcklighet och dels den omständigheten att under de nämnde 3:ne åren ett stort antal Rustoch Rotehållare icke på det nya beklädnadssättet ingingo och således anslaget, i följd af det vid dess begagnande fästade förbehåll, endast i ringa mån fick till beklädnads-anskaffning användas. Enligt hvad af den Nådiga Propositionen vidare inhemtas, hade Förvaltningen af Sjö-ärendena år 1853 hos Kongl. Majit uppgifvit beloppet af berörda förskott till 119,139 Ridr 21 sk. 7 rist Banko, men sedan, i anledning häraf, Kongl. Majit, under den 11 Juli 1854, i Nåder anbefallt Förvaltningen att. efter det under de kommande åren sig visat, huruvida de till kostnaderna för Båtsmans-beklädnadens bestridande afsedda medel lemnade tillgång till betäckande af omförmälda förskott, till Kongl. Majit ytterligare inkomma med den underdåniga framställning i ämnet, hvartill omständigheterna kunde föranleda, hade bemälde embetsverk, uti underdånig skrifvelse den 16 Maj förlidet år, tillkännagifvit, att Bih. till R. St.
Det är ieke blott för den oberedda varans egenskap af rå-ämne vid den inom bela landet spridda gaifveribandleiingen, ulan fastmera i betraktande af den beredda varans oumbärlighet för alla samhällsklasser oell deribland synnerligast den under vårt harda klimat med urprodukts-näiingar alla årstider i fria luften sysselsatta stora arbetare-personalen, som jag anser både rå-ämnel och fabrikaten böra, så vidt möjligt, beredas lindring i nu tryckande höga tullafgifter. Genom en sådan lindring för rå ämnet uppoffras visserligen en betydlig statsinkomst, och vid de vanliga sifferberäkningarne öfver förändrade tullafgiflers inverkan visar det sig ock, som nedsättning af tullafgiflen å fabrikaten skulle minska statsinkomsten, ehuru i detta sednare fall ett motsatt resultat oftast inträffar. Emellertid täcktes Eders Majit påminna Sig, att, enligt Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof, en summa af 400,000 R;dr Banko blifvit afsedd ftir nedsältningar af tullafgifterna å allmänna förbruknings-artiklar, utöfver hvad kommitterades förslag innehåller; och bland de artiklar, som i sådant hänseende förtjena synnerlig uppmärksamhet, inlaga otvifvelaktigt oberedda hudar och skinn ett betydande tum. Att nu på en gång för dessa medgifva fullkomlig tullfrihet vågar jag dock icke, i anseende till den stora stafs-förlusten, tillstyrka 1 öfverensstämmelse med ofvanbemälde garfveri-idkares visserligen på erfarenhet grundade omdöme, an gående de olika rå-ämnenas relativa värde, samt med bibehållande af den rubrikernas indelning, kommitterade föreslagit, hemställer jag likväl, att följande ytterligare nedsatta tullafgifter mätte varda bestämda, nemligen för torra, osaltade och obestrukna hudar och skinn 2,SO öre; för torra, saltade eller bestrukna, 2 öre, och för våtsaltade ocb andra slag, 4,23 öre skålpundet, hvilka afgifter, till undvikande af brutna tal, torde i larifen böra utföras per centner sålunda : Hudar och Skinn: ej hänförliga till pelsverk: Oberedda:
StatsUtskottet i ProtocollsUtdrag af d. az nästledne Oct. meddeldte utlåtande och tillstyrkan, att ett af Manufacturfonds-medlen Herr BergsRädet Friherre Hermelin till understöd wid utgiswandet af Desi Chartesamling öfwer Swerige, Lewiljadt län, Tretusende Riksdaler mätte eftergifwaS och i Räkenflaperne afskrifwas samt hos Kgl. Maj:L underdånig hemställan derom göras, blef detta ärende till StatsUtskottet äkerförwist till den förnyade handläggning som berörde anmärkningar fordra; hwarvm lvördsam och wänlig underrättelse skulle lemnäs de Respect. MedStänden. Ut supra. Lx krotocollcr I. 14. ?eterskon. S. D. Dm 7 November. 421 S. D. Högloft. LagUtftottets d. 26 sistledne Oct. afgifne Betänkande i anledning af Herr Häradshöfdingen Iwi^onllolxos frän Högloft. Ridderstapet och Adeln remitterade Memorial, rörande sommar-tingens indragning, blef af BorgareStändet gilladt; hwilket de Resp. MedStänden wördsamt och manligen skulle tillkännagifwas. Ut supra. kix krotocollo f. ll> kelerZsou. S. D. Blef till alla delar gilladt hwad Högloft. Allmänna Beswärsoch OeconomieUtftottet, i Betänkande af d. 2 nästledne Oct. yttrat och hemställt, angående föreslagen allmän inrättning af Sock» neMagaziner; hwarom wördsam och wänlig underrättelse skulle de" Resp. MedStänden lemnäs genom Utdrag af Protocollel. Ut supra. lix krotocollo ll. petersson. S. D. Biföll Ständet h.vad Högloft.
I den händelse Hennes Maj:t önskade, att bibehålla bruket och nyttjandet af allt, förordne Vi, att det skall öfverlemnas till Hennes Maj:ts Disposition intill Hennes Majus Död. Vi önske, att ifrån denna dag bibehålla ägande rätten till de Effecter, hvaraf Högstsalig Konungen, Vår Högtälskade Herr Fader, dagligen betjenade sig. 2:0 Hennes Maj:t Enke-Drottningen skall genast varda satt i besittning af Rosersbergs Lustslott och Egendom, utan att afbida det Inventarium, som derstädes ofördröjligen kommer att upprättas. 3:0 Hennes Maj:t Enke-Drottningen skall, så länge Hennes Majit lefver, äga att begagna de Jouvel r, som tillhört Hennes Högstsahge Hoga Gemål; Lifligt önskande, att hedra Högstsalig Hans Kongl. Majit, Vår Högtälskade Herr Faders Minne och höja Kronans Glans, lörklare Vi härigenom, att elter Hennes Majit EnkeDrottningens frånfälle, skärike och gifve Vi åt Kronan alla dessa Jouveler; och skola de i följd af detta Förklarande för alltid anses för Kronans Egendom. 4:0 Vi förklare^för öfrigt, att Vi samvets - Den 9 Fehruarii. grannt skole uppfylla alla de villkor, som äro föreskrifne uti Högstsalig Hans Maj:t, Vår Högtålskade Herr Faders ofvannämnde Testamente. Till yttermera visso håfve Vi detta med Egen Hand underskrifva och med Vårt Kongl. Sigill bekräfta låtit. Stockholms Slott den 8 Februarii 1818* CARL JOHAN. J. G. Turdfjell. Kongl. Maj;ts Nådiga Förordnande om qvarlåtenskapen efter Högstsalig Hans Maj;t Konung CARL XIII;de.
Der smyger nu pietisteri t Gulögdt, gräfenbergiskt. Der fordom snille och lifslust ej Behöfde samvetspl&amp;ster, Der suckar nu ett maktlöst ve Inom götiska fönsterposter. Så har till det bättre sig staden vändt — Den annat tror, Gud straffe! Och lefver af fromhetens clost nu Och af dygdens cikoriekaffe.Yår polemiske skald. Några ord med anledning af C. D. af Wirséns senaste diktsamling *. Åf Hellen Lindgren. D. af Wirséns diktsamling » Sånger och bilder » blir förmodligen mer än de flesta dylika utsatt för skiljaktiga omdömen. Dertill finnes ett ganska naturligt skål. Skalden har som bekant stält sig polemisk mot realismen och förfäktar, kan man gema säga, en till ytterlighet drifven idealism, så att säkert till och med många af hans meningsfränder i vissa afseenden icke vilja gå så långt som han. Hr Wirséns högerprinciper hafva från det ena året till det andra tillväxt i fasthet, och han kan knapt numera med lugn eller opartiskhet bedöma något, som afiägsnar sig från hvad han betraktar som konstens och dermed också lifvets A och O: lugn och hasmoni. Det skall icke kunna förnekas, att denna ensidighet och ytterlighet är det utmärkande draget för hr Wirséns prosaiska författareskap. * Hos den for våra läsare från 1882 bekante kritikern A. Har a hi son, som då utförligt granskade hr Wirséns skaldskap, hade vi redan gjort anhållan om en uppsats öfver de nya dikterna, då en annan af våra värderade medarbetare sjelfmant infann sig med ett bidrag i ämnet. Vi hafva icke * tt något hinder för införandet af båda dessa artiklar, som supplera hvarandra. RCli, Ur Dagens krönika. QDen har lagt sin hand tungt på äfven hans poetiska alstring. Hos hr Wirsén är det icke. » indignationen, som gör versen », och hans begåfning är icke satirisk eller kritisk. Vore. den detta, då skulle denna partiskhet komma hans diktning till godo, och den skulle göra honom till en reaktionär diktarstorhet.
Os1 tidigt lärer det vara , att lill verkningskostnaden för 1 Sté Tackjern för närvarande uppgår från 8 till 11 B;dr Riksgäld i olika Bergslager. Slutligen, enär det icke Ion vara skäligt att gynna någon j?roduoti'on utöfver behofvet, eller uppmuntra någon medbotgareclass lill begagnande af nya Jeane utvägar, hvilket vid förmånlig Stångjerns-Conjunctur torde i allmänhet finnas öfveiflödigt for Tackjerns tillverkning, anser jag för min del likväl billigt och ratt vist, att beläning på Tackjern vore medgifven vidbristande afsättning af sm idert, och då, när varan vore nedfallen till lågtpris, hvilket kundeöfverlemrtas till Banco-Styre^en*’. Häruti instämde Herr Bo 1 gmastaren Hambraus. Riksdags-Fulfmägtigen Anders Joachimsson från Östergöthlands Län ansåg likaledes att tillverkningen af Tackjern såsom tudimaterien till Rikets förnämsta Lxport-Artikel borde vara lika underlättad, som förädlingen deraf till Stångjern, emedan Tackjern.?* tillverkaren, som ofta vore i behof af fötlags Lån, i annat fall måste söka understöd hos den private eller till hvad pris sorn heldst sälja sitt Tackjern och komme då att allt för mycket - Banco-Utskottets Betänkanilen. 65 ket bero af Förläggarens och Stånejerns-tillverkarens godtycke , till förekommande hvaraf Riksdagsmannen för sin del ansåg nödigt, att Tackjern finge i Banquen beiänns. Riksdags Ful 1 rnägtigen Olof Carlsson, ifrån Östergöthlands
Dahlgren hafva saknat anledning, att, på sätt sorn skedt, aflemna medlen till LandsSecreteraren Kleman, hvadan ock denna åtgärd, som ådragit Dahlgren förlust, ej annorluuda kunde anses än såsom föranledd af 3oo Stats-Utskottets enskildt förtroende, hvars följder ej i skäligen borde falla Allm. Magazins-Inrättningen till last, på hvilken grund, och då full tillgång till Magazinsfondens skadeslöshållande vore för handen i den med qvarstad belagde Egendomen, Styrelsen desto mindre ansåge sig tillständigt, att tillstyrka Nådigt bifall till den sökte afskrifningen, som på intet sätt vore ådagaiagdt» att Dahlgrens obestånd genom godtgörandet deraf skulle beredas. Varandes jemväl af K. KammarRätten ansedt betänkligt, att tillstyrka bifall till den sökta eftergiften, då åtgärden att till Kleman öfverlemna de ifrågavarande medlen ej annorlunda kunde betraktas än såsom ett enskildt honom gifvit uppdrag. Genom hvad sålunda utredt blifvit, har Utskottet väl funnit ej mindre frågan om Dahlgrens skyldighet, att ansvara Staten för ifrågavarande uppbörds-medel, än ock den emot f. d. LandsSecreteraren Kleman jemte Landshöfdingen i Wermlands Län, i följd deraf, väckta fråga om ansvar och ersättning, vara i laglig ordning pröfvade och bedömde, äfvensom Statens rätt, genom qvarstad å Dahlgrens egendom, behörigen förvarad för hvad af samma medel ännu oguldet finnes.
Utskottet tillstyrker, att denna utgift, hvilken icke kan till visst penningebelopp utföras, hädanefter må från allmänna indragnings-staten utgå (se tabellen m 2), Stats-Utskottets Utlåtande M 167. 77 1U:o. Slutligen får Utskottet, jemte upplysning att, af de vid sednaste riksdag å denna Hufvud-titel uppförda anslag, en del indelta räntor samt indelt och oindelt spanmål genom innehafvarnes afgång upphört och indragits, hemställa, att Rikets Ständer må medgifva att, vid den nya Riks-statens upprättande, allmänna indragnings-statens förslags-anslag får jemkas i den mån, som blifver erforderligt för att till jemnade belopp bringa Riks-statens slutsummor i afseende å så väl penningar som indelta räntor samt indelt och oindelt spanmål. Stockholm den 20 November 1857. Reservationer: Vid 6 punkten, andra momentet: af Herr Björck. Vid 8 punkten : af Herrar Bildt, D. G., Björnstjerna, J. M., Gripensvärd, J. O., Grefve Hamilton, M., Biskop Annerstedt, Prostarne Schram, Tellbom och Holmberg, Doktor Gumcelius, Professor Carlson samt Herr Murén. Friherre Leyonhufvud, B. A., anmälte, att han vid frågans behandling icke varit i Utskottet tillstädes. Vid 37 punkten: af Herrar Bildt, D. G., Björnstjerna, J. M., och von Troil, F. A., Biskop Annerstedt, Doktor Gumaelius och Prosten Berlin. Vid 38 punkten: af Doktor Gumcelius och Prosten Melander. af Professor Carlson: «Utskottet anser önskvärdt att skollärarne må inträda i pensionsrätt vid en tidigare ålder än öfrige embetsman, på det de ej må tvingas att fortfara i sin maktpåliggande verksamhet, sedan deras krafter blifvit förslitna.
Ständer ansett lått låta verkställa sig derigenom att, i motsvarighet till hvad enligt § 56 gäller om taxeringskomiténs protokoll, församlingsvis utskrifna utdrag af Pröfnings-komiténs protokoll, utvisande alla af bemålda komité beslutade ändringar i och tillägg till de af taxeringskomitén påförda bevillningsafgifter, till vederbörande magistrater och kommunalstämmors ordförande aflemnas, för att hållas de skattskyldige tillhanda. Då det föreskrifvits att dessa protokollsutdrag skola vara aflemnacle inom årets slut, har besvårstiden blifvit bestämd till tre månader derefter, och år således utlupen med Mars månad påföljande året. I öfverensstämmelse härmed år den förändrade lydelsen af §§ 69 och 71 affattad. I öfrigt har i § 69 vidtagits en mindre redaktionsföråndring för att i texten inlägga en mera direkt hänsyftning på formuläret N:o 8, uti hvilket de af pröfningskomitén beslutade förändringar skola införas. § 72. Jemväl i denna § har en redaktionsföråndring funnits påkallad nf det i § 61 införda förändrade stadgande i afséende på tiden för Stockholms stads Pröfningskomités sammanträde. § 76. Uti lista och 3:dje punkterna af § 76 förekommer stadgande om den procent af bevillningssumman, sorn var anvisad att utgå första året, då Bevillningsstadgan tillämpades. Sorn detta stadgande numera år öfverflödigt, har det blifvit uteslutet och redaktionen af punkterna derefter rättad. § 88. Uti § 88 stadgas, att skeppsombudsmannen i Stockholm och sjömanshusföreståndarne i de öfriga städerna skola debitera och uppbära bevillningen efter lista artikeln, äfvensom öfriga personella utskylder för det i sjömanshusets rullor intagna sjöfolk.
Det skulle kunna hända, att innan detta års slut en så fullkomlig missvext på råg kan inträffa, att en mårigfalldiga gånger större summa skulle behöfvas. Jag medgifver att genom inflytande tullmedel successivt en tillgång beredes, om dessa medel finnas till spanmålens införskrifning, som någorlunda kunde motsvara behofvel; men, mine herrar! dessa medel komma aldrig, då förlagscapitalen saknas till spanmålens införskrifning. Regeringen måste i förväg kunna disponera de nödiga medlen för införskrifning af spanmål; ty när nöden står för dörren, blir det möjligen för sent alt införskrifva densamma, och skulle än tiden medgifva införskrifning, så kan den dock icke erhållas utan att betalas grufligen dyrt. På det Regeringen i behofvets stund måtte äga nödiga medel till detta vigtiga ändamål, föreslår jag, att den summa af 100,000 r:dr b:co, som Utsk:n föreslagit, måtte jemte de af Utsktn föreslagna tillgångar förhöjas lill 400;000 r:dr. Helst skulle jag hafva velat få summan af 100,000 r:dr tillökt genom tillägg af en nolla. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilh., begärde upplysning om huru de öfriga Stånden i denna fråga beslutat. lindert. Ridd.Seeret. tillkännagaf, att betänk, blifvit återremitteradt af PresteSt. men bifallet af de 2:ne öfriga Stånden. Frih. Sprengtporten: Då R. St. förut under denna riks - Dun t>4 April e. in. 353 liksdag vidtagit helt andra åtgärder för alt bereda tillgång på spanmål i landet än sorn hittills ägt ruin, och sorn bestått uti att låta uppköpa spanmål och sedan låna ut den; d. v. s. då R. St. nu stadgat en fix spanmålstull, så tror jag för mill del att R.