Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
att, om likväl antoges, att upplåningen för sig gått, skulle af utlåningen följa, att LåneContoirets obligationer såsom ett fruktbart capital utträngde sedelmyntet; alt det sednare skulle ingå i Banken och der uttömma silfret samt realisationen derigenom till - Beta nlanden, N:o 382. 383 intetgöras, och att, genom obligationerncs inlösande efter hand af Capitalisterna, en fördel bereddes endast detri pä de mindre bemedlades bekostnad, under det capitalerne drogos frän landets verlliga näringar; att i Öfrigt inrättandet af ännu ett slags Statsbank i RiksgäldsContoiret troligen skulle hafva till följd en större förvirring i de enskilde credit-förhållanderne, samt allt stiga i dyrhet, dä, genom circnlerandet af 3:ne särskilde slag af pappersmynt, BaticoSedlar, RiksgäldsSedlar och RänteCoupons, värdet af desse papper säkert mäste falla; att, då de skuldsatte betaide sina räntor i sedlar, men LåneContoiret efter gällande cours, skillnaden blefve en Statens förlust som sannolikt skulle öfverstiga dess vinst genom den i förslaget beräknade sammansatta räntan, samt att, om än nrithmetisk vinst pä amortissementsfondens förräntande kunde vinnas, en stor förlust dock måste uppkomma för flere amorterande generationer och Staten, i följd deraf, förlora» Desse inom RiksStånden redan frarnställla inkast, emot antagandet af hvad K. IVRts Nåd. Proposition innehåller, hafva, vid frågans behandling hos Utskottet, blifvit tagne i noggrannt betraktande. Utskottet har funnit någla af dem påkalla uppmärksamhet, och Utskottet erkänner rigtigheten af den sats att jordbruket icke hämtar någon fördel ensamt af underlättade penninge-tillgångar, Utan i förening med andra till befordrande af en allmännare ordning 384 Stats-Uts kottets och verksamhet i de öfrige Näringarne mera liufvudsakligt bidragande anstalter.
Östergöthlands kompagni 194. Tjusls d:o 118. Smålands d:o 121. 575: 3 BataljOTier i Carlskrona: med starn af nuvarande marin-regementet, utgörande 800: 1 Bataljon i Halmstad: med stam af: Norra Hallands kompagnie 229. Södra d:o 135. 364: 1 Bataljon i Götheborg: med stam af: Westergöthlands kompagnie : 87. l:sta Bohus d:o 289. 376. för 8 Bataljoner utgör stammen således 3,235. man, af hvilka 800 äro marin-soldater och 2,435 roterings-båtsmän. Det öfriga bålsmanshållet, utgörande: i Blekinge 1527 man i Södermöre 816 på Öland 263 på Gottland 260 i Bohus län 188 och i Norrland . 175 eller tillsammans : . 3,229 man, är påräknadt dels såsom artilleri-håtsmän, dels såsom sjöbesättningar på seglande flottan, i hvilken sednare egenskap dessa provinsers båtsmän äro mera användbara än det öfriga båtsmanshållet; varande arlilleri-båtsmän nens antal 1,104: och det för sjöbesättniugar påräknade 2,125: Summa 3,229 man. återstår nu att beräkna den styrka af beväringsmanskap, som hvarje balaillon skulle komma alt vapenöfva. Bil. Bataljonen skulle komma att lyda sjöbeväringen från sjö-socknarne i Gef - leborgs län .' 172. bela Westernorrlands län ... 405. 577. till Stockholms Bataljonen: Sjö-beväringen från kustsocknarne. Upsala län 45. dito Stockholms län 252. 297. till IVester viks Bataljonen: Sjö-beväringen från kustsocknarne i Södermanlands län 82. Östergöthlands län 176.
Föredrogs Constit.Utskrs memor., innefattande Utskcs p. 737. lemnade decharge för Statsrådet, de föredragande saint Konungens rådgifvare i comniandomål. Landtmarskalken yttrade sig, innan lian uppropade 75g. en, som anmält sig att tala, ”böra tillkännagifva, att öfver ”den af ConstitUtsk. meddelade dechargen kunde ventilation ”till beslut icke äga rum, utan endast reservation dervid va”ra tillåten.” Frih. Stael v. Holstein, Corfitz Ludv., anmälde 7^°- anledning till anmärkning, hvilken remitterades till Constit.- 7(53. Utsk, hvars mentor, emedlertid blef hvilande. I anledning deraf, att en ledamot af Constit Utsk. till795. kännagifvit, att Utsk. vägrat honom få låta sin reservation mot dechargebetänk. till Stånden åtfölja, begärde Frih. S tae 1 796. v. Holstein, att Utsk. skulle anmodas uppgifva skälen till denna dess vägran. Proposition härom blef af R. o. Ad. yrkad, men af 809.810. Landtm, vägrad. Constit.Utsk. gillade Landtmts nyss förut omnämnda för904. hållande och förklarade den yrkade propos. stridande mot Biliang-, grundlagen, men gjorde detta med en vidlyftig redogörelse 5. för skälen till dess förhållande alt hafva vägrat ledamot bipao35. foga sin reservation till Stånden. Utsk. visade sålunda sig kunna de facto meddela, hvad det nekade Ståndet att de jure kunna begära. I detta utlåt, yttrade Utsk. bland annat, att det i anmärkntsmål handlar med R. St:s rätt; att hvad Constit.Utsk. lemnat oanmärkt bör anses hafva vunnit decharge; att någon pröfning af Utskts förfarande ej är R.
Skulle man här vilja tillämpa ett sådant förslag, som det ifrågav:de, så anser jag såsom det första vilkoret, att en lag i detta afseende stiftades. Detta har man, så vidt jag vet, icke försökt i något annat land i Europa, än uti Frankrike. Der har en särskdd lag för detta ändamål blifvit stiftad, hvilken uttryckligen bestämmer i hvad mån kommunerna i dylika fall skola bidraga. Under sådana omständigheter kan det vara möjligt att verkställa detta, men jag vill i alla fall icke påstå att det är rättvist. Man har ansett att det skulle vara en orättvisa, att, sedan 60 mils jernväg hade blifvit byggd genom en stor del af Den 9 Maj e. m. 175 landet, utan att något sådant vilkor hade kommit i fråga, detta nu skulle tillämpas för de återstående delarne. Jag erkänner ganska villigt, att jag icke vill kalla detta en orättvisa; hade grundsatsen varit riklig, så skulle jag icke velat motsätta mig dess tillämpning lör framtiden, fastän den icke förut blifvit tillämpad, och ehuru man väl kunde säga att det ligger en hårdhet deri, att de provinser, som längst fått vänta på fördelen af jernvägar, skulle få dem på ett dyrare sätt än någon af de öfriga delarne af landet. Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan anhåller blott, på grund af hvad jag nu anfört, om afslag å denna ifrågav:de punkt af Utlåtit. Gr. Taube, Henning Adolf: På samma gång som jag till alla delar instämmer i den siste värde talarens yrkande, så ber jag att äfven få tillägga några ord. Jag får fästa uppmärksamheten på huru svårt det skulle blifva att praktiskt tillämpa Utsk:s förslag. Det står här i 7:de punktens lista mom. att till byggandet af de stambanor, som Rikets nu församlade St:r anse böra af staten anläggas, skall den dertill erforderliga jorden vara af vederbörande kommuner kostnadsfritt upplåten. Hvad menas bär med vederbörande kommuner? Huru vidt skall denna benämninsr utsträckas? Menas dermed socknen, häradet eller länet? Detta har Utsk:t icke omnämnt.
Derjemte har samma värde Talare ansett det vara oklokt och obetänksamt af Riksens Ständer, att icke meddela pension åt en afgående JustitiaeOmbudsman, då Regeringen gifver fulla lönen åt sine Embetsmån, enär de fyllt *70 år. Jag får dock i anledning häraf erinra, att der år ännu ett annat vilkor utom lefnadsåren, sorn fordras för åtnjutandet af en sådan pension, det nemligen, att ha] a a tjenat Riket i 4o år; och just för detta vilkor skull har äfven icke längesedan håndt, att en person, som lemnade tjensten vid 90 års ålder, icke var pensionsmåssig. Herr von Hohenhaufen, Michael: Hvad först beträffar frågan, huruvida remiss af motionen må ske eller icke, så kan densamma icke förvägras, då motionen år laglig, och motionen kan således, enligt 44 §. i Riksdagsordningen, nu hvarken blifva föremål för afslag eller bifall. Hvad sedermera angår sjelfva ämnet, så bekänner jag, att jag icke kunnat uppfatta motionairens mening så, att pension borde vid hvarje ombyte af JustitiaeOmbudsman, för den afgående anslås. Han har deremot, efter hvad jag tyckt mig finna, föreställt sig, att då den nyss Ven 25 Augusti e, m. afgångne Justitieombudsmannen upphunnit 75 år, och gjort sig vål förtjent af Fäderneslandet vid den revolution som återskänkte oss friheten, han på denna grund kunde anses berättigad till en pension. I denna öfvertygelse får jag med motionairen mig förena, och tillstyrker, att pensionen må beviljas. Jemte detta tror jag mig böra, i anledning af de värde Ledamöters yttrande, som anse en viss tjenstetid för en sådan förmons erhållande vara erforderlig, vörd« samt fästa uppmärksamheten derå, att om den Embetsman, som kan emottaga JustitiaeOmbudsmans-tjensten, nödvändigt måste förutsättas, att han längre tid förut varit i det allmännas tjenst, för att kunna med skicklighet utöfva sitt ansvarige kall.
Ständer framläggas, med vidtagande af möjligen behöfliga förändringar härutinnan i allmän lag;” samt att ”stadgandet om auktion i uppoch afslag måtte varda upphäfdt och uppslag ensamt påbjudet;” villi<rt rubbar det gods, som Konungens Belallningshalvafvande latit i qvarstad satta, Lag-TJtskottets Betänkande N:o 68. 7 af Riksdag s-fullmägtige Per Östman från Wester-Norrlands och Sven Haraldsson från Blekinge län, af hvilka den förre, till undvikande af onödig tidsutdrägt och besvär för borgenären saint drygare kostnader för gäldenärcn, ansett rättighet böra medgifvas vederbörande fordringsegare att till den Länsman, inom hvars distrikt gäldenär vöre boende, direkt aflemna utmätnings-resolution eller domar för att af nämnde tjensteman till omedelbar verkställighet befordras, med skyldighet för honom att, på sätt det ålåge Kronofogde, till Konungens Befallningshafvande ingifva diarii-utdrag öfver om händer hafvande utmätningsmedel; samt Sven Haraldsson deremot, utan att ifrågasätta ändring uti föreskriften om Kronofogdes skyldighet att ansvara för verkställighet af utmätning och derför redovisa, anmärkt, det medgifvandet af tre månaders rådrum för allemnande af sådan redovisning icke motsvarade borgenärs billigaste anspråk på skyndsamt åtnjutande af sin rätt, äfvensom att den för redovisnings-tidens öfverskridande stadgade påföljd af endast betalningsskyldighet för Kronofogde vore alltför obetydlig, i anledning hvaraf sistnämnde motionär föreslagit, att, med ändring i berörda afseenden af Kongl. Förordningen den 21 Mars 1835, mätte stadgas: ”att Kronofogde ålåge att sist inom tre veckor, efter det han till verkställighet emottagit dom eller utslag,utmätning hos gäldenär företaga, och, så snart denna åtgärd vunnit laga kraft, genom försäljning i stadgad ordning af utmätt lösegendom eller genom anmälan hos Läns-styrelsen vid fastighetsutmätning, ärendet till slut befordra, vid påföljd för underlåtenhet härutinnan af det ansvar, som 1 Kap. 7 § Utsöknings-Balken' omlörmälde, och den ersättningsskyldighet till fordrings-egaren, som förut funnes stadgad;” af Herr P. C. Lamberg och Riksdags-fullmägtigen Lars Magnus Knutsson från Östergötland: att, med bibehållande af hvad Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841 stadgar om Konungens Befallningshafvande:; rättighet att föreskrifva, att då gäldenär vid delfäendet af ansökan om betalning för auktions-inrop erkänt krafvets riktighet. beloppet genast må uttagas, derjemte måtte stadgas, enligt hvad Ilerr Lamberg hemställt, att Magistraten tillerkännes rätt att, pä sätt i flera rikets städer skulle vara brukligt, till vederbörande exekutions-förvaltare remittera auktionskammares restlängder till laga indrifning,
Och då nödigt är, att Riddarhus-Direktionen äfven hädanefter, likasom hittills, uied anledning af Kongl. Brefven den 30 Mars 1787, § 7, och den 6 Augusti 1818, Laq-Ulskollels Betänkande JYi Al. S 1818, varder underrällad om sådana omständigheter, som hindra adelsmän att begagna sin representationsrätt, såsom om han råkar i konkurs-tillstånd, om han, sedan han uppnått myndig ålder, sättes under förmyndare, om han dömes adelsknpet förlustig eller ställes under framtiden för brott, som medför sådan förlust; men berörda Kongl. Bref afse nuvarande förhållanden, hvadan annan ordning för underrättelsernas meddelande, än den samma Kongl. Bref bestämma, är behöflig, derest Utskottets framställda förslag vinner bifall; får Utskottet tillika hemställa, om icke Rikets Ständer, för den händelse de godkänna förslaget, ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att om förslaget äfven i nåder hifalles, Kongl. Maj:t mätte, i sammanhang med utfärdandet af föreslagna författningen, meddela särskild föreskrift för vederbörande domstolar att, om, någon af förenämnda omständigheter inträffar, derom genast underrätta Advokat-fiskalen i vederbörande II of-rätt, som hade att fjorton dagar före början af hvarje riksmöte lemna Riddarhus Direktionen del af de inkomna un derrättelserna, med åläggande derjemte för Advokat-fskalerne att hålla hand deröfver, att domstolar ne ordentligen fullgöra förenämnda föreskrift. Stockholm den 31 Augusti !8S7. Bih. till fl. St. Prol. inse & I Af A. 20 Häft. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN 1857. Lag-Utskottets Betänkande M 42. 1 N:o 42. Ank. till Exp.-Utsk. d. 14 Sept. 1857, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående ogift qvinnas rätt alt vid viss ålder vara myndig.
Den första delen af målet var naturligtvis Utsk:s förslag oförändradt, och derom begärdes votering, hvilken utfallit med afslag; och just detta alslag leranar öppet att begära propos. på det andra förslaget, hvilket af mig blifvit framstäldt. Att förklara frågan om skjutslegans förhöjning för en ny motion, då den nyss varit under votering, lärer vara ett misstag af Frih. Palmstjerna, som han svårligen kan sammanpara med grundlagens stadganden. Vore det en ny motion, skulle den innefatta ett försök att upprifva förra beslutet, hvaremot meningen endast är att skilja saken från vilkoret!. Det förundrar mig visserligen icke, att de, sorn vilja hafva entreprenader på hvad sätt och under hvad form som helst införda, i följd af den fixa ide', att de skola blifva nyttiga, bestrida skjutslegans förhöjning utan ett sådant vilkor, emedan de äro öfvertygade, atl> den allm, sk jutsningsskyldigheten måste förorsaka obestånd, och att allmogen ej bör hjelpas derifrån för att så mycket snarare gå in på deras ide'; men om deras ideer skulle innefatta ett misstag om Sveriges allm, förhållanden och blefve overkställbar, så hafva de endast motverkat, att den skjutningsskyldige jordbrukaren må få en billig ersättning af den resande, derigenom att de motsätta sig skjutslegans förhöjning utan vilkor öm entreprenaders ingående. Med dessa Hrr instämmer jag deri, att denna förhöjning visserligen icke komme att gifva de skjutsningsskyldiga håg att befordra entreprenörernas speculationer; men dessa speculationer äro lika mycket främmande för jordbrukets som för landets interesse i allmänhet, och jag tror icke, att lagstiftaren bör förbise det allmännas fördel för att gynna några enskildas speculationer. Jag förnyar min anhållan om propos. på det förslag, att skjutslegan från nästa års början må utgöras med 24 sk. b:o per mil. Frih. Palmstjerna: Frih. Cederströms anföranden och meningar pläga äga en viss consequens; men jag får öppet förklara, att jag deri vid detta tillfälle saknar en sådan.
Maj 1851 tillerkänna dem denna förhöjning i aflöningen, att utgå från förslags-anslaget till bevärings-manskapets vapenöfning, derifrån äfven i följd häraf enahanda förmån författningsenligt tillkommit de vid bevärings-möteria tjenstgörande korporaler och spel. När sedermera för dessa, som utses bland beväriDgs-manskapet, af militär-befäl.- hafvaren på Gottland i underdånighet begärdes samma underhålls-förhöjning, äfven för den tid de tjenstgjorde vid befälsmötena, fann Eders Kongl. Maj:t, under den 4 November 1851, i nåder skäligt att dertill lemna bifall, med utgiftens anvisande jemväl på anslaget till bevärings-manskapets vapenöfning; hvarjemte och enär vid samma tillfälle anmäldes, att det å slaten för Gottlands National-beväring uppförda anslag till extra utgifter, hvarå den ursprungliga hefäls-mötes-aflöningen för nämnde bevärings-korporaler och spel hittills varit anvisad, funnes för dermed afsedda flera behof otillräckligt, Eders Kongl. Majit, under d. 21 sistlidne Oktober, i nåder förklarat sig vilja uti nådiga propositionen om statsverkets tillstånd och behof af Rikets snart sammanträdande Ständer begära, att ali den, korporaler och spel vid Gottlands National-beväring under de årliga mötena tillkommande, dag-aflöning hädanefter måtte från förslags-anslaget till bevärings-manskapets vapenöfning få bestridas; och varder, i sådant afseende, frågan nu här af mig omförmäld. Ma (er i elen. Försvars-verket i allmänhet eller Krigs-kollegii departementer.
Detta bevisar att det hufvudsakligen varit theorierna, som föranledt pluralitetens beslut inom Utsk:t. Här är icke någon lärosal, der vi skola granska theorier, utan det tillkommer blott representationen att bedöma theorierna, lämpade på praktiken. På grund af hvad jag anfört, får jag anhålla att den gamla tullen på tackjern måtte bibehållas. Hr Reutersvärd, Patrik: Att för ett lands export lägga sådana hinder i vägen, som göra det omöjligt lör detta land att afyttra sina produkter, torde icke vara fullt statsekonomiskt, men då man i vårt land har haft dels skyddstull, dels exportförbud för de artiklar, som nu äro i Iråga, så anser jag å andra sidan att det icke vore välbetänkt att på en gång borttaga dessa och rubba en mängd närvarande förhållanden. Vid betraktande af denna omständighet har jag, dels inom Utslut och dels i en detta Betänk, bifogad reservation, föreslagit, att tullsatserna på tackjern och malm skulle nedsättas från 25 till 10 öre pr centner. Jag har föreslagit detta derföre att jag anser att den nuvarande tullen på malm är så hög att den är densamma som ett exportförbud. Hvad tackjern beträffar, så medgifver jag visserligen att denna artikel kunde bära en större tull än malmen; men, då dessa artiklar alltid följas åt, så här jag icke velat föreslå en särskild förändring i detta hänseende. Om man vidtager den åtgärd, som jag föreslagit, tror jag att allas intressen skulle blifva tillgodosedda, så väl deras, som önska en fullkomlig tullfrihet, som äfven deras, hvilka önska att åtminstone någon tull måtte qvarstå. Som jag i min reservation utvecklat mina skäl, så anhåller jag nu endast om propos. på att export-tullen på malm och tackjern må nedsättas till 10 öre pr centner. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6. e. m. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredrik: Jag begärde egent ligen ordet i anledning af den begäran, som Gr. Posse framställt, 604 Den 2!) M*j f. m. att den nu föredragna punkten skulle delas. Denna begäran, förmodar jag, härleder sig från ett misstag.
Men efter det att den derpå följande Riksdagen upsatt och höjt afverkningsförmågan för småpannorna, hade denna höjning till följd, att deras antal åter minskades, nemligen 1858 till 2,481 och år 1 859 befunnos de vara 2,826. Häraf drages otvunget den slutsats, att om saken finge gå sin naturliga gång och ingen annan förändring vid innevarande Riksdag gjordes, än att beräkningen på afverkningsförmågan ånyo stegrades, skulle det önskade resultatet snart erhållas, utan vidtagande af en så våldsam åtgärd, som att nu genast, förbjuda alla småpannor, eller, hvad som är detsamma, anbefalla kontrollör för hvarje bränneri. K. M. har i sin Nåd. Propos. föreslagit bibehållandet af de mindre brännerierna, men med en, åsatt afverkningsförmåga pr dygn af 3 gånger pannerymden, då redskap utan mäskvärmare nyttjas, samt till 4 gånger för redskap med mäskvärmare. Fullt öfvertygad om ändamålsenligheten häraf, får jag vördsamt anhålla om propos på afslag å Utsk:ts förslag, med antagande tillika af K. M:s Nåd. Propos., i hvad den lörer denna del af den nya författningen. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: Enligt mitt förmemde är det en ganska vigtig grundsats, som blifvit uttalad i Bet,:ts 3:dje g. Det är nemi. en sanning, som af erfarenheten blifvit bestyrkt, icke blott i vårt fädernesland utan i alla andra länder, att en beskattning efter pannerymden alltid måste gifva otillfredsställande resultater, alldenstund det i sjelfva verket ej finnes något samband mellan pannerymd och afverkningsförmåga. Det är nemi. en beskattningsgrund, som är beroende af upfinningsförmågan och ouphörligen måste undergå förändring, och som, så länge den qvarstår, alltid skall 416 Oen 26 Mars e. m. åstadkomma en splittring inom representationen. Jag för min del anhåller om bifall till Utskits i 3:dje § gjorda hemställan. Flere ledamöter hördes ropa på propos. » Frih. Raab:
Riket införas mot en tull af 32 sk. för Lispundet, införseln deraf under dessa år i medeltal årligen utgjorde till Haparanda 7,767% Lisp. och till Stockholm 49,423% Lisp.; att en sådan införsel deremot, sedan med år 1845 den högre tullen af 2 R:dr 24 sk. Lisp:det vidtog, nedgått så betydligt, att samma år den endast utgjorde till Haparanda 14% Lisp. och till Stockholm 901 Lisp., och att år 1846 någon införtullning af smör icke egde rum i Haparanda samt i Umeå och Stockholm endast uppgick till 6% Lisp. på förra och 116% Lisp. på sednare stället, och delta utan att någon minskning egde rum i qvantiteten af det smör, som från norra orterna sändes till andra inrikes orter och hufvudsakligen Stockholm, enär beloppet af dessa afsändningar, som från Haparanda år 1844 utgjorde 28,312 Lisp. 9 skalp, och år 1845 uppgick till 30,688 Lisp. 16 skålp.. år 1846 ifrån Norroch Westerbottens Län besteg sig till sammanlagdt omkring 42,000 Lisp., deraf 28,000 Lisp. från Haparanda; att ett sådant förhållande inträffat, oaktadt föreskrifterna om företeende af produktiousbevis blifvit iakttagne, och att, då General-Tullstyrelsen för att, om möjligt, Allni. Besvärsoch Ekonomi-Utskoltcls Utlåtande, M M. 21 möjligt, afskräcka från rle bedrägliga tillställningar, sorn påtagligen egde rum för att, på grund af falska produktionsbevis, såsom inhemsk produkt till inrikes orter försända från Finland insmugladt smör, låtit till orten afsända de bevis, som grundlagt förpassningsriitten lör de 1845 från Haparanda till Stockholm afsända qvantileter smör, och hvilka bevis utgjort ett af omkring 1,700, med föreskrift alt låta inkalla utgifvarne till vederbörlig Domstol och påyrka bevisens beedigande; sä hade det inträffat, att större delen af dessa bevis genom inbrott blifvit borttagna.
Naturalism är konsten att kväfva sin inbillningskraft och sin känsla, att aldrig säga en kvickhet, att aldrig bruka en belysande metafor, att med andra ord bringa några af menniskohjernans yppersta verktyg i vanrykte. Äldre skolor förmådde hänrycka oss, denna ej. Författarnes beständiga iakttagande, beständiga sysslande med det hvardagliga gör på oss endast intryck af studier. Antag, att den lofvande författaren herr Fotografman iakttager t. ex. en gardeslöjtnant i Stockholm. Han iakttager dennes utseende, lefnadsvanor och tankar. Slutligen tecknar herr Fotografman gardeslöjtnanten i en novell, som ’vittnar om omsorgsfull iakttagelse’. Nåväl, vi köpa ogerna nya böcker (det är allmänheten som talar), ty de äro så dyra för oss svenskar, som dagligen måste spendera så mycket på tom lyx, men vi låna herr Fotografmans nya bok af en vän, som lånat den af författaren sjelf. Hvad få vi nu se i hans novell? Jo, vi få se höjden af konst, ty vi få se en verklighetsskildring. Vi få se ett referat öfver en gardeslöjtnants lif. Detta hvarken entusiasmerar eller förkrossar oss, men nu har ödet fogat så, att våra tre bröder och sex kusiner äro gardeslöjtnanter allihop. Till dem låna vi herr Fotografmans bok. Nu skall man höra på. Nu kommer kritiken. På första sidan upptäcka de, att författaren använder ordet trens i alldeles oriktig bemärkelse. På andra sidan finna de, att författaren, som tydligen sjelf icke är militär, lägger ord i en gardeslöjtnants mun, som denne aldrig brukar. Der står att gardeslöjtnanten frågade: »Hvad sju tunnor tusan djäflar har den rödbruna hästen på bakleden? – Så yttrar sig icke en gardeslöjtnant. Han nyttjar inte ’tunnor’ nu för tiden. Han säger inte djeflar med ä-ljud, när han är stockholmare. Och den rödbruna hästens bakled! När hörde man en gardeslöjtnant tala om den rödbruna hästens bakled? Hur kan en författare blamera sig till den grad? Skall det vara verklighetsskildring?