Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår den förmodade uraktlåtenheten af förlidne Riksdags StatsUtsk., får jag upplysa, att någon fråga om en slik löneförhöjning då icke var inom Stånden väckt. Jag var då ledamot af StatsUtsk., och jag tror, att det skulle varit oriktigt af mig eller hvilken annan ledamot af Utsk. som helst att, utan någon dertill inom Stånden gifven anledning, föreslå tillökt lön åt Just.-Ombudsmannen. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få förklara, det jag anser frågan i riktig form hafva framkommit, nemligen i form af motion. Det skulle högeligen förundrat mig och säkert många andra om Just.-Ombudsm., som af R. St. är förordnad att instämma och åtala alla olagligheter och som under sin långa tjenstetid ej dertill trott sig hafva haft minsta anledning, skulle slutligen vända sig med sin enda stämning mot Ständerna sjelfva, i afseende på rätt till högre lön. Hr Bråkehjelm: Jag är till en del förekommen af Gr. Cronhjelm, men vill blott upplysa Hr Riben, efter jag Den 3 Mars e. m. a55 hör, att han vid sistl. Riksdag var ledamot af StatsUtsk., att inom detta Stånd då väcktes motion om lönetiHökning för Just. Ombudsm., hvilken motion likväl afslogs. Hr Riben: Hr Bråkenhjelm har återkallat i mitt minne en händelse, som jag förgätit; ty sannt är det, att motion om lönetiHökning för Just. Ombudsm. vid sista Riksdag väcktes och afslogs, hvarefter naturligtvis all möjlighet för StatsUtsk. att i stat uppföra en sådan tillökning var försvunnen. Jag tackar Hr Bråkenhjelm för denna dråpliga vederläggning af hans eget yttrande, sorn jag icke skulle hafva kommit ihåg, om han icke sjelf erinrat mig om förhållandet. Remitterades till StatsTJtskottet. Vid förnyad föredragning af nedannämnde d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motioner remitterades till: Stats-Utskottet:
Af hvad uu anfört 5r, torde Riddérskäpet och Adeln finna huru vådeligt det kunde blifva att antaga det obestämda förslaget till ändring i Grundlagens nu varande stadgande, särdeles som den sednare delen af detsamma icke innehåller föreskrifter iorti skulle hindra hänförande till Corti mandomäl af så beskaffade mål jag framstäldt, och söm dessutom redan erhållit deras stämpel, derigenom, att de icke lära förekomma i StatsRådet* utan såsom Commandomål nu redan behandlas. Oni jag icke aBsåg förenämnde exempel, tillfyllestgörande för bevisningen , skulle jag kanske kunda framställa flere deri, efter min öfvertygelse, tillämpningen af Commändomål äger menlig inflytelse på författningar och enskildt rätt, sorn nu är'utom kretsen för vårt omdöme, men som föranlåter mig till det Grundlagsförslag hos ConstitutionsUtskotatt Protocoller, öfver Commandomål, åtved Den 22 April f, m. 40a irå, af ConstitutionsUtskottet granskas, i likhet med SutsRådeis Protocoller, hvartill, så vida de kanna innefatta annat, än hvad sorn har afseende på truppers öfning, rörelse och discipline, så mycket större anledning kan, a£ Grundlagen hämtas, som det synes vars högst olämpligt, att enahanda decharge, som meddelas StatsRådets Ledamöter för rådslag som Constitutionsötskoitet känner, äfven nu meddelas föredraganden i Commandomål, ehuru Constitutionsötskottet icke är, jemnlikt Grundlagens föreskrift, berättigad!, att känna Protocollerne öfver Commandomål, utan blott, i de särskil-, te fall, då, af tillfällige händelser, Constitutionsljtskottet får anledning, att dervid fästa någon uppmärksamhet. Att Regering-Formens lydelse i 7 RegeringsFormen bibehålles, får jag, af anförde skäl, vördsamligen tillstyrka* N:o 3. Herr Cederfchjåld, Pehr Gu fia f i ! Vi äro förmodligen alla ense derom, att Grundlagsförändringar böra göras sparsamt och med varsamhet, samt aldrig utan för att åstadkomma en af ett verkligt behof påkallad väsendtlig förbättring.
Ständer begära contant ränteutdelning under samma tid, då Riksens Ständer fortsätta ett årligt drygt bidrag för sjelfva Verkets fullbordan ; Och jag för min enskilda del, bade trott, att Höglofl. Utskotten skulle upplyst finna, dermed vara afsedt, väl så mycket, om ej mera, Statens, än Actieegarnes fördel, enär, utom annan Statens känning , än den, som i en efter de flestes öfvertygelse, långt aflägsnad framtid kan möjligtvis uppstå deruti, att Statens fordringsanspråk hos Bolaget till återbetalning af byggnads-bidraget, i stället för att vidtaga, sedan Actie-egarne njutit 5 procent å 100 R:d., först går det, när de fått 5 procent å 120 R:d., med det föreslagna qvittningssätt Rikets Ständer skulle hafva uppfyllt för återstående byggnads-åren, och Bolaget gifven försäkran om ränta under denna tiden, en försäkran, som jag för min enskilde del ej anser kunna häfvas, äfven med ett nu fallande stridigt beslut. Med all erkänsla för det tillerkända surrogat derföre, Höglofl. Utskotten tillstyrkt, såmedelst, att upplöpande behållna Canal-afkastningen må contant tilldelas Actie-egarne under desamma åren, hvilken afkomst, hädanefter - Betänkanden. efter som hittills, Directionen, under förutsättning af de 5 procents ränte-godtgöring åt Actie-egarne, ansett böra tillfalla ByggnadsCassan, och derföre ej gifvit anledning till proposition om den nämnda afkastningens användande , får jag alltså yttra mig ej kunna anse denna förmån annorlunda, än som en afbetalning på Actie-egarnes verkligen ostridiga rätt till fullt 5 procents ränta under byggnads-åren. Denna reservation är ock derföre gjord, mindre med afseende på Actie-egarnes fördel, än med afseende till min skyldighet, att som Representant bidraga lill tryggande af helgden och beståndet utaf ingångne contracter, och med detsamma af Samhällets bestånd. 2:0. Jag kan ej underlåta, och eger ej rätt att tiga med min reservation emot af Högloft. Utskotten beslutade tillstyrkan åt Riksens Högloft.
I vår hufvudstad, Helsingfors, finnes så väl en svensk som en finsk af staten bekostad högre flickskola med fortbildningsklasser, afsedda hufvud sakligen för lärarinnor, äfvensom i de större stä derna några mindre skolor. Dessa förbereda dock ej för universitetet, utan ha därför en privat fruntimmersskola äfvensom åtskilliga privata samsko lor med universitetskurs uppstått i vår hufvudstad. Genom detta allt är hufvudstaden och de förmögna i landsorten, hvilka kunna sända sina barn dit, väl tillgodosedda. Det stora flertalet har likväl ej råd att sända sina barn till en främmande ort. Särskildt gäller detta hvad döttrarna beträffar; ty huru god framgång än emancipationssträfvandena haft i vårt land, är dock ännu i dag som är den allmänna seden den att uppoffra mera på sönernas än döttrarnas uppfostran. Så långt har man likväl kommit, att den stora allmänheten inser vikten af skolkunskaper äfven för flickorna och skulle gärna skaffa dem sådana, om de kunde fås på närmare håll och för billigare pris. Att i våra småstäder med 2 ä 3 tusen invånare underhålla tvänne läroverk, ett för gossar och ett för flickor, blefve alltför betungande för staten och privata skolor alltför dyrbara för kommunen. Vid ett år 1887 hållet rektorsmöte i Helsingfors upptogs frågan om beredandet af tillträde för flickor till statens läroverk för gossar. Många voro för och många emot samundervisningen i allmänhet; men flertalet enades likväl om dess nödvändighet i småstäder. Dock ansågs ej samundervisningen böra ifrågakomma i större läroverk än 4-klassiga elementarskolor. Som skäl för samundervisning i småstäderna framhölls: bristen på fruntimmersskolor och svå- righeten för mindre bemedlade föräldrar att sända bort sina barn vid alltför unga år; omöjligheten att därför skaffa dem en skolbildning utöfver småskolans och folkskolans kurs. Vidare funnes i de flesta goss-skolor i landsorten utrymme nog äfven för de kvinnliga eleverna, hvarför det blefve ett rent slöseri med både lärarekrafter, skolmateriel och lokal att uppehålla två fåtaligt besökta skolor i stället för en samskola; frånsedt den större trefnaden för läraren att undervisa något större klasser, då intresset och täflingslusten mera sporras.
M. ansett uphörandet deraf vara skadligt för det allmänna. När K. M. erkänt alt detta varit skadligt måtte äfven Ständerna konna se detsamma och erkänna det misstag de begått, då de ovilkorligen beslutat att dessa sedlar å 3: 16. valör icke skulle få ulgifvas längre än till 1850 års slut. Jag finnér således goda skäl för att Ständerna frångå sitt förut fattade beslut, hvilket skulle lända till skada, och vidtaga ett annat mera nyttigt, hvilket föreslås i detta betänk:de,”till bifall hvarpå jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm:s propos. Gr. Lagerbjelke: Till svar å den siste värde talarens framställning ang:de orimligheten att betaga Ulsk:n rättighet att yttra sig, ber jag endast att få upläsa tvenne rader ur 75 §:n Riksd.- Ordn.: ”Skulle två Stånd stanna emot två förfaller frågan och förblifve vid det, som tillförne stadgadt varit.” Det är ju redan förut visadt att två Stånd hafva afslagit denna motion. Om de andra två Stånden än bifallit densamma så vore den dock död. Nu hafva emedlertid icke eller desse två sistnämnde Stånd fattat ett för motionen så fördelaktigt beslut som bifall, utan endast återremitterat. Utaf mina värde motståndares sätt att argumentera, skulle således följa den besynnerligheten att om två Stånd fattat eli, för motionen mera fördelaktigt beslut af ovilkorlig! bifall till densamma så hade detta varit mindre fördelaktigt för sjelfva frågan än om ett mindre fördelaktigt beslut fattats, i ty att genom ett sådant, frågan ännu skulle lefva. Men säger Gr. Gyldenstolpe här är icke fallet sådant, det är samma fråga, sedd ur annan synpunkt. Jag återkommer då till hvad grundlagen ytterligare säger i samma 75 § af Riksd.Ordn. ”utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller uptagas.” Således är äfven Gr. Gyldenstolpes sätt att betrakta frågan genom grundlagen förbjudet.
Om nu tillverkaren med en så beskaffad panna beskattas efter den högsta möjliga tillverkning, så kan ju hvarken Staten eller den större bränvinsfabrikanten klaga öfver att en enda kanna blir obeskattad; och tillverkaren må sjelf tillse, att, innan han inlåter sig i företaget, han ställer så till, att hans tillverkning ej må gå alltför lågt under hvad han skattar för. Härigenom betages icke den större bränvinstillverkaren möjligheten att å sin sida fullkomna bränvinsbrännings-redskap och methoder, ehuru den mindre under tre år måste åtnöjas med en kanske mindre fullkomlig redskap. Alla omständigheter uro således gynnande för den större tillverkaren. 24 Sammansatta Bevilln. Lagsamt Allm. öest;.- och Ekon.-Utsk. Bet. M 4. Kontrollörers underhåll i Dera hundra småbrännerier är visserligen ett sått att bereda personer af en viss bildningsgrad tillfälle till utkomst; men det ar äfven ett sätt att utan trängande nöd slösa ej blott med Statens medel, hvilket är illa, utan äfven med dess intellektuel och moraliska krafter, hvilket är än sämre. Hvar och en lärer nemligen kunna finna, att dessa kontrollörer, skiljda från den familj och den verkningskrets de tillhöra, skulle bättre kunna använda sin dag än i temligen jemn sysslolöshet vid ett bränneri, om ock de på det förra sättet förtjenude mindre antal Riksdalrar än vid bränneriet. Hvad skulle ej kunna uträttas med den summa Utskottet beräknat årligen åtgå för kontrollen i de smärre, i00 kannors brännerierna, om dessa medel i stället finge användas till litteraturens, till konstens, till industriens eller till kommunikationers upphjelpande, i stället för att å en obehöflig kontroll uppoffras; ty obehöflig är den, der fysiska lagar utgöra den bästa kontrollen. Skulle smärre brännerier få drifvas utan tillsyn af kontrollör, blefve det äfven nödigt bibehålla föreskrifterna om brönvinsredskapens stämpling och anmälande.
Föredrogs ånyo cch bifölls Allmänna Besvärs, och EkonomiUtskottets den 8 dennes afgifne, samt den 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde Memorial N:o 129, t anledning af väckt Motion, angående upp? rätthållande af Höganäs Stenkolsverk. S. D. ea m. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets, ej mindre den 3 sistl. Maji under N:o 133 afgifne, samt den 5 i sam* ma Månad f. m. på bordet lagde Utlåtande öfver väckte motioner om rättighet för Bergsmän, att lösa Kronans Persedel och Ti. onde Tackjern, än ock den 3 dennes under N:o 28f meddeldte, samt den 10 derpå följde e, m. på bordet lagde, yttrande öfver de vid samma Utlåtande gjorde anmärk* ningar, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att berörde tväaoe Utlåtanden tili alla delar gilla. 488 Fröt. Ut dr. d. 12 J ulii 1Q23. Frän Hogv. PresteStåndet. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets Utlåtande N:o 269 öfver gjorde anmärkningar vid dess Betänkande, angående bidrag af Staden till PsnsionsCassalnrättning för Civile Ämbets» och Tjenstemän, fann PresteStåndet för godt, att bifalla Utskottets i detta ämne först afgifne Betänkande med de i detta sednare Utlåtande föreslagne förändringar. S. D. f. m. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets på bordet hvilande Utlåtande N:o 278? i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om en årlig pension till f. d. Landshöfdingen m. m. Hans Järta, blef detsamma af PresteStåndet till följe af dervid gjorde anmärkningar återremitteradt. S. D. f. m.
Men inträffade detta, så vore också kyrkan tillspillogifven. Särdeles länge fingo imellertid icke heller munkarne fröjda sig åt sitt ståtliga bo, ty den hårdhändte Gustaf Wasa nedref största delen af klostret och använde stenarne till byggandet af Wiborgs vallar. I de famnstjocka murarne af det fordna klostret ha vid företagna reparationer igenmurade celler eller nischer påträffats, som innehöllo benrangel, enligt all sannolikhet efter lefvande inmurade qvinnor (nunnor?), såsom undersökningar velat gifva vid handen. Detta om stadens monumenter. Den är för öfrigt, såsom en f.d. fästning, temligen trångt bygd, till större delen med små tvåvånings stenhus. Numera, sedan år 1862 de gamla vallarnes nedbrytning och utjemning påbegynts, har dock staden utbredt sig, isynnerhet åt sydost eller den s.k. S:t Petersburgska förstaden till. Äfven dessa nyare stadsdelar äro välbebyggda, ehuru för det mesta med trähus, men gatorna äro breda och trefliga. Stadens läge är vackert och sundt. Vatten kringflyter densamma på tre sidor. Nu några ord om huru staden ter sig i öfrigt. Efter år 1721, då Wiborg afträddes till Ryssland, inflyttade många tyskar till staden. Handeln hittills, oaktadt stadens förmånliga läge, hämmad genom inskränkande åtgärder från den svenska regeringens sida, särskildt till förmån för Sandhamn (Helsingfors), tog nu en bättre fart, och Wiborg blef småningom en rik stad. Firmorna Veckroth, Jaenisch och Bartram drefvo en betydlig handel med trävirke och tjära, hvaraf stora qvantiteter producerades i stadens omedelbara grannskap. Men ett ytterst slösaktigt lefnadssätt, minskade eller aflägsnade naturliga tillgångar m.fl. orsaker störtade dock staden i ytterlig fattigdom i början af detta århundrade. Dess export aftog nästan oafbrutet ifrån år 1784 och var ganska klen vid föreningen med det öfriga Finland, hvilken skedde år 1811. Stadens import vid denna tid bestod i intet annat än något salt från Spanien och mjöl från Ryssland.
Ktyndare i Permanenta Roteringen ingått, mätit® äga frihet, att, lika. med dem, sorn bestämdt Ståls-Viskottets Betänkatiden. vägrat, att Permanencen utgöra, få vid Extra* Korelången förblifva; arn Att utredas marte, huruvida de vid 1809 års Riksdag för ExtraRoteringen i Skåne af Konung och Ständer geniemann faststalde grunder blifvit rubbade eller icke, samt orri denna rubbning, i fall den existerat, tillkommit genom Konungs och Ständers gemensamma Beslut, emedan , om den genom Execuiiva Magtens åtgärd ensamt tillkommit, utan deltagande af Eagstiftande Magten, den skedt på ett sätt, som rakt skall strida emot Begerings-Formen och deri Riksens Ständer dl skola äga rätt, att begära och få ändring; 3:0 Att hela Boterings - frågans återförsättes i det skick, hvari den vai, innan den sista Roterings-Förrättningen tillkom; samt 4:0 Att Hemmantalet, och icke Afkastningen , måtte, enligt agog års Riksdags Beslut, tagas till grund för Boteringens utgörande. Stats-Utskottet har uti dess förra Betan» kande uppgifvit alla de omständigheter, derutinnan, vid ifrågavarande Roterings-Förrättning, icke blifvit följde de vid Roterings-Förrättnin* gar förut vanlige och föreskrifne grunder; StatsUtskottet har derigenom visat, att sådane olikheter härvid uppkommit, sorn icke instämma med en jemn fördelning af Roterings-JBesväd ret; Och, då både rättvisa och billighet härut-, innan synts påkalla jemkning och rättelse, hemställde Stats-Utskottet, att, till vinnande af detta ändamål, Riksens Höglofl.
BondeStåndets Ledamöter instämde med Eric Svensson och Johannes Svensson, Emot hvad sålunda blifvit anfördt, anmärktes af åtski lige bland Herrar Ledamöter, dels att ämnena böra till öfverläggning och afgörande förekomma i den ordning, som Utskottets förut afgifne Betänkande upptager, att ehvad grund, som för Bevillningens utgörande bestämmes, måste en capitationsafgift bibehållas såsom så hufvudsaklig, att ingen möjlighet kan inses huru Bevillningssuminan denförutan skulle kunna utgå, att om denna afgift försvunne, skulle den Summa, som deraf inflyter och i alla fäll måste utgå, drabba jordbrukaren, och att då trenne Stånd ej satt i fråga dess upphäfvande, vöre intet hinder, att till afgörande förelägga grunden för dess utgörande , dels ock att först då när fråga förekommer om Bevillning efter 2 Art. blifver det ett öfverläggningsämne om densamma skall grundas på behållen inkomst och 1810 års System så till vida följas, men att då så väl atskillige Ledamöter inom Högl. Ridderskapet och Adeln, som BondeStåndet enhälligt yrkat personella afgiftensupphörande och trenne Stånds beslut, uti en fråga af denna art, icke är afgörande, borde nu först af Utskottet afgöras, om en Personel afgift bör utgå eller icke; och efter någon ytterligare discusion förenade Högh Utskottet sig härom, Hvaremot Eric Svensson och Johannes Svensson J3evviUnings-Utskottets Betänk andert. ju reserverade sig, under åberopande af sine till Protocollet förut afgifne yttranden, med anhållan att denna reservation måtte fa åtfölja Betänkandet till Riksens Högi. Ständer. Den 4 Junit. Vidare företogs till närmare öfvervägande de anmärkningar, som i de Resp. RiksStånden blifvit gjorde vid Utskottets förslag, att den synbara förmögenheten borde held err Uggla, G. G. ■■ Sedan, genom nu anstäld omröstning, Hög!.
Frih. Boye, Ludv.: Må den sisle värde lalaren ej misslycka, alt det förefaller mig som misstaget skulle ligga på lians sida, och ej på på Hr von Hohenhausens. Jag skulle likväl tro, ait formen fordrar, att man punktvis behandlar ämnet, och jag hemställer således till Hr Frih. o. Landtm., 0111 icke Hr Landtm, skulle tillåta, att Utskis betänk, må ligga till grund för föredragningssätlet, d. v. s. alt det må blifva punktvis föredraget, då det alltid blir Hr von Holienhausen, äfvensom andra varda ledamöter öppet, att sluta sig tili det beslut, som Högy. PresleSt. bar fattat. Frih. Nauckhoff: Om föredragningssätlet skulle blifva sådant, som Frih. Boye begärt, så fruktar jag, alt det ändamål, som bär åsyftas, skulle gå alldeles förloradt; ty 0111 man föredrager hvarje punkt särskildt och beslutar derom, så kan det Ilända, alt när man kommer till den sista punkten, har man 1 vissa punkter beslutat lika med PresleSt. men i andra punkter deremot beslutat en viss summa, och då man således i afseende på dessa punkter bundit sig genom ett föregående beslut, så blir det omöjligt att förena sig med Pi esteStåndet. Jag skulle derföre tro, att, med bibehållande af den form, sorn Frih. Boye önskat, vi ej kunna tätta ett sådant beslut, som [Jr von Hohenhausen åsyftar, utan anser bäst alt discussionen omfattar alla dessa punkter i ett sammanhang, och att man sedermera må öfver dem gemensamt besluta. Hr Lagerhjelm: Börande föredragningssätlet hemställer jag vördsamt, om icke, sedan discussionen har vidrört det hela af de punkter, som under denna litt. förekomma, det sedan är det riktigaste att afgöra huruvida beslutet må blifva öfverensstämmande med det, som PresleSt. fattat. Jag tror, att man derigenom skulle lättare komma till målet, än örn föredragningen gjordes punktvis. Frih. Boye: De svårigheter, som en värd ledamot, Frih. Nauckhoff, framställt, kan jag icke fatta.
Prot. 1833 & 1834. 6 Sami. 1 Afd. 23 Häft. 5 34 Banko-Utskottets Betänkande, 61. en följd häraf, assignations-rörelsen, äfvensom sådana medel af depositions natur, hvaröfver Banken sjelf förfogar. Afdelningen håller räkning med hvarje fordrings-egare samt med kassa-afdelningen, som verkställer penninge-liqviderna. Summan af alla på depositions-räkningar innestående medel motsvarar jemt kassa-afdelningens skuld till depositions-afdelningen. Genom 9 § uti det för afdelningen upprättade förslag till Instruktion stadgas, hland annat, att i fall pollett blifvit för inlemnad expedition utfärdad, bokhållaren skall vid upprop kl. Y> till 2 å dagen, mot pollettens återfående, utlemna den färdiga expeditionen. Öfver berörde nu brukliga, och till en del af Kommitterade äfven bibehållna, upprop, har klagan från allmänhetens sida försports, och uti en inom Ridderskapet och Adeln af Herr Westfelt, Alb., väckt samt till Utskottets handläggning hänvisad motion har yrkande om förändring i omförmälda afseende blifvit framstäldt. Utskottet, som funnit hinder icke böra möta för iakttagande af Fullmäktiges förslag att äfven expeditioner, hvarå pollett öfver emotlagandet blifvit utfärdad, lill inlemnaren utgifvas i mån som desamma vunnit slutlig handläggning och vederbörande till utbekommande deraf sig anmäla, får, på sådan grund hemställa att instructionen må i öfverensstämmelse härmed jemkas. Under åberopande af hvad Utskottet anfört till stöd för sin ofvan anförda mening om inskränkning af expedilions-kassörernes antal till två, har Utskottet skolat tillkännagifva att, efter Utskottets öfvertygelse, två Kamererare och tre kontorsskrifvare blifva för depositions-afdelningen fullt tillräckliga då Kommiterades förslag kan sättas i verket.
Jag får på dessa skäl vördsamt hemställa om icke R. o. Ad. skulle vilja medgifva återremiss af denna punkt, på det att StatsUtsk. måtte komma i tillfälle alt i fall det skulle finna de skäl jag nu anfört, bevekande, tillstyrka bifall till hvad K. M. i detta hänseende föreslagit. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Det kan icke nekas att R. o. Ad. ganska villigt har medgifvit återremisser, der sådant under dagens föreg:de session påyrkats, men jag tror likväl alt vid detta tillfälle en återremiss kunde vara mindre angelägen. Om den händelsen inträffar att Grefvinnan Hård lemnar sina döttrar i behöfvande omständigheter, torde vara rätta tiden att då taga i betraktande huru med den saken bör förhållas, men att nu på förhand yttra sig om en pension innan behofvet deraf är inne eller kändt, det tyckes vara att i god tid fatta beslut i den saken. Jag får således anhålla om bifall på Utsk:s tillstyrkande i denna punkt. Utsk:s hemställan i denna punkt blef af R. o. Ad. bifallen. 23:dje punkten, ang:de pension för frand. Statsrådet J. F. Elirenstums Enka. Bifölls. 24:dc punkten, attg:de pension för frami. Conlre Amiralen J. G. von Sydoius Enka. Gr. von Platen, Baltzar: Jag anhåller alt 11. o. Ad. måtte bevilja återremiss af ifrågavar. punkt. Jag kan icke, med kännedom om den aflidnes karakter, göra det på den grund, att jag här skulle framställa den ställning, i hvilken enkan och barnen skulle komma att sig befinna, i händelse StatsUtsk:s tillstyrkande bifölles, såsom någon, hvad man kallar, egentligen nödställd belägenhet. Det vore lika långt från den allidiics önskningar, som det Den 26 April e. m. 187 skulle vara frän raina egna, alt, till vinnande af hvad raal sorn helst, framställa sakerne i annan dager än den hvari de verkligen förtjena att framställas.