Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men de förslag, som blifvit framställda af dem, som ifrigast anfallit Utsk., hafva af andra talare, hvar i sin ordning, blifvit vederlagda. Jag har upmärksamt afhört dessa förslag, men jag måste bekänna, att jag icke funnit ett enda, som jag anser kunna leda till en lycklig lösning af frågan. Att lägga sista köpeskillingen till grund vid bestämmandet af jordens texeringsvärde, har redan af Gr. Björnstjerna, genom anförande af ett exempel, blifvit visadt vara orätt, och jag skall ytterligare anföra ett. Det inträffar nemi. ofta, att en egendom köpes af en person, som antingen nödvändigt vill hafva en egendom, eller tilläfventyrs just den egendomen till följd af dess läge, eller dess granskap till den han förut har. Vid en egendoms försäljning verka så många faktorer vid bestämmandet af priset, att jag icke ovilkorligen kan taga köpeskillingen till norm vid upgörandet af taxeringsvärdet. Att i allmänhet, såsom en talare föreslagit, fördubbla minimi-tarifferna öfver hela landet, vore icke något annat än att fördubbla orättvisorna; ty vi veta alla huru olika och huru orättvisa minimi-tarifferna äro inom de olika länen. Att åter bestämma taxe - Den 26 Mats. ringsvärdet efter jordvidden skulle kanske gä för sig, om all jord vore af samma beskaffenhet, och om alla jordägare hade sin jord upmätt, men jag fruktar, om vi undersöka förhållandet, att vi skola finna att en stor del, eller kanske större delen, af vår jord icke är lagd på karta, eller om sådana finnas, så fruktar jag att jordägarne icke skola framlägga dessa kartor, så vidt det blir fråga om att taxera efter jordvidden. Med ett ord, jag har funnit detta förslag oantagligt och, enl. min tanka, kan Utsk. icke deraf få någon ledning för sitt åtgörande. Men äfven om de finge det, så anser jag att de alltid såsom ursäkt kunde anföra sin oförmåga.
M 117, i anledn. af väckte motioner om inrättande af ett Edclesiastik-Kolhm. Hr Ekströmer, Carl Johan: Såvidt ötsk:s förslag afser inrättande af ett embetsverk, för handläggning i andra instansen af ecclesiaslika mål i egentlig mening jemte sådana, som kunna hänföras till läroverksoch fatligvårds-ärender, har jag deremot ingen ting att invända. Med motionären instämmer jag ock derutinnan, att en centralisation af medicinal-ärendet nas förvaltning vore för dessa och det allmänna af stor nytta; men' deremot kan jag icke med honom förena mig deruti, att dessa ärenders handläggning skulle öfverlemnas åt en afdeln. af ett embetsverk, sammansatt, af så heterogena elementer, som det föreslagna. Jag inser icke, och hvarken motionären eller Utsk. hafva ens försökt att ådagalägga, att emellan medicinal-ärenderna och de ecclesiaslika undervisningsoch fatligvärds-ärenderna eli sådant samband förefinnes att, genom deras sammanförande under ett enda embetsverk, någon fördel kunde upkomma, och ett sådant samband dem emellan finnes i sjelfva verket icke. Dessutom hafva medicinal-ärenderna redan vunnit ett omfång, som väl fordrar ett sjelfständigt embetsverk för deras behöriga handläggning, och ännu mer blir detta händelsen, om, såsom motionären åsyftat, äfven de ärenden, hvilka nu höra lill Serafimer-OrdensGillets förvaltning af Hospitalen, med de öfriga hälsovårds-angelågenheterna sammanslås. Sundhets-Kolhm har redan omkring 6,000 mål att årligen handlägga; de utgående expeditionerne utgöra omkring 3,000. Visserligen medgifver jag, alt flertalet af dessa mål äro af enkel beskaffenhet; men många äro af stor vigt, och fordra en omsorgsfull och mödosam handläggning; flera påkalla skyndsam verkställighet och alla kräfva åtminstone föredragning och beslut.
Man skulle lätteligen kunna få dessa öfverfyllda, hvarigenom skulle hända, att det onda man velat förekomma, öfverlräffades af det onda dessa stora kostnader medförde, Jag tror derföre, att om en nödig polis handhafves inom Socknarne, och nödig stränghet iakttåges af Konungens Befallningshafvande, behöfvas inga strängare Författningar än de, som redan finnas. Jag förnyar derföre min anhållan om afslag å Betänkandet, 220 Den 7 September e. m. Herr af Schmidt j Georg Lars: Som jag varit hindrad att deltaga i Utskottens öfverläggningar och beslut, rörande förevarande ämne, har jag ej kunnat reservera mig emot den inom Utskotten rådande tanka, rörande flyttningstiden för tjenstehjon. Jag anhåller derföre, att nu få förklara, det jag anser Midsommaren vara lämpligast, och den nu varande comparationsvis lämpligare, än den gamla, till hvilken Utskotten föreslagit en återgång. För öfrigt saknar jag i Utskottens förslag ett Stadgande om ansvarsskyldighet för Husbonde, som utfärdar Orlofssedel, att lemna ett nytt bevis vid flyttningen om tjenstehjonets uppförande under tiden, från det Orlofssedel gafs, till dess Husbondens tjenst lemnäs. Exempel saknas icke, att tjenstehjon, för att tillvinna sig en fördelagtig Orlofssedel, intilldess den erhållits, iaktagit ett godt uppförande, men sedermera ansvarslöst öfverlemnat sig åt hvarjehanda vanarter. Jag tror således, att ett stadgande i detta afseende är beliöfligt, och anhåller, i händelse af återremiss, att dessa anmärkningar må åtfölja till Utskotten. Herr Munck af Rosensköld, Eherhard: Med Friherre Anckarswärd och Herr Cederschjöld är jag ense om de grundsatser, desse Herrar framställt, då frågan blott är att betrakta den allmänna naturrätten; men då man betraktar menniskan, inträdd i sam - Den 7 September e. m. 221 hällsordning, torde dessa grundsatser tåla att något inskränkas, i synnerhet som samhället sjelf utgör ett tvång och en inskränkning i naturtillståndet.
Anckarsvärd, Carl Henr.: Med anledn. af Frih. Boyes yttrande i slutet af hans anförande, tager jag mig friheten hos Hr. Frih. o. Landtm, fråga, huruvida anslaget för fangelsebvggnader utgjort öfverläggningsämne för R. o. Ad., och om det således äfven kan ingå i discussioneti, i hvilken händelse jag äfven skulle vilja yttra mig derom, då jag deremot i motsatt fall icke skall upptaga R. o. Ad:s lid med en fråga, som icke hör till ämnet. El iFrih. o. Landtm, yttrade, att han icke kunde finna att frågan ani anslaget för fängelsebyggnaderna yore alldeles främmande för detta ämne, då StatsUtsk. i det nu föredragna utlåt, yttrat sig sålunda: ’’hvadan, af den beräknade disponibla tillgången, återstå i,o3i,56i r:dr 38 sk. 8 r:st., som af Utsk. komma att tagas i betraktande vid afgifvande af det särskildta utlåt. ang:de i frågas tu 11 d .1 anslag till fängelsebyggnader;’' Hr Landtm, funné således icke att de ledamöter af R. o. Ad., hvilka yttrade, sigöfver detta ämne, ginge utom gränsen för nu föredragna utlåtande. Gr. Anckarsvärd: Då jag utaf Hr Frih. o. Landtm:* 17 fl. 55 434 Den aS November f. m. meddelta upplysning finnér, att vi från SfalsUlsk. Lafva att förvänta ett betänk. ang:de anslag för fängelsebyggnader; så anhåller jag blott att få reservera min rätt alt derom få yttra rnig, när det betänkandet förekommer. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har icke velat med stillatigande förbigå en hufvudsak i detta betänk, nemi. att extra-statsregler:n är ställd på Irenne år.
Frän Malmö en linie öfver Lund, Skarhult, Bosjö kloster, Hör, Mälby och Finja till Traheryd; och derjemte en annan mera vestlig linie, som från Lund öfver Rimarlöf, Bosarp och Munkarp förenar sig med den förra i närheten af Hör. Från Ystad en linie förbi Herrestad, Ramsåsa, Öfveds kloster och Hammarlunda lill Skarhult, der den skulle inkomma på östra, och till Asmundstorp, hvarest föreningen skulle ske med vestra Malmö-banan. Derjemte är en s. k. longitudinal-sektion upråltad, för att lemna tillförlitlig uplysning ronde möjligheten af en banas anläggning ifrån Ystad öfver Sjöbo och Hörby till Hör. Frän Helsingborg och Landskrona, hvilkas banor sammanfalla vid Tågarp, äro tvenne linier uprättade, den ena förande till Hör den andra till Asmundstorp och vidare till Skarhultstrakten. I finnen häraf, mine H:rr, att ett fullständigt jernvägssystem är för Skåne uprättadt, innefattande sträckningen från Malmö till Traheryd vid Laga-ån, med tvenne alternativa linier från Lund till Hör, hvilka begge förena sig med och korsa de linier som från Ystad föra till Landskrona och Helsingborg. Jag är inom mig öfvertygad att dessa undersökningar äro de mest tillförlitliga och tillika mest fördelaktiga man kan önska sig, helst lutningen ingenstädes kommer att öfverstiga 1: 100, men enl. hvad jag redan yttrat, anser jag ej R. St:r böra ovilkorligt gilla något eller några definitiva förslag, således ej eller dessa. Alla äro de hvar i sin mån rigtiga, men en dylik bestämmelse måste updragas åt Styrelsen. Hvad jag deremot vördsamt anhåller, är att nödige medel måtte till utförandet anslås. Malmöhus län har gjort hvad på det ankommer i och för undersökningen. Förslagen äro med noggranhet upgjorde och afse att så mycket som möjligt förena de olika intressena inom provinsen. Må R. St. deråt skänka all den upmärksamhet hvarpå detta vigtiga ämne kan göra anspråk.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att uti det Betänk., om hvars uppskjutande nu är fråga, förekommer uti 3:dje § det föreslagna stadgande: att ”Val af Prestman till ledamot vid mötet sker i den ordning, som för val af riksdagsman inom PresteSt. stadgad är.” Gå vi lill 13:de § R.O, så se vi der, att Kyrkoherdarne skola välja riksdagsman; men att Comministrarne få välja, om de sådanto åstunda. Återgå vi, till LagUtsk:s Betänk., så finna vi der, att halfva antalet ledamöter vid Kyrkomötena skola bestå af Prester och den andra hälften af lekmän. Men om man tager i betraktande den ovisshet, som, just till följd af Comministrarnes frihet att komma eller ej, för närvarande råder i afs. å antalet af de lill Riksmötena anländande ledamöter af det Högvördiga Ståndet, så torde det vara vanskligt att lägga representationsrätten till grund för bestämmandet af Kyrkomötenas blifvande beståndsdelars inbördes proportion till hvarandra. Månne det icke vore angeläget, att, innan vi uti ämnet besluta, tillse huru PresteSt. uppfattar meningen af denna §3? Jag väljer detta exempel, för att ej behöfva ingå i pröfning af innehållet af de mera väsendtliga stadganderne, hvilket naturligtvis ännu mycket djupare berör det andeliga Ståndets verksamhet och hvarom efter min tanke vore för tidigt att nu ingå i öfverläggning, utan all kännedom om närande Stånds åsigt i detta vigtiga ämne. Gr. Liljencrants har trott det begärda uppskofvet med ärendets behandling, kunna lydas såsom ett uttryck af likgiltighet för sjelfva saken, och att den af mig åberopade grannlagenhetskänsla torde i sjelfva verket förklaras genom bristande nit för ämnet.
Maj.t genom Nådig dom underkändt, anhållit: l:o att nämnda fiske ipåtte till Nätra och Själevads socknar öfverlåtas och få af dem innehafvas antingen utan särskild skatts erläggande, såsom det af dessa socknar ipnehades under tiden intill år 1700 ifrån och med år 1603, då efter ortens uppbördsmäns uppfattning af Kongl, brefvet ilen 29 November 1602 angående förändringen inom provinserne Helsingland, Medelpad och Ångermanland med hemmansränta», uti hvilken då först fisk såsom räntepersedel upptogs, den förut fisket åsätta ränta upphörde att debiteras, eller också mot ränta i förhållande till den, som erlades före 1G03 för fisket, eller i likhet med hvad den ännu utgjordes för dylika sockne-allmännings-fisken uti Helsingland, der, i följd af en annan tydning af åberopade Kongl. Bref, allmogen fortfarit att erlägga skatt för, men också att behålla fiskena; eller, för den händelse detta allt skulle afslås; 2:o att allmogen i nämnda socknar måtte, på grund af resolutionen på allmogens besvär den 12 December 1772 och de förbehåll om allmogens rättighet att jemte kronans arrendatorer begagna fisket för dess näring och skatte-strömmings utgörande, som blifvit gjorde uti Kongl. KamBih. till R. Sl. Prat. 1863 $ 1854. 4 Sami. 1 Afd. 34 Höft. 2 Stat.- UIskol tets UtlåtandeN:o 94. niar-kollegii skrifvelse den 23 Januari 1737 samt andra skrifvelser och arrendekontrakter, tillerkännas rättighet till en sadan förmiins åtnjutande utan någon afgälds erläggande, dä nu varande arrendetid tilländalupit. Enligt hvad af de
Motionärerne uppgifva, att flere jordegare tagit sig före, att medelst grindar, icke sällan tätt invid hvarandra, hindra trafiken å allmänna vägar på ett sådant sätt, att icke allenast långa uppehåll för de vägfarande vållades, utan äfven olyckshändelser ofta timade i följd deraf, att den vägfarandes hästar ofta blefvo skrämda af det buller, som genom grindarnes igenstängande stundom uppkom. Ingen uttrycklig lag funnes emellertid, som hindrade jordegare att tvärs öfver allmän väg upprätta stängsel medelst grindar, till och med så nära hvarandra, att, såsom ock på flere ställen skulle vara fallet, man icke kunde färdas genom den ena, förr än den andra blifvit öppnad. Under det i vissa landsorter dylika hinder, vare sig af gammal häfd eller nitiske Läns-styrelsers omtanka, vore mindre allmänna och knappt skulle tålas, begagnades i andra landsorter rättigheten att med grindar afstänga allmänna landsvägar så flitigt och med en sådan förkärlek, att vägsträckor funnos med 20 å 30 stycken grindar på milen. Vid skiftes-läggningar fästade landtmätaren sällan afseende på den resandes beqvämlighet, och följden deraf vore, att man, efter slutade laga skiften, finge se otaliga Bih. lill R. St. Besvärs-och Ekon.-Vtskoltets Betänkande N:o 43. grindar uppresas öfver vägarne. Den förmögne nödgades oftast medföra ett tjenstehjon uteslutande för grindarnes öppnande, men den mindre bemedlade, ung eller gammal, rask eller orkeslös, finge sjelf vidkännas detta nästan hvarje minut återkommande och ofta med våda förenade besvär; och hafva motionärerne till afhjelpande af de antydda olägenheterne föreslagit:
Till subskriptionens mottagande har Vi utnämnt följande kunniga och redliga män: Friherre Carl Erik Lagerhielm, Statsrådet Mattias Rosenblad, Statsrådet Baltzar von Platen, Statssekreterare Hans Järta, Kommersrådet Carl Arvedsson samt Direktören för Ostindiska kompaniet B H Santesson. Dessa kommer att göra förberedelser för kanalbyggets början tills en direktion av Bolaget blivit vald. Stockholms slott den 11 april 1809. (skall vara 1810) CARL. Stadga och reglemente för en diskontoinrättning till förmån och understöd för Göta kanalbolag. Stockholm den 11 april 1810. Då privilegium för ett bolag av enskilda deltagare för att anlägga och fullborda Göta Kanal blivit tillstyrkt av Riksens ständer, har detta bolag fått rättighet att under så lång tid som Riksens bank understöder med lån, bilda en diskontoinrättning. Detta diskontoverk skall ha samma förmåner som de i Göteborg och Malmö och deras skyldigheter är följande enligt denna stadga och reglemente. Detta diskonto är ensamt tillhörande Kanalbolaget och endast de som köper aktier blir ägare. Riksbankens lånesumma är 800.000. Innan kanalen är färdig skall vinsten användas till drift och inte ge utdelning. Diskontoverket skall styras för sig och inte kopplas till kanalbolaget. Diskontoverket kommer att placeras i Göteborg, med ett kontor även i Stockholm. Direktionen består av 5 redliga män. 3 från Göteborg och 2 från Stockholm. 1 från varje stad skall dessutom vara ledamot i kanalbolaget. Ledamöterna från de båda städerna skall dagligen ha postförbindelse, så att man hela tiden har kontroll på vad som händer på de båda kontoren. Direktörerna skall ha arvode, som bestäms vid aktieägarnas första sammankomst. Där fastställs och lönen för den betjäning som kommer att behövas vid kontoren. Diskontoverket skall disponera lånesumman och återbetala densamma samt utbetala behoven för kanalbygget. Bolaget får mot lindrig ränta ta upp lån av allmänna kassor och enskilda. Två av direktörerna skall tillsammans bevilja lånen. Räntan skall på ½ % i månaden betalas genast och lånetiden är 6 månader. Om lånet inte betalas inom 8 dagar höjs räntan till 1 %. Blir dröjsmålet längre än 8 dagar skall låntagaren lagföras. Direktörerna skall försäkra sig om att pengar, låneoch säkerhetshandlingar förvaras i säkra och brandfria rum.
Eders Kongl. Maj:t liar i Nåder befallt Konsistorium inkomma med underdånigt Utlåtande, i anledning af hvad Rikets Ständers förlidet år församlade Revisorer, jemlikt Konsistorium meddeladt transumt af deras öfver den förrättade Stats-Revisionen afgifna Berättelse, anfört och framställt, rörande åtkilligt i förvaltningen af de under Konsistoriel nas våld ställda kassor och medel; och Konsistorium går nu att denna Nådiga befallning i underdånighet fullgöra. Revisorernes framställning röter uteslutande den å åtskilliga medel innehållna upphördsoch redovisningsp)ovisionen , med afseende å hvars, efter olika grunder för olika medel och på olika sätt för olika Stift, skedda beräkning, Revisorerne yttrat sig anse lämpligt, ”att, ge?nom allmän författning, blifver bestämdt, om och, i sådant fall, till ”hvad belopp, provision eller procent bör af hvaije slags medel få af ”uppbördsmannen eller den redovisande beräknas” Så vida denna hemställan blott åsyftade ett utverkande af en allmän författning, som i tydliga och bestämda ordalag skulle utstaka deras rätt, som närmast vidkännas förvaltnings och redovisningsansvaret för de under DomKapitlens uppbörd och vård varande medel, ägde Konsistorium endast att derutinnan instämma; hvartill det länner sig så mycket mer uppmanadt, Sorn säkerligen intet annat, än bi islen af en sådan författning, gifvit anledning till de anmärkningar, hvilka, år r8?9 i Kongl. KammarRätlen gjorda vid sältet för beräkningen af ifrågavarande förvaltningsprovision , nödgat de fleste Konsistorie-Notarier i Riket alt, medelst underdåniga besvär, som ännu hvila oafgjorda, Iros Kongl. Maj:t söka d«n rättvisa , som Kongl. Kammar-Rätlen ej kunnat dem medgifva. Men då Rikets Ständers Revisorer derjemte ifrågasatt, "om provision får beräknas” för den penningeför vältning , som genom Dom-Kapitlen beslrides; då de dessutom tillegnat sig det i Kongl.
44 af deras berättelse, uppå anförda skäl yttrat, rörande angelägenheten deraf, att bevis öfver inlemnade deposila i banken utfärdas till viss person, och att belöpande afgift för depositum årligen till banken inbetalas i och för sådana deposita, som utöfver året i banken innestå, har Utskottet skolat hemställa alt den, mot 148 § svarande, föreskrift i blifvande banko-reglemente må erhålla följande lydelse; 9:o Banken må, så vidt lägligt är och utrymme dertill inom banken gifves, under försegling af inlemnaren, till förvar emottaga paquetter eller annan flyttbar egendom, utan att om Banko-Utskottets Memorial, N:o 87. 7 f innehållet undfå uppgift och ulan ansvarighet, å bankens sida, för oförvållad skada eller tillfällig olycka; skolande till banken erläggas följande, i förhållande lill det nedsalta godsets rymd och den tid, det i bankens förvar inneslåll, bestämda afgift, nemligen, efter månad räknadt: För depositum af \\ kubikfot eller der under: b:ko 16. — depositum derutöfver till och med 4 å 4^ kubi k fot: första kubikfoten , • ■ • 16. hvardera af de öfriga • . • 8. — depositum derutöfver till och med 8 å 8j kubikfol: första fyra kubikfot • • . 40. hvardera af de öfriga • • • ti. — depositum derutöfver till hvad stor] lek sorn helst: första åtta kubikfot 1: 16. hvardera af de öfriga • 4. Denna afgift utgår för minst en månad, och halfva månader upptagas icke, men hvad deröfver är, anses för hel månad. E| eller upptagas halfva kubikfot, men hvad som öfverstiger half, räknas såsom hel kubikfot. Uppmätning af hvarje depositum sker vid dess inlemnande till banken, då äfven afgiften, till sitt månadlliga belopp uträknad och vederbörligen kontrollerad, införes i depositionsbeviset, hvilket å viss man utställes.
Mellertid var Kellgren, då han afgaf det anförda omdömet och tilllade, att vid namnsedelns öppnande auctorn befunnits vara ”Herr Thomas Thorén, Juris Studiosus”, långt från att ana, huru han med dessa penndrag afgjorde bemälte Thoréns hela lefnadsöde. Äfven om den andra täflingsskriften hade han yttrat, väl onöjaktigt, men ingalunda ovänligt: ”N:o 6. Jordbrukaren, Ode: Rien n’est beau que le vrai. Boileau. – Detta skaldestycke, äfven författadt i daktylisk blankvers, ägde samma fel och någongång samma skönheter, som det näst förutnämnda.” Näppligen undgick honom, att bägge voro af samme författare. Han blef alltså ej litet förundrad, när den tillämnade pristagaren, som kort efter sin glädjeutgjutelse för Heurlin hade läst Stockholms-Postens N:o 48, insände ”till Sällskapet Utile Dulci” följande skrifvelse, hvilken i samma tidning N:o 53, den 4 Mars, finnes införd. Jag har icke kunnat undvika att finna mig obeskrifligen hedrad af det bifall Sällskapet behagat gifva mitt arbete; och jag förklarar offentligen min vördnad för den ton af fri och upphöjd rättvisa, som råder i dess granskning. Sällskapet har handlat efter sin högsta regel af Rätt och Ädelt; – och jag – kan icke uppoffra min. Jag kan känna mig uppfylld af erkänsla för Sällskapets aktning: men – jag kan icke göra mig en belöning deraf. När jag beslöt att försöka något i Snillets verld, så föresatte jag mig fullkomligheten; lika i bemödande och ära. Denna är fri. Den måste vara den högsta i hvad krets jag söker den. En blick! ropa hundrade. Dess hela ljus! ropar jag. Månge hafva nog af det, hvarvid andre dö af hunger. – Det är icke nödvändigt att vara Skald! Men i alla konster för äran och förträffligheten, måste man vara lärling privat; offentligen mästare. Var jag inför Sällskapets domstol det förra: så hade man icke bort blotta mitt namn.
Domstolar icke heller vöre af nöden , hvaraf man. jemväl ansett sig hafva aft befara, det framdeles fråga kunde väckas, att, till Statens än mera betungande, förse de dervid tjenstgörande med' Löner, utan är det förmodad!, att heldre skulle kunna antagas, det tvister i Enskiftesmål fingo af Häradä-Rätterne behandlas, och derifrån dragas under Kongl. Majus Nådigste pröfning. Ytterligare är ock erinradt, icke allenast att Utskotten skola vid afgifvandet af ifiågavfirande Betänkande sträckt sin pröfning och det uppgifna förslaget vidare, än inom den gräns, hvartill de Memorialer i ämnet, som blifvit till Utskotten remitterade, förments hafva gifvit anledning, helst Utskotten äfven tillstyrkt ändring uti Landtmätarens handlingssätt och Rättegångsordningen vid fiågo^r örn Storskiftens verkställande och dervid uppstående tvister, utan ock att något yttrande icke skall blifvit af Utskotten raeddeldt öfver de gjorde framställningar, att verkställande af Enskiftes-delning ä Hemmans ägor .\ 634 Lagac‘l Besvärs-TJtshoUens Betänianden. samt rättigheten , att sadan delning solea, ick© borde äga turn i de orter, der, i afseende på loeala omständigheter, ett så beskaffadt delningssätt af ägorne icke vore nyttigt, eller ens möjligt; Hvarförutan man i öfrigt anmärkt, att hvad gf Utskotten blifvit föreslagit; det förrättade och stadfästade Storskiftesdelningar för framtiden icke borde vara underkastade rubbning, skulle' kunni medföra vådliga följder vid de händelser, att ^ efter längre tids förlopp, upptäcktes, det något hemman i by icke fått sig1 tillagdt det belopp gf ägor, som, efter öretaj, eller arman behörig deiningsgrund, detsamma borde tillkomma.