Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och jag tror nog, att till slut Berta. Åh – dessa löften! dessa ständiga lögner! Fru Bark. Berta lilla – det är om din far du talar. Berta (omfamnar henne). Det är ju bara för mammas skull, som jag är så bitter mot honom. Att se hur han behandlar dig – och så se dig alltid lika öm och mild – att veta, hvad en sådan kärlek som din är värd, och så se den slitas i och trampas på som – som – ett ogräs, som man förgäfves söker utrota. Fru Bark. Du öfverdrifver. Pappa har aldrig behandlat mig illa. Berta. Inte? Nej, han har inte slagit dig, tror jag – annars vet jag inte något brott, som han inte med den älskvärdaste min i verlden begått mot dig. Fru Bark. Åh – Berta! (Det ringer på tamburdörren.) Fru Bark (rycker till). Det ringer! Det är inte pappa, ty han har nyckel. Hvem kan det vara så sent! Något har händt pappa – (Berta springer ut och öppnar; fru Bark lyssnar förskrämd) Berta (höres utanför). Åh, Wilhelm, är det du? Du skrämde oss vackert. (Tittar i dörren.) Mamma lilla, det är Wilhelm. Fru Bark. Wilhelm! så sent! Hvad står på? – Lissi? – barnen? – (Springer andlös emot Wilhelm, som kommer in i frack och hvit halsduk, elegant, med knäppta handskar.) Säg det strax! Hvad är det? Barnen? Wilhelm. Kors bevars – hade jag anat att jag skulle skrämma er så, skulle jag väl inte kommit. Jag kommer från en middag, som ni ser – och då jag gick förbi här och såg att det lyste i förmaket, fick jag lust att titta upp. Man vet aldrig riktigt, hvad man skall taga sig till så här efter en glad dag. Man är för lifvad att gå i säng – och ändå är man litet olustig. (Gäspar.) Det är så bekvämt här i huset, att bakporten alltid är öppen. Man kan märka att det är svärfar, som är vice-värd. (Går af och an i rummet, tar ljuset och speglar sig, hvisslar, sätter sig, springer upp igen.) Jag skall hälsa från Lissi. Jag hade bref i går.
Inne i den glesa lunden varsnades öfver alarnas toppar kyrktornets gyllene tupp sväfva fritt i den färgtomma luften. Jungfrun lät sin gulhvita fransduk glida ned bakom nacken och vek ihop det tunna parasollskaftet. Men gesällen lade handen på sitt stormande hjärta och förde armen ut i en sirlig båge, medan i hans medvetande trängdes svunna tiders skråtalesätt och ord, gnistrande som stjärnor: — I denna ljufva kväll ville jag väl fråga Sophie, om hennes hjärta tilläfventyrs tillhör en fattig gesäll, som dock lätteligen blir habil till att förändra sitt stånd, om han i en dygdädel jungfrus hjärta innebor? Och jungfrun rodnade vackert, plockade på parasollens fransverk och svarade en smula spotskt: — Inte hade jag väl behöft att sluta som smedsmadam, men Kopp är alltid så amysant. Då gol göken. — Nej — men göken — ropade båda. Gesällen sprang upp och lyssnade spändt. Och åter gol den. — Det var norr gök, sade han i naturlig ton och såg i brydsam tvekan på jungfrun, som missnöjdt sköt ut munnen. Inte är Sophie rädder för sorg-göken? Käraste Sophie, han rår väl inte på kärleken Och Kopp lade sig tätt bredvid henne och dristade slå armen om hennes hals. Så suto de hviskande och lyddes till ån, som porlade stilla, och till vindens sus i alarnas rasslande grenar, medan ljuset dog bort och ut öfver de skymmande markerna tonade oändligt svagt: »De rosor och de bla-a-der de göra mig så gla-a-der. Häjsan! Alla hamrar dåna. Fräsande och gnistrande far tennet upp och sveder »Skäggans» klenod, och vitriolångorna reta smederna till otåliga fnysningar. Men Jonas slipper stryk. Aldrig har han lättare sluppit undan. Så var han också i går ömsint nog att omtala, hvem unggesällen gick och friade till. Sicken skälm, den Koppen! Hela morgonen, medan denne hjälpt pigorna att draga mangeln, har man rådslagit och slutligen funnit ut bot och medel — häj.
B:co, må på en gång, få till LandtbruksAcademien utbetalas sist 3:ne månader, efter det Rikets Ständers beslut i ämnet blifvit fattadt och skrifvelse derom meddelad Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, men äfven förr, i händelse Landtbruks-Academien skulle finnas hågad att medlen innan nyssnämnde tid emottaga; hvilket Rikets Ständer härigenom skolat hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 10 Juni 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV;o 3gj. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den g Juni i84i* Preste-Ståndet den 10 Borgare-Ståndet den 11 Bonde-Ståndet den 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående beviljadt extra Stats-anslag för en Arbets-inrättning i Eskilstuna fristad. (Stats-Utsk. Ull. N:ris 354, 435 och 490.) S. A. K.
Auktions-reglementet af den 20 December 1825 lill underdånig efterrättelse; att Befälhafvaren för Iugeniör-Corpsen, i skrifvelse af den 2 Augusti 1844, till vederbörande Fortifikations-Befälhafvare, i afseende å erforderliga reparationer å stallbyggnaden i Helsingborg, med stöd af 15 §. 2 mom. i nyss åberopade Auktions-reglernente, förordnat, att då tiden ej medgåfve anställande af entreprenad-auktion, emedan reparationerna måste vara fullbordade innan husarhästarne inkommo från betet, Fortifikations-Befälhafvaren ägde att låta verkställa oftaberörde reparationer efter räkning eller ackord med pålitlig person, till möjligen lägsta pris, icke öfverstigande den i det godkända förslaget för arbetet beräknade kostnad, eller 504 R:dr Banko; samt, hvad angår anskaffningen af materialier år 1845: att då arbetsdispositionerna för året ej kunde vederbörande meddelas förr, än närmare slutet af Juli månad, Kollegium fann oundvikligt förordna, att uppköp af effekter m. m. fingo ske under hand, emedan, i anseende till tidens korthet, anställande af upphandlings-auktion ej kunde äga rum, så framt icke större delen af de för året till utförande nådigst anbefallda arbeten skolat uppskjutas till hösten, då inträffande otjeidig väderlek sannolikt hindrat deras ändamålsenliga och noggranna verkställighet. I afseende å räkenskaperna öfver extra stats-anslagen, är i 1 §., efter en från den räkenskaperna bilagda balans-relationen hemtad framställning af förhållandet med afvikne förre Redogöraren Hallströms proprie balans, af Revisorerne anmäldt, att upplysning saknas, huruvida tillgångarne genast vid balansens yppande blifvit med qvarstad belag 352 ela; hvarjemte Revisorerne ansett, att utredning och afslutn ing af denna balans kunnat med mera skyndsamhet verkställas. Krigs-Kollegium får härvid underdånigst upplysa, att, så snart
Äldst af allt menskligt arbete och starkast, gifver den dock vika för civilisationens barbari, och slycke lör slycke bräunes dea till kalk. Bland de ia, om ej den ende, som med rätt allvar, och med uppoffring af helsa och förmögenhet skyndat, all ät Europa rädda kännedomen om den äldsta och kanske herrligaste byggnadsarb som verlden ägt, rädda hieroglyfskrift i all sin renhet, rädda målningar, der del förgångna folkel, ännu synes lefva under våra ögon i sina husliga kretsar, är, efter utländska och inländska vittnesbörd, Capilainen Cronstrand. Af dessa vittnesbörd anser jag mig blott böra anföra några ord ur det und. yttrande, sorn lill K. M. blifvit ingifvet af V itterhets-, Hist.- och Anliqviletsacademien, ett samfund, ål hvars uiläiaiide sädane namn, sorn Berzelius och Geijer, gifva mer än vanlig vigt. Academieu säger: '"såsom borgen för dessa ritningars fullkomliga trohet, har sökanden derå tecknat föremålens alla dimensioner, dem hau i de minsta omständigheter afmätt, med sä sträng geometrisk noggrannhet, alt hans arbete härigenom utmärker sig framför alla hittills utkomna, Acadcmicn bekanta plancheverk och beskrifniugar öfver det gamla Egyptens underbara monumenter, hvilket omdöme äfven blifvit, utlalndt af utländska kännare, sorn haft tillfälle alt häröfver anställa jemförelse —. Uel behöfver således ej anmärkas, alt ulgifningen af Capitaincn Cronslrands arbete, hvartill han äfven utomlands, både i lärda journaler och på enskild väg, erhållit uppmaningar, skulle blifva en stor vinst för kunskapen om Egyptens gamla cullin', som på de följande tidehvarfvens bildning och konst utveckling ägt eli särdeles vigligt inflytande, och pä samma gång blifva en ära för värt fädernesland, ibland hvars vetenskapliga eröfringar, det fäll ännu saknades, som Capitainen Cronstrand nu på ett förijenstfullt säll, ulan anlitande af allmänna medel, underlagt oss.” Sedan detta yttrande gafs, har H. M.
Regerings-formen antydt, att de väckta frågoina ''röra Riksgälds-Contorets inkomster,” sedan Utskottet funnit för godt att göra förslag derom. Det är först genom, dea eftertragtade voteringen, som de skulle blifva Riksgälds-Contoret tillslagna. För alt komma lill detta resull-at, artages, alt de höra lill Rikgäkls-Coitorets inkomster, hvarförutan man icke skulle kunna åberopa 6g §. Det är en besynnerlig slutledning, icke väl förenlig med den gamla logikens reglor. Men i den nya tiden blir det förmodligen rigtigt alt använda sådana s!utTedningar. Emedlertid innebär det beslut, hvaruti Utskottets pluralitet stannat, en godtycklig tolkning icke allenast af 69 di*. Regerings-formen och ?5 6 Stats-Utskottets Memorial, N,o 5gt. §. Riksdags-ordningen, utan äfven af 64 §■ Regerings-formen. Sådan magt tror jag icke vara det Höglofliga Utskottet förlänad, och reserverar mig på det högsta både emot Utskottets enskilda åtgärd i delta afseende och mot det försök, som i Utskottets beslut innefattas, atl indirert gifva sanclion åt dessa Grundlags-tolkningar eller rent af upphäfva bestämda Grundlagsbud genom votering i Förstärkt Ståls-Utskott.” Af Herr TIelsingius deremot, att Utskottet vid detta tillfälle behandlat Riksdagsmannen Hans Janssons, med stöd af 56 f. Rikslags-Ordningen inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta samt af S.åndet remitterade, och af Eorgare-Ståndet biträdda motion på annat sä 11, än alla andra motioner så väl vid denna som föregående Riksdagar blifvit behandlade och således vid detta tillfälle hvarken i enlighet med praxis eller Grundlag förfarit. Häruti instämde Herr Carlberg och Moberg.
Att, sedan det numera fordras vissa förkunskaper i mathematik och lefvande språk för inträde såsom ordinarie elev, antalet deraf icke kunde blifva, åtminstone genast, särdeles stort, var väl ganska naturligt, då man känner huru stjufmoderligt dessa läroämnen i allmänhet behandlats vid de lägre allmänna läroverken; men att dessa fordringar hvarken äro öfverdrifna eller blifvit öfverskridna, kan Styrelsen med full trygghet försäkra. Deremot torde måhända mera skäl vara att anse de allmänna läroverkens prestationer i dessa ämnen alltför ringa, och att således dessa borde höjas så, att hvar och en vid dem kunde erhålla allmän medborgerlig bildning, dit onekligen kunskap i mathematik och lefvande språk numera måste räknas. Institutets fordringar för inträde derstädes skulle säkerligen då, lika litet blifva ansedda öfverdrifna, som inrättandet af en afdelning inom detsamma finnas behöflig för kunskapers meddelande i ämnen, tillhörande den allmänna skolundervisningen. Magister Wiemers enskilda förberedande skola för dem, som erna sig till Teknologiska institutet, har Styrelsen vid ett föregående tillfälle i underdånighet omnämnt, och fortfar denna skola ännu att, mot en mycket ringa afgift, lemna en särdeles god undervisning i de hithörande ämnena. Den omständighet, att extra eleverna eller de s. k. åhörarne, hvilka icke äro underkastade någon inträdesexamen, ej fylla det elevantal, som förut fanns vid Institutet, är äfven lätt att förklara, da under tiden den Svenska Slöjdföreningens söndagsoch aftonskola uppstått, sorn redan första året af sin tillvaro eller år 1S46 hade 94 samt åren 1848 och 1849 i medeltal 107 elever. Denna skola, som sistlidet är räknade i medeltal icke mindre än 212 elever, lärer numera hafva i inkomster omkring hälften af Teknologiska institutets, eller vid pass 7,000 Hulr banko, deraf staten tillskjuter 4,000; och har äfven Chalmerska slöjdskolan erhållit utvidgning samt ett ökad t statsanslag, hvaremot Teknologiska institutets anslag under hela dess tillvaro varit i det närmaste oförändradt. Institutets
Landskamererare, Kronofogde, Länsman, Landsoch Stadsfiskal, Polistjensleman, Domare pä landet, Borgmästare eller annan magistratsperson i stad, Ecklesiastik embetseller tjensteman, Kyrkobetjent, Folkskolelärare, i tjenst varande Läkare, Bränneri-konlroilör eller tillsyningsman, sä ock i allmänhet embetseller tjensteman, som, till följd af sin befattning, kan komma att deltaga i beslut om bränvinstillverkning eller kontroll derå, må dock icke befatta sig med dylik tillverkning. Å ecklesiastika, civila och militära boställen, så ock ä annan Kronans jord, som ej med stadgad åborätt besittes, vare bränvinstillverkning förbjuden; dock varde den, som å den tid Kongl. Maj:ts nådiga Förordning den 18 Januari 1855, angående vilkoren för bränvinstillverkning, kungjordes, på grund af kontrakt med Kronan, vederbörande myndighet, korporation eller boställsinnehafvare, såsom brukare eller arrendator sådan jord innehade, för sin person bibehållen vid tillåtelsen att tillverka bränvin, på sätt om jordinnehafvare stadgadt är, likväl icke i något läll längre än samma kontrakt gäller. § 2. Bränvinstillverkning skall, så framt ej högst vigliga omständigheter föranleda dess inställande, vara tillåten under följande fem terminer, nemligen från den 15 Januari klockan 12 på dagen till den 15 Februari vid samma timma, från den 15 F’ebruari klockan 12 på dagen till den 15 Mars vid samma timma, från den 15 Mars klockan 12 på dagen till den 15 April vid samma timma, från den 15 Oktober klockan 12 på dagen lill den 15 November vid samma limma, från den 15 November klockan 12 på dagen till den 15 December vid samma limma. Bränvinstillverkare ega att under en, en och en half, två, två och en half, eller tre af ofvannämnda terminer handteringen utöfva, dock icke, under kortare lid än en termin ; och må bränvinstillverkning jemväl börjas den 1 November klockan 12 på dagen samt fortsättas lill den 1 eller 15 December vid samma limma.
Hvi är jag dock utu moderlifvena framkommen, att jag sådana jämmer och hjertans sorg se måste, och slita mina dagar med skam? Detta är det ord, som af Herranom skedde till Jeremia, då Konung Zedekia sände till honom Pashur, Malchia son, och Zephanja, Maaseja Prestens son, och lät säga honom: Fråga dock Herran för oss; ty NebucadNezar, Konungen i Babel, örligar emot oss; att Herren dock ville göra med oss efter all sin under, på det han må draga ifrån oss. Jeremia sade till dem: Detta säger till Zedekia: Så säger Herren Israels Gud: Si, jag skall vända de vapen tillbaka, som I uti edra händer hafven, der I med striden emot Konungen i Babel, och emot de Chaldeer, som eder omkring murarna belagt hafva; och skall församla dem i en hop midt i stadenom. Och jag skall strida emot eder med uträckto hand, med starkom arm, med stor vrede, grymhet och obarmhertighet; Och skall slå inbyggarena i denna stadenom, både folk och fä, så att de skola dö i en stor pestilentie. Och derefter, säger Herren, skall jag gifva Zedekia, Juda Konung, samt med hans tjenare, och folkena, som i denna stadenom af pestilentie, svärd och hunger qvarlefde äro, uti NebucadNezars händer, Konungens i Babel, och uti deras fiendars händer, och uti deras händer som efter deras lif stå, att han så skall slå dem med svärdsegg, att der ingen skonan, eller nåde, eller barmhertighet med skall vara. Och säg desso folkena: Så säger Herren: Si, jag sätter eder före vägen till lifvet, och vägen till döden. Hvilken som blifver i denna stadenom, han måste dö igenom svärd, hunger och pestilentie; men den som gifver sig ut till de Chaldeer, som eder belägga, han skall blifva lefvandes, och skall behålla sitt lif, likasom ett byte.
Jag tror det också vara nödigt att stadga ett maximum af 4 dygn, för att förebygga det missbruk, att man kunde lägga au på att destillera gratis. Frih. Raab: Min afsigt är just att befrämja, det bränvins tillverkaren må förädla sin produkt från råvara till sprit eller finare bränvin, som är både mindre skadligt och begärligare såsom exportvara. I utlandet finnes också ingen större fabrik, som icke jemte den stora bränvinspannan har en större klarpanna för destilleringen, och det vore önskligt, att äfven vi kunde här i landet komma derhän. Den 28 Mars e. m. Hr Nordenfelt: Jag skulle visserligen icke hafva något emot, att allt bränvin blir desti 1 lerad t, såsom Frih. Haab önskar; men skall man göra ett sådant medgifvande i denna §, som han yrkat, så borde man ej hafva i samma författn. föreskrifvit, att för destillering skall erläggas särskild skatt. Efter härmed slutad öfverläggning samt uptagande af de derunder gjorda yrkanderne om bifall och återremiss, framställdes propos. å bifall till §:n och blef med ja besvarad. gg 14, 15 och 16. Biföllos. H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm, yttrade, att han, innan föredragningen af den nästkommande 17 g:n egde rum, anhöll att få till R. o. Ad. göra en hemställan. Uti slutet af nämnde § hade intagits "ett nytt mom. af följande lydelse: »Redskap, som af Apothekare för farmaceutiska behof begagnas, skall vara af vederlnde Justerare mätt och stämplad». Detta mom. vore det enda ställe i förslaget, der något om redskaps mätning och stämpling förekomme, då deremot den nu gällande Förordnm innehölle en särskild artikel derom, nemi. den 3:dje artikeln, hvarefter följde 4:de artikeln om anmälan af redskap för bränvinstillverkning eller destillering, samt 5:te artikeln om försegling af redskap för bränvinstillverkning eller destillering, hvilka alla 3 artiklar Utsk:t, på anförda skäl, från förslaget uteslutit. H.
N:o 16; Lag-Utskoltet: N:o 53, i anledn. af väckt motion ang:de fullgörande af underrätts dom, såsom villkor för rättighet till fullföljd af talan deremot; N:o 54, i anledn. af väckta motioner om dels upphäfvande af lagens stadganden, ang. summa appellabilis, dels ock nedsättning af del belopp, hvartill densamma är bestämd vid rådstugurätten i staden Fahlun; N:o 55, i anledn. af väckt motion, ang:de bergstingsrälternas indragning; N:o 56, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos. med förslag till förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne; N:o 57, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af 27 cap. Missg.bm ang. dulgadråp; N:o 58, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk. N:o 17, öfver väckt motion om den förändring i 8 cap. 7 § Arfdabm, att oäkta harn måtte tillerkännas arfsrätt efter egen moder; N:o 59, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos. ang:de borgenärs rätt att, efter anstäldt utmätningsförsök, använda bysättning, dels väckta motioner i samma ämne, dels ock K. St:s Just.ombudsmans hemställning om ogillande af den genom K. br. d. 29 Oct. 1842 gifna förklaring öfver K. förorda, d. 10 Juni 1841 rör:de bysättning; N:o 60, i anledn. af väckt motion ang:de upphäfvande af 3 och 4 §§ i K. förordn. d. 10 Juni 1841 rörtdc bysätluing; Allm. Besvärso. Ekon.-Utskottet:
929 återvinnas *i det tillförene förgätne och vanvårdade Norrland j men det fordras tid att bereda detta surrogat och genom brådstörtade mesurer bör ej Hufvudstadens, centralpunctens för hela Rikets rörelse och kraft, bästa om icke bestånd sättas på ett möjligt vågspel. Det är nedslående för ögonblicket detta medgifvande af ett främmande beroende. Men vi motse småningom dess öfvergång och kunna emedlertid trösta oss med vissheten att beroendet af Sverige i ännu högre grad gäller för större delen af Finland Detta Lands hufvudsak' liga afsättningsort är Stockholm, hvadan ock dess egentliga RörcdseOapital är Svenskt mynt; och om alla handclsrelationer med Sverige upphöra är min öfvertygelse, att Finlands välstånd med stora steg skulle aftyna. Detta inbördes beroende, sorn oagtadt förändrade politiska förhållanden vill fortfara, bevisar, att hafvet aldrig var den naturliga gränsen för Finland, utan tvärtom den beqvämaste väg för cornnunicationen med fordna moderlandet. Den sa öfverklagade Finska handeln är ej heller af den skadfga inflytelse man vanligen föreställer sigMånga varor från andra länder, som väl kunna umbäras, tynga ojemförligt mera Handelsvågen och försämra i högre mått courseu än införde Finske produeter. Det måste vara förmånligt för vårt länd, att i stället för växlar. med eget Sedelmynt, som ej annat är äa skuldsedlar utan ränta, betala varor, hvaraf det ännu är i behof och hvilka dessutom till jBil. till Ridd, 
, Ad. Fr. II Baad. 59 $3° Den 25 Martii, största delen mot dess egne utbytas. Genom förhöjd tull har all införsel af Finsk Spanmål de sednare åren uteblifvit. Efter samma grundsatts kan äfven i framtiden allt, hvaraf Sverige eller egenteligen Stockholm ej har behof eller ej kan draga fördel, efterhand utestängas. Men att afbryta alla handelsförhållanden med Finland vore förhastadt
Ridderskapet och Adelns Protocouer för nästl. och närwarande Riksdag samt Bihanget til de respective RiksStändens Protocoll wid närwarande Riksmöte ansett sig icke kunna tillstyrka att af Statens Medel bewilja understöd till samma tryckningskostnad, sä har anmärkning deremot blifwit gjord, ur det stäk, at Riksdags. Ordningen ut - is Den ir October. tryckeligen föreskris,ver, att Riks-StändenS Protocoll, jemte Bihanget dertill skola tryckas. Stuts Uisk ttet har rcke sökt bestrida Riksdags Ordnmgens uttryckeliga stadgande i denna del, men dels tror Stais-Utstottet hufwudanledningen till detta stadgande ha seva warit att förhindra det icke nägot Riks. Ständ, mätte, pq eget skön, undanhälla en sädan tryckning, samt att, nägvn magt icke mätte kunna förbjuda densamma; dels fär Stats. Utstottet erinra, att af stadgandet att Protocollen stola tryckas, alldeles icke föijer, att sädant bör ste pä Stats» Werkets bekostnad. Stats Utskottet anser äfwen calculen att denne kostnad, endast skulle uppgä till 2000 R.dr wara allt för otillräckeligt till. tagen. Om Summan uppgäfwes till 10,000 R:dr. för hela den ifrägawarande tryckningskostnaden jemte tryckningskostnaden af de öfrige RikS-Ständens Protocoll, skulle StatS-Utstottet med mycket stät icke anse den öfwerdrifwen. Att Stats - Werkst, om den förskjuter densamma, skulle ätkomma sin ersättning derföre, kan Stats. Utskottet icke förmoda, sä länge det antageS för säkert, att ingen enskilt finner fin räkningwid, att gä i förlag till desse kostnader. Hwad redowisningen och Controllen wid förskotten der. till af Stats-Werkst angär, mäste Stats.
Den 26 Mars f. m. 443 kunna leda derhän, att den allmänna opinionen o ti ett Ständ sådant som detta, hvilket för närvarande kanske består endast af 60 närvarande ledamöter, eller i PresteSt., som inalles icke har flera ledamöter, i motsats lill de håda öfriga Stånden och lill en med deras åsigt öfverensstämmande allmän opinion, skulle kunna undertrycka ett förslag, på grund deraf att man inom Huset kunde anse, till följd af voteringssedlarna, den allmänna opinionen vara afgjord och deciderad; det anser jag ingalunda vara lagstiftarens mening, och torde det lätt inses, att om den regeln antogs, så skulle det blifva en ren omöjlighet att kunna fä något grundlagsförslag hvilande. Man skulle inom de Stånd, som emolsätta sig allting, under åberopande af deras önskningar för reformernas sak, alltid fä en anledning att undertrycka hvartenda förslag, och del skulle uppstå en strid emellan de fyra Stånden, sorn aldrig skulle upphöra; ty hvad det ena Ståndet ansåg öfverensstämmande med det allmänna tänkesättet, skulle det andra Ståndet icke anse dermed öfverensstämmande. Dessutom lärer det vara temmeligen svårt, att a priori kunna bestämma hvad som utgör den allmänna opinionen. Här synes grundlagsstiftaren tydligen hafva åsyftat, att ett sådant mellanrum skulle komma att existera emellan sjelfva bordläggningen af ett förslag och det definitiva beslutet derom, just på det att en opinion skulle kunna hilda sig om frågan. Det sisla mom. i 56 § Reg.F. slutar med följande mening: ”Blifva åter något Stånds tankar i någon eller några delar skiljaktiga ifrån de öfrigas, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar; varde Consl.Utsk., genom val af RiksStms plena till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af 20 personer utaf hvarje Stånd, hvilka, genom samfälld omröstning, skiljakligheterna förena, och det dymedelst beredda utlät, hvile sedan till R. St:s afgörande, såsom ofvan sagdl är.”