Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag beder dock att man, i afseende på bomullsgarnstullen serskildt, malte taga vara på den omständigheten, att under denna allmänna sats sammanblandas tvenne alldeles olika saker. Den del af Tysklands manufakturer, som var på förfall eller i elände, var nemi. linnefabrikationen i Schlesien, och alldeles ej bomulls-industrien, hvilken deremot på denna tid framgick betydligt. Detta factum bevisas hufvudsakligen deraf, att införseln af Engelskt bomullsgarn till Tyskland tilltog i en högst betydlig mån. Hvartill, mine Hrr, skulle väl nu allt detta bomullsgarn hafva användts, om ej till väfnader i Tyskland? Har ej sålunda den Tyska bomullsindustrien uppblomstrat just under den måttliga införseltullen å det Engelska bomullsgarnet? Men, säger man, det kan ej tjena oss till efterföljd, ty de Tyska spinnerierna hafva befunnit sig i ett aftynande och uselt tillstånd. Detta är nu det sista föregifvande, som har blifvit framstäldt för att försvara den höga tullen på bomullsgarn. Då säger jag dertill, först och främst, att det aldrig varit i fråga här i Sverige att nedsätta tullen på utländskt bomullsgarn så lågt som i Tyskland; ty äfven efter mitt förslag, som förordade 2| sk. tull, var den vida högre än den Tyska. Jag skulle dessutom äfven för denna gången hafva medgifvit att stanna vid den tull som Bevilln.Utsk. föreslagit, och hvilken är i ännu större grad högre än den Tyska tulltaxans. Under allt detta förekommer likväl, icke allenast att sedan den tid, då den Tyska tulltaxan ursprungligen fastställdes, många spinnerier i Tyskland uppkommit, utan äfven altman å andra sidan, ej kunnat visa, att något enda af dessa spinnerier gått under. Hade det varit fallet, så förmodar jag, att man ej heller hade underlåtit att framdraga alla autenlika uppgifter om ett sådant förhållande, och deråt gifva det behöriga eftertryck som icke saknats att göra 330 Den 3 Juni f. m. gällande allt, sora kunnat anföras till stöd för garnfabrikernas intresse.
Denna stränghet har Hr Gunther väl ansett kunna eluderas, men domstolarne hafva dock i sin makt att förmå den, sorn häller sig undan, alt komma tillstädes. Gr. Frölich förmodade, all det var ifrågavarande stränghet, som man i Hamburg velat mildra, men har icke kunnat för oss nöjaktigt styrka, alt sä förhåller sig. Det lärer ock vara svårt för någon alt derom äga visshet, enär den nya lagen derstädes ännu icke är färdig. Men då den, som nu gäller i Hamburg, är lika med vår, så tror jag det vara allt skäl att densamma bibehålla. Likaledes kan jag icke annat än instämma med Hr von Hartmansdorff i den af honom vid slutmeningen anmärkta oformlighet. Meningen vöre väl, all lagen skulle blifva lag för inrikes vexlar, men alt i afseende på de utrikes skulle Konungen kunna förändra den efter omständigheterna. Sådant tyckes dock hafva blifvit formligare genom att särskildt behandla bloch utrikes vexlar. Jag tror också verkligen, att det är be tänkligt att, efter tvenne fruktlösa försök, vilja par lörce införa en sådan gemensam lag, dä eli motsatt förhållande äger rum hos andra handlande nationer, t. ex. i England, ehuru jag medgifver, alt här i Sverige måste man gifva ton för saken och göra hagarne fiirst, hvaruti bruken sedan skola tvingas in. Samlalsvis har jag förut yttrat, ali jag i afseende på inrikes vexlar ansåg denna lag vara bättre än den gamla. Men då den gamla ännu icke är pröfvad, så bär det mig mycket emot alt deruti göra förändringar, och jag kan derföre icke annat än afstyrka betänk. Frih. Cederström, Jacob: Jag skall icke ingå i något yttrande om sjelfva frågan. Derom kan redan vara tillräckligt tahult. Men i afseende på formen ber jag att fä fästa uppmärksamheten dervid, att om R. o. Ad. afsiår detta betänk. N:o 124, så följer deraf ingenting annat, än att R. o. Ad. har afslagil Ulsk.s förslag till ändring i 10 §, och hela förslaget står qvar sådant det förut var. Meningen måste väl vara alt äfven afslå betänk. Gr. Frölich:
Man har åberopat och äfven upläst en §af Presterskapets pri - Den 4 Mars e. m. 5S vilegier, hvilken man ansett lägga ett oöfverstigligt hinder för vårt tillgörande uti ifrågavande hänseende. För min del anser jag ett dylikt påstående oriktigt. Skulle det nemi. visa sig, att Biskoparnes öfrige löne-förmåner prsebendena oräknade, lemnade tillgång till en tillräcklig aflöning,kunde ju valet lemnäs dem att antingen bibehålla sina prsebenden eller annorledes aflönas, då jag är öfvertygad derom, att Biskoparne icke skola så förbise, vare sig den andliga vården inom dessa prEebende-pastorater, eller det dermed förknippade besvär, att de icke i st. f. de löneförmåner som från dem utgå, gerna skola mottaga annan form för löne-ersättning; och då vore ju hela ofvannämnd olägenheten undanröjd. En annan talare har sagt, att lärdomen aktades af honom mycket högt; och det tror jag visserligen. Jag vill icke eller gerna anse mig sjelf vara ett sådant mörkrets barn, att icke äfven jag högaktar lärdomen, men deremot måste jag dock säga, att jag ogillar detta sätt att dotera utlefvade skollärare och professorer med församlingar, om hvilka de aldrig komma att taga någon vård. Det må vara att vår Stat hitintills varit så fattig, att den måst tillgripa en dylik nödfalls-åtgärd; men kan det undvikas är det dock ingalunda att önska, att pastoral-vården öfverlemnas åt utlefvade och med församlingslifvet obekanta lärdoms-mönster. Jag skulle ock i sammanhang härmed våga tro att vida önskvärdare vore om Biskopsembetena innehafvas af personer, som om församlingens vård ock i kyrkans tjenst hafva inhemtat så mycken kännedom, att de kunna vägleda det lägre presterskapet, huru församlingarne på ett redligt, och troget sätt böra handhafvas. Sådant vinnes dock icke derigenom att dessa embeten öfverlemnas åt StatsSekret., Professorer och andra sådana personer huru lärde och politiskt nyttige de än må vara, men saknande de vigtigaste egenskaperne, nemi. begrepp om och trofast kärlek för församlingsvården.
Det kom så oväntadt, att han rakt icke fann på den ringaste invändning att göra, han stod endast ett ögonblick och stirrade i golfvet med blossande kinder; så nappade han åt sig sitt manuskript, gjorde helt om, rusade ut, ramlade som en galning utför trapporna, rände af utefter gatorna, utan att se sig åt höger eller venster, och gaf sig hvarken tid att dra andan eller tänka, förr än han hamnat i hörnet af moderns pinnsoffa. Fru Lager kom snart under fund med, huru saken hängde ihop. Hon blef minst lika flat s o m sonen men lugnade sig dock snart o c h började trösta honom på bästa sätt: Den där förläggaren, han var j u galen, det var klart och tydligt. Vete Gud, hvad som kommit åt honom, att han var så stockblind för sin egen fördel. Och att så bemöta ett geni, en skald! Det var j u afskyvärdt, ofattligt! Slik en karl till skulle man icke kunna finna i hela Stockholm, om man så ock letade med ljus och lykta i dagar o c h år. Och hur det var, började Henrik tro allt detta lika fullt som modern själf o c h lät snart nog lugna sig. I morgon skulle han nog få bättre tur. Därom vore då intet tvifvel. Och så ålo de ännu en kvällsvard i frid och ro, invaggade i sina leende framtidsdrömmar om lysande utkomst, ära och rykte. Ännu en gång genIjödo väggarne i det lilla arbetsrummet af den klingande sagan om Solhagens ros, o c h ännu en näsduk vätte fru Lager ned med tårar, som en moders stolthet frampressat. I morgon, lyckliga barn! Ja, i morgon! Dagen därpå var den första gången, Henriks pulpet hos brr Hippman stått tom och ledig en bvardag. Som hans punktlighet var väl känd, funderades både hit och dit öfver hans frånvaro i dag och hans plötsliga försvinnande i går afton.
Hvad ater beträffar sådana sjukdomar, kroppsfel eller lyten, hvilka icke genast vid anställande besigtning å personen, sam dermed är behäftad, kunna utredas, utan först efter längre tids umgänge med honom till deras beskaffenhet stå att utröna och bedöma, har Utskottet funnit, att intyganden derom ej oftare kunna fordras, än vid de omständigheter, då fråga är, huruvida personen förmår att uthärda ådömdt kroppsstraff, eller han skall antagas till sådana befattningar, vid hvilkas tillbörliga utöfning onjförmäldte sjukdomar och kroppsfel blifva hinderlige; och som i dessa fall nag u sa hastigt påkommande behof af betyg om dessa sjukdomar och kroppsfel ej bör kunna inträffa, att ju tidsutrymme biifver, at genom veder beran de Läkare få desamma bestyrkte, anser Utskott©?, att jemväl i afseende härå någon allmän föreskrift icke kan meddelas, som förklarar, att enskildta personers attester derom skola äga enahanda tillförlitlighet med Läkaies, utan tror Utskottet, att det bör på de Domare och Embetsman, hos hvilka i båda dessa fall berörde attester företes, få ankomma att lemna dem det vitseid, som de kunna anses förtjena och med oin - stän - Den 19 Juni* 667 ständigheterna Iean vara förenligt. Den händelse har Utskot,et likväl funnit böra härifrån undantagas, då allmänna medborgerliga skyldigheter skola uppfyllas, och någon antingen af sjukdoms förfall hindras att dertill sig inställa, eller söker att derifrån sig undandraga, såsom med sådana periodiska åkommor eller dolda kroppsfel besvärad, hvilka dertill göra honom oskicklig. Enär det bör förmodas att i sådant fall de, hvilka öfver besagde förhållanden meddela betyg, désto mera skola vara angelägne, att deruti icke införa annat än med verkligheten är instämmande, som berörde betyg mestadels komma att fram. tes och göras kunnige vid de tillfällen, da en större samling af socknens eller Ortens'
Jag har menat väl med mina barn, det vet och känner Gud, och om jag än icke har det sinnet att i tal och skrift jemt uttrycka min kärlek, så har jag dock visat uti handling att mitt hjerta klappat utaf varmare kärlek för mina barn än min mun och penna uttryckt, ja – att blott visa sin kärlek på det senare sättet kostar icke mycket och är lätt att utföra, då det förra slaget kostar både uppoffring, arbete och bekymmer, och jag kan säga dig, käre son! och jag säger detta – icke till min berömmelse utan i sanningens namn – att jag har haft en hårdare kamp att utföra än mina barn kunna ana, men Gud har hittills hulpit mig och derför må äran endast tillkomma honom att jag ej dukat under i kampen. – Tvenne bref har jag ifrån dig – käre Axel – det ena som icke är till mig utan till din mor innehåller uttryck af den varmaste kärlek till henne, och jag afundas icke detta och skulle vara bra dålig om jag hyste en sådan tanke, men jag tycker ändå att den arbetande och för eder alla med bekymmer kämpande fadren kunde väl också på något sätt blifvit ihågkommen, men det gör detsamma. En finnes som dock förlåter och glömmer mina fel på samma gång som han ej glömmer det lilla jag förmått att göra; detta är min tröst! I detta bref talar du om att åsigterna skilja oss åt, ty du hör till den nya tiden och jag till den gamla. Ja – käre son – det är min dagliga bön till Gud att han ville låta mig behålla min barndomstro att jag troget och samvetsgrant måtte förvalta mitt dyra embete, så att jag aldrig talar till min församling annat än hvad jag sjelf tror och således kan du finna att du aldrig kan vänta att se din far uti ditt läger. Men du käre son har helt nyligen trampat ut barnskorna och har hoppas jag en lång väg för dig, en väg der äfven du får dina strider att utkämpa. Måhända kan du på den vägen finna flera rosor än din far, men säkert är att mer än en törntagg kommer att tränga in uti ditt hjerta innan du hinner fram till målet. Törstar du efter ljus och sanning så finnes dock en kärleksfull och barmhertig Gud, som icke stöter tviflaren bort, utan tvärtom skänker han hvarje redbar sanningssökare det ljus hvarefter hjertat längtar.
På grund af dessa skäl och de, som under förra öfveriäggningen i detta Stånd yttrades, anhåller jag att R. o. Ad. behagade vidblifva sitt beslut i denna punkt, och i stället framställa en inbjudning till de 2me Stånd, som fattat ett från R. o. Ad-.ns skiljaktigt beslut, att sig med R. o. Ad, förena. 18? Den 18 Juli I. m. Hr von Ehrenheim: Då jag åhörde första delen af Gr. Sparres anförande, var jag frestad att tro det Gr:n, såvidt sådant varit möjligt, glömt det benådningsrätten finnes. Jag tror icke, att man har mycket att befara af den blodskuld, som Gr:n ansåg skola drabba nationen, om dödsstraff bestämdt stadgas för mord, då man i sista instansen har en möjlighet att få detta straff utbytt mot ett annat mildare, och det kommer att bero på sista pröfningen hos K. M., om dödsstraffet skall. eftergifvas eller icke. För sin del må Gr. Sparre kalla domarens utslag i fråga om mord för rättvisa och icke nåd; jag för min del anser Konungens pröfning i detta fall äfven för rättvisa, men icke nåd. Hur går det nemi. till då den K. benådningsrätten utöfvas? Sedan ärendet förevarit i högsta domstolen, föredrages detsamma i statsrådet af just.-ministern och efter statsrådets hörande fattar Konungen sitt beslut. Det ligger sålunda lika mycken pröfning i detta afgörande som någonsin i hvilken domstolsåtgärd som helst, och skillnaden är blott den, att under det, enl. detta förslag, den enstaka domstolen på landet, som icke kan hafva särdeles erfarenhet utöfver sin egen krets, skulle utgöra den enda instansen, så tillhör i förev:de fall icke blott underrätt och hofrätt, utan äfven högsta domstolen, att målet pröfva. För öfrigt, äfven om man bifaller Utsk:ts förslag, så qvarstår alltid den frågan: är det lagstiftarens mening, att benådningsrätten skall finnas och i så fall att endast, der synnerligen mildrande omständigheter förekomma, densamma skall tillämpas?
Sparres motion enl. derom gjord begäran komma att hvila på bordet. Uplästes följande af Hr Printzencreutz, Bernh. Wilh. inlemnade mern. 2 H. 12 178 Den 23 December. Med den rätt, 23 § i Ridd.Ordn. lemnar, får jag härmedelst afsäga mig den plats i Exp.Utsk., hvilken Hrr Elektorer funnit för godt att åt mig anvisa. Föredrogs Hr Eden hjelm, Gillis, d. 21 dennes på bordet lagda motion, med förslag lill förhöjd aflöningsstat för Artilleriet. Hr Brakel, Gust. Mauritz: Jag skall utbedja mig att få yttra några ord om förhållandet mellan Fot-gardenas Subalternofficerares och Art.-officerarnes ställning, såväl i afsende på sannolikheten af avancement som upnåendet af högre löner. Om jag jemnför Svea Lif-gardet och Svea Art. regt:n så befinnes att vid det förra finnas 14 Kaptener och 21 Subalterner och vid det sednare 22 Kaptener och 46 Subalterner. Sannolikheten för en Subaltern att kunna avancera är alltså vid Gardet som 14 till 21 och vid Art. som 22 till 46, d. v. s. att Vid Svea Garde är sannolikheten alt avancera till Kapten större än .], vid Svea Art., mindre än Betraktar man sannolikheten att komma till högre löneförmåner, så se vi att vid Svea Lif-garde finnas 8 Kaptener med Kaptens-lön samt en Reg:ts-qvartermästare, tillsammans 9; 5 Kaptener med Löjtnants-lön, 11 Löjtnanter, 8 Underlöjtnanter och 2 Adjutanter, summa 26 med subaltern-lön. Således är förhållandet att bekomma högre lön som 9 till 26. Vid Svea Art. finnas 12 Kaptener med äldreoch 7 med yngre Kaptenslöner; skillnaden mellan sistnämnde och Löjtnants lön, upgär knapt till några r:dr, när alla afdrag äro gjorda. Således finnas 12 äldre Kaptens-löner inom Svea Art.; 7 yngre Kapitens och 46 subaltern-löner — summa 54.
40:de punkten är dels lagd till handlingarna, dels bifallen. 41:sta punkten, angående ifrågastäldt val af ordförande vid markegångssättningar, är af samtliga Riksstånden bifallen. 42:dra punkten, innefattande förslag till åtskilliga förändringar i jordeboksväsendet, är af Borgareoch Bonde-stånden bifallen, hvaremot de öfriga tvänue Riksstånden densamma afslagit, Preste-ståndet af uppgifven anledning, att yttranden af vederbörande embetsverk ansåges nödiga till ledning för omdömet öfver kommitterades förslag i detta hänseende, men sådana icke blifvit Rikets Ständer meddelade. 43:dje punkten, angående bestämmandet af det år, för hvilket den nva jordeboken borde upprättas, är bifallen af Borgareoch Bonde-standen, men af de öfriga Riksstånden, såsom följd af deras beslut vid nästföregående punkt, lagd till handlingarna eller ansedd förfallen. I följd af Riksståndens ofvannämnde skiljaktiga beslut, och då dessa frågor icke kunna hänföras till dem, som vid dylikt förhållande skola underkastas förstärkt Utskotts afgörande, komma således Utskottets i förevarande afseenden framställda förslag att förfalla. Utskottets i 44:de punkten gjorda afstyrkande af ifrågastäldt anslag till betäckande af kostnaderna för den nya jordeboken, är af Borgareoch Bondestånden bifallet, af Ridderskapet och Adeln lagdt till handlingarna samt af Presteståndet ansedt förfallet. 45:te punkten, angående fortfarandet af nu gällande föreskrifter rörande mantalsskrifning, är lagd till handlingarna af Ridderskapet och Adeln samt Presteståndet, och af de öfrige tvänne Riksstånden bifallen. 46:te punkten, innefattande hänvisning till ett serskildt utlåtande, är lagd till handlingarna eller bifallen. Slals-Utskoltets Memorial, Ii:o 519. 47:de punkten, angående den s. k. bågskatten i Herjeådalen, är bifallen af Borgareoch Bonde-stånden, men afslagen af de 2:ne öfriga Riksstånden. 1 följd häraf och på grund af 69 g
Hvad vidare angår anmärkningen för Malmöhus, Christianstads och Blekinge Läns Kyrkor, blifver det mitt underdåniga yttrande, att, före år 181 i, eller sista året Iiyrko-Inspektorerna förde Kyrkornas Räkningar i ofvanskrifna Län, voro redan löner af Kyrkorna anslagna till Socknarnes Barnmorskor, i enlighet med Kongl. Brefvet af den 23 Augusti i8o5; men Skollärare, Orgelnister, Klockare och Belgtrampare hafva inga aflöningar af Höörs och Munkarps Kyrkor. Pastors-notariat och skrifmaterialier uppbäras af Kyrkorna i Lunds Stift, enligt samma Stifts Högvördiga Dom-Kapitels Cirkulär den 3 Juli 1818, mom. 5, som stödjer sig på Kongl. Resolutionen af den 12 April 1815. En årlig afgift af Tre Riksdaler Banco lemnäs af hvarje af dessa Kyrkor, för deras renhållning, mässklädernas tvätt, klockrep och klocksmörja, m. m., hvilken afgift blifvit årligen utbetald redan i förra århundradet; men anses vara allt för ringa i denna tid, då endast en mark talg till hvarje klockornas smörjning nu gäller 16 sk. Banco och i mindre dyr tid 12 sk. Angående Räkenskaperna för Norra Rörums och Hallaröds Kyrkor. Till underdånig åtlydnad af Eders Kongl. Majus Nådiga Remiss af den 12 sistlidne Februari, mig meddelad af Eders Kongl. Majus Befallningshafvande i Malmöhus Län och Biskopen i Lunds Stift, uti Bref af den 3 Mars detta år, får undertecknad, Kyrkoherde uti Norra Rörum af Frosta Härad, afgifva följande underdåniga Förklaringar öfver de anmärkningar, som Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorer framställt emot våra Kyrkoräkenskaper. 1:0 Norra Rörums Kyrkas medel, som hufvudsakligen tillkommit genom försäljning af dess odisponerade tionde, äro alla fruktbara och ut - _ 441 — lånta till säkra låntagare, som dessutom förskaffat sig vederhäftiga borgensmän.
Stms hus; N:o 36, i ani. af väckt motion om begagnande af postremiss-vexlar för öfversändande af penningar från och till Riksgälds-koritoret; N:o 37, i ani. af väckt motion om beviljande af ett räntefritt amorterings-lån till bestridande af arfvoden åt landtmätare vid laga skiften i Norrbottens län; N:o 38, ang:de regleringen af utgifterna under riks-statens första hufvudtitel; Bevillnings-Utskottet: N:o 4, ang:de kurhus-afgiften; N:o 5, i ani. af väckt motion om upphäfvande afbevillningen för hundar; Banko-Utskottet: N:o 20, i ani. af ett utaf f. d. Faktoren och Handlanden C. G. Schöldström gjordt ackordsanbud; N:o 21, i ard. af f. d. Klädeskramhandlaren G. Westlind J:sons ansökning om eftergift af skuld till Banko-diskoutverket; N:o 22, i ani. af ett utaf Advokat-fiskalen G. Hörstadius gjordt ackordsanbud; Allmänna Oen 24 Januari. 209 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 40, i ani. af väckt motion (N:o 155), om rättelse i gällande föreskrifter, beträffande ersättning åt läkare-korpsens medlemmar efter resreglemente och för inqvartering; N:o 41, i ani. af väckt motion (N:o 106), om upprättande af normalritningar, att tjena till ledning och efterrättelse vid folkskolors uppbyggande; N:o 42, i ani. af väckt motion (N:o 156), om indragning af sjötullen vid Blockhus-udden m. m.; samt N:o 43, i ani. af väckt motion (N:o 424), ang:de medde lande af föreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers fortskaffande. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3. e. m.
Uteslutande kolköperätt inom bergslagets genom Kongl, resolutionen den 2 Juli 1816 till gränserna utstakade koldistrikt; 3:o Uteslutande rättighet till timmeroch virkes-handel inom bergslagets så kallade afrihet», hvartill höra Sundborns, Wika, Svärdsjö, Schedvi, Tuna och Thorsångs socknar samt Österoch Vester-Dalarne, enligt flera af bergslaget åberopade äldre författningar och resolutioner; 4:o Det anslag af ett halft Sk$C tionde-koppar, hvarmed kronan deltager i den till Presterskapets aflöning anvisade så kallade Probste-kopparn, som i öfrigt utgöres af bergslaget; 3:o Den så kallade Vedhyggster-räntan, sednast bestämd genom Kongl. Brefvet den 26 Mars 1816 till 3 sk. 4 r:st af hvarje durchtågs-spannland bergsfrälsejord, och uppgående inalles till 1,163 R:dr 13 sk. 2 r:st, hvarförutan nämnde jord åligger en icke närmare bestämd förbindelse att vid olycksfall bidraga till grufvans och kopparverkets upphjelpande.
Föredrogos och biföllos Lag-Utskottets betänkanden: J\:o 119, i anledning af väckt motion, angående bestämmande af påföljd för fästehjons underlåtenhet a t, efter slutad lysning till äktenskap, låla sig samman vigas; och Nio 121, i anledning af väckt motion om sättet för behandlingen äf förslaget till en ny Criminal-lag. S. D. Föredrogs Bancooch Lag-Utskottens memorial N-.o 7, med förslag till sammanjemkning af Riks-Slåndens skiljagtiga beslut öfver Utskottens memorial N:o 3, angående omröstningar i Förstärkt Utskott öfver Lagen för enskilda Banker: Ståndet godkände Utskottens framställda åsigt. S. D. Föredrogs och Indes derefter tillhandlingarne Statsoch LagUtskottens memorial N:o 131, i anledning af erhållen återremiss af betänkandet N:o 107, angående väckt fråga om ersättning af allmänna medel tili vittnen i brottmål. Den 18 Maj. Från Höglofl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos Stats-Utskottets nedannämude den 17 dennes på bordet lagda memorial: 940 Prot.-Vtdrag, den 18 Maj 1848. N:o 313, med förslag till ytterligare stadganden i det nya reglementet för Riksgälds-Contoret; N:o .314, med förslag lill 56 till och med 101 §§ i det nya reglementet för Riksgälds-Contoret; samt N:o 317, med förslag till reglementariska stadganden, angående de på Riksgälds-Contoret anvisade creditiv: Dessa memorial jemte de dervid fogade förslag blefvo af Ridderskapet och Adeln bi fallne. ' S. D. Föredrogos och bifollos B anco-Ui skottets nedannnämnde den 17 dennes på bordet lagda memorial och utlåtande: