Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under Andra Hufvudtiteln R:mt 7,000: — » Sjette » » 1,628,500: — » Åttonde d a 142,000: — j 777 500* Transport Runt 16,417,683: 58. 4 Stats-Utskottets Memorial N:o 235. Härförutan böra från Riksgälds-kontoret utgå: dels de under föregående riksdagar på Riksgälds-kontoret anvisade och i Utskottets af Rikets Ständer gillade förslag tili reglemente för samma kontor intagna, anslagsoch lånesummor, hvilka ännu derstädes innestå, uppgående, — med inberäkning af de till folkundervisningen anslagna medel, jemte den tili folkskolelärares pensionerande afsatta fond —, enligt det vid Memorialet N:o 225 fogade sammandrag, Bil. Litt. A., till ett samman räknadt belopp af R:mt 2,937,353: 36. dels de å bilagda sammandrag Litt. A. upptagna utgifter för räntor och kapitaiafbetalningar, förvaltningsm. fl. kostnader, utgörande under återstoden af innevarande år . R:mt 808,318: 34. samt under åren 1864, 1865 och 1866 t,llhoPa » 15,511,279: 48. 16.519.597; gg. Summa utgifter, som, utöfver jernvägsbyggnads-medlen, beräknats komma att intill 1866 års slut från Riksgäldskontoret utgå R;mt 35,674,636: 76. Deremot hafva Riksgalds-kontorets inkomster för tiden från den 20 sistiidne Oktober till 1866 års slut, med inberäkr.ing af den kontanta behållningen sistnämnde dag, antagits komma att uppgå till följande belopp, nemligen: l:o. Kontorets kontanta behållningi i Rikets Ständers!
Bevillnings-kommittéerna hädanefter som förut nog lära fästa skäligt afseende på skilnaden emellan en rörelse, drifven med egna eller upplånade medel. 3:o Uti § 37, mom. 3. har reservanten velat bibehålla Bevillnings-kommittéens förslag uti 2 mom. af dess -41 §, att vid skiljaktighet emellan meningarne inom Bevillnings-beredningarne bevillnings-beloppet borde upptagas i enlighet med den mening, ordföranden yttrat och godkänt 4:o § 54 föreskrifter, att omröstning inom Taxerings-kommittéerna skall vara öppen, och, om rösterna utfalla lika. den mening blifva gällande, norn länder till den skattskyldiges förmän Reservanten ville i dessa Kommittéer, såsom vid andra tillfallen, då personliga förhållanden komma i fråga, hafva sluten omröstning, och att vid lika röstetal Kronans förmän vann afseende, såsom äldre Bevillnings förordningar intill 1841 föreskrefvo, och såsom detta förslag till Bevillnings-stadga bestämmer i § 65 i afseende på Pröfnings-kommittéer. 5;o Föreskriften uti § 110 af nu gällande Bevillnings stadga, att Lands höfdingen, då han i Pröfnings-kommitté är närvarande och ordförande, äfven skall ega rösträtt, hade, efter reset vantens öfvertygelse, förtjent bibehållas uti § 65 af Utskottets förslag. 6:o Bestämmelserna i § 76. 4:o, att åtskilliga reseoch traktaments-kostnader icke skola utgå af den nog rundeligt tilltagna procenten af bevillningssumman, såsom nuvarande Bevillnings-stadga uti § 118, mom. 1, föreskrifver, utan af den öfriga bevillningen, finner reservanten icke öfverensstämmande med en skälig sparsamhet. 7:o Så väl uti § 3 af Bevillnings-stadgan som uti § 4 af Instruktionen för Taxerings-förrättningarne har man lyckats få in uttrycket, att värdet af fast egen dom skall uppskattas med ledning af köpeskilling m m , och icke, såsom Kommittéens förslag för det sednare lagrummet innehåller, samt äfven äldre Bevillningsförordningar föreskrefvo, på grund af köpeskillingen m m
Då emellertid denna ordalydelse funnits kunna gifva anledning till det förfarings - 22 Expeditions(J (s kottets Förslag till un der d. Skrifvelse, N:o 210. sått, att icke bolagsstyrelsen, utan de enskilde delegarne påföres bevillning, men sådant strider mot den allmänna föreskriften i § 9 af stadgan, och för öfrigt, om det tillstaddes, skulle medföra svårigheter och förvecklingar vid tillämpningen, hafva Rikets Ständer åt berörda stadgande gifvit en förändrad, med § 9 i Stadgan mera öfverensstämmande lydelse. Efter att hafva redogjort för de sålunda vidtagna förändringarne i föreskrifterna uti ej mindre Bevillningsstadgan och formulårerna till densamma ån ock i instruktionen för taxeringsförråttningarne, få Rikets Ständer härmed till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna denna författning med tillhörande bilagor, under anhållan att Eders Kongl. Majit täcktes låta densamma till allmän efterrättelse kungöra. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 December 1863. Expeditions-Utskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 211. 23 Vo Uppl .'i s t och godkändi hos Ridd. och Adeln den 7 Dec. Presle-Slåndel den 7 Borgare-Slåndel den 7 Bonde-Slåndel den 7 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående uppråttadt nytt reglemente för Riksgäldskontoret. (Stats-Utskottets Memorial N:o 248.) S. A. K.
- Äc Konungens Befallningshafrvande hindrad, m-dhi.mer han icke, at alla Nostattnings-LoinmittLor pä atta ställen i L med biwista , anmake han 1 rank tidigt i underdänighet hos Kongl. Majtt, s m dä lärer täckas förordna en eller flera, at i Konungens Befallnings.mfwandes ställe defla sörranningar östoer.vara. §.6. E r-är Nastatkuings-eommittesn pa Konungens B-mlluingsyrlfnaades kauelje sammankrädt, aflägger sa w l i.a so n alle Ledamöter, deras Eo, at icke a en-ast ester b sta förstånd, öfwerkr gelfe och fainp ', u nn all mannamån elier annan afsigt an d-n , a' rätt och billighet iakttag , säsom redlige - ost wälstnnade Medborgare handtera de förekommande , ender och de nödiga upstatkningar werkf'lla, ester oe g'under och förcstrifter, som gifna bl,fwi> sä ak ingen, som betala bör, ringars betrakta i, än dest utrönta förmögenhet fordrar, och ingen med mera bttägges, än som emot samma måttstock svarar, utan afven at de, för dä och alltid, skola hos sig unoer tystnad behälla och för ingen, eho det wara ma, uppenbara hwad under förbehåll af söriigenhet blifvit dem anförtrodt, i de händelser, hwarom h.lr närmare stadgas stall. §' r->zz §. 7. I alla mål, som kunna och böra uppenbara wara, föras de nödiga anteckningar eller krotocoller as den person, Konungens Befallningshar.rande af underlydande Betjente deni! utser; men nid atta händelser, der tystnad kommer at iakttagas, mä ingen annan än Konungens Befallningsyaswande, eller den i hans ställe förordnad ar, samt Ledamöterne wara tilstädes; blifwandes i iädana fall anteckningarna hällna af någon ibland Ledamöterna. §. 8- Uteblifwer nägon Ledamot, sed m han om tid och ställe underrättad bliswit, gänge sörrättniugen ändock utan afseende derpå i werkstättighet.
Dessa fall böra, efter Utskottets tanka, vara följande ; ito att fången är genom laga kraftvunnet beslut förklarad skyldig till dödsstraff el» Jer lifstidsfängelse } LagUtsioltets Betänkande N:o 113. 7 2:0 att lian redan kommit utom den fästning eller det häkte, der han hålles i förvar, samt fran fängsel sig befriat, eller under forslande gjort sig ledig från det fängsel honom varit pålagdt, och derefter begifver sig på flykten; och 3*,o att Fångvaktaren är urståndsatt att pa annat sätt afvikandet hindra. I öfverensstämmelse härmed anser Utskottet förslaget böra ändras till denna lydelse J SÖker fånge, som till dödsstraff eller lifstids]ängelse dömd är, att på flykten sig begifva, och har han redan kommit utom den fästning eller det häkte, der han i förvar hålles, samt frän fängsel sig befriat, eller gjort sig ledig från det fängsel, honom under forslande är pålagdt ,• ega då patrouille, post, vaktkarl eller fångförare, som fången bevakar eller forslar, att skjuta å honom, derest han icke efter irenne anrop från försöket af står, och annat medel att flyendet hindra, icke är får handen. Dock bör fången förut vara om äfventyret under - 8 LagUtshottels Betänkande N:o n5. rclttad och, så vidt ske kan, skottet rigtas ä sådana delar af kroppen, att fången icke skadas till lif vet; men om sådant sker, skall undersökning om händelsen vid behörig Domstol anställas, samt dervid alla omständigheter noga utredas. Finnes vaktkarl eller fångförare hafva i oträngd måtto skottet aflossat; varde han då straffad efter allmän Lag.
Jag skulle jemväl tro att, liksom den Fransyska Regeringen kunnat förklara Palis i belägringstillstånd, kunde den Svenska Regeringen förklara Långholmen i belägringstillstånd, hvilket icke borde upphäfvas, förrän den nuvar. osäkerheten upphör, då man blifver öfverfallen af 4 a 6 personer, som med våld dyrka sig in uti bostäderna, och mot hvilka ingen kan försvara sig, iian må vara så tapper som någon. —- I anleda, af hvad Hr Stråle anfört, hvilket naturligtvis är med sakens förhållande ganska enligt, får jag förklara, att jag kan gå ännu längre än han; ty jag kan försäkra, att de, som äro dömde för första resan stöld, alltid erhållit tillstånd att begifva sig ut i länet för att söka anskaffa sig arbete och dertill erhållit pass, gratis naturligtvis; de åter, som blifvit dömde förandra resan stöld, har jag sökt att placera hos hemmansbrukare, som gjort sig kände för ett allvarligt sinne: likväl hafva desse fångar icke fått pass och tillstånd att sjelfve söka sig arbete, utan vi hafva i sådant ändamål corresponderat med länets innevånare. Beträffande slutligen dem, som äro dömde för 3:dje resan stöld, veta herrarne att de hafva sin vistelseort bestämd. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Det är för mig ganska obehagligt att för 3:dje gången, inom en så kort tiderymd sorn sedan förra plenum, finna samma anleda, och orsak, hvarföre våra öfverläggningar blifva så långvariga, nemi. bristen af en K. propos. i ett så maktpåliggande ämne. Frih. Åkerhjelm har här vitsordat sin stora kännedom i ämnet, och det behpfdes visserligen icke för de fleste af oss, hvilke känna den stora andel han haft i ledningen af correctionella systemet inom vårt land; men jag hade trott, att Frih:n med denna sakkännedom skulle hafva uti Stalsråds-beredningen sökt göra sig gällande, i anseende till det stora behofvet af förändringar uti dessa inrättningar. Jag kan icke föreställa mig, att det nti den K. proposm begärdta creditivet af ej mindre än 200,ooo r:dr, utan att vara åtföljdt af ringaste förslag, kan vinna någon framgång hos R.
Plötsligt satte dansmusiken i, – sex falska bleckinstrument; Nisse hoppade till på stolen och ryste, som om han fått sand mellan tänderna. «Så skulle då också djefvulen » Ett ungt par, som i detsamma kommit upp i verandahörnet, fick mottaga blicken till denna ed, hvilken ju alldeles icke var tillämnad dem annars, – med det resultat, att de blefvo stående samt efter en tyst och generad rådplägning förfogade sig tillbaka utför vindeltrappan igen. Dansen gick å begge banorna, så att dammet stod upp i den torra luften. Nisse satt stum och såg ut i stimmet och solskenet med sammanbiten mun och ett mörkt ansigte. Men så fick han syn på en småvuxen dräng, som dansade polkan med en massiv piga och detta på det gammaldags sättet, att kvinnan ryggar sig, medan mannen skjuter på. Det gick långs ena sidan af dansbanan, långs den andra, rundt om; paret knuffades hit, knuffades dit af de andra kringhvirflande paren, men seglade stadeliga fram i sin raka kurs mellan alla dessa oroliga böljor. De sågo icke till höger och icke till venster och hade oigenomträngliga ansigten, som om de fullföljde en tung och oafvislig pligt, pålagd dem af försynen. Nisse ulkade till så högljudt, att bordslagen inunder honom vredo hufvudena uppåt balkongen, samt grinade med hela synen. «Hä,» afbröt han sig, tittade stinnt tillbaka på de många ansigtena och slök ett helt glas punsch. Der hade kommit en danspaus, banorna voro tomma, och uppe å musikestraden stodo messingsinstrumenten allena och blänkte i solskenet. Alla deltagare, som kunde väntas, tycktes redan vara församlade: vägen ner mot jernvägen låg tom, och å platsen nedanför balkongen såg Nisse Per Larsson och de andra mötesinbjudarne stå i en klunga och jemföra sina fickur. Då varseblef han från sin upphöjda utsigtspunkt något bjert lysa fram mellan trädstammarne nere vid vägkanten. Nisse spände ögonen i; det ljusa försvann bakom en bokstam, lyste fram igen, blef borta, – med ens dök det fram och stod midt på vägen.
Man kan således icke längre säga, att BorgareSt. vill ge 3,000 Rdr, ocl^ derföre kan man ej heller bifalla de 2:ne första voter;s-propos:ne. Frih. Raab, Adam Christian: Till den kraft och verkan det kan hafva ber jag få uttala min åsigt ang:de dessa votenspropostr. Det förefaller mig som om man icke låtit PresteSt:s åsigt vederfaras full rättvisa. Om ett Stånd beviljar ett anslag med ett visst vilkor, så kan det hända att Ståndet alldeles icke vill ge detta anslag såvida ej vilkoret upfylles. PresteSt.:s beslut i sin helhet hade således, enl. min tanka, äfven bordt blifva föremål för en votering, så att man äfven voterat emellan Adelns och PresteSt:s beslut. "Ville man åter anse PresteSt:s beslut såsom bindande äfven om vilkoret bortfaller, hade hufvudfrågan dermed bordt vara afgjord utan att kunna blifva föremål för votering. Om saken betraktas ur denna synpunkt hafva nemi. reservanterne rätt deri, att då 2 Stånd beviljat 2,000 Rdr och ett Stånd 3,000 Rdr, så hafva 3 Stånd beslutat att bevilja en pension sorn ej kunde understiga 2,000 Rdr. Men mig synes att detta blefve fallet endast om hvardera af de 3 beviljande Stånden fattat sitt beslut utan vilkor. Då nu ett Stånd fästat ett sådant vid sitt bifall till summan, hade dess mening i sin helhet bordt blifva föremål för en votering, och ej först beloppet, och derefter, såsom nu ar föreslagit, vilkoret blifva föremål för särskilta voteringar.
Likväl liar BancoUtskottet förblifvit vid sin förra mening, afslagit allt, och blott gjort en liten obetydlig ändring, att räntan af det capital, som föreslås åt barnen, skulle tillfalla föräldrarne. Jag frågar, med bvad rätt man tager ifrån fadren o.ch skänker åt barnen. Hvarpå baserar sig samhället, om icke på rättvisa, redlighet och dygd? Då måtte detta icke vara rätt handladt. Jag tycker mig i Utskottets Utlåtande igenfinna ett dictamen af någon, som sitter i BancoUtskottet, och här talat i ämnet, men jag nu ej finnér på sin bänk. Jag frågar om det är riktigt öfverensstämmande med rättsgrunder att taga från en, som äger något, för att skänka till hans arfvingar. Det är åtskilliga saker i detta Utlåtande, mot hvilka man kunde göra anmärkningar. Deribland är, att den värde man, som dicterat detsamma, hänvisar oss att läsa i Bankens annaler ända från 1600-talet till närvarande tid, för att finna att Banken alltid på samma sätt behandlat dylika frågor; men jag minnes icke, och tror icke, att någon blifvit så förfördelad, som denne man. Jag fordrar icke den ersättning åt honom, att lian skall få sin förlust fullt ersatt; jag har tillförene uppgifvit, huru jag anser, att han bör erhålla ersättning, och anhåller nu att derå få proposition. Mitt förslag förra gången, hvilket jag anhåller måtte blifva föremål för votering, i fall så behöfves, var 64 Den 28 December e. m. \ följande: att ersättningen bör utgå till fullo efter beräkning af skillnaden emellan deri förlorade egendomens värderingssumnia efter Banco-method, och hvartill den uppgick vid sista Banco-auctionen , då egendomen till annor man försåldes; bör andes Herr Adlerstam derjemte åtnjuta feni procents ränta å denna difference, under de år han varit i mistning af capitalet, tillika med bevisliga rättegångs-omkostnader i målet; samt att den summa, som derefter bestämmes, skall tillfalla honom, eller hans rättå innehafvare, och ingen annan. Ja g anser inqen kunna ärfva honom, så länge han lefver.
Oni en förnyad Chartte Sigillatae-Förord. ning. Jieviltninge* samt Oeconomi^-Vt skot tens: Angående utvidgande af Post-inrättningen i Riket. Öm yrkadt upphörande af all serskild Bevillning för Gästgifveriet der verkligt SkjutsOmbyte finnes. Rörande Personers Skattskrifning vid Bruken såsom Arbetare. Oeconomiae~ Ut [kottet s: Angående Tjenstehjons Flyttningstid. Af den 15 /Ipril, med underrättelse att Bonde-Ståndet.; 1:0 Låtit bero vid Stats-Utskottets förnyade Utlåtande, angående framledne Riks,Rådets , Herr Friherre Adler Salvii Arfvingars Krono-, fordran 5 äfvensom Oecon omicE' Ut skottets Om rättighet att undgå erläggande af Brandstod ä landet; samt Angående skyldighet för privilegierad Jord att deltaga i Tingsoch Presthus-byggnader. 2:0 Ogillat Stats* och Oeconomias-Utskottens Betänkande, angående inrättande af en Berg Verks-Schola. 3:0 Instämt uti Ridderskapets och Adelns inbjudningar sä väl om tryckning af Protocoll och Handlingar i ett Anmärkningsmål mot StatsRådet samt Konungens Rådgifvare i Commando-må! för Flottorne, som ock, att CancellieRädet Tannström horde oafkortadt tillgodonjuta den honom tillagde Pension, utan afseende ä den Lön på Stat , bemälte Cancellie - Råd framdeles kunde erhålla. 4:0 Lagt till Handlingarne följande Betänkanden nemligen: Stats • Utskottets: Angående Wadstena Kloster Kyrkas upplåtande - Den 55 April. 395 låtande at Wadstena Stadsoch Lands-För-, samlingar. Angående bidrag till öfyersättande af Isländska Handskrifter. Constitutions-Ut skottet $: I anledning af Herr Hertzenbjelms anmärkning mot Stats-Rådet och Föredraganden af Finance-Ärenden. St at s-Utskott et si Anmärkningar i afseende på Soldat-Beklädnaden vid Westerbottens Regemente.
Ilainllingarne angäencle väekt siäga om ösveilätelse al Ixrono-angen 8kinnarvran, säsom ersättning tili D^rkokercle-kostället i Vestra VvlistacL lör joi el, som clerisrän komme att ujiplatas till utvnlgning al säl samlingens k^,kogar<l. l^leil anleclning as livacl liärvicl lörekommit, ville Dongl. lVIapt, uppä tillsäroialnaile 8tal8-8eer6t6rLi'ens ock 8tal8-Däelel8 umleriläniga tillst^rkanele, uti iliagsvaran6e ämne till Dikets 8täniler alläta lVäelig proposition, särlan elen linnes »lotta Drotocoll kisöga^. Vx prvtocollo, 6. //zzc^zzzzzzr. /foaA/. iV.o >?o. 13 ^:o 39. ^li^om till Kxp. litsla. cleo 6 klars, kl. 2 e. m. LLHVld/.. ^Vdd/ga /'/'o^oov/tm/r ^/// /?//>?e^v äVö/?de/', ^»g^e/rde <?/g///v/rvvnr k/// Ae/ro/d-ämdex 6//^ne?r ädo</>/M///,v ä?ott den 2// ,d^o. Undsättningars meddelande, i följii af intiälfad missväxt, har heklagiigen älven under de, sedan Ilikets 8ländei's sisla sammankomst, foillutiia även utgjort ett af föremälen lov Kongl. Naj:!s liege, ings-omsoi ger; oell iKongl.
Vidare och under anmärkning att en Häradsskrifvare, om han än under mångå år i sin tjenst ådagalagt aldrig så stort nit och skicklighet, icke hade att hoppas någon befordran för framtiden, utan endast genom sökande af transport från ett större till ett mindre fögderi kunde erhålla någon förbättring i sin ställning, men att ett sådant transportsökande, enligt motionärens åsigt, vore olämpligt, äfvensom att Häradsskrifvarnes tjensteåligganden vore fullt lika ansvarsfulla och mödosamma som Kronofogdarnes och fordrade samma kunskapsmått och skicklighet, har mo - 28 Stats-Ulskollels Utlåtande M 99. lionären föreslagit, att lönen för Häradsskrifvare måtte efler vissa års väl vitsordad tjenstgöring höjas till 2,000 Ridr riksmynt och elter ytterligare vissa år till samma belopp som Kronofogdarnes eller 2,500 R:dr nämnde mynt; samt af Riksdagsfulhnägtigen Paul Andersson från Jemtlands län, hvilken — i motion N:o 110 — under anförande hurusom de ät Kronofogdar och Häradsskrifvare inom nämnda Ian anslagna sä kallade bohemman, hvilka fordom berndt innebafvarne många och stora fördelar, numera, i följd af förändrade tidsförhållanden, blifvit dem till ingen nytta eller vinst, hemställt att Rikets Ständer måtte för sin del besluta att berörda så kallade bohemman måtte indragas tdl Kronan mot ersättning af penningar med dels tre procent af det utaf länets Pröfningskommitté fastställda taxeringsvärde å dessa hemman, dels uck 500 R:dr såsom hyresersältning. Hvad sålunda förekommit, har Utskottet tagit i öfvervägande, dervid, hvad först vidkommer de af Doktor Almqvist och Riksdagsfullmägtigen A. W. Uhr väckta motioner, Utskottet visserligen anser de deri anförda förhållanden vara väl förtjenta af uppmärksamhet; men då Utskottet saknar bestämd ledning för bedömande i hvad mån någon löneförbättring för Häradsskrifvarne må vara af behofvet påkallad, samt Kongl. Majit tillkännagifva sig vilja, så snart sådant lämpligen kan ske, till Rikets Ständer aflåta nådig
John Hall kände sig betydligt lyckligare till sinnes, när han skickade ner dessa pengar till David Carnegie, hvilken däraf först och främst gjorde sig betald för en sin enskilda fordran af huset. Hemfärden blef ändtligen bestämd. Det dyrbara lefnadssättet i Stockholm hade gått till många pengar. Constance hade satt sig i ganska stor skuld hos köpmän, juvelerare och grannlåtsmakerskor, som alla med största beredvillighet lämnade den mest vidsträckta kredit åt Johns Halls hustru. Om dessa skulder visste John intet. De skulle så småningom klareras från Götheborg, försäkrade friherrinnan, och ingen tviflade härpå. När John första dagen efter sin hemkomst infann sig på contoiret, togs han emot af David Carnegie, som såg mäkta allvarsam ut och till den grad liknade den bild, som Pehr Backman återgifvit af honom, att John Hall ej kunde låta vara att draga på mun. – Här ligga en del bref och vänta på herr Halls hemkomst, sade Carnegie. Jag har ej skickat dem till Stockholm, då jag alltjämt trott, att den länge bebådade hemkomsten omsider skulle äga rum. – Constance ville partout stanna, och jag hade ej hjärta att neka henne det eller resa ifrån henne, sade John. Sannerligen hade ej Pehr Backman rätt, David Carnegies ord ljödo som en förebråelse. – Tre bref från Denison & comp. i London. Undras hvad som till den grad kan pressera! Carnegie svarade ej, utan lämnade John Hall ensam med hans post. John blef allt blekare och blekare, medan han läste. I första brefvet stod något om skillnaden i Hall den äldres och sonens administration. I det andra nämndes om den misskredit, i hvilken Halls ovisa och oförståndiga själfverksamhet försatte hans handelshus. John satt och stirrade på brefven. Hvad kunde Denison & comp. mena? Rådde han för att konjunkturerna voro missgynnande, därför att kriget rasade öfverallt i Europa? Men detta var ej det värsta, som John läste. Här stod något än mera närgånget. Det var som om det Hallska husets äldste korrespondent rent utaf ville spela förmyndare för honom.
Bestört öfver den mångskiftande massan förlorar ofta, äfven den samvetsgrannaste, modet och tvingas att helt och hållet lita på omdömet hos de ledamöter, som förmodas besitta sakkännedom. Härigenom upkommer den vanan att afhålla sig från alla sådana frågor, om hvilka man icke på förhand eger fullständig kännedom, i st. f. att en hvar borde, just i de ämnen, som för honom äro främmande, söka vinna en klar och säker insigt. Sådant är likväl under nuvande förhållanden, i de fleste fall, alldeles omöjligt. Här inträffar det egna och vid första påseendet paradoxa förhållande att, oaktadt Riksdagarnes utomordentliga långvarighet, tiden för ärendenas pröfning ofta är alldeles för inskränkt, samt att ett icke ringa antal Riksdagsmän känna sig öfverilade vid beslutets fattande. Ett sätt, att till någon del afhjelpa berörde olägenheter, finnes, och detta är helt enkelt och oskyldigt. Det består deri att man, i afseende på motionernas tryckning förfar på samma vis, som med K. M:s Propos:r och Utskms Betänk:n, eller att man redan vid Riksdagens början och så fort sig göra låter, uti Bill. till RiksStms prot., trycker och bland de särskilda Ståndens ledamöter utdelar alla väckta motioner. Genom ett sådant förfaringssätt skulle, enligt min upfattning, härflyta följande fördelar, nemi. 1:0. Ilen 2 G Oktober. 33 l:o. En mognare och grundligare pröfning inom vederbör:de Utsk. För närv:de finnes inom Utskrn endast ett exemplar af hvarje motion. Deraf blir ock en följd att Utsk:s-ledamöterne sällan om dem erhålla annan kunskap, än den, som kan inhemtas vid afhörandet af motionernas upläsning; och denna kunskap torde i många fall icke vara tillfyllestgörande. Antoges mitt förslag, kunde en hvar Utsk:s-ledamot i hemmet och på lediga stunder förbereda sig till Utsk:s blifvande förhandlingar. 2:o. Tillfälle för de Riksdagsmän, som icke äro i Utsk. invalde, att under Riksdagens stiltje genomläsa alla väckta motioner och således erhålla en klar öfversigt öfver alla frågor, som blifva föremål för Riksdagens behandling. 3:o.