Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Regemente ffulle förwandlas til Infanteri, mä säsom rörande et Commandomäl til Kongl. Mains eget Nädigste godtfinnande i underdänighet öfwerlemnas, dels ock at i afseende uppä et beständigt bibehällande af de en gäng anbefalde Monderingspersedlar hos Kongl. Maj:t i underdänighet ansiälla, det täcktes Hans Maj:t säsom ett ytterligare prof af desi hulda och Landsfaderliga omsorger för desi trogne, men af krigets olyckor djupt tryckte underlärare, nädigst förordna. 1:0 At förteckningar för hwarje Regemente skyndesammeligen uprättas öfwer alla ds Andra Bandet tal:o 144, L4Z. Msn - 1146 Den 24 Augusti. Monderingspersedlar, hwilka hädanefter och för altid stola af Rotarne eller Rusthällen presteras, samt at, derest någon förändring eller tilökning af desia persedlar stulle i framtiden pröfwas nyttig, Rote - och Rusthällarne mä Llifwa berättigade at inför Kongl. Masts Befallningshafwande i det Län, inom hwilket Rotarne eller Rusthällen äro belägne, fä sig förklara hmuwida de, utan för stort lidande och kostnad, kunna de nya Monderingspersedlarne, hwarä modeller böra wara til hands, anskaffa, samt inom huru läng tid sädant kan werkställaS; och at Nädig fastställelse ä förfiaget för den nya persedeln ej detzförinnan mätte följa; och L:o At de Kongl. Stadgar och Författningar, som wid answar förbjuda Regementöoch Compagnie-Cheferne, at förestä nägon ändring uti Regementernes gamla Uniformer, mätte i näder uplifwas, straffet för den som wägar bryta deremot stärpas samt Kongl. Mast förklara sin Nädiga wilja wara, at icke tilläta annan förändring uti Jndelte Regementernes beklädnad och mondering än den, som af förändrade tiders stick, eller bewarande af manskapets hälsa, oumgängelig finnes.
Den lefde upp i olika former — o c h den lefver ännu i. » Quadrillen », sådan den ännu dansas af parisarne å offentliga ballokaler o c h på gator o c h torg de stora festdagarne. Naturligtvis kan j a g icke nämna den parisiska quadrillen, utan att vidröra den speciela form af quadrille s o m kallas » L e Chahut » eller — s o m vi äro mest vana att höra den kallas — » IJan can ». Skulle man bedöma den parisiska Le chahtu efter de klumpiga can-can-parodier man ibland får se på på våra varietéer — så vore det grymt. Jag vill i alla fall icke ingå på några närmare jämförelser angående skillnaden mellan dessa l ' excentricités de la danse — det kunde komma er att tvifla på min egen moral Men, det är j u allom bekant att can-can dansen i Paris blifvit en särskild konst, s o m med svett o c h möda läres på skolor o c h » akademier » för ändamålet • — att konstens utöfvare engageras på vissa ballokaler för att där i en af aftonens quadriller visa sina häpnadsväckande prestationer för gapande hufvudyra främlingar Och det är förvisso en svår konst — ty can-canen, om den skall dansas med den oerhörda virituositet, som begäres af Parisstjärnorna på detta område, fordrar en svår skola. Alla dessa pas s o m kallas » la guitare, » » la japonaise * » prise du j u - p o n », » le porte cTarmes », » la j a m b e derniére la tete » — o c h på hvilkas beskrifning j a g icke vågar inlåta mig — skulle göra mången af våra yppersta balettdansörer förtviflade. I DU N 52 Öfver tillgångarna. » ftpiustaf lilla, låt oss gå på teatern i afton, » och min hustru slog sina armar ömt om min hals och såg så bedjande ut.
De arma menniskorna hafva blifvit häk tade, sammanlänkade två och två i black och införde, i likhet med tjufvar och skälmar, till länsfängelserne, nödgats undergå ända till högsta kroppsstraff, och slutligen det nesligaste af alla straff, det s. k. kyrkstraffet. Öfrige hafva blifvit bötfälde till så höga böter, att om de skulle uttagas, bringas de dömde till tiggarstafven och nödgas att ”för samvetets skull lida sin egendoms försköning” och detta i den fattigaste landsort, der folket ofta för sitt lifsuppehälle måste blanda bark i sitt bröd. Till råga på illviljan för hvilken detta gudfrukliga folk är föremål, nekar dem presterne utfärdande af vederbörligt pass till ernående af den arbetsförtjenst i kringliggande orter, som, till följd af Dalarnes karga natur, för deras lifsuppehälle är oundgängligen nödvändigt. Beträffande särskildt Orsa socken, hvars hufvudsakliga näringsgren består uti förfärdigande af slipstenar, skulle detta folk sålunda förhindradt i afsättningen af denna vara, bringats till hungersnöd, om icke kristligt sinnade menniskor både inom och utom fäderneslandet, såsom England och Frankrike, ömmande för det arma folkets betryck, räckt dem en hjelpsam hand. Det är i sanning oroande, att uti det Protestantiska Sverige få erfara vederspelet af hvad som i århundraden af den Katholska kyrkan blifvit, ehuru fruktlöst, försökt, nemi. att på våldets väg söka bibehålla den statskyrkliga ”enheten”, förmedelst att intränga det fria evangelium inom densammas begränsade form. Det Protestantiska Sverige ställer sig på samma låga ståndpunkt som den af detsamma, för sin intolerans så rättvist afskydda Romerskt Kathoiska kyrkan, och begår samma himmelsskriande D c n S I) e c tm li e r. 51 orättvisa emot sina egna Irosförvandter som de Romerske emot sina proselyter.
Det läkarevetenspecifikt m e d e l m o t hvarje ofta en af Äfven för gifves det andra. full h ä l s a. tid börjar tillkänna, ren, förbättras läkaren faran att en Så snart d e anser länge förbättring han värsta sig återEfter s j u k d o m e n å n y o g e sin tillpatienten söker på nytt läkao c h anser sig återställd, långt f ö r k l a r a t h o n o m frisk. att en gång ingen annan det och Vi uppgifter. än hvaråt läkaren o c h försämring patienten tillräckligt anser P å detta under a l d r i g fulll ä n g e, d. v. IDUN den 1899. de vid o c h lefnadssättet gamla häfdvunna ännu tron alltför på den ofta allena saliggörande verkan hos droppar, mixturer o c h salvor. o c h p å ganska kort tid tanken men » taga i n », utan förbättring kunna är att blifva försonar han frisk, sig m e d » obotlig », en resignation, s o m till s l u t k a n öfvergå sjukdomen. s. v. Allt ondt säger kan huru ett tillämpas på lätt i dess början, ordspråk, som med att litet mer uppmärks a m m a s, ä n h v a d m å n g e n g å n g är fallet. med skulle ännu men det sagda förefallit energi beundransvärdt t. öfverdrifvet edra genom lifvet tålamod ner, att lättsinne, hvartned f ö r sitt b e k l a g a n s v ä r d a ö d e. betraktar sin s j u k d o m u t a n ma följder hvilka ledsamden kan draga » E n liten sten k a n ett stort lass, » ursprungligen och ofardöma strängt riktigt eller eller b e k a n t a s ordination består ordning af särskild mixtur, bekanta. vanligen dieten eller icke i h o n o m opartiskt, han intagandet så med krya, som egendomliga beståndsdelar. s. v. vänner negligeo. m. måste följa goda behandling. hjälp.
Dess Apostlar borde framför alla andre bevisa sin tro med sina gerningar, genom att i lefvernet tillämpa kristna religionens hufvudsanningar af mildhet i omdöme, fridsamhet i umgänge och fördragsamhet emot olika tänkande. I motionen talas om alt här icke funnes religionsoch samvetsfrihet; — efter min förmening tror jag dock att sådan frihet verkligen finnes, icke blott genom 1781 års författning, som tillerkänner andra religions-bekännare fri utöfning af sin religion i Sverige, så snart de iakttaga de dervid föreskrifne ordningsstadgar, utan äfven genom 16 § af 1809 års Reg.F., der det är lemnadt andra religions-bekännare fullkomligt fri religionsutöfning, med endast den begränsning, att de derigenom icke störa samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkomma. Jag skulle tro att samhällets lugn blifvit slördt och allmän förargelse åstadkommen, genom Dissenters, separatisters, läsares eller hvad de må heta — begående af sådane handlingar, hvilka man har sig nogsamt bekante utan att jag behöfver derom påminna. Ett mycket färskt exempel härpå vill jag dock anföra ur den officiella tidningen för sistl. lördag, der en hustru omtalas, som förledd till religiöst svärmeri, slutli - 318 Den 19 December. gen kommit ända derhän i förvillelse, ja vansinne, att hon under ett sådant utbrott deraf mördat sin egen man. Dylika rysligheter, som man hört från flera håll och på olika tider, samt de exempel, som här förra gången anfördes, torde vara tillräckliga att ådagalägga det samhällets lugn blifvit stoldt och allmän förargelse åstadkommen. Jag vill icke inlåta mig i bepröfvande af olika religionsmeningar, hvarken anser jag alt detta rum är dertill lämpligt, ej heller tror jag att den, sorn icke af sitt kall är dertill förpligtigad, bör försöka förklara de många understundom ganska mörka och otydliga ställen i Skriften, hvarom äfven de skriftlärde hafva olika tankar. Då synes det mig bättre alt i religionssaker enfaldeligen tro och lefva elter denna tro än att genom spetsfundigheter förvilla sig sjelf och förleda äfven andra till samma förvillelser.
Men älven i händelse tvångsmedel icke fått användas, anser jag mycket orätt, att i betalning hafva emottagit en annan myntsort, än den, hvarå contracterne lydde, när i sådant fall Kronans Ombud utan ansvar kutide afbida den tid, då betalning i RiksBanksdaler utbekommes. Såsom redan är anfort, kunde detta ärende vid första föredragningen icke anses annorlunda, än 6åsom ett administrerande Verks förfrågan, huru med de insände Discont-representativerne borde förbåilas, och all anledning var, att 1’ält-Commissarien Sundell inför KrigsCommitéen uppgifvit, och Commitéen i underdånighet anmält alla de skål han till sitt urskuldande kunde andraga; men sedan Kongl. Majjt tagit dess Nådiga beslut, och detsamma blifvit Sundell kungjordt, har han i underdånighet anhållit om befrielse från den honom ålagde ansvars skyldighet, och dervid uppgifvit sådana omständigheter och åtgärder af andre personer, som icke af honom förut blifvit anmäldte. Öfver denna underdåniga ansökning,samt KrigsCommitéens i anledning deraf afgifne yttrande, har Hans Majit i Nåder funnit godt infordra jusiitiaeCancellerens underdåniga utlåtande, och häraf torde tydligen ådagaläggas, att så snart FältCommis6arien Sundell sökte med nya skäl och uppgifter leda ansvars-skyldigheten från sig på andra, hans ansökning blifvit behandlad i den ordning med sådan* mål iakttages, och 474 Den 27 Maji. att således all tillbörlig uppmärksamhet blifvit fästad, på bvad han sålunda till sitt urskuldande anfört. Stockholm den 27 Maj s 81S. B C. Qviding. Friherre Åkerhjelm:
S)taj:td ben 28 december 1848 utfärbabe nåbiga oftroj för ett bolag titt anläggning af eti jernmäg mellan Örebro od) Jpult, för jin bel, meb uppfjäfmanbe af Ijmab mib berörbe Slifébag blifmit flabgabt i affccnbc på ben bå lemnabe garanti för räntan å anläggtiiitgéfojlnaben för ftfl Majit funne betta företag funna meb fäferfjet anförtro^, bitbabe ftg od) enligt ben plan, font af Motigt. Majit blefme i nåber faftftättb, år 1832 påbörjabe oct) inom 1833 ård flitt futtborbabe jernmägdantäggningen, famt febennera fortfaranbe uitberfjötle benfamnta i fullt änbamåtdenligt (lief, ©meitffa Staten ffittte titt förpligta ftg att, i pänbelfe imber ett etter flera af be 40 år, font förflöte näft efter jerttbaitaitd fitHäitbanbe od) öppnattbe tilt allman traftf, jernmägdsbolagetd årtiga netto
Kyrkorne kunde väl egentligen ej sägas förlora något genom det låga lösningspriset för dess tionde, om villkoret, hvarunder det blifvit medgifvet, uppfylldes, emedan hon då alltid borde kunna påräkna att se sina behof fyllda genom serskilda sammanskott af församlingen ; men Prosten saknade all ersättning för den kännbara förlust, honom genom nämnde förhållande tillskyndats; och då det syntes motionären lika orättvist, sorn obilligt, att han, genom en af församlingen på kyrkans bekostnad vunnen fördel, skulle se sig beröfvad en lön, sorn stöde i någorlunda förhållande till hans embetsbefaltning och till hvad hans embetsbroder på andra ställen åt njöte, loir motionären begärt, alt ConlractsProstarnes i Bohus Län lön måtte bestämmas till så mångå tunnor korn, som kyrkornas antal i contractet, att utgå i penningar efter årets markegångspris; dock, att, då det tilläfventyrs kunde anses obilligt, att berörde afgift ulginge lill lika belopp af alla kyrkor, ulan afseende på församlingens - Statssamt Allm. Besv. o. Ekon.-U tskottens Utlåtande, N.o 105. 17 gens storlek, hvilket icke heller vore fallet med den afgift, som nu utginge, hvarje kyrka till den föreslagna lönen måtte bidraga i förhållande till församlingens oförmedlade hemmantal, samt att stadskyrkornas bidrag beräknades i samma proportion, sora Riksdagsmanna-arfvode för närvarande af deras Pastorer utgjordes; hvarjemte motionären jemväl omförrnält, att, derest man åter heldre ville vidblifva samma proportion emellan kyrkorna, i hvilken Conlracts-Prost-lönen hittills utgjorts, men bestämma densamma till minst fyra gånger så stor, som den för närvarande vore, så lättades derigenom uppbörden, och Prosten blefve åtminstone försäkrad om en någoxdunda anständig lön, som han nu saknade. I denna motion har Herr Biskopen Bruhn, jemte vitsordande af motionärens uppgifter, rörande Contracts-Prostarnes i Bohus
Ett kortare uppehåll med den goda sakens framgång skall i vidrigt fall ändå icke så mycket gräma mig, som icke fastmer, att Konungen och Hans rådgifvare genom Den 7 November f. m. den ando, som uppenbarar sig vid fattande af de för folket v ig tigasto besluten, sällas ur stånd att kunna utröna någon saker majoritet för representationen hvarpå de bade att grunda sina åtgärder till befrämjande af folkets förkofran och belåtenhet. I det stället komma båda statsmakterna att fortfarande blifva föremål för allmänhetens både förtjenta och oförtjenta missnöje och klander, hvartill jag hade önskat att R. o. Ad:s majoritet icke varit orsaken. Jag vill åtminsone icke räknas till det antal, som på delta sätt söker att öfvertyga mina landsmän om R. o. Adis välvilja och bemödande att befrämja landets väl. Förgäfves lära mina önskningar och åtgärder hafva var i t, att söka förena det som aldrig bort, till förekommande af landets olycka, vara åtskildt. — Ilar spelas dock för högt spel, mine herrar! Representautkallet är v ig lig t och ansvarsfullt. — Det är hög till att sansa sig. — ålen om så olyckligt skulle vara, att samma förstörande eleinemt fortfarande kommer att verka vid fattandet af de för landet vigtiga beslut, som under närvar. riksdag ännu äro oafgjoida; så lärer ingen annan utväg återstå, än att stridande, för hvad rätt och godt är, tröstefull t och tills vidare afbida det af en historieskrifvare bemärkta 5o-tal af år och hvad sorn under det sedan 180g genom nu brukliga behandlingssätt af allmänna ärenden, kan inträffa. Ur Munck af Rosenschöld började uppläsa en reservation i eli annat ämne än det nu föredragna, men alli röts af Hr Landtm. som anmodade honom att dermed uppskjuta tills det nu föredragna målet blifvit till slut pröfva dt. Gr. Spens, Carl Gustaf: Äfven jag anhåller att få till prot. reservera mig emot det beslut R. o. Ad. i sista plenum fattade, i afseende på StatsUlskts ifrågavur. betänk, andra punkten litt. a.)
Järta hade således redan 1792 affallit från den pietet och undertryckt de tacksamhetskänslor, som pläga vara rådande i den åldern. Också har han icke på sin ålderdom kunnat fortsätta sina biografiska anteckningar längre än till 1792. Om de bref till Reuterholm, som här blifvit anförda, varit på 1790-talet bekanta för Järtas samtida, så hade de aldrig fallit i förundran öfver de skiftande förhållanden, i hvilka brefskrifvaren, både i den perioden och senare, uppträdde: än som sökande och vinnande Reuterholms gunst; än ett par år derefter, i bref tillBenjamin Höjer, omgifvande honom med ett skimmer af töje; än vittnande om, » att verkningame af en god och stadig regering (i augusti 1792) spridt sig till landsorten »; än sjelf blifven föremål för det förmildrande omdömet, » att Reuterholmska styrelsens eländighet gjort honom till republikan ». Och i en senare tid finner man honom, än med forskarens hela allvar sökande efter sanning och befrämjande det rätta; än öfvande ett erkändt mästerskap i fastslående af sofismer och paradoxer för att uppnå enskilda syftemål. Och härvid var sanningen visst icke alltid hans ledstjema. Vid 26 års ålder vann Järta öfver hela landet nära samtidigt ryktbarhet som frisinnad riksdagstalare och som utmärkt advokat. Det senare i tvänne mål, dels i den så kallade » musikprocessen » inför akademikanslem och k. maj: t; dels i Göta hofrätt,.der han var fullmäktig för de adelsmän, som anklagats i anledning af uppträdena vid 1800 års riksdag. För det senare fullmäktig-skapet slogs öfver honom en medalj med omskrift: ob defensos cives. Det lider intet tvifvel, att Järta, innan han åter inträdde i offentlig verksamhet, upptagit sig med många * Vi kunna icke här inlåta oss på en utförlig redogörelse för detta påstående, som afser flera ställen i hans valda skrifter, men vilja dock anföra ett ganska betecknande fall.
Hon kände ej mer igen henne; men var det då under? År hade gått, sedan hon sist hade sett henne, och helt säkert var hon grufligt förändrad. Hunger och brist lemna nog sina spår i ansigtet. Hon steg åter upp för att gå vidare. Visst var hon ännu trött, men hon kunde ju ej heller ständigt bli sittande der på trappan. Och fötterna rörde sig ju ändå, när de väl kommo i gång... I öfre våningen af ett gammalt, gulmåladt trähus bodde hon, den gamla välvilliga enkefrun, alla fattigas vän och tillflykt. Till henne gick man alltid först i nödens stund, och sällan återvände man derifrån utan tröst. Åtminstone fick man ett godt råd och ett kärleksfullt ord, om också ingenting annat. Dit stälde Mari äfven nu sina steg, ty fru Hiller visste vanligtvis bäst göra reda för fruntimmersföreningens åtgärder. Hon var hemma. Bredvid den lilla hällen stod hon och tillagade sin middag. Rummet var prydligt och rent; en glad förnöjsamhet lyste emot en från hvarje vrå. En kanariefogel qvittrade i sin bur vid fönstret; en hvitbrokig, fet katt låg och sträckte sig i sängen. Frun såg vänligt på henne, helsade goddag och frågade, hvad det hördes. Mari utlade för henne sitt ärende, berättade om alla sina bekymmer och sin nöd. Hon talade om allt, såsom ett barn talar till sin mor eller en vän till sin vän. Hennes ord kommo från hjertat och till hjertat gingo de äfven. Frun hörde på henne med deltagande godhet, men först i nästa vecka sade hon att arbete skulle lemnas ut. Och det skulle inte förslå långt, endast för en mark i veckan. Nog är också det välkommet, sade Mari; inte skulle jag väl hinna med mer heller, nu när Anni är sjuk. En ofantlig mängd fattiga hade anmält sig; fruntimmersföreningens tillgångar voro jemförelsevis små. Derför var det nödvändigt att uppdraga en gräns och gifva arbete endast åt dem, hvilka hade det största behofvet af hjelp och hvilka hade de talrikaste familjerna, flere barn hemma, mannen död eller sjuk, o. s. v.
Då emellertid för den händelse, att den af Utskottet nu föreslagna förändrade Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55. 3 lydelse af i <§, blifver af Rikets Ständer antagen, samma skäl, som föranledt den i 2 § befintliga afvikelse från den nådiga Propositionen, ännu qvarstår, föraniåtes Utskottet till Bonde-Ståndets antagande ånyo framlägga ifrågavarande 2 §, sådan den lyder i Utskottets förslag, samt inbjuda Preste-Ståndet att. med frånträdande af sitt redan fattade beslut, sig i denna del med Ridderskapet och Adeln samt liorgare-Ståndet förena. 3 Kai». * §• Denna §, som innehåller den bestämmelse, alt dödsstraff skall offentligen verkställas genom halshuggning, och i öfrigt meddelar i sådant afseende nödiga föreskrifter, har blifvit bifallen af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvaremot de två öfriga Stånden fattat derifrån skiljaktiga beslut. Af dessa Stånd har BorgareStåndet antagit för §:n följande lydelse: »dödsstraff skall verkställas genom halshuggning å tjenlig instängd plats vid det häkte, der den dömde finnes, i närvaro af exsekutor, vederbörande prestman samt minst åtta af kommuual-nämnd eller stadsfullmägtige utsedde män; vardén ock de personer, som den dömde eljest må äska, dertill kallade. Före straffets verkställande gifves den dömde lämplig tid att sig bereda. Den afrättades kropp varde i stillhet å närmaste begrafningsplats jordfäst. Skola flere undergå dödsstraff, då må det ej å endera verkställas i den andres närvaro.» Bonde-Ståndet åter, som vid förehafvande af Kapitlets 1 § beslutat, att dödsstraffet skulle upphöra, har till följd häraf ansett 2 § hafva förlällit; och har således detta Stånd för den händelse, som inträffat, att nemligen dödsstraffet genom tre Stånds beslut blifvit af Rikets Ständer såsom straffart bibehållet, icke afgifvit något yttrande angående sättet för samma straffs verkställande. Vid sådant förhållande och då två Stånd biträdt
O c t x * l J^ Ai,, m tel m B e r g, F. D. MARTIN MATTSSON, 5 ARSENALSGATAN 5. a ' l i för d e n! S e x t i o - JL f e m kronor har .den kostat, på den tiden, j a! Har du hört, a t t du inte får ligga p å golf vet och krafla m e d dina kläder. Tror d u m a n trollar fram kläder, d u? säger j a g d i g! Och ni a n d r a! Stora flickan, kan du inte ta dig något f ö r! Stackars barn, g å nu! » Flickan satte på sig hatt och kappa och gick. Modern såg efter henne m e d en vek blick, rätade upp sig och strök tillbaka hå- ret från det ännu fina och vackra a n s i k t e t och blef länge stående så m e d händerna för p a n n a n. B a r n e n s å g o s k y g g t p å hvarandra och flyttade sakta sina små trasiga saker, allt under det de m e d en viss fruktan afvaktade något n y t t häftigt utbrott från sin stackars mamma. Men med en suck lät hon händerna falla och gick till sina sysslor. E t t ögonblick försjunker kvinnan i tankar. Modern har satt på litet mat till middag och har ingenting a t t göra mer än vänta på sin äldsta dotter. H o n ser sig i spegeln och ler bittert. M a n n e n ser sällan p å henne, smekningar k o m m a aldrig i fråga, oftast är h o n häftig och ond och han trött och missmod i g. L i s a s h e m k o m s t skall göra modern glad och sålunda göra dem lättare till mods. Hon hoppas ännu — trettiofem kronor vore det minsta. Lisa skulle kunna få sig ett par n y a kängor, kanske att m a n kunde köpa h e m något godt åt mannen. » Stackars m i n gosse, stackars oss allesammans! » Det tar i låset. » Mamma, snälla mamma, jag kunde inte hjälpa d e t. » » L i s a! » Ond? Eiktigt antik! Så utmärkt vacker! Hvar har du fått den? F e m t o n kronor, d u!