Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föreståndaren att genom de betalande elevernas bidrag bereda sig tillgång till den för nämnde Institut ifrågasatte ytterligare utvidgning; hvadan Utskottet, med frånträdande till alla delar af dess förut afgifne yttrande, afstyrker det för Landtbruks-Institutet vid Degeberg äskade ytterligare anslag. Hvad åter angår anmärkningen, att Institutets Föreståndare ej skulle hafva tillbörligen ställt sig till efterrättelse de föreskrifter, som förmentes Slals-Ulskottets Utlåtandej IV.-o 217. 3 hafva blifvit lemnade af Rikets senast församlade Ständer, angående årligt offentliggörande af hvad, som för landtmanna-näringarnes förkofran vid Institutet blifvit åtgjordt, så enär Rikets Ständer, enligt hvad deras vid sistlidne Riksdag fattade beslut gifver vid handen, tili Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnat att bestämma grunderne för de Degeberg beviljade 5,ooo R:drs användande och conlrollen deröfver, och Utskottet icke anser lämpligt att föreslå vidtagandet af andra åtgärder, än Rikets Ständer då funno erforderlige, hemställer Utskottet, att ifrågavarande erinran må lemnäs utan afseende. Beträffande förslaget, att Stats-Verket måtte förbehållas egande-rätt tili de vid Institutet befintlige redskap och instrumenter, så finnér Utskottet, vid det förhållande, att anslaget för Degebergs Landtbruks-Institut beror af ett emellan Föreståndaren och Staten upprättadt contract, enligt hvilket sjelfva egendomen och dess tillhörigheter fortfarande blifvit ställde lili egarens fria disposition, att det, i afseende på berörde redskap och instrumenter, väckte förslag icke bör till någon åtgärd föranleda. Vidkommande slutligen den af Prosten Sidner väckte motion, så enär Utskottet ej funnit något antagligt skäl vara anfördt för förhöjning uti det vid senaste Riksdag till Kongl.
Ridderskapet och Adeln tillåter remiss af Herr Hammarskölds Memorial, anhåller jag att vid dess gjorda motion få göra ett tillägg: ehuru högt jag önskar att Upsala LitteraturTidning måtte tå portofritt genom Riket försändas, skulle jag dock icke vilja tillstyrka ett Ständernes underdåniga förord hos Konungen till beredande af denna förmån åt LitteraturTidningen allena, utan önskar jag ett sådant underdånigt förord för alla inhemska Tidningar af Litterär och Stats-eeconomisk Den 19 April. 485 beskaffenhet. Så nödige de förre äro för vetenskapsidkaren, så oumbärlige äio de sednare för medborgaren , och i synnerhet för den blifvande Riksdagsmannen. Blefvo Stats-ceconomiska ämnen mellan Riksdagarna uti allmänna Tidningar behandlade, kände man resultaten af de administrativa åtgärderna, skulle ofelbart antalet af motioner vid Riksdagarna mindskas och deremot verkligen vigtiga frågor blifva kraftigare understödda. Så mycket som jag kanner de män, hvilka med LitteraturTidningen äga befattning, tror jag, att de ingalunda skulle vilja öka antalet af Litteraira monopolister, och genom en förmån , som andra sakna, bidraga att qväfva den täflan, förutan hvilken intet framskridande är att förvänta. Hafva män funnits, som hittills med betydliga bidrag godtgjort redactionen den förlust, sorn en genom saknad porto-frihet inskränkt afsättning tillskyndat densamma, så skola de ock finnas hädanefter. Men skulle Riksens Ständer anse sig icke kunna tillstyrka en sådan allmän portofrihet , eller Kongl. Majit icke täckas deråt Sitt Nådiga bifall lemna, så anhåller jag om Riksens Ständers underdåniga förord hos Kongl. Majit, att åtmindstone så manga exemplar af Upsala LitteraiurTidning, som möjligen kunna af Norrske män reqvireras, måtte få gå portofritt genom Sverige till Norrige. Jag har hört, att, till befordrande af en närmare och så högt önskad sinnenas förening emellan båda Rikens inbyggare, det varit påtänkt, att tillåta Norr - 486 Den re April. ska Tidningars införande i Sverige och Svenska Tidningars portofria införande i Norrige.
Vid en fördubblad skjutslega skulle då tillökningen blifva i-jR:dr på detta ringa afstånd, och man kan häraf sluta till de betydliga svårigheter, sorn skulle möta Regeringens hulda omsorger, då den, vid infallande missväxt-år, finner sig föranlåten , att, till hungersnöds afhjelpande ibland Allmogen, afsända betydliga spannmåls-transporter till långt ifrån hafvet belägna orter, såsom Dalarna, Jemtland, med flera. Den olägenhet sorn Eergshandteringen, vid dess tunga producters forslande, härigenom - 139? Den 16 Juli• igenom måste vidkännas, och de odrägliga kostnader, som skulle drabba vissa Embetsoch Tjenstemän , som i och för sina sysslor nödsakas förrätta betydliga resor, för hvilka de njuta antingen alldeles ingen särskilt ersättning, eller ock endast på gamla Taxor grundade obetydliga respenningar i ett för allt, äfven i de händelser', då resorna blifvit mycket emot förra tider ökade, mäste ock härvid komma i beräkning. Enär, i jemförelse härmed, närvarande skjutsinrättnings inflytelse på allmänna hushållningen tages i betraktande, kan väl icke nekas, att åtskilliga besvärligheter och , olägenheter för de skjutsandes jordbruk förorsakas genom den dem ålagda skyldighet att fortskaffa resande. Att dessa uti de flesta remitterade Memorial äro nog öfverdrifna , finner Utskottet sig likväl föranlåtet anmärka. Det antages för afgjordt, att en till skjutsning brukbar häst, skall icke erhållas för mindre än ion R:dr Råneo, och ej uthärda längre än uti 2 år; man uppgifver afståndet imellan Gästgifvaregardarna till lj. mil, och man beräknar 3ine dygns bortovarelse för hästar och skjutsbonde, såsom endast inbringande de för denna väg beräknade skjutspenningar, och häruppå grundas uträkningar , som leda till dét resultat, att skjutsnings skyldigheten kostar hvarje helt hemman öfver 200 RtdrJho årligen,samt aude ined ett sådant onus betungade, i synnerhet om de äro Skatte-bönder, dermed omöjligen kunna längre uthärda.
Förtroende är ändå det allra bästa – men jag ska också försöka bättra mig. Och nu måste du förlåta mig. Förlåt mig riktigt, eljest blir jag alldrig glad mer!» Gustafs hufvud, som hittills legat som en klump på min arm, började ändtligen att få lif i sig, och så firade vi vår försoning med en lång, hjärtlig kyss. Påföljande morgon kom Villy i god tid. Han hade hoprynkade ögonbryn och gick med häftiga steg. »Nu har jag tänkt på saken», sa han. »Det är förbannadt svinaktigt (ett sådant rysligt ord!) af farbror, ty vid hans år bör man veta hvad man är eller inte är.» »Således», sa jag lugnt, »om jag hade varit en ung hustru och han en ung man, så hade han inte behöft veta – hvad han är?» »Kära tant Lova, jag är villig att göra de medgifvanden jag kan, men att gå från min lifsåskådning är något som jag inte kan.» »Dålig lifsåskådning, som du inte kan dela med din hustru», sa jag. »Emellertid: hvar och en för sig. Jag har gjort hvad jag anser vara rätt. Hon är därinne.» »Hvem?» »Miss Rås.» Villy stannade tvärt. »Hon kommer att följa med oss hem», tillade jag, riktigt förtjust öfver att låta honom gå igenom samma pärs som jag pröfvat på. »Det måtte jag säga!» fräste Villy. »Endera har kvinnor alldeles för mycket stolthet, eller också ha de ingen stolthet alls. Hur tant Lova någonsin kan gå in på att » »Se så, gå du in och hälsa på henne, i stället för att stå här och gräla! Men akta de få lockar du har kvar», tillade jag skrattande, »ty hårsovenir tycker hon om!» Det var den enda hämd jag tog för alla hans fula ord. Pepita, ty nu är Miss Rås omkristnad till Pepita, svek inte sin natur den här gången häller. (Jag undrar minsann inte på, att Gustaf vill skaffa sig peruk!)
efter nämnde tids åtgång, infordradt; 8:0 så fort försäkring å en byggnad kan erhållas, bör densamma, genom låntagarens försorg och på dess bekostnad, anskaffas för minst 3 år, hvarefter till Comileen allemnas Brandförsäkringsbrefyet, jemte behörigt bevis derom, att låntagaren ,afsagt sig rättigheten att Brandslods-Bolaget frånträda, så länge någon delaf lånet är obetald; börandes dessa handlingar, Ulinka med låntagarens skuldebref å lånesurnman, lill Riksgälds-Contoret insändas; £ik> till R. St. Fröt. 1840 och 1841 • 4 Sami. 1 Jfd. 3 Band. 21 Iiäft. 2 10 Stals-Utskoltets Memorial, N.o 497» 9:0 om en tomt, innan den blifvit bebyggd, ombyter egare, inträder den nya egaren i den förres rättigheter och skyldigheter; 10:0 senast den 1 Juli 1844 skola från Comiteen till RiksgäldsConforrt vara insända vederbörande låntagares skuldebref å hela det Jyftade lane1 ; kommande, derest något eller någia af dessa skuldebref skulle efter denna termin uteblifva, ersättning att från Comiteen i laga ordning infordras för det belopp, som icke genom insända skuldebref blifvit behörigen redovisadt, jemte fem procents ränta å samma belopp, beräknad från och med den 1 Juli 1843 och intilldes betalning följer; 11:0 sedan alla skuldebrefven blifvit, inom föreskrifven tid, till Riksgälds-Contoret aflemnade, upprättar Comiteen en allmän liqvidation öfver de frän Kongl. Stats-Contoret emottagna medlen; hvilken liqvidation i arne exemplar till Riksgälds-Contoret insändes, hvarefter Fullmägtige, i fall densamma varder af dem godkänd, å det ena exemplaret meddela sin decharge för Comitéen, i afseende på dess befattning med lånemedlens förvaltning; 12:0 för uppbörden af ränteoch capital-afbetalningarne öfversän des från Riksgälds-Contoret till Kongl. Majtts
lag får dock nämna, alt det icke varit så lätt förUtskit att upgörn, grunder för bestämmande af denna ersättning, samt att, efter hvad jag försport, äfven denna ersättning inom ett annat Stånd ansetts för hög och följaktligen der blifvit nedsatt, hvad resekostnaden beträffar, till 500 rdr för hvar och en af Hrr Deputerade. Vid sådant förhållande torde det vara lämpligast att bifalla hvad Utskit här föreslagit. Hr Printzensköld, Carl: Om man betraktar den ställning och de förhållanden, uti hvilka vederbörande Hrr Deputerade komma att befinna sig, så kan man icke undgå att erkänna riktigheten af Hr von Franckens anmärkning. Jag känner ganska väl, att Utskit uti den efterföljande punkten föreslår ett traktamente af 25 rdr Denä Juni e. m. för dag; men afven med detta tillägg anser jag ersättningen vara ganska ringa och skulle hafva önskat att vederbörande uti detta fall gifvit prof på hälften af den frikostighet, som de ådagalägga i fråga om beredande af ersättning till Utsk:ts sekreterare. Om Utsk:t fästat tillräckligt afseende på de förhållanden, uti hvilka ifrågavide Deputerade blifva ställda, så är jag öfvertygad derom, att Utskit kommit till ett annat resultat, som någorlunda svarat mot behofvet, — ett förhållande, hvilket jag, för min del, nu icke fidner ega rum. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Uts'k:ts ifrågav:de hemställan bifallen, 2:dra punkten, ang. de Deputerades dagtraktamente; och 3:dje punkten, ang. ifrågavide medels utbetalning. U‘tsk:ts hemställanden biföllos. H. Exc. Hr Grin och Landtm, yttrade härefter, att H. Exc. finge i 11. o. Adis minne återkalla, att vid det tillfälle, då motionen om utväljande af Deputerade för bevistande af DD. MM. Konungens och Drottningens kröning i Norige härstädes väcktes och bifölls, Ståndet derjemte fann för godt att upskjuta frågan om sättet för de Deputerades väljande, intill dess underrättelse ankommit om de Öfriga RiksStåudens beslut rörande
Sålunda medgifver den för Arméens Pensions-kassa gällande Pensions-staten i allmänhet pension efter uppnådda 50 åldersoch 30 tjensteär, samt rättighet tillika att, med bibehållande af pensionsrätten, vid 45 års ålder och äfven i vissa fall derförinnan kunna taga afsked och efter expektnnsårens utgång komma af pension i åtnjutande. Pensionsåldern enligt den förhöjda Pensions-staten är deremot för ett större antal löntagare framflyttad till 55 och 60 till 65 fyllda lefnadsår; och enligt denna Pensions-stat medgifves icke vid afskedstagande i något fall pensionsrätt förr än vid 50 års ålder, hvarförutan pensionärerne efter denna Pensions-stat åligger att intill viss upphunnen ålder i krigstid hemma i landet, då sådant påfordras, fullgöra do kommenderingar och uppdrag, sorn för landets försvar kunna ifrågakomma. Emellan dessa begge Pensions-stater företer sig alltså en väsendtlig åtskilnad; och det måste betraktas såsom en icke ringa fördel för arméens löntagare att efter omständigheterna kunna begagna sig af den ena eller andra, äfvensom derigenom befrämjas pensioneringens hufvudändamål i Statens intresse, nemligen att, så vidt möjligt ar, underlätta afgången af det äldre befälet och förskaffa arméen en för krigstjenstgöring och vapenöfningar fullt tjenstbar befälspersonal. Vid sådana förhållanden, och då den, uppå Eders Kongl. Maj:ts framställning. vid sistlidne Riksdag antagna förbättrade pensioneringen för arméen, hvartill Rikets Ständer då beviljade anslag för åren 1858, 1859 och 1860, alltifrån dess införande den 9 Februari 1858, i allmänhet visat sig tillfredsställande och icke heller i tillämpningen medförde några svårigheter, finnér jag mig böra i underdånighet tillstyrka, att den sålunda införda pensioneringen mätte med oförändrade grunder tillsvidare bibehållas och att förslag i denna syftning mätte till Rikets Ständer framställas. Af det vid förra Riksdagen för denna pensionering beviljade kreditiv å 150,000 Bil. JVs 2 till Kongl. Maj:t,s Nåd.
Ordningen med hwarannan öfwerlagt Lfwen vin anslagen, antingen frägorna derom warit remitterade till nägotdera Utskottets ensamma eller bädas samfälda handläggning; dock sä, att Utstotten i stna beräkningar endast afsatt medel för de anslag, om hwilkas anwändande det tillhört Stats-Utskottet att yttra sig allena, ware sig i följe af sakens beskaffenhet, eller rcmistcrnas lydelse. Enär N. St:r kunnat w!d denna Riksdag i möjligaste mätto anskaffa medel till Förswarswerket, och andra wigti - 3-8 Stats-och Banco-Ut sköttens gare ändamål, utan att belasta Riket med skuld, hafwa Utstotten antagit såsom grundsats, att icke heller för andra behof tillstyrka flera eller högre anslag, än svin kunna bestridas, utan att förwälla nägon ny Riksgäld. Utskottens första åliggande har således warit, att undersöka och till beloppet bestämma Statswerkcts extra tillgängar, för att derefter rätta och fördela de extra anslagen. De Extra Tillgängar Utstotten päräknat, äro frän Stats-Contoiret. Behällning af öfwcrskottest pä Statswerkcts inkomster för ären 1827—29, enligt StatsUtstottets af R. St:r bifallna Betänkanden N:is i5.f och 25Z R:dr 690,000 Ifrägawarande öfwerstott hafwa wäl, sedan Nikshufwudboken för 1827 numera blifwit flutad, wifat en ringare behällning för samma är, än Statsutskottet i Betänkandet N:o i5H förmodade, eller blott 286,000 R:dr. Men derigenom förfwagas ingalunda säkerheten om tillgängen ä de här för alla 3 ären päräknade 690,000 N:dr; och hafwa Utstotten, för att i sadant hänseende undanrödja all farhäga inoin Riks-Ständens inedlemmar, af Kongl. StatsTranspit 690,000. Utsk.
Men sedan penningen börjat blifva den Talisman, hvarvid dumheten och okunnigheten söker lasta begreppet om sine innehafvares värde, och sedan allt således bör vågas för att samla förmögenhet, huru är det då tänkbart, ätt oegennyttan skall lemna rum för upphöjda tänkesätt och ädla försakelser? Bränvinet, såsom en källa till rikedom och till brännmärkt heder för GrossJminnaren, måste således fortfara, sedan det alltifrån år 1531, då det första gången erhöll Regeringens tillåtelse ätt besöka vårt Fädernesland, bar härstädes fjvai blifvit, Landet till så ringa båtnad, att redan år iGg8 Regeringen fann sig föranlåten förbjuda bruket deraf; och Gud gifve, att berörde förbud aldrig blifvit upphäfvet, En otalig mängd projecter och Författningar, i fråga ej mindre om tillverkningen, än äfven om bruket åf Bränvin, hafva sedermera tillkommit; och då Rikets Ständer vid sista Riksdagen Tältade det beslut, att utverka bifall till KronoBränneriernas förstörande, öppnades ött rart och vidlyftigt fält för alla Bränvinsspeculanter. Det anses nu icke mera skamligt, alt i Bränvin fördränka vett och förstånd, heder och förmögenhet, än att i mäsk-karet Fördränka den skörd, som är ämnad till försvar mot den grymma hun. gersnöden. Man har till och med uu nyli - Den 4 December e. m. gen horten hop Arbetskarlar på Stockholms gator, likväl med anständighet, sjunga till Bränvinets lof en visa, der re fr amen i hvarje vers lydde så här: Bränvin„ Bränvin, mine Herrar! Bränvin. Så långt har förderfvet ändtligen. hunnit. Vi, uti vårt ansvarsfulla kall som Nationens Representanter, böra likväl se litet framför oss, och icke längre anse för en småsak, hvad som är en hufvudsak. Nu. super allt hvad lif och anda har, så väl man sorn qvinna, så väl fullvuxen sorn hara, åtminstone Bland' den lägre Folk-klassen.
Då bevisning om missbruk af bränvins-försäljning bör underlättas, sä vidt med rättvisa är förenligt, hafva Rikets Ständer funnit nödigt, att i Författningen uttryckeligen stadgas, det, vid äta! för olaga bränvins-försäljning, icke någon må såsom jälvigt vittne anses endast på den grund, att han dervid bränvin köpt eller förtärt. Sluteligen få Rikets Ständer underdånigst anhålla, att E. K. M:t i nåder täcktes, i enlighet med bifogade Förslag, låta utfärda Författning till allmän efterrättelse. Denna Författnings tillämpning borde visserligen, då Kongl, Förordningen den 10 Oktober 1851 gäller endast intill den 1 Januari 1855, inträda från och med sistnämnde dag; men då innevarande år redan så långt framskridit, att åtskilliga i Författnings - Expeditions-Utskotlets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 203. 637 förslaget införda föreskrifter, såsom beroende af förberedande åtgärder, icke kunna genast vid nästa års ingång verkställas, hafva Rikets Ständer ansett vissa öfvergångsstadganden nödvändiga, hvilka alltså i Förslaget influtit. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 30 November 1854. Förslag tili Förordning angående vilkoren för bränvins försäljning. §• 1. Bränvin må ej till mindre belopp än 15 kannor säljas af annan än den, som enligt 2 eller 4 §. dertill berättigad är. §• 2. Den, som erhållit rättighet att idka minuthandel med bränvin, får ej sälja mindre än {- kanna. §• 3. Vid handel, som i förestående §§. omförmäles, må hvad såldt blifvit icke a (lie nitas i mindre belopp, än det minsta, som i hvartdera fallet säljas må; ej heller får något af det sålda å försäljningsstället förtäras. §• 4. Den, som erhållit rättighet att idka utskänkning af bränvin, må sälja huru litet belopp sorn helst, och må detta å stället förtäras eller derifrån afhemtas. Jl utskänkningsslälle skall mat alltid vara att tillgå. §. 5.
BancoUtskottet uti Memorial af den 27 sist!. November, gjort framställning, dels om tillstånd att för hvardera af dess Beredningar antaga en Notarie eller Protocollsförande, och i händelse ännu en Afdelning skulle befinnas nödvändig, då, utan vidare anmälan, tillsätta en Tredje Notarie, och dels, att aflöning för Utskottets Secreterare, Notarier och Canzlister, jemte VaktBetjeningen måtte ifrån nu varande Riksdag få blifva anordnad af de för Riksdagskostnaderna anslagna Allmänna medel; så har Högv. PresteStåndet, genom ProtocollsUtdrag af den 28 sisth November, till StatsUtskottet remitterat senare momentet, rörande aflöningen. Äfvensom, enligt från Hederv. BondeStåndet ankommet ProtocollsUtdrag af d. 1 sisth December, Anders Danielsson från Elfsborgs Län anfört: att då Banken är ett R. St:rs Verk, så synes det visst efter princip riktigt, att omkostnaderne under Riksdagarna vid BancoUtskottet af StatsVerket liqvideras; men då dels dessa utgifter äro obetydliga för Banken, dels Banken sjelf aflönar sin öfriga Betjening samt hittills med StatsVerket delat kostnaderna, i och för Revisorernes Sammanträden, och Riksdagskostnaderne dessutom blifva nog dryga för StatsVerket att vidkännas, hade Anders Danielsson hemställt, om icke Banken hädanefter,-såsom hitintills bör aflöna BancoUtskottets Betjening; hvarefter tlederv. BondeStåndet till StatsUtskottet remitterat senare delen Betänka n den. 77 af BancoUtskottets Memorial tillika med Anders Danielssons ofvanberörde yttrande. Enligt erhällen officiel uppgift, har en Summa af 10,370 R:dr 45 sk. 4 r:sh blifvit från R. St:rs Bank anordnad till de personer, hvilka vid 1823 års Riksdag varit tjenstgörande hos BancoUtskottet.
Han skulle uppträda först i den kommande afdelningen. » B o s c a », sade han och ryckte Ruda i armen, i det han höll fram programmet för hans ö g o n; » var det ej om den mannen du en gång berättade mig en egendomlig historia för ett år sedan, och som då uppträdde å Djurgården? Det var j u han som reste världen rundt för att söka sin hustru, och som du var med och räddade från att drunkna i Themsen en höstkväll, då han skiljdes från henne och från att räknas bland de lefvandes antal. » » Jo, mycket riktigt. Han tillhörde redan då detta sällskap. Hans spaningar tyckas förbli evigt lika fruktlösa. » » Jag minns ej detaljerna af denna mystiska sak. Ni hade j u kommit hem en kväll från er klubb; vid ett brohvalf upptäcker ni en folksamling; ett lik, som det såg ut, tycks drifva i strömmen; du och en kamrat få det i land, det lefver Var det ej så? » » Alldeles. I fem veckor låg den obekante på ett anspråkslöst hotell, där vi inackorderade honom, sväfvande mellan lif och död. När han ändtligen kom till helsa och klara sinnen, fann han sitt hem sköfladt, sin hustru rest ifrån, allt förintadt. Hon hade genom polisen fått upplysning, att han var omkommen. Ty det troddes allmännt. Han var bara en stackars oordentlig äfventyrare till cirkusryttare, men han måtte ha älskat henne passioneradt. Han gjorde försök till själfmord vid upptäckten, att hon öfvergifvit honom. » » Jag minns, du berättade det. Del var då han sargade sig till detta vidunderliga ärr, han ännu bär. Ja, det var en egendomlig historia. Romanerna i lifvet öfverträffa ofta dem i böckerna.-. » Tst — musiken spelar upp. Han kommer, vi ha h o n o m redan här! » Det går ett sorl genom den väldiga cirkusbyggnaden, ett öfverraskningens och beundrans sorl, när Antonio Bosca spränger in. Under slöjor och flor färgas fina kinder, och som på ett gifvet kommando fällas alla kikare upp till mönstrande ögon.
Jag vill ej eller försöka alt verka på öfvertygelsen efter ett sådant tal som Grefve von Flåtens. Men efter den förklaring Grefve von Platen afgifvit, att han nemligen öfverlernnade till Friherre Anckarsvärd sjelf, huruvida han ville återtaga de anmärkte meningarne; når denna följdes af ett bifall, som då det å ene sidan råttvisude Friherre Anckarsvärds afsigter, å den andra ej borde lemna någon tvekan öfrig om Ridderskapets och Adelns med Grefve von Platen instämmande tänkesätt, att under erkännande af Friherre Anckarsvårds rätt att låta sina uttryck blifva qvarstående, vädja till hans egen känsla, att dem återkalla, vänder jag mig nu till honom med förtröstansfull förhoppning, att han uppfyller denna önskan. Hår har flere gångar blifvit nämnt örn förhållandet i andra constitutionella länder; jag tror deni då böra i allt tillämpas, och efter man alltid tager exempel från England, så må man erinra sig att der åf - 79 Den i Mar lii# ven nu mycket talats örn nöd och förlägenhet uti stränga ordalag; men både Ministrarne och Oppositionen hafva likvål öppet och bestämdt förklarat, att om England blir kalladt till krig, år det beredt att med eftertryck det utföra. Om nu någon hade sagt motsatsen och han uppmanades att förklara och jemka sitt påstående, som wiöjligen kunde vid en sådan politisk erise sorn den närvarande, verka på och nedstämma sinnena, så år jag öfvertygad^ att han villfarade en sådan allmän begäran. Det är blott i följd af eq dylik allmän känsla, som jag hemställer till Friherre Anckarsvärd, om ej de anmärkte uttrycken kunna utgå. Friherre Anckarfvcird: De mest besyn nerliga belågenheter, synas vid alla händelser af lifvet vara mig förvarade; och den nu förevarande är visserligen ej af de minst brydsamme.