Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. anhålla att hingstar af Norrsk race matte hållas vid våra Stuterier i allmänhet. Dä delta betänk, afslogs väcktes motion derom, att ett anslag måne beviljas till premier i samma syftning. Nu frågas vördsammast om icke en motion, som går ut på, alt på ett annat sätt vinna samma ändamål, d. v. s. alt genom premier kunna skaffa Norrska hingstar i landet, bör anses omedelbarligen föranledd af den föreg:de frågan. Jag tror det och anser således visserligen icke grundlagsvidrigt att remittera motionen. Motionen har fått ett ökadt värde genom Hr Braunerhjelms förslag och jag skulle föreställa mig att största delen af R. o. Ad. gerna vill befrämja frågans framgång, så vida de icke finna sig förhindrade af grundlagens stadgande. Något hinder kan jag för min del icke upläcka i ordställningen af 56 § Riksd.Ordn. Man har sagt alt motionen blifvit förut afslagen; men man får väl icke sä noga räkna på prejudikater i detta afseende. Man har sagt, att om motioner i anslagsfrågor så sent remitteras, så skulle StatsUtsk. aldi ig vela hvilka utgifter, som skulle förekomma. I della afseende får jag påminna om R. o. Adis beslut rör. Bankovinsten nemi., att raan framdeles skulle taga i betraktande huru den bör användas. Skulle emedlertid ingen annan yrka remiss af motionen, så vill jag icke vara envis. Frih. Cederström, Rudolf: Det lärer väl blifva nödvändigt, att, utan hänsyftning på föregide tillgöranden i andra frågor, fatta sitt beslut i denna. Jag kan då icke annat än finna, det Hr Stiernsvärd, vid början af riksdagen inom motionstiden, varit oförhindrad alt väcka det förslag, som han försl nu afgifvit. Att numera, efter motionstidens slut, till remiss och vidare handläggning framställa ett sådant ärende, anser jag icke öfverensstämmande med grundlagarnes bud. Detta yttras utan att ingå i någon pröfning af motionens innehåll och möjliga förtjenster, till hvars bedömande jag kanske för resten icke vore qvalificerad.
Den holländska dukaten flög således bort med nejlikorna; och då nyåret kom, hade gamle Josua Sundberg med sin närvaro illustrerat så många barndop och bröllop, att det icke vidare var att tänka på det förelagda psalmprofvet för någon viss tid – ”det vore menniskans pligt” menade han ”att när som helst sjunga sin morgonpsalm med eller utan ackompanjemang”, en filosofisk maxim, hvars höga värde jag så mycket djupare erkände som den befriade mig från att vara alltför flitig, ty hvad klavérspelningen beträffar, var hågen för den just icke mer brinnande än för språklexorna. Icke heller fann denna obenägenhet för lärdomsprofven någon synnerlig ersättning i en öfvervägande böjelse åt det husliga, utan alldeles tvärtom. Alla större hushållsgöromål, då huset ställdes på en viss uppoch nedvänd fot, utgjorde min fasa. Då det stundade till de stora bakdagarne, en tre à fyra å rad, fick jag en verklig feber, ty efter min mors stränga principer skulle jag, om än aldrig så ofullkomligt, deltaga dervid; och jag sörjde så att jag nästan kände mig sjuk, då sista lediga aftonen ingick. I hushållet var det ungefär på samma sätt, och alla förutspådde att jag skulle blifva fullkomligt oduglig äfven i denna vigtiga gren. Min enda lilla fattiga framhållna förtjenst bestod deruti, att jag skäligen snällt spann af mitt lin-hufvud om vintern, detta visst icke derföre att far och mor sagt att allt det garn, som flickorna från barndomen spunne, skulle användas till väfnader för deras blifvande hemgift, utan derföre att jag vid detta intressanta göromål hade tillfälle att på samma gång ihopspinna de mest konstiga sagor, ett nöje, som aldrig gick bättre än under hjulets lätta snurrande. Ju längre jag ostörd fick sitta vid spinnrocken, desto längre växte också historierna, och jag rodnade som om jag varit allt annat än oskyldig, då mor eller far berömde min flit.
till honom för att infria löftesrika förhoppningar och återställa en rubbad tro på det goda hos mänskligheten. En ung man, sin ålderstigna moders stöd, Att hon år bleknad, bruten och malt, studerar till arkitekt, men för att, som man du aldrig någonsin märkt. säger, hafva framtid, måste han fullborda stuDin grannlåt lyser ju lika gladt, dierna utomlands i Paris eller Wien — äfven fast hennes hufvud liar värkt. dit räcker den gifmilda handen. Du ser ej på henne, du ser i journalen Och alla dessa orkeslösa gamla, hvilka slitit ut sig i andras tjänst, utan någon annan och tänker på färger och snitt och på balen. vinst för ålderdomen än fattigdom och nöd, huru hafva de icke otaliga gånger välsignat det deltagande hjärtat och den gifmilda hanOch får du höra ett sanningsord, den, som åt dem inrättat ett hem för återstå- om huru människors lott ende dagar till grafven. Bilderna växte och min håg blef så varm dock faller så ojämnt här på vår jord, — jag måste luta mig ned och kyssa den så svarar du tanklöst blott: gamlas hand — nej, det rent mänskliga, • » Del är ju så gammall och vanligt; beiiöfoer godhet och kärlek, har icke dött ut ifrån man ens en sekund all grämas däröfver? » världen. Anna Knutson. a, till verandan. Sparfvarne hoppade vigt och lätt mellan syrenhäckens blad. Allt i denua tafla var leende och gladt. — Dock, nej, hvad var detta? — Ett moln, ja verkligen; ett lätt p. A F JL,EOPOLD. Det mål, där " allt är nådt ". En svarsartikel af Hilda Myhrman. Idun för den 9 oktober finnes en artikel, k&lt; \ hvilken har till öfverskrift » Kvinnor och XJ) politik »;, och hvari författaren efter en mycket galant inledning tager till orda emot kvinnans politiska rösträtt.
Härmed må nu vara huru som helst, och lagfarenhelen inom BondeSt. må vara huru beskaffad som helst, sä linner jag uti ett bifall härtill, eli medgifvande deraf, ali denna underd. önskan af BondeSt. må blifva underkastad K. M:s nåd. pröfning, och det vill jag icke hindra. Det vigligaste skälet, som blifvit anfördt emot bifall till det hvilande förslaget, är visserligen alt SckreUs utnämnande är ett Konungens prerogativ, hvilket genom ett bifall till förslaget skulle borttagas. 1 della fall delar jag likväl helt och hållet llr Lagerhjelms åsigt och är af honom förekommen. Skulle K. Äl. anse detta prerogativ vara af så stor vigt, så är jag öfverlygad om att hela landet, hela representationen, skall linna skälen för dess bibehållande så giltiga, ali ingen, icke ens BoudeSt:s ledamöter, skulle förundra sig öfver att K. 51. ville fortfarande Sig deraf begagna. Jag har således ingen farhåga för att, i händelse detta prerogativ verkligen af K. 5J. betraktas såsom vigtig!, Han icke deraf fortfarande skulle begagna sig. Under sådana omständigheter, och dä jag önskar att B. o. Ad:s beslut icke må lägga hinder i vägen för BondeSt. ali fä sin önskan framburen till K. 51., röstar jag för bifall till förslaget. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag vill icke söka all belysa den mörka tafla, som Hr von Hartmansdorff här har updragit, öfver förhällanderna till dato och de som skulle upkomma hädanefter, i fall del förslag, som nu hvilar lill B. o. Ad:s afgörande, sk lille slutligen blifva grundlag. Jag vill icke vidröra de vågade premisser och de derifrån dragna, lutande slutsatser, som Hr von Hartmansdorff gjort.
Lor^sre-8rAn <!ers I^öcksmäters vägnar kZ kre^«-8t!iiäett rs6»möcer5 lbvövitz häckner. kä ^eclefvZrcka Ronäe-^rälK" clers I^e6«m§r«rz vätznsr wollers )ok»vs»o». I-. k-ullvivs. rlpxI.Ul K05 NZxloil. Iliklä. ock Xrleln lien 7 5epr. Ständers wid sista Riksdag till Kongl. Maj.t aftätne underdäniga skrifwelse, rörande framtida Hushällningen med de sä kallade Hofstallängarne, Riksens Högloft. Ständer, i afseende pä Arrendet af Std. LZv Den 5 September. Eldgarns O, i Färentuna Socken och Härad af f. d. Swartsjö Län, widtagit det besiut, att det ärlrga Arrendet af 2Z Parmar hö, som Jnnehafwaren förut erlagt i Penningar med 17 R.dr. för Parmen, borde framgent utgä ef. ter gällande MarkegängS pris; sä har, i an. ledning af hwad nuwarande Arrendatoren af denna Kronolägenhet Lieutnant Mechanicus I. W. Gerss, hos Kongl. Maj t rörande bcstaf. senheten af sitt innehafwande Arrende i under, dänighet anfört, jemte de upplysningar Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegium derom af. gifwit, Kongl.
Bonde-Ständet, desi Deputationer; se Deputationer. — desi Protocolls-Utdrag; se Protocolls-Utdrag. — eommunieerar sine respeetive Mcdstander, Riksdags» mannen lll-nk Ler8ons Memorial, rörande en jcmnare fördelning af allmänna skyldigheter pä all jord , Riker. Juni 782. ^ Sammandrag af hwad uti ätskillige Memorial blifwit föreflckgit rörande dels förändradt anwandande af Kronans egendomar, dels ock indragning af wiste öfwcrffödige ansedde Embeten. Dug. 684. — om oinskränkt rösträttighet wid Bancoförwaltningen, Aug. 967. Gct. 1271. 4174- tÄov. 27;. ;76. —- om förklaring öfwer s. §. i Kongl. Förordningen d. 11 Febr. 1789. angäende Kronohemmans försäljande till Skatte Sept. 792. om desi Åtagande af Krono-, Hälloch Reservc-skjuts för Säterier, Rä och Rörs, Insockne och Utsockne samt Frälsehemman, Gct. 1278.4224. 4;o6. prov. 291. — willor wid Wal-Actens understrifwande, Dec. 672. 776. — om öppen rättighet för Ständet att antingen per Capita eller genom Elektorer wäija fine Utstötts Ledamöter^ Ian. 789. 79/. — om desi Secreterares aflöning. desi yrkanden om eftergifter i Ständs-privilegier; sc privilegier'. Lorgare-SkänSets Deputationer; se Deputationer. desi Protocolls-Utdrag; se Protocolls-Utdrag. — eftergifter af Privilegier; se privilegier. Bouppteckningar, angäende erinran till allmänbcten om hwad derwid iakttagas bör, Febr. 11.
De lån, hvarföre Riksgälds-Contorets garantie kan erhållas, få ej ställas på längre förfallotid än 38 år, ej vara förskrifne med högre ränta än 5 procent, och böra vara uppsägbara å Hypotheksföreningens, men ej å fordringsegarnes sida. i i:o De till Hypotheks-föreningen ingående räntor oclLcapital-afbetalningar (^amortissement), som icke inora en månad från förfallodagcn äro inbetaide, böra, utan uppehåll, lagligen indrifvas; och beror det af Directionen att ålägga den gäldenär, som sålunda 3:ne gånger varit försumlig, att verkställa större och tidigare capital-afbetalningar, än han i annat fall varit skyldig fullgöra, i 2:0 Hypotheks-förening må ej utfärda obligationer å mindre yaleurer, än ia5 R:dr Specie, eller 5oo R:dr Rgs eller courant, i 3:o Hypotheks-föreningens böcker och räkenskaper böra, när så påfordras, vara tillgänglige så väl för Riksgälds-Contorets Ombud , som för Föreningens egne medlemmar; och skall årligen en fullständig granskning af räkenskaper och förvaltning verkställas genom af ftypotheks-föreningen utsedde Revisorer, jemte en af Riksgälds-Conloret utsedd Revisor, för hvilken kostnaden dock af Hypotheks-föreningen ersättes. i/[io Skulle Hypotheks-föreningen ej uppfylla de förbindelser, hvilka i dessa hufvudgrunder densamma åläggas, samt Riksgälds-Contorets Styrelse, för Contorets säkerhet, skulle finna nödvändigt att någon del af den meddelade garantien återtaga, eger RiksgäldsContoret ålägga Hypotheks-föreningen, att större elter mindre del af de garanterade lånen betala; — och, för den händelse sådant på annat sätt icke låter sig verkställa, härtill indrifva den erforderliga summan af Hypotheks-föreningens reservfond. i5:o
I alla fall blir detta icke rätt, ty det blir icke den liqvid hvartill låntagaren en gång sig förbundit, och den kan väl icke i alla fall Ständerna med skäl rubba. Jag vet alltför väl, att man genom upsägning kan indrifva lånen, men låntagarne äro icke i tillfälle alt känna detta Ständernas beslut och Banko-reglementet må väl icke innehålla andra stadganden än dem, sora öfverensstämma med enskildes lagliga rätt i sådant afseende, och de räkna på att deras lån icke förr än i sista hand blifva upsagde, d. v. s. då Banken blir realiserad. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke neka att Hr Åkerman med serdeles skicklighet, så väl försvarat sin egen framställning, som ock förmått R. o. Ad. att så länge sysselsätta sig med denna Don 12 April f. m. 347 enskilda fråga. Jag säger enskild, emedan den handlar blott om frågor, som röra enskilde låntagares förmåner, och ingalunda Bankens eller allmänhetens. Hr Akerman har med lätt hand vidrört de olägenheter, som anmärkts vid förslaget. Så t. ex. har han ansett olägenheten af dessa afbetalningars ingående på samma tid som kronoutskylderna, vara en obetydlighet, i jemförelse med det stora insamlandet af ktonoupbörden, och sålunda förmenat att ingen upmärksamhet dervid borde fästas. Om man likväl ser nogare på saken, skall man finna att det blir en tillökning af 10 proc. i den summa, som på en gång skall utgå, och tryckande inverka på allmänna rörelsen. De ingående kronoulskylderna, som på en gång inflyta, gå knappt till 4 mill., och den summa, hvarom nu är fråga, skalle, när man vet att fastighetslä nefonden är mill., hvaruppå (> proc. skola betalas, blifva 390,000 r:dr, således 10 proc. Om man redan finner det vara obeqväpat att 4 mill. i Statsmedel på en gång ingå, så kan det väl icke nekas alt det ju blir en ytterligare olägenhet om 10 proc. dertill läggas. När man erkänner en olägenhet, så inser jag icke något skäl hvarföre den icke skulle rättas.
Jag anhåller att Ridd.SecreLn mätte upplysa, huru med detta mål förfarits uti de öfriga Stånden. Underl. Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ankommit från något af de öfriga Stånden, huru de behandlat detta mål. Hr von Hartmansdorff: På det att vi ej må onödigtvis belasta oss med ännu en återremiss, så anhåller jag att delta betänk, måtte ytterligare få hvila. Hr Aminoff, Joli. Fredi., förenade sig med Hr von Hartmansdorff. På begäran af Frih. Cederström, Anders, och Gr. Frölich, Dayid, lades äfven ånyo på bordet LagUtskrs d. 13 sisth Mars på bordet Ingda utlåt. N:o 182, öfver gjorda anmäiknrr viii Utskrs betänk. N:o 123 , i antedn. af så väl K. M:s nåd. propos. med förslag lill förordning emot olofliga folksamlingar, som ock särskilda i detta ämne väckta motioner. Ånyo föredrogs PresteSt:s den i5 sisth Mars på bordet lagda inbjudning lill instämmande i Ståndets beslut i antedn. af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utskms betänk. N:o 29, angrde ändring af författningarna om sockenstämma samt 0111 bildande af coniin unalslyi elser. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag är öfvertygad att det skulle hafva varit till mycket gagn för R. o. Ad. om vi ägt förevar. PresteSl:s beslut i denna fråga, när vi afhandlade detta ämne.
Af den 27 sistiidne Junii; N:a 37» Rörande Casper Wijkmöns anmärkningsanledning, i afseende på InkomstÖfverskottens disposition. Från StatsUtskottet: Af den 17 sistiidne Junii: N:o 180, I anledning af Kongl, Majrts Nådiga Remiss» i fråga om indragning af Rå- och Rörssamt Insocknefriheten å Hemman, som blifvit skiljde från Säterierne. I anledning af Kongl,Maj:ts lill Utskotten aflåtne Nådiga Remiss af Hand - 204 Den 9 Jul i i e. m. lingarne i målet, rörande Majoren von Steijer ns underdåniga anhållan om evärdelig Skattemannarätt å 2:ne under Starby Kungsgård lydande lägenheter JVallaSlätten och Herrsjö A ngen. Af den 20 sistlidne Junii: N:o 182. Öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o c)5 förut meddeldte Berättelse om den af Utskottet förrättade granskning af RiksgäldsContoret, General AssistanceContoret samt f.d. FilialDiscoutInrättningarne. Af den 23 sistlidne Junii: N:o i83. I anledning af begärd upplysning rörande verkställighet å ett Rikets Ständers Beslut. N:o iS4- Angående underrättelse, huruvida en af Rikets Ständer begärd ändring i Kongl. Förordningen den 22 Julii 1823 rörande Tiondeoch Räntegifvares m. 11. rättigheter och skyldigheter ägt rum. I anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, angående anslåendet af ett Kongl. Maj:t och Kronan tillfallet Dana-arf till en ScholaeFond i Wahlö Församling af Upsala Stift. N:o 186. Angående ersättning till Assessoren Hellberg för liden förlust å en coutraherad leverauce af ArtiUerieHästar. Den 9 Julii e. m. ao5 N:o 187.
Om man, för ett ögonblick, skulle hålla sig vid uppställningen af Betänkandetj så är Den 4 J u n i i f. ra. 167 äfven den ganska oriktig och stridande mot all ordning och skick, då bland 71 särskildte Motionärers yttranden och förslager icke ett enda blifvit upptaget, besvaradt, godkändt eller vederlagdt. Denna underlåtenhet må hafva tillkommit antingen föi att bespara något af de fem månaders tid_, som behöfts för arbetets fullbordande, eller ock för det man icke förstått, huru ett Betänkande bör uppställas; så saknas ändock den resumé, hvaraf hvarje Motionärs åsigter eljest kunnat bedömmas; och frågorne så väl som svaren stå således nu endast för Utskottens pluralitets räkning. Granskar man åter sjelfva hufvudsaken, så förete sig uti dess behandlande sådane misstag och motsägelser, dem man icke behöfver upprepa för att vederlägga; ty Betänkandet har idet fallet gått anmärkningarne i förväg, och innehåller tillräcklige materialier till sin egen vederläggning. Ämnet betraktadt sådant det är, och icke sådant det af egennytta och den enskildta vinningslystnaden i allmänhet framställes, har egenteligen 2:ne sidor: den Moraliskaj och den Ekonomiska; och fastän det varit både att önska och förmoda, att den förra, såsom den ädlaste och nödvändigaste, skulle utgjort rätta grunden för Utskottens Betänkande, hafva Utskotten likväl litet eller intet fästat uppmärksamheten derpå, utan hållit sig endast vid det Ekonomiska i frå - i 63 Den 4 J u n' * f* ln< gan, och således gjort det till hufvudsak, sora rätteligen är bihang. Länge och i ett oupphörligt stigande har den klagan låtit höra sig, att genom ett omättligt tillverkande och förtärande af Bränvin, skall den dygdiga, modiga, kraftfulla och storsinta Svenska Nationen omsider nedsjunka till den grad af sedeförderf, uselhet och fattigdom, att Nationen rättnu icke mera är densamma den har varit, och med forntidens Svenskar icke har någonting annat gemensamt, än blotta namnet.
Nu härinom R. o. Ad. en enskild motionär uppträdt och yrkat, att, med upprifvande af R. o. Ad:s beslut, tiden för markegångssättningen må framflyttas till Jan. månad. Om detta fästes såsom ett vilkor vid antagandet af BondeStts inbjudn. anser jag mig icke hafva något att deremot påminna, emedan jag tror inbjudntr kunna antagas med eller utan vilkor; men då motionen möjligtvis framdeles kunde af R. o. Ad. pntagäs, och R. o. Ad. således upphäfva ett annat beslut, utan att i sammanhang dermed antaga inbjudn» från BondeSt., så skulle möjligen ett med våra grundlagar min-, dre öfverensstämmande och mot antagna former stridande resultat kunna blifva följden af denna motion, hvars remitterande jag på sådan grund bestrider. Tillika anser jag mig härvid böra förklara, att, enligt min åsigt, förhållandet med Frih. Palmstjerna? motion ingalunda var enahanda som med den nu ifrågavar. Frih, Palmstjerna väckte motion om ändring a£_elt beslut, hvars bestånd redan var tvifvel under - Den 14 Mars. kasladt, i anseende tilt den af BondeSt. meddelade inbjuda. Härtill kom dessutom, att R. o. Ad., genom det meddelade afslaget å StatsUtsk:s förslag i 5:te punkten af utlåt. N:o 3g3, endast förklarat, att R. o. Ad. icke ansåg uppsägningsrätten böra räntetagarne betagas, men derigenom icke meddelat något positivt förklarande rörtde ändring i hitintills gällande förhållanden i detta hänseende. Genom antagandet af Utsk:s tillstyrkande i 3:dje punkten af samma utlåt, bar R. o. Ad. deremot bifallit den uttryckligen bestämda förändring, att markegångssättningen skall ske under Dec. i stället för Nov. månad. Att nu ytterligare besluta, dettiden för markegångssättningen skall än vidare framflyttas till Jan. månad, strider följaktligen fullkomligt emot ett redan vid denna riksdag fattadt beslut; och jag får altså hemställa, huruvida icke Hr Gr. o.
så behöfde lion ej häller tillfredsställa densamma, men nu är hon äfven sinnlig, och därför vore det en absurditet om hon trodde sig kunna frigöra sig från detta sinnlighetens kraf. På samma sätt förhåller det sig med den i den sinnliga världsordningen grundade stridslagen. Söka vi undandraga oss denna, så förneka vi själfva verkligheten. Detta är hvad man kallar falsk idealism, och ali sådan leder blott till sin egen motsats. Så ock i detta fall. Om man nämligen upphörde att göra motstånd mot våldet, då skulle våldet just triumfera, styrkan bli högsta lag, ty alla de brutala krafterna inom mänskligheten skulle då få fritt spelrum, både inom samhället och mellan samhällena. Medeltidens feodala förtryck är exempel på det förra. Ty det uppkom just därigenom, att en del af folket — de ofrälse — upphörde att fullgöra sin försvarsplikt. leke åstadkommo de därmed att ali strid upphörde, utan tvärt om att de, som fortfarande egnade sig åt vapnens bruk, grundade ett det fullständigaste våldsregemente, hvars offer de vapenlösa blefvo. Och på samma sätt går det med hvarje folk, som sviker sin försvarsplikt. Det afväpnar ej därigenom sina grannar, utan frestar dem blott till öfvervåld, och försöken att realisera fredsutopierna äro därför mer än något annat egnade att låta » mordtid och stormtid » gå öfver världen. Skola vi då förkasta såsom orimligt Kristus ' fridsbud? Nej, men vi skola anse det som en hälsning från den andliga värld, såsom hvars målsman han här uppträdde och i hvilken vi ock äro ämnade att vara medborgare, oss gifvet till ett ideal, efter hvars realiserande vi här skola sträfva. I denna andens värld gäller det budet absolut, och för att framhålla detta har Kristus också framställt det i absolut form, på det att det må blifva oss en ledstjärna, hvars ljus ej af något fördunklas. Men att jordevandraren följer stjärnans ledning, det innebär ej, att han förnekar sin bundenhet vid jorden, söker färdas fram under den förutsättningen, att han kan fritt höja sig i rymden till stjärnans omedelbara närhet — ett sådant försök skulle blott låta honom fullständigt hamna i gruset — utan det innebär, att han under sin vandring på jorden och enligt de för en sådan vandring gällande lagarne låter sig ledas till ett mål.
Dalman ansett kunna misstänkas, tror jag ej, att många verkligen misstänka; ej heller har jag funnit, att någon revision varit i tillfälle att finna anledning dertill, att något sådant vångel ägt rum. Jag tror således, att det ej kan vara skäl för en annan opinion, än den StatsUtsk. ådagalagt. Det enda skaij som egentligen är anfördt för dessa medels ingående directe, vore de besparingar, som derigenom kunde uppkomma; men jag har derom redan yttrat min opinion, och det torde vara för hvar och en klart, att sådant icke skall inträffa, när, i fall sjötullsoch brännvins-medlen skola ingå directe till Riksg.cont., detta Cont. finge lemna så mycket mera till Statscont. för att fylla de årliga behofven, hvilka ej kunna fyllas utaf den behållning af 5 millioner, hvarmed räkenskaperna paradera. Genom i832 års revision torde Upplysning vara vunnen om dess natur Och att blott en ringa del deraf är ren behållning. Detta åter är ett stående förlag, men kan ej räknas såsom en tillgång, hvarigenom de årliga utgifterna kunde minskas, utan endast såsom en hjelp vid deras bestridande, derföre att inkomsterna ej kunna ingå så fort, som utgifterna utgå. Jag anser således förslaget onyttigt, emedan det ej skulle medföra någon verklig fördel, hvarken i det ena afseendet eller det andra. Intilldess någon bestämd fördel deraf blifvit visad, tror jag ej, att man hehöfver ingå i vidlyftig discussion om de olägenheter, det skul - Den 12 Maj f. m. »7 skulle medföra; ty en ändring bör alltid vara föranledd af de fördelar, man ser, att man skall vinna. I annat fäll skulle man komma i oupphörligt framoch tillbakagående. Jag tror till och med, att man redan har ej obetydlig känning af de olägenheter, sorn omogna beslut medföra. Hr Lefren, Job. Pehr: Som jag vid sista riksdagen var ledamot i StatsUtsk. och i denna fråga var en af dem, som tillstyrkte Utsk:s åtgärd, ber jag att med några ord få framställa de grunder, på hvilka jag tror, att Ulsk. rätt fattat sitt beslut.