Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För året ifrån den 1 November 1853 till s. d. år 1854: A) Ingående behållning enligt redovisningen här ofvan 59,103: 46. 9. B) Influtna räntor, enligt specifikation, a) af Bergslaget 1,362: 9. 7. b) af enskilda 1,407: 37. — 2,769: 46. 7. C) Silfver-afsältning till fonden för år 1853, rän tebärande ifrån den 14 Decembers, å., dåsilfvertillverkningen var 3,905 lödiga marker och 2 lod £ gran fint silfver, utgjorde 703 B:dr silfver-specie motsvarande, efter förvandling i Banko-sedlar 1,874: 32. — 4,644; 30. 7. Summa Debet: den 1 November 1854 B:dr B:ko 63,748: 29. 4. Slats-Ufskottets Utlåtande N:o 147. 9 Efter derifrån afförd annons-kostnad .1: 12. — återstod den 1 November 1854, såsom utgående behållning: a) lnnest&ende i Bergslagets kassa å 5 % ränta 29,785: 31. 8. b) d:o d:o deponerade utan ränta 7,149: 45. — c) Utlånt till särskilda personer 26,296: 32. — d) Utestående Intressen ä de utlånta medlen 515: 4. 8. 63 747: 17. 4.
HartmansdofF uppträda till försvar för en emot min och den liberalare åsiglen stri dande tanka, må det ursägtas, att den farhågan infinner sig, att äfven i detta fall med Hr v. Hartmansdorffs likartade åsigter möjligen kunna göra sig gällande vid den förnyade pröfningen i Utsktn, som återremisseu föranleder, och ett mindre liberalt betänk, än detta, i följd deraf, till Stånden från Utskrn skulle kunna inkomma. Äfven af denna anledn. tror jag bäst vara att nu bifalla detta betänk. och jag styrkes deruti desto mera, som Hederv. BondeSt. redan detsamma bifallit. Betänk, innehåller ju tillstyrkandet af en underd. skrifvelse om verkställigheten af hvad R. St. vid 1823 års riksdag, således redan för 12 år sedan, beslutade; och då vi äga den erfarenheten, att Regeringen i detta afseende fortgått uti en liberalare syftning sedan den tiden och småningom sökt lossa de band, som fjettra industri och näringsflit, synes mig ett sådant beslut, som det af Utskm tillstyrkta, vara det lämpligaste, helst detsamma synes antyda en önskan för fullföljandet af det system, som iÖ23 antyddes, och otvifvelaktigt skrifvelsen, sedd ur en slik synpunkt, skulle gifva Regeringen ändå mera kraft att med större steg fortgå på den bana, som den beträdt till mera närings-och handelsfrihets vinnande, ehuru än detsamma kunde vara i strid med verksamma och mägtiga interessen. Frågan i dess princip discuterades så vidlyftigt för några månader sedan och, efter hvad mig syntes, till så fullkomlig vederläggning af de illiberala åsigterna, att jag ej vill återupptaga denna del af ämnet. Att befordrandet af afsättning är ett verksamt och angeläget befordringsmedel för industrien nekar jag visserligen ej; men ensidigt tillämpad förlorar denna sats allt sitt värde.
Hon hade haft kamrater, glada han heter Georg och hon, ja, hon heter och putslustiga som flickor i allmänhet, Dortha. ljöd endast ett dämpadt: » dem gudarna älska, de dö unga » Men deras minne lefver! Rösterna ha tystnat, strängarna ha brustit, ögonen släckts, men: £n midsommardröm. men fastrarna Lina och Sina hade alltid skickat henne till skolan i styfva, stärkta förkläden med tillsägelse att komma hem i samma glänsande, rena tillstånd. Dortha hade en utprägladt plikttrogen natur, och följden blef att hon helst gick för sig själf i aktsamhet och stillhet. Och ännu allt framgent efter skoltiden bibehöll hon något af oskrynklad stärkelse, och allt eftersom åren gingo fick hon mer och mer denna prägel af lugn och stillhet, som var bosatt Georg Boeson var född i den lilla staden, hade bott midt emot det lilla gula huset och hans mor, änka efter stadsläkaren, hade varit god vän med fröknarna Dahl. Doktorinnan och fröknarna Lina och Sina hade brukat gå i kyrkan tillsammans o m söndagarna, och då hade alltid den lille Georg och Dortha i sitt stärkta förkläde följt efter hand i hand. Och hand i hand hade de följts åt barndomen igenom och lekt stillsamma lekar i den lilla prydliga träd197 gården, utan att rubba gångarnas finkrusiga krattning. Så hade Georg blifvit gymnasist och växt upp till en lång, tafatt gosse, som rodnade öfver hela ansiktet, bara man såg på honom. Dortha var den enda, han höll sig till af alla stadens flickor. Hon gaf honom aldrig stickord och skrattade ej som de andra. Hon var bara lugn och mild och from, det var en riktig hvila att vara i hennes sällskap. Så dansade de i otakt med hvarandra på julkalaserna, och han styrde hennes kälke, när de åkte ned för de låga backarna. — Dortha tyckte mest om låga backar och åkte helst långsamt. Så blef han student, — mycket nybakad, ny mössa, n y käpp och helt små, nya mustascher, var litet svärmisk, skref vers, hade idealer och såg i Dorthas blonda lugn den personifierade, ljufva kvinnligheten.
Alla statsbidrag, som under denna Riksdag blifvit uti ifrågavarande afseenden beviljade, skola från Riksgälds-kontoret utbetalas antingen omedelbart eller ock genom Konungens vederbörande Befallningshafvande eller den embetsmyndighet, som fått sig i nåder uppdraget att medlen reqvirera och uttaga; börande, innan större eller mindre del af beviljadt slalsbidrag utbetalas, hos Riksgälds-kontoret företes: ffj om arbetets utförande afslutadt och godkändt kontrakt; b) af K. M:t godkänd säkerhetshandling för samma kontrakts fullgörande eller medlens återbäring; c) behörigt intyg alt arbetet är börjadt, samt derjemte, då statsbidraget skall utgå såsom lån, Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 78. d) en till Riksgälds-kontoret eller ordres ställd, af Fullmäktige godkänd skuldförbindelse, som, i fråga om låneunderstöd för vattenaftappning eller annat odlingsföretag, skall innefatta vederbörandes betalnings-ansvar, intilldess sådant lån, jemlikt Kongl. Kungörelserne af den 13 Juni 1845 och den 3 Nov. 1848, blifvit fördeladt på de hemman, hvilka för återbetalningen skola ansvara, pcb fördelningen vunnit laga kraft, samt uti jordebok, på föreskrifvet sätt, antecknats; och ej af Fullmäktige godkänd borgen eller säkerhetshandling för den afgifna skuldförbindelsens uppfyllande. 8:o. De låneoch säkerhets-handlingar, som, för statsbidragets utbekommande, till Riksgälds-kontoret aflemnas, förblifva uti Kontorets vård; dock skola sådana handlingar, som vederbörande embetsmyndigheler kunna blifva i behof att begagna, till dem, på behörig reqvisition, utlemnas. 9:o. I händelse afvikelse, utan vederbörligen vunnet tillstånd, skulle ske från den af K. M:t Nådigst fastställda arbetsplanen, eller arbetet icke inom den derför bestämda tid fullbordas, ankommer på K. M:t att låta inställa all vidare, utbetalning af statsbidraget samt återfordra hvad deraf uppburits, att,' pä en gång eller successivt, till Riksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, K.
Till betackande afförestäende «ptagasmot6proTents ranta och Obligationer stälde till inlösen tvid siutet afärigt 5: hwarföre beloppet deraf uptages med 2,290,686.- 4;. 11 Ä denna Lanesnmma, som esterbehof-anstaffas beräknas "den till nästa Riksdag löpande räntapa förslag till - rc-y.ziz2. i. C red it Om detta proscct antages, klifwa följande skuldposter dels undwikne dels listuiderade nemligen Det Län af Banquen, som Högloft. Utskottet föreflagit - r - stort 2,251,000 Fem ars ränta dera 225,000 — Bananen undgär den föreflagnc - Realisation af utelöpande Creditscdlar 6,261,587 R:d och de blifwa amorterade genom en i detta project anslagen ärlig fond af zvo.ooo RidBrco, som för 5 ar gör 1,500,020 — Utrikesgälden afbctalas med 1,748,827, Patriotiske länen liquidrros med 250,406: 36. 8 Den af Kongl. Manstt till Diftnfions Werket i näder östade 1 Million R.-d utgår tillfullo, enligt dett» project medelst ett tillagg, som för 5 är gör 487,505: n. 4. Att derjamtc ut och inrikes Crediten biber hålles, och framför alt Banco och Lrcditsedlarncs försämring till deras inre eller rsela warde bättre förekommes, wore af Författaren fanste ett fömätkt päMndt. L,LvO,VOV »,462,739 Dett 7 December Z7l LadeS pä Bordet, hwarjämte det, af Friherre l/iljsncrantinlämnade Finance project remitterades kil! Banco r Utffottet i sammanhang
"ljuspenningar indragas, då lönen förbätt”ras; alt i allmänhet, då Embetsman, sorn ”uppbär ljuspenningar, men nu ej undfått ”lönetillökning, från tjensten afgår, desam”ma böra upphöra och för efterträdaren ”icke ega rum; samt att för de Extra Or”dinarier, som hädanefter inträda i Embets”Verken, ljuspenningar likaledes böra för”svinna. ” Jag är ej emot, att denna extra ordinaira aflöning, som kallas ljuspenningar, upphör för dem, som få högre löner; men att borttaga den för de Tjenstemän, som tillträda lediga Ijenster utan förhöjde löner, anser jag icke vara rätt; ty det vore att nedsätta löneinkomster för desse Tjenster under det man ökar lönerne för andra; och jag vet ej, på hvilken billighets grund eller af hvad godt skäl det hör ske. Att vinna lättnad och redighet i SlatsRäkenskaperne, är visserligen ett skäl till ljuspenningarnes indragning från de Ijenster, hvilkas löner blifvit förhöjde; och vill man göra det gällande äfven för de öfriga, utan alt höja deras inkomst; så kan man öka deras löner blott till så stort belopp, sorn motsvarar ljuspenningarnes medelpris t. ex. för 5 år. För de Extraordinarie Tjenstemännen åter äro ljuspenningarne den enda löne-inkomslen; och det vore obilligt, att borttaga denna deras enda vedergällning och uppmuntran för en ofta trägen tjenstgöring, då de så länge måste vänta, innan Den 19 Maji e. ra. 333 de kunna erhålla någon ordinarie befattning, sorn medför lön. Utskottet har tillstyrkt en betydlig förhöjning i anslaget till Skrifmaterialier och Expencer samt ved och ljus för Collegierne m. fl. Jag har förut, i frågan om Expeditions-lösen vid Under-Domstolarne, fästat uppmärksamheten derpå, att så länge Domrarnes fördel är förknippad med långa och många rättegångar, så blifva de högre Bomstolarne mer och mer otillräckliga. Också hafva vi städse sett HofRätterna begära ökade anslag och tillökning i Tjenstemännens personal.
December sistlidet år anmodat Kongl. Stats-kontoret samt Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor att häröfver meddela yttranden; och sedan, uppå underdånig framställning, Stats-kontoret. den 30 i samma månad erhållit nådigt tillstånd att sådant yttrande afgifva, hade Stats-kontoret den 23 Januari innevarande är sig i ämnet utlåtit, samt dervid, med erinran, hurusom Rikets Ständer uti .skrifvelsen N:o 181 den 22 Oktober 1860 uttalat de allmänna satser, watt en förenklad förvaltning af Statsverkets medel erfordrades, att dessa ej borde förvaltas af särskilda styrelser samt att man måste å ett ställe samla spridda delar, som böra vara förenade», hufvudsakligen yttrat, att den af motionären föreslagna anordning i väsendtlig mån skulle bidraga att befordra reda och enkelhet uti samt lättad öfversigt af statsmedels-förvaltningen, ehuruväl detta mål icke kunde vinnas med mindre, att reformer vidtoges icke allenast i afseende å utgifterna utan äfven med hänsyn till inkomsterna, så att alla verkliga statsinkomster, hvilka nu inflyta till Rikets Ständers Riksgälds-kontor, ingingc tili Stats-kontoret, som, & Siats-Utskottets Utlåtande N:o 149. titan att befatta sig med utlåningar, fonders förvaltande, myntärenden m. m, skulle mottaga alla Statsverkets inkomster och bestrida alla dess utgifter. Vid förslaget hade Stats-kontoret ansett sig allenast böra göra följande erinringar nemi. att vid de tillfällen, då en och samma kommun, menighet eller enskild person fått sig beviljade både lån och anslag, det utan tvifvel skulle föranleda till oreda och uppehåll, om lånet erhölles ur det ena verket och an slaget från det andra, hvadan för sådana fall syntes lämpligast, att Riksgäldskontoret, efter granskning af säkerhets-handlingarne, anordnade både lånet och anslagssumman samt sedermera förvarade låneakten; att hvad anslagen till folkundervisningen beträffade, till hvilkas bestridande nu användes hälften af den till
4 Sami. 1 Afd. 3o Raft. 9 66 Stats-Utskoltets Utlåtande j IV.-o j6. det Rikets Ständer, med förnyande af deras vid sistförflutne Riksdag gjorde begäran, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det nödiga åtgärder mätte vidtagas;, för tillvägabringande af en sådan reglering af Norrska Statens andel i de samfälde kostnaderne for Svenska och Norrska handelns skyddande, som med rättvisa och billighet öfverensstäinmer. Kongl Krigs-Collegium Artilleri-Afdelningen. § 169. Förkl. 540 Jemte förmälan, att Kongl. Maj:t, enligt Nådigt Bref den 12 November 1816, förordnat, att, till liqviderande af den skuld, som genom inkcpet af Mariebergs egendom blifvit Artilleri-Afdelningen tillskyndad och hvilken vid i835 års slut utgjorde 50,734 R-'dr 3i sk, 11 r:st., skulle användas dels den afkastning, samma egendom korame att gifva, dels ock, derest tillgångar sådant medgåfvo, ett belopp af högst 2,000 R:dr årligen utaf 3:dje Hufvud-Titelns besparingar, hafva Revisorerne, enär afkastningen af Mariebergs egendom, som endast uppginge till omkring 3oo R:dr årligen, i förhållande till Capital-skulden utgjorde ett alltför ringa belopp, för att lill någon bestämd årlig afbetalning kunna afses, och då 3:dje Hufvud-Titelns besparingar ej eller dertill lemnat tillgång, ansett sig böra hemställa , att någon åtgärd måtte vidtagas, hvarigenom Artilleri-Afdelningens Stats-anslag befrias från en räntedragande skuld och dess räkenskaper från skuldens fortsatta halancerande. Då det af Revisorerne åsyftade ändamål icke skulle kunna vinnas annorlunda, än genom serskilde
Jag tror inte du själf vet hvarför du är så fanatisk i denna punkt, men det är striden om att få fortlefva som jagar oss att icke vilja släppa taget. Vår son har din kropp, men min själ och den kan du icke utrota. Du skall få igen mig i honom, när du icke anar det; du skall få mina tankar, mina böjelser, mina passioner i honom, och därför skall du en dag hata honom såsom du hatar mig! Det är detta jag fruktar! FRIHERRINNAN. Du tycks ännu hysa en viss fruktan att han skall bli min! BARONEN. I din egenskap af mor och kvinna har du ett öfvertag öfver mig inför dessa herrar domare, och rättvisan spelar visserligen tärning med förbundna ögon, men det finns alltid litet bly i bottnen på tärningarna. FRIHERRINNAN. Du kan säga artigheter ännu i skilsmässans ögonblick; kanske du icke hatar mig så, som du låter påskina? BARONEN. Uppriktigt sagdt, tror jag det mera är min vanära än det är dig jag hatar, ehuru jag nog gör det också. Och hvarför detta hiskliga hat? Kanske jag glömt att du nalkas dina fyratio år, och att det börjar gro en man hos dig. Kanske det är denna man som jag märkt i dina kyssar, 44 i dina omfamningar, och som är mig så vedervärdig! FRIHERRINNAN. Kanske det! Ty mitt lifs stora sorg var, som du icke vet, att jag ej blef född till man. BARONEN. Kanske det blef mitt lifs sorg! Och nu hämnas du på naturens lek och vill uppfostra din son till kvinna. Vill du lofva mig en sak? FRIHERRINNAN. Vill du lofva mig en sak? BARONEN. Hvad tjänar det till att lofva? Vi hålla ju ändå inte våra löften! FRIHERRINNAN. Nej! Låt oss inte lofva något mer! BARONEN. Vill du svara mig sannfärdigt på en fråga? FRIHERRINNAN. Om jag också talade sant, skulle du tro att jag ljög. BARONEN. Ja, det skulle jag! FRIHERRINNAN. Ser du nu att det är slut, för evigt! BARONEN. För evigt!
» 5 Iduns Modet., månädsuppl _ » 3 Barngarderoben » 3 Fredagen den 9 september 1898. B y r å: Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. 164 Redaktör och FRITHIOF Redaktionssekr. : J. varje sann människovän måste glädjas öfver den omsorg och det flitiga studium, som numera ägnas våra oförskyldt lidande likar, till hvilka vi räkna blinda, döfstumma, vanföra och andesvaga. Det i sommar afhållna Abnormskolemötet i Köpenhamn, som var besökt af omkring 600 personer — lärare och lärarinnor från hela Skandinavien — är därpå ett talande bevis. Denna art af verksamhet tilltalar också hvarje känsligt sinne. En liflig växelverkan mellan den stora allmänheten och anstalter af dylikt slag är också ett nödvändigt lifsvillkor för framgångsrikt arbete på detta område. Men icke alla arbetsfält på det humanitära området äro lika lätta att bearbeta, om de ock äro lika behjärtansvärda. Hit är att hänföra räddningsarbetet bland den klass af olyckliga kvinnor, hvilka genom sina konflikter m e d den kristliga moralen själfva förverkat sin rätt till samhällets aktning. Att bibringa dessa vilseförda sant kristliga begrepp och på grundvalen af religionens bud söka omdana dem till dugliga samhällsmedlemmar är i korthet hufvuddragen af detta arbetes innebörd. Det är åt detta svåra värf, som fröken Amelie Unger, hvars lifsgärning vi här vilja teckna, ägnat sin verksamhet. Fröken Unger föddes i Gö- teborg den 17 januari 1849. Föräldrarna voro grosshandlaren Hans Unger och HenriHELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Amelie H utgifvare: Nordling. Utgifningstid: h v a r j e fredag. HofboUr. ll:te årg. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » Lösnummerpris lö öre 25 öre för hvarje pähörjadt tiotal stafv. (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Unger. etta Liibeck.
Men misstroendet följer dem naturligtvis; och om än husbonden sjelf öfvervinner det, efter någon vunnen bekantskap, eller han af ädelmod trotsar det, i hopp på möjligheten att lyckas; så är dock misstroendet hos. hans husfolk icke dermed öfvervunnet. Hans arbetare finna sig förnärmade af kamratskapet med en straffad tjuf, och om än deras fruktan för hans fortfarande vanart skulle kunna försvinna; så vore de icke derigenom befriade från fruktan för skammen att lefva tillsammans med en vanfrejdad person. De skulle anse sig sjelfva deraf vanfrejdade; och för att blifva honom qvitt, komme de att skymfa och förfölja honom, till dess han ej längre uthärdade att qvarstadna i deras sällskap. Agde husbonden herravälde nog öfver sitt tjenstefolk, för att hindra sådan misshandling; så kunde han dock dermed icke hindra, att folket flyttade ifrån honom; och han blefve omsider nödsakad att gifva vika. Den fördomsfrihet, som jag förutsätter hos husbonden, skulle kunna tillåta honom att anställa den straffade såsom sin betjent, och derigenom skilja honom från egentligt kamratskap med öfriga tjenstefolket; men att just med en sådan befattning, der han lättast kunde skada genom otrohet, sätta den vanfräjdade först på prof, vöre kanske mer äfventyradt, än man äfven af välviljan gerna kan vänta. Dessutom blefve det icke mångå, sorn på detta sätt kunde användas. Bättre vore att sysselsätta dem med någon slöjd, som de kunde förrätta antingen ensame eller äfven i sällskap med kamrater af enahanda fräjd; och der tillgång funnes — 51 — på dylikt slöjdarbete, vöre detta utan tvifvel en af de bästa utvägarna. Den blir dock säkerligen alltid ganska otillräcklig. Länge nog Isar jag omgåtts med tanken på en möjlighet att använda de i fråga varande frigifna på sådan ort, der de vore af ingen kände; men vid nogare öfvervägande har jag funnit mig icke kunna deraf vänta synnerlig fördel.
Det sammansatta Stats-Rådet (jfnterims Regeringen) skall hafva sitt säte i Stockholm. Svenska Justitia Stats-Ministern och den Norrska Stats-Ministern skola, vid bägge StatsRådens första sammanträde, draga lott, om hvilkendera der först skall föra ordet. Efter den genom denna lottning först fastställda ordning, skall ordförande sedermera hvar åttonde dag ombytas, så att hvardera Stats-Ministern, den ena efter den andra, och endast en vecka i sänder, må föra ordet. Vid alla de tillfällen då, efter Sveriges och Norriges Grundlagar, Rikets Styrelse föres af Stats-Rådet, skola bägge Rikenas Stats-Råd, till lika antal och efter ofvananförde grunder, sammanträda, Slutligen har Norriges Stor-Thing föreslagit en så lydande §: Då Deri $ 3 Juli. Då de stadgandert som i denna Riks-Act innehållas, dels aro afskrifne ur Norriges Rikes Grundlag, dels utgöra tillägg till densamma, grundade på den till innevarande Stor. Thing, genom Grundlagen, uppdragne rättighet, så skola de i anseende till Norrige äga och erhålla samma kraft, som detta Rikes Grundlag, och icke kunna förändras, utan på det i 11 j:te §. föreskrifna sätt. Då denna föreslagna nya §. rörer endast Norrige, hvars Grundlags stadganden i Riks‘Acten äro innefattade, och ej är stridande mot Sveriges Grundlagar, hvilkas fasthet ej beror af Riks-Acten, utan tvärtom är enlig med de begrepp om helgden af de förbindelser, som imellan Sverige och Norrige äro ingångne, hvilka grundat Riksens Ständers beslut, häfva Riksens Ständer samtyckt till dess intagande i Riks-Acten. Slutligen hafva Riksens Ständer i underdånighet bifallit Eders Kongl. Majus Nådigst. meddelade önskan, att till förekommande af ett ytterligare dröjsmål med Riksdagens snara afslutande, i händelse Norriges Rikes StorThings i afseende på förslaget till den 7 de §. erforderliga nya yttrande möjligenåter kunde blifva afvikande från det sf RiksensStänder nu fattade beslut, RiksensStänder nu härmed förklara:
Till Nermans förvåning visade sig C. ej benägen för saken, men lofvade att på utsatt dag lemna bestämdt svar. När deit dagen inträffade, utkom i bokhandeln » Skildringar ur det inre af dagens historia » — den » förförande, förtjusande, förbannade boken », såsom en förnäm man i de dagame uttryckte sig i bref till en annan. » Det var i sjelfva verket en inom vår. literära verld epokgörande företeelse, som nu visade sig. Förebådad på åtskilliga ställen i tidningen Fäderneslandets historiska genremålningar, franjträdde au den författare full rustad, som kanske bland alla skriftställare i vårt land förfogat öfver den största läsarekretsen » (dessa ord förekomma i det ej längesedan utgifna arbetet » M. J. Crusenstolpe. Hans galleri af samtida och hans literära korrespondens; I, sid. 147). Jag vill härvid tillägga, att när general Akrell falde det ifrågavarande uttalandet hade skil-dringame redan upplefvat flera upplagor! Detta förbiseende är emellertid ett undantag och i allmänhet äro både Akrell och Troil tillförlitliga i uppgifter och sunda i sina omdömen. En smula fåfänga vidlåder kanske den sist-nämde, men han var emellertid för sitt län en förträfflig höfding och har utöfvat ett icke obetydligt inflytande på provinsens utveckling. Att dessa memoarsamlingar blifvit för allmänheten tillgängliga, kan alltså icke vara annat än välkommet. Hugo R r.Ett och annat om våra rangför hållanden. Kulturhistorisk studie. Af Marcellus. Rangen, hvilken nu för tiden af allt klokt folk betraktas allenast som en tom artighetsformalitet, och på hvilken man i allmänhet icke fäster något större afse-ende, har dock i alla händelser spelat en stor roll i vår verld. Många äro de konflikter, som rangstrider och tvistigheter om yttre företrädesrättigheter åstadkommit, och öfver hufvud taget kan man säga, att dessa lappri-saker gjort mer ondt, än man kan tro. En sårad rangsjuk statsman har mången gång låtit land och folk umgälla hvad man i etikett mot honom brutit.
Hr von Hartmansdorff: Jag önskar, att Ridd.Secret. måtte ur anteckningarna för sista plenum upplysa, huruvida Frih, Boyes begäran om inbjudning till de öfriga Stånden att instämma i R, o. Ad:s beslut icke omfattade i:sta punkten af StatsJJtsk:s betänk. Efter min tanke var det sedan Frih. Boye yrkat detta, som Frih. Ehrenborgh och Gr. Posse begärde, att blott den ena delen af R. o. Ad:s rör:de denna punkt fattade beslut, nemi. frågan om sportelregleringen, skulle blifva föremål för inbjudningen, hvilket då bestreds Ueu i3 Augusti f. m. af Frih. Boye och mig, samt några andra ledamöter. Den rubrik, Hr Frih:s motion erhållit på föredragningslistan, har förmodligen blifvit uppgjord af någon ridd.cancellist, som icke så noga betänkte den advocatoriska vändning, frågan kunde erhålla. Jag instämmer för öfrigt i Hr Danckwardts förslag om en helt enkel inbjudning att deltaga i R. o. Ad:s beslut, rörtde irsta punkten af StatsUtskrs betänk. Underteckn. Ridd.Secret.: I följd af Hr v. Hartniansdorffs begäran örn upplysning från prot. för sista plenum får jag äran uppgifva, att irsta delen af betänk. Nro 80 föredrogs, fördelad i 4 punkter, lit. a, b, c, d. Lit. a), angrde sportlernas utbytande mot charta sigillata, bifölls, utan att någon framställning af inbjudning blef gjord. Lit b) hade blifvit afgjord och R. o. Ad. hade dervid bifallit K. Mrs nåd. propos , då Frih. Boye uppsteg och begärde, att R. o. Ad. skulle inbjuda de öfriga Stånden att instämma i det då fattade beslutet. Det var i anledn. deraf, sorn Gr. Posse och åtskilliga andra ledamöter yttrade, att de icke önskade inbjudning, angående denna punkt, men väl i fråga om den irsta, nemi. lit. a. Gr. Cronhjelm.'