Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I sjelfva bergen äro bildade runda, genombrutna hålor, der hafsvattnet oupphörligt rusar in och åter fradgande utströmmar, så att dess klagande, entoniga ljud sammansmälter med de hemska skri, sjöfoglarne låta höra, antingen de uppstämma sina liksånger öfver de ovigda menniskoben, hvilka, jemte spillror af vrak, ligga spridda omkring kusten, eller de för strandbons vanda öra förkunna sin väntan på ett nytt skeppsbrott. Vid tiden för vår berättelse låg på öns östra sida, genom bergen något skyddadt för de rasande vestliga stormarne, ett litet halfförfallet hus, vid hvars yttre omgifning vi först skola fästa vår uppmärksamhet. Huset hade en påbyggd gafvel, hvars blanka timmerstockar och friska mossa visade en skarp motsats till de genom fisktorkning och saltvatten unkna och gröna väggar, som utgjordes af det gamla bjelklaget. Fönstren liknade gluggar med tvenne blyrutor i höjd, och mellan hvarje glugg voro råa skälskinn utspända från takåsen ända ned till den låga muren. Sjelfva gårdsplanen bestod af en stor flat bergshäll, i hvars ena hörn några stänger med uppträdda rockor hängde i regelmessiga rader. Alla klintar rundtomkring voro betäckta med långor och fläckt torsk. Ungefär vid midten af bergshällen var, i en trång remna, en mast inkilad, på hvars topp en flöjel ängsligt gnisslande vände sig för vinden. Tänker man sig vidare en arg hund, vanligen posterad på hällens nedra afsats med nosen vänd mot vester, och en fräsande katt sysselsatt att godta sig med det stinkande agnet i en hummertina, så har man en nära fullständig teckning af den plats, dit vi inbjuda läsaren. En tung dimma låg utbredd öfver det ödsliga landet. Mot de nakna klipporna slogo vågorna sin entoniga takt, och under gälla skri flaxade sjöfoglarne till sina undangömda boningar: dagen hade lidit fram, solens sista stråle hade nedsjunkit i hafvets famn, och mörk skymning bredde sig öfver Tistelön. Men inne i stugan skimrade en tranlampas bleka sken.
>355 med bruksegare och hafva, såsom dessa sednare, till följe af 1803 års Smidesförordning, äfven erhållit den utvidgning i deras sroidesrätt, som skogstiligången, efter skedd undersökning, kunnat medgifva. Deras hyttor äro val taxerade till afgift, på sätt alla dylika anläggningar i Riket; dock hafva dessa Bergsmän lindring uti tionden, sorn för hvarje blåsningsdygn är mindre, än för bruksegarnes masugnar inom samma ort, nemligen 5 å 6 i dygnet vid bergsmanshyttorne, men 13 å 17 vid bruksegarnes inom samma ort, hvilket äfven gäller i fråga örn recognitionsafgiften för nya stångjernssmidet, hvilken endast är 32 sk. banco för hvarje Författningarne, angående stångjernets vågförande , förbud emot öfversmide m. m. gälia lika för bruksegaren, som för bergsmannen, och så länge icke någon ändring uti den kommit i fråga, lärer ej heller något undantag från allmänna föreskrifter, till förmån för ifrågavarande bergsmän, kunna eller böra ega rum. Vid nu utredde förhållande finner Utskottet således icke anledning understödja ifrågavarande Motion, sorn dessutom slutligen synes upplösa sig i en motsägelse, då derstädes yrkas, att bergsmännen matte, emot recognitionsafgift, eller den mest betungande af alla de uppräknade onera, få tillverka så mycket jern de kunna och för - >354 'Besv. och Ekon. Utså. Betänkanden. naå. Hvilket dock allt till Riksens Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt öfver» lemnäs. Stockholm d. 6 Oct. 1823. Ankom den Ii Oct. 1823. Utlåtande, i anledning af JJtskottets afgifne Betänkande N:o 152, om vidsträcktare frihet i af seende på tackjerns• tillverkningen och tackjernshandeln. Yäii ofl. BorgareStåndet samt Hederv. BondeSiåndet hafva till Utskottets förnyade åtgärd återremitterat ofvannämnde Betänkande.
Med anledning häraf har motionären föreslagit att, med upphäfvande af olvannämnde åliggande för arbetsgivare, arbetare skola ega sjelfve svara för sina kronoutskylder erläggande vid uppbördstiden, såsom hvarje annan sjelfständig och fullmyndig medborgare, eller ock att afsked må kunna dylika förvägras tills kronoutskvlderna blifvit godlgjorda; inom Hedervärda Bonde-Ståndet: af C. A. Larsson från Östergötlands län, som yrkat, Bevillnings-Utskoltets Betänkande M 20. dels att Presterskapet och öfrige till Ecklesiasktik-staten hörande tjenstemän mätte för sinn löneinkomster, hvilka till en stor del äro beroende af jordens afkastning, åläggas en högre, mot Preste-Ståndets andel i lagstiftningsoch beskattnings-rätten mera svarande bevillning; och har motionären i sådant afseende föreslagit, att bevillning skulle erläggas af Erkebiskopen, Biskopar och Pastorer med fem procent af deras löneinkomster samt af Akademie-, Gymnasiioch Skol-staterne samt alla andra ecklesiastike embetsman, som egde rösträtt vid riksdagsmannaval, med två procent ef deras löneinkomster; dels ock att, till hämmande af den öfverhandtagande införseln af utländska öfverflödsvaror, synnerligast viner och andra spirituosa, tobak samt åtskilliga uppräknade och med dem jemlörliga manufakturvaror, all handel med dylika varor borde åläggas förhöjd bevillning, hvilken motionären, uti sedermera i samma ämne ytterligare väckt motion (öreslagit till fern procent al behållna inkomsten; och borde bevillnings-afgiften, hvad särskildt beträffade Gårdfarihandlare, som till salu utbjuda sådana utländska varor, dem påföras i skattskrifningsorten.
Om Canal-Werket, en gäng färdigt, ensamt kunde lämna någorlunda revenue för hela, dertill anivände kostnaden, medgofwe jag gerna den enda er for - Den i December. forderlig npmunrran wani, att förffaffi Bolaget er* sättning för ken ränta ä capitalek, son, unker byggnads arén förloras; men dä man deremot äfwen med en hastig öswcrsigk torde sinna, att Bolaget icke kail komma ut med, arr pä hwad wilker som hälst achcve, ra Canalsn, eller att ändamalet . och med desi su!?, bördande för Bolaget är wunnik; fast mera, att, wio saknad af ex ira förmäner, och dä man wik afgifrenS bestämmande för pasieramde fartyg och nw.rsr icke sär öfwc effrida billighetens gräns, Canal - Amenie omöjligen skulle rendera u t öfwer 2 proCent ärligen, sä är i min kanka ingen annan utwäg öfrig, derest annars subicription skal! kunna winnås, samt arbetet kunna för-.tagas och fullbordas, ä» acc lännia deltagarne erforderligt tillfälle att i framtiden förklena och återbetala en sä stor del as Byggnads-kostnaden, arr de ä den sedermera ändock äkerstäendc summan kunna päräkna en skälig afkastning. Man bör harwid ä wen ihogkomma, are ju iner man upmuntrar Privake till deltagande, och jn mera man Uiiderläitar förut nämnde återbetalning desto snarare kan arbetet fullbordas , hwaremot hwarje iuffränknjng i förmånerna, om an Bolag t likfullt i längden Mille kunna fullkomna C>- nal-Werket, åtminstone cflägs>!ar tidcpnnkten för Fader, neslander att deraf draga nytta. Ju kort kare tid Bo» laget får begagna Banco Länet, desto oundwikeligare blir atr nied Canal arbetet gä langsammare killwäga, och att först genom pennjngarnes längre anwändande till
Och för detta, som ingenting kunnat bli, hade han förspillt lyckan. Hans åsikter och principer tycktes honom nu vara torra spindelväfvar, som fångat honom. Han ville rifva sig lös för att nå henne. Hon var det enda verkliga, det enda som var hans. Så hade han känt det förr. Det kom tillbaka nu. Hon var det enda i världen. »De strida ändock i Paternó i dag.» »Det har varit en tvist vid stadsporten,» sade han. »Det är ingenting. Om jag hade kunnat tända hela Etna, hela stadskransen rundt om Etna! Då hade man ändock förstått oss. Man skulle ha lyssnat till oss. Nu skjuter man endast ned några bondhopar för att få några hungriga munnar mindre. Man ger oss ej en enda eftergift.» Han slet i sin spindelväf. Kunde han våga att gå fram till henne, säga henne, att allt det där var likgiltigt. Han behöfde ju ej tänka på politik. Han var konstnär, han var fri. Och han ville äga henne. I denna stund var det, som om luften bäfvat. Ett skott rullade fram genom natten, så ett till, ett till. Hon kom fram till honom och grep honom om handleden. »Är detta upproret?» frågade hon. Skott på skott kom dånande. Så hördes rop och bullret af en folkhop, som rusade nedåt gatan. »Det är upproret, det måste vara upproret. Ah, lefve, lefve socialismen!» Det kom jubel öfver honom. Hela tron på hans sak kom åter. Henne också skulle han vinna. Kvinnor hafva aldrig nekat att tillhöra segraren. De skyndade båda utan ett ord vidare upp genom trädgården till porten. Där började Gaetano svära och ropa. Han kunde ej komma ut. Det var ingen nyckel i låset. Han var instängd i trädgården. Han såg sig om. Det var höga murar på tre sidor och på den fjärde var bråddjupet. Det var ingen utväg för honom. Men från staden hördes det förfärligaste larm. Det var folk, som rusade till och från, det var skott och skri. Och man hörde dem tjuta: »Lefve friheten, lefve socialismen!» Han kastade sig upp mot porten och nästan tjöt, äfven han. Han var fångad. Han fick ej vara med.
Slutligen har man ock påstått, att valen skola omfattas med mera deltagande och göras med säkrare omdöme, när de ske classvis, och hvarje väljande således till sin pligts uppfyllande manas af nit på en gång för Constitulions-TJtshot:ets Memorial, N\o 38, 21 sitt stånds enskilda och för landets allmänna väl, och der han, så vida han äfven är förbunden att välja inom classen, med vida större säkerhet kan bedöma de personers egenskaper, på hvilka han eger välja. > \ Dessa skäl få ökad vigt af erinringen om de svårigheter, hvilka annorstädes mött ombildning af national-representationen och den försigtighet, med hvilken en sådan ombildning, der den utan revolution kommit till stånd, blifvit verkställd. Den reform, som ändtligen i83a utfördes i England, och som qvarlemnade så månget missförhållande, finnes, kort efter Underhusets återställande i dess af Cromwell rubbade skick, yrkad. Vid 1688 års revolution sökte man göra bebofvel deraf gällande, och Englands utmärktaste män förklarade sig under adertonde århundradet öfvertygade om dess nödvändighet. I Tyskland, hvars Ståndsbildning hufvudsakligen varit mönster för vår, hafva de fleste Stater, vid ombildningen af sin national-representalion, åtminstone tili en stor del bibehållit Ståndsskilnaden; om det ock skeit med så betydliga ändringar, att af de gamla Stånden i många fall endast återstår namnet, under det de till en stor del utgöras af personer, hvilka i äldre tider visserligen icke skulle räknats dit, så bevisar detta så mycket mer, huru mycken vigt man ansett sig böra lägga på grundsatsen, då man icke ens i de så olika förhållandena funnit giltig anledning att frångå den. Utskottet anser visserligen icke hela fördelen af nationalrepresentationens förening i en enda Kammare omintetgöras genom elass-val. Det hoppas tvertom, att samfäld öfverläggning och samfälda beslut skulle, oberoende af valsättet, innan kort utöfva en högst välgörande inflytelse på Riksdagens hela caracter.
Skrifvelse, l\7:0 229. 159 I följd af livad ofvan är i underdånighet anmäldt oell sedan af de vid sednasle riksdag å denna Hufvud-titel uppförda anslag, en del indelta räntor samt indelt och oindelt spanmål genom innehafvarens afgång upphört och indragils, samt Rikets Ständer medgifvit att, vid den nja Riks-statens upprättande, Allmänna Indragningsstatens förslags-anslag får jemkas i den mån, som bli (Ver erforderligt för att till jemnade belopp bringa Riks-statens slutsummor, i afseende å såväl penningar som indelta räntor, samt indelt och oindelt spanmål, hafva Riks-statens Nionde Hufvud-litels utgifts-suminor blifvit fastställde att för åren 1858, 1859 och 1860 utgå, som följer: 160 Expedilious-Utskollets Förslag till undcrd. Skrifvelse N;o 229. IVionde Muf - Pensionsoch IndragningsStaterne. Pensions-Staten för Civile Embelsoch Tjenstemän . - Dilo för deras Enkor oell omyndige Barn 37,500: —• Nuvarande anslaget 7,500: — Dilo för militäre Embetsoch Tjenslemäns samt Under-Officerares Enkor och Barn Ersättning för mistade Löne-innehållningar Dito åt Pensions-Kassorna för Nådårsoch Begrafnings-besparingar: Civil-Slatens Pensions-Kassa ... 6,540: Arméens Pensions-Kassa 28,080 Amiralilets-krigsmans-kassan 2,580 Wadstena Krigsmanshus-kassa (deraf ersättning för Hemmans-ränlor och Kronotionde, Förslags-anslag 48,300 R:dr). Nuvarande beloppet 217,150: — Tillkommer: ökad ersättning för Rusthållsoch En-per-inille-afgifterne 28,950: — Amiralitets-Krigsmans-kassan:
Jag tillstyrker dem på tid. Friherre Boje: Då jag framställde mitt förslag, öfverlemnade jag till Herr Grefven Den 2 December e. m. 57 och LandtMarskalken ordningen af dess föredragande, och jag förblifver ännu dervid. Jag begagnar derjemte tillfället att tillfredsställa Herr Cederschjöld med den försäkran, att jag alldeles icke befarar den omtaldta sedelindragningen. Är realisationen sådan Herr Cederschjöld tror den vara och velat öfvertyga mig om, nemligen baserad på rigtiga grunder, så är ingen fara; då skall ingen strypning äga rum; brister den åter i grunder, då måste man förutsätta så många brister, att denna ingen ting betyder. Herr Cederschjöld: I anledning af den siste värde talarens yttrande, får jag gifva tillkänna, att då jag talade för realisationen, hvilade dess plan ännu på en säker grund; men genom de motioner, som sedermera dels af enskilta, dels af Utskottet blifvit gjorde, att sätta nya myntrepresentativer i omlopp, derigenom, säger jag, hafva minor blifvit anlagde under realisations-byggnaden, för hvilka minors verkan jag fasar. Jag börjar nästan ångra, att jag x815 väckte fråga om realisation och allt sedan sökt pådrifva den. Ty komma nj^a myntrepresentativer att utgifvas med gångbarhet i bandel och vandel lika med de nuvarande Bancosedlarne, så skola de snart uttränga dessa senare ur rörelsen, och göra Bankens fond otillräcklig för vexlingen. Yi minnas, huru Riksgäldssedlarne utträng - 58 Den 2 December e. ra. de Bancosedlarne. Följden skall likaledes här blifva, att de nuvarande Baneosedlarne blifva mera umbärliga i allmänna rörelsen, och presenteras till vexling i Bancoluckan.
Stals-Contoret anfört, att ifrågavarande å Riks-Statens 2ldra Hufvud-Titel uppförde spanmålstillökning för lönerne vid Post-Verket år 1835 icke utgått och i följd deraf, likasom öfrige besparingar å Hufvud-Titeln, kommit densamma till godo samt utgjort tillgång för sådane utbetalningar å samma Hufvud-Titel, hvartill anslag varit otillräcklige eller alldeles saknats; i sammanhang hvarmed Kongl. StatsConlor;et upplyst, att, sådant oaktadt, uti Öfverskotls-liqviden med RiksgäldsContoret blifvit oafkortad upptagen den af Rikets Ständer påräknade nettobehållning ä Postmedlen med 100,000 R:dr, äfvensom alt hela återstoden af Post-Verkets inkomster varit disponibel för det af Rikets Ständer afsedde användande. Med Stats-Utskottets Utlåtande, JY.-o 76. 25 Med afseende å hvad sålunda blifvit upplyst och då Utskottet, uti dess angående a:dra Hufvudtitelns reglering afgifne utlåtande, föreslagit rättelse i det anmärkte förhållandet för framtiden, anser Utskottet någon vidare åtgärd i anledning häraf icke vara erforderlig. § 69• I afseende på de till Majoren C. M. Montelius jemväl åren 1834 och 1835 utbelalde gratificationer, kommer Utskottet att sig yttra uti nedanstående i36 §. § 70, (Pag. 2r. Lika med Revisorerne, får Utskottet hos Rikets Ständer hemställa, att den brist af 33 R:dr 16 sk., som uti 1835 års Rikshufvudbok å 7:de Hufvud-Titeln uppkommit, i följd af kungjord, förnyad praescriptions-tid för uttagande och liqviderande af ålskillige, i Räntekammaren qvarliggande, äldre anordningar, måtte varda till afskrifning befordrad. § 71- (Pag. 21.)
Då sådana omkastningar och tätare ombyten i valdistrikten icke kunna vara annat än högst menliga, har Utskottet ansett sig böra framställa förslag till en ändring i nu gällande föreskrifter, sorn kunde medföra en större kontinuitet och varaktighet, utan att likväl utesluta möjligheten af jemkning derutinnan, i händelse sådant konime i framtiden att erfordras. I betraktande af hvad sålunda anfördt blifvit, har Utskottet funnit sig uppmanadt, att till Rikets Ständers bepröfvande vördsamt öfverlemna följande förslag till ändring i Riksdans-Ordningen. § 14- (Nuvarande lydelse.) (Den föreslagna lydelsen.) 5:o Utom Fahlu Bergslag, äge ock de 5:o Utom Fahlu Bergslag, äge ock de öfrige Bergsbruken, hvarunder inbegripas öfrige Bergsbruken, hvarunder inbegripas alla af Styrelsen öfver Bergverken privilealla inrättningar till förädling af mineral lierade inrättningar, till förädling af mirikets produkter och som ej äro att anse neralrikets produkter, att, inom sig, till såsom handtverkerier, att, fördelade uti Fem Borgare-Ståndet utse Fem Fullmägtige, valdistrikt, 4 Konstitutions-Dtskottets Memorial N:o <57. som ej till annat Riks-Ständ höra, och ej någon beställning i rikets tjenst innehafva, och hvarvid, med förbehåll af den, i 18 §, alla christna trosförvandt^ tillerkända valrätt, i öfrigt ingen må välja, om han ej valbar är. Med valen förhålles sålunda, att Styrelsen öfver Bergverken bör, når riksdag inträffar, uppgöra grunderna för denna representations-rätt, efter värdet af förra årets tillverkning, beräknadt för jerntillverkningen, efter det för Hammarskattsjernet årligen bestämda pris, och, för annan, tillverkning, efter det medelpris, hvartill Kongl. Maj:t och Kronan försäljer den deraf in natura utgående tionde eller skatt, samt, i jall någon af dessa förädlingar icke skulle kunna hänföras till någotdera värdet, efter det i hufvudstaden allmänt gångbara pris.
Utsk. synes förutsätta, att oredan i vårt penningeverk är en följd deraf, att staten disponerat bancovinsten; och skulle Utsk. under samma förutsättning förundra sig öfver min motion, förklarar jag, att jag förundrar mig öfver Utsk:s okunnighet om verkliga förhållandet. Man har anmärkt, att beloppet af Bankens vinst icke kan vara bekant. Sådant ger sig dock ganska snart, ty vid årets slut får man veta, hvad Bankens behållna vinst utgör och det är icke fråga om att disponera den förr. Detta kan ske i full öfverensstämmelse med 27.’de punkten, ty den handlar endast om en tillkommande tid; hvaremot den nu väckta frågan har afseende å den redan förflutna tiden. Jag har n IL a IO Den i Augusti f. m. visst icke emot, om saken göres till föremål för ny motion; men den kan ganska väl afgöras såsom tillägg till förevar, punkt. En ledamots rätt att bordlägga frågan är visserligen obestridlig; men att remittera den till Utsk., då hvar och en derom äger en erforderlig kännedom, synes mig fullkomligt ändamålslöst. Hr Rosenblad: Sedan 3 Stånd bifallit punkten, vill jag deri icke föreslå några förändringar, utan blott anföra, att jag lika med Utsk. anser, att man icke bör anvisa på hvad som icke ännu finnes; men derföre vet jag icke, huru man kan vilja upplifva 1668 års författning i denna del, då man gifvit den örfilar i alla andra §§. Jag erkänner lika med Hr Cederschjöld olägenheterna deraf, att stora summor hopas i Bankens händer; men, som sagdt är, dä 3 Stånd redan bifallit punkten, skall jag icke emotsätta mig densamma. Det är dock i fullkomlig öfverensstämmelse med den grundsats, att Ständerna vid en blifvande riksdag må disponera den då salderade gevinsten, som nuvar. Ständer äga disponera, hvad sedan sista riksdag är salderadt; och det är detta jag förmodar att Hr Nordenanckars motion åsyftar, hvilken gerna för mig må hvila på bordet till nästa plenum samt då antingen remitteras till Utsk. eller afgöras i sammanhang med förevar, betänk. Hr Nordenanckar:
Ridderskapet och Adeln samt Högv. PrestsStåndet tili Utskottet behagat återremittera detsamma, för ämnets ytterligare behandling. Bland dem, som i saken yttrat sig, har Herr 'Ehrenborg, Casper, anfört, att fråga om indragning af . Landsfiskalstjensterne före detta varit hos Kongl. Majit i underdånighet väckt, men att Kongl. Majit uti Nådig skrifvelse till Justitiae CancellersÄmbetet den 4 December 1809 förklarat sig icke dertill kunna bifalla; att i öfrigt bil - 734 Besv. och Ekon. Utsk. Betänk anden. ligt vöre, det landtstaten, lika med ailä öfrige autoriteter, egde tillgång till sin egen åklagare: Att Landsfiskalen vore den enda, sorn kunde begagnas till Actor emot Kronobetjeningen, den ende, åt hvilken lämpligen kunde uppdragas bevakandet a£ Kronans rätt och utförandet vid Underrätterne af tvister, hvari hon vore delaktig* emedan dels Landsfiskalerne äro Väne att hafva befattning med dylika frågor, och dels Kronobetjeningens öfrige trägna göromål icke lemna dem tillräcklig tid dertill: att förordnandet af endra personer särskildt för sådana ändamål skulle förorsaka nya kostnader för Staten, sorn kunna undvikas genom Landsfiskalers bibehållande : att det vidare vore nödigt, så väl för Konungens Justitiae - Canceller , som Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman, att ej sakna organer, oberoende af autoriteter i orterne: att Domaremagten icke skulle kunna blifva verksam till rättelse i missbruk och lagbrott, om ingen åklagare-magt funnes, som anmärkte och beifrade dem: att den anledning till chican, sorn man ansett gifvas af Lan slstjensterne, mindre borde kunna tillräknas tjensternas innehafvare, än fel uti författningarne, som aF dem skola handhafva»: samt att anmärkningen om
Han fann då, att den återstående luften var oduglig till förbränning och andning. Lavoisier visade före syrets upptäckt, att metallerna vid oxidation upptaga luft och att oxiderna derigenom väga mer än metallerna (1772). Efter upptäckten af syrgasen uppstälde han sin förbränningsteori, genom hvilken den kemiska forskningen inträdde i en ny epok och flogistonteorien störtades (1778 och 1783). Scheeles undersökningar öfver luft och eld voro redan 1775 afslutade och utan tvifvel utförda utan kännedom om Priestleys kort förut gjorda upptäckter. Äfven om Scheeles upptäckt af syrgasen är något senare än Priestleys, måste man låta Scheele med honom dela äran af denna för vetenskapens utveckling epokgörande upptäckt. I sitt arbete om luft och eld visar Scheele genom talrika, lika enkla som sinrika experiment, att luften sammansättes af tvänne olika gaser, eldsluft (nu syrgas) och skämd luft (nu qväfgas), af hvilka den förra utgör 1/3 af luften. Senare undersökningar utförda med ojämförligt bättre hjelpmedel ha visat, att syrehalten i luften uppgår till 21 volymprocent. [Illustration: Scheeles försök öfver flugors respiration. (Kopia ur "Luft und Feuer".)] Syrgasen framstälde Scheele på många sätt, dels genom upphettning af salpeter, dels af brunsten och svafvelsyra, dels af qvicksilfveroxid, dels äfven af salpetersyra. Han fann att ämnen brinna i syrgas med vida större liflighet än i vanlig luft, att syrgasen löses lättare än qväfgas i vatten samt att den är tyngre än qväfgas. Han visar att syrgasen är oumbärlig för förbränningen, för andningen och för fröns groning. För att ådagalägga luftens förändringar genom andningen, respirerade han så länge han kunde den i en oxblåsa inneslutna luften och fann då att en ansenlig mängd kolsyra hade bildats. Äfven satte han flugor i en burk, bvari han lagt en med honing bestruken papperslapp.