Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit uti Proposition af den 17 sistlidne April behagat i nåder meddela, har det för sänkning al sjön Brunnsviken, i Stockholms län, bildade bolag, genom utsedde komiterade hos E. K. Majit i underdånighet anhållit, alt, enär såväl Stockholms stad, som enskilde personer derstädes, tecknat bidrag till berörda allmännyttiga förelag, med vilkor att för den genom nämnda sjös förening med Saltsjön uppkommande sjöfart, hamn kunde beredas invid stadens norra lull, men lill plats för sådan anläggning endast kunde ifrågakomma den Kronan tillhöriga lägenheten Stallmästaregården, i Solna socken och Danderyds skeppslag, hvilken intill midlästan år 1864 vore utarrenderad, E. K. Majit läcktes dels hos Rikets Ständer göra nådig framställning om denna lägenhets upplåtande lill nämnda ändamål, antingen kostnadsfritt eller mot billig ersättning, lämpad endast efter lägenhetens jordrymd, dels ock i nåder förordna att under tiden all åtgärd för vidare ularrendering al omförmälda lägenhet mätte varda inställd. Med öfverlemnande al dels en utaf nuvarande arrendatorn af lägenheten Stallmästaregården, entreprenören Carlsson, algifven underdånig förklaring, deruti Carlsson, på grund af honom utaf E. K. Majlis Befallningshafvande tillerkänd optionsrätt till nytt arrende af samma lägenhet, bestridi ansökningen, men erbjudit sig att till ilrågasätta hamnplats upplåta erforderligt utrymme vid lägenheten mot den afgift, som emellan honom och bolaget kunde ölverenskommas, dels ock E. K. Majlis Belallningshalvandes härpå grundade alstyrkande al ansökningen om upplåtelse al hela lägenheten Stallmästaregården, hvaraf på sin höjd en mindre del ansågs för det afsedda ändamålet kunna erfordras — hade Kammar-kollegium uti den 2 December sistlidet år algifvet underdånigt utlåtande och. jemte meddelande, bland annat, att det genom sednaste kontrakt bestämda arrendet för ifrågavarande lägenhet utgjorde 158 tunnor 26| kpr, hällten råg och hälften korn, hvaraf endast 2 tunnor 8£ kpr beräknats för lägenhetens öppna jord, Bih. tilt R. St.
Uti en af Kongl. Maj:t, genom Nådig Betländer* - miss den 2% sisth Februari, till Biksens Stan - Den 5 Juli. ders Stats-Utskott öfverlemnad underdånig Skrifvelse af Kongl. Sundhets - Collegium, angående sökt Löne förbättring för Collega Ernbetsoch Tjenstemän samt Betjening, har tillika blifvit i underdånighet hegardt, att dess Stat mitte tillökas med följande nya löner, nemligen : 1:0 At Historite Naturalis et Botanices Professoren 444 R:dr 21 sk. 4. rist. 2:0 För Historias Naturalis et Eotanic&s Demonstratorn 133 B:dr 16 sk. Hvarförutan Kongl. Collesium föreslagit: 3:0 Att det arfvode af 200 R:dr årligen , sona nu bestås den Kongl. Collegii Ledamot, hvilken förestår Fält-Läkare Contoiret, jemte arfvodet af 100 R:dr för en Kammarskrifvare samt hushyran för Contoiret, hvilka utgifter hittills blifvit bestridde af Krigs-fonden, mätte flyttas och uppföras på annan Ordinarie Stat; och 4:0 Ett särskildt arfvode anslås och uppföras å Kongl. Sundhets - Collegii Stat för den af dess Ledamöter, hvilken tillika granskar alla Medicaments-Räkningar, och, enligt inkommande Pris-Couranter, reviderar Apothekare-Taxan. Sedan StatsUtskottet redan, i ett sammanhang, afgifvit Utlåtande öfver den i öfrigt, lika med åtskilliga Verk och Stater, af detta Kongl. Collegium gjorda anhållan om förhöjning å de förra lönerna, så får Utskottet nu särskildt yttra sig rörande ofvanberörde nya anslag, med hvilka ett olika förhållande sig företer. Af hvad Kongl. Collegium andragit, och till Kongl. Majus Nådiga pröfning och förord» »ande i dessa delar hemställt, har Utskottet inhämtat - 604 Den 5 Juli. hämtat behofvet och angelägenheten af ifrågavarande utgifter ; men som Riksens Höglofl.
Förse sig med sundhetspass, inte ta med några varor som ej i manifestet står upptagna. Genast avsegla om fara uppstår, inte medtaga person från hamn eller redd eller från öppna sjön ej heller varor som är dem okända och misstänkta. De skall vid ankomsten anmäla om några klädespersedlar eller kvarlåtenskap efter död man finns ombord. Som smittade anses de skepp vara, som haft pestliknade sjukdom ombord. Besökt orter med smitta, inneha varor som är smittbara eller icke, inneha hur beskaffat sundhetspass som helst, om det inte utmärker att skeppet varit i karantän. Misstänks smitta får skeppet endast föras till Rensö och om det inte är möjligt till Vinga Sand, Rivefjorden eller stora Kalvsund. Fartygen skall föra nationsflagg på stortoppen, utländska fartyg svart flagg om det inte är natt, då signal med hissad lykta synas. Höga böter för den som inte iakttar dessa åtgärder. Personer eller varor får inte föras i land. Passageraren och besättning har lika ansvar. Erfarenheten har visat att följande varor kan var smittsamma länge: ull, får, tagel, borst, samt därmed beklädda levande djur, bomull, silke, fjäder, dun samt levande fåglar, lin, hampa, blår, hudar, skinn, och allt som är förfärdigat av dessa ämnen. Dessutom frukter, guld, mynt, fnöske, husgeråd, verktyg. När lots kommer ombord underrättar han sig om varifrån skeppet kommer. Misstänker han smitta går han med sin båt före eller vid sidan. Har han gått ombord på smittat skepp får han stanna i karantän. Han för fartyget till i första hand Rensö. Om skeppet är smittat blöter skepparen skeppshandlingarna med ättika, lägger dem i den förut omtalade blecklådan och sänker alltsammans djupt i sjön, så att kedjan och en del av snöret är under vatten. Sedan drar de som är i lotsbåten upp lådan, klipper av snöret med en tång och undviker att ta i det med händerna. Lådan förs till karantänsbefälhavaren, som öppnar lådan, tar ut svaren och handlingarna, doppar dem i ättika och röker dem. Handlingarna granskas av karantänskommissionen som beslutar om åtgärder. Om skeppare vägrar lämna ut pappren, får han ligga och bevakas, vilken bevakning han betalar.
Denne började genast ställa sig på en alltför förtrolig fot med mig och erbjöd sig att sofva med mig inne i min mak'ad. Men jag undanbad mig det och afvisade honom. Binj pashan var sjuk, låg i häftig feber och var ganska ömklig. Han ville promt att jag skulle tillaga åt honom thé, troende att det skulle göra honom godt. Jag efterkom hans önskan och de öfriga Turkarne underläto ej att begagna sig af tillfället samt äfven tigga åt sig thé. Ändtligen på eftermiddagen lade vi ut från Nagileh och seglade ett stycke, men måste snart taga till liban. Mot aftonen blef folket trött deraf och fordrade att vi skulle taga land öfver natten på ett ensamt ställe, der till närmaste by var 2 mil (d.v.s. Egyptiska, som jag tror, omkring 2 timmars väg). De öfriga ville det ej, utan fordrade att vi skulle bege oss vidare framåt. Nu uppkom ett litet gräl och ordvexling. Skepparen slöt den och fordrade att vi skulle lägga ut. Folket kom om bord, styrmannen Ahmad tog i skepparen, brukade våld på honom, hjelpt deri af det öfriga manskapet, som tycktes nästan vilja hafva skepparen öfver bord. Turk-polisen kom nu till, slog på sin Turkiska halfmåne af jernbleck, som han bar på bröstet, och sade sig vara dabit samt bjöd lugn. Allt stannade ock snart vi satte ut och togo land efter omkring en timmas fart, på ett ställe der äfven flere andra fartyg lågo. Turkarne, äfvensom 'Ali, kommo till mig med högst betydelsefulla miner och sade folkets afsigt hafva varit att der taga land och sedan underrätta kringströfvande Beduiner, att här vore fångst att göra på kristna &c., men att jag hade intet att frukta, så länge de voro med mig. Härvid slog polisen på sin bricka och frågade: fahimt valla la. 'Ali berättade att han för omkring 5 år sedan blifvit på nästan samma ställe öfverfallen och plundrad, då han med några af pashans harim och annat följe kom från Kairo till Alexandria. Jag tror dock intet af allt detta.
Mellan Askersund samt Motala, Wadstena och Göteborg har kommunikationen underhållits af lastångfartygen Askersund med 30, Prins August med 25 och Wettern med 24 hästars machin, af hvilka fartyg Prins August före periodens slut, i följd af försäljning, upphörde med resorna på Askersund. För personoch varutrafik från Linde till Guldsmedshyttan och andra ställen vid sjön Rossvalen har ett mindre ångfartyg blifvit genom ett enskildt bolags försorg anskaffadt. I öfrigt idkades år 1860 fraktfart på Hjehnaren med 9 segelfartyg om 27 3,60 lästers drägtighet, tillhörige Örebro rederibolag, och på Wettern med 2 fartyg, dragande omkring 70 läster, tillhörige Askersunds stads innevånare. Fartyg och båtar af 5 läster och derutöfver, tillhörige landtman, uppgingo inom länet nämnde år till 37 om 623 läster. Kusthamnar finnas vid Schebäck straxt öster om Örebro vid Svartåns utlopp i vestra Hjehnaren, vid Derböl i Lennäs socken på Hjelmarens södra strand, och vid Askersund. Segeldjupet i Hjelmaren och Hjelmare kanal utgör 7,5 fot. Några nybyggnader vid dessa hamnar hafva icke uppgifvits vara under qvinqvenniet verkställde. I afseende å längd och rigtning af de hufvudsakligaste trafiklinierne å insjöar och floder åberopas i underdånighet hvad förut är anfördt under 3:dje afdelningen i fråga om transportleder för effekter från bruk och bergverk i norra delarne af länet. På sjön Wiekern bestrides denna trafik af ett mindre lastångfartyg med pråmar. Tab. Litt. H. Den enda inom länet befintliga Tean alanläggning är Knappfors kanal med sluss, som fullbordades år 1853 med en anläggningskostnad af 54,976 R:dr n öre R:mt, hvaraf 17,000 R:dr erhöllos såsom statsbidrag.
Rätt uttagit slamning om förlikningens upphäfvande, utmätning genast ske; dock må godsets försäljning, eller, derest detsamma enligt förlikningen bort sökanden tillställas, utlemnandet deraf till sökanden ej utan gäldcnärens medgifvande verkställas förr, än tre månader förflutit från det utmätningen egde rum. Är utmätning företagen, men gäldenären sedermera visar, alt han inom sagde tid sådan stämning uttagit, förblifve utmätningen ståndande och förfares dermed vidare i öfverensstämmelse med hvad i § 3 om utmätning å domar sagdt är. Stämning om upphäfvande af förlikning vare utan den verkan nu sagd är, der den finnes uttagen sednare, än tre månader efter det utmätningen egde rum $ S. Kungörandet i Danmark af dom eller utslag, hvarå verkställighet i Sverige sökes, skall vara bestyrkt af ortens stämningsman, hvilkas omförmälda egenskap i Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JM 117. intygas af vederbörande Domare, men i Köpenhamn af Lands-Öfversamt Hofoch Stads-Rättens Justitie Sekreterare. Sker kungörandet i Sverige, bör domslutet genom stadseller kronobetjent med vittne, eller genom Iva nämndemän, tillställas den, å hvilken domen lyder, § 6. Hafva ett år och sex veckor förflutit från den dag, å hvilken dom eller utslag afsades, må på grund deraf, så vidt fråga är om penningars utgörande, utmätning icke ske, med mindre domen eller utslaget blifvit genom nytt beslut åter försatt i exekutiv kraft. Lag samma vare om förlikning; dock att, om viss dag finnes till förlikningens fullgörande utsatt, tiden varder derifrån räknad. Äro i samma förlikningshandling särskilda dagar lör särskilda fullgöranden bestämda, räknas tiden från en hvar af dem. Hvad i denna § är stadgadt gälle icke i afseende å beslut, meddeladt af Dansk Amtman eller Qfver-Presidenten i Köpenhamn. § 7- Är gäldenärs bo taget under offentlig skiftcsbehandling i Danmark, förfaller den genom denna förordning medgifna rätt till utmätning. § 8.
Men som della beslut sedermera icke kommit lill verkställighet och med säkerhet kan antagas, att ett utländskt lån blefve så kostsamt, att de, till hvilkas förmån uplåningen skedde, svårligen skulle tinna deras räkning vid att anlita de härigenom beredda tillgångar, derest Riksg:s-kont. skulle hållas skadeslöst för förlust på läne-operationen, samt Statens skuldsättning utrikes, till förmån för enskilde, i allmänhet icke synes vara nyttig utan skadlig, och endast böra ifrågakomma, då ett större ondt derigenom kan undvikas, hafva R. St., då Rikets allmänna förhållanden linder närvande tidpunkt dessutom icke påkalla någon dylik åtgärd, funnit, alt det vid sista Riksdag fattade beslut om ifrågavar:de Iåns uptagande bör lill all kraft och verkan uphöra.” Men Konungen fann å sin sida, att när han godkänt R. St:s beslut, på deras anhållan om hans samtycke, så var det icke lämpligt, att de på egen hand tillintetgjoro det, hvarföre han i en den 4 Okt. 1834 aflålen Nåd. Skrifvelse ytlr, le, det han ville vidblifva del förra beslutet, ehuru pä annat sätt jemn! dt, samt säger bland annat: Sig ”anse jordägarne hafva grundad anledi, att förvänta verkställighet å ett af R. St. fattad! och af K. M. gil,-dt beslut.” Häraf togo sig Ständerna nära och man anklagade Koni. 'gens Rådgifvare inför Riksrätt, för det de dristat se saken ur såda, synpunkt. Inför Riksrätten försvarade Rådgifvarne dock sin åtgärd. Jag har icke Riksrättens prot. till hands; men jag torde få det längre fram på f. m. Jag vill då upvisa det för dem, som deraf önska taga kännedom. Men jag ber att fä upläsa vissa yttranden i Just.-Ombudsmms embetsberättelse för år 1834.
Men då Kongl. Maj:t således ådagalaggt, hvad som ännu erfordras, för att i flera delar af Stats-Förvaltningen fylla de vigtigaste behofven, är det likväl icke Kgl. Majus afsigt, att derigenom föranleda till någon förhöjning af Revi llnings-sum man. Igenom den besparing, sorn uppå första hufvud-titeln uppkommer, i följd af upphörandet af Högstsalig Hennes Maj:t Enke-Drottnin* gens *1 3.02 Den 14 Juli. gens Hofhållning, gifves utväg till de åtskilliga anslag, hvilka Stats Contoiret ansett böra pä Stat uppföras; och dä Kongl. Maj:t till Rikets Stander vill låta öfverlemna den af Kongl. Majit, enligt vanligt bruk, för Hennes Maj:t ErikeD rottningens Hof Betjening fastställda PensionsStat, samt föreslår Rikets Ständer, att densamma på Indragnings-Staten öfverföra, är Kgl. Majrt tillfredsställd att veta, det besparingen säkerligen öfvergår hvad för detta oell de ofvannämnda bestämda anslag erfordras. Kongl. Majit, som ämnar låta till Rikets Ständer afgifva en fullständig utredning af förhållandet med Högstsalig Hennes Majit EnkeD rottningens qvarlåtenskap, öfverlåter till Rikets Ständer att bedömma, hvad sorn i de delar, hvilka till deras åtgärd blifva lemnade , i följd deraf bör iakttagas.
Jag fann ingen lösning af gåtan innan Axel ledde mig till dansen. Axels visavis var Clinton, som dansade med sin Anna. De hade så mycket att säga hvarannan; så tycktes icke förhållandet vara mellan Axel och mig. Öfver hälften af kadriljen var redan förbi, då Axel omsider sade: Jag ville, att jag icke alls lefvat förr än nu, eller ock att allt det förra varit en dröm. Då vore vi icke så fremmande. Låt oss anse allt det förra för en dröm, och vi skola icke vara fremmande mera. Ja, men vet mamsell Värn, att jag omöjligen kan komma mig att tycka så. Och jag vill ej ens anse allt det förra för en dröm. Det finns deri ett och annat för godt, för att vara blott en dröm. För godt för att vara blott en dröm? sade jag Kan verkligheten, äfven då hon är skön, gå upp emot en skön dröm? Vackra drömmar äro en gåfva ifrån höjden, med hvilken jordens gåfvor icke tåla någon jemförelse. Men om dessa jordens gåfvor ändå äro himlens? Jag förstår icke, hvad Axel menar. (När jag skulle kalla honom herr Segerskjöld, var det mig, som om tungan häftade vid gomen. Halft med ansträngning, hälft omedvetet nämnde jag honom således vid namn. Men jag rodnade). Det kan nu vara nog sade Axel ; det förflutna står åter vid min sida och är icke fremmande mer. Han såg på mig med en obeskriflig blick, och suckade helt lätt. Sedan sänkte han blicken och talade liksom för sig: Jag vet ej, om jag vågar mig till Mainola. Äro husvilla fremlingar välkomna der? Huru kan Axel tvifla derpå? De äro välkomna. Äfven oaktadt Celia finnes der? Nu anade jag, att hans mening med detta vågar kunde vara en annan, än det först ville tyckas. Denna aning vågade jag dock icke låta inverka på mitt svar, som blef: De som äro välkomna hos dem, hvilka äro mig i föräldrars ställe, äro det äfven för Celia. Isynnerhet om de äro husvilla. Tack Celia för dessa ord, som innebära mera än du kanske anar. Ty jag är husvill och längtar efter ett nytt hem. Och jag skall våga mig till Mainola.
5 Derjemte la Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer, med framställandet af den anhållan, att kronobrefbäring i allmänhet ej må ifrågakomma, derest brefven kunna med ordinarie post fortskaffus, till Kongl. Maj:t öfverlemna att, för kronobrefbäringens reglerande, i öfverensstämelse med de ofvan antydde grunderne, meddelade ytterligare föreskrifter, som Kongl. Maj:t kan i Nåder finna nödige. Stockholm den i November 1844* Måns Mänsson från Calmare län, afgaf följande reservation: "Emot Statsoch Ekonomi-Utskottens betänkande, angående kronobrefbäringen, får jag reservera mig. Utskottet har föreslagit, det skrifvelse skall till Kongl. Maj:t afgå, och att Kongl. Maj:t skulle anbefalla vederbörande att så reglera kronobrefbäringen, att de nu brefbäringsskyldige inom sig skulle betala för brefvens fortskaffande. Genom denna skrifvelse skulle kronooch skattehemman, hvilka redan äro hardt beskattade, vidkännas en ännu större beskattning. Syftningen af utlåtandet är orättvis och verkställigheten overkställbar orättvis derföre, att, så vidt jag vet, det ej finnes någon författning, som positivt ålägger skattskyldig jord att ensamt och utan ersättning fortskaffa bref. De äldre författningarne uti detta ämne stadga, att brefbäringsskyldigheten är ett emot skjutsskyldigheten svarande besvär. Då jag skjutsar gästgifvarskjuts, får jag betalning af den resande. Skjutsar jag kronoskjuts, får jag betalning af Stats-Cassan; således är det Staten, som bör betala kronobrefbäringen. Overkställbar, emedan i år hafva vi fred, då fortskaflandet af kronobref bestrides af skattskyldig jord samt af frälsehemman till hälften, men om krig nästa år inträffar, skall fräisetbära bref lika med skattehemman samt den öfriga jorden, Ecclesiastikhemman inberäknade till hälften; jag vet således icke någon slags jord bestämdt befriad från brefbäringsskyldighelen, icke heller någon bestämdt dertill ålagd eller skyldig.
Grefve Posse, Clas Fredric.- Riddathus-Utskottet har ej trodt sig kunna tillstyrka Ridderskapet och Adeln att ålägga Dess Riddarhus-Direction öfvertaga ifrågavarande Testamentariska Dispositioner under sin styrelse, dels emedan Riddarhus-Utskottet ej kunnat undgå finna dessa Testamenten vara af en sådan beskaffenhet, att de strida emot Ridderskapets och Adelns vid förra Riksdag fattade Beslut; dels emedan Riddarhus-Utskottet ej ansett sig uti samma Testamenten kunna göra någon förändring, hvilket borde ankomma på Kongl. Maj:ts Nådiga åtgärd, sedan alla Slägtingar deröfver blifvit hörde. Dessutom hade Ridderskapet och Adeln vid förra Riksdagen afslagit samma Testators Öfverste-Lieutenant Reuterskjölds då framställda Motion , om dylika Testamentens öfvertagande af Riddarhus-Direction. Den utaf Herr Reuterskjöld nyss framställda Anmärkning, att Bungencronska och von Blockska Testamenterne m. fl. hvilka redan stå under Riddarhus-Direcfionens förvaltning, vore i samma Cas, kan jag för min del ingalunda godkänna, emedan de samma endast äro stiftade till allmänt välgörande ändamål, Den 97 December. 5)7 och de nu ifrågavarande ej kunna förr än uti en aflägsen framtid blifva af denna egenskap. Skulle Ridderskapet och Adeln icke dess mindre anse att något afseende bör göras å Slägtingarnes, genom Herr Reuterskjöld, nyss gjorda anhållan, det Riddarhus-Direetion såsom det enda för dessa Testamenten lämpeliga Förvaltnings ställe, må dessa Fonder öfvertaga, så torde Högloft. Ridderskapet och Adeln tillåta Riddarhus-Utskottet inkomma med sådana Förslag till ändringar i Testamenten, som kunna stå tillsammans med Ridderskapets och Adelns redan af Utskottet åberopade och vid förra Riksdagen i detta ämne fattade Beslut; hvilka förändringar , om de af Ridderskapet och Adeln gillas, sedermera torde böra Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och fastställelse underställas.
Den person, som af Konungens Befallningshafvande fick sig uppdragit, att de nya Sedlarne uttaga och qvittéra, borde vara försedd med Konungens Befalhiingshafvandes Fullmakt, hvilken äfven skulle innefatta Betyg derom, att Borgen, den Konungens Befallningshafvande till vederhäftigheten pröfvat och godkänt, blifvit, till Biksgälds Contöirets säkerhet, aflemnad för den Summa, som till en sådan person skulle komma alt utgifvas. 4:0 Skulle Riksgälds - Contoiret icke taga någon befattning, hvarken med de nya Sedlarnes afsändning till orten, eller hit-transporten af de genom vexling influtne äldre Sedlar, ritan skulle det ankomma på Konungens Befallningshafvande, att i ena och andra afseendet vidtaga de anstalter, som kunde pröfvas lämplige; hvaremot, till omkostningarnes betäckande, Riksgälds-Contoiret, likasom Banken, skulle bestå JEn half procent å aila behörigen redovisade Förskott, hvilken provision likväl, i anseende till Götheborg och Bohus Fän, Herrar Fullmäktige, enligt Protocollet för den 14 Augusti 1817 j nödgats öka till Tre fjerdedels procent, sedan en sådan provision under den 1 nästförutgångne Maji af Banken blifvit beviljad för de Summor af Bankens Små-Sedlar, hvilka i berörde Län utvexlas. Enligt Comtnissariernes i Riksgälds Contoiret Riksdags-Berättelse under den ig November 1817, hade vexling*-medel då icke blifvit reqvirerade och uttagne från flere, än nedannärnnde Sex Län, nemligen: i8oS StutsUtskottets Betiinkanden. Nyköpings Län Upsala d:o Rtdr 5,000. — 5,000. Stora Kopparbergs d:o — 5,000. Vesterås, efter eune serskilda Reqvisitio ner, tillhopa - 8,000.
Magdelo antingen hafva varit nedlagdt eller fruktlöst. Tvänne gånger hafva således Konungens rådgifvare varit försigtigare än collegium. Nu, då Magdelo är fråndömd sitt privilegium, är ingen annan innehafvare deraf än Staten, hvadan Konungen när som helst kan förläna det åt hvilken behörig person Han behagar. Men invänder man: hvad betydde då öfverlålelsen åt Hornung? Intet annat än rättighet för denne alt utöfva Magdelos privilegium intill dess domstolarne afgjorl, om han det förverkat eller icke. Men hvarföre lemnades detta förtroende åt Hornung, hvilken måhända tillredt de felaktiga läkemedlen, eller genom bristande tillsyn vållat deras underhaltighet? Jo, emedan Magdelo, som var berättigad att disponera sin egendom intill dess den var honom lagligen frånvunnen, begärt att få Hornung till dess förvaltare; emedan Sundhets-colkm ansåg denne skicklig och föreslog honom dertill, samt erne - Deu i Julif. m. 33 dan Konungens rådgifvare, som hvarken känna eller äro förpligtade att känna hvilka apothekaresvenner äro skicklige eller ledige alt förestå andras apothek, måste i sådana mål förlita sig på Sundhets-colkm. Om Utsk. eftersinnat eller haft reda på dessa förhållanden, så hade det förmodligen underlåtit anmärktn eller åtminstone utbytt henne mot den, att frågan om detta apotheks-privilegium blifvit uppskjuten och hvilat öfver 4 år oafgjord, eller lika länge som rättegången mot Magdelo varat. Men som denna omständighet icke blifvit omförmäld i tidningarna, så lärer hon äfven undgått Utsk:s uppmärksamhet, vid protocollernas genomläsning. Ehuru anmärkn:n mot mig vid denna punkt är, enligt det föregrde, i dubbelt hänseende obehörig, vill jag likväl upptaga henne till besvarande. Sednare delen, som angår t. f.
Maj:t under den 27 Juli 1841 i nåder fastställda plan för arbetet, med tillhörande kostnadsförslag, blifvit uppgjord, skall hafva befunnits i hög grad felaktig, så väl i anseende till sjelfva markens antagna beskaffenhet, som till de beräknade arbets-qvautitejerna samt åtgången af dagsverken och deras värden, hvarigenom inträffat, att kostnaden för kanalens ombyggnad, sorn i samma förslag alternativt beräknats till 1,266,784 eller ock 1,311,884 r:dr b:ko, numera och seBih. till RSt.