Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man såg honom sjunka i hafvet, falla för ett pistolskott och ligga liflös med utseende af ett lik, och likväl lefde han upp igen, liksom dessa spökaktiga, blå irrsken, som försvinna på ett ställe och skimra fram på ett annat, för att åter, då man nalkas, sjunka ned i jorden och ögonblickligen synas igen långt derifrån. Allt sökande skulle varit förgäfves. Han hade troligen flytt genom den villsamma minan i skifferbrottet, som öppnade sig mörk och slingrande som en mullvadsgång, och öfverväldigad af förbittring och harm öfver sitt misslyckade företag, stod Alf qvar med den gamla hatten ännu i handen som sitt enda byte. Bref ifrån Astley Cameron till Alf Stjerne. Aukwoodhouse juni 1810. — Ja, min hederlige Alf, du har rätt! Vårt högtidliga löfte på Helgonabacken i Lund den sista aftonen, att ständigt med fullkomlig uppriktighet meddela hvarandra icke endast alla de yttre händelser, som mötte oss, utan äfven våra tankar och intryck, innebar verkligen ett slags egoism, ehuru jag sanningen att säga icke trodde dig om att med så mycken djupsinnighet utdraga kubikroten, för att tala aritmetiskt, ur dina känslor. Jag känner liksom du ett begär att genom mina meddelanden till dig fixera mina egna intryck, att gifva vigt och värde åt mina känslor, att qvarhålla det flyktiga närvarande, som fyller min själ, att liksom fatta tag i vingarne af tiden, som flyger hän öfver mitt hufvud med så brusande fart, så obarmhertigt bortblåsande mitt lilla jag med alla dess lifsfenomener, som för mig, liksom för hvar och en individ, äro prismat af skapelsen, det vigtigaste af allt. Jag skrattar åt det vanmäktiga försöket, men gör det likväl, ty jag föreställer mig, att i alla våra instinkter ligger ett frö till något godt eller åtminstone en orsak, hvars verkan är nyttig och beräknad i naturens oändliga mekanism; och i denna vår omedvetna sträfvan att sterotypera själens intryck, att fördubbla vårt lif ligger endast det eviga begäret efter och aningen om en fortsättning. Det är denna egoism, du funnit, och den är ju fullt berättigad.
Och om hon, som sagdt, med lätthet i sitt spel besegrat alla svårigheter, så har det dock varit en svårighet, som hon ej lätt kunnat få bukt med, och det är att få publiken att atlägsna sig, sedan programmets alla nummer föredragits. Den har envist suttit kvar och endast begärt mer, mer. Och mera har den fått — ej blott ett, utan flere extranummer. Och applåderande, ropande och viftande har publiken till slut tvungits att gå, då konstnärinnan ej vidare orkat visa sig. Såsom särskildt anslående nummer vilja vi från första programmet nämna Bachs kromatiska fantasi, Chopins ass-dur-polonaise och Liszts e-durpolonaise; från det andra Chopins etucle i gessdur, Schuberts impromptu samt Schubert-Tausigs marche militaire. Kronprinsen bevistade den andra konserten, prins Carl båda. Kungl. operan gaf i lördags en ej Synnerligen talrikt besökt konsert med biträde af violinisten Henry Suck och romanssångerskan Margarethe Petersén. Angående deras uppträdande biir vårt omdöme detsamma som efter deras förra konsert, hvilken vi omnämnde i föregående nummer. Den förre utförde en konsert af Beethoven, Introduktion och rondo capricioso af Saint Saens samt Sarasates karaktäristiska zigenarvisor; detta sista nummer utfördes särdeles förträffligt. Frö- ken Petersén sjöng Wagners » Träume » och Schu mans sångcykel » Frauenliebe und Leben ». Khofkapellet utförde under förste hofkapellmästaren Nordqvists säkra ledning alldeles förträffligt en spirituel uvertyr till op. » Donna Diana » af von Reznicek samt ett par mindre, förut här gifna stycken, Elegie och Vals, af Tschaikowsky. Det senare stycket måste omtagas. — Prins Carl bevistade konserten. Herr Bågnar Qrevillius konsert i lördags afton i Vetenskapsakademiens hörsal hade samlat en rätt talrik, intresserad och tacksam publik. Konsertgifvaren själf var vid god disposition, och hans stämma tog sig särskildt fördelaktigt ut i den känsligt föredragna Faure-kompositionen » Les Rameaux », som inledde konserten.
Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Banko-Utskottets den 5 och 9 dennes på bordet lagda Utlåtande, N:o 56, i anledning af åtcrremiss å vissa delar af Utlåtandet N:o 37, öfver väckte förslag med afseende å föreskrifterne angående Bankens metalliska kassa m. m., fann Bidderskapet och Adeln för godt att vidblifva sitt i fråga om l:sta momentet af Banko-reglementets 115 § förut fattade beslut; men att bifalla det nu af Utskottet afgifna förslag till förändrad lydelse af 121 § i samma reglemente, likväl med uteslutande af de uti ingressen förekommande orden ”eller penningeställningen i landet, genom sedelstockens betydliga ökning, för öfrigt sådant påkallar;” och lades förevarande Utlåtande i öfrigt till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och bi/öllos Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottens nedannämnda den 5 och 9 dennes på bordet lagde Betänkanden: N:o 15, i anledning af anmärkningar emot förslag till ändringar och tillägg uti, samt förklaringar öfver Kongl. Maj:ts nådiga stadga om skiftesverket i riket den 1 Maj 1827 oell Kongl, kungörelsen den 9 Juni 1832; N:o 18, i anledning af väckte frågor om ändringar uti Kongl. Instruktionen för General-landtmäteri-kontoret, Provins-landtmäteri-kontoren och landtmätarne i riket den 4 Maj 1827; samt N:o 17, i anledning af väckt fråga om behöflighelen af sådan besigtning, som enligt 1 § i Kongl, kungörelsen den 4 Maj 1827, skall förrättas å boställen, belägna i skifteslag, der laga skifte skall verkställas.
Den få fallaDe .$ungSgåtDö#[)jelpen, förffo# nas, få länge Defje onera fortfara, från en fjerDeDel af SScmillningen efter 1 od) 2 2lrt., meD minDre än att De på ofmananförDe gritnD njutit linDring till Ijälften från perfonela afgiftcn, Då Den icf.e miDare Dem efter l 2lrt. fan till# goDofomma.
Acolast. Wälkommen Haas! Wälkommen Kaas! Wälkommen Raas! Wälkommen Daas! Kanske mit nampn är ehr bekant, Acolast migh kallar hvar man.” De besluta att först gå på källaren och sedan spela ett parti piquet. — Sc. 7. Jösse berättar för kamraterna, att Acolast först spenderat 10 rdr på källaren, sedan på bollhuset tappat 20 rdr samt derefter på kort och spel förlorat pung, kappa, svärd och armband. — Sc. 8. Acolastus, vid dåligt lynne, finner ingenting sig till lags, hans ”Stöfflar äro skijtna, skrumckne på Beenet, Tröjan hon är fiädrugh och Byxerne orene.” Han frågar om penningar äro i förråd, och Nisse begagnar tillfället att påminna om hans faders förmaningar, men deröfver blir A. ond och slår sina tjenare. De besluta att med första segelfärdiga fartyg begifva sig hem. Fjerde akten. Jesuiten de Mala Spina beklagar att romerska kyrkan under 100 år gått tillbaka, ingen bryr sig om aflatsbref, messoffer och helgonreliker, den, som ej är Lutheran, är Calvinist. Väl är då, att Loyola inrättat Jesuiterorden att försvara påfvestolen. ”Hoo, som ett Argument framsättia wil, Wij weete der tijo Distinctioner til, Med skarpsint förnufft och subtiliteter Wij Theologiam förblomma weete; Altså uthi Theologia Beblande wij Philosophiam.” Sc. 2. Acolastus, från hvilken hans betjenter flytt, träffar Mala Spina, som frågar honom, om han är katolik. Då han svarar, att han ej vet hvad katholik är, utan håller sig till biblen, förklarar jesuiten detta vara orätt, enär ingen mer än presterna böra läsa biblen; derpå framställer han åtskilliga katolska lärosatser, och A. säger sig hafva intet emot den läran samt lofvar komma i Jesuiter-kollegium för att afsvärja sin gamla tro.
Af hvad nu torde bända alltför vidlyftigt blifvit anfördt, lärer likväl tillräckeligen vara visadt, att en stor del Skånska Rotehållare äro lidande; men ändteligen får jag till slut anföra, det Herr Qviding sjelf vitsordar, att Comileen, utan afseende på Konungens Proposition af den 23 Mars i8'i3 och det derpå grundade vilkor att en hvalRoteskyldig skulle erhålla en femtedels minskning i Rotehållet emot det de åtogo sig de nya Utgifterna, tillåtit sig att egenmägtigt pröfva ändra och upphäfva Konungens Beslut, som, fastän det i de uttryckeligaste Ordalag är forfattadt, den dock icke anser sig böra följa, utan drager slutsatser rakt stridande mot föreskrift, 70 Den 19 Januarii. samt således använder i stället för de 72 Rotar Konungen anslagit till Rotejemkningen, ännu en stor del härtill, af de 5oo Konungen anslagit Lill ersättning för ökade utgifter, och dymedelst gifver det tydeligaste bevis, till hvilken grad Embetsmanna-myndighet stigit, när den vågar betunga sina Medborgare utöfver livad Konungen påhudit, samt, efter egit godtfinnande, pålägger bördorna olika, som finnes äfven deraf, att åtskilliga stora Possessionaten fått minskning till mera än en femtedel, då flere fattiga bönder fått ingen. Herr Slats-Secreteraren Qvidings uppmaning, att vända mig till Constitutions-Utskottet ined åtal mot honom, anser jag öfverflödigt, då Herr Qviding nu sjelf medgifvit att Comiteen förändrat Roteringen, emot hvad Konungens Proposition innehåller, och det ehuru den genom Kongl. Brefvet den 26 April 1814 varit anbefalld strickt följa föreskriften af Konungens Bref den 23 Martii 1813, hvarigenom densamma gjordt ett sådant misstag, för att bär nämna det med lindrigaste termer, som intet borde utan ansvar kunna aflöpa.
Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskots, Betänkande, angående väckt fråga om det ”Arfvode, sorn vederbörande Läkare ”köra åtnjuta för Besigtningar å kar”lar, hvilka af Boteeller Rusthållare ”anskaffas för att uti Båtsmans hål”let eller hidelda Arméen införlifvas. U"li ProtocollsUtdrag af den go:de sistlidne December, har från Hedervärda BondeStåndet blifvit till Utskottet remitteradt ett Memorial af RiksdagsFulImägtigen Olof Månsson från Blekinge, deruti anmäles, att, ehuru genom 5:te §. i Kongl. Resolutionen af år Besv. och Ekon• Utsk. Eetänkanden. 1743 uppå Allmogens Besvär blifvit bestämå en afgift af åtta öre Silfvermynt, som Roteoch Rusthållare skola till Regements-Fältskären betala för besigtningen å hvarje karl» som till inskrifning i Kronans Tjenst anskaffas, det likväl ofta. om icke allmänt, skall hända, att då Allmogen i RiksdagsFulimägtigens hemort kommer till Carlskrona för att låta inskrifva Båtsmän i afgågnes ställe, Läkaren efter godtycke utkräfver en öfver höf. van betungande vedergällning för Besigtningen, på hvilken Embetsåtgärd Allmogen icke sällan jemväl skall i flera timmar få vänta, utan att Läkaren har giltiga skäl för dröjsmålet att uppgifva; i anledning hvaraf RiJksdagsFtillmägtigen begärt, att en Taxa efter tidernas nu förändrade Conjuncbur, i förhållande till den förut åberopade, måtte blifva utfärdad, soia bestämmer Fält Läkarens arjvode för Besigtning af det manskap, som vid Båtsmanshället eller Indeldda Arméen i Kronans tjenst, pu Rustoch Rotehållarnes bekostnad, inshrifves; uti hvilken begäran RiksdagsFullmägtigen Nils Månsson från Malmöhus Län äfven instämt.
nyttig själfpröfning, och tanken på, att vi själfva kunna vara skröpliga, gör kanske bäst vår hand lämplig att — mildt så att ingen god brodd skadas — söka rensa bort ogräset ur de unga sinnen, som äro i vår vård. » $ J " klädpenning / rågan ". Förnuftigt och klokt är det väl däremot, att en kvinna så väl som en man har sin garderob så i ordning, att hon ej af brist på kläder behöfver hålla sig hemma från en bjudning e. d. Behöfver därför någon del af garderoben förnyas, bör ' väl detta ske, vare sig en bjudning är för handen eller icke. Men följer man denna regel, behöfver man ej skaffa sig ny utstyrsel, därför att man är bortbjuden. Det lider ej något tvifvel, att brist på beräkning, omtanke och måtta i fråga om hustruns kläder mycket ofta medför oreda i familjens ekonomi, ja kanske bringar den på fall. Vi känna t. ex. en man med ganska måttliga inkomster. Själf är han ganska » sjaskigt » klädd, och i hans hem är det si och så. Men så snart frun visar sig utom hus, är hon klädd som » den finaste grefvinna ». Ständigt har hon något nytt att uppvisa. Huru många nj ' a hattar, klädningar och kappor hon årligen erhåller är svårt att säga. Sina beställningar gör hon i de finaste affärer, och de skola alltid vara efter nyaste modet. Ofta ledsnar hon på det nya plagget och vill då ha ett annat. Bäst är i sådant fall att sälja det förra. Det kostar så mycket att ändra det, och så blir det ja dessutom aldrig riktigt bra, när det skall ändras. Behåller tycket sig något längre för ett plagg, så får det hänga på för jämnan och blir snart fördärfvadt. Där förhållandet är sådant, må en man väl vara glad, om han slipper med att sätta en nolla efter talet 120. Men om hushållningen i detta fall är sådan, huru skall den då gestalta sig i allt öfrigt, och månne mannens ekonomi länge tål vid de mer och mer stegrade utgifterna? Kanske, kanske inte. Säkert är att penningarna kunde användas bättre och att trefnaden i hemmet kunde vara större. Teodor.
I andra länder deremot, der populatiöneii är stor, der språket är kändt öfver hela verlden, kan man på en liten brochure göra lycka» Ur en viss politisk synpunkt skulle det ock vara nyttigt, att Rikets Ständer icke genom ett afslag åstadkommo ovilja hos våra offentlige Lärare i allmänhet emot Representationen. Yi veta nemligen, att ungdomen af dem skall få sin bildning, och att de första intrycken länge bibehålla sig, och ofta starkt verka på menniskanS hela öfriga lefnad. Derföre vöre det bättre, att Lärarne fingo anledning att glädja sig åt Representationens beslut. Jag tillstyrker för närvarande bifall till Utlåtandet» Dervid förblifver jag ock, så vida jag ej under discussionens vidare fortgång får böra så starka motskäl, att de förmå rubba min öfvertygelse; ty jag medför ej hit så bestämda opinioner, att jag ej kan taga skäl» Herr Hjerta: En värd Talare har åberopat, såsom skäl alt gifva anslag, de exem® Jfl 96 Den i4 Augusti f. m. pel af lärdom, som visat sig redan finnas genom de nuvarande Undervisningsverken, samt har sökt bevisa att man ej behöfde öfvertygas, utan kunde öfverlemna sig till de tunga voteringsmassorne. Jag skulle tro, att den framställning han gjort, äfvensom några andra, torde visa, att det ej står så väl till med bildningen i vårt land, hvartill äfven torde böra räknas, utom innanläsning, skrift och tal, äfven konsten att böra. Den värde Ledamoten har påstått, alt jag sagt det göra ingenting, huru Ridderskapet och Adeln beslöt, då jag likväl endast sagt, att det gjorde ingenting, antingen BondeStåndets mening eller Grefve FrÖlichs bifölls. Herr von Hartmansdorff har äfven trott sig hos mig finna uttryck, dem jag aldrig haft.
Liqvid för det lån, som vid Rikets Ständers Lårie Contoier i Malmö »blifvit beviljadt Hgl Gumme Persson Onslunda den 7 Juli »1858. Det sökta lånet Rmt Rd. 1200: — »Afgår: »Förskottsränta . B:co R:dr 48. »Lösen för vederhäftighetsbetyg » » — »Provision » » 3. »Postporto, Rekomd. och assuransafgift . ■ . » » 1 ■ 52: — »Återstoden lemnäs med kontant R:co R:dr 1148: — »förestående penningar har jag bekommit Gumme Persson 32 37 Onslunda. »Wittne Nils Pehrsson — Pehr Pehrsson 32 31. Onslunda.» hvilka handlingar äfven upplästes, hvarefter Ola Månsson förmälde, att han vore destomera öfvertygad, att Gumme Persson icke i Lånekontoret efterfrågat sitt lån, som Gumme Persson, då ofvanberörde bevis af honom till Ola Månsson afiemnades, erbjudit sig att medfölja Ola Månsson till Lånekontoret och visa sig för Tjenstemännen der - w städes, då, enligt Gumme Perssons förmenande, ic*ke någon af dem skulle kunna vidhålla uppgiften om en dylik efterfrågan; och 5:o Om Ola Månsson för den befattning han tadt med Wierens och Gumme Perssons lån fordrat och uppburit någon provision? Denna fråga besvarades af Ola Månsson med Nej, under förmälan derjemte, att den provision, som enligt de företedda liqviderna blifvit afdragen, tillkommit Kamreraren i Lånekontoret för hans besvär. På särskilda frågor från Kongl. Hofrätten uppgaf Ola Månsson, att Onslunda, der Wigren och Gumme Persson äro boende, är beläget en knapp mil från Gårdlösa, der Ola Månsson har sitt hemvist, samt att Bankens ombud ensam vore den, som det tillkomme att å Direktionens eller Diskontverkets vägnar lånehandlingar emottaga, och af sådana handlingar endast de bokfördes, på grund af hvilka lån af
Derest, mot all förmodan, intetdera af dessa förslag kan vinna afseende, så torde, för att undgå alltför stor utländsk skuldsättning, tillgång böra beredas på det sätt, att Staten upptager ett utländskt lån af t. ex. 5 millioner Riksdaler som i ädla metaller inlägges i bankens hvalf, och mot hvilken tillökning i metalliska kassan, banken utan Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 271 fara bör kunna utgifva sex gånger så mycket i myntrepresentativer; förutsatt att importen icke ständigt öfverstiger exporten; ty, i motsatt fall, kan ingenting annat än upptäckten och tillgodogörande af guldoch silfvergrufvor inom landet upprätthålla finansväsendet och förekomma en eljest omsider inträffande afgörande kris. Tiden, som upptages hufvudsakligen af trägna embetsgöromål, har ej medgifvit hvarken att nöjaktigt ordna motiveringen eller att behörigen redigera förslagspunkterna; men härpå torde ej hvila synnerlig vigt blott ändamålet vinnes, hvilket afser dels att förekomma samhällets fördelning uti tvänne sådana klasser af dominerande och beroende medborgare, som ofvanföre äro antydda, och dels att tillvägabringa sådan anordning, att vi icke behöfva ständigt offra åt utländningen frukten af vår idoghet och våra mödor. Stockholm den 15 November 1865. Rudolf Cederschiöld. Af Herr Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon, om beviljande af ett låneunderstöd å Fem och en half millioner R:dr, för anläggning af en jernväg från Frövi lill Falun. Under en tid då man från flera håll inom landet klagar öfver betryckt penningeställning anser jag mig med skäl böra påpeka vigten af att tillgodogöra de skatter i ädla, jern och zinkmalmer, som nu ligga värdelösa i mellersta Sveriges rika bergslager, men, som exporterade, betinga högt pris i England och Belgien samt spridda till Sveriges skogsegande provinser skall väcka och underhålla en storartad jernverks industri, som skall mer än nägot annat i hög grad öka värdet på egendom och be reda tillfälle till arbete inom dessa provinser.
Ehuru det visserligen ligger i försäkringsaftalets natur att, vid tirnad skada, försäkringstagaren skall ega att genast vända sig till försäkringsgifvaren och af denne, utan vidare omgång, utfå ersättning för liden skada, så synes det likväl vara billigt att, för det fall § 228 förutsätter, medgifva ett undantag från denna regel. Detta undantag motiveras af den större lätthet försäkringstagaren, i jemförelse med försäkringsgifvaren, eger att utfå de i detta fall förekommande haveribidragen; en lätthet som, när fråga är om haveribidrag af gods, blir alldeles i ögonen fallande. Försäkringstagaren eger nemligen på stället, der haveriutredningen verkställes, ett ombud, fartygsbelalhafvaren, hvars skyldighet det är, att icke lemna godset ifrån sig förr, än de vid detsamma häftande haveribidragen blifvit betalde, Skulle man nu tillåta försäkringstagaren att för de haveribidrag, som skola lill honom utgöras, genast vända sig till sin försäkringsgifvare, så blef denne sannolikt aldrig, när haveriet dispacherades på en något aflägsnare ort, i stånd till att af de ersättningsskyldige utfå deras bidrag till ersättningen af det gemensamma haveriet, emedan befälhafvare!) då icke egde något intresse att taga ut denna ersättning af godset, och den fördel försäkringsgifvaren egde deri, att försäkringstagaren vore skyldig att till honom afstå sin rätt till haveribidragen, blef i de flesta fall fullkomligt illusorisk. Alt försäkringsgifvaren skulle kunna göra denna rätt, genast vid haveriutredningen, gällande genom ombud på alla platser, der haverier kunna komma att utredas, är kanske för engelska och hamburgska, men knappast för svenska försäkringsbolag antagligt. På grund således af försäkringsgifvarens så högst betydligt ogynnsammare ställning att i detta fall bevaka sin rätt, har jag ansett förslagets stadgande i denna punkt böra bibehållas. Åtskilliga anmärkningar hafva blifvit riktade dels emot behöfligheten, dels emot lämpligheten af de definitioner på åtskilliga slag af skador, som i § 254 innehållas.
Jag instämmer så mycket hellre i BondeSt:s beslut, som den bestämda maximisumman för vexlingen i Götheborg föranleder till betydliga omkostnader. En vexling, sorn i834 icke utgjorde mer an 84,000 r:dr, kostade 1,600 r:dr genom 5 transporter, som deraf föranledde?* Någon betänklighet bör icke kunna uppstå vid alt antaga BondeSt:s beslut, då man besinnar, att medlen förvaras uti den gemensamma cassan på directörernas gemensamma ansvar, hvilka derjemte äga under sin vård assignationer och obligationer till belopp af flera millioner, och att i Banken hela den mindre rörliga cassan, utgörande flera millioner; står under vård af 3 eller 4 personer. För min del instämmer jag derföre uti BondeSt:s inbjudn. i detta fall. R. o. Ad. fattade enahanda beslut, som BondeSt. rörtde denna punkt fattat. Vid förnyad föredragning lades ånyo på bordet af Hrr Hjärne, Harald, och Dalman, Wilh. Fredi'., LagUtsk:s d. 3o sisth April på bordet lagda utlåt. N:o 184 i anledtl. af åtérremisser utaf betänk. N:o 178 öfver Hr W. Bcn/jMaj c. m. 81 F. Dalmans motion, att häktande, på grund af anklagelse för brott emot 5 cap. i § Missg.bln, cj inåtte äga rum, förrän Konungen yttrat sig, huruvida saken skall nedläggas eller icke, samt domaren derefter pröfva t, om skäl till häktande förefinnes. Ånyo. föredrogs Ilr Rosenblads, Bernh., d. t dennes på bordet lagda motion, att R. St. måtte hos K. M. i und. anhålla om Dess nåd. biträde, då Bancofullmägtige derom göra und. anmälan, för upptagande af utländskt creditiv för Banken. Hr Stuart, Carl Gust.: Jag vill visserligen icke bestrida remiss af Hr Rosenblads nu föredragna motion; men jag får på förhand tillkännagifva, att BancoUtsk. förut till pröfning förehaft en dylik fråga och ansett den böra förfalla.
Grefve Gyllenborgj Joli Hennings bade inlemnat följande, som upplästes: Vid 1818 års Piiksdag har jag lill Rikets Ständers pröfning framställt 3:ne Motiouer i nedannäjnnde ämnen, hvilka då, Den i5 December e. m. 235 inom motionstiden framställde, äro i Ridderskapets och Adelns Protocoll upptagne, af vederbörlige Utskott behandlade, men afslagne, och hvilka jag härmed får förnya; anseende jag öfverflödigt att dem nu afskrifva, då de i Ridderskapets och Adelns Protocoll äro intagne: 1:0 Om rättighet för hvar och en, att emellan Riksdagarne få inkomma med förslag till ändring i författningar; hvaröfver Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten sig utlåtit i Betänkande af den i4 Februarii 1818, upptaget i yrde Bandet af Bihanget, innefattande LagUtskottets Betänkanden pag. 144* 2:0 Om yrkande, att Konungens Befallningshafvande borde anses pligtige, alt till JustiliasCancelleren och JustitiaeOmbudsmannen insända ett exemplar af de Kungörelser, som af dem utfärdas; att deras obestämda rättighet att kalla Länens innevånare till sammankomster och muntliga förhör måtte inskränkas, samt att utmätning af debiterad afgift må innehållas, då jäf emot behörigheten af krafvet väckes; hvaröfver Lagutskottet sig utlåtit i Betänkande af den 24 Mars 1818, upptaget i ^:de Törnen af Bihanget, innefattande LagUtskottets Betänkanden pag. 369. 3:o Om sökt företräde för jordägare till säkerhet i liemmansbrukares lösa egen - 236 Den \t> December e. m. dom; hvaröfver Lagutskottet sig utlåtit den 18 Mars 1818, pag. 291, i yrde Tomen af Bihanget, innefattande LagUtskottets Betänkanden.