Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På hans adertonde år, eller 1697, författades hans äldsta tryckta poem; det är en ”till en förnäm gudfruktig Enka” rigtad tillegnan af ett prediko-försök, och skrifvet – enligt Spegels föredöme – i alexandriner med idel qvinliga rimslut. I Upsala, dit han kom 1700, studerade han mycket, men utan plan. Sannolikt utgjorde Språken – äldre och nyare – hans studiers egentliga föremål. En ”Insinuations-Skrift87 till Herr Professoren Carl Lundius” är författad på latinska, tyska, svenska, engelska och fransyska verser. Der tillkännagifs ock, att han förlorat sin far och befann sig i armod; ty det heter: Jag drifves hit och dit, liksom en flyktig rö: Slätt intet har jag sjelf, måst’ tråda andras tiljor; Min’ unga studier, som nyss upprunna liljor, Af motgångs bistra köld i späda blomman dö. Han hoppas dock af Guds godhet, Att ock en matter själ kan under vägen finna En skuggerikan Lund den heta sommardag. Grekiskan vann i så hög grad hans tycke, att man bland hans Dudaim finner äfven grekisk vers. Dock rustade han än flitigare, och utbildade framför alla andra egenskaper den, att vara en lustig umgängs-broder. Måhända var det ryktet för ovanlig språk-färdighet, som förskaffade honom – kanske på Lundii tillstyrkan – en plats i Kongl. Rådet och General-Guvernören Grefve Strombergs hus. Denne Herre, – densamme, som i det yttersta mot Ryssarne försvarade Lifland och Riga, – antog honom till lärare för sina barn, och gjorde honom derjemte till sin Hand-Secreterare. I åtskilliga åminnelseskrifter (t. ex. Freses) ser man honom kallad ”Secreteraren vid det Hög-Grefliga Strombergska Hofvet”. Högre i befordran och rang steg han aldrig på ”Ärans Trappa”, den han i ett af sina mest frejdade grafqväden skildrat.
Uppå underdånig hemställan af Kiigs-llofrätlen, bar Kongl. Majit, genom beslut den 2 Febi naii innevarande, förklarat, att civil-ledamoten bos Krigs-Hofi ätten icke vidare skall åtnjuta i ditintills gällande författningar stadgad andel i de böter, som af hemälde Hofrätt ifrån och med 1847 års ingång voro eller blefvo udömde, utan att de bötesandelar, som varit honom anslagne, skulle tillfalla kronan, dock att nuvarande civil-ledamoten Krigs-Hofrätts-Rådet Gethe borde, så länge han embetct innehar, åtnjuta ersättning af 80 Ridr Bico om året. Denna ersättning utgår för det närvarande af besparingarne på Riks-Stalens Andra hufvudtitel, men synes hädanefter böra uppföras på allmänna indragningsstaten under Nionde bufvudtitehi. 1,530: - 272: 4. Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. till K. Transport 1,802: 4. — 4:o Efter Borg-rätternas indragning liar Kongl. Maj:t den 18 December 1845 i Nåder förordnat, att deras ordinarie tjenstemän och vaktbetjente skulle af allmänna medel njuta ersättning för sådana, genom nämnde indragning, dem frångångna sportelinkomster, hvilka icke förut utgått af anslaget för Hof-stalen, beräknade i medeltal för Hof-Auditören J. J. Elgström till R:dr 223; „ Hof-Notarien, Protokolls-Sekreteraren C.P.A. Hallbäck lill 50: ” Hof-Notarien, Kammarjunkaren C. L. von Mentzer till 200: och för Vaktmästaren W. Högfeldt till 50: eller tillhopa 523 R:dr B:co årligen. Berörde ersättningsbelopp, som för åren 1845, 1846 och 1847 varit anvisade på besparingarne å Andra hufvudtiteln, men upphöra, i den mån nämnde personer afgå, anser Kongl. Maj:t jemväl böra uppföras på allmänna indragnings-staten under Nionde hufvudtiteln. 5:o Vid sednasle
Vid afgörande af denna fråga synes dock jemväl böra i betraktande tagas, att, sa länge tjenstemän bibehålla nu innehafvande indelda löner samt arrenden eller andra afgifter förefinnas, som få till leverering in natura uppsägas, det icke kan undvikas att, till rättelse dervid, verkställa markegångssättning före uppsägningstiden, äfvensom sådant erfordras med afseende derå, att, genom conventioner om presträttigheter samt afhandlingar dels af Inrättningar, dels emellan enskilde, ofta är bestämdt, att afgifter, utsatta i persedlar, skola fösas med penningar efter markegång. 121 Intilldess ändring uti dylika förhållanden kan tillvägabringas, fordrar således nödvändigheten, att, på sätt jemväl vid sista Riksdagen antogs, markegångssättning, till rättelse i berörde hänseenden, vid nu stadgad tid bibehälles. Om derjemte, i likhet med hvad Rikets sednast församlade Ständer föreslogo, den markegångssättning, som borde ligga till grund lör bestämmandet af lösen för hemmansräntor och tionde m. m., hvilka skulle efter medelpris godtgöras, blefve verkstäld i April månad påföljande året, kommo följaktligen tvänne dylika förrättningar årligen att ega rum. Då likväl de pris, som vid sistnämnde förrättning skulle utsättas, icke inverkade på beräkning af de utskylder, som för samma år borde påföras, kan emedlertid denna förrättning utan någon olägenhet i berörde afseende för sig gå äfven senare, än i April månad, allenast priserna bestämmas elter hvad, som varit allmännast gångbart under löregående höst och vinter månader. Det skulle således, efter Comiterades åsigt, för att undvika dubbla förrättningar, lämpligen kunna förordnas, att, så länge markegångssättning hösletiden, till grund för beräkning af vissa utskylder och algifter, måste bibehållas, vid samma tillfälle serskildt bestämmes det pris, som å föregående årets produkter under nämnde års höst och påföljande vinter månader varit gängse och hvarom deputerade efter icke längre tids förlopp ej kunna sakna säker kännedom, utom det att priskuranter för samma tid, i behörig ordning upprättade, voro att tillgå.
xxej i Ståndets fattade beslut instämt, sin serskildta tanka hos de öfriga ”Stånden anmäla;” finnér jag visserligen, att samma majoritet, hvars skadliga beslut vållat min reservation, äfven lärer bifalla remiss till MedStånden af de yttranden, hvilka nu komma att afgifvas emot densamma. Men då en sådan procedure nödvändigt skall Den i-4 Octo ber e. m. ändamålslöst uttänja Riksdagsförhandlingarne, och tvärtemot föreskriften i nämnde 5^ §. medföra uppehåll i Ståndsbesllitens cotnmunicerande, måste jag på det högsta bestrida den. I Utskott, der fråga om dylika remisser uppsLått, har det aldrig varit tillåtit, att till Stånden ingå med serskildta anföranden, då man ej mot heslutet reserverat sig; och hela den discussion, som nu pågår, är i min tanka olaglig och formlös; olaglig, emedan en enskild reservation icke står nämnd bland Föredraga in gsämnen ■ och således icke eller kan blifva föremål för Ståndets öfverläggning; formlös, emedan dea blott har lill föremål: ord — ordtydning—? ord vridning — men ej sak. Saken är: att jag bestrider anslaget, och delta kan majoriteten ej hindra mig att meddela de öfrige Stånden. Orden äro: mina; blott mina, yttrade till de tre andre Stånden, och blott till dem. Att nu upptaga dem till öfverläggningsämne här, skall blott leda till villervalla. Då jag likväl nu inser, att man skall besluta remiss af sådane anföranden, enär Herr Grefven och LandtMarskalken proponerar det, vill jag försöka att upptaga och vederlägga hvad man anfört emot mig, och tillika försvara mig för de oblida beskyllningar min reservation fått vederfaras.
Rdr årligen* som skulle kassan tillskyndas R i d d a rh us-U t s k o 11 o t s Utlåtande N:o 17. h genom de ifrågavarande byggnadernas nedrifning, ansåg sig böra afstyrka det. väckta förslaget, så vida icke för byggnaderna erbjödes en tillfyllestgörande ersättning i kapital eller årlig afgäld, ungefärligen motsvarande den minskning i inkomst, som genom lägenheternas afstående lör Riddarhuskassan uppkom. Med afseende likväl, dels derå att de ifrågavarande byggnaderna blifvit för omkring 50 år sedan å Riddarhusgården uppförda endast för att åt Riddarhuskassan bereda då behöfliga in komster, hvarföre skälet för samma byggnaders bibehållande upphörde i den mån ett sådant behof minskades eller kunde på lämpligare sätt fyllas, dels å den tillfredsställelse Ridderskapet och Adeln borde ega att åt det al Ståndet uppförda vackra Riddarhuspalatset och dess tomt återställa det prydliga utseendet, som efter arkitektens mening detsamma tillkommer, samt jemväl för sin del bidraga till det allmänna ändamålet af hufvudstadens försköning, tillstyrkte Utskottet, i Memorial af den 27 Juli 1854, att, derest hufvudstadens borgerskap skulle med Kongl. Maj:ts Nådiga tillåtelse besluta en sådan sträckning för den nya bronjIrån Tegel backen öfver Norrström att den åt södra sidan finge sin slutpunkt på Riddarhusets tomt midtför Riddarhuset, Ridderskapet och Adeln må bemyndiga Riddarhus-Direktionen att på stadens bekostnad låta borttaga alia å Riddarhusgården nu befintliga byggnader, emot vilkor ej allenast af en hyresersättning till Riddarhuskassan af 1000 Rtdr B:co årligen, jemte ersättning för de boställsrum och lägenheter, hvilka i nämnde byggnader nu äro åt Riddarhusets vaktmästare samt till en del jemväl åt Riddarhus-Sekreteraren upplåtna, utan äfven af stadens förbindelse att besörja och allt framgent ansvara för planering, gatläggning, renhållning och belysning af deu blifvande öppna platsen.
Såsom en samvetspligt i sistnämnda hänseende läte han sig angeläget vara, att allmän bön å fartyget, morgon och afton, så ock gudstjenst hvar helgedag, ej försummas må, samt att arbete, som uppskjutas kan, å helgedagar icke ålägges besättningen. § 31. Befälhafvare vare skyldig att låta besättningen tillgodokomma det underhåll, som, enligt behörigen fastställd spisordning, skall till densamma utgöras. Pröfvar befälhafvaren nödigt att, under resa, nedsätta kosten, ege han rätt dertill; dock skall besättningen, för hvad sålunda af kosten blifvit minskadt, erhålla ersättning, som, der tvist derom uppstår, bestämmes af skiljomän, om hvilkas väljande och beslutande rätt vare lag, som i § 321 stadgas. § 32. Dör sjöman under det han i tjenst å fartyget är, besörje befälhafvaren om hans begrafning, så ock om uppteckning af bans qvarlåtenskap samt om försäljning å auktion af den del deraf, som ej kan utau skada förvaras, för hvilket allt det åligger befälhafvaren att, vid återkomsten till Svensk ort, redovisa inför vederbörande sjömanshus-ombudsman. Förskingras, genom befälhafvarens vanvård, något af qvarlåtenskapen, ersätte han all skada. § 33. Å alla fartyg öfver femton Dyläster, som äro destinerade till andra orter utom riket, än hamnar i Östersjön samt Danska och Norska hamnar på denna sidan om Skagerns fyr och Lindesnäs, skall finnas en, från sjömanshuset i afseglingsorten erhållen, derstädes enligt faststäldt formulär upprättad skeppsdagbok, i hvilken af befälhafvare eller af någon bland besättningen, under hans tillsyn och ansvar, noggranna uppgifter meddelas: l:o Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Ehuru någon föreskrift om sättet att med dylika upphandlingar tillvägaga, icke är möjelig att bestämma, och dessutom, om sådant late sig göra, tillhör den reglementariske delen af ämnet, synes likväl ej olämpligt vara att såsom en Allmän grund iagtages, att, om exempelvis oinständigheterite medgåfvo och fordrade det Magazins-Inrättningen i en Province kunde uphandla omkring 10,000 Tunnor Spannmål, uti den om upphandlingen utgående Kungörelse, deruti uppköpsprisen och Spannmålens vigt voro utsatte, det förordnande tillika inflöt, att Bönder och mindre bemedlade Landt-Brukare, ägde till Magazinen aflemna sin Säd emot Contant betalning, men att deremot alla Possessionaten Indelningshafvare, men flere, hade att till landshöfdingen med försäljnings anbud inkomma. Dock vore det högst nödvändigt att upphandlings qvantiteten aldeles icke af Landshöfdingen i Kungörelsen intogs, eller i öfrigt tillkännagafs, emedan sådant skulle förringa opinionen om verkets företag, och dymedelst afhålla den enskilta Speculanten, att med sine uppköp fortfara, så länge upphandling för MagazinsInrättningens räkning verkställdes, och hvarigenom således ändamålet med MagazinsInrättningens åtgärd skulle ,blifva af mindre inflytande, om icke helt och hållit förfela. Sedan Landshöfdingen inbekominit försäljnings-an - Inrättningens organisation. 1545 budén och efter det ett vist qvantum af hela upphandlings partiet blifvit afsatt för den så kallade Bonde handeln, hvilken synes i mindre partier obehindrad böra fortgå, vöre Landshöfdingen i tillfälle att kunna hestämma ti l hvad belopp hvar och en af de Landtbrukare, som med anbud inkommit, agde att Spannmål för» sälja, i förhållande till anbudens innehåll och en på grund deraf gjord lika fördelning af hela det återstående upphandlings partiet.
Prot, 1844. ^ Sami, 16 Haft, 7 50 Hor till Corist itai iöns-Utskottets Memorial, N.o 26. Är det val genom likhet i röstetal oafgjordt, varde lottning anställd inför den Slads-Rätt, som bestämde Valdagen, och vare den Riksdagsman, som lotten utvisar. Afsäger sig den vald blef, och pröfvar den Stads-Rält, som Valdag bestämde, afsägelsen laglig, sätte då nytt val ut och gånge dermed, såsom här ofvan sagdt är. §. i5. Stads-Rätt, som Valdag bestämt, utfärde och underskrifne för Riksdagsman en så lydande full magt: "Vid i dag anstäldt Val har för N. N. ”Stad (N. N. Valdistrict) till Riksdagsman i Riksförsamlingens Yngre ”Kamare N. N. blifvit utsedd, hvarå detta länder till bevis och fullmagt, N. N. den etc." §• 16. I Stad, som väljer flere Riksdagsmän, skall Slads-Rätt bestämma Valdag för Stadens Valdistricter och utfärda fullmagter för dess valde Riksdagsmän. Till den Stads-Rätt skola ock röstlängder och Valprotocoller för Stadens Val-districter insändas. Andra här ofvan Stads-Rätt ålagde göromål skall den Stads-Rätt genom Afdelningar förrätta och förrätta låta i de serskilda Valdistrieten. §• ll: Röstlängd för Gäll å landet skall i April månad årligen uppgöras af den tjensteman, som mantalsskrifningen förrättat, eller den, sorn i hans tjenstebefattning sedan inträdt. Köping, som har mindre än 5oo invånare, skall till landsbygd räknas. Lika med Gäll anses i denna lag Landsförsamling, sora är med Stad eller sådan Köping, som i 2 §. sägs, till ett Pastorat förenad, landsbygd, som med Stad eller sådan Köping utgör en församling, annex eller capell-församling, som eger minst 2000 inbyggare, så ock socken, som är i annat Län., än moderkyrkan belägen.
St:rs behjertande framställt, och något, som jemväl Utsk. väsendtligen gillat, ehuru Utsk. ansett att det f. n. kunde upskjutas, då troligen icke vestra stambanan skulle framdragas till en punkt, som kunde utgöra östra ändpunkten för de jernvägsarbeten, som nu äro i fråga. Jag anhåller således vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes å detta mitt förslag framställa propos. Hr Westerstrand, Pehr: Dä det nordvestra Wermland är fullt af vattendrag, hvarigenom man med lätthet erhåller vattenkommunikationer, så anser jag att den nu föreslagna nordvestra banan skulle blifva till ringa fördel för provinsen. Efter Norrska StorThingets behandling af denna för Eikena gemensamma vigtiga fråga, och i följd af Norrmännens tydliga sträfvan att på Sveriges bekostnad göra föreningen för dem så nyttig, som möjligt, anser jag det ieke vara skäl att skynda med anläggandet af en jernväg till Norige. Denna väg skulle blifva till större fördel för Norige, än Sverige, i afseende på personal-trafiken, och den kan hädanefter, som hittills, gerna ersättas af ångbåtsfarten från och till Götheborg. Jag yrkar således att dessa jernvägsarbeten tills vidare måtte upskjutas, och att i följd deraf den nu föredragna 8:de punkten måtte afslås. Hr Bildt, Didrik Gillis: Den här af Utsk. föreslagna banan, eller nordvestra stambanan, är egentligen afsedd att upfylla politiska och militära ändamål. Politiska i det hänseendet, att derigenom den förening, som förefinnes mellan de båda nationerna å ömse sidor om Kölen, verkliggöres, emedan de båda nationerna då med mera lätthet kunna råkas, göra bekantskap, utbyta 148 Den 10 Juni e. m. sina idéer och vanor. Den siste värde talaren har riktigt insett, att denna bana, om man endast betraktar Sverige, ej medför de fördelar för landet, sorn inånga af de banor, hvilka ännu äro i saknad af anslag, och som genomskära provinser, hvilka sakna kommunikationsanstalter, på samma gång, som de äro rikare och bördigare än Wermland.
Men om detta skulle möta motstånd , och om man finner stötande, att ett Kronans EmbetsVerk är ÖfverDomstoi öfver Pröfningsoch TaxeringsCommittéerna, så får jag, då någonconlroll måste finnas 188 Den i ä A vi g u s t i f. m. på PröfningsCommittéernas godtycke, och på det icke PröfningsGommitleerna, genom misstydning af Författningen, må kunna förändra det af Rikets Ständer fastställda beskattnings-systemet, tillstyrka, i händelse Herr af Billherghs förslag, som jag för min del anser vara det rätta, icke godkänfaes, att Grefve Spens’s förslag om en RiksPrÖFmngsCommittée autages. Frikerre Cederström> Jacob: Det är naturligt, att sedan Rikets Ständer utfärdat en Författning, afsigten dermed är, att Författningen skall efterlefvas, och att tillsynen deröfver måste tillkomma något administratift Verk, som vid misstydning af Författningen kan befordra rättelse deri. Men frågan är här endast, huruvidaKammarRättens anmärkningar kunna vändas emot de skattskyldige, elier emot de Embetsman, som med mindre noggranhet bevakat Kronans rätt. För min del tror jag det de böra riktas mot de sednare, eller att anmärkningarne alltid böra göras mot Embetsmännen. I afseende på Uppbörden af Ordinarie räntor, ställes alltid anmärkningen emot Uppbördsmannen, hvilken deremot har sig öppet att anställa reservationskraf hos den skattskyldige, intilldess saken blifvit afgjord. Om i Bevillningsfrågor, der tvist kan uppstå, huruvida någon TaxeringsCemmitte'e vidtagit en oriktig nedsättning, sorn PröfuingsCoramitteen uraktlåtit att rät - Den ii Augusti f. m. 189 ta, eller de Embetsman, hvilkas åliggande det är, att vid Taxeringarne bevaka Kronans rätt, och anmärka allt, som genom origlig tillämpning af Författningen dervid förekommer, uraktlåtit sin skyldighet i detta afseende, anmärkningen ställdes emot de Embetsman, sorn dervid försummat sig, skulle jag tro att delta vöre den rätta utvägen.
Jag kan icke heller inse, mot hvad prygelstraffet skulle kunna utbytas i krigstid, då straffet naturl. måste kunna tillämpas långt hastigare än under fredstid. Gr. Adlersparre har talat om, att de, som begå förseelser, kunde nedflyttas till att tjena vid trossen, men jagtviflar att detta medel skulle befinnas verksamt. Det är bland andra förbrytelser en, som alltid måste allvarsamt beifras, nemi. plundring. För sådan i större skala finnes naturl. icke annan utväg än att fusillera den eller de skyldige; men om en karl går förbi en trädgård och bryter ned en gren för att taga några äpplen, eller om han tillgriper ett stycke kött eller dylikt, så kan man lika litet härför fusillera honom som lemna dessa förbrytelser obestraffade. Jag tror således, att TJtsk:t gått något för häftigt tillväga, och att man mäste vara fullt beredd att sätta något annat i stället, innan man besluter sig för att borttaga prygeloch daggstraffen helt och hållet; men då denna fråga nu en gång blifvit framställd, anser jag icke heller lämpligt, att It. o. Ad. helt tvärt afslår densamma. Jag vill derföre för min del hos H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. å bifall till TTtsk:ts framställning med den förändring, att beslutet komme att lyda: »att B. St:r i underd. »skrifvelse hos K. M:t anhålla, det K. M:t matte täckas i sam»mauhang med förväntad omarbetning af krigsartiklarne, för »hvilken något hinder i behofvet af nödiga reformer i krimi»nal-lagstiftningen, efter de i densamma vidtagna förändringar, »numera icke torde förefinnas, taga i nåd. öfvervägande, huru»vida icke prygeloch daggstraffen kunde emot andra lämpli»gare straff utbytas.» Hr Printzensköld, Carl: När man, såsom Hr Ce derschiöld vill genom exklamationer ådagalägga det oriktiga i en straffart, så bör man åtminstone icke i dessa åberopa förh:den, som ej äro med sanningen öfverensstämmande.
Föredrogs §. nyo och bifölls BancoTJtskottets den 3 dennes under Jf:o 52 afgifne, samt den y derpå följde eftermiddagen på bordet lagrie, Utlåtande, angående anslag till kostnaderne för MyntVerkets iståndsättande. Friherre Cederström, Jacob; I anledning a? det nu bifallne Betänkandet, anhåller jag att få väcka den motion, att Riksens Ständers Fullmagtige i Banken må anmodas, att uppgöra förslag till en sådan förändring i rnyntningen, att kostnaden för densamma eller den i andra länder så kallade slagskatten må uti sjelfva myntet in beräknas. |^err Bjerta, Gustaf.- I anledning af den motion, Friherre Cederström nu framställt, anser jag mig böra gifva tillkänna, att Rikets mynt icke kan till dess skrot och korn förandras i annan väg, än när Konungen derom gör proposition, och. Riksens Ständer densamma bifalla, hvadan det således icke lärer tillkomma Fullmagtige, att So Den 16 September e, m. uppgöra förslag till en sådan förändring. Allt hvad Ständerne kunna i thy fall göra, vöre att hös Kongl. Maj't underdånigst begära en sådan proposition. Friherre Cederström: Det är aldeles icke min mening, att tillstyrka en förändring af Rikets mynt i annan väg, än den Grundlagen föreskrifver. Helt annat är att nu införa förändring af Rikets mynt till dess skrot och korn; helt annat är, att för en kommande tid skaffa sig ett förslag, huru en sådan förändring i uppgifne ändamål ml kunna ske; och jag förmodar att ett sådant förslag är både nyttigt och nödvändigt för en möj* ligen blifvande realisation. Uades på bordet.
Uti sitt då i ämnet afgifna betänkande yttrade Utskottet, att ändamålet med drawback eller restitution af tillverkningsafgiften vid export af bränvin icke kunde vara annat än att minska varans pris vid utförseln, så att varan i exportörens hand erhölle sitt naturliga tillverkningspris; att möjligheten att utan förlust exportera bränvin berodde derpå, att sistnämnda pris vore tillräckligt lågt i förhållande till priset i det land, dit varan skulle införas; att exportören dock härvid dessutom måste taga i beräkning dels transportkostnaden, dels den omständighet, att i de flesta länder, dit utförsel af svenskt bränvin tilläfventyrs kunde ifrågakomma, importen af denna vara vore belagd med en, i förhållande till varans pris, betydlig tull, hvilken måste af prisskilnaden betäckas, så vida icke, hvad tullafgiften beträffade, densamma kunde genom smugling undvikas; att smugling dock icke kunde gagna exportören, om restitution af tillverkningsafgiften först då erhölles, när med oflicielt betyg blifvit styrkt, att varan blifvit å utländsk ort tullbehandlad; att, derest man icke fordrade bevis öfver sådan tullbehandling, man icke blott komme att uppmuntra till tullförsnillning i främmande land, utan derjemte kunde tillskynda svenska staten vådan att möjligen få erlägga drawback för en vara, som väl från svensk hamn blifvit utförd, men deremot aldrig till utländsk ort ankommit, utan qvarstadnat inom landet; att restitution af tillverkningsafgiften Bih. till B. St. Slats-, Hevilla.-sami Allm.