Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer sjeifwe pröfrvat böra nedsättas till Lagwerkets förenklande och förbättrande, har blifwit ansedd kunna anstä till desi Riksens Ständer pä nästa Riksdag sammankomma, under förmodan att utarbetningen af ett nytt Sågwerk under tiden torde kunna besörjas genom Justitiä-Räden under deras ledighet frän tjenstgöring, och genom tillkallade Ledamöter frän JustitiäRevision-, Hof.Rätterne och Collegierne, samt Juris Profetzorer frän Academierne, hwilka alla kunde anwändas utan ansläende af särskildte Arfwoden, dä de ägde att uppbära lönerne af sine iss Den 12 October. sine innehafwande Embeten, hwilka emedlertitz genom Vicarier kunde bestridas. Stats. Utskottet som trott det af Riksens Högloss. Ständer äsyftade ändamäl, att erhälla ett förbättradt Lagwerk, äfwen böra af Rik. sens Högloft. Stäitder understödjas med medel af Staten för att ernä sin fullbordan, har icke ansett Iustitiä.Räden eller andre Embetsmän, som af Kongl. Mast kunna till en Lag-Comitee kallas, böra med ett sä högst granlaga och mö. dosamt wärf beswäras, utan all flags ersätt, ning. De tillkallades Vicarier torde icke eller böra lemnäs lönlöst. Detzutom har Stats. Ut. skottet förmodat, alt det icke är blott inom Ju? stitiä-Rädet, samt Rikets Hys-Rätter och Colle, gier, som Kongl. Mast lärer söka de utmärkte Män, ät hwilka Lagens förenkling blifwer gn. förtrodd. Kongl. Maj:t torde äfwen finna nödigt att i särskilde Landsorter uppsöka Lagfarne Domare, att i Lagwerkets utarbetande deltaga; och till den ändan mäste Resekostnaden och Dag. Tractamente under mistandet frän deras hemorter, wara att tillgä, förutan lämpelige Arfmoden för sjelfwa arbetet.
H u r u kommer det sig då, att den äges af så få, och att det ej sällan händer, att man sammanträffar med personer, begåfvade med både hufvud och hjärta, hvilka hafva rätt stor svårighet att kläda tankar och känslor i o r d? Hvem h a r ej hört den klagan: ack, om j a g ändock k u n n a t säga henne hvad j a g tänkte (kände)! Ja, svårigheten att uttrycka sig k a n hos en del vara så stor, a t t den rent af verkar enerverande på interlokutören. Utan a t t vilja förneka eller förbise, att äfven naturanlagen härvid utgöra en ej obetydlig faktor, måste vi likväl framhål a bristande öfning som egentliga orsaken till den klena förmågan a t t samtala, och som bevis för detta antagande påminna om, hvad som i det föregående blifvit sagdt om personer, com röra sig inom de högsta sällskapskretsarne. Man förvärfvar ifrågavarande färdighet lika litet som hvilken annan som helst utan besvär, och i första r u m m e t måste man ha vaknat till inseende af, a t t den är värd att äga och värd besväret. Sedan man kommit till denna öfvertygelse, h a r man att begagna alla tillfallen till öfning, som erbjuda sig, och hvarken skyggt draga sig u n - dan, därför att blygheten vill ansätta eD, eller rygga tillbaka för a t t det förefaller mindre roligt. Mycket gagneligt är det att lyssna till andras samtal, ty därigenom bildar m a n sin smak och lär sig, hvad man bör undvika eller iakttaga. A t t för öfrigt uppställa några regler, efter hvilka m a n skulle kunna lära sig samtalets konst, låter naturligtvis ej göra sig, enär hvars och ens individualitet härvidlag spelar en alltför stor roll, men några antydningar rörande det, som hör till god samtalston, skulle måhända här kunna vara pä sin plats. Deltagande är umgängets krydda, ja, själfva dess väsen, hvarför grannlagenhet, hjärtlighet och sympati i främsta r u m m e t böra prägla vårt samtal.
Gärna hade Utskottet velat undgå den anmärkning , att ifrån KammarCollegium alls inga, och ifrån CommerceCollegium endast ofullständiga eller påtagligen felaktige underrättelser ingått i de ämnen, som Utskottet vid Riksdagens början hos HofCancelleren uppgifvit och genast blifvit meddelade ; Men, då denna brist, ehuru den för det närvarande icke kunnat hindra Bevillningens uppställning efter förra förhållanden och Tabell Verkets vägledning, likväl synes böra för framtiden förekommas , så vida icke eljest StatsEcenomien skall sakna de enkla och bestämda åsigter , som dess ändamål påkallar, har Utskottet trott sig böra vördsarnligen hemställa, att Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , om Nådig Befallning tall förbemäldte Collegier, att på det sorgfälligaste iakttaga förut meddeldte föreskrifter angående insamlande af sådane upplysningar , som tryggt kunna tillitas dels i afseende gå Rikets CameralVerk, med dertill hölan. BevillningsTJtst. Betänhanden. 173 de kännedom af Domainer, Egendomar och Lägenheter, dels i det som utreder dess Commerciella ställning med Handel , Fabriquer Manufacturer och öfrige inhemska Inrättningar; samt att alla desse upplysningar, fattade i lätt begripliga former, måtte så tidigt före Riksens Ständers nästa sammankomst vara i beredskap, att de ovillkorligen vid Riksdagens början kunna erhållas. De serskildte Motioner, hvaruppå Utskottet trott sig kunna göra mera eller mindre afseende, torde i och med det nu aflemnade nya Förslaget vara besvarade och öfver dem , som icke kunnat understödjas, är Utskottets utlåtande serskildt följaktigt. Med inre med vetandets tillfredsställelse och vördnadens tillförsigt öfverlemnas allt detta till Riksén Höglofl. Ständers upplysta och ynnestfulla bepröfvande ; hvarjemte åtskillige Ledamöters inom Utskottet serskildte yttrande , bifogas. Stockholm den as> Maji 18X8. Project till Bevillnings-Stadga. Erlägges af alla inom Sveriges Rike i Mantalslängd skattskrifne Personer, utan afseende på Stånd eller förmögenhet:
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., Den 29 April. 343 antaga ifrågavar. inbjudning till instämmande i Presteoch BondeSt:ns beslut, samt ansågs i följd deraf Utskms hemställan om angifvande af vidare yttrande i frågan hafva förfallit. De öfriga punkterne i Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 9, blefvo utan discussion af R. o. Ad. bifallne. Föredrogs och bifölls BancoUlsk:s d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 54, i anledn. af väckt fråga om ett årligt arfvode för biträde vid afslutande af Bancodiscontvcrkets räkenskaper. Vid föredragning af LagUtsk:s d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 105, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:s betänk. N:o 76, öfver väckte motioner om en förändrad ordning för lagsökningsmåls behandling i vissa fall, blef detta utlät., såvidt det angick Hr Nordenanckar i ämnet gjorde förslag, lagdt till handlingarne, och i öfriga delar bifallet. Föredrogs LagUtsk:s d. 25 dennes f. m. på bordet lagda utlåt. N:o 106, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Ulsk:s betänk. N:o 46, öfver väckte motioner om förändring af 24 cap. 8 § Missg.b:n, i afseeudc på ansvaret för den, som oträngd och af vredesmode drager och begagnar vapen. R. o. Ad. biföll LagUtsk:s uti förevar, utlåt, vidhållna betänk. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Stats-, Bevilln. - samt Allm. Besv. o. Ekon.Utskms d. 26 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 110, i anledn. af återremiss å betänk.
”Om vi begynna, sade en dervarande Representant, HerrHamilton, att inrymma fördelar åt vissa industriens grenar och lemna andra ur sigte, skola vi uppväcka afundsjuka af alla slag och sätta sjelfva Unionens bestånd i farai En hvar artikel som vi utströko af vår importtaxa, biet fråntagen vår HandeUmarins rykte och välmagt. Den frie Statsborgsren, sorn nu kännande sitt eget värde, uppstiger med morgonsolen och uppsöker villebrådet på det daggiga fältet, skulle förbytas i en utmärglad, försagd Fabriksarbetare, som af a4 timmar, aibetar ib.” Den värda talaren, sorn inom detfa rum , så mycket ifrat emot det fria import-systemet, och trott följderne deraf blifva, pya behof, nya beskattningar, nya laster, cosmopolitiska äsigter m in. har likväl förklarat sig vara vän nf den allmånnn Näringsfriheten. Denna delning, denna olika tillämpning af förmoner , är hvud den anförde Americanske talaren klandrat, oili jag i del föregående anmärkt, sorn varande Den 14 Augusti f, m, grundfelet i prohibitif-systemet. En inhemsk Näringsflit kan dessutom icke äga rum, utan en stor utrikes handel; ty hvilket land är väl nog rikt, åger nog mångfalldighet af produeter, för att kunna försaka communicationen med andra länder och endast finna sig belåten med den inre circulationen, som i öfrigt utan en yttre impuls snart skulle afstadna. Ingen Nation kan ensamt sålja, utan att icke af en annan tvingas återköpa j och om i det fria varubytet, som år grunden för all handel, vöre en Stats förlust, skulle icke då hvarje Lands Administration kunna inse det, och skynda ett vidtaga sådane författningar, som hämmade importen och endast befordrade exporten; men i stället att befordra sitt Lands handel, befordrade man upplösningen af all handel, och återförde allt på en overksamhetspunkt.
SBerättelfe om Ijmab i 9lifet ocf) befö 3 öfroerenöjtämmelfe meb 9vifeté ©tanberg gjorba förflag, l)ar $ongl. S)laj:t genom Äungörelfe af ben 16 SMember 1854 förorbnat om en föränbrab Ipbelfe af 4 § i mont. i gällaitbe ^oltffolejlabga. @ebatt Otifeté ©tanber anmifat mebel, för att af Äongl. 9ftaj:t biöponeraö fåfont unberftöb åt ftiftdmiö inrättabe penftonéanjlalter för folf[Marare, f)ar Äongl. Sftajtt t ndöer faftftätlt af ferffilte Äommitte Äonftflorierne att inhemta folfjlollärarneé ocp förfamlingarneé pttranben, l)urumiba be more benägna att i penftonöinrättningar, bpggba på befsa grunber, ingå, farnt om omflänbigfteterne bertill föranlebbe, föranflalta om upprättanbe af reglementen för penftonéinrättningarne ocp befantma Äoitgl. 9Jiaj:té pröfning unberjläHa; Ijmarefter Äoitgl. 9Jtaj:t, i anleb 5De af Äonjifloriérna i unberbånigfyet infänba uppgifter om folf
Om afkaslningen af fattigvården tillhörige fastigheter och capital, jemte inkomster af sterbhus-afgifter , böter, collecter, frivilliga gåfvor och andra sådane bidrag, icke äro för fattig vårds-behofvet tilli äckliga, skall, lill fyllnad af bristen, först erläggas en afgift af högst 8 skillingar för mansoch 4 skillingar för qvinspersoner, som är mantalsskrifven och fyllt 18 år; dock må undanlag härutinnan bero af Fattigvårds-Styrelsens pröfning. Hvad derutöfver erfordras, fylles genom tillskott efter de grunder, som i 3 §. äro stadgade för rösträtt vid sockenstämma i fattigvårdsärenden. Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, W.o /foi. §• 17. Om de i 16 §. föreskrifne afgifter beslutas å socknestämma, efter förslag af Fattigvårds-Styrelsen. §. 18. Fattigvårds-Styrelsen besörjer uppbörden af alla afgifter för fattigvårds* behofvet; och skall, för uttagande af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är beslutadt, samt restlängd å sockenstämma uppläst och godkänd , genast, pä Styrelsens anmälan, lemnäs handräckning af Kronofogde i orten eller städernas Exsecutorer, så vida icke den skattskyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning. Förebäres annat jäf, må talan derom anställas, utan att medlens uttagande deraf uppehälles. §. 19. Hvarje medlem af Fattigvårds-styrelsen ansvare, gemensamt med de öfrige , för af Styrelsen om händer hafde medel, och för sådane säkerhetsliandlingar, emot hvilkas antaglighet han ingen anmärkning till protocollet gjort. Denna ansvarighet fortfar, tills förvaltningen blifvit godkänd af socknestäminan eller åf vederbörlig embetsmyndighet, om klander anställes, eller ock tiden för sådant klander försutits. §. 20. För om händer hafde medel skall Fattigvårds Styrelsen hvarje år lemna redovisning till socknestämman.
Det lär ha varit i Paris i början af 1860-talet. En konstvän, som då uppehöll sig på samma plats, har för mig omtalat, hvilket glädjerikt uppseende konstverket åstadkom bland skandinaverna i Paris, och det hade otvifvelaktigt väckt sammä uppseende, om det utstälts offentligen, hvilket dock icke lär hafva varit fallet. Kjellberg vardå blott 25 år, tror jag, och naturligtvis bunden i akademiska former, men banden voro så böjliga, att den unge konstnären utan att slita sönder dem hoppade rakt in i verkligheten, och af den rörelsen mådde han godt. Hans “ gossar hoppande bock “ voro antikt sköna, men det var dock riktiga tjufpojkar från nutiden, några kätterska ungar som skuttade högt öfver det antika lugnet och likväl icke förlorade jemvigten. Den nästa frisen, af ännu större betydenhet, är ett den mognade ålderns verk. Det är frisen på Jernkontorets hus, och den ha stockholmarne tillfälle att dagligen se, fastän detta dock har sina svårigheter, ty den sitter för högt upp. Den förtjenar att skådas på närmare håll. Sådana konstverk, utmärkta i sig sjelfva, äro också af stor betydelse för det inflytande de kunna ha på allmänhetens smak och det möjliga utbildandet af hennes konstsinne. De äro i det fallet ovärderliga. Skulle det icke finnas någon enda enskild person eller något byggnadsbolag som kunde af Kjellberg eller Börjeson beställa sådana friser eller mindre, men lika konstnärliga, och sätta dem på sina nya hus? Borde icke Kjellberg sjelf arbeta för den saken? Konstnärens värdighet hindrar honom att bjuda ut sin konst, det inser man mycket väl, men nog kunde husegarnes uppmärksamhet fästas på vigten och värdet af konstnärligt smyckade murar, och den konstnärliga värdigheten skulle ej lida af att en sådan man som Kjellberg för det ändamålet utvecklade en smula kraft. Det är just olyckan, att konstnärer af betydenhet, som t. ex. Scholander, förakta att verka i det offentliga, så snart de finna något motstånd, vare sig af allmänhetens okunnighet eller likgiltighet eller snålhet eller kanske ock af afundsjuka.
Nu ha de fö rrådt sig sj elfva. FRUN. Ja, den nedrig a karlen och det oförskämda stycket Hon måste straxt borrt ur huset. J ag sku lle få rent af slag, om jag nånsin såg henne mer, och jag kan få Convulsioner, bara j ag tänker på henne. AGATHA. Jag tycker, at man inte nog kan straffa henne FRUN. Men hvad hämd skall j ag då ta på min mann, den äreförg ätna sj älen? Jo, han blir nog straffad genom frånvarelsen af sit gemena föremål. Säg imedlertid til , at jag inte k ommer ner til soupéen. Jag mår altför illa. Men se där har man den förargliga Sk olfuksen. Lät oss skynda h ärifrån. AN ANDRA SCENEN. TROSELIUS. FRUN. AGATHA. TROSELIUS, ( so m går dem til mötes ). Vördsammas te tjenare, min höggunstiga Fru Patroness a. FRUN ( med tvär mine ) . Go afton, min kära Magister. Hur står det til med er nu för tiden? TROSELIUS. Nog mår j ag väl til kroppen; men sj älen, själen, den är rätt sjuk. FRUN. Nå, hv ad är det då, som felas henne? TROSELIUS. Ack! Jag dristar mig ej at nämna därom, aldramins t mellan flera än fyra ögon. Tordes jag be, min Jungfru Agath a, at hon träder litet afsides på någ ra ögnablick. Jag har et högvigtigt förtroende, at göra h ennes ärade Fru Matmor. AGATHA ( med arg mine ). Al t för gärna, min Herre ( hon går ). TRE TREDJE SCENEN. FRUN. TROSELIUS. FRUN. Hv ad är det för slags förtroende, som Ni kan ha at göra mig? TROSELIUS. Höggunstiga Fru Patronessa, mi t hjerta är så brinnande i mig . Det brinner fö r er _ Så i Guds namn nu kommer den s tygga hostan igen. FRUN ( förargad ). Hvad menar Ni med s ådant tal?
Och likväl har det icke behöfts annat än en liten ömklig slump för att ända in i deras innersta själ förändra mina känslor som om svart blefve hvitt. En vacker septemberdag följde jag min danske vän till ortens länsman, som hörde till umgänget och som hade sitt boställe i närheten. Der höll en förspänd vagn framför dörren, just som vi körde in på gården kom en ung flicka, åtföljd af tvenne karlar, ut från kontoret, och den framskyndande drängen hade brådt med att berätta oss, att det var barnamörderskan, om hvars förfärliga gerning rykten lupo kring i bygden och skrämde upp sinnena. Hon hade erkänt alltsammans, det bekräftade sig att mordet föröfvats, visserligen i ett otillräkneligt ögonblick, men i alla fall under de vidrigaste omständigheter, och den stackars förbryterskan skulle nu forslas till länsfängelset i afbidan på ransakning. Hon var klädd i en svart solkig drägt, kjorteln hängde skeft, blottade linnet på ena sidan och på den andra den uttrådda kängan och en smutsig strumpa till långt upp på vaden, och det var något äckligt löst och hängande i hela denna unga kvinnokropp. Och ansigtet det var ansigtet jag såg, det var ansigtet hvarvid min blick var häftad fast som med ett plåster, det hemska askgrå ansigtet, uppsväldt af gråt, strimmigt af tårar och som samvetskvalen och sinnesrörelser af alla slag redan gräft i och vanstält, – och så ögonen, svarta inunder, rödkantade, glanslösa, med ett stelt stirrande i blicken, som om de ständigt såge framför sig missdådssynen, med ett uttryck som af ett storknadt ångestskri. Och vid sidan af detta ansigte såg jag ett annat, oskyldigt, blomstrande och skärt, men dock likt, jag kunde icke säga hvari och vet det ännu icke, men de voro hvarandra lika, dessa tvenne ansigten, och de flöto samman till ett och jag kunde icke lösa dem från hvarandra.
Då kom hennes broder Elisama, den hon mest kär hade af sina bröder. Men han hade varit ute i marken och visste icke hvad skett hade, och då han såg henne gråta sade han: Maheli, min syster, hvi gråter du? Visserligen må jag gråta, svarade Maheli, att jag måste lemna min fader och min moder och mina bröder, för att fara till hedningarnas land och blifva Jethurs sons hustru. Elisama frågade åter: Gifver vår fader dig till hustru åt honom, som dröjer bland hedningarna för att samla egodelar till och med då, när hans fader engång hvarje år kommer till Nobah, der hans hem är. Det må vår fader icke göra, han skall icke lemna vår dufva åt falken. O Elisama, svarade Maheli, falken kan väl sönderslita dufvan, men icke varder hon derföre en falk. Herren varder mig ledande och skall beskydda mig för ohelgande. Nej, Maheli, det får icke ske, vår fader skall höra mina ord, han får icke lemna dig åt styggelsen. Min broder, svarade åter Maheli, hvad är jag, att min broder för min skull skulle synda emot vår fader. Herrans vägar äro outgrundeliga. Mig varder icke annorlunda gående än honom behagar. När nu sju dagar hade gått förbi, bröt Jethurs tjenare opp, och Maheli och hennes tjenarinna och alla handelsvarorna och de tjenare, som skulle föra varorna, voro alla redo att börja resan. Men Amram och hans hustru välsignade sin dotter, och Maheli gret, och hennes fader och moder och hennes bröder och allt husfolket greto, ty hon hade varit såsom ett silfverfat med kostelig rökelse i huset. Men när de hade farit några dagar och kommit till slätten Zophim, då kommo röfvare från bergen och öfverföllo och slogo tjenarena och förde Maheli och hennes tjenarinna till Ammons land och sålde dem åt en köpman. Och köpmannen gick till Achior, som var en öfverste öfver all Ammons barn, och sålde Maheli till hans frustuga.
St:rs pröfning, har uttryckt den sats, att om man vill hafva någon förändring i vår skogsvård och förbättring i skogarnes förvaltning, skall man i främsta rummet anskaffa och aflöna en fullt tillräcklig skogsbetjening; ty i annat fall blifva de stadganden, som man beslutar, af enahanda art, som de nuvar:de, eller att de blifva en död bokstaf på papperet, vittnande om god vilja och välmening, men tjenande till ingenting. Af dessa skäl tror jag, för min del, icke att ett bifall till Frih. Alströmers reservation skall leda till det åsyftade målet. Då jag likväl icke vill godkänna de skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt afstyrkande å motionen, anhåller jag att få förena mig med de Hrr, som yrkat återremiss. Måhända kan då, innan denna speciella fråga afgöres, den stora frågan om skogshushållningen i allmänhet förekomma till behandling; och man skulle då, i fall man nu på stående fot fattade ett beslut, hvars sammanhang med de af SkogsKomitén upställda grundsatser man icke känner, kunna anse sig på Den 11 Mars f. m. 173 ett eller annat sätt bunden vid detta beslut. Jag yrkar alitsa, för min del, återremiss. Frih. Eaab: Hr Åkermans betänklighet i afseende på bristen å tillräcklig skogsbetjening är ganska välgrundad; men jag föreställer mig, att då man öfverlemnar målet åt K. M. och anhåller, det Han måtte vidtaga de åtgärder, som kunna finnas tjenliga, lärer K. M. också blifva i tillfälle att föreslå löner för ett ökadt antal skogvaktare. Hvad åter Gr. Sparres betänklighet beträffar, så kunna ju äfven efter en återremiss alldeles samma svårigheter och olägenheter upkomma vid sammanjemkningen af olika beslut, som om dessa beslut fattas omedelbarligen i Stånden. Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till Frih. Alströmers reservation. Frih. Alströmer: Jag ber blott att få erinra, det den nu ifrågavar:de åtgärden afser en tillökning i en redan befintlig Kronoallmänning. Sedan öfverläggningen härmed ansetts_ fulländad, blef propos. till bifall å förevande Betänk, först framställd och besvarad med starka
Visserligen skulle den åtgärd att bibehålla vissa persedelräntor och förvandla andra i penningar, vid förändrade varuvärden, kunna medföra någon större olikhet; men sådant syntes vara af föga vigt, då fråga icke är oni jemkning af grundskatternas relativa belopp, utan blott om deras förenklande, hvarvid väl i första rummet borde tillses, att skattskyldige egendomar, hvar för sig, icke åläggas större bördor, än de, enligt nu gällande beskattningsgrunder, böra vidkännas, men deremot, under iakttagande häraf, likheten i skattebördor för serkilda egendomar är af mindre betydenhet, helst, om än vissa egendomar komma att, framför andra, åtnjuta en lindring, som de skolat sakna, i fall någon förenkling icke egt rum och räntepersedlarnes värde stigit, sådant dock icke kan för innehafvare af öfrige egendomar medföra någon skada eller någon sådan tillökning i deras andel af allmänna utskylder, att minsta afseende derå borde fästas. Beträffande förslaget rörande indragning till statsverket af räntor och kronotionde, som äro embetsoch tjenstemän på lön indelta eller eljest till vissa föremål anslagna, samt i förening dermed frågan om sättet för dessa anslags godtgörande och för räntornas och tiondens utgörande i allmänhet; så syntes billigt, att tillsvidare och intilldess löneanslagen vid blifvande omregleringar kunna varda i penningar till mot behofvet fullt svarande belopp bestämde, vederbörande embetsoch tjenstemän bibehållas vid förmånen att få sin aflöning beräknad efter omvexlande varupriser. Det vigtigaste är emellertid, alt rättigheten att af de skattskyldige direkte utfordra Bih. till B. St. Proposition, N:o 66. räntepersedel' in natura upphör; oell skulle då äfven forsellönen serskildt ersättas al' statsverket, så att, på samina gång sorn indelningshafvaren försäkrades jemväl om denna inkomst, räntegifvarne tillika åtnjöto lindring genom befrielsen från dess u1 görande.