Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som undfått mutsedel å någon fyndighet, vare berättigad att af angränsande mark begagna hvad till väg och utrymme i öfrigt nödigt är, för anställande a( sådant skärpningseller annat försöks-arbete, som till fyndighetens närmare undersökning och blottande erfordras, innan utmål derför läggas må; dock skall han för hvad han sålunda begagna får gifva innehafvaren af jorden, så länge försöks-arbetet fortgår, full ersättning i årlig afgift, och vare jemväl, i händelse gruf-anläggningen öfvergifves, innan utmål derför varder lagdt, skyldig att ersätta jordegaren eller den, som i hans ställe till sådan godtgörelse berättigad är, all skada, som marken genom försöks-arbetet för framtiden kan hafva tagit. Lag samma vare ock om ersättning för fiske, som skadas genom sjömalms-tägt. §. 13. Yppas tvist om beloppet af den årliga afgiften eller annan ersättning, som efter 12 §. utgå bör, och kunna ej parterne åsämjas om tvistens slitande af mätismän, som de sjelfva tillkalla, varde det stridiga bestämdt af särskild nämnd, hvilken skall väljas och afgöra saken i den ordning, som uti Kongl. Förordningen den 20 November 1845 föreskrifves eller framdeles för dylik nämnd kan blifva stadgad; och falle kostnaden härför den till last, som beloppet utgifva skall. §. 14.
Proposi ion, N:o 56. 9 mäld, ej vara förbunden till ansvar för bolagets skulder med mera, än en hvar insatt eller åtagit sig att insätta, derest de icke till vidare ansvarighet sig serskildt utfäst. § 11. Upplöses aktiebolag, som efter § 1 kungjordt varit, ege bolaget rätt att årsstämning å borgenärerne söka, såsom i konkurslagen säges. § 12. Bolaget vare uti de .mål, för hvilka ej annorlunda i lag stadgas, lydande under allmän underrätt i orten, der bolagets styrelse enligt bolagsordningen har sitt säte. Fråga om afträdande af bolagets egendom till konkurs, eller om årsstämning å dess borgenärer, skall ock, oberoende af bolagsmännens stånd och hemvist, tillkomma rådslufvu-rätt eller härads-rätt i den ort, hvarom nu sagdt är. § 13. Träder aktiebolag i verksamhet, utan att hafva erhållit sådan stadfästelse, som i § 1 sägs; stånde hvar, som emellertid å det bolags vägnar föi bindelse ingår, derföre i personlig ansvarighet till fordringsegaren, såsom för annan sin föi bindelse efter allmän lag. § 14. Om bolag, hvilka bedrifva bankrörelse med egna tryckta eller graverade förbindelser, stadgas serskildt. § 15. Denna lag skall vara till efterlefnad gällande från och med den 1 Januarii 1849. Den afser icke rättsförhållanden, som derförinnan uppkommit. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Stockholms Slott den 17 December 1847. OSCAR. A. Posse. Eih. till R. St. ;5 Hofi. 2 10 Kongl. Maj. ts Nåd. Proposition, N.o 56. Utdrag af serskildt protokoll öfver Justitie-är enden, hållet Uti Kongl. Maj.ts Högsta Domstol den i8;de Oktober 1847• Närvarande; Justitie-råden: Stråle 3 Nyblaeus j Backman, Grefve Snoilskys Grefve C. Sparre, af Rolén } Schmidt. Företogs till handläggning det i Justitie-departementet uppgjorda förslag till lag om aktiebolag, hvilket, enligt Högsla
Hur ljuft var det ej, då vi sedan gingo utför trappan till hagen, der gumman i sin hvita mössa och sin hvita parkumskjol och spens af blått kattun, sjelf lik en solstråle, sväfvade mellan sina blommor. Längre fram i tiden, då jag utan hinder fick slå upp och ned min parasoll, bibehöll sig dragningskraften för dessa besök. Och ännu längre fram, då mycket var så annorlunda, kom jag också – ty gumman Sandgren, som jag aldrig känt annat än riktigt gammal, fortfor att lefva tills hon syntes bli odödlig på jorden. Med åren måste fiskalen taga afsked från tjensten. Åldrig och sjuklig, skattade han åt tiden, ständigt klagande öfver att hans kära ledsagerska endast skulle få ett kors i honom, medan hon i sin eviga ungdom omhuldade honom, liksom hon haft ett barn bredvid sig. Tusen saker uppfann hon för hans nöje, så återgäldande den mångåriga kärlek och vård, som han förut gifvit henne. Inne i kammaren åt solsidan blomstrade nu, då han ej längre kunde gå ut, en hel liten trädgård. Hon lärde honom att tälja och sammansätta spaljerer för träden, att lägga ut korten för att se om de snart skulle slå knopp och slutligen lärde hon honom att raffla upp små ylleoch silkeslappar, hvarefter hon kardade upp rispet och väfde deraf sommarrockar till pappa – ty också han lefde alltjemt. Till sist, då han förslöades i den grad att han icke mer kunde företaga något sjelf, men, van vid hennes omtanke, ändå ville blifva road, uppfann hon en lek, som gladde honom intill det allra sista. Medan de sutto på hvar sin sida om det uppslagna klaffbordet, uppställde hon, under det hans ögon uppmärksamt följde hvarje hennes rörelse, den ena raden efter den andra af vikna kort, föreställande tvänne härar soldater, svenskar och norskar förstås, och gubben skrattade med riktig ursinnig förtjusning, då han, begagnande ”mammas” messingsfingerborg som kanon, sköt ned den ena norska afdelningen efter den andra13 ...
Då, enligt Kongl, förordningen den 24 Januari 1778, de embetsoch tjenstemän vid Civilstaten, som uppnått 70 års ålder samt länge och väl tjent, ega att vid afskedstagandet undfå hela lönen i pension, skulle väl, med tillämpning häraf, Lands-kanslisten Isberg, som föddes den 9 Augusti 1780 och under sin tjenstetid städse ådagalagt ett oklandradt uppförande, vid nu mera fyllda 70 lefnadsår ega att, sedan han af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande erhållit afsked fran tjensten, för sin återstående lifstid från allmänna Indragnings-staten uppbära en mot Lands-kanslistlönen svarande årlig pension; men som enligt Rikets Ständers beslut, kungjordt genom Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii, på nådig Kongl. Maj:ts Nåd.
Memorial, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 5, angående så väl Kong/. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om ändring af 4> 5 och 6 24 Cnp. Bjggnin ga-BaJkerij som ock ser skilde i detta ämne väckte motioner. Enligt till Utskotten från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag har Hederv. Bonde-Ståndet den 9 sistlidne November bifallit förenämnde Betänkande samt Höglofl. Ridderskapet och Adeln under samma dag godkänt detsamma med den förändring, att i ställel för det uti ingressen ull det nya lagförslaget begagnade uttryck: ”att med ändring af 4, 5 och 6 §§. i 24 Gap. Byggninga-Balken, det varder stadgadt som följer:” skulle införas 8 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande , N:ö 2/j följande mening: ”alt i afseende å lagens föreskrifter i 24 Cap. ByggningaBalken i fråga om brandstod, det måtle varda genom serskild författning förklarad t att;” äfvensom Högv. Preste-Ståndet nämnde dag återremitterat Betänkandet, med det förklarande, att de i början af Utskottets förslag förekommande ord: ”att med ändring af 4> 5 och 6 §§. 24 Cap. ByggningsBalken m. m.” borde utbytas emot: ”att med förklaring af eller tillägg till 4, 5 och 6 §§. etc”; hvaremot Vällofl Borgare-Ståndet den i3 i samma Månad afslagit Betänkandet och bifallit Kongl. Maj:ts i ämnet afgifna Nådiga Proposition. Utom den skiljagtigbet, som i afseende på inledningen till det framställda förslaget således uppkommit emellan de respective Riks-Stånden, och hvarom Utskotten bär nedan skola sig yttra, skiljer sig Vällofl.
Vid sådant förhållande anser jag det vara af verklig vigt att R. o. Ad. icke motsätter sig intagandet uti allmänna lagen af ett stadgande, hvilket har så full allmän giltighet. Den allmänna lagen bör väl vara ett uttryck af en princip, som är så allmänt rådande. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Betänk:t. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag är i hufvudsaken förekommen af den sista talaren; och skulle således kunna helt kort tillkännagifva, det jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förev:de Betänk. Den 28 Mars e. m. 389 Då likväl här, bland annat, blifvit yttradt, att flertalet af qvinnor visst icke önskat att blifva myndiga, emedan de känna sin svaghet och sitt oförstånd, så tillåter jag mig påstå att de utaf sistnämnde bristfälligheter härflytande vådor ännu mer ifrågakomma för mannen. På grund deraf anser jag det verkligen vara mycket mera risk att öfverlemna myndigheten åt mannen vid 21 års ålder, än åt qvinnan vid 25. Beträffande vidare den af en talare i detta hänseende uttalade omsorg för de fattigare klassernas qvinnor, är det, efter mitt förmenande, i allmänhet temligen likgiltigt, huruvida de äro myndiga eller icke, ty de hafva just ingenting, eller mindre att hushålla med. Från en högre synpunkt bör man betrakta denna fråga, — den nemi., att Sveriges qvinnor vid en viss ålder skola kunna erhålla lika medborgerliga rättigheter med mannen. Af särdeles vigt i detta fall är i öfrigt den säkerhet i affärer, som skulle blifva en följd deraf, att man finnér qvinnan kunna verksamt deltaga uti de henne rörande negociationer, då hon utan hinder kan förestå näringar o. s. v. Det är visserligen sannt att qvinnan redan nu kan begära att få bli myndig; men berörda förhållande skall likväl införas i allmänna tidningarne; och följaktligen upphör den önskliga säkerheten. Under nuv:de förhållanden måste man, vid afslutandet af affärer med fruntimmer, underrätta sig, om dessa qvinnor hos domstol gjort anmälan eller icke. Den siste talaren har också redan omnämnt att R.
S. D. Vid föredragning af Banko-utskottets den 1 dennes på bordet lagda memorial N:o 94, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4:de artikeln af nu gällande banko-reglemente, ansåg Ridderskapet och Adeln, att, till följd af de beslut, som i fråga om tillsättande af en kanslist till biträde åt ombudsmannen vid lånekontoret i Götheborg, blifvit af Riks-stånden fattade, 11 punkten af Utskottets förslag hade förfallit, och blef förevarande memorial i öfrigt af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-utskottets den 1 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 95, i anledning af erhållen återremiss å betänkandet N:o 78, angående befordrings-grunder för banko-ombuden vid låne-kontoren. S. D. Föredrogos och lades till handlingarna Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets nedannämnde den 1 dennes på bordet lagda utlåtande och memorial: N:o 117, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets betänkande N:o 96, om förändrad reglering af presterskapets löningssätt m. m.; och N:o 122, angående minskning i Utskottets kansli-personal. S. D. Yid föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets den 1 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 118, i anledning af erhållne återremisser af betänkandet N:o 97, angående gjorda anmärkningar vid handelssamt fabriksoch handtverks-ordningarne af den 22 December 1846, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets i afseende på liandels-ordningens 25 § gjorda hemställan, och lades öfriga delar af förevarande utlåtande till handlingarna. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets den 1 dennes på bordet lagda utlåtanden: Prot.-utdrag den 5 Augusti 1848.
Den serskilda Krigs-lagen för Gottlands beväring vore likväl, med undantag af nyss anmärkte fall, i öfrigt mildare och menskligare än Straff-lagarne för den öfriga Armeen, och då någre olägenheter häraf icke försports, eller klagomål öfver förslappning i krigstukten på Gottland låtit höra sig, kunde erfarenhetens tillförlitliga vitsord åberopas för Special-lagens lämplighet, äfvensom rättvisan fordrade, att icke hårdare straffarter antagas, än som uppfylla det åsyftade ändamålet, samt att alla äro lika inför Lagen. Folkets tänkesätt, angående kroppsstraff, hade äfven i senare tider märkbart förändrat sig. Lagsaint Allm. Besv.- och Ekon.-Utskott'ens Betänkande, JV:o 48. i3 Spöstraffen betragtades med afsky, och prygelstraffet bure jemväl en förnedrande prägel. Det syntes icke eller billigt, alt landets ungdom, kallad att fullgöra sin vapenöfningsskyldigbet, eller för det alfvarsammare och högtidligare ändamålet att försvara fäderneslandet, blottställdes för möjligheten att för förseelser, hvilka ofta icke inneburo någon moralisk skuld, offentligen få slita spö, eller mindre offentligt pryglas; och om extra judiciel bestraffning vore nödvändig inom krigsmaglen, der ovilkorlig lydnad samt ögonblicklig rättelse af begångna fel erfordrades; så vore det likväl hvarken nödvändigt eller ändamålsenligt, att bestraffningssätt användas, hvilka förnedra den straffade i hans eget och andras omdöme. Stadgandet i Kongl. Brefvet af år 181 r , att förbrytelser, som ej innefatta egentligt militäre brott, skola af ordinarie Domstolarne afgöras, ansåg Justitias-Oinbudsmannen likaledes ega företräde framför Krigs-artiklarnes föreskrift i samma ämne. Den öfvertygelse hade nemligen temligen enhälligt hunnit stadga sig, att de serskilda Domstolarne, med ganska få undantag, äro öfverflödige. Till undantagen hörde dock Krigs-Domstolarne, emedan krigaren, som för bryter sig i tjensten, icke lämpligen kunde ställas till rätta inför allmän Domstol.
Läderberedning, oafsedt den som sker vid anlaggcla ordentliga garfve - 23 rier, utgör på några orter inom Länet en allmogens binäring. Den sträcker sig dock egentligen lill grannars och närboendes betjenande. Trädarbeten, bestående af laggkäril, trädskor, trädtallrickar, såll, askar, korgar, väfskedar och mera dylikt förfärdigas af allmogen på åtskilliga orter inom Kinds, Wedens och Bollebyggds härader i synnerhet och föras till afsalu jemväl utom Länet; dock kan förljensten af denna binäring i det hela icke vara särdeles betydlig. Lieoch skärsmide samt tillverkning af linhäcklor, kardor, skrubbor, nålar, hakringar och mera sådant småkräm drifves såsom bihandtering af allmogen i några trakter af Kinds härad, både för Länets behof och till alyttring utom Länet. s Timmermansoch murareliandtverket ulöfvas såsom binäring af allmogen i Ahle och Bjerke härader samt delar af Kullings och Wäne härader, äfvensom timmermanshandtverket uti ett par socknar på Dahlsland närmast Wermländska gränsen. För detta ändamål ske årligen tidtals utvandringar till mer och mindre aflägsna orter utom Länet, derifrån besparade arbetslöner återbringas till ett ej obetydligt belopp hvarje år. Dessutom finnas » Wedens härad flera hemmansbrukare, sorn äro så kunnige muroch byggmästare, all de enlreprcncra om kyrkors samt andra större byggnaders uppförande och inredande. Sjöfart. Seglationen på Wenern och Götha
Då varuprisen i allmänhet genom våra financiella operationer äro underkastade så täta och betydliga ombyten 5 gifves likväl i min tanka ingen säkrare och mera billig grund för skjutslegans bestämmande, än att den, efer orternas olika beskaffenhet, för längre eller kortare tid regleras vid markegångssättningen, och genom Konungens Befallningshafvandes försorg tryckta Kungörelser och Taxor anslås för resandes och skjutsandes gemensamma efterrättelse. Ingen kan undgå att känna den olikhet, som af flera giltiga orsaker förefinnes emellan Arbetsoch Ökedagsverkets Allmänna pris i serskilda landsorter, och intet kan i sig sjelf vara mera rättvist, än att denna olikhet, efter sanna förhållandet, får komma så väl den resande, som den skjutsande allmogen, till godo. Man har orätt, att afen så beskaffad författning befara oredor och confu.ion i verkställigheten, hvilka lika så litet deraf skola uppkomma, som af alla andra, efter fastställda Taxor och Varuprisjens olika förhållanden,skeende liqvider. Deremot finnér jag för min del ingen tillräcklig grund för den skillnad, sorn nu för tiden existerar emellan skjutslegan för Städarna och landet. Genom den ymnigare tillförsel af alla förnödenheter, hvarmed Städerna i allmänhet äro försedda, och det frivilliga biträde, sorn kringliggande allmogen, åtminstone de flesta tider på året, vanligen lemnar Städernas innevånare, äro desse sednare oftast i tillfälle att, med lindrigare känning än landsbygden, utgöra sin 753 Be.tv. och Lkon. Utsh. Betankanden. andel i skjutshingen, hvarföre jag vördsammast hemställer, om icke all skillnad i slcjutslegans belopp emellan Städerna och Landet hädanefter bör försvinna, eller åtminstone icke i annat fall' äga ram, än dä en sådan skillnad motiveras af locala omständigheter, som 'Tid markegångs-sättningen hunna och böra behörigen considereras.
Departements-chefen sålunda i underdånighet anfört och föreslagit, och hvaruti Stats-rådets öfrige närvarande ledamöter instämde, behagade Kongl. Maj:t till alla delar i nåder gilla och bifalla; kommande fördenskull nådig proposition till Rikets Ständer att i öfverensstämmelse dermed afgå, på sätt det härtill af Departements-chefen jemväl uppsatta och nu justerade förslag, vid detta protokoll bilagdt, närmare utvisar. Ex protocollo Joh. Rob. Bergin. Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse, JH 24. II JVs 24. Ank. till Exp.-Utsk. d. 15 Dec. 1853, kl. 11 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer i anledning af åtskilliga, utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagna, lagförändringar; Gifven Stockholms Slott den 3 November 4855. Nedannämnda, af Rikets sist församlade Ständer i underdånighet afiemnade förslag till lagförändringar, öfver hvilka Kongl. Majit, innan Ständerna åtskiljdes, icke kunnat fatta och meddela sitt nådiga beslut, har Kongl. Majit sedermera till pröfning förehalt, men icke funnit godt att i nåder bifalla; och Kongl. Majt vill nu, på sätt i 87 § Regeringsformen är förordnadt, underrätta Rikets Ständer om de skäl, som hindrat samma förslags antagande. Uti underdånig skrifvelse den 2 Augusti 1851, hade Rikets Ständer föreslagit utfärdandet af en författning, hvarigenom skulle stadgas, att, derest, för anläggning af allmänt nyttig inrättning, jord eller lägenhet måste användas, utan att likväl jorden eller lägenheten genom inrättningen gjordes lör egaren oanvändbar, anläggningen ej finge af honom förhindras, om Konungen, i den ordning Kongl. Kungörelsen af den 27 November 1845 bestämmer, så lörordnade, dock att egaren för det intrång, inrättningen medförde, skulle njuta full ersättning och hälften derutöfver, hvilken ersättning, i händelse frivillig öfverenskommelse ej kunde derom träffas, skulle bestämmas på sätt i Förordningen den 20 i nyssnämnde månad föreskrifves.
Fältjägare regemente beviljade, och å Riksgälds-kontoret anvisade, anslag, motsvarande den under åren 1830 med 1839 influtna rotefi ihets-afgift af nyhemmanen inom Norrbottens och Westerbottens län, skulle fortfarande af Riksgälds-kontoret tillhandahållas och uppå Stats-kontorets reqvisition utbetalas med det belopp, som denna, dels till Riksgälds-konforet och dels till statsverket influtne, afgift utgjort. Jemlikt 85 § i sistnämnde reglemente, hade Rikets Ständer dessutom till enahanda understöd ät ofvanbemälde rotehållare, för tiden frän och med år 1840 och intill näst derefter infallande riksdag förslagsvis anslagit 2,400 Rdr årligen, eller för fem år 12,000 Rdr, hvilket anslag skulle på samma sätt, som i nästföregående § vore stadgadt, efter hvarje års slut, af Riksgäldskontoret utbetalas. Enahanda stadgande infördes jemväl i 1845 års reglemente, hvars 53 § egde följande lydelse: ”till undersöd för rotehållarne vid Westerbottens f. d. Fältjägareregemente, bör af Riksgälds-kontoret på Kongl. Stats-kontorets reqvisition, utbe - Stats-Utsliottets Utlåtande, iY:o 286. 11 talas det belopp, hvilket under åren 1844 till och med 1841, såsom rotefrihetsafgift för nyhemman inom Norrbottens och Westerbottens Län, till Statsverket influtit.” I nu gällande reglemente vore detta stadgande så till vida förändradt, att af Riksgälds-kontoret skulle utbetalas det belopp, "hvilket för åren 1840 till och med 1846,” såsom rotefrihets afgift af meranämnde hemman influtit. Då Stats-kontoret, i början af år 1841, från Riksgälds-kontoret reqvirerade de under åren 1830 till och med 1839 inom Norrbottens
På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar, Ledamöters vägnar, P. TViribladhi Nils Mänsson. W, Karström. Anie. till Exp. litsle, elen 19 Junii. Utlåtande, i anledning af väckt motion, om Upphörande elier inställande utaf afvittringsverket i Herjeådalen. Uti ett hos Hedervärda BondéStåndet afgifvet saint derifrån till Stats\XJtskottet från Jemtlands Län, anfört: alt ehuru med afvittringen, som blifvit beslutad ätt öfvergå de .Norra Länen, visserligen åsyftats att gagna hvarje province serskildt, samt befrämja jordbrukets förkofran, vore det likväl tvifvelagligt, huruvida de förmoner denna inrättning kunde medföra för Herjeådalen, uppvägde de olägenheter och kostnader, som vid verkställighet deraf i nämnde Landsort uppslå; och ville det åtminstone synas för en kännare af denna fjellbyggd, att afvittringen endast kommc alt tillskynda invånarne skada och Staten förlust. •— Herjeådalen, beläget bland de med snö och is större delen af sommaren beläckte fjellen, samt höjdt öfver hafsytan emellan 2000 till 4000 fot, holle väl i omfång 126 qvadrat mil, och tycktes derigenom kunna erbjuda både utrymme och bergning för en vida större befolkning, än den nu befintliga, hvilken belöpte sig till omkring /jooo menniskor, med 1012 skattskrifne manspersoner, deraf ungefär 5oo vöre hemmansegare; men du man eftersinnade alt desse i allmänhet taget, icke besulto mer än i-r6:dels hemman hvardera, emedan landet utgjordes af endast 88 mantal skatte, och för säkert kunde antagas, att utaf desse minst a-3:delar uppLogos af sjöar, berg, sandhedar och mossar, samt den öfriga för inbyggarne gagneliga delen af landet bestode af ;en svag och för åkerbruket högst otacksam jord, som i små -tegar låge spridd olver hela landet invid de många vattendragen; så öfvertygades inan lätteligen derom, att
— Nej, jag tror det knappt. Sedan han väl kommit öfver de första barnåren, då han var mycket retlig och ondsint, så har han imellertid blifvit mera förnuftig och sansad, kan jag tro. Jag har sett honom så litet. Han kan icke hafva något minne af gamla Mary naturligtvis och har så sällan varit här de senare åren. Här är alltför tyst och ensligt för en ung och glad herre, som är van vid Londons förströelser. — Här kommer jag, tant Mary, med er middag, — sade i detsamma en glad och högljudd barnröst bakom oss, och en liten rödkindad flicka, som bar en bricka med åtskilliga tallrikar och fat på, stod villrådig vid min åsyn i den öppnade dörren. — Ursäkta, min herre, hon visste icke, att jag hade någon främmande! — sade Mary, i det hon slog ihop bibeln och röjde af bordet bredvid sig. — Stå icke der och släpp brickan nu, Ellen, utan kom hit vackert och sätt ned den! Herrn ursäktar nog! Jag steg upp och tog afsked af den gamla amman, sedan jag berättat henne, att jag var hennes granne på sätt och vis, då jag bodde i byn, och bad henne att få återkomma, då mina promenader förde mig förbi hennes stuga. Hennes berättelse hade gifvit mig mycket att tänka på, och det föreföll mig, som om den skulle kunna gagna min sak. Alla dessa, kanhända i sig sjelfva obetydliga detaljer bekräfta ju imellertid sanningen af mrs Mertons bekännelse och visa tydligt, att ett bedrägeri verkligen blifvit begånget, ehuru tyvärr just de, som efter all anledning begått det, båda äro döda. Amman i första rummet dog utan att, som det tyckes, yppa något derom. Hennes medbrottsling Morris är också död, och slutligen den gamla miss Spencer. Jag kan i detta ögonblick icke finna den ringaste sannolikhet att på lagligt sätt bevisa min identitet såsom den verklige Astley, ehuru jag nu icke hyser det ringaste tvifvel om sanningen af mrs Mertons bekännelse. Så står nu min affär för det närvarande. Jag har meddelat Wehler allt hvad jag af mrs David och hushållerskan fått veta, tillika med namnen på alla de tjenare, som funnos i huset vid tiden för barnets sjukdom.