Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men till följd af dessa personers yrken, tiilgångarnes beskaffenhet, kreditens föga utsträckning m. m. behöfva icke föreskrifterna vara så minutiösa, hvarken i afseende på valet af förvaltare, eller på sjelfva förvaltningen, eller på en noggran och bevisande bokföring, som vid handelskonkurser äro af nöden. Sådane äro i korthet de skäl, som, i öfverensstämmelse både med förnuftets och erfarenhetens läror, påkalla särskilda, så att säga civiloch handels-konkurslagar. Men vi gå vidare i våra erinringar emot den nu gällande konkurslagen och betrakta den dervid endast såsom en integrerande del af handels-lagstiftningen. Rådfråga vi erfarenheten om tidpunkten, då de många förderlliga och brottsliga transaktioner egt rum, hvilka i det öfvervägande flertalet af konkurser förekomma, sä erhålla vi otvetydigt det svar, att den största förstöringen af boets egendom skett in i den sista tiden, näst före konkursens utbrott och sedan oförmågan att kunna göra alla fullt rätt måste antagas såsom allmänneligen känd. Det är dä, just i den tidpunkt, då allmän ordning och enskilda rättsanspråk med fullt skäl kunde fordra lagens mellankomst till bevarande af allmän och enskild rätt, som, sedan vinglerierne måst upphöra, betäckningarne ske, och åtgärdei vidtagas alt godtyckligt distribuera den gemensamma egendomen. 1 detta stadium synnerligast är konkursen ett remedium juris och får ej af tidsödande former fördröjas, om lagen icke skall motverka sig sjelf. Och delta är lika *) Se Delamarre et Poitvin pag. 10 et 11. 40 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 10. angeläget i gäldenärens eget som i fordringsegarnes gemensamma intresse.
Ur "Luft und Feuer". FOTNOT: 5 Enligt Kopp upprättades i 16:de århundradet af Europas furstar laboratorier, af allmänheten kallade "guldhus", i hvilka man sysslade med alkemi. Laboratorier för kemisk forskning funnos äfven vid 17:de århundradet i Tyskland, och bekant är, att Carl XI 1685 anlade ett laboratorium chemicum, som förestods af Urban Hjärne. 6 I Kongl. Vetenskapsakademiens bibliotek förvaras ett stort antal af dessa Scheeles anteckningsböcker. IV De vetenskapliga arbeten, genom hvilka Scheele brutit nya banor för den kemiska forskningen och i så hög grad inverkat på vetenskapens utveckling, tillhöra olika områden, såsom den allmänna och oorganiska kemien, den organiska och t.o.m. den fysiologiska kemien. För erhållande af en öfversigt af dessa Scheeles arbeten torde vara riktigast att lemna den kronologiska ordningsföljden å sido och framställa dem i systematiskt sammanhang. I afseende på ämnets beskaffenhet hafva vi då att främst sysselsätta oss med Scheeles afhandling om luft och eld, hvilken på tyska språket utgafs 1777, men redan två år förut var i manuskript färdig.7 Detta arbete, som på sin tid väckte ett mycket stort uppseende inom den vetenskapliga verlden, öfversattes 1780 på engelska och 1781 på franska. Det innehåller dels ett utomordentligt värdefullt material af fakta och dels teoretiska förklaringar öfver förbränningens, eldens, ljusets och värmets natur, hvilka senare dock för vår tid endast ega ett historiskt intresse. För att rätt fatta betydelsen af detta Scheeles arbete och äfven för att finna förklaringen till Scheeles egendomliga åsigter om förbränningen samt värmets och ljusets natur, är det nödvändigt att lemna en kort framställning af de åsigter, som herskade vid tidpunkten för framträdandet af Scheeles arbete. Oaktadt alla bemödanden under det förflutna århundradet att ställa den kemiska forskningen på en af metafysiken oberoende bas, hade man ej kunnat lösslita sig från den häfdvunna uppfattningen att gemensamma egenskaper hos kropparne betingades af närvaron i dem af gemensamma "principer".
Riks-slat utgick såsom ett särskildt reservationsanslag, icke synes hafva varit afsedt för dylika utgifter, till hvilkas bestridande, derest de äro al nödvändig beskaffenhet, andra medel såsom Hufvudtitelns besparingar eller anslag till extra utgifter, äro att tillgå, hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Majit anhålla, att, derest utgifter af dylik beskaffenhet framdeles skulle behöfva af allmänna medel bestridas, anslaget till elemenarläroverken ej dertill må anlitas. t Fångvårds-styrelsen. Vid granskning af Fångvårds-styrelsens räkenskaper hafva 1863 års revisorer, ned förmälan, att ersättning långvården tillgodokommit med 13,671 Ridr 75 öre för le dagsverken, som af femte kronoarbetskompaniet blifvit under året utgjorda vid Flotans varf i Carlskrona, hvaremot icke någon godtgörelse erhållits för andra och tredje arnt tionde och elfte kompanierna, af hvilka de tvänne förstnämnda varit sysselsatta id Carlsborgs fästningsbyggnad och de sednare vid befäslningarne å Waxholm och lindö samt utgjort tillsammans 118,033 dagsverken, fästat uppmärksamheten derå, att et vore mindre konseqvent, att godtgörelse bereddes fångvården för de arbeten, sora f kronoarbetskarlarne för Flottans räkning verkställdes, under det någon ersättning ör de dagsverken, som i större mängd utgjordes för försvarsverket till lands eller för ästningsbvggnaderna, icke erhölles, samt att ej ens de genom arbetet fördyrade bevaklingskostnaderna fångvården ersattes. Häraf blefve en följd, att räkenskaperna såväl ifver fångvården som fästningsbyggnaderna ej utvisade hvad kostnaden för hvardera i jelfva verket utgjort, och att andra Hufvudtiteln belastades med utgifter, som rätteligen orde drabba den fjerde, ett förhållande, som, ifall denna sednare Titels anslag till fäst - 4 Expeditions-Utskottets Förslag lill underd.
Misstroende mot både herr Borg och svenska qvinnan kunde blifvit följden. Och ut-sigten för nämda qvinna att få rösträtt kunde än mer minskats. Derför nöjde sig herr Borg under debatten med vanliga, tarfliga skäl, försökte hvad verkan vältalighetens berusande blomster kunde ha på “ farbröderna “. Han trodde visst icke att det skulle gå. Men ett försök skadade ju aldrig. Hvem vet? Men det gick ej. “ Farbröderna “ förskansade sig bakom låtsad godmodighet, togo förslaget till och med litet skämtsamt — de fåvitske !f Q Dermed — med förslagets genomfall — hade också en ny, kanske flerårig stiltje för de stora frågorria varit så godt som gifven, om herr Borg ej hade haft sin reserv, som var mer dugande än hufvudstyrkan. De skola se, då de ej velat tro, mente han. Mot invändningar sådana som dessa: qvinnan kan omöjligen förstå dessa frågor och åtskilliga andra, de falla ju alldeles utom hennes sfer; hon kan icke intressera sig för dem; arbetet måste fördelas mellan man och qvinna; hon har ju sitt bushåll att sköta, sina barns uppfostran att öfvervaka, hon har sin toalett och sin välgörenhet, kanske också en smula literär verksamhet; hennes krafter kunna omöjligen räcka till att bära flere bördor — mot dessa lumpna invändningar ville nu herr Borg genom Svenska qvinnoföreniiigens stiftande ställa det enkla faktum: • att den svenska qvinnan förstår lika bra som mannen de fosterländska frågorna; att hon varmt intresserar sig för dem; att hon godt liinner att taga i tu med dem; att hennes krafter äro vida större än man hittills trott; att hon till och med är mäktig af personlig uppoffring för statens väl — allt detta ville herr Borg låta den svenska qvinnan med ett enda slag visa. Han framlägger för henne sin plan. Hon antager den genast. Listor cirkuhera i flygande fart. Några tidningsspalter kungöra, saken — kostnadsfritt till och med. Det är så enkelt, att man riktigt häpnar. Rösträtt kan efter detta omöjligen vägras henne. Alla bli ju tillfredsstälda — äfven aflösningsiframe, såsom man har skäl att antaga. Om icke detta “ tar “ vederbörande, så tar väl aldrig något dem.
Till Stats-Utskottets åtgärd har för öfrigt dels blifvit från Högvördige Präste-Ståndet remitterad en anmälan af Riksens Höglofl. Ständers Serskildta Utskott om arfvode för en Extra Cantulist derstädes, sorn den 7 sisth April blifvit anlagen, dels ock öfverlemnad en uppgift af Ordföranden uti bemäldte Utskott ä den O personal, sorn för öfrigt af Utskottet för dess göromål varit begagnad, nemligen en Secreterare och en ordinarie Cantzlist, för hvilke arfvo. den alltså nu böra föreslås, sedan vid den förra regleringen för de ordinarie Utskotten fråga derom för det då ännu ej tillkomne serskildta Utskottet icke förevarit eller förr än nu blif-i yit väckt. T. anledning häraf och med afseende 3 det arbete, sam vid denna Riksdag blifvit af serskildta Utskottet utförd t, har Stats - Utskottet trott sig böra föreslå följande; För Secreteraren Fyra månaders arfvode till lika belopp med hvad öfrige Utskotts - Se - 20i6 Stats-Utskottets Betänkanden. creterarne uppbära ä 166 R:dr 52 sk, i månaden - 6f>6: 32. — E11 Cantzlist likaledes för 4 månader, enahanda arfvode med vederlikar 2 \ R.dr om dagen i Fyra månader - 300: En D:o för 3 månader efter gamma beräknings gi und 225: — —■ Summa R:dr 1,191: 32. — ^Likaledes får Stats - Utskonet anmäla, att på de 2:r,e serski dta Afdelningar inom detta Utskott, som beredt och utarbetat ärenderne rörande Allmänna Maguzins Inrättningen samt Manufactur * Discont - Fonden , hafva serskildta till desse Verk hörande personer, nu såsom tillförene, mast begagnas till biträde med Protocolls-föring och Expeditioners uppsättande:
Bredvid en fras, temligen snällt afskrif-ven ur Wagner, fogar han en reminiscence af Verdi dier franska skolan, så en trosvarm Wagnerist kan bli alldeles galen i hufvudet. Å andra sidan kan någon öm älskarinna af de Gounodska kärleksförhäfvelserna rent af få nervattacker, då hon finner sin dyrkade idol ej citerad, ej en gång imiterad, nej — karrikerad och på det mest otillständiga och — nöjsamma sätt, man billigtvis kan begära. Med god instinkt har man hos oss låtit måla vackra dekorationer åt Trumpetaren. Det behöfs mycket vackert att se på, när man skall höra hr Nessl^rs musik. Afven balettdamerna äro vackrare i denna opera, än annars. Också välbetänkt med hänsyn till den Nesslerska balettmusiken« I hr N: 8 andra mästerverk, » Råttfångaren », äro dock tablåerna flera och mer omvexlande — något å la Tummeliten — dekorationerna grannare, scenerierna lifligare; derför äro vinästan frestade att sätta detta hr Nässlers mästerverk öfver hans » Trumpetare », så eget det kan tyckas, enär man kunde anse ju, att kattmusiken i » Råttfångaren » borde vara större än i » Trumpetaren ». Det är hr Forstén som är vår trumpetare och det är hr Johnson som trumpetar ut hans älskogsjemmer och älskogsfröjd. Båda trumpeta på med den äran. Hr Forstén uppbjuder all sin förmåga att påminna om hr Ödmann, men någon tenortrumpet blir han ändå ej, fast han sjunger sina a, e, i, o, u, y, uppåt höjden så tunt och ljust som möjligt Hr Forstén bör betänka: att en lyrisk tenor, som hr Ödmann i grunden är, till alla damers och med dem liktänkandes tillfredsställande tvingas att sjunga alto eller helst soprano så mycket som möjligt uppåt trestrukna registret, att minska volymen för att fa klangen skärare, och när man har tenor och gör detta hokuspokus så charmant väl som hr Ödmann, är ju härom intet att säga, om ej bt ' avo.
För dig, barn, i dag den ljuder, Önskar, att dig väl må gå, Och i dag dig Kristus bjuder V i d sitt b o r d en plats att få! A r du redo, är du m o g e n Till att möta nu din G u d? Vill du alltid blifva trogen M o t hans ord o c h m o t hans b u d? Vill du tyst o c h ödmjuk vandra I hans spår att göra godt, Tänka, döma mildt o m andra, Glad förvalta hvad du fått? Må ej världen dig förvilla M e d sin flärd o c h litenhet! Stilla må du hvila, stilla V i d den sanningen du v e t: Löftet s o m du själfmant säger Ut i dag v i d Herrans bord. Hela världen dock ej äger G u d välsigne så din bana, Hvart den än i lifvet bär. Kära barn, du kan ej ana Ä n hvad vägens törne är. Men behåll i hjärtat kvar Barndomstro o c h barnasinne, Ständig lycka då du har, Ty Guds frid du har därinne! A. Friskare vind. Man må sannerligen utropa m e d » broder Edm u n d »: » Det är en tarflig sport! » Och man m å gärna brännmärka dem, s o m på detta sätt synda. T y det är synd, att bara på beräkning locka till sig unga oerfarna sinnen och hjärtan, hvilka ej kunna b e d ö m a saker o c h ting, utan tro, att allt s o m glimmar är äkta guld. Men på tal o m » olycklig kärlek » må n i a n ej förbise en viktig sak. Det finnes en del ungdomar, isynnerhet flickor, s o m äro så » lättantändliga » i kärleksväg, att o m en vanlig f y g g l i g person af andra könet broderligt eller systerligt närmar sig dem, så fatta de genast eld o c h » älska » så det rent af gnistrar o c h sprakar! Jag har haft bekanta o c h väninnor som t. e x.
Inrikes Posten; förmenande Herr Winberg, att ett sådant långvarigt uppehåll, som lätt kunde afhjelpa», måste åtminstone för alla på utrikes orter correspönderande, samt för handtverk och SkeppsRedare i nämnde städer, vara af menligt inflytande, och någon gång tillskynda förluster, som kunnat undvikas. Med Herr Winberg hafva Herrar Cronius, Danielsson, Hemberg och Egge sig förenat, den sistnämnde med tillägg, att Postgångens skyndsamhet kunde betydligen befordras derigenom, att Postilloner alltid medföljde, heldst erfarenheten åtminstone hittills deraf visat den bästa verkan. Herr Eckhoff har önskat någon åtgärd till afhjelpande af de olägenheter, sorn de Norra orterne ofta skola få vidkännas genom Posternas långsamma gång och särdeles utländska Posternas öfverliggande i Stockholm. Deruti Herrar Bjuhr, Hambraeus och flere instämt; hvarefter Herr Westin anmärkt, att det skulle mycket bidraga till Posternas skyndsamhet, om det blefve PostContoiren älagdt, att vid Posternas ankomst alltid hafva väskorne färdige att aflemnas. Som Utskottet, ej mindre af hvad ofvan blifvit anfördt, än ock af egen erfarenhet, funnit de klagomål, hvilka länge blifvit yttrade öfver Posternas långsamma gång å åtskilliga orter af riket, icke sakna j^pand, Bihang till RiksSt, Prot. 1823, Sami. JS;r 14. £io Bcsv. och Ekon. TJtsk. BetHnkandert. har, med afseende å de menliga verkningar, som en långsam och obestämd Postgång medförer på handel och rörelse, icke allenast genom uppehåll uti affairers afslutande, hvilka olta kunna vara af den natur, att ett sådant dröjsmål förorsakar kännbara förluster, eller åtminstone är mycket oroande, utan ock derigenom, att den afskräcker både den Inländska och Utländska affairsmannen ifrån ytterligare speculationer på sådane orter, Utskottet af sådan orsak ansett sig ega skälig anledning, förnya sitt vid sistlidne Riksdag yttrade vördsamma tillstyrkande, att Riksens Höglofl.
Då emedlertid, efter hvad Utskottet har sig bekant, inträde för dem som vilja undergå ifrågavarande kur, icke vid läns-lasaretten inom riket är tillåtet, har Utskottet, ulan att ingå i pröfning af de närmare bestämmelser, som i detta hänseende af motionären blifvit antydde, ansett sig böra, för befrämjande af förslagets möjliga verkställande, i så måtto biträda förevarande motion, att Utskottet vördsamt föreslår Rikets Ständer, att uti underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder föranstalta, att tillfälle till in träde å länslasaretten måtte beredas sådane personer som anmäla sig till undergående af den s. k. Schreiberska fyllerikuren eller annan af lasaretts-läkaren i detta afseende tjenlig ansedd behandling. Stockholm den 3 Mars 1848. 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 43. Häremot anfördes följande reservation: af Herr von Stockenström, Carl: ’’Jag har icke kunnat öfverensstämma med Utskottet uti dess beslut, att tillstyrka Rikets Ständer afgifvandet af en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t, angående den s. k. Schreiberska fyllerikurens tillämpning. Resultaterna af denna kurmethods användande hafva hittills visat sig så olika och i det hela så litet tillfredsställande, att man visserligen icke med någon säkerhet kan antaga densamma såsom ett rätt verksamt medel emot fyllerilasten. Den har till och med en och annan gång varit för patientens helsa ganska äfventyrlig. Derföre anser jag Utskottet hafva saknat skäl att tillstyrka en åtgärd, af hvilken fördelarna ännu äro så oafgjorda.” Denna reservation biträddes af Herr Grefve Gyldenstolpe, Herr Uggla, Herr Munck af Rosenschöld, Thomas, Herr von Engeström, Herr Gustafsson, Herr Palmeer, samt af Riksdagsfullmäktige Eric Andersson från Stora Kopparbergs län och Christen Persson från Gottland. STOCKHOLM. Östlund & Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk.
Struensees fylliga läppar, och han nickar för sig själf, som om allt hvad Warnstedt sagt beredt honom ett oblandadt nöje. Men så skakar han sitt hufvud, och hans min blir allvarlig: – Det där är fiffigt utspekuleradt – men planen är alltför invecklad för att härstamma från grefve Holck. – Jag menar icke heller, att han själf tänkt ut den. Andra som ha hufvud stå bakom Holck. Många viktiga intressen dölja sig bakom hans tjocka lekamen. Tror ni icke, det vore klokast, om vi slöte oss till öfverhofmarskalkens parti? Vill man vinna drottningens gunst, måste man bära hennes färger! Och man skulle kunna tjäna sina sporrar genom att kasta Holck ur sadeln. Medan han talat, har Struensee rest sig upp och börjat röra sig af och an på golfvet. – Jag är tacksam för edra råd, min käre vän – men för min del har jag ingen lust att tjäna som menig man under grefve Fritz. För resten tror jag icke heller, att den antipati, drottningen hyser mot min person, kan öfvervinnas därigenom, att jag blandar mig i en hofkabal. – Här skiljas alltså våra vägar? – Jag hoppas – stammar Warnstedt, rodnande som en scholaris under sin lärares blick – att vår vänskap icke därför behöfver lida? Jag har måst lofva Anne-Sophie – jag menar friherrinnan Bülow – att sluta mig till partiet – Ni förstår? Det finnes hänsyn, som man under vissa delikata omständigheter är skyldig en dams nycker – Naturligtvis! Om en kavaljer icke bär samma namn, som den dam han dyrkar, bör han åtminstone tillhöra samma parti som hon! – Hvad mig beträffar, har jag, tyvärr, ingen härskarinna för ögonblicket – eller åtminstone ingen, som befinner sig i delikata omständigheter Jag håller mig alltså fortfarande utanför partierna. – Men nu är det tid, att jag inställer mig hos drottningen. Struensee stannar framför en af de stora speglarna, kastar en mönstrande blick öfver sin bild och nickar belåtet! Den blåa lifrocken smyger lika mjukt omkring hans kraftiga gestalt, som de hvita silkesstrumporna omkring hans välformade vador. Han har verkligen magrat.
Revisoi’erne anse, att en sådan utredning bör utan vidare uppskof företagas, på det att antingen liqvid eller afskrifning; allt efter förekommande omständigheter i hvarje serskildt fall, må kunna äga rum och räkenskaperna från ifrågavarande summors vidare balancerande befrias. 2:o Likaså fortfara att årligen balanceras, under ett enskildt conto för äldre balancer, ett äfven för åren 1834 och 1835 oförändradt belopp af 16,991 R:dr 26 sk. 6 r:st., utgörande till största delen Afdelningens fordringar hos fordna under Fortilications-Departementet lydande °Cassor å befästade ställen i Finland, alltsedan den tid nämnde Provins var med Sverige förenad. I sammanhang härmed hafva Revisorerne inhämtat, att sedan, i följd af en med Kejserl. Ryska Regeringen den 16 Junii 1824 alslutad Liqvidations-Convention, 150,000 R:dr tillfallit Svenska kronan, såsom ersättning i ett för allt för dess fordringsanspråk i Finland, så .hafva Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag, uppå väckt fråga om fördelningen af nämnde ersättnings-belopp, genom underdånig skri!- velse den 25 November 1829, jemte meddeladt beslut i sådant hänseende, hvarigenom stadgades, att, efter det Stochholms Barnhus, Wadstena Krigsmanshus-Cassa och Magasins-Inrättningen åtnjutit de för dem då bestämda ersättningsbelopp, återstoden 81,664 R:dr skulle tilläggas öfverskotten på Stats-Verkets Inkomster, tillika förklarat, ”det de i vederbörande Verks räkenskaper ännu balancerade summor för fordringar ”i Finland, hvilka af de influtne 150,000 R:dr ej blifvit ersatte, borde afskrifvas;” hvarefter Kongl. Maj:t, genom Nådig skrifvelse den 15 October 1831 aflåtit befallning till vederbörande Embets-Verk om sådan afskrifning.
Sedan en lång tid hade jag vant mig, att mera betrakta Schahen som en vän, än som min herre: men vid ett närmare eftersinnande fann jag, att ej blott vänskapen, utan äfven harm och förtrytelse, ja egennytta, ingifvit mig denna förebråelse, hvilken den hårda tonen och den olämpligt valda tiden gjorde än mera sårande. Öfvertygad, att jag verkligen öfverilat mig, trodde jag mig, utan att i mina egna ögon förnedra mig, vara skyldig att afbedja min förseelse. Konungen hade icke än återkommit från harem! hette det då jag följande dagen på vanlig timma begärde företräde. Detta svar förekom mig oväntadt, emedan jag visste att läkarne, ifrån sjukdomens början, strängt förbudit honom alla besök i denna del af slottet. – Konungen vore förhindrad! hette det, då jag andra morgonen åter infann mig. Och några hofmäns förnäma axelryckningar, några hviskningar, beledsagade af ett halft löje, öfvertygade mig till fullo, att jag nu vore en afskedad gunstling; att jag nu pröfvat konunga-ynnesten, hvars ostadighet jag så ofta hört omtalas. Med en kokande harm – jag tillstår det – lemnade jag palatset. I trägården mötte jag ett par betydande hofmän, hvilka, vid min åsyn, påtogo sig en så medlidande uppsyn att jag hade möda att ej utbrista i löje. En annan, som jag träffade i en lummig löfgång, kramade vänskapsfullt min hand, under det han såg sig rädd omkring, och försäkrade att han gerna ville trösta mig, om han ej endast fruktade att blifva sedd i mitt sällskap, ty ni vet, unge man, tillade han, att det strider emot en god undersåtes pligt, att visa deltagande för den, åt hvilken nådens herre vänder ryggen. Innan jag ankom till min ö, hade jag förlorat nästan allt mitt elaka lynne. Der skulle jag snart hafva förgätit en så kallad lycka, hvilken jag vann lika oförmodadt som jag förlorade den, om ej min fars dagliga jemmer derom oupphörligt påmint mig.
Som Ridderstapet och Adeln, dä Skaks-Utflottets project kill Oswerflyttnings Stat för ArmLens-Flottas Finsta Escadrer till pröfning förekom, ej behagade göra afseende pä de af mig einor denna Stat gjorde nödwändiga, jag wägar till och med säga rikliga anmärkningar, sä sär jag nu, sedan StatsUtffottels betänkande angäende Mililaire^Staterne till Sjös blifwiti faststäldt och hwarutinnan de fleste nu äberopade anmärkningar blifwit iakktagne, wörd sam - 1222 Den 24 Zebruarii samt. anhälla, att ett lika tillämpnings sätt mä wid öfwerflytlnings Skaten för Armeens-Flottas Finsta Escadrar warda Lag'tagen, emedan det annars stulle kunna hända, sä framt den upgifna Staten bokstafligen efterföljdes, att af samma flags Folk en del blefwe pä ett mera, och en del pä ett mindre fördelaktigt sätt inom samma Regemente och Corps aflönte i och hwarom jag ödmjukl. sär anhälla om H-:rr Grefwens och Landtmarstalkens proposition. Herr Grefwen och Landtmarskalken Wid denna Herr 8ckiit2orcrant2'8 hemställan lärer ej nägon ätgard kunna äga rum. Upplästes till Justering följande underdäniga strifwelse till Konungen: Srormägtigste Allemädigste Konung! Under öfwerläggning om de mwägar, hivilka kunde wara tjenlige att widtagas, till erhällande af nödige medel för att bestrida de Statens utgifter, som äro oundwikelige och hwartill någon tillgäng hwarken hos Stats eller Riksgälds-Werken gifwes, hafwa Riksens Ständer fästat deras synnerliga upmarksamhet dera, att sädane mätte undwikas, som kunde pä något sätt medföra ett stadeligr inflytande pä allmänna Crediten och Opinionm. Bland