Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsRådet Schwan år 1823, uti ett skriftligt yttrande, hvilket jag såsom ett dyrbart minnesmärke förvarar, ansåg Banken då kunna utan ringaste våda öppnas till utvexling efter 120 skillingar i Bancosedlar för 1 Riksdaler i silfver, med en utelöpande sedelstock af ungef'årligen lika storlek som nu, men med 2 millioner R.dr silfver mindre i metallisk valuta. Jag anhåller äfven att vid detta tillfälle få säga några ord om den yttrade farhågan, att uppfyllandet af Bankens utvexlings-förbindelse skulle nödvändigt medföra en inskränkning i dess lönebidrag åt inhemska näringarna. Om det silfver, som ur Banken uttages, stadnar inom landet, ersätter det ju de invexlade sedlarnas rum: om det föres till utrikes ort, för att jemna en tillfällig undervigt i handelns betalningar, sedan alla andra mindre kostsamma utvägar förut blifvit använde, utgör sjelfva denna utförsel ett medel till jemnyigtens snara återställande, och Bancostyrelsen kan alltid utan svårighet, måhända någon gång med uppoffring af en del utaf Bankens vinst, anskaffa erforderlig förstärkning för sin cassa, utan att behöfva hastigt eller till betydligt belopp förminska sin lånerörelse. En väl ordnad Bank måste naturligtvis äga rätt att vägra lån och att förminska län, men detta är den sista utväg, som en klok Bancostyrelse vidtager; och jag är öfvertvgad, att Banken, under fortfarande utvexling af silfver, skall, med upplyst tillämpning af sunda förvaltningsgrunder, kunna lemna inhemska näringarna verksammare och större bidrag, än den hittills i sitt slutna tillstånd kunnat åstadkomma, då, under fortsättningen af ett i sin grund oriktigt system, som med skäl må kallas strypning, man, utan afseende på productionens växande behof, velat bibehålla sedelmyntets värde endast genom sedelstockens qvantitativa bestämmande. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Ehuru flera anmärkningar redan blifvit gjorda vid Hr Nordenanckars anförande i förra Plenum, vill likväl jag tillägga ännu några; ty utan tvifvel linnas många, som dela Hr Nordenanckars me - Den 20 Februarii f. m. 20 mening.
Ridderskapet och Adelns tänkesätt emot ett stridbart och agtningsvärdt Folk, att mera räkna på de band sorn under j^mnlikä •rättigheter alstras af inbördes förtroende och inbördes välvilja» än uppå dem, man kanske skulle förgäfves sökt pålägga, igenom dessa medel som böra nyttjas emot Fiender, icke emot bröder. Må vi komma ihåg, att under denna senare synpunkt, ar det i synnehet som yi säkrast kunna räkna på inbördes understöd; att efter en skillsmässa af 3:ne secler och ett lika länge underhållit misstroende, ver frågan icke mindre att öfvervinna eller förstöra hvarannan ; men att igenom en närmare bekantskap och inbördes biträden grunda ett varaktigt förtroende! Det sätt på hvilket Föreningen tilländabragtes och de vilkor hvaruppå den hvilar, vOro båda delarr.e lika nödvändiga beredelser härtill och äro lika en borgen för Föreningens framtida bestånd äfvensom för båda Folkens gemensamma fördelar deraf. I ea framtid skola må handa de närmare band kny* tas hvilka då de bespara för båda nationerne flere kostnader och omvägar, skola åt båda gifva den ökade styrka och da utvidgade för? maner, som förenade krafter alltid medföra. Men sättet att komma tili detta mål är att afbi-i da tiden då båda Folkens gemensamma önskningar fördt derhän. Emedlertid skall jag nu återkomma till Hen 17 April c. m. 3®3 det yrkande af friherre Anckarsvärd, att Folket borde vara deltagande i lagskipning, förvaltning och försvar genom Jury Inrättningar, Ma\ nicipalinjlitutioner och Nationalar mer ing. Jag kännec ej hvad Friherre Anckarsvärd menar med dea Nationalarmering han åsyftar. Men jag vet att vi uti National!]euäringm hafva den sådan sorn Nationen önskat; att ifrån början af vårt nya Samhällsskick har Regeringen ådagalagt sin omsorg att dana den; att det är efter mångå svårigheter och öfverläggnjngar som den blifvit hvad den nu är ock att under senaste fält-'' tåg, den visat sig nyttig och under vår nuvarande
Jag anser derföre nyttigt, att vi antaga detta förslag till ändring i våra gamla former, om det än är ofullkomligt; men icke för sjelfva sakens skull, utan för det, att härigenom vore likväl första steget gjordt till något bättre nytt, hvilket jag tror vara af mycken vigt. Grefve Frölich, David: Jag har redan vid ett annat tillfälle indirecte behandlat detta ämne såsom principfråga, och expectorerade mig då tillräckligt. I följd af hvad jag dervid yttrade är klart, att jag önskar ifrågavarande Förslags antagande; och jag förenar mig med Friherre Anckarswärd i fråga om upskofvet med sakens afgörande, äfvensom i afseende på sjelfva hufvudsaken. Men jag hemställer, om det icke är rättast, att, såsom Friherre Cederström yrkat, först besluta om de Fyra första punkterne af förslaget. Det vore en garantie, att icke andra §§. af förslaget, om hvilka man hade en annan opinion, än de förstnämnde, kommo att dela lika öde med desse. Den a3 Februari i f. in. Herr Lagerhjelm, Pehr: Till de skäl man bär anfört emot jrkadt upskof med denna frågas afgörande, utbeder jag mig få tillägga ett, nemligen att derigenom skulle förlängas den ovisshet, hvari åtskillige Tjenstemän nu befinna sig, som innehafva sine tjenster endast på Constitutorialer, och således ej äro säkre att vid StyrelseVerkens reglering bibehållas vid desse befattningar. Jag instämmer derföre med dem, som önska, att ifrågavarande förslag nu mätte afgöras, och tillstyrker afslag på Utskottets Utlåtande. Friherre Boije: Jag trodde icke, att jag trädde öfver gränsen af min och andras rätt, då jag, följande min känsla, yttrade, att jag hoppades, att Ridderskapets och Adelns Ledamöter i denna sak skulle inför Svenska Folket visa sig vilja göra, hvad de borde göra, och låta RegeringsFormen uti ifrågavarande delar förblifva oförändrad.
Ridderskapet och Adeln kunde afgöra denna fåken utan votering; och bertil har jag warit föranledd af de constäsrakionsr om tidsutdrägt, som af flera Herrar blifwit framställda. Men sedan de i hufwudsaken gjor» da xropolitioner icke blifwit bifallna, lärer ingen an» nan ukwag återstå, än at deröfwer valers. At ater votera om man skall företaga en votering, är et mcdel som skulle åstadkomma voteringar utan ända, och kunde blifwa et i framtiden ganska wadligt prXjuäicsr. Harwid ropades af manga Ja och Nej. Herr krintrsnsteölö, Lsrl, yrkade äfwetr votering öfwer hufwudfrägan, och tilläde, ak om den ^rincixe skulle antagas at votera öfwer voterings» rättighet, skulle aldrig någon sak sa et lagligt stut, kp t6r kn man kunde da alltid finna skäl til proxoiuioner för cwiga voteringar. Pä begäran af Grefwe ve^venlisupr, Olas, uplastes andra iVkamenler af 14. §. i 1779 arS Riksdags Beflut, sa lydande: "Wi erkänne ock härigenom allt hwad enligt thetta "Wart Beslut, och the sä wäl hos Kongl. Mafit som "pä Riks-Salen hällne krowcoller. wid themia första "Riksdag efter Regeringssättets förbättrande, blifwik af "Kongl. Majit a Thest eller af Ost a War sida "iakttaget, i afseende pa Ordningen wid Riksdagars "hällande, ärendcrnaö afgörande och the röstägandes egen"skap och antage sadant sör Lag och rättesnöre, at wid "the påföljande Riksmöten orpggcligen följa och efterse fwa.
Derefter skola, utan förmonsrätt sig Expeditions-TJtskoltets Förslag till uncL Skrifvelse N.-o ijjS. emellan, gäldas: Kyrkors, Fättig-Cassors och Socknemagasins ford r lagar, hos deras föreståndare: Kronans, Städers och allmänna af Konungen stadfastade Cassors, Penninge-Verks och Inrättningars fordringar hos de Tjenstemän, som äro satte, att deras inkomster uppbära, för hvad af sådan uppbörd hos dem innestår; så ock enskildes fordringar hos Embetseller Tjenstemän för egendom, som. desse, i och. för embete eller tjenst, emot * * a. »>' tagit.. Och borde, i händelse denna förändring antoges, jemväl förklaras, att med faddergåfva, som vöre förvandlad och icke i behåll, hvarom i 2 §. af 17 Cap. Ilandels-Balken är stadgadt, skulle i öfverensstämmelse med samma förändring förhållas; men på det Öfver-förmyndare och andre vederbörande måtte ega rådrum, att vidtaga de försigtighetsmått, som, med anledning af denna lagförändring, kunde anses nödige, borde den icke blifva gällande i de concurseller förmonsrälts-tvister, som hos vederbörande Embets-Verk redan voro eller gjordes anhängige under loppet af första, året efter det den nya författningen blifvit kungjord. Vid öfvervägande af hvad E. K.
Inhemska Spannmålen bör alltid äga ett något högre pris än den utländska införd; emedan vi, i anseende till mera arbete, kortare jordbruks-och bergnings* tid och mindre folkstyrka mot areal, än våra sydvestliga och sydliga Grannar, alltid blifve efter i en, ehuru nyttig, medtäflan. 4:0 Beständigt förbud mot införsel af utländskt Brännvin, och för Landtmannen lika beständig Bränningsfrihet årligen från 1. November till x Juni, om icke af Säd, åtminstone, och utan undantag, af Potäter eller andra Rotväxter. Anmärkning, Utan denna författning förblifver vår Boskapsskötsel på sin nuvarande eländiga ståndpunkt. Ingen Landthushållare, under beständig Bränningsfrihet, skulle bränna af annan änden slöa säden, som likväl åtgår för dess kreatur, och allramindst i missår någon öfver sitt hushållsbehof. Under kort bränningsfrihet förstöres den ädlaste och vigtigaste Säden, för att af mindsta twnatal Spannmål erhålla största kann* 96 Dm 14 Mars. fal Brännvin. I missar lider Landfmannen dubbel förlust vid att ej få bränna, och är då bättre att införskrifva Spannmål, än att betala Utländningens tillverkningskostnad. Bränningsförbud rikta blott Lönnbrännaren och KronoBetjeningen. Den bästa Lag, som icke efterlefves, är skadligare än en särare , som lydes. 5:0 Yppighetens hämmande, hvartill ÖfverflödsFörordningar, som sällan kunna allmänt verkställas, och snart blifva föråldrade, icke äro nödige ; dertill fordras blott exempel från Hofven, de höga Embetsmännen och rika Medborgare. Anmärkning. Vid första vink af en högst vördad Öfverö'': skulle all utländsk prakt fly från Deras .of. CitculairBref från vår Allernådigste Konung och KronPrins, som förklarade Deras höga välbehag, att se hvar trosén Undersåte nalkas Peras högtälskade
VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns läm piighet för platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags med bladboksgidd för peyparnöt hur klistras och färger och hjerta sockerhjerta; in och klistras på, hur nål och krok och skyttel hur flyger icke allt i när någon kommer der sitter man, en vacker gran man räknar och man utifrån, gör ingen och ser sig dumt ting och menlöst skall väljas dagarne till vet knappast slut, af det, gladligt och sken från med smyckad med barnajubel dina högt i tusen med kära dina ljus, doft, loft, munterheter, hemligheter; öga glädjen och hvarje hus klara gran, med skogens med, dina står, hjerta högre af sällhet och af — dörren. sinnesfrid, hetsad i mitt med 1 hvarje förrän du helga tid •med, hjerlefröjd var kring; ut, den stora helgen står för 0 juletid, gå; vrån, slår sinnesfrid var helsad, helga juletid! Halvor Grip. Idun bör ej saknas i något hem; den vill för alla vara en god tomte, en tillförlitlig rådgifvare. Om julklappar. Vårt vanliga lillvägagående vid julklappsinköpen har nog hittills varit att bryta upp med en full portmonnä, göra ronden genom ett dussin boklådor, bijouterieoch andra butiker, till dess ingen glömts, och så vända åter hem igen med tom börs. Den gåfva, som inköpts för hvarje särskild vän, var då i regel af den art, att den lika godt kunnat passa för hundra andra. Nu har väl emellertid enhvar, som vi anse värd komma i åtanke vid julinköpen, en bestämd sinnets eller lynnets riktning, en förkärlek för någonting, ett minne eller något dylikt, som vi kunna tillgodose genom att med kärleksfull omsorg samt kanske ock med en smula humor utvälja en obetydlighet och på så sätt behagligt beröra hans hjerta. Låt oss derför för en gång räkna öfver våra vänners » käpphästar » och gerna för min del äfven deras små svagheter samt derefter lämpa våra presenter, och jag vill våga mitt ord på, att vi lyckas göra dem mycket både större och varaktigare nöje än genom den dyrbaraste intetsägande gåfva.
Utskottet ej trott sig kunna föreslå högre än 5ooo R:dr; och då Utskottet ej kan neka att StatsRåds-Embetena dels äro af en högre vigt och dels för sina innehafvare medföra en större lefnadskostnad, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att FördelningsGenerals-Lönerne, inbegripne Resekostnads-Medel 1000 R:dr och Fourage-Medel 600 R:dr, ifrån 6000 R:dr, såsom förut blifvit föreslaget, nedsättas till 5,5oo R:dr, derigenom desse Generaler försättas i lika vilkor med General-FältTygmästaren, Generalen för Fortification och Gavallerie-Inspecteuren, för hvilka Utskottet, såsom förut, tillstyrker 4>öoo R:dr åt hvardera, utom Resekostnads-Medel, som efter Räkning böra utgå. Då emedlertid för närvarande GeneralsPersoner af Infanteriet innehafva 14 st. f. d. RegementsChefsIndelningar till ett sammanräknadt belopp af nära 74,000 R:dr, hvilka alla äro beräknade alt ingå uti V Betänk anden, N:o a3g. g5 Lönevilkoren för Itegementerne; så får Utskottet, jemte förslaget att på Stat uppföra Sex FördelningsGenerals-Löner, hemställa: att beloppet af dessa Löner, äfvensom CavalleriGenerals-lönen, intill dess förenämnde Indelningar genom Innehafvarnes afgång blifva disponible, må, för Regements-Löneregleringen i det hela användas. c) Adjutanter nes Arfvoden äro, genom ett i Utskottets förra Betänkande förekommande Tryckfel, orätt uppgifne alt förut hafva varit färre till antalet, ännu blifvit föreslaget. Då, i enlighet med verkliga förhållandet, ordet: flere i stället införes, tror Utskottet Hr Prosten Hallströms, hos Högv. P rästeStändet, härvid gjorde anmärkning vara nöjaktigt besvarad.
Här påträffar man således genast en embetsmanna-klass, som i detta hänseende befinner sig i samma kathegori som JustitiaeRåden. Justitiae-Råden befinna sig dessutom i en betydligt fördelaktigare ställning än Stats-Råden, hvilka äro tjenstgörande under hela året, då deremot enl. grundlagens föreskrift icke mer än 7 Jiistiliai-Råd behöfva vid vigtigare besluts fattande vara närvande, under det de öfriga 5 hafva tjenstledighet. I praxis har det tillämpats på det sätt, alt 8 hafva varit i Stockholm och de öfriga hafva haft semester. Delta är en fördel, som ingen annan embetsmanna-klass åtnjuter, och då härtill kommer, att 364 Den 19 Juli. det icke är exempel uppå att II. St:r hafva underkännt vigten af den höga oell ansvarsfulla hefattningde bekläda,utan att R. St:r alltid beviljat dem den pension, som K. M. föreslagit, finner jag för min del icke skäl vara för handen alt, ulan afseende på öfriga embetsoch tjenstemanna-klasser, för Justilias-Rådens skuld vidtaga en serskild pensions-reglering. Frih. af Ugglas har vidare anfört, att, om ett Justilise-Råd straxt elter en Riksdag blifver lill den grad sjuklig, alt han icke kan skola sin tjenst, måsle någon af hans kamrater, ända till dess att nästa Riksdag iulräffar, förrätta densamma. Ja, det är visserligen en sanning, men då förutom de 7 tjenstgörande en ledamot alltid befinner sig i Stockholm och de öfriga 4 hafva semester, torde det icke vara så farligt som Frih.n föreställer sig. Det är väl mycket värre, om ett SlatsRåd sjuknar, ty då mäste de öfriga StatsRåden förrätta hans tjenst, utan att någonsin hafva den förhoppning alt erhålla semester.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lös n urn merpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Drottning Victoria. 1 Jå nu det stora brittiska riket — inberäknadt alla dess * 4ß^ ofantliga underlydande stater det största och mäktig; aste rike världen skådat — i dessa dagar på mångtusenfaldigt sätt firar sin drottnings diamantjubileum, är det j u i sin ordning, att Idun ger bilden och en kort lefnadsteckning af denna märkliga kvinna. Hon är född den 24 maj 1819 i Kensington-palatset, i den gamla köpingen Kensington — på den tiden utanför London, nu en del af den stora världstaden. Hennes föräldrar voro hertigen af Kent, Georg III:s fjärde S O D, och prinsessan Victoria af SaxenCoburg. Konung Georg IV:s enda barn, prinsessan Charlotta hade dött som ung, och hon hade efterträdts af den barnlöse brodern Vilhelm IV. Den närmaste arfvingen tilltronen var den lilla prinsessan Victoria, som mistat sin far, innan hon var ett år gammal, och man var nu betänkt på att bestämma förmyndareregeringen i händelse af konung Vilhelms frånfälle, innan hon var myndig. Det ansågs därför lämpligt att låta den 12-åriga prinsessan nu veta hvad öde som väntade henne. Af sin moder hade hon haft den ömmaste omvårdnad och den utmärktaste uppfostran samt undervisats af de yppersta lärare. Underrättelsen att hon var tronarfvingen gafs henne på så vis att doktor Davis, hennes lärare i historia, lät henne draga upp den engelska kungalängdens stamträd. När hon gjort detta och skrifvit ned sin morbror, sade hon allvarligt till modren: » Mamma, jag kan ej se hvem som skall efterträda onkel Vilhelm, om det ej är jag. » Man sade henne, att så var händelsen. » Det är en mycket viktig sak, » sade den lilla prinsessan efter en stund och tillade: » många barn skulle vara stolta däröfver, men de veta ej af svårigheterna.
Uti sin angående statsverket afgifna berättelse hafva Revisorerne, enär meningen med stadgandet om resekostnads-ersättning vid förrättningar i allmänna ärenden måste vara att den resande skall för sina dermed förknippade kostnader erhålla full godtgörelse, men icke att derutöfver förskaffa honom en oskälig vinst, hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om den förändring i resreglementet, att vid resor i Statens ärenden den resande, när lägenhet med ångfartyg eller å jernväg kan begagnas, icke för den del af resan, som sålunda tillryggalägges, äger, utom stadgadt traktamente, åtnjuta högre ersättning än den, hvartill den verkliga resekostnaden uppgått. Då de förhållanden, hvilka föranleda denna hemställan, äga tillämplighet äfven på de resekostnads-ersättningar, hvilka böra tillkomma Rikets Ständers Revisorer, hafva Revisorerne ansett sig böra hos Rikets Ständer föreslå, att ett stadgande af ofvanberörde beskaffenhet jemväl må inflyta i § 6 af den uti Kongl. Kungörelsen den 10 Februari innevarande år intagne förnyade instruktion för Rikets Ständers Revisorer vid granskningen af Eiksgälds-kontorets tillstånd och förvaltning, äfvensom att i samma § må stadgas, att någon resekostnads-ersättning icke må till Revisor utbetalas, om han, i följd af annat allmänt uppdrag under den tid revisionen pågår, vistas å revisions-orten samt för sådant uppdrag åtnjuter dylik ersättning. Revisorerne, som under den nu verkställda granskningen af Kiksgälds-kontorets förvaltning haft tillfredsställelsen erfara, att Fullmäktige med fullkomligt nit och ospard möda uppfyllt sitt vigtiga och ansvarsfulla kall, få, oafsedt hvad här ofvan i fråga om utfärdandet af premie-obligationer blifvit anfördt, tillstyrka, att Fullmäktige måtte erhålla full decharge för de i Fullmäktiges protokoller, för tiden till och med den 9 sistlidne Augusti antecknade beslut och åtgärder. - 67 — För alla de i denna berättelse förekommande ziffer-uppgifter ansvarar den SeZffler kreterare, som under granskningen af Riksgälds-kontorets förvaltning och räkenskaper uppgifterna. varit hos Revisorerne anställd.
I min förra framställning med begäran om återremiss, sökte jag undvika att inleda R. o. Ad. på lagfrågan och delta med afsigt, emedan jag vet, att de lagkloke ofta äro af stridiga meningar i afseende på förklaring af lagens rätta förstånd, äfven i så enkla fall som delta. Fördenskull inskränkte jag mig till begäran om återremiss, sägande, att om den afgift som går till ett Sockenmagazin skall kunna jemföras med ränta, i lag bestämd för lån af penningar, så beliöfdes ingen förklaring, men om berörde afgift icke vore att dermed förlikna, så vore 1842 års K. Författning tydlig och klar, samt förklaring i sädaul fall följaktligen äfven öfverflödig. I sakens nuvar. skick instämmer jag med Frih. Tersmeden i anhållan om afslag å detta betänk. Hr Cederschiöld: Hr Printzensköld har instämt med Hr Ribbing deruti, att lagens stadgande om G proc. såsom högsta ränta, endast hade afseende på penningeförsträckning, men icke på försträckning af varor. Jag får i anledn. deraf tillkännagifva, att jag väl icke för närvar, är försedd med lagboken, men om jag icke missminner mig allt för mycket, så har del kapitel i H. G., som talar om rättighet att taga ränta, till öfverskrift dessa ord: ”Om försträekningar i penningar, eller varur och ränta deraf.” Har jag icke misstagit mig häruti, och anses spanmål som en vara, så lärer det vara obestridligt, att lagens föreskrift om ränta äfven måtte gälla för försträckning af spanmåt, ty om så icke vore förhållandet, tror jag att procentarne långt före detta skulle hafva hittat på utvägen att låta skuldsedlarne sättas i ett visst antal (unner spanmål i st. f. contanta penningar. Hr Printzensköld: Det skäl som Frih.
BondeStrt ankommet protrs-utdrag HST:o 421, innehållande inbjudning till MedStrn att förena sig i BondeStrts, med bifall till en af Riksdagsfullmäktigen J. Lekberg från Nerikes Län väckt motion, angrde Riksdagens afslutande i medlet af nästk. Dec. månad, fattade beslut om en underd. skrifvelses aflåtande till K. M. i det syfte motionen afser. Anmäldes och Iades på bordet nedannämnde från Utskrn inkomne Utlåt, och Mern., nemi.:’ Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv:so. Ekon.Utskrs Utlåt. N:o 31, i anledn. dels af K. M:s Nåd. Skrifvelse med det af särskilde komiterade afgifna underd. utlåt, och förslag, angrde åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning, dels ock af väckte motioner i samma ämne och dermed gemenskap egande frågor; oeh Sammansatta Statssamt Allm. Besvrso. Ekon.Utsbs Mern. Nro 32, i anledn. af återremisser å Utlåtrt Nro 15, angrde en fyranläggning på Gottska Sandön samt åtgärders vidtagande för förbättringar i Pyr-, Båkoch Lots-väsendet. H, R. o, Ad. åtskiljdes kl. £ 11 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Plenum kl. 6 e. m. Undertecknad Riddarh.Sekret. upläste en från Hr Gr. o. Landtm» ankommen så lydande skrifvelse: Af sjukdom hindrad att i afton infinna mig i R. o. Ad.-s plenum, anhåller jag att Hr Riddarh.Sekret, ville derom till R. o. Ad:s prot. göra anmälan, med anmodan till den, enligt Riksd:sOrdn:n härtill berättigade, att i mitt ställe i detta plenum föra ordet. I följd häraf intogs
Förordn. den 24 Jan. 1778, 5 mom. hade varit berättigad, att, vid afskedstagandet efter uppnådde 70 års ålder, få för sin öfriga lifstid behålla hela Lönen på Stat såsom Pension, så framt desse Författningar ännu voro 41 (j S t a t s - U t s k o 11 e t s gällande. Men som den förändring deruti, i afseende på de med indeldta Löner försedde LandsStats Embetsoch Tjenstemännen, blifvit uppå R. St:rs vid 1818 års Riksdag i underd:het anmäldte beslut, vidtagen genom K. Bref den 25 Junii samma år samt K. KamrnarCollegii derpå grundade Kungörelse af den 11 Oct. 1819, att LandsKamererare, som dädanefter erhölle Afsked vid 70 års ålder och 3o års tjenstetid, endast undfå lika Pension med Kamererare i Rikets Collegier, samt till åtnjutande deraf böra uppföras på allmänna IndragningsStaten, så att den innehafvande Lönen derigenom må blifva för efterträdaren att tillgå; skulle, med tillämpning häraf, Selling i Pension vid afskedstagandet tillkomma ett mot KamererareLön å KamrnarCollegii Stat svarande belopp, nemligen 777 R:dr, med den tillökning, som efter RiksMarkegången kan belöpa å derunder begripne 74 T:r Spannmål; deremot Sellings innehafvande Lön, per medium för Tio af de senare åren, efter Markegång uträknad, bestigit till i3i6 R:dr 25 sk. 6 r:st. Emot åberopade till allmän efterrättelse utfärdade Författning, ansåge väl K. StatsContoiret sig icke kunna tillstyrka den af KammarRättsRådet Selling sökte serskilde förmån; men då K. M:t öfver en lika beskaffad Ansökning af sedermera aflidne LandsKamreraren i Westmanlands Län, KammarRättsRådet och R. af K. W. O. A. Ekelund vid sistlidne Riksdag infordrat underd. yttrande af R.