Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
April på bordet lagde Utlåtande N:o 135, i anledning af de inom respective Riks-Stånden framställde anmärkningar vid Utskottets, under N:o joy, afgifne Betänkande, än ock Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af denna dag, innehållande inbjudning till Bidderskapet och Adeln och Preste-Ståndet, ,att förena sig i Bonde-Ståndets uti samma ProtocollsUtdrag intagna beslut, i anledning af Banco-Utskoltets Utlåtande Kror 35; Ridderskapet och Adeln stannade härvid i följande beslut: usta och 2;dra Punkterne af Utskottets förslag biföllos. 3:dje Punkten skulle erhålla följande lydelse: ”1 stället för de nu brukliga Banco-transportscdlarne, äfvensom sedlarne å 3 och 2 R:drs valeur, utgifvas ifrån Banken, i den mån ett för vexlingens oafbrutnaj underhållande erforderligt antal af någon sedelsort binner förfärdigas, sedlar, att inlösas med Silfver-Speciemynt, endast å följande bestämda summor, nemligen: å 32 sk. JBih. till R. S. Proc. i834 och 1835 g Sami. 2 Bandet, 10 6:te Hä ftel. 74 Trot. Vt dr. d, 4 Maji 183*,.
I tabellen upptages antalet af befintelige oxar till 1,457, eller 434 stycken mindre än det, som ansågs födas år 1838. Detta förhållande må nu vara riktigt eller ej, fastän jag vore böjd förmoda detta sednare i anledning af de munteliga uppgifter jag erhållit, att bruket af dessa kreatur skulle inom norra Ångermanland under sednare åren tilltagit, är dock totalbeloppet, vid jemförelse med tabellerne inom andra Län, högst ringa. Anledningen dertill är dock läll funnen. Jorden innehafves nästan uteslutande af Femår s-berättelse fr. IFesterNorrlands Län. $ 34 allmoge och är fördelad dem emellan i små possessioner, sällan uppgående lill öfver | mantal, men ofia utgörande TJä oell äfven derunder; och då hvarje hemmansegare, till skjutsning»vs och längre körslors verkställande, mäste vara försedd med häst och denne tillika kan hegagnas till jordbrukets skötsel, blifver underhållet af oxe för de fleste ändamulslöst. Utom hos någre ståndspersoner, ibland hvilka egaren till Forsse jernbruk funnit sin räkning vid att för brukskörslors bestridande underhålla omkring 100 stycken, begagnas detta, vid större jordbruk med skäl värderade nyttiga djur nästan endast af en eller annan lägenhets innehafvare, för hvilken hästen både är obehöflig och för dvrfödd. O «/ Hästen är deremot det djur, som af allmogen i denna ort med förkärlek underhålles och vårdas. Man finnér derföre ock hos densamma de egenskaper af styrka och uthållighet, sorn erfordras för de ofta långväga körslor på hackiga vägar, allmogen behöfver göra. Af genom Jemtland inkommen Norrsk race är den icke stor, men stark och välbildad. 2 å 3 skeppund är vanliga tyngden af ett forlass på kärra. För flera år sedan funnos 2:ne hingstar från Strömsholms Stuteri stationerade inom Länet, men de begagnades föga, hvartill jag hört orsaken inom orten uppgifvas, all de hitsände beskällarne icke varit felfria.
A7:o \ 3g. 327 att, ehuru Förordningarne angående Brännvinsbränningen af åren i8x5 och 1818 innehöllo , det Krogar och Näringsställen skulle, utom Bevillningsafgiften taxeras till io, 15, ao, 25, till och med 3o Rd. i minutcringsafgift, och detta stadgande afsåg, huruvida Brännvin hölles till afsalu i minut, utan att något undantag till befrielse vore gjordt för dem, som derjemte hade rätt till Borgerlig rörelse, eller utminutera nämnde vara under annan benämning, än Krogoch Näringsrörelse, så hade likväl allenast innehafvare af Krogar och Spisqvarter blifvit för minuteringsafgifter taxerade, men alla de, som idkade Källar-rörelse, Tracteurer, hvilka voro Borgare, eller deras Enkor, som bibehållit rörelsen, samt sådane personer, som egde Marketenteri, från berörde afgift blifvit befriade; varandes de, med anledning häraf, gjorda yrkanden om förenämnde personers debitering utaf KammarRätten godkände och af E. K. M. i Nåder fastställde, samt de för Hufvudstadens åtskilliga Församlingar utestående sådane anmärkningsmedels belopp 8,2o5 Rd. Efter öfvervägande af hvad i förevarande ämne sålunda förekommit, och då R. St. uti de omständigheter, att, genom tidsutdrägten med anmärkningsfrågornas behandling samt medlens debitering och utsökande, ätskillige utaf de skattskyldige, dels af fattigdom och dels genom afgifternas betalning på en gång, torde antingen vara oförmögne eller icke utan stor svårighet i stånd att dem erlägga, funnit anledning förekomma till afskrifning af Statens andel i 328 Exp. Vtsl. Förslag till und. Skrif v. N:o 138,139. dessa medel för de personer, sorn befinna sig i ofvannämnde förhållanden, få R. St. i underdånighet anhålla, det täcktes E. K. M. deröfver infordra vederbörandes utlåtande, samt derefter i Nåder afgöra, hvilka af de skat.tskyldige ^ må af berörde förmon komma i åtnjutande.
Återstår således endast att söka förekomma en fullföljd landstigning. Detta kan ej ske vid kusten, ty fienden kan alltid välja ett sådant landsättningsställe, der skärgårdsflotta och trupper icke äro och icke kunna vara till mötes. Det måste ske på hafvet utanför fiendens alltid kända inskeppningsställen och på dess kända hafsvägar. Yi måste således söka hindra Byssland ifrån att någonsin, äfven under en Europeisk kris, kunna beherrska Östersjön, och vi måste, till följd deraf, hufvudsakligast hafva fartyg af de certer, som kraftigast kunna på sjön upträda. Sverige bör således i främsla rummet skaffa sig en stark ång flotta, vare sig af större eller mindre fartyg; så äfven * främsta rummet skydda Stockholm och Carlskrona från mindre, oförutsedda, hastiga angrepp, hvilka ej af vanligtvis för handen varande trupper utan befästningar kunna afslås och hvilka angrepp ofta med fördel af en fiende kunna företagas, äfven med slutlig upoffring af den anfallande styrkan. 1 andra rummet bör Stockholm starkare befästas såsom hufvudpunkt för Sveriges landtförsvar. I tredje och sista rummet böra Carlsborgs befästningar småningom fortsättas såsom sista nödvärnet för södra Sveriges sjelfständighet. På grund häraf vågar jag, såsom ett amendement till Erih. Sprengtporten motion om Stockholms och Carlskronas befästande, och till min motion om 2,000,000 Rtdrs årligt anslag till 5:te HufvudTiteln, vördsamt föreslå: »Att B. St:r måtte, i en underd. skrifvelse till K. M. anhålla, att K. M. täcktes i Nåder för B. Sfr fram - Den 29 November e. m. 511 lägga en plan, dels till Stockholms befästande för oförutsedda anfall, dels till Carlskronas fullständiga befästande så väl å landsom sjösidan, så tidigt, att E. St:r hinna anslå de dertill erforderliga summor till så högt årligt belopp, att verken kunna blifva färdiga sist inom 0 års förlopp; äfvensom att K. M. täcktes i Nåder för R.
Specielt anhåller jag vid detta tillfälle att få tacka Hr von Hartmansdorff, hvilken, ehuru sträng han är emot tillvaron af handtverkare, som till sin försörjning idka arbeten, det oaktadt yrkat borttagandet af ordet minst vid dem ålagd bevillning, för alt förhindra de bördor, som tvifvelsutan skulle dem åläggas af i Taxerings-korailéerne sittande burskapsegaude, men afundsjuke idkare af samma yrken och hvilka glömma hvilket värde 2 r:dr V å 1) e n 14 Maj F. m. 435 b:co kan cga för en sådan stackare, som mången gång kan hafva en familj att försörja. Jag förnyar min anhållan om återrcmiss. flr Aminoff: Som jag var cn ibland dem, som uptög Hr Rosenblads förra yttrande, kan jag ingalunda tro, att jag kunnat glömma mig ända derhän att hafva sagt, det Hr Rosenblads yttrande varit obehörigt. Jag matte icke begagnat detta ord, då min mening var att framställningen var obehöflig och borde upskjulas till dess 33 § föredrages. Denna förklaring har jag ansett mig böra gifva i anledn. af de ordalag, hvarmed Hr Rosenblad började sitt senaste anförande; endast tilläggande nu, att jag yrkar återremiss på §:n i dess helhet. Hr Printzensköld: Jemte del jag, lika med flere andre värde ledamöter anhåller om återremiss på §:n i dess helhet, anser jag mig serskildt böra fästa Utsk:s upmärksamhet på den reservation, som Frih. af Schmidt vid betänk, fogat, i hvad densamma angår TidningSskrifvare, hvarmed förstås såväl förläggare, som Redaktörer och deras biträden. Beklagligen har erfarenheten visat, att just de personer, hvilka sjelfmyndig! åtagit sig målsmanskapet för nationen, vanligtvis befinna sig i den ekonomiska ställning, att när de skola erlägga sina utskylder, så komma de på Afkortnings-längden. Ett slikt förhållande kan väl ej fortfara!
Inför Riddarh.-Direktm har i dag blifvit företedd en fullmakt för adliga ätten von Konow M 2080, hvilken ätts hufvudman f. n. är omyndig, hvadan närmaste ättemän skulle inträda i hufvudmannarätt. Emedlertid står på genealogierna såsom kaput antecknad en Fänrik H. R. von Konow, född 1776, som fått afsked ur rikets tjenst 1801, och om hvilken man sedan denna tid, det vill säga på mera än 60 år, icke haft några underrättelser. Fullmakten är nu utfärdad af närmaste ättemän näst efter denne, hvilken med temlig säkerhet kan antagas vara afliden, och jag får derföre, då Riddarh.-Direktm icke ansett sig kunna under sådana förhållanden på eget bevåg godkänna ifrågavarande fullmakt, äran anhålla om R. o. Ad:s föreskrift, huruvida på densamma pollet må kunna utlemnas. 12 Den 20 Oktober. Efter härmed slutad öfverläggning, hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. behagade godkänna den af Gr. Lewenhaupt omförmälda fullmakten, och sedan dertill svarats många ja, blandade med nej, förklarades propos. hafva blifvit med öfvervägande ja besvarad. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att från Kongl. Musikaliska Akademien blifvit till R. o. Ad. öfverlemnade 15 inträdeskort för bevistande af Akademiens musik-historiska föreläsningar, och anmodade de medlemmar af Ståndet, som önskade erhålla dessa inträdeskort, att anmäla sig hos Riddarh.-Fiskalen. Slutligen föredrogs ett från Riddarh.-Direktm inkommet Mern., hvaröfver särskildt protokoll fördes. In fidem, O. Brakel. Särskildt Protokoll Måndagen den 20 Oktober 1862. Sedan Riddarhus-Sekreteraren afträdt och undertecknad, Riddarhus-Notarie, på befallning af Hr Gr. o. Landtm., öfvertagit protokollslöringen, föredrogs ett från Riddarhus-Direktionen inkommet Meni., ang.
Annu sedan hon hunnit långt öfver flickåren, har l1on en nbästan och kanske äfven en " näst bästan vän. Och grader och trappsteg skall det vara afyen nar en känsla håller på att ta upp sig efter en mellantid af relativ kyla. Försoningar och förklaringar äro lika dyrbara för det svaga som vedervärdiga för det starka könet. Och det der sättet som mannen ha att utan vidare från köldens och ouppmarksamheteiis. regioner plumsa ner i ömhetens, det är någonting så stötande för det kvinliga, låt oss saga - ordningssinnet. Och det förefaller så oresonligt. Hvad det skiille ha varit mycket mer intressant att tillsammans leta ut de innersta orsakerna till missförståndet och så gradvis klättra upp till den fullständiga harmonien. Men dylika raffinerier har 7 2 ~ 1 2 inte tid med, han ar i detta fall vida mera omedelbar, mera naturbarn; sätter hon upp en martyr-min, nar han är varm, så - la bonne heure, han har fått klart för sig att. hon är kall, och sedan får hon sitta ensam och gråta och tänka p&amp; sin djupa kärlek. Kvinnor ha ett sätt att använda addition, som vållar dem outsägliga kval. " Nu är det femte gången, somahan inte tar afsked af mig ", " nu är det tredje gången, som han inte ber mig gå med sig på teaternn. E n man använder aldrig sin raknekonst på, dylika saker. En liten ovanlighet kan val också, sira honom, men det är som när en hvass krage skafver en p&amp; halsen: ett ögonblicks obehag, en vridning, och allt &amp; r gl6md t. Mannen har nog känsla, men han har inte minne för känslor. Det har kvinnan SA mycket mer, och det måste hon ha, det ar ju hon som. skall uppehålla kontinuiteten både i familjen och rent af i miinskligheten. De flesta kvinnor indela sin tidräkning efter känslor, ridet året var den och den så vänlig mot mig ", " då och då var jag så ledsenn. Men deremot har kvinnan så oändligt sv&amp;rt att fullt lefva i nuet, och om det är sant att detta är tecken till öfvercivilisation, så ar kvinnan mer öfverciviliserad än mannen. Han, friskare, starkare, med.
Riksdagar i förevarande fråga beslutat; och då Utskottet, med afseende å ämnets beskaffenhet, icke funnit nödigt att, i anledning af Herr Santessons hemställan, härutinnan communieera sig med Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, får Lagutskottet för egen del vördsamt afgifva det yttrande i saken: att de nu gällande förbuden emot utgifvandet af tryckta eller graverade invisningar, på enskilde personer, af hvad valeur som helst, äfvensom af handskrifne löpande invisningar å mindre summa, än 100 Rdr B:co tillkommit i följd af erfarenhetens vitsord om de missbruk, som med sådane invisningar blifvit föröfvade; att i den mon creditrörelsen komme att utvidgas genom La«Utskotlets Betänkande N.o 64. begagnandet af ifrågavarande invisningar, ökades också faran för det allmänna i anseende lill de skakningar, som stånd kunde förorsaka; att detta i synnerhet gäller om tryckta eller graverade invisningar, hvilka möjligen skulle inom vissa orter erhålla omlopp såsom pappersmynt, utan att utgifvarens så beskaffade rörelse kunde vara underkastad de controler, som allmänna säkerheten synes påkalla; men att hufvudsakligen samma inkast förekommer äfven i hänseende till handskrifne löpande invisningar å mindre summor; att den försigtighet, som vid emottagande! af invisning å ett något betydligt belopp vanligen användes, säkerligen ofta skulle förbises i afseende å invisningar på små valeufer, helst dessa sannolikt blefve mest gångbara hos deri folkclass, hvilken minst är i tillfälle att undersöka säkerheten; samt slutligen, att vid påkommande nödvändighet alt för invisning lagsöka gäldenären eller bevaka i hans concurs, rättegångskostnader och öfrige härmed förenade 6- lägenheter, vanligen falla sig destomera betungande i den mon fordringsbeloppet är ringa; Och tror Utskottet sig i betraktande häraf icke lora å motionerne tillstyrka bifall, så vidt de åsyfta afvikande från de grunder, öfvanberörde tvänne Kongl. Förordningar den i3 Julii 1818 innefatta.
Utöfver dessa nu omhandlade artiklar tillika med dem, angående hvilka komiterade, enligt hvad ofvanföre är antydt, funnit någon närmare redogörelse för de ömsesidigt ifrågaställa och af komiterade biträdda tullsatserna icke af behofvet påkallad, hafva utaf de Franske komissarierne jemväl följande varuslag ansetts böra blifva föremål för de pågående traktatsförhandlingarne, och om hvilka artiklar det, i följd af den Nådiga remissen, således åligger komiterade att äfvenledes sig yttra, — nemligen: 55 Metaller, arbetade och oarbetade, med undantag af arbeten i guld, silfver, förtennt jernbleck och messing; Kemiska preparater; Kautschuk och Gutta percha, arbeten deraf Bläck, Skrif-, samt Trycksvärta; Såser; Ljus; Mineralvatten; Kådartade ämnen; Lakrits; Oljor; Svafvel, rått, renadt samt Svafvelblomma; Vagnar och Åkdon; Maskiner; Böcker, Beträffande först Metaller, bör till en början erinras, att fullkomlig afMetaller, giftsfrihet redan eger rum för alla oarbetade och en del bearbetade, nemtf?jj ligen: Bly, oarbetadt, i tackor eller rullar; Bokstaf sstämplar, förslitne och behandling, obrukbare, eller s. k.
— Om vi se saken från räntegifvarnes sida, månne det för dem skulle under närvar, penningebrist vara en fördel att nödgas erlägga alla utgifter i penningar, i stället för alt betala en stor del deraf i ränlepcrsedlar? Hvarest skulle väl penningar lagas? Motionären yttrar: ”att den kronotionde, som preslerskapet åtnjuter, äfven skall förvandlas i penningar:” detta är en fråga sorn rörer PresteSt:s privilegier. Jag nämnde härom i början af della anförande, och om ingen önskar böra den §, hvilken handlar härom, så skall jag icke besvära Ståndet med uppläsningen af de ordalag, som styrka mitt påslående. Vidare föreslås att förändra indelningsverket: det torde anses mindre behörigt af mig, som icke är militär, att tala för indelningsverkets försvar. Men i länder, hvarest andra utvägar för en stående härs upprätthållande äro vidtagne, oroar man sig, antingen öfver saknaden af en gammal slam af soldater, och öfver vådan att med rekryter, som tjeuat på sin höjd 3 år, möta en bär af gamla eller s. k. kärntrupper, eller ock är man der, hvarest sådana finnas, bekymrad deröfver, alt dessa, under en långvarig fred, förnöta sin tid utan särdeles gagn och med vissa olägenheter för fäderneslandet. Ilos oss deremot äro begge dessa farhågor undanröjde genom indelningsverket, ty vår indeita soldat är äfven jordbrukare; och då han i sådan egenskap arbetar lill samhällets nytta, gör lian det på fästniugsbygguader, canalgräfningar eller andra vigtiga företag. Jag anser indelningsverket vara en klenod, sorn vi sorgfälligt böre förvara. Tror väl någon att Sverige kunnat uthärda så förstörande krig, som dem K. Carl XII utförde, om ej indelningsverket varit lill? En inrättning af så högt och allmänt värde bör man ej göra till föremål för mindre väl betänkta ändringsförslag. Slutligen föreslås att förvandla kronooell skattejorden till säteri, derigenom alt innehafvarne skulle betala eu ärlig afgift, för alt tillköpa sig en sådan fördel.
På dessa grunder och då lagen i ett likartadt fall, nemligen i fråga om syskonbarns giftermål med hvarandra, blifvit ändrad, hvilket förhållande ock utgjorde ett skäl för förändring jemväl af åberopade 5 §, hemställde motionären, att »Rikets Ständer för sin del måtte besluta, att till Kongl. Majit aflåta underdånig skrifvelse med anhållan, det Kongl. Lag-Utskottets Betänkande M 16. 17 Kongl. Maj:t tacktes genom utfärdad kungörelse förklara, att Konungens lof till äktenskap i svågerlag å sidone icke mera erfordras, om det skall anses för tillåtet, eller ock, i motsatt fall, detsamma förbjuda.» Lag-Utskottet, som, i följd af erhållen remiss, har att meddela yttrande i denna fråga, har icke kunnat undgå att finna de skäl, motionären anfört för en friare lagstiftning i ämnet, giltiga. Då 4 810 års lagstiftare borttog det ovilkorliga förbudet uti ifrågavarande hänseende, var frågan af större vigt än nu. Den gällde då upphäfvande af en urgammal princip i vår lagstiftning, och varsamheten fordrade att modifiera öfvergången till fullkomlig frihet genom budet att begära Konungens lof. Nu gäller frågan endast undanrödjande af en tom formalitet, hinderlig för alla, känbart kostsam för den fattige. Ty såsom endast en formalitet lärer väl Konungens sökande i dessa fall nu mera böra anses, då kändt är, att Konungen icke någonsin vägrar bifall till ansökningar af ifrågavarande slag. Man misstoge sig mycket, om man trodde att sådant endast vore en tillfällighet och att en tid kunde komma, då detta Konungens veto kunde blifva användt. Sådant kan svårligen inträffa; ty det allmänna tänkesättets ström, som ett hallt århundrade gått i samma riktning, vänder icke tillbaka, och en vis regering skall icke motsätta sig dess billiga fordringar.
Utsk. har här uppgjort en tariff, som icke synes vara grundad på rättvisa. Exempel derpå inhemtas af första siffran; ty här säges, att af alla löner, som öfverstiga 200 t. o. 111. 3oo r:dr, erlägges en lika nfgift: således, om jag har 200 r:dr och 1 sk., så får jag i bevilln. erlägga lika mycket, som om jag hade 3oo r:drs inkomst. Denna grund är gällande allt igenom ända till 1200 r:dr, och på denna orättvisa har jag velat fästa uppmärksamheten så mycket hellre, som jag förnimmer benägenhet hos Husets ledamöter att lyssna till den orättvisa beskattning, som hittills drabbat embelsoch tjenstemän i afseende på erläggandet af centonal. I förbigående får jag upptaga en strof i betänk. N;o 27, hvarest det heter: ”att Utsk. borde närmare öfverväga, huruvida icke andra principer för denna beskattning kunde följas, så att afgiften blefve jemnare fördelad; att anledningen hvarför embetsoch tjenstemän påfördes så lindrig bevilln., i jemförelse med borgare, syntes vara den, att man tagit i betraktande, det de förra skulle erlägga centonal-afgift, samt att, om centonalen upphörde, borde derföre tjenstemännens bevilln. ökas.” Förhållandet emellan borgerlig rörelse och embetsmäns-löner i bevillningsväg är dock väsendtligen olika. Löntagaren kan ingenting fördölja af hvad han äger uti inkomst, ty Staten ådagalägger hvad han har, då deremot borgarens inkomster ingalunda kunna så controlleras. Tiden synes vara inne att rätta det orättvisa i närvar, beskattning af embetsmännens löner. I början af mitt yttrande upptog jag exemplet, hvari jag tror att orättvisan består; och vet ej något säkrare sätt att afhjelpa denna, än att återkomma till den princip, som i föregående, om ej i de 2:ne sista bevilln förordningarna varit tillämpad, nemi. procentberäkning.
Den 28 Juni e. m. 301 remitteras, skall understödjas af minst 4 andra ledamöter, ty nog kan hvarje motionär, som äger förmåga, att uppgöra ett förslag, med temlig säkerhet påräkna, att blifva understödd af 4 andra. I sådant fall är, genom detta stadgande, intet band eller hinder uppstäldt mot remitterandet af olämpliga motioner. Deremot finnes i §:n sådan han nu lyder, del säkraste hindret i sådant hänseende, enär §:n medgifver Stånden rätt, att vägra remiss å dylika förslag. Vid sådant förhållande kan man icke hoppas, att en motion skall i alla händelser blifva remitterad. Enligt det nu uppställda förslaget skall, så vida motionen understödjes af 4 ledamöter, remiss alltid ske. Men om delta stadgande icke tillägges, utan man bibehåller det gamla, så är det ovisst om remiss kan erhållas. Const.- Utsk:s förslag anser jag icke i något annat afseende utgöra en förbättring af vår grundlag, enär vi, genom dess antagande icke ens qvarstå i lika god författning som förut, utan komma i en sämre. Jag kan följaktligen hvarken finna det nödigt eller nyttigt och hemställer för den skull att R. o. Ad. måtte antaga denna min mening såsom sin gemensamma tanka. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Afsigten med det nu föredragna förslaget är, dels att hugskott och obetänkta motioner, derigenom malte förekommas; att en motionär, då han får en förflugen idée och vill göra den till en motion, såmedelst tvingas, att åtminstone så mycket genomtänka sitt tillernade förslag, att han skriftligen uppsätter detsamma, och att, i fall motionen afser lagförändringar, densamma jemväl innehåller förslag till lagtext; dels ock att motionen, för att erhålla remiss, skulle afse ett så pass allmänt erkändt behöfligt ändamål, att åtminstone några ledamöter understödja den föreslagna förändringen. Det har visserligen af en talare blifvit sagdt, att en väckt motion alltid kunde påräkna understöd från något håll. Jag vädjar till Hrrrne, om icke just vid denna riksdag motioner blifvit väckte, åt hvilka det varit omöjligt, att erhålla någon ledamots förord.