Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse, N.o a3i. kontoret anvisa följande belopp, att fortfarande, till och med det år, då nä sta riksdag slutas, årligen, i mån af beliofvet, utgå, nemligen: a) till understöd för folkskolelärares aflöning inom de socknar, der, enligt E. K. M:s nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål, i följd af serskilda förhålla uden, kan erfordras, 20,000 r:dr; b) till Seminarier för bildande af lärare vid folkskolor 9,100 r:dr; och c) till stipendier för elever vid nämnda seminarier 12,000 rdr; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer beslutat att hvad, sorn å de för nyssberörtlenne föremål af Rikets Ständer tillförene anvisade anslag vid utgången af det år, då nästa riksdag slutas, icke blifvit af E. K. M. disponeradt, ej vidare må för dessa ändamål reserveras. 6:o För ombyggandet af Veterinär-inrättningens i Stockholm för närvarande i ganska förfallet skick befintliga smedja, med konstruktion efter en annan mera ändamålsenlig plan, har E. K. M. äskadt den i upprättadt kostnadsförslag beräknade summa af 1,241 rdr IG sk.; och då angeläget är, att berörda inrättning icke må vara i saknad af en för dess verksamhet nödvändig smedja, hafva Rikets Ständer beviljat det begärda anslaget 1,241 rdr 16 sk. 7:o För Svenska Nykterhets-sällskapet liar E. K. M. begärt ett årligt anslag af 1,000 rdr, att under tre år utgå med tillsammans 3,000 rdr, för att, efter omständigheterna, af sällskapets direktion användas både till nykterhetsskrifters ingifvande och för nykterhetstalares kringsändande, medel, som ansetts verksammast bidraga till det goda ändamålet, men hvilka sällskapet, i anseende till sina ringa tillgångar, endast uti inskränktare mån kunnat begagna.
Nå väl, må sk.e! Jag vill dock nu protesteia på grund af 27 §;n Riksd.Ordn., och den praxis och tolkning af 55 §:n i samma grundlag, som vid denna riksdag blifvit följd, mot lagligheten af denna K. proposrs dragande under Sländernes pröfning, då den ej grundlagsenligen till dem blifvit öfverlemnad och då den är grundlagsvidrig till sitt innehåll, såsom rör:de en anslagsIråga, hvilken icke uti den i 27 §:n Riksd,Ordn. omnämnda propos. om statsverkets tillstånd och behof blifvit upptagen, en fråga, som äs}ftar att upprifva del beslut R. St. fattat i afseende på de redan afgjorda riksslaterna. D c ii 9 Ju ni. Jng protesterar emot denna fråga och dess föredragning; det strider icke blott mot grundlagarna utan mot den redlighet och pligt vi äro skyldige oss sjelfva och Svenska folket. 'Vi äro icke här några hofman, sorn spela 0111 ducater i salongerna; vi äro Svenska folkets representanter. Mine herrar! spelet är för högt, för att låta godtycket regera; det gäller våra grundlagars helgd, Sveriges väl och Svenska folkets rättigheter. — Jag protesterar emot att detta utlåt, kan blifva föremål för annat beslut än att läggas till handlingarna, och jag erinrar i nationens namn flr Frihtn 0111 sin landtmarskalksed och sin förra praxis, väl icke i afseende på Regeringens propostr men i afseende å andra betänktn och motioner. De trenne genom direct och omedelbar cornmunication med StatsUtsk. öfverlemnade och såsom grundlagsenlig! tillkomna behandlade K. propostr, hvaraf denna utgör den ena, anser jag vara det farligaste praejudicat af grundlagsöfverträdelser, som kan statueras. Hr von Hohenhausen: Jag har svårt att inse hvad Hr Munck af Rosenschöld velat åsyfta med sitt nu upplästa opus, huruvida det skall vara en protest mot besluts fattande i saken eller en reservation.
I fall Städerne borå ega, under namn. af Tolag, någon andel i Statens Tullinkomster, syntes det Motionairen lämpligare, om de vid Tullkamrarne, medelst stadgad procent af Tulluppbörden, finge qvartaliter uppbära den, hvarigenom alla Tolags-Kamererai. e och Packhus-Agenter blefve öfverflödige^ Stnts-, Bévilln.-s. Allm.Besv.o.Oec.-Usk.Bet.N-.o 88, 5 Alla sä kallade Tullförvaltare vid de 13 Hufvud-Tullkamrarne borde kallas District-Chefer och hafva till föremål att inspectera och styra bevaknings-ärenden inom districtet. Dessa magtpåliggande tjenster borde besättas med ytterst skicklige, nitiske och verksamme män, samt en lämplig tjenstegrad tilldelas hvarje Tull-agent, i anseende till subordinations-förhållanden de olika tjenstegraderna emellan. Ingen under de 13 Hufvud-Tullkamrame lydande Tull-Officiant borde fästas vid någon viss Tullplats , Inspection eiler Con» toir. District-Chefen borde kunna beordra Bevaknings-Controi leur, Öfver-Uppsyningsman, Jagt-Lieutenant eller Under-Controlleur, att, efter omständigheterna, förvaltade vigtigaste förrättningar , hvarigenom Motionairentror, att flere Embetsman skulle kunna indragas. Hufvud-Tull-Uistrictkamrarne borde till antalet kunna ökas i mon af uppbörden, såsom ledande till uppmuntran för UnderTullkamrarnes Styresmän, att, genom nit och verksamhet, kunna komma till en förmonli* gare befattning.
Bn gång för alla såsom bestämda anslag uppföras* dock så* att, i afseende å de prisförändringar, sorn Räntepersedlar och Spann*- mål äro Underkastade* borde* vid hvarje ny Stats-reglering* ett medeltal öf dé värden, hvartill indelta Räntor oöh Spahilmål * under de sista fem (5) åren, till Stats-Verket ingått* tagas till grund för bestämmandet af de pris derå, Söm för de följande åren, intill vidtagandet af nästa Stats-reglerirtg, skulle de serskilda Verken tillgodokomma* I afseende på bestämmandet af de Verks medel, Sorn, l följd häraf, lämpligen anses kunna direöte till Stats-Verket ingå, borde en noggrann Utredning om beskaffenheten af dessa Verks inkomster tillvägabringas, till utrönande af de belopp, hvilka, såsom llih. till R.St. Prot. 1828—i8jÖ 82 Exp>- TJlsk. Förslag, till und.
Örn jag varit närvar., då detta betänk, första gången här förevar, så skulle jag visserligen yrkat på bifall till utlåt. N:o 64; men upplyst om det förhållande, att det kan finnas åtski11 ige individer, som vunnit något vid denna utmarks delning, vill jag ej bestrida, att för dem, som haft verklig fördel deraf, någon ränta må fastställas, ehuru detta alltid sker på de andras bekostnad. Jag kan icke instämma med Frih. Cederström uti det förslag, att räutan skulle fortfarande utgöras af Öländningarna, intilldess att den ifrågavar. undersökningen blifvit fullbordad. Jag fruktar, att i sådan händelse undersökningen kommer att gå ganska långsamt. Deremot instämmer jag med Gr. Horn i hans förmenande, att, om undersökningen göres rättvist, det är sannolikt att största delen af utmarks-skatten upphäfves, och då kunna de möjligen blifvande ersättningarne icke gå till särdeles högt belopp. Jag tror det vara önskvärdt alt snart få slut på dessa tvister. För min del har jag jag ännu aldrig yrkat, och skall aldrig yrka upphäfvande af verkliga grundskatter; men med denna åsigt följer äfven den att icke vilja pålägga några nya; och jag betraktar denna såsom en ny grundskatt, hvilken tillkommit dels år 1816, dels år iSig, och hvaröfver Öländningarne redan vid 1823 års riksdag och sedan vid alla de följande anfört klagomål. Nu har StalsUtsk. i sitt sednare utlåt, förklarat, att Utsk. tillstyrker, att II. St. skola hos K. M. anhålla, att utmarks-skatten skall upphöra på sådan utmark, som icke kan delas; men hvad den odlade marken beträffar, bör, enl. Ulskts förslag, ingen rubbning uti län - *5» Den 8 Augusti f. ra. tan äga rara, så framt ej densamma finnes åsatt till högre belopp, än sora kan anses motsvara den fördel utöfver betesrätten, som genom ägande och fri dispositionsrätts förvärfvande vunnits. Jag ber herrarna lägga vigt vid ordet "betesrätten.'"
Sällskapets Pro Sensu Communi strid mot Swedenborgianismen, Magnetismen m. m. – 327. Thorilds nya planer. Bref till Tham och Rosenstein – 339. Gustaf III:s förehafvanden till Ludvig XVI:s och Fransyska Monarkiens räddning – 349. Fortsatt brefvexling med Tham, intill tidpunkten af Thorilds landsförvisning – 355. THORILD. O alle hohen Dichter! das philosophische Jahrhundert war zu albern: lasset uns das poetische Jahrhundert anfangen. Poesie aber, – nicht der Sage, sondern der Wahrheit; nicht des Orakeltempels, sondern der Natur. Und auf dies Thema: Göttlichkeit in That und Freude. Nicht gaukelnde Leyerjungen, sondern Engel des Himmels, singet: alles Wohl aller. Stürmet so himmlisch an und entzücket, bis die Menschen aus ihrer Schmach errettet sind und wir endlich einmal, ohne Erblassen und ohne Erröthen, das Licht des Himmels und die Blumen der Erde anblicken können! Thorild. THOMAS THORILDS Lefnad, Diktning och Lära. Inledning. Jag söker ett Publicum; och till Er egentligen, mine unge Medborgare, vänder jag mig. Jag tillbjuder mig att vara Er auctor. Om tjugu år ägen och styren J detta landet. Må det då hafva ett bättre skick! Må de gamla halfgud-spåren af frihet, mognad och manlighet återsynas! – Men huru börjar man denna stora och ärofulla vägen? Med Vett. Den nye Granskaren.
Riddargatan skulle utfästa den tid på förmiddagen, då Blenda var frånvarande. Ifrån talet om älskarne – det måste erkännas att deras mängd mer än hennes egna ögon bevisade Henriette att Blenda verkligen var en skön och älsklig varelse – öfvergick man till musiken, då det äfven bevisade sig att Blendas röst och spel öfverträffade sjelfva Henriettes det förstås att denna sednare icke högt medgaf detta; men hon sade likväl med sitt behagligaste leende: ”Nå, se nu kan du vara ett sällskap, som ett bildadt fruntimmer har nöje af – nu äro vi slägtingar helsa på mig, när du vill, ju oftare desto bättre och, hör på, ställ så till, att du blir friherrinna: det vore kanske icke omöjligt att på allvar fånga den förälskade baronen; jag råder dig att begagna ditt inflytande något så märkvärdigt – ehuru det verkligen vore ganska märkvärdigt – har man sett förr en gång.” ”Åh, man har nog sett det som varit ännu märkvärdigare!” svarade Blenda med ett litet gäckande leende. Hon kunde ej låta bli att tänka på hur förvånad Vid återkomsten hem hade mor och dotter i allt det märkliga, som under dagen passerat, såsom man väl kan förstå, tillräckligt ämne för samspråk under halfva natten. ”Det är ganska besynnerligt”, sade fru Emerentia för tjugonde gången, ”att till och med den aktningsvärda fru Gyllenhake söker föra dig bakom ljuset – men gudskelof, den som har en fast tro, blir icke sviken!” Blenda tänkte detsamma. Då man kunde taga för så godt som afgjordt att herr A. redan följande förmiddag ärnade aflägga sin visit, blef det överenskommet att fru Emerentia skulle för allo afskeda honom, under det Blenda sjelf åtog sig den mera ömtåliga punkten att afskeda den unge ”barmhertighetsbrodern.” ”Gudskelof”, mumlade den värda frun, i det hon ändtligen öfverlemnade sig åt sömnens milda våld, ”gudskelof, så mycket är det, att din blifvande make kan skryta af att hafva fått en grefvinna, som ej haft brist på friare – jag hoppas också att han senterar den saken!”
Från det literära skriftställeriet leddes Ahnfelt närmare den politiska oppositionens genom sin 1880 — 81 utgifna teckning af Crusenstolpe och samling af dennes literära korrespondens. Han redigerade äfven den på A. Bonniers förlag under titeln » Medaljonger och statyetter » utgifna samlingen af samme Crusenstolpes småskrifter. Vid samma tid började han äfven det uppseendeväckande samlingsverk, som fått titeln » Ur svenska hofvets och aristokratiens lif »; genom utgifvandet af vissa brefvexlingar och memoarverk trampades här kännbart nog vissa ömtåliga liktornar inom högre och högsta kretsar. På herresätena, ur hvilkas arkiv en stor del såväl af dessa som hans förut publicerade arkivalier hemtats, mottogs Ahnfelt emellertid med en välvilja, hvartill det vinnande i hans eget väsen ej minst bidrog; men man var på samma gång rädd för att åt honom utlemna något, som i hans hand kunde blifva » farligt ». I början af år 1881 utkom på L. Lamms förlag ett häfte med titeln » Ur Dagens krönika » och med Ahnfelts namn på titelbladet; främst hade det ett bidrag af Marcellus (Bergstrand). Derefter kom en uppsats af Georg Brandes om den semitiska rörelsen i Tyskland. Sedan följde en uppsats af Ahnfelt om » politiska partier och partinamn » (isynnerhet de amerikanska). Som tidskrift i ordets fullständiga mening framträdde det så inledda företaget till en början icke; det angaf sig vara en » företrädesvis åt politiska, sociala och ekonomiska frågor egnad publikation, fortgående i 4 à 5 häften årligen under redaktion af d: r Arvid Ahnfelt. » Det tillkännagafs att utgifvaren » på grund af flerårig förbindelse med åtskilliga af utlandets bekanta skriftställare » såg sig kunna utlofva bidrag äfven från deras sida.
aldrig » Handarbetets vänner, Stockholm.- » äfven I D U N 1893 på skölden en sång ulan ord, men orden känna förut hvarje svenskt hjärta och sinne. Om fosterlandskärleken vore död, slocknad — tro mig, den skulle inför denna lilla bit af Sverige, Sveriges egen byggnad på Chicagoutställningen, uppstå hundra gånger starkare och mera glödande. Nej, allt detta hör ju egentligen ej hit, låtom oss därför skynda upp på g a l l e r e t och beundra de vackra konstväfnaderna, handarbetena och trä sniderierna, ibland dessa senare isynnerhet ett litet antikt väggskåp, som ser så genomsvenskt ut i sin i fornordisk smak hållna stil. A l l t från det minsta till det största i svenska byggnaden är en fullkomlig succés och måste väcka hela världens beundran och erkännande. Stolt vajar också den tretungade gula och blå flaggan öfver den gyllene kungliga krona, som pryder byggnadens högsta spets. Hvilket mäktigt språk tala icke dessa kära färger till svenska hjärtan! Småbarn i kyrkan. bibelorden mig » grundas nen mycket Den lilla och för åttahoppas ändtligen är från afsedd det åt sakta psalmboken; i drager i tillbaka, räknar upptäcker en märkvärdig någon den likhet lilla att i slutligen tumla gård i och endast den snart amen karen en omkring vana, skulle att den på denna eller om den vinst lilla grund af fattningsförmåga sin kunna på Så förnöjd denna bort dessutom äfven kyrkan det hållet allt i en nytta för störa tolfte ofta ännu de — i de året ingen Men ville nu från regelbundna upprepade kyrkobesök, att barnens religiösa mera genom få religiösa i de höra ämnet hvarje kunna de sinne skolan så kallade barngudstjäuster. i hemmet, än deltaga dessa barnen låta sina och dess efter utläggning barnens små Äfven orgelspel och sång, afseeude och men affatt ningsgåfva. Sen till, att Idun med finnes h o s alla e d r a bekantat Modetidning sett henne svåraste ännu han i sin mors innan det blefve natt skulle han föra Han sig höll med förare ord. en i armen utkommit för henne midut. utsatt att lifvet. Nästa tid blindlykta. för med hjälpa sent.
Men om blott en sak, t. ex. statslån, skulle förekomma, kunde man lätt nog få en sådan öfvertygelse bibringad valmännen, alt de valde personer, sorn vore för saken. Så böjd jag är för reformer, då de äro nyttiga, så litet böjd är jag för dem, då de icke lemna någon garanti emot möjliga missbruk. Det är sannt, att urtima riksdagar på detta salt ktinde blifva kortare; män det är också enda vinsten och uppväger på intet sätt olägenheterna. Det förundrar mig derföre i sanning, att man från ntivar. Constit.- IJtsk., hvilket så likgiltigt behandlat de frågor, som syfta till Den ii September e. m. i3g garantier för Folket emot Regeringen, får se det ena förslaget efter det andra, åsyftande sitt utvidga Regeringens magt. Vi hafva väl ännu icke sett Utsk:s förslag till Ministerstyrelse; men jag är öfvertygad, att det, dä det inkommer, skall befinnas utgå från samma synpunkt, och sådant kan jag icke gilla. Jag hade emedlertid icke ämnat yttra mig öfver nu förevar, ämne, utan med tystnad förbigå det, emedan jag är öfvertygad, att förslaget ändock vid en blifvande riksdag kommer alt afslås i något Stånd; och jag viii derföre ej heller nu upptaga till vederläggning någon af de motsatta åsigter, som här blifvit yttrade. Jag anhåller blott att fä nedlägga min tanka i prot. jemte den förklaring, att jag anser likgiltigt, hvad beslut vid denna riksdag fattas. Hr von Troil: lJtsk:s förslag har i den siste talaren funnit en varm motståndare, som säger sig ej vilja bifalla en utvidgning af Regeringens magt. Häruti instämmer äfven jag; men jag går derföre ej så långt, att jag vill inskränka Konungens magt att höra folket genom sina representanter. I denna magt önskar jag till och med en utvidgning, och detta är mitt ändamål Ilr Dalman har väl jjefarat, alt riksdagarna blott skulle blifva Regeringens commissioner; men härtill svarar jag, att om folket skickar så beskaffade representanter, biifya inga former tillräckliga.
Då Rikets Ständer, i anledning af gjorda framställningar, blifvit förda på den öfvertygelse, att den uti E. K. M:s Nådiga Förorda, den 28 Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse N-o 3oS. ^4 Maji 1825, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga handels-och sjöfartsförhållanden, medgifna rättighet till tullfri införsel af vissa varuartiklar från Norrige till Sverige, långt ifrån att bereda båda dessa länders ömsesidiga fördel, i stället icke obetydligen motverka de Författningar, som kunua vidtagas i ändamål att skydda Sveriges näringar och oeconomiska företag, hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underd. fästa E. K. M:s höga uppmärksamhet på vigten deraf, att, sedan Rikets Ständer vid denna Riksdag beslutat förhöjning i bränvins-bevillningen samt tullafgifterne å de flesta colonialvaror, införseln af sådana varor öfver Norrige icke må befordras till men för Sverige och minskning i den beräknade tullintraden; hvarjemte Rikets Ständer skolat till E. K. M. frambära den underd. önskan, att qvantiteten af spirituosa, som tullfritt må kunna på en gång från Norrige till Sverige införas, målte inskränkas tili högst a:ne kannor. Rikets Ständer framhärda &c. Uppfäst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 12 Mars i83>5. Preste-Slåndet den 12 —■ — Borgare-Ståndet den 12 Bonde-Ståndet den 12 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående väckt fråga om upphörande af räntan för ödelagde Kronofisket Sollefteå Kronoforss i Vesternorrlands Län.
Denna var altså Grefvinnan X., om hvilken Majorskan Pygmeus hade talat; jag hade ju föreställt mig henne såsom en redan till åren kommen bedagad dame, med hög uppsatt mössa, och välstärkt, uddad ståndkrage, samt uttrycket skarpt och respektbjudande; nu deremot öfverraskades jag af en varelse, ännu ung, och jag skulle tillägga, outsägligt vacker, om ej de af en tärande sjukdom redan något förändrade dragen motsade mitt påstående, men oemotståndligt behaglig, så vågar jag bestämt kalla henne; kring den hvitaste panna nedföllo mörka lockar, icke af de moderna, hvilka såväl klädde Fröken Doll, nej, långt derifrån, men af de skönaste och rikaste, som ännu någonsin prydt en öppen panna eller smekt en rundad kind; den fina näsan, munnen, öfver hvilken jemt ett litet drag af presence d´esprit hvilade, och hvaruppå jag genast igenkände en lefvande själ, den imponerande, smerta kroppsbildningen, det hänförande, litet öfverlägsna, i den fina nackens något trottsiga tillbakakastande, dock! hvad vill allt detta, ehuru förskönande det hela, säga, då man betraktat dessa ögon, för hvars uttryck jag ej äger något namn; du ler måhända åt mitt svärmeri, då jag säger dig, det jag endast i ett ansigte förut läst detta höga, detta himmelska, detta obeskrifliga! mins du den herrliga altartaflan på konstkabinettet i P.? detta fulländade mästerstycke af den odödlige R.O! du minnes den säkert, och kan utan mina fåfänga försök tänka dig, hvad jag dock omöjligt, omöjligt skulle söka göra dig tydligt. En omsorgsfullt broderad skir, hvit krage föll sluteligen öfver den i det ljusaste blå, färgade öppna tibetsrocken, hvilken, tillhållen endast af en lätt gördel omslöt den smerta gestalten. Förstummad åhörde jag en stund det oändligt ljufva och älskvärda i Grefvinnans konversation, de lätta och naiva, men tillika skonsamma infall hon då och då framkastade, och kunde längre ej afhålla mitt hjerta den beundran hon hos mig väckte.
I det fall, att förmyndaren, vid emottagande af förmynderskapet ej hade, men sedermera förvärfvade fastighet, skulle den omyndiga äga rätt till inteckning i denna egendom, med förmånsrätt framför andra förmyndarens borgenärer, men efter säljaren af fastigheten enligt 11 cap. Jordab:n; dock borde inteckningen inom viss bestämd tid verkställas. För att hålla tillsyn öfver eflerlefnaden af dessa sistberörde föreskrifter, samt för att tillse, det inteckningarne hlefve behörigen förnyade, borde domstolen, på sätt i andra länders lagar är föreskrifvet, äga att förordna vissa öfverförmyndare eller medförmyndare, vid hvilkas val domaren sannolikt skulle blifva dess mera noggrann, som hans eget ansvar genom dennes aktsamhet minskades. Annu återstår dock att omnämna det fall, då domare ej meddelar förordnande för förmyndaren, nemi. då fader eller moder lefver och behåller förmynderskapet. För detta fall hafva vi likväl redan ett stadgande i 9 cap. 4 § Ärfdabm: ”Varde ock den rätt hos domaren intecknad, som omyndig eller utrikes vistande i arfvet äger”. Detta stadgande är, efter mitt förmenande, af den vigt, att de tillägg jag nu föreslagit kunna anses endast och alle - Den 56 0 c t o b e r. 307 nast sora ett förtydligande deraf. Genom bouppteckningars inlemnande till rätten, samt de af preslerskapet vid hvarje ting ingifne förteckningar öfver timade dödsfall, hvilka, pä sätt vid en föregide riksdag föreslagits, torde höra, för att lätta öfversigten för domaren, innehålla en uppgift på den dödes efterlemnade barn, hade domaren i sina händer nödiga medel att utöfva controll. Domaren vid häradsrätt är nemi., ännu såsom i förra tider, ej blott lagskipare, han utöfvar en slags patrimonial-jurisdiction, han är häradets höfding, och såsom sådan öfverförmyndare. På detta sätt vore alla olägenheter af förmyndarehypolheket förekomna. Detta hypothek hade samma offentlighet och specialitet, som andra hypothek, kunde ej skada credilen, och innebure fullkomlig säkerhet för de omyndiga.
Om ni sätter värde på lifhanken. för en passagerare? LÄNSMAN (pekar efter honom). Hvad ÖSTERMAN. 'An är det der 'eter 'Ulting, och lär 'a kummit 'it hi går hafse med Janne Boman,... för rexten lär 'an 'a vurit gardeskarl, säger di. LÄNSMAN. Jaja, jag tyckte väl att det var någonting hyfsadt hos'en! Kronans tjenst gör hvad den kan. BERG. Jag kan undra om han är studerad? De var det ofta förr, gardisterna. för ombyte skull kunde det vara roligt att få tala med en bildad karl också! LÄNSMAN. ÖSTERMAN (uppe på trappan, ropar inåt). Slå'nte LÄNSMAN. BERG. Åh, Hvad rör det dig? Åh, vet... baklänges höfver tröskåln nu, Victor! ÖSTERMAN. VICTOR (kommer ut först). Nej vars! HULTING (kommer efterst ut). Den stoppa jag i bröstfickan,... dels till förekommande af all säkerhet, ... dels derför att den är mitt hjerta närmast sen gammalt! (de komma ner med bordet, som är enkelt men snyggt dukadt, och ställa det till venster, medan Österman flyttar undan det bordet, som står der förut.) Hvar hä' flaska'? Hom nu kronolänsman vill sätta sig ner och 'ålla till goda! det ska' rigtigt smaka fågel, sa' flickan, kysste jägarn. (i det han går förbi Hulting.) Tack för hjelpen! befallningsman och riddare! LÄNSMAN (sätter sig). HULTING (gör honnör). Ingen LÄNSMAN. Ja orsak ... herr krono Fan är riddare, och inte jag. HULTING. Hvad som inte är, så kan det väl bli,... sa' tjufven, togs för borgmästare. jag sett med vasen! LÄNSMAN. Åhja... ÖSTERMAN. Sätt förstås! Sämre länsmän har sej nu, Bergen! (vill slå i glasen, men söker förgäfves efter flaskan.)