Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De fleste åtmindstone ganska många Rotehållare, hafva legt sina Soldater icke blott lör det första infallande krig, utan för lifstiden. Soldaten har på många ställen erhållit Torp, för hvilka han gör dagsverken i fredstider, hvaremot de för hans räkning skötas af Rotehållarne under krig. Jag frågar f Är det rättvist att upphäfva dessa aftal, slutade med full tillförsigt till ett fattadt authentiskt beslut? Soldaten, som, emot försäkran om en tarflig utkomst, uppoffrat sig åt Fäderneslandets tjenst, bör vara trygg , att det yrke han valt skall försörja honom. Rotehållaren åter, som redan anskaffat Soldat och utgifvit en dryg lega, har derigenom afbördat sig det mest känbara af Roterings skyldigheten. Denna lega hade blifvit betydligen mindre, om den blott varit ämnad till vedergällning för ett enda krig. Har han ej, om han nu blir ålagd att lemna Spannmål i stället för att hålla den Soldat han en gång anskaffat, skäl att klaga att han blifvit förledd till en onödig och likväl betydlig utgift? Vid det Nådiga förslag, seni år 18 n gjordes Extra Rotehållare, att gifva Säd emot befrielse från skyldigheten att hålla Soldat, har Nationens önskan temligen allmänt blifvit yttrad. Jag tror, lika med Herr von Heyne, att man i allmänhet ansåg den afgift af 5 tunnor Spannmål, som föieslogs vara för dryg, sär - 20,4 Den 13 April. deles i en tid då alla Rotehållare anskaffat sina karlar; men jag anser ej detta skäl hafva varit det enda, som föranledt dertill, att Kongl. Maj:ts Nådiga Förslag ej allmänt blef antaget. Man erinrade sig, huru 1809-års Seander glömt att Säterier i hela Riket och In■ sockne-hemman uti Skåne, Halland och Blekinge, från äldre tider tillbaka blifvit frikallade från Rustnings-Skyldigheten, och man befarade till äfventyrs att andra Ständer, i en må hända aflägsen framtid, skulle glömma, att sådane Hemmansägare nu ytterligare betalt en afgift i Spannmål för att slippa hålla Soldat.
Det är således endast i det afseende jag anser förändring i sättet att verkställa den ådömde Kyrkoplikten böra äga rum, att, då en till Kyrkopliktens undergående i Kyrkan inför närvarande Församlingen framförd missgerningsman, förnekar öfvertygelsen om sin brottslighet och den ej erkänna vill, lian dertill ej bör genom kroppsligt straff tvingas, och Presten ej vara förbunden att ge honom absolution. Biifver missgerningsmannen derefter ställd på fri fot, är han såsom en oabsolverad syndare i mistning af åtskilige medborgerlige förmoner och rättigheter, som jemte nitiske Religions-Eärares bernd - Lag-Utskottets Betänkanden. 337 dande att undervisa honora orri sina pligter emot Gud och menniskor, säkert snart skall återföra honom till att söka försoningen. Ar åter hans brott af den beskaffenhet, att han för kortare eller längre tid eller för hela sin lifstid blir skiljd från Samhället, så hafva FångPredikanterne den skyldigheten, att söka omvända en sådan syndare, och förr eller sednare vinnes säkert ändamålet af den brottsliges egen öfvertygelse, då sådant blifver för hans eviga välfärd af oändeligt större vigt, än om han, utan känsla af sitt brott och vidden af själavådan, genom tvångsmedel bringades dertill.” Af Herr Prosten Säve.- ”Öfvertygad om den fullkomliga olämplig, heten och skadan af Kyrkoplikten i nuvarande form för närvarande tid, (hvilken form jag ic. ke heller kan finna vara Christendomens Stiftares föreskrift och anda eller första Församlingens bruk) vågar jag, instämmande med Herr Doctor Hedrén, föreslå och yrka häruti den förändring:
Diskont-verket af sjukdom eller annat laga förfall hindras att tjensten besörja, ankommer det på Fullmäktige att, efter förslag af vederbörande Diskont-direktion och efter de grunder, som i detta afseende äro inom Banken gällande, bestämma arfvodes-beloppet för den, som varder till tjenstens bestridande förordnad. (§ 93 bibehålies oförändrad.) Stockholm den 8 Oktober 1857. Reservation vid Utskottets hemställan i 13:de punkten af Herr Prosten Gahne: ”Då Låne-konloret i Wisby vid 1850—1851 årens riksdag inrättades, bestämdes dess rörelse-kapital lill 200,000 R:dr B:ko (deraf 100,000 för utlåning med omsättningsrätt, 50,000 till diskontering och utlåning för handel och näringar samt 50,000 till kassa-krediliv åt enskilde personer) och beräknades förvaltningskostnaden komma att, i ett för allt, uppgå till 1| % eller 3,000 R:dr B:ko, hvaraf anslogs åt hvardera af Direktörerne arfvode 200 R:dr s. m. O Banko-Utskottets Memorial N:o 57. 23 Vid sistlidne riksdag, då fonden för kassa-lueditiv (den besvärligaste) förhöjdes med 50,000 R:dr, så att Låne-kontorets hela rörelse-kapital blef 250,000 R:dr B:ko, yttrade Banko-Utskottet i dess Memorial N:o 67, att, till följd af Rikets Ständers vid samma riksdag lättade beslut, angående förhöjning i fonden för kassa-kreditiv-rörelse, öppnande af uppoch afskrifnings-räkning samt åtgärders vidtagande till förekommande af penninge-remisser med posterna emellan Stockholm och de orter, der Banken har Låne-kontor, göromålen vid Wisby Låne-kontor måste komma att i betydlig grad ökas; hvadan ock billigheten talade derför, att någon lämplig förhöjning bereddes icke allenast Direktörer, utan äfven Banko-ombud samt tjenstemän och vaklbetjente.
Betalningen var förmodligen denna, att han fick af Gudi såsom öfver Job tillstånd att med häftig vådeld år 1712 uti Februari månad förgöra Brunsbo gård med all min egendom. Elden begyndes om midnattstid i samma kammare, der synderskan omvändes. Men derigenom vann han icke mycket. Gud har gifvit mig sedan, såsom min vän Job, dubbelt och långt beqvämligare hus och boningar.“ – “Som jag är kommen till att röra om det, som undersamt genom mig förmedelst Guds nåd är skedt, är också detta till att berätta. År 1699, då jag var på Starbo, fick en min tjenstepiga en stor skada i sin armboga. Armen sväller upp, hon hade en olidlig värk. Ehvad man brukade, halp intet. Emedan hon på fast mång dygn intet fått någon ro eller sömn; kommer så till mig i midnattstid, der jag med min kära hustru ligger i min sömn, och beder att jag för Kristi skull ville hjelpa henne från våndan – eljest ginge hon och gjorde af med sig. – Hon trodde att jag kunde det göra, om jag ville taga på rummet, der värken som hastigast höll.“ Sv. förhöll sig nu ungefär så, som vid den förstnämnda pigans nöd. “Dictum, factum“, tillägger han, “i samma stund stillte svedan och blef straxt helbregda. Gudi allena äran! – Det roade en klockare en gång att uppstiga i klocktornet, då han visste, att biskopen i skymningen var sysselsatt i sakristian, och ropade från tornet till honom med dundrande stämma: “Jesper Svedberg, i morgon skall du dö!“ Biskopen gick hem och beredde sig mycket andäktigt till sin saliga hädanfärd, hvilken likväl icke inträffade förr, än många år derefter. Jesper Svedberg hade, bland flera barn, äfven sonen Emanuel, född den 29 Januari 1688. Denne son, hvaraf sedermera blef den ryktbare teosofen Svedenborg, är nog märkvärdig att här förtjena en något utförligare skildring. Som gosse röjde han redan tidigt ovanliga anlag, särdeles för de matematiska vetenskaperna, och ansågs, ej blott vid
N:o 47» öfver väckt motion om ansvars stadgande för inslående af fönster; fann R. o. Ad. för godt att bifalla det förslag, som uti betänk. N:o 47 blifvit framstäldt, och hvilket Utsk. uti utlåt, N:o 77 vidblifvit. Företogs till pröfning LagUtskts den 29 sistl. Juli på bordet lagda utlåt. N:o 78, i anledn. af anmärkntr vid Ulsk:s betänk. N:o 48, öfver väckta motioner om åtskilliga ändringar i concurs-lagen. Ilr Frih. o. Landtm, yttrade, att då Utsk. i delta utlåt, vidblifvit sitt betänk. N:o 48, delta nu komme alt föredragas, och att, då det innehölle flera från hvarandra alldeles skiljda punkter, lämpligast måhända vore att hvarje punkt för sig till afgörande framställdes. Hr Ribbing, Arvid: Om vid hvarje punkt, så vidt det är Ridd.Secreltn bekant, vi kunde få upplyst hvad de öfriga Stånden beslutat, så kunde det möjligen lända till förkortande af discussionen. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: För att förekomma något besvär för P»idd.Secret:n i detta fall, torde Hr Ribbing endast behöfva läsa Utsk:s betänk., hvilket innehåller, att betänk. ?J:o 48 är bifallet i dess helhet af Presteoch BondeSt:n, och äfven af BorgareSt. i alla punkter, utom den, som angår l ältegångstimmen. Man bar således 3 Stånds beslut om bifall till detta betänk , med undantag af den punkt, som föranledde R. o. Ad:s återremiss. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att från de öfriga RiksSt:n ingen underrättelse ankommit rör:de deras beslut om LngUtsk:s utlåt. Frih. Raab, Adam Christian: Det kan icke vara mera än en punkt af betänk., nemi. den om rättegångstim - J Den i Augusti. 27 men, i afseende hvarpå beslutet kan vara af något inflytande.
!Då bor fotter fiola utnämnad, marbe, bå röfierne för flere lifa utfalla, eu utlottab; od) böra befia omröftningar alltib merfjtättad meb flutna feblar. §. 98. 3 0tocfljolm mäijer Sorgerffabet Sarerittgdmän efter manligheten. £)fmer SDen, font btifmit tilt Öebamot i £areringd Uteblir Sarertngdntan utan att laga förfall anmäla, bote för hvarje gång £re 9iifd Sareringdlängbett inom l)toarje @tab föred af ben per Ijetntad af föregångna ffattffrifningar fantt be uppgifter, font fjtoatje ffattffplbig åligga; blif Sill följb Ijäraf böra Äonungend SSefaHntngdfwftoanbe, på ettaljanba fätt, font attgåenbe tarerittg på lanbet är föreffrifioet, genom allmänna fungörelfer unberrätta be ffattffplbige, l)ioab bent, t affeenbe på uppgifter, få toib ffattjfrif* ning font toib tarning, åligger iafttaga; fommanbe, på ettaljanba grunb, bett för unberlåten eller oriftig uppgift å lanbet ftabgabe bot od) påföljb äftoett för ©tä Silla ttöbiga upplåningar fiola 70 SSemllningdsgörorbning 1855. för betta änbamål noggrannt fölad, utffeppningeit, importen, ffeppöfarten, af 103. 3 be ©taber, ber ,£>of 2:0 ©tiar, wib ftabganbe af ljufetrt märbe i allmänna 23ranbftobö
Konungarna mötas, och dansken afträder Skåne, Halland och Blekinge samt ger mansbot för de döda, hvarpå båda ingå fostbrödralag och förbinda sig, att den ene skall icke öfverlefva den andres död (II. 2.—III. 5). Danska kansleren, som vill pröfva kung Hunding, uppdrager åt en dansk köpman, Fuxman, att i Sverige utsprida, att kung Hading är stupad i krig. Då det berättas för Hunding, låter han anställa graföl öfver sin vän, tager i en monolog afsked af lifvet och störtar sig i ett mjödkar (III. 6—IV. 6). Hunding efterlemnar två barn af sitt första gifte, Regner och Toralder, samt ett med sin efterlefvande hustru, drottning Torila, hvars ovänliga sinnelag mot styfbarnen han under lifstiden sjelf märkt. Torila stämplar nu att få sin son till kung och under förevändning, att stjufsönerna skola resa utrikes, låter hon hemligen bortföra dem och sätter dem att i Helsingland vakta hennes hjordar (V. 1—V. 5). Fuxman berättar i Danmark kung Hundings död, och, döf för sina barns böner, hänger sig kung Hading på Helsingborgs torg. Hans dotter, Svanhvita, som fruktar sin bror, får af sin hofmästarinna rådet, att med penningar och folk resa till Sverige, befria kung Hundings söner och gifta sig med den älste, Regner. Hon lyder rådet, får efter mycket besvär reda på konungasönerna, gifver dem penningar och vapen samt lofvar Regner sin hand. Regner samlar en här och besegrar Torila, som dömes till döden. Sedan skickar han bud till Danmark efter Svanhvita; hon anländer och stycket slutar med deras bröllop (V. 6—VII. 6). Svanhvita har, som man finner, icke en utan tvenne handlingar; men är i öfrigt lik de andra skådespelen. Af ofvanstående ser man ock, huru föga aktindelningen är lämpad efter handlingens hufvudmomenter. Blanckamäreta. Thet är en sanfärdigh Tragoedia
RiksdagsOrdningens föreskrift att ifråga^ varande Riksdagshandlingar skola tryckas: så. som ett Bihang till RiksStåndens Protocoll, tyckes mig ExpeditionsUtskottet hafva så strängt efter bokstafven uitydt, som vöre meningen atc dessa handlingar skulle utgifvas under gemen* sam titel af Bihang till samtlige RiksStåndens Protocoll. Jag deremot tror Grundlagens mening ej kunna eller åtminstone ej behöfva vara annan, än den, att nämnde handlingar skola tryckas på sådant sätt, att de kunna begagnas såsom (hvarföre icke flere alldeles åt-. ?8 Den 29 Januarii. skiljde?) Bihang till samtlige RiksStåndens Protocoll. Resultaten af dessa 2:ne alternativ blifva i så måtto skiljaktige, att då man i lörra fallet, såsom hittils brukligt varit, ej annorledes kunnat åtkomma någon serskildt del af Riksdaghandlingarne,än genom inköp af hela massan en gröe, skulle man i det sednare med ringa kostnad kunna erhålla hvilken serskild del deraf man åstundade. Tryckningskostnaden är dryg, och det möjéligen allmännaste gagn, sorn dermed kan vinnas, är den hufvudsakli: gaste ersättning sorti bör påräknas. Ehuru ExpeditionsUtsköttet uti memorial N-'0 3, af den 19 December 1817, momentet 3tdje, trott det af mig afgifne förslag förtjena uppmärksamhet för de ändamål, som dermed åsyftats, synes mig dock, att, sedan förslaget, enligt Utskottets anmälan uti Memorial N ö to af d> 6 Januarii 1S18, var af trentie Stånd gilladt, meff än behöflig uppmärksamhet blifvit lemnad åt en hos BorgareStändet gjord, och först deri 30
Märk, att det är genom Justitie-expeditionen, man erkänner, att innan verkställighet följde å denna resolution, de arma fångarna voro stälda utom lmgen och extrajudicielt behandlade: allt snörrätt stridarde mot 16 § regeringsformen, der det heter: » Konungen bor ratt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och oratt hindn och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta », m. m. Märk tillika, att resolutionen, som medger åtnjatande diidan-efter af författningarnas stadganden, är daterad 27 Juli, men bl ef icke å fästningen känd och följaktligen icke verkstiid innan den 17 Augusti på aftonen. Af Crusenstolpes här angifna förklaringar framgår det hvarken fangelseluft eller tvångsmedel förmått förslöa hans kännedom om såväl grundlagens som allmänna lagens paragrafer sedan den tid han sjelf utöfvat domarekallet. Han begagnar också tillfallet att härutinnan gifva sina motståndare en väl behöflig lektion for bedrägligt förfarande, värdigt motstycke till den korrumperade rättskipningsdomstol, hvilken låtit muta deras ledamöter till att af en skämtsam beskyllning mot » konseljen » för ett » brott *, som Missgerningsbalken belägger med tre riksdaler sextoo skilling banko böter, vrida hela denna aflar till en förbrytelse mot majestätet. Ett penningebelopp för den anklagade att anse för en bagatell, men för hans vedersakare af vida högre taxeringsvärde än som kunde belöpa sig på dera * lagkunskap. Det var tvänne dagar efter det den kungl. resolutionen trädt i verkställighet, således efter nära en månads tid, C. tilläts lemna sin kammararrest och utan att en betäckning följde houom i hälarna fä andas frisk luft samt taga fist ningsresidenset i betraktande. Gentleman äfven i bojor glömmer han icke att denna dag som för honom har dubbel betydelse äfven är en högtid för en af hans förnämligare antagonister. Ja! Crusenstolpe drifver artigheten ända derhän, att ■derom underrätta denne i det första bref han utsänder från fästningen, eljest det fjerde i ordningen af » Ställn.
Här tillbragte de sju dygn under ständig lifsfara. Floden hade nu stigit fem meter, stugans tak höjde sig blott ¼ meter öfver den svalda flodens yta och stod hvarje ögonblick i fara att af ett kringflytande isstycke bortföras. En vid taket bunden liten båt var i så fall det yttersta räddningsmedlet. Hela landskapet var öfversvämmadt. De öfriga husen jemte gammorna voro bortspolade af vattnet och drifisen, hvilken äfven ständigt hotade den enda återstående byggnaden. Från dess tak nödgades man arbeta dag och natt för att med stänger hålla isstyckena ifrån sig. Den starka öfversvämningen hade till och med öfverraskat flyttfoglarne. Det fans för dem på långa sträckor ingen torr fläck att hvila på, och så hände det, att trötta ripor slogo ned bland menniskorna på taket; en gång satte sig en ripa på Meyenwaldts hufvud, ett par slog sig ned på hundarne. Den 28 juni började vattnet falla, och den 25 hade det sjunkit så, att man kunde lemna taket och åter inflytta i husets ödelagda inre. Berättelsen om huru Nummelin i sällskap med Schwanenberg sjöledes återvände till Europa tillhör ett följande kapitel. FEMTE KAPITLET. Nordostfärdernas historia från 1556 till 1878. – Burrough 1556. – Pet och Jackman 1580. – Holländarnes första resa 1594. – Oliver Brunel. – Andra resan 1595. – Tredje resan 1596. – Hudson 1608. – Gourdon 1611. – Bosman 1625. – de la Martinière 1653. – Vlaming 1664. – Snobberger 1675. – Roule kommer till ett land norr om Novaja Semlja. – Wood och Flawes 1676. – Meningsutbyte i England angående isförhållanden i Polarhafvet. – Uppgifter om uppnående af höga nordliga breddgrader. – Åsigterna om Polarhafvets beskaffenhet fortfarande delade. – Payer och Weyprecht 1872–74.
Den ställning, riksdagen intager till denna fråga, betingas, efter min tanke, af innehållet uti 1873 års skrifvelse * hvari riksdagen begärt, försvarets ordnande med tillämpning af allmän värnpligt. Det förslag, hvilket vid detta tillfälle omfattades af så väl grefve Posse som ock af åtskilllge andre bland landt-mannapartiets mest framstående män, hrr Key, Ola Andersson, Sven Nilsson i Österslöf och hans namne i Efveröd m. fl., och hvilket först var framstäldt af hr Ola Jönsson i Kungshult, sammanföll också i militäriskt afseende hufvud-sakligen med det förkastade k. förslaget. Det endast suplerar detta med att äfven påminna om tillvaron af det andra momentet i den två år tidigare träffade öfverenskommelsen, det moment nämligen, söm talade om grundskatternas och indelningsverkets afskaffande, och hvilket alldeles lemnats ur räkningen. Händelserna vid 1875 års riksdag hade visat, hvad en snar framtid äfven, i än vidsträcktare mån, skulle komma, att bekräfta, att nämligen landtmannapartiet såsom helhet saknade de verkligt politiska förutsättningarne för en fastare sammanhållning i det slutliga afgörandets stund. Partiets ledamöter hade, som ofvan nämnts, gått några hit och några dit och delat sig mellan icke mindre än sju af de tretton framstälda ändringsförslagen, så att resultatet blef en öfvervägande majoritet för det af hr Toll framlagda förslaget om ett stamsystem med härens aflöning “ på tidsenligt sätt, sedan rustningsoch roteringsbesvären i sammanhang med grundskatterna blifvit afskaffade “. Det harinånga gånger antydts — och ganska troligt är äfven, att dessa antydningar icke varit ogrundade — antydts, att denna splittring inom landtmannapartiet vid 1875 års riksdag skulle varit orsaken till att grefve Posse följande året mer än gerna antog det honom då gjorda erbjudandet af talmansplatsen i kammaren. Här behöfde han icke längre •se sig utsatt för att midt under hetaste striden öfvergifvas af vare sig den ena eller andra tillfälliga utbrytningen af sitt parti, under det hans inflytande på ärendenas gång derför heller icke behöfde blifva mindre än förut, snarare tvärt om.
Uno stod ännu vid dörren, men nalkades småningom och betraktade med et nyfiket öga de upställde flickorna af olika längd och utseende, allenast i en enda omständighet fullkomligt lika, nemligen högst lätt och bart klädda. Så många sköna former, som han här på en gång skådade, skulle som man tycker, hänryckt den yngling, hvilken blifvit betagen vid en enda blick, sluten i Fröken Odalsvärds barm; men här hade åskådandet en motsatt verkan, det föreföll honom tvertom, såsom alt det sköna han såg, varit en oduglig vara, exponerad til allmänt åskådande, i händelse någon ville göra sig besvär at se derpå. – Han kom tillika at påminna sig Republikens i Venedig på 1600-talet utfärdade förbud af innehåll, at ingen qvinna finge visa sig på gata, eller i allmänt samqväm med blottadt bröst, utan att, som orden lyda, sjelf erkänna sig för at vara lätt på tygeln; och at (ehuru han just icke rätt förstod meningen af et sådant uttryck) anse alla dessa damer på sådant sätt, kunde icke vara behagligt, då han med sin naturliga kärlek til alla fruntimer, ville anse dem såsom änglar, ämnade at med himmelska rosor blomsterströ vägen genom vårt jordiska lif. Efter Angloisen börjades valsen, då Uno kommit til at stå midt på golfvet, så at paren svängde sig omkring honom med vällustiga steg; detta var ej obehagligt at bese, i anseende til den hastighet hvarmed hvar och en skönhet visade sig och åter försvann, men den anmärkningen han likväl härvid gjorde, at han ej velat äga en fästmö bland dessa sväfvande gratier, och följakteligen, at de icke visade sig från någon aktningsvärd sida, kom honom äfven at göra den slutsats, at en karl, som ser en flicka dansa, eller sjelf dansar vals med henne, åtminstone under den stunden svårligen skall för henne kunna bibehålla en fullkomlig högaktning. — Dylike ledsamma reflexioner, visst icke passande på en piqveniqve och kanske alldrig, gjorde han och stod derföre som en bildstod med et ledsamt utseende, under all den glädje som omgaf honom.
På desse skäl, som, enligt Utskottets tanka, ej blifvit genom ofvannämnde anmärkningar vederlagde, får Utskottet äfven vidblifva hvad i afseende å tullbestämmelsen för Hudar och Skinn är föreslaget. — Men hvad deremot redactionen angår, har Utskottet, för mera fullständighets skuld, funnit lämpligt föreslå, alt vid rubriken saltade må tilläggas orden och rå. Humlan af Nils Persson från Södermanlands Län, att inhemska productionen af denna artikel vore tillräcklig för landets behof, och att införseltullen å densamma derföre borde uppsättas till 2 R:dr L\U.. Då Utskottet har sig bekant, att, om ock productionen af denna vara i visse orter är tillräcklig för behofvet, densamma likväl i andre trakter af landet till den grad saknas, att fullkomlig brist derå icke är så alldeles sällsynt, kan Utskottet icke finna skäl, att genom uppsättning af införseltullen ännu mera fördyra denna nödvändighets-artikel, utan vidblifver hvad förslaget i denna del innehåller. Bevilln.-Ut skottets Utlåtande N. o 45. Ilar j mennisko-: af A. Brisman och Lars Larsson från Skaraborgs Län, att sådant icke behöfde införas, och att derföre införsel-tullen derå borde höjas till dubbelt mot hvad Utskottet föreslagit. Som likväl denna vara utgör ett råämne för inhemsk förädling, har Utskottet icke funnit skäl tillstyrka någon förhöjning i den tull Utskottets förslag utsätter Ingefära: af Herr Hjerta, att införsel-tullen derå måtte höjas till 2 sk. U.\ och som Utskottet ansett sig kunna, utan att hvarken öfver höfvan fördyra denna vara eller gifva för mycket retelse till tullförsnillning, understödja detta yrkande, får Utskottet frångå dess förra förslag härutinnan samt tillstyrka, att Ingefäraj torr, må beläggas med en införseltull af 3 sk. &:det.