Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen synes som genom dessa liberala principer en utväg för den fattiga till utkomst skulle öppnas; men om man beräknar följderne och det sjelfvåld sotn derigenom uppstår, torde i längden förmånerna ej uppväga olägenheterna. Nybyggen - Den 4 December e. m. 3% gen uteblifva ej, när folkökningen sådant påkallar. Fattigdom bland dessa nybyggare är ännu allmänt rådande, och huruvida ett ökadt antal af fattiga gifver någon vinst åt det allmänna, lemnar jag derhän; de kunna likväl aldrig vinna det oberoende och den sjelfständighet, som Författningen åsyftar. Helt annorlunda blifver förhållandet nära större Bruk, Fabriker och Städer, der handel och sjöfart är liflig, hvarföre också nybyggen och bosättningar, utan allt behof af Författningar, der ega rum, och hvarföre everldelig eganderätt endast borde erhållas på byggnader och trädgårdar. Det finnes nu flera iooo Bönder, egare af ■jordbitar på | till 2 å 3 tunneland, hvilka alla kunna rubbas, enligt den åberopade Författningen, 2 Gap. i3 och 14 §§. Hvad rättegångar skola väl härigenom uppkomma, om Författningen blifver rätt förstådd ? 5:o Vattenfall höra kunna afsöndras och förvärfvas med everldelig eganderätt; för nödig jord härtill betalas jordlega, som vid sådana tillfällen med lika everldelig ego JfSr anslås, dock så att ej besuttenheten derigenom för jordegaren rubbas. Industrien skulle härigenom befordras, ty en stundom mindre bemedlad jordbrukare förmår ej åstadkomma, hvad en Capitalist med äganderätten skulle förmå. 2 H. 24 370 Den 4 December e. m. 6:0 Städernas jord bör deremot ft styckas huru som hälst, blott den efter godhet erlägger sin ovilkorliga afgift till Stadscassan, och är det nödvändigt, att dess onera och skyldigheter noga utstakas, till Städernas framtida bestånd. Det finnes för närvarande Städer, hvilka bortsålt jorden till enskilda mot ägande rätt, utan dermed förknippade onera, hvilka de tid efter annan lagt på tomter och husägare, till men för den fattigare classen i Staden, och hvilket bör väcka en upplyst lagstiftnings uppmärksamhet, till ernående af rättelse.
«Om sådana kretsar bör man också lika litet tala på samma gång man talar om frid och kärlek, som om korrektionshusen då man bevisar samhällsinrättningens nödvändighet för menniskans förädling. Dessutom borde man tala om dem såsom om aflidna, ty deras tid är snart ute – om ej Europas är det, hvilket på goda grunder kan betviflas,» sade en gång Magnus. Men nu talade han icke om Europas affärer och högre kretsar, utan rörde sig i ännu högre kretsar, sägande, sedan Lina gått: «Förunderligt stor lär väl mannens vishet vara, efter han tänker och gör upp planer för år, årtionden och århundraden. Men mången gång har jag förvånats öfver den visdom, som uppenbarar sig uti hvad en qvinna tänker för dagar och stunder; hvilket blott sällan efter seklers uppehåll händt mig vid betraktandet af männernas visdomsbragder. Också bär en man blott hvad åren bringa, men stundens små betryck göra honom skengalen som en bromsstungen häst. Derföre har jag ofta beundrat almanackans beundransvärdt förnuftiga uträkning, att trehundrasextiofem dagar utgöra ett år, och kommit till den slutsats, att den, som tänkt klokt för hvar och en af dessa dagar, också tänkt temligen förnuftigt för hela året. Och hvad konsten att fördraga beträffar, så har jag lika så ofta betänkt, att den, som modigt burit hvarje dagens stund de trehundrasextiofem dagarne igenom, nästan med samma skäl kan säga sig hafva fördragit hvad året bringar, som den, hvilken blott undantagsvis räknar stunderna, men utan att summera dem förer sig hela året till godo. Sannerligen om icke en gift mans olycka ligger hufvudsakligen deri, att han aldrig studerat ordentligt, det vill säga börjat läsa sin almanacka från början och lärt sig räkna trehundrasextiofem dagar på året. Ty eljest skulle han inse, att man bör vara karl hvarje årets dag och stund, för att vara karl hela året. Nu lärer han sig endast det sednare, utan att tänka på det förra. Och sedan han dermed tillbragt trettio år af sin lefnad och på de tio följande lärt sig inse, att han farit fram som en tok, hvad har han då i herrans namn qvar för att återtaga det försummade?
Skulle det visa sig efter ett Den a8 November f. m. planmessigt oidnnnde af Riksarchivets handlingar, hvilket säkerligen (ordrar eli eller annat års arbete, allen t i 111) s gunnel af Riksg.crmtis rmvar. hus voie af verkligt behof1 påkallad, sä är del ju ingalunda omöjligt alt en sådan lill byggnad sker elleiålg och skulle denna brist på u lev ninie uppkomma som en följd af Ständemes egen liemstfiIlan, hvilken del beror på Konungen ali bifalla, all Vitterhets-, Historieoch Auliqvitets-aca(leinieus samlingar afven i nämnda hus uppställas, sa synes det mig iner än sannolikt, alt Stu liderne, sorn vid alla föreglde lifsdagar oell äfven vid denna synas hafva bevisat ali de äga intresse för Saken, icke vid en kommande l iksdag lara vagra det anslag, sorn fordras för alt genom en tillbyggnad göra loealen tillräcklig Alt pa förhand framställa en begäran om anslag till byggnader, sorn sedermera tilläfventyrs icke .finnas behöfliga alt uppföras, del till linner jag för mili del icke något skäl, och en sådan framställning skulle måhända försvårat möjligheten att erhålla bifall lill denna visserligen icke ovigt.iga fråga, som är af egenskap alt förtjena allas varma intresse, hvarföre jag också måste på det högsta önska att StatsUtsk. icke uti (fetta hänseende gör i sin hemställan någon förändring på grund af den anmärkn., sorn ofvanuppgifne gloe talaie framställt. Hvad angår den anmai kia ohiinpligheten af Sundhels collegii förflyttande till Kungsholmen, så är det en sak, sorn beror på Konungens nåd. pröfning, och dä disk. alternativt föreslagit ali, i händelse K
Vid straffoch arbetsfängelset å Norrmalm i Stockholm ... » straff-fängelset i Norrköping » arbetsfängelset i Göteborg Per medium För år. För dag. Lifstidsfånge af mankön: Vid straff-fängelset i Karlskrona » dito i Landskrona » dito å Ny-Elfsborg i Warberg Krono-arbetskarlar: Fånge i länsoch kr ono fängelserna: Stockholms Stad 83 j 49 Blekinge Län 91 10 Kalmar dito - ! Medeltal af kostnaden vid samtlige fångvårdsanstalterna / - 135 — Transport: 342,374: 49. 1,157,400: 95. Kronobergs dito — 19,366: 62. Kostnaden för fångars och kronoarbetskarlars underhåll, beklädnad och sängkläder vid de särskilda straffoch arbetskompanierna har under revisionsåret i medeltal uppgått till de i följande sammandrag upptagna ) elopp, nemligen: (Bil. litt. U.) § 4. Den af Kongl. Majit för Fångvårdsstyrelsen fastställda stat för revisionsåret upp - tager förslagsvis ett belopp af 1,450,000: — Efter afdrag af Styrelsens öfriga inkomster hafva utgifterna uppgått till - 1,343,459: 9. hvarigenom uppkommit en besparing af 106,540: 91. Vid jemförelse med 1862 års utgifter å ifrågavarande förslagsanslag, visar sig att, — oaktadt dels de af Kongl. Majit för år 1863 beslutade ändringar i 1862 års stat för fångvården föranledt en förhöjd utgift af iner än 40,000 R:dr, dels medeltalet af fångarnes och kronoarbetskarlarnes antal är 1863 med 100 öfverstigit det för 1862, fångvårdskostnaderna för är 1863 ändock med omkring 2.000 R:dr understigit utgifterna för föregående år.
Man har härstädes sammanblandat, jag vet ej af hvad orsak, att det är obilligt glömma gamla förtjenster. Jag vet icke att sådant nu varit i fråga; och jag tror desse förtjenster icke vara af den natur, att man bör'framskjuta dem, för alt kasta en slöja öfver Den 19 Maji f. m. 217 närvarande förhållanden; helst jag icke finner något sammanhang mellan dem och ifrågavarande sak. Detärsagdt, att denna ordtvist kunnat undvikas. Jag medgifver att den icke uppstått, i fall jag alldeles underlåtit att i saken mig yttra; men då det var milt åliggande såsom Representant att fästa uppmärksamheten på Styrelsens anmärkningsvärda förhållande i denna fråga, vet jag icke, huru man kan tillvita mig att vara ordsaken till ordstriden; åtminstone måste man medgifva, det jag är alldeles oskyldig till den, soini dag uppstått. För öfrigt får jag, i anledning af Grefve af Wetterstedts förhoppning, att icke, genom dess utförande af den sålunda yppade tvisten, hafva lemnat mig några faderliga anspråk, förklara, att den Fadersproduction, som skulle uppkomma genom någon min och. Grefvens sammanverkan, visserligen blefve den sämsta af alla batarder på jorden; och jag erkänner gerna, att den af mig såsom sådan skulle förnekas. Fullkomligt erkännande uselheten af våra Representativa Former, som knappast uppfylla något af vilkoren för en Representatif församling, tror jag likväl ej, att Representationen nedsjunkit till den grad af förnedring, att Styrelsen, vid ett tillfälle af så synbar förskingring af allmänna medel, finge uppbära endast complimenter för de goda afsigterne med företaget, som totalt misslyckats. Det är tillräckligt bedröfligt, att i en sådan frå - Den ig Maji f. m. ga, som Skeppshandeln, der hvarje punkt innefattar en anledning till anmärkning mot de handlande personerne, straffets uteblifvande för desse snart sagt kan förutses med visshet.
Historien har upplyst mig, allett folk icke kan afskudda de grundsatser, på hvilka det växt upp, och som snart sngdt outplån - Den 21 April f. ni. ligen äro förenade med dess inre väsende och karakter, ulan alt upphöra all vara eli folk. Vi hafva uppväxt från hedenhös med de grundsatser, sorn vi nu vilja störta med ens. Jag vill icke vara vidlyftig. Jag vill vara kort och säga, alt om det gifves ett bemödande i någon tid inom en representation att vilja tvärbrant införa förbättringar, skulle det äfven hos mängden af de upplysta inom nationen vara eonstateradt att förändringen vöre en förbättring, så mäste det dock misslyckas, om icke förändringen äger samband med sjelfva den lifsprincip, som måste vara egen för hvarje stat, sorn äger en forntid. Man måste gifva vika för natio naliteten, äfven om förändringen af nationen allmänt betraktades såsom förbättring. Utgående från denna regel, lager jag mig friheten, utan alt derföre behöfva taxeras för brist i aktning mot Coost.Utsk., påstå, att Utslu, som trott sig kunna se ljusare än vi andra, likväl gått både ohistoriskt och opraktiskt lill väga, då det velat, alt jag så ina säga, hufvudstupa göra nationen lyckligare; förutsatt likväl att det sätt,- hvarpå sådant skulle ske, verkligen kunde göra fäderneslandet lyckligare, hvilket jag för min enskilda del vågar förneka. Jag kan ock derföre samvetsgrant yrka, att 11. o. Ad. icke måtte till grundlagsenlig behandling, hvilanda till nästa riksdag, antaga, utan deremot ogilla betänk., såsom på en gång opraktiskt och icke bygdt på nationella grunder, hvilket oundgängligen erfordras, såvida en representationsförändring skall hyllas af nationen och äga bestånd i framtiden. Detta i allmänhet. Särskildt ber jag att lill besvarande få upptaga några utaf Gr. Frölich och Hr Gripenstedt under sistlidet plenum framställda anmärkntr. Gr. Frölich frågade om man kunde foresta tfa sig möjligheten deraf, alt en fy raliondedel, de 3 privilegierade Stånden, kunde tillbakahålla de Jj^tdelarna.
Till följe af konungens befallningshafvandes utfärdade allmänna kungörelse af den 30. sistl. januari blef gästgifvaren Matts Moberg i Österåsen utsedd att å socknens wägnar med krono-fogden på af honom utsättande dag och ställe, sammankomma för att inom tingslaget wälja en deputerad, hvilken den 15 instundande martii kl. 12 på dagen inför Konungens befallningshafvande i dess sessions-rum jemte länets öfrige deputerade fatta beslut i de ärender, hvilka förenämnde kungörelse kungörelse vidrörer. § 2. Emedan herr v. pastorn N. S. Edlund önskat erhålla befrielse ifrån den af honom förut benäget hafde ordförande befattningen uti Häggenås sockens brandstods-committée, så blef sockenskrifvaren Jonas Jonsson i Österåsen nu utsedd att i nämnde ordförande-skap herr pastorn efterträda. § 3. Valdes herr v. pastor Edlund att å Häggenås sockens i nya brandstod-bolaget delegares wägnar deltaga uti den extra-bolags-stämma, som, enligt skedd kungörelse, skall den 15 nästinstundande martii kl. 11 f.m. i Konungens befallnings-hafvandes sessionsrum hållas. § 4. Såsom socknens folk-scholæ-cassa kommit att sakna påräknade och nödiga inkomster, af orsak att scholan dels för sista skördens svaghet, dels för flere andre orsaker varit mindre begagnad än ske bordt, men dock läraren bör erhålla sin bestämda lön och kost samt andre nödige utgifter kunna bestridas, så fann församlingen nödigt att öfverenskomma, huruledes i denne cassan uppstådda bristen skulle fyllas. Härtill fann man först och främst tjenligt, att den afgift utaf 3 sk:r b:co hvad hvarje nattwardsgäst utom de personer, som i sockenstämmobeslutet af den 5 febr. 1843 ansågos böra vara befriade, och hvilka ännu af en del socknemän ej är utbetald, skall vid sockenjemnads-liqviden /detta år/ uttagas till lika belopp med hvad de öfrige redan erlagt.
Af snygghetsoch sundhetsskäl bör plagget sprättas sönder, grundligt tvättas och sys om åt den, som skall ärfva. Så behandlade, bli kläderna både starkare och framför allt vackrare, hvilket jag lifligt senterar, fastän jag hör till dem, som ej göra klädfrågan till ett af mina största intressen, tvärs om tycker jag den är både ledsam och besvärlig. Må nu den. som vill och kan, draga nytta af hvad jag pröfvat, och väntar jag att i min t u r få goda vinkar och råd af eder, värda medintressevaclo i den visserligen i sig själf värdelösa, men dock för vår egen och vår omgifnings trefnad ganska betydelsefulla frågan om » våra damers klädpenningar ». A — s. P d runclresa. Uppsnappade och afskrifna af Georg Nordensvan. Paris. k u n n a utvecklas i möjligaste grad. H o n var förtjusande. (Slut i nästa nummer.) Säg, a t t dunkla furuskogen ä n n u gömmer, tyst och trogen, allt hvad h o n som u n g där drömt. Om Linnea själf det glömt och hon, lockad utaf kära röster, återvänder till sitt h e m i öster, skall jag uti all förtroligliet. uti hennes öra hviska det. Genom I d u n s varma h ä n d e r hvarje hemlandsblomma sänder n u ett vänligt: » Tack för sist! » Lilla fågeln på sin kvist, sjungande som förr i skog och lunder, ock sin hälsning sända vill därunder. Så i öfversättning ljuder d e n: Gör som jag — och flytta h i t igen! » Fanny Chrysander. • " En ungkarl, som söker värdinna. " J a g läste nyligen en annons, som började som s å: » En u n g karl (52 år). » FörTILL » LINNEA ». » Ifrån gamla hemiandsgranar, Enligt m i n åsikt borde och skulle ingen under hvilkas höga loft I flicka förr ä n efter f y l l d a 3 0 å r å t a g a s i g sprider sig linnöadoft, Från Iduns läsekrets. 231 1806 massiva stolarna voro föremål, som uteslutande kommit till för att främja nyttan.
«Ni låter öfverhofmästarinnan anmäla hos drott«ningen, när hon vaknar, att brådskyndande angelä«genheter fordrat min närvaro på annat håll; att jag «rest utan att taga afsked, för att icke störa Hen«nes Maj:ts hvila efter gårdagens bråk; och att jag «önskar, det drottningen med sitt hof må vara mig «till mötes på Ekolsund i slutet af veckan.» Kammarherrens vanliga bugning. «Ni drar försorg, att min resvagn, den, i hvilken «jag kan sofva, står förspänd vid trappan två timmar «härefter, och att min lilla uppvaktning då är i ord«ning att följa mig. – Ni har hört.» – «Ja, Ers Maj:t.» Konungen steg upp, räckte handen att kyssa åt Toll, tilläggande med allvar och tonvigt: «Jag hoppas vi återse hvarandra, öfverjägmästare «Toll: farväl till dess och lycksam resa!» Några timmar senare på dagen slumrade Gustaf III i sin resvagn, som rullade af till Gripsholm, under det Toll, försedd med ilbudspass och i bondvagn, sprängde af på vägen till Christianstad. TRETTIONDEFÖRSTA KAPITLET. Slutet af Juli och början af Augusti månader talades knappt om något annat i hufvudstaden, än de nöjen, som vankades i oafbrutet kretslopp på lustslotten, der konungaparet uppehöll sig korta tider på hvartdera; om festerna vid Medevi, gifna åt eller af prins Fredrik, samt om de mellan krigsbefälet i Skåne och prins Carl vexlade gästabud. Hattarna nästan rymde fältet och upphörde att ens försöka motstå sina fiender Mössorna, hvilka, i stället att derigenom bringas till en hofsamhet, som under sådana omständigheter varit både ädel, klok och gagnelig, rasade blindt fram och bragte allting på spetsen. – «Det här går ju allt för bra! Hofvet frossar, förlustar sig och slösar, folket klappar händerna och hurrar, ständerna röra upp himmel och jord, göra sig hela verlden till ovänner och ställa ingenting till rätta igen,» – utbrast Curt med förtrytelse.
Riksens Ständer framhärda etc. 128 Underdåniga Skrif pelser. Uppl. o. godt. hos Ridd. o. Ad. d. 13 Deci 103$» Preste-Ståndet d. ao Borgare-Ståndet d. 20 — —■- Bonde-Ståndet 4. 20 — —• Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse , an~ gående ändring uti 2 5 Cap. 8 /. 27 Capi 9 /. Byggninga-Balken samt 10 Cap, 16 /. Rättegångs-Balken, S. A. K,. Då i händelse alla rättsfrågor hädanefter , på sätt Riksens Ständers Särskilta Utskott tillstyrkt* komma att från de administrativa Werken skiljas* Riksens Ständer ansett deraf blifva en nödvändig följd, att den hittills stadgade Rättegångsordningen i desse frågor förändras; få Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att följande Lag-; rum må erhålla en sådan lydelse: 27 Capi g §4 Byggninga-Balken» ”Nu nöjes man ej åt Härads-Rätteris slut 1 dessa mål, fullfölje hos Domaren sin klagan, sorn i Rättegångs-Balken om laga vad sägs<” *5 Underdåniga Skrifvelser'. 129 25 Cap, 8 §. samma Balk, Detta tillägg: ”Menar någon, att vid för rättad vägdelning honom för när skett; söke då öndring deri genom instämning till'behörig domstol, sorn i Rät tegån gs-Balken sagdt är.” 10 Cap, 6 §. Rättegångs-Balken, ”Qvista Krono hemman j ett eller flere, om Byaskillnad, lagge dem Härads-Rätt emellan. Gränsar till dessa Allmänning , vara Lag samma; och förordne Konungens Befallningshafvande någon , sora, å Embetets vägnar, när är , då Kronan del i saken häfver. Döme ock Här rads*Kätt om åverkan å Kronojord.” Riksens Ständer framhärda etc.
Men la femme vraimenl distinguée est celle, qu ' on ne distingue pas — d. v. s. den verkligt distinguerade qvinnan är den, som man ej urskiljer — har Balzar yttrat, och parisiskan är af samma åsigt, hon må nu tillhöra hvilken samhällsklass som helst. enkelt gick till jardin des Plantes. Det är ganska betecknande for de tre folken, ej minst för fransmännen. Ty fransmännen äro alltigenom ett praktiskt folk. Ett af hindren för qvinnoemancipationens utbredande i Frankrike är qvinnans dominerande ställning inom det praktiska lifvet. Hon har der så stora fält för sin skicklighet, att mannen ej kan få blick för det berättigade i hennes fordringar på likställighet äfven på det politiska och sociala lifvets områden. Fransmannen är så van att se » det vackra könet » vid praktiska sysslor, att han betraktar qvinnor, hvilka disputera för den juridiska eller medicinska graden — det var for ej länge sedan fallet med ett par damer, — såsom verkliga fenomen. Hvad äro de ej allt, dessa parisiskor? Det finnes ej ett hotell, ej en butik, ej ett kafé i Paris, der kassan ej skötes af en dam. De äro dugliga som lärarinnor, oemotståndliga som aktriser, de äro barska som portvakterskor, skräekingifvande som logeöppnerskor (på teatrarne), de äro dugtiga i alla handtverk och ingen makt är större än deras, då en prefektbefattning eller en plats i akademien skall tillsättas. Och — först och sist — • hemmet. Der kan hon allt, der förstår hon allt (utom att damma, förstås, en konst, hvari svenskorna excellera! ), der komma tre af hennes egenskaper förträffligt till sin rätt: hennes smak, hennes praktiska sans och hennes sparsamhei. Men, min ärade läsarinna, ni har ej blott läst några franska romanförfattare, ni har kanske äfven sett en och annan pjes af Sardou eller Dumas. Och man har i dem sagt er, att de franska qvinnorna såsom hustrur äro mycket otrogna. Men det är icke sant.
Oiåbigt fotllaranbe/ bet <f\ongl. klafre ide wille, genom ett afflag å 3Öårt nu dfwerlemnabe Sagforflag, fatta bet ellet be fKil#*©fånb, font lunna wilfa befluta att lemna fråmmanbe åhörare tilltvåbe till fina fammanfomflet, utur tillfälle att, wib botfan af nafla 9ttf## bag, 8ö tidö, bringa ett fabotit beflut tili merfffallighet/ i Sftåber funnit gcbt gilla och antaga berörbe förlag, fayant bet blifrait fram|tålbt, met> förbehåll, att, bå 2Bi nafta gång fammantråba, mebbela £>f? forling till en forånbrab rebaction af bet nu bifallna fagftabganbct, hmorigenom ef minbre 0tånb$#£ebatn6ter$, an åhdrareS omfeftbiga rättigheter må betroggaS. 8a. (Efter att Imfma antagit ett af Äongl. Sttafif tilt £)§ i Waber ofmerlem# nabt och i 67. §. af betta 9lifSbag$*33eflut intaget forflag till (Strafflag emot negerljanbel och belaftighet beruti, Imfa0 1 unberbånighet foreflagit och Äongi. *Dlaj:t t Waber bifallit, bet en ferfFilb författning må utfårbaS, broar# igenom ftabgaS, att nåtnnbe (Strafflag flPall till alla be§ belar galla och ega tillämpning i affeenbe på all flafhanbel och belaftighet beri, af hroab folfftam be mennijPor ån må mara, meb hroilfa fåban Ijanbel brifmeS.
Ull. N.-o 60. a5 vudstadens Församlingar, dock anse sig böra förklara, att för Stockholm, hvarest omröstningssättet redan är byggdt på den af Utskotten föreslagna enkla hufvudgrund, någon ytterligare förändring i detta hänseende icke synes behöflig, helst derigenom i så folkrika Församlingar mycken tidsödande vidlyftighet, och svårighet att på dagen medhinna ett Prestval, endast skulle uppkomma ; e) att reductiorien af större bråk, om ock af flere än 6 ziffrors storlek, är äfven för en mindre öfvad räknare ganska verkställbar, enär dertill endast fordras kännedom i allmänhet af sättet att genom multiplication förvandla bråk af Riksdaler uti bela skill ingar eller bela runstycken, samt att sedermera, om något bråk ännu återstår, eller om intet helt runstycke af reductionen uppkommer, alldeles utur Vallängden utelemna detta brutna tal, hvarigenom ingen kan af sin lagliga röst förlora ens så mycket som belöper på af ett mantal; samt f') att reduclionen väl icke falltid torde kunna genast på stället af Val förrättaren och de RÖstegande å frågodageu controlleras; men att, då Valförrättare!! både före och efter frågodagen, innan valet, eger tillgång lill Val-längden, och hvarje röst - 20 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. lV:o 60. egare både vid Val-längdens justering kan förbehålla sig rättighet att före valet få en möjligen felaktig reducering rättad, och äfven efter valet eger öppen talan å vederbörlig ort emot en slik felaktighet, synes denna anmärkning icke vara nog vigtig att föranleda förkastande af en röstberäkning, hvilken i öfrigt så för Valförrättaren som för de väljande medför olörneklig beqvämlighet och tidsbesparing. § 12. Till förbudet för en Profpredikant att i sin predikan något andraga om sig sjelf, har en anmärkare velat tillägga förbud att något yttra om sine Medprofrvalide.