Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, som uppskjutit pröfningen af de för hypolheks-föreningarne emellan jordegare i Skåne och Elfsborgs län föreslagna reglementen, fästade Rikets Ständers uppmärksamhet på nyttan och angelägenheten att befrämja bypolheks-föreningarne i allmänhet och fann det vara angeläget, att Rikets Ständer fullföljde sitt vid förra riksdagen fattade och af Kongl. Majit gillade beslut om upptagande till förmån för fastighetsegare af ett lån på 2 millioner r:dr specie, hvilket borde kunna erhållas hufvudsakligen på de af Rikets Ständer vid 1830 Ars riksdag bestämda vilkor. Kongl. Majit föreslog, att detta lån skulle användas endast till biträde åt hypotheksföreningar, på följande vilkor: 22 1 to att ingen förlust för staten i ett eller annat afseende skulle genom detta lån uppkomma; 2:o att följaktligen alla kostnader för lånets upplagande, äfvensom ansvaret för ränteoch kapital-betalningarnes behöriga fullgörande skulle åligga de hypotheks-föreningar, sorn af lånet erhöllo bidrag och borde ställa fullgod säkerhet för inbetalning å bestämda tider, med 6 procent af ursprungliga beloppet af erhållna lånebidrag, hvaraf 4 procent beräknades såsom ränta och 2 såsom kapilal-afbetalning, tilldess, efter fastställd a morterin^splan, hela kapitalet med omkostnader blifvit återgäldad t. Denna Kongl. Maj:ts framställning, som i sjelfva verket öfverensstämde med det vid föregångna riksdag fattade och af Kongl. Majit på Rikets Ständers begäran fastställda, ehuru sedermera icke fullföljda beslut, föranledde inom stats-utskottet en ganska liflig öfverläggning, och mötte, i synnerhet från borgare-ståndets sida, ett starkt motstånd. Detta gick ända derhän, att man förklarade Rikets Ständers rätt att, utan inblandning från regeringens sida, handhafva rikets gäld och riksgälds-konlorets upplåningar vara förnärmad genom Kongl. Majits framställning, som också blef af utskottet afstyrkt, dock endast med en rösts pluralitet. Likväl hade redan vid den Kongl, propositionens remitterande hos adeln och bondeståndet talrika röster uttalat sig för densamma. Bondeståndet instämde nästan allmänt uti ett af Anders Danielsson dertill gjordt amendement.
I följd af hvad Herr Riben yttrat, torde mig tillåtas att upplysa tvänne saker. Först och främst har jag ej velat tillegna mig den höga tankan, att kunna beveka Ridderskapet och Adeln till ett steg, som vore mot dess öfvertygelse. Jag har endast yttrat min öfvertygelse. Den har varit, att General-Intendenten dorchimont här borde äga inträde. Om jag felat, då jag ej delat Herr Ribens mening, behöfver jag ej derföre göra ursägt. Hvad åter angår, att Friherre af Klercker kan till Sverige återkomma, så är äfven min tanka den, att han kan göra det, och, efter erhållit tillstånd af Konungen, att, om han svärjer trohetsed åt Sveri - Den 5 Januari i. ge, Iian får inträde här på Riddarhuset; men denna rätt kan efter närvarande Riddarhusordning ej sträcka sig längre än till hans son, ej till tredje och fjerde led. Grefve Posse, Arvid: För min del tror jag ej att detta Memorial kan återremitteras, tj det angår ej sjelfva hufvudsaken, utan endast frågan, om Ordföranden handlat rätt, då han vägrat proposition. I denna fråga har Riddcrskapet och Adeln ingen pröfningsrätt. Ridderskapet och Adeln är på sätt och vis der en part samt Ordföranden den andra, och oformligt vore, om den ena parten kunde säga: döm om igen, jag är ej nöjd med den dom jag erhållit. Helt annat är, om hufvudsaken kan komma till ConslitutionsUtskottet; det kan likväl ej ske genom återremiss. Jag vet ej annan utväg dertill, än att Herr Grefven och Ordföranden frågar Ridderskapet och Adeln, om Ståndet instämmer i hans åsigter. Svaras dertill Ja, så är saken slut. Svaras åter Nej, så borde utrönas, huruvida Ståndet yrkar proposition å en motsatt mening, och, i fall förhållandet skulle vara sådant, kan frågan sedan komma till Constitutions-Utskottets afgörande genom vägran af Herr Grefven och Ordföranden att framställa den yrkade propositionen. Grefve Frölich:
Det enda skäl, på grund hvaraf man nu yrkar att pension till henne måtte beviljas, är att mannen i lifstiden utgifvit läroböcker i Svenska historien och äfven skrifvit något om den allmänna. Det erkännes att denna hans Svenska Historia blifvit myckel begagnad vid de lägre läroverken, men någon serskild belöning anser jag likväl ej böra meddelas, helst många stora fel aktigheter deruti finnas. Skall enträgenhet kunna verka något i afseende på en pensionsfråga, så bör visserligen Enkefru Ekelund tilläggas pension; men del är också det enda skäl, som hufvudsakligen kunde anföras för beviljandet. Hr von Troil, Sam. Gust.: I hvad jag ämnade yttra, är jag förekommen af Frih. Palmstjerna, och förenar mig i allo med honom, men ber att få tillägga, att jag ej vet hvarest gränsen för pensions-anslag å 9:de hufvudtiteln skall vara till finnan 4* - 52 Den 14 Juni. des, om pension äfven skall beviljas åt ad. Ekelunds enka. Staten måtte vä! icke vara att betrakia sorn en fattigvårdskassa, der en hvar eger alt göra sina anspråk på understöd fällande! För min del skulle jag tro, att, dä en afliden man, under lifstiden inlagt stora oell obestridliga förtjenster mot fäderneslandet, skäl kunna vara för handen att pensionera en sådan mans enka eller oförsörjda harn — men eljest icke. Ingalunda bestrider jag, del ju icke Ekelund i lifstiden aflagt prof pä en viss förtjenst: men hemställer derjemte huruvida icke mänga skola kunna mäta sig med honom. Skulle nu ett prejudikat lemnäs pä beviljad pension under ett förhållande som det ifrågavar., så är jag öfvertygad ali vi, vid en kommande riksdag skola öfversvämraas af ansökningar i detta fall, och R. o. Ad. skall då få svårt att afslä dem, om denna bifalles. Jag anhåller om propos. på bifall till den punkt i Utsk:s betänk. Hr von Hartmansdorff: Få länder torde hafva en så vacker historia som Sverige, men intet torde helona sina historieskrifvare sämre än vi.
Sedan likväl numera detta ämne blifvit fullständigt utredt, anse Rikets Ständer, lika med vederbörande embets-myndigheter, företagandet och utförandet af nu ifrågavarande väg-anläggning böra befordras genom dertill beviljadt anslag af allmänna medel; och då, i anseende till härvid förekommande serskilda förhållanden, hela det begärda och af E. K. M:ts Befallningshafvande förordade samt af E. K. M:t i nåder föreslagna beloppet funnits böra af Rikets Ständer anvisas, dock ulan att, på sätt E. K. M:ts nådiga proposition innehåller, såsom serskild tillgång för detta anslag afses den besparing, som uppkommit derigenom, alt det vid sednaste riksdag beviljade statsbidrag lör ett större vallen-aftappnings-arbete inom Småland icke blifvit under stadgade vilkor begagnadt, hafva Rikets Ständer, för anläggning af väg mellan Ofver-Torneå och Pajala socknar i Norrbottens län med den rigtning, som genom laga kraftvunnet beslut blifvit för denna väg bestämd, beviljat ett serskildt stats-anslag af Sextiosju tusen fem hundra R:dr R:mt, att utgå på samma sätt och under samma allmänna vilkor och förbehåll, som varda stadgade i afseende å på andra vid denna riksdag för väg-anläggningar och vägförbältringar beviljade stals-bidrag. B) Brobyggnader.
Ständer redan fattat deras Beslut, i afseende på Grunderne för Tull-Bevillningen, och Tull-Taxorne, i' enlighet dermed, blifvit uppgjorde och faststälde, anser Ekonomi-Utskottet ifrågavarande Motion, icke kunna upptagas eller Elifva föremål för någon åtgärd af" Riksens Höglofl. Ständer. Hvad åter införsel af Sill beträffar, så och då denna vara kan inom Landet erhållas, stundom till större mängd, finnér Utskottet någon slags förändring till nedsättning i Tull - afgifterné för densamma destomindre vara nyttig, sorn en sådan nedsättning skulle kunna verka ofördelaktigt på Svenska Silloch StrömmingsFiskerierne. Hvad Utskotten sålunda, hvar för sig i förevarande ämne andragit, underställes här - Betänkanden. 5i medelst vördsamt Riksens Högloft Ständers egen pröfning. Stockholm d. i Nov. 1823. Ankom den 7 Oct. 1823. Memorial, angående yppad skiljaktighet emellan Respective Riks-Stånden, i afseende på frågan om dguplette-Chartors insändande från PostContoiren, genom Magistraten, till Controlls vinnande å afgående Bref. Sedan Högloft. Ridderskapet och Adeln, under den 11 sistl. månad, bland andra förändringar och tillägg, till Bevillnings-Utskottets under den 10 sistl. Julii och d. 25 derpå följande Sept. framlagde Förslag, angående Postverket och dq deraf inflytande Bevillningsmedel, bland annat, ej allenast i 3 puncten ansett Post-Förvaltar ne , böra vid ansvar åläggas, att dagen efter det hvarje Post afgått, till Allmänhetens åskådande, uthänga Collationerade doupletter af Post-Chartorne öfver de med den sista afgående Posten expedierade Bref, hvilka Chartor, sedan de sålunda varit intill näst påföljande Post, åt samma Ort, för en hvar tillgängelige, derefter borde genom Magistraten öfversändas till Huf - 5a BeviUni tigs
såsoin ledamot af riddarhuset, ha verkat för re1) reseiitatioiisföiäiiclringens antagande; så ock för geiioiiif6randet af den af Plateii och Adlersparre utarbetade reformen iiioiii flottan. Tid sainiiia tid skref han sin berömda skrift öfver John Elrikson och franitriidde några år senare äfveii soin diktare. i det lian. iiiider I) seeiidoiij-inen Olof stig, utgaf sitt stora satiriska poem, T~iiko7, Det var. som titelii aiityder. idel glödande kol, som uiidci. måiiga år samlats och nu, sprrtkaiiclt. och giiistraiicle a f iiiiieboende eld, utkastades i en af ticleiis brännbaraste frrslgor, ql; lnnofi.åynii. Sedan Fredrika Breiner med siii Hmtha, hade irigen slagit ett, sådant storslag för qviiinans ratt. " ' l ' riikol " viickte dock inom pressen icke det niotstånd eller den moraliska stenkastning, som tjugo år tlidigttre drabbat Hertha. Men de lästes och köptes ined så mycken ifver, nt,t en 11: - upplaga inoni kort påkallades, något8 soin inom v&amp;i. literatiii ir niistaii ohördt. Qvinnofrågans vänner jublade öfver tipptackteii af en ny dittills okänd biindsförvandt. Den nyss bildade föreningen för gift qvinnas eganderätt invalde Stackelberg till ledamot af sin styrelse, i hvars arbeten han deltog; inda till året före sin död. Tillfrågad hurii. länge han hyst sina frisinnade åsigter i qvinnofrågan, svarade han: " sii långt jag Z.un minnas tillbuka. " En dani af hans närmaste iinigängesvänner, frii M. G-11 liar benäget meddelat följ ande: " Qviniiofr %gan var ett ämne, soin Stackelberg med stor förkärlek behandlade.
Carl C. Berg. Wilh. Carlgren. A. G. Berg. Ex officio: And. Arhusiander. Register öfver Rikets Höglofl. Ständers år 1860 församlade Revisorers berättelse, angående granskningen af stats-verkets samt dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de, i anledning af samma berättelse, till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga utlatanden. Revisions-berättelsen, Utlåtandena. Afkortningar å stats-verkets inkomster. JBil. litt. C. vid sid. 5. Afvittringar i åtskilliga län » 176—180. 334—335. Akademiens för de fria konsterna räkenskaper » 205. — Krigsdito » 89—91. 313—315. — Krig s-vetenskapsdito » 76. — Landtbruksdito » 170—171. — Lunds dito » 223. — Musikaliska dito » 206. — Svenska dito » 202—203. — Upsala dito » 220 - 222. 350—352. — Vetenskapsdito » 199—202. — Vitterhets-, historieoch antiqvitetsdito » 203—204. Aktoratsråkning, Kammar-rättens » 185 186. Allmänna barnhuset » 217—220. 348—349. Allmänna enkeoch pupill-fonden, Ci vil-statens pensions-inrättnings, » lil. Bil. litt. P. vid » Hl. Allmänna garnisonssjukhuset » 91—92 315 316, Allmänna hospitalsoch barnhus-fonden » 207—209. — 406 — Reviiions-berättelsen. Utlåtandena. Allmänna Institutet för döfstumma och blinda sid. 278—279.
Lagstiftare hafva ty värr ofta gått från den ena ytterligheten till den andra och till förekommande at frihetens möjliga missbruk stiftat Lagar, som åstadkommit ett större ondt än sjelfva dess missbruk, derigenom att de qväft frihetsandan. Svenska folkets lagstiftare, då de i Regerings-Formen stadgat, att en Proposition till ändring i Grundlagarne ej vid samma Riksdag får väckas och afgöras, synas hafva velat förekomma en sådan ytterlighet i beslut och förmana Nationen att varsamt vidröra grundvalen för ett fritt samhälles bestånd. Bilaga C till Mern. N:o 3. 297 4:o Herr Spaldencreutz, A. J.: Välborne Herr Landt-Marskalk! Högloft Ridderskap och Adel! Vid Constitutions-Utskottets sedan sista Riksdag kvilande förslag till förändringar i Tryckfrihetsgruudlagen får jag härmedelst göra följande anmärkningar: De missbruk, hvaröfver Constitutions-Utskottet i ingressen klagar, synas mig vara af en så obetydlig beskaffenhet, att de alldeles icke böra åstadkomma någon den minsta inskränkning i Tryckfrihetens utöfning. Nationen, som så länge varit underkastad tryckvånget, skulle naturligtvis i början, ovan vid denna frihet, med allt för mycken liflighet omfatta de oväntade och ofta allt för mycket vågade uttryck af så väl glädjen som missnöjet, hvilka från alla sidor bestormade densamma. Ovanan för författare att fritt och trygt säga sina tankar skulle i början förleda dem att säga mera än de borde, och att säga det oförsigtigt och sårande. Ovanan för en del af Nationen att se sina handlingar offentligen tadlade skulle naturligtvis väcka dess missnöje och förleda den att tillskrifva den återskänkta friheten, hvad som var det fordna tvångets skuld. Med hvarje år skall denna ovana hos alla småningom försvinna och har redan undergått den märkliga förändringen^ att man sällan längre än för dagen ihågkommer, hvad ett dagblad innehåller, i synnerhet de ämnen, som tadlas och endast angå personer. Den ädle, den redlige medborgaren skall aldrig harmas att se sina gerningar misskända och tadlade, emedan det inre medvetandet och framtidens dom alltid skola rättfärdiga honom.
Detta gjorde aldrig Olof! LARS (kommer in med Mårten och Nils samt för Christina med sig ut). MÅRTEN (går fram till sängen). Hon sofver! NILS (ställer ned ett skrin på golfvet och öppnar detsamma, framtar horn, palmer och ljus). vigvattenskärl, rökelsekar, smörje Vi få således inte börja arbetet än! MÅRTEN. Ha vi väntat så här länge, så kan vi vänta lite till, bara inte den satans presten kommer! NILS. Mäster Olof, menar du Tror du att han såg någonting derute! MÅRTEN. Det rör mig numera ingenting, bara käringen ta'r fram pengarne, så är jag fri! NILS. Du är allt en bra stor rackare ändå! MÅRTEN. Ja, men det tröttar mig numera. till ro! Vet du hvad lifvet är? Jag börjar längta MÄSTER OLOF 131 - NILS. Nej! MÅRTEN. Njuta! Köttet är Gud! Står det inte så någonstans! NILS. Ordet vardt kött, menar du! MÅRTEN. Jaså! Ja! NILS. Du skulle allt ha blifvit en duktig karl du, med ditt hufvud! MÅRTEN. Ja, det tror jag det! Det var det man fruktade och derför piskade man anden ur kroppen på mig i klostret, ty jag hade en ande ändå. Men nu är jag bara kropp och nu ska' den ta' igen skadan! NILS. Nå de piskade väl ut samvetet på samma gång! MÅRTEN. Ja, i det närmaste Men nu kan du tala om det der receptet på kryddadt Rochelle, som vi somnade ifrån derute! NILS. Sa' jag Rochelle? Jag menar Claret! Det vill säga det kan vara hvilket som helst. Jo, ser du, man tar på en kanna vin ½ skålp. kardemumma, väl rensad MÅRTEN. Tyst för tusan, hon rör på sig! Ta' fram boken! MÄSTER OLOF - NILS (läser halfhögt under följande). Aufer immensam, Deus aufer iram; Et cruentatum cohibe flagellum: Nec scelus nostrum proferes ad æquam Pendere lancem.
Äfven jag har den öfvertygelse, att om än något Redactions-fel här skulle finnas, kan dock ingen rättelse häraf äga rum, och att på C011- stitutionslltskottets Anmärkning derföre intet afseende kan göras. Men jag vili äfven anmäla, att denna Anmärkning ej är särdeles grundad. När den 38 §. läses i ett sammanhang, är meningen verkligen icke otydlig, ehuru den genom hvart Stånd varit uttryckt på bättre Språk, än den nu befinnes. I den 46 §. innehåller deremot Utskottets Förslagen verklig ändring af meningen, ty om deri en gång skulle antagas, komme det att bero af alla Ståndens beslut, om ett skulle få hålla Plenum, hvilket måste bero endast af hvart serskilt Stånd, då den ständiga erfarenheten bevisar, att Målens afgörande i de talrikare Stånden fordrar längre tid, än i dem, som af' färre Ledamöter äro sammansatta. Grefve Spensj Jacob Melker , begärde ConstitutionsUtskottets Memorial på Bordet. Herr Grefven och Lan dt Mai'skalken hemställde, om icke Grefve Spens behagade afstå från Memorialets läggande på bordet samt medgifva att frågan om ofvanberörde tvänne Redaetionsfel nu finge afgöras, innan de nya Redactionerne af 38 och 46 §§. i Riksdagsordningen till pröfning förekomma. 426 Den i4 Martii. Grefve Spens yttrade, det han ville afstå från sin nyss gjorda anhållan, med den anmärkning till Protocollet, det ConstitutionsUtskottet hade bordt så tidigt afgifva ifrågavarande Memorial, att Ridderskapet och Adeln hade kunnat, äfven om Memorialet blifvit lagdt på Bordet, pröfva detsamma innan de hvilande Grundiags-frågorne till afgörande företogos. Friherre Cederström_, Jacob: Som 56 §. i RegeringsFormen tydeligen bestämmer Formen för Grundlagsfrågors behandling, så kan ConstitutionsUtskottets ifrågavarande
Grundåsigterna, som genomgå hela serien Rougon-Macart, äro strängt fasthållna, men i uppfattning, i framställningssätt och isympati för hvad han skildrar, hvilket afstånd mellan de tidigare arbetena och dessa af nyare dato, » Le joie de vivre, Germinal och L ’ œuvre. Zolas ideliga framsteg, hans st&amp;ndigt ökade kraft utgöra lysande bevis på framgångens och ännu mera arbetsglädjens lyckosamma inflytande på konstnären. Det är skildringen af mmmskan Claude, af hans inre utveckling, som gifver » L ’ œuvre » dess största värde. Att Claude är konstnär betyder i sjelfva verket mindre, hufvud-saken måste vara att han hade en bestämd uppgift, hvars nående bief en fix idé, som undanträngde allt annat ur hans lif. Claudes utveckling berättas lugnt och jämt. Man kunde frestas att tro, det författaren, sedan hufvudpersonens historia var färdigskrifven, inflickat sina detaljmålningar. Ty dessa äro hållna i en annan stil än sjelfva berättelsens. Att de skildrade episoderna om de refuserades salon, om salonsjuryns tillväga-gående vid sitt domslut och om fernissningsdagen äro förfärande bredt hållna, det gör mindre, så underhållande som de äro. Kapitlet om juryn, — då för tiden sammansatt på ett annat sätt än nu, när samtliga utställare välja dess med * lemmar — är * pikant och troligen ej mycket öfverdrifvet. Det är ej dessa skildringar, som tynga så mycket som bipersonerna. Ett par af dessa — Mahoudeau till exempel med sin qvinnostaty, som, då den just blifvit färdig, faller i bitar, derför att han ej haft råd att skaffa en ordentlig jernstomme, som kunde bära upp den, eller Bongrand, den präktige konstnärssjälen — bilda förträffliga insatser i totalbilden. Så ock San-doz, författaren, han, som i det längsta vill hålla ihop ungdoms-kretsen och som slutligen i Claude begråter sin egen ungdoms död och med ett medgifvande att vi alla skulle göra som han, om vi vore fullt följdriktiga, går att fortsätta sût lifsarbete, det enda, som ger hans tillvaro innehåll.
Herr von Hartmansdorff har redan vederlagt bevisen deraf, och jag kan icke annat ån tillägga som ett motstycke, att en utexaminerad Cadelte näppeligen skulle admitteras som Student vid en Acadernie, ehuru han genomgått de högsta Lårdomsprofven vid Carlberg, hvaremot en Philofiphie-Magifter, hvarpå mångå exempel kunna andragas, med utmärkt heder kan ingå såsom Officerare, äfven uti Arméens vettenjkapliga Corpfer. Detta bevisar nog. samt den underordnade lårdömsbanan på Carlberg, mot Acadamierna i Upjäla och Lund, och ådagalägger tillika öfverflödigheten af det förra, i synnerhet sorn Arméens flesta antal Officerare 36a jBiri 37 siuguiii f. m, 3ro utgångne och alltid skola utgå från andra LäroVerk än det militaira, utan att man kan förebrå dem äga mindre kunskap eller mindre användbarhet i hvad theoretiskt eller practiskt afseende soni hålst. Sålunda blir ju äfven Herr von Hohenhawfens påstående sjelfmant vederlagde: 0111 niet hoden f år undervisningen , att theorien och practiken ej kunna förenas vid Univerfiteten; hvarföre skulle dessa då icke kunna lön nås, kan ined bi!lig förundran åter frågas ? sitt till)alle fahnas för jlackheten i terraineu, till recognofceringar utom Carlberg: redan vederlagt af Grefve Cronhjelm. Att vid Carlberg göras Infanterie maneuvrar, Jkjutningar och häftning med Art iller iepjecer; att Forti fication deremot ej nog practiceras, men få mycket mer i Få lim ä t ni ngen j att KrigsArtihlar och Tjenfgör ings Reglemente lefas: Or dres och Rapporter f rifva r, Förf ager och Revär faler författas, hvarigenom allt Cadetten blir genafi användbar Soubaltern Of icer. Hvem finner icke att allt lietta lika lått kan läsas, låras och utöfvas vid Universiteterne, om vid dem anställas Militair-Lärare?
Således ser jag i denna förändring snarare ett ytterligare skäl för R. o. Ad. att vidhålla sin i detta ärende tillförene uttalade åsigt; anhållandes jag såsom förut, om alslag på Betänk. Gr. Sparre, Erik: Jag för min del fattar fullkomligt me ningen med Frih. Alströmers yttrande. De förändringar uti tulllagstiftningen, som de fleste RiksSt:n beslutat, skola otvifvelaktig! verka till ökad handel, export och import, och det är i sådant afseende lämpligt, att genom borttagande af det förbud, som nu existerar för en viss stad, nemi. Sölvitsborg, underlätta exporten, så Den 28 Juni. 471 ali dess handlande, utan att behöfva begagna någon annan stadsexport-rättighet, må direkte från staden utföra de varor, med hvilka do kunna konkurera på verldsmarkuaden. Man har sagt, att bränvinshandeln egentligen skulle hafva varit orsaken lill Sölvesborgs upkomst, och om denna handel skulle, till följd af de utaf R. St. beslutade förändringar uti bränvins-lagsliflningen förminskas, torde stadens blomstrande tillstånd försämras, och att det derföre icke vore skäl, att medgifva slapelstadsrättighet åt densamma. Af de hinder, sorn emot bränvinsbränningen blifva upställde, skall följa, alt landlmannen skall försöka att få siu spannmål exporterad till främmande ort, och i sådant afseende kan det blifva af vigt för Sölvitsborg, att kunna exportera den spannmål, som förut blifvit förvandlad till bränvin. Dä R. St. i allmänhet vid denna Riksdag, i fråga om närings-lagstiflningen, hyst liberala grundsatser, synes mig vara skäl, att icke heller i delta afseende bibehålla skrå-anda, eller lägga hyende under den afundsjuka, som uti Carlshamns borgerskaps protest sig uppenbarar. På sätt Frih. Alströmer anmärkt, är det icke första gången, som förändrade förhållanden kunna föranleda till förändrade åtgärder, i fråga om ekonomisk lagstiftning. En utvidgad rörelse inom Sölvitsborg, och, på sätt jag haft äran nämna, förändrade grundsatser i tull-lagstiftningen kunna ganska lätt 1854 föranleda till bifall af en ansökning, som man under föregående tider — jag tror ärendet förevar sista gången år 1850 — icke ansåg sig kunna bifalla.