Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Finner nämnde embetsman dessa företag vara af en vådlig riktning eller omfattning, eller grundade på ovissa eller otillräckliga medel att dem utlöra, tillstyrke han jemväl, att Konungen ville kalla, till ett Krigsråd deröfver, tvenne eller flere af de närvarande högre militära embetsmän; Konungen dock obetaget, att å denna tillstyrkan och, der den bifalles, å Krigsrådets till protokoll anförda tankar, göra det afseende, honom godt synes. § 16. Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, vrångvisa och orätt hindra och förbjuda, ingen förderfva eller förderfva låta tilt lif, ära, personlig frihet eller välfärd, utan lian lagligen förvunnen och dömd är, och ingen afhända eller afhända låta något gods, löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning, Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva; ingens fred i dess hus störa eller störa låta; ingen från ort till annan förvisa; ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmäu förargelse åstadkommer. Konungen läte en hvar blifva dömd af den domstol, hvarunder han rätteligen hörer och lyder. § 17- Konungens domsrätt skall uppdragas tolf af honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, som uti domare-embeten må nyttjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitieråd, och utgöra Konungens Högsta domstol. § 18. Denna Högsta domstol tillkommer det äfven att upptaga och afgöra alla ansökningar, att Konungen må bryta dom åter, som vunnit laga kraft, eller återställa laga tid, som försuten är. § 19. Inkomma till Konungen ifrån domstolar och embetsmän förfrågningar om la - 6 KonslituUons-Ulskollels Memorial, J\s 7. gens rätta mening i sådana fall, som till domares åtgärd höra, ege ock Högsta domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. § 20.
Kammar-Collegium blifvil uppgjordt och af Kongl. Maj:t i Nåder öfverlemnades vid senast förflutna Riksdag till Rikets Ständers 'pröfning, hvilar hufvudsakligen på följande grunder: alt, i stället för de hittills bruklige flerfalldige ränteartiklar, nya persedlar blifvit, efter orternas serskilda förhållanden, till minsta möjliga antal uppförda, på sätt de under samma Riksdag tryckte, och Stats-Ulskottets Betänkande N:o 3a3 bilagde sammandrag 'närmare utvisa, alt hvarken ökeeller dränge-dagsvei ken, hvilkas utgörande innebär en för jordbruket tryckande tjenstbarhet, eller hö och halm, som vid de fleste hemman icke utan afsaknad kan umbäras, eller skogsprodueter, hvilka? forslande faller sig allt för kostsamt, blifvit bibehållne, utan dessa persedlar i stället förvandlats, dels i spanmål, dels i ladugårdsprodueter; att, viel hemmansräntornes omsättning, skilnad icke blifvit gjord emellan jordeboksoch hemmantals-räntor, ulan dessas kronovärdie och förvandlingsbelopp sammanräknats, efter hvarje orts serskilda undervisning och gällande Författningar. Och då, i Utskottets tank3, berörde förslag synes väl beräknadt, och sålunda motsvarande det dermed åsyftade ändamål: förenkling och lättnad vid räntepersedlarnes debitering och utgörande_, utan förnärmande af någons rätt; anser Utskottet sig böra, i likhet med hvad Rikets Ständer vid förra Riksdagen tillkännngåfvo, tillstyrka: 2$ Stats-Utskottets Utlåtande N.o 2j3. all ifrågavarande reglering eller förenkling måtte befordras till verkställighet. Kongl.
Då jag i somras ett år sedan i Kristiania sammanträffade med Henrik Ibsen och berättade honom att jag var sysselsatt med att skrifva Sonja Kovalevskys biografi yttrade han: Är det hennes biografi i egentlig mening, som ni ämnar skrifva? Är det icke snarare en dikt om henne? Jo, svarade jag, det vill säga det är hennes egen dikt om sig själf, sedd genom min personliga syn på henne. Det är alldeles riktigt, sade han. Dikteriskt måste ni gripa saken an. Detta yttrande stärkte mig och uppmuntrade mig i min syn på den uppgift som förelåg mig. Må andra skildra henne objektivt, om de det kunna. Jag gör icke anspråk på annat än en subjektiv skildring af min subjektiva uppfattning af hennes egen starkt subjektiva själfförklaring. FÖRF. Flickdrömmar. Fiktivt äktenskap. Då Sonja var cirka 17 år tillbragte familjen en vinter i Petersburg. Vid denna tid rådde en liflig rörelse bland den intelligenta ungdomen i Ryssland, särskildt påfallande hos de unga flickorna, en rörelse för Rysslands frihet, utveckling, höjande i andligt afseende. Det var icke en nihilistisk, knappt en politisk strömning, det var i synnerhet ett kraf efter kunskaper och andlig utveckling som gripit omkring sig så starkt, att vid denna tid hundratals unga flickor ur de bästa familjer gåfvo sig ut till främmande universitet för att studera. Som föräldrarna i allmänhet motsatte sig dessa sträfvanden hos sina döttrar, hade de unga flickorna uppfunnit en mycket egendomlig och för denna tidpunkt karakteristisk taktik, att ingå ett slags skenäktenskap med unga män, som voro lifvade af samma ideer som de, blott för att undgå föräldramyndigheten och få tillfälle att resa utrikes. Många af de kvinnliga studenter i Zürich, hvilka sedan genom en kejserlig ukas blefvo hemkallade, misstänkta för nihilistiska tendenser, ehuru de i själfva verket ej gjort annat än fredligt skött sina studier, voro gifta på detta sätt med män hvilka, efter att blott ha fört dem ur föräldrahemmet och följt dem till universitetet, sedan lämnade dem ensamma och fria efter ömsesidig öfverenskommelse.
Föredraganden för ofvanberörde ärenden, Expeditions-chefen m, m. Brandel, anmälde i underdånighet: 2:o Direktionens öfver allmänna Institutet för döfstumma och blinda den 10 sistlidne Februari ingifva underdåniga framställning, angående uppförande af en större nybyggnad vid den åt besagde Inrättning i nåder upplåtna lägenhet, öfre Manilla ä Kongl. Djurgården; i fråga hvarom inhemtades, bland annat, hurusom, efter det Rikets vid särskilda riksmöten församlade Ständer för ändamålet beviljat anslag utaf allmänna medel af dels 37,500 R:dr, dels 120,000 R:dr R:mt, samt Kongl. Maj:t under den LO Mars nästlidne år i nåder anbefallt Direktionen att, efter samråd med Ofverintendents-embetet, till Kongl. Maj:t inkomma med underdånigt förslag ä lämplig plats för omlörmälde byggnad samt att låta till densamma upprätta behörig ritning och kostnadsförslag, berna Ide Direktion, till underdånig åtlydnad häraf, låtit genom den till dess biträde af Öfverintendents - — 355 — embetet förordnade Arkitekt, Professoren ra. m. J. A. Haverman, under 1858 års sommar ånyo undersöka den förut af Direktionen uti underdånig skrifvelse den 29 November 1856, såsom tjenlig för ifrågavarande byggnads uppförande föreslagna, nära norr om öfre Manilla belägna plats, dervid dock, efter anställd jordborrning, numera befunnits, att denna plats består af bergklippor med mellan dem befintliga större fördjupningar, hvilka genom påförd fyllning blifvit förvandlade till en för ögat jemn yta, men att trakten i öfrigt är särdeles besvärad af källådror samt höstoch vårtiden af fuktiga, för helsan skadliga dimmor, hvadan Professoren Haverman förklarat denna lokal icke vara för meranämnde byggnad lämplig; hvaremot han för densamma utsett och föreslagit en annan, söder om öfre Manilla belägen byggnadsplats, nemligen den der befintliga och å insänd karta utmärkta platsen, hvilken synts honom för ändamålet särdeles passande.
Majit anser, i öfverensstämmelse härmed, att följande allmänna föreskrifter, i och för verkställigheten af den beslutade grundräntornas förenkling, höra stadgas, nemligen: l:o Vid de beräkningar, hvilka göras så väl för en del räntepersedlars förvandlande till penningeräntan, som för en annan dels förvandlande lill andra persedlar, skola markegångspriserna i orten för Kronans behållna ränta, från och med år 1852 till och med år I8S1, läggas till grund, och medeltalet af dessa 20 årens pris för hvarje persedel utgöra det värde, hvartill persedelslaget bör beräknas vid allt utbyte och all förvandling inom länet eller markegångsdistriktet. 2:o Det efter nämnda grund uträknade beloppet af de persedlar, hvilka till penningar förvaudlas, skall, jemte förut åsatt penningeskatt samt de i öfverensstämmelse med nu gällande stadganden efter ständiga priser, eller utan förhöjning, i penningar utgående räntor, och med tillägg af det penningebelopp, som enligt nästföljande punkten 4:o kan tillkomma, blifva en bestämd, hemmanet eller lägenheten åtföljande, uti jordeboken upptecknad penningeränta, som utgår i reda penningar, likmätigt myntbestäinningslagen af den I Mars 1850. 5:o Det efter samma grund uträknade beloppet af de persedlar, hvilka uti andra persedlar förbytas, eller till andra förvandlas, skall, jemte likaledes uträknade beloppet af de oförändradt bibehållna persedlarne uti jordeboken för hemmanet eller lägenheten såsom en samma hemman eller lägenhet åtföljande persedelränta antecknas, hvarje persedelslag till qvantitet och dess vid detta tillfälle beräknade värde särskildt utsatt. 4:o Den dagsverks-ränfa, som nu utgår efter markegångsförvandling under namn af öke-, drängeoch hjelpe-dagsverken m. m., bör sammanföras till endast dränge-dagsverKen, genom förvandling efter den uti första punkten fastställda grund. Med persedelräntan ”kött” förstås torrt nötkött.
D e egenskaper, som utmärka det karga, men kärnfriska Smålands söner, — arbetsamhet, företagsamhet, ihärdighet, oförskräckthet — synas ha koncentrerat sig i ballongfararen A n d r é e s person, o c h samma egenskaper återfinna vi i rikt mått hos lians moder. Hennes lif erbjuder emellertid icke till sina yttre konturer något märkvärdigt. F ö d d i V e x i ö 1821, där fadern, lektor Heurlin, en broder till den bekante biskopen med samma namn, tjänstgjorde v i d gymnasiet, blef h o n vid 25 års ålder gift m e d apotekaren i Grenna K. Andrée. Under ett kvarts sekel förflöt hennes lif lugnt och stilla i P e h r Brahes idylliska lilla stad vid Yettern. Familjen b e b o d d e diir ett gammalt hus, som ännu inrymmer det anspråkslösa apoteket Den bild, vi genom fru A n d r é e s välvilja i dag se oss i sfånd att meddela af nordpolsfararens barndomshem, visar oss stahögskolan. H o n trifdes emellertid icke i hufvudstaden, utan återvände efter tvänne år till Småland f ö r att bosätta sig i fädernestaden Vexiö. moder, om hon icke i sitt hjärta närde en djup ängslan f ö r sonens ö d e. H o n har tagit ballongfärden såsom oundviklig, därför att sonen från början i hennes ögon är danad o c h fostrad till utförandet af ett sådant stordåd — den naturNumera är fru A n d r é e bosatt i J ö n k ö p i n g, liga kulminationspunkten af ett dådkraftigt lif, där hon hos doktorinnan Miltopie, änka efter af en sällsynt djärf o c h energisk karaktärs den b e r ö m d e läkaren, funnit en angenäm bostad Men h o n har icke kunnat banni sin sena ålderdom. Undertecknad har haft utveckling. det stora nöjet att å Iduns vägnar där få aflysa en djup sorg öfver skiljsmässan från den, med hvilken hela hennes själ sammanvuxit o c h lägga ett besök h o s den vördade gamla, och hvars återseende är ovisst.
Således förfaller äfven det skäl, man sökt i ömheten för den fattige. Hans rätt är lika bevarad antingen Öfverrätten finnes på större eller mindre afstånd från hans hemvist. Och häraf följer, att Hofrätternas tillgänglighet ej är beroende på afståndet. Vidare har man åberopat alt den tillsyn öfver lagskipningen, som inom hvarje Hofrätts domkrets, åligger Hofrätten, kunde utöfvas med mera noggrannhet i en inskränktare krets än i en vidsträckt. Det är äfven sant, om denna tillsyn skulle bestå i en polisuppsigt; men sådan var ej 1754 års lagstiftares mening, då de bjödo, att Hofrätten, som är Konungens högsta Nämnd, eger uppsigt och vård hafva att i de domstolar, som derunder höra, rätt skipas efter lag och dess rätta förstånd. De ville dermed endast i korthet angifva beskaffenheten af den myndighet, som uppdrogs åt denna domstol och för hvars utöfning de särskildt utstakade reglor. Några forskningar utom Hofrätten ålades den ej. Enligt 10 punkten af 1615 års rättegångsprocess skulle väl ledamöterne i Svea Hofrätt öfverse underdomares domböcker, som årligen borde till Hofrätten insändas; men detta åliggande upphörde omsider. Tiden blef dertill otillräcklig, och man synes äfven insett att granskningen ej erfordrades för uppfyllandet af Hofrättens bestämmelse, som var att förhjelpa de parter till sin rätt, som för sådant ändamål vände sig till Hofrätten med klagan öfver underdomares beslut eller åtgärder; samt att rätta öfverklagade misstag eller anmärkta missbruk. Finner emellertid Hofrätt vid granskning af till dess pröfning hänskjutna mål, att underdomaren felaktigt förfarit, då har den både rättighet och pligt att tillse att rättelse sker; men annorledes kan den ej utöfva tillsynen. Erfarenheten har också visat att lagskipniugen vid Underrätterna icke kan anses bättre utölvad i de orter, som befinna sig i Hofrätternas närmaste granskap. Sådant är en följd deraf att med domarens kall åklagarens icke är förenligt.
Theater derigenom icke äfventyras, Utskottet tror lämpligast vara, all, vid detta förhållande, vördsamt hemställa hos Rikets Höglofl. Ständer,' det bela frågan om frihet till inrättande af enskilda Theatrar i hufvudstaden må få aldeles förfalla. Allm. Besvoch Occon. Ulsli. Memorial N.o i36. is Andra punkten, eller frågan om tillstånd till enskilda Theateranläggningar i landsorterna, hvilken Utskottet ansett böra förfalla, lärer icke nu erfordra någon vidare åtgärd, sedan Bonde-Ståndet, uti dess förenämnde Protocolls-Utdrag, gillat Utskottets i förra förslaget framställda åsigt af Ståndets beslut i denna del, och hvaraf följer, att 2:ne Stånd i förenämnde punkt stannat emot 2. I afseende på Tredje punkten, om Censur å Theäter stycken, får Utskottet vördsamt tillkännagifva, att Bonde-Ståndet, som förut icke meddelat bestämdt Utlåtande i denna del, nu mera bifallit den i Utskottets Betänkande N:o 104 gjorda tillstyrkan i detta afseende, hvadan, enligt 3:ne Stånds sammanstämmande beslut, skrifvelse lärer böra expedieras, med underdånig anhållan om utfärdande af Nådigt Stadgande, det theaterstycken icke må på enskilda Theatrar uppföras, utan att förut vara granskade och godkände af dertill förordnad person eller autoritet. Hvad slutligen beträffar Fjerde punkten, eller frågan om afgifter till Kongl. Theaterns och IJof-Capellets Pen~ sions-Cassor för representationer i landsorterne, så innehålla de inom Ridderskapet och Adeln, Prestesamt Borgare-Stånden vid Utskottets jemkningsförslag i denna punkt gjorde anmärkningar hufvudsakligen, att Utskottet icke rigtigt uppfattat Riks-Ståndens olika beslut, enär Utskottet ansett 2:ne Stånd i denna fråga hafva stannat emot 3, .och på sådan grund föreslagit, att densamma borde förfalla. Då arne Stånd, nemi.
Förordningen d. j Mars 1749j ut‘ aHa BorgareSterbhus med en half och uti alla Ofrälse Ståndspersoners med en tredjedels procent af summa Inventarii, hvilka medel användas till de inom Stockholms Stads JustitiaeCollegium och FörmyndareKammare varande Emhets-och Tjenstemäns samt Betjentes aflönande; men af alla Adeliga och Preste-Sterbhus erlägges endast en fjerdedel af behållna summan. I öfrigt betalas derstädes, med undantag af B., o. A. samt PresteStåndet, den afR. St:r omförmäldte afgiften af sk. af hvarje Matlag. Beträffande nu först det ifrågakomne jemnandet af Mantalspenningarne, lika öfver hela Riket, till 12 sk. af personen; så är väl, af hvad ofvan anfördt blifvit, det utredt, att i de Län, hvarest samma afgift till mindre belopp hittills utgått, några deremot svarande tjenstbarheter ej utgöras; och ehuru, med anledning deraf, K. M:ts Bef:h:de i de fleste Län , äfvensom K. KammarCollegium och K. StatsContoret, tillstyrkt en lika fördelning af berörde skatt, hvilken ock på sådan grund, åtminstone i någre af de nu ifrågakomne, såsom Bolmsj Nerikes och VVestmanlands
M. låtit proponera vissa bolag i Wermland att företaga tvänne allmänna arbeten vid Clar-elfven, med villkor att under en lungre följd af år af Staten erhålla ett årligt bidrag till arnortissement af ett lån, hvarmed arbetet skulle verkställas. K M:s skrifvelse i detta ämne slutades dermed att, i händelse bolagen skulle finna skäligt ingå på hvad K. M. föreslog, så ville K. M. derefter företaga målet till slutlig pröfning och afgörande. Detta afgörande kunde, derest K. M. funne sig nöjd med hvad bolaget åtogé sig, naturligtvis icke blifva annat, än att till R. St. aflåta en propos. om det ifrågavar. statsanslagets utgående; ty, såsom kändt är, beviljades sednaste extra-statsreglering endast för fem år, och således kan K. M. omöjligen, på. grund deraf, tillförsäkra bolagen årliga anslag för en vida längre tid. Således skulle jag tro, att intet hinder möter att bifalla StalsUtsk:s förevar, betänk. Hr von Heyne, Georg: Jag är ganska öfvertygad, att när frågan om anslag till arbeten, sådana som dessa, kommer till R. o. Ad:s afgörande, den icke skall möta motstånd. Men i afseende på den princip, som vid föregående riksdagar icke blifvit så noga följd af då var. StalsUtsk.,- neml. att icke på förhand bevilja partiella förskott på sådana anslag, som man hoppades skulle bifallas; får jag förklara, alt jag finner föregående riksdagars StatsUtsk. deruti icke hafva riktigt förfarit. Den motsatta principen att inkomma med statsregierings-förslaget i sin helhet, har visserli - Den 39 Februari f. ra. 479 gen då strandat mot en klippa, som kallades Götha canal. Denna klippa är tills vidare undanröjd, och vi kunna således icke hafva alt frukta för detta praejudicat, om vi ej vilja bibehålla det i denna fråga. Jag måste derföre hembära min tacksamhet åt nuvar.
Wid föredragning af serskildte Utskottets utlåtande, rörande indragning af visse Ämbeten och Tjenster, fann BondeStåndet, sorn bifallit Utskottets betäckande angående regleringen af Rikets Styrelseverk, iörstnämde utlåtande icke fordra annan åtgärd, än att läggas till Handlingarne, S. D. Wid förnyad föredragning af serskildte Utskottets betänkande med bilagar, rörande reglering af Rikets Styrelseverk. Elef Vrot, Ut dr, il. 13 Septcmb. 1823. Blef samma betänkande af BondeStåndet godkändt, så vidt det innefattar tillstyrkan till Riksens Ständer, att hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, att de delar af Förslaget, till förändrad organisation af Styrelseverken, som utgjör önskningsmål och icke bero af någon Grundlagsförändring, må, i händelse Kongl. Maj t dertill täcktes lemna nådigt bifall, så fort ske kan, belordras till verkställighet, för hvilket ändamål lnstructioner för de blifvande, Ämbetsverken skyndsamligen torde böra utarbetas ’ hvarjemte BondeStåndet beslöt; dels att till ConstitutionsUtskottets behandling öfverlemna nedannämde förändringar i Grundlagarnes Reglementariska föreskrifter, .hvilka vid Styrelseverkens reglering kommit i fråga, och som, derest förslaget antages, föranleda till ny redaction af vissa §. §. i dessa Lagar; nemligen: 1:0 Att FörvaltningsChefer eller StatsSecreterare må erhålla benämning af Föredragande StatsRåd. 2;o Att alla FörvaltningsCheferne böra vara Ledamöter af StatsRädet, med skyldighet, att, när de icke äro hindrade, öfvervara hvarandras föredragning j 3'o Att Närings och Drätzel-ärender böra åtskiljas under hvar sin Föredragande: Bihang till R, <S. Vt dr. d. 13 Scptemb. 1823. 4:0 Att Landtoch Sjö-Krigsärender må erhålla hvar sin särskilde Chet * 5:0
Uti detta yttrande ligger ett medgifvande, att man bör afskilja cassorna och icke anse dem såsom samfällda eller en statscassa. Det måste vara bestämdt gifve.., att hafva ministrarna fått en rättighet att kostnadsfritt afsända sina bref, en rättighet, som lindrar cabinettscassan , så går äfven detta ur folkets fickor, och argumentet blifver i frågan om extrapostei och portofrihet detsamma, så att, då man medgifver det ena, medgifver man, att man haft orätt i det andra. Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att här icke blefve I sk:s besparing, antingen man medger eller icke medger, att Cabinettet företrädesvis bör begagna extrapo » ster på utländsk botten. Här är blott frågan, hvilkendera cassan, sorn skall betala dessa estafetter. I båda fallen blifver den utgående summan lika stor och uppkommer således ingen besparing; men en bestämd misshushållning uppkommer, i fall sådana medel, som cabinettscassan borde utbetala, komma att drabba postcassan. Frih. Boye har tnedgifvit, att om icke postcassan nödgades vidkännas portofrilieten för ministrarna, hade den lemnat så mycket större tillgångar. Staten hade således i annat fall vunnit de summor, som för brefven hade ingått till postcassan. Jag får slutligen påminna de ledamöter af StatsUtsk., som här äro närvar., att sjelfva försvara sitt betänk. Nu har jag fyra gånger uppträdt till detsammas försvar, och oaktadt gidel af StatsUtsk:s personal utgöres af ledamöter af R. o. Ad., har ingen enda af dem yttrat ett ord till förmån för ett betänk., hvaremot ingen enda reservation blifvit afgifven. Jag ämnar icke vidare yttra mig i detta ämne, men finner besynnerligt, att så snart ett StatsUtsk:s betänk, är emot Rege9 H. 4B 3;8 Den 17 J u I i f. m. lingens tyclie eller interesse, vågar ingen utsk:sledamot här uppstiga och försvara betänk. Frih. von Schulzenheim:
När nu det onda stämmer sjelfva moderkällan till Rikets välstånd, dess dyrbara jord, hvad kan då ett än så idogt och ädelt folk, en än så vis och kraftig Regering, uträtta till ömsesidig lycka och äta? I sanning obegripligt, att alla inse och erkänna det onda, och ingen försöker ett steg för att häfva det! Regeringen och dess organer, folket och dess representanter, sjelfve den oupplyste individen bland Rikets Jordägare, alla måste sammanstämma uti de gemensamma olägenheterna af en Inrättning, hvilken orubbad fortgår, under det Natiouens allmänna öfvertygelse fördömmer dess skadlighet. Nog stor är farhågan för det nya, när sjelfva det gamlas plågobild ej förmår uttränga den. Ett förslag 54 Den 12 December f. m. för den skattlagde jordens friköpande från skattskyldigheten, och att såmedelst afvittra den privilegierade jordens skattefriheter, det är ett förslag att åvägabringa likhet för all jord i afseende å Statens rättighet att, vare sig med en omedelbar grundskatt, eller en allmän procent af afkastning, åtkomma sin inkomst af denna, likasom af alla andra näringskällor; ett sådant förslag bör vara välkommet. Finnes det derjemte uthärda sakkännedomens och den allmänna öfvertygelsens pröfning, och erkännes principen såsom den rätta, böra icke utförandets svårigheter afskräcka. Det kommer nu derpå an, om dessa svårigheter kunna blifva jemförliga med dem, som skola afhjelpas; och då mannu öfverlåter åt en interesserad allmänhet att uppmäta de nya, som kunna befaras, ■vill man här korteligen erinra om de närvarande. Den skattlagde jorden är fördelad i Hemman. Redan denna omständighet utöfvar en ganska menlig verkan på den fria dispositions-rätten, i det de, i afseende på Ilemmans-inrättningen, gällande författningar förbjuda föryttringar eller fördelningar af ett i Jordehoken upptaget Hemman, till en viss grad af sönderklyfning eller förminskning.