Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Horns förfarande inom förstärkta StatsUtsk., tror jag icke att jag gjorde något som icke var min rättighet, ty grundlagen berättigar hvarje ledamot att från sin bänk yttra sig öfver lagligbeten af allt hvad inom Ståndet sig tilldrager; och då denna fråga här blifvit föredragen, så är det klart, att de, som hafva en annan uppfattning deraf än Gr. Horn, äfven äga att gifva sitt omdöme tillkänna. Detta är likväl någonting helt annat än alt föreslå en förändring eller ett upphäfvande af grundlag. Sådant är RiksSttn förmenadt. Den farhåga, som man här yttrat, att nemi. voteringar inom förstärkta Ulsk. skulle komma att alldeles uteblifva, derigenom att man vidliölle hvad hittills varit ansedt såsom grundlagsenlig!, eller att fulla antalet af ledamöter måste deltaga uti omröstningarna inom förstärkta Utsk., är en farhåga, hvilken jag anser vara ganska ogrundad. Jag vill förmoda, att man inom vårt eget Stånd icke skulle tro, att vi af enskilda orsaker afhålla oss från dylika voteringar; men om några ledamöter, till följe af bortresa eller af annat förfall, skulle vara hindrade från att komma tillstädes, så finnas suppleanter, hvilka i dessas ställen kunna inträda, och suppleanterne liro just af den anledning valde, emedan man ansett oundvikligt att ledamöternes antal skulle vara fulltaligt. Redan förut har jag yttrat, att man icke, vid sitt bedömmande af den förevarande frågan, finge utgå från hvad man ansåge lämpligast och mest ändamålsenligt, utan alt man stride måste rätta sig efter grundlagens bud. Jag har Ufven sökt ådagn - Den 11 Maj. lugga hvad som enligt min tanke närmast öfverensstämde med grundlagens föreskrift i detta fall. Jag vidblifver nu hvad jag förut yttrat och yrkar derföre, att den 22 voteringen mätte blifva ogillad och att mern. måtte återremitteras. Frih. Boye, Fredr.:
Men jag rar rn~Iart hans hustru, och lagen gal honom rättighet och det utgjorde skillnaden.^ att fa min hielp Hennes ndlande, tårfyIda beskrifning af sma drag, som visade ilet lidande och de förö~lmjukelser hennes armod ålagt henne, koinmo inig att yttra: ~Hvarför sade du honom ej helt öppet, hum du kande det, och hvad du ansbg vara rätt. : * &gt;Jag gjorde det en ging, för Iange sedan. Han hörde p3. mig, tills jag hade slutat; men han tog ilet, som man upptager ett barns tanklösa prat. Hvarken d8 eller nigonsin sedan erhjöd han mig det ringaste, utan sade endast: Har du icke allt hvad du behökeri * P i en anmärkning, jag gjorde, svarade hon:: Jag vill ej, att du skall tro, att min man icke är en bra menniska. Han ar mycket aktad i vart samhale. Han har uträttat en hel del offentliga uppdrag far stadens rtikning, är verksam inom församlingen och verkligen en god man. &gt;Det är bara det, att jag känt mitt lif med honom vara ett lif i stor fattigdom .. Rorttorkande n a p &amp; ar, tryckte hon hastigt en kyss p3. min kind. Det d r en hisrorin de äkta mannen borde lagga p8 hjertat. Ty visserligen har ingen hederlig man, son kommm an hinka d@, lust att komnia sina barns moder att känna sig som en tiggerska. f w. g. Hvarjehanda i qvin nofragan. Sverige: Otieiitliggörandet af Ajlr lag6erdninprs Jurslag till nya bcst~~nmc / scr rilrnira2 ä h raakars qcnJotnrförM1landrn 51 den vigtigaste tilldragelsen niider hösten, 118 qvinnofr8gans omrade. Förslaget har iroga fi~ljt riksdageiis yrkande i skrifvelsen af i884 ined anledning af frih. Stackelbergs III. H. inotioner, pi sainma gang det forsökt att förinedla dessa yrkanden mi: d .det historiska saniiiiniihanget.
Uti till Hedervärda Bonde-Ståndet afgifne serskilda memorial, som till Lag-Utskottets handläggning blifvit remitterade, hafva Tufve Mänsson och Jöns Persson från Malmöhus Län samt Per Nilsson från Christianstads Län yrkat, att, då egare till sätesoch ladugårdar och rå och rörs hemman samt innehafvare af Presteoch Klockare-bol lika med öfrige innevånare i Häradet, för sina rättegångars och andra angelägenheters afgörande, begagna Tingshusen, samt då fånghus är lika vigtigt för deras, som för den öfriga allmänhetens säkerhet, så borde dessa jordegare och boställsinnehafvare jemväl deltaga i uppbyggande och underhållande af berörde byggnader. Detta mål, som Lag-Utskottet ansett vara af oeconomisk beskaffenhet och således jemväl tillhöra Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Ulskotlets behandling, hafva Utskotten gemensamt till pröfning förehaft, och hvad font vidkommer yrkad skyldighet för egare till sätesoch ladugårdar samt rå och rörs hemman, att deltaga uti ifrågavarande byggnaders uppförande och underhåll, så, ehuru det icke lärer kunna motsägas, alt de anledningar, som från början föranledt bemälde faslighetsegares frihet från sådan skyldighet, nu mera icke verka till fortfarande bibehållande af samma frihet, äfvensom det torde böra medgifvas, att ändamålet med Tingsoch Fängelsehyggnader är lika vigtigt, och begagnandet lika nödvändigt för dem, som för Häradets öfrige innevånare; likväl och som berörde fastigheter genom en häfdvunnen befrielse från deltagande i ett allmänt besvär måste hafva erhållit ett ökadt värde, som vid verkställde arfskiften eller köp otvifvelaktig! kommit i beräkning, samt det med rättvisa icke synes förenligt att uti berörde frihet tillvägabringa en rubbning, som ej utan egande-rättens Lagsamt Allia. BesV.- och Qeco/i.- Utsh'.s Betänkande A:o 2~. 5 förnärmande kan verkställas, hafva Utskotten ansett sig icke böra understödja de i detta hänseende framställda förslag.
Man finner häraf, att Lena förnekade just icke sin karakter, fastän hennes lynne var blifvit särdeles blidt och vänligt, genom alla de händelser och motgångar, som timat. Imellertid blef, om icke stora och bullrande samlingar, dock ändå ett dugtigt tillopp af menniskor i Viken, hvilket snart väckte kyrkoherdens uppmärksamhet, men – nu som alltid – tänkte han förr än att tala, skaffade sig upplysningar och fattade beslut, innan han handlade eller tog några åtgärder till förbättringar eller förekommande af något ondt. Således insamlade han från flera olika håll underrättelser huru dessa sammankomster i Viken aflöpte, och som han deruti icke fann det ringaste oroande, lät han saken alldeles bero så länge. Men «herr länsman» deremot, alltid nitisk i otid, och som allt för gerna ville finna något att anmärka mot dessa «sammankomster i Viken», han infann sig plötsligt en söndagsafton derstädes, och fann då några tysta, stilla åhörare, som med andakt afhört huru Elin, lyst af Abraham med en flammande töresticka, uppläst och på sitt enkla rörande sätt förklarat ett par kapitel ur bibeln. Mor Ingrid satt hopkrupen i sin vrå med händerne för ansigtet, Lena tyst och temligen andäktig borta på sängkanten, Gunnar satt vid fönstret, stödde hufvudet mot handen, betraktade Elin och bibeln, som hon hade framför sig, (hvilka i hela stugan voro de enda upplysta föremål,) såsom något öfvermenskligt och heligt, hvilket han kunde få älska och dyrka; gjorde det äfven, och det med både andelig och rent mensklig kärlek. Elin hade just slutat sin anspråkslösa förklaring af 14:de kapitlet i Johannis evangelium, och tagit upp psalmen 294 samt börjat sjunga den, ledsagad af Gunnar, hvars naturligt rena, klara röst utan all svårighet, alldeles af sig sjelf, hittade på sekund-tonerne. Just då trädde länsmannen in. Elin böjde sakta på hufvudet till en välkomsthelsning, men slutade icke att sjunga. Gunnar såg honom deremot stint i ansigtet, och fortsatte sången med ändå högre röst.
Den dagen, du mins, då jag läst mig fram för presten, gick jag in till honom, när jag kom hem, och jag tyckte vår Herre sjelf ingaf mig det, som jag talade för att väcka hans samvete. Men han visade mig bort, liksom jag varit en fiende, med släta ord utan mening. Sedan dess har jag ej gjort något försök. Gud omvände honom här på jorden! Jag kan blott förlåta det onda han gjort mig.” ”Ja, måtte Gud vara barmhertig och höja hans styfva sinne! Han har ett mångdubbelt ansvar,” sade Erika. ”Sch, sch!” hviskade Anton sakta, ”jag hör Gabriella – hon är en af mina englar. Hvad hon skall tycka om den här kransen!” Och Antons matta ögon tindrade af den glädjerörelse han alltid erfor, då Gabriella nalkades. ”Var bara försigtig!” sade Erika sakta. ”Glöm icke att Gabriellas hela lycka för alltid skulle störas genom en vink om sanningen.” ”Åh, var lugn! Så länge jag har en redig tanke, styr jag min tunga. Men får jag ännu ett par sådana stötar, som på skäljagten, blir hufvudet snart uppoch nedvändt, och då är det bara instinkten som kan hjelpa mig.” ”Anton, Anton!” ropade Gabriella, ”kom och hjelp mig! Lena och jag hafva skrapat upp en stor mängd mossa mellan stenarne. Du skall vara snäll och bära den åt hagen; ty jag vill fylla på min bänk ... i fall vi få någon fremmande,” tillade hon så sakta att Anton icke hörde det. Anton tyckte ej om fremmande, och Gabriella behöll sitt hopp för sig sjelf. Hon väntade alltjemt den unge skytten. ”Ja, jag skall hjelpa dig; så pass orkar jag väl,” sade Anton, tog kransen och gick att möta Gabriella. Då de voro borta, drog Erika en djup suck. Hennes ögon höjdes mot himlen, medan hennes tankar oroligt sväfvade in i framtiden. Femtonde Kapitlet. Arnman till sin Mor. Sedan jag nu varit här i fjorton dagar och blifvit någorlunda varm i kläderna, är det tid att jag skrifver hem och, som jag lofvat, redogör för hvad till närvarande dag inträffat.
Hvad som under de sednare åren väckt mycken förskräckelse och oro i landet och gifvit anledning till i både tal och skrift ofta yttrad fruktan för både Bankens och landets förmåga att kunna för framtiden uprätthålla den sednast genomförda realisationen, har varit 2-18 Deri 28 Januari att., sedan man under en kort tidrymd sett stora massor af silfver hopas i RiksBankens hvalf, man straxt efter varit vittne till huru hastigt dessa der hopade massor åter derifrån hafva försvunnit, lika tort som de ditkommit. Men vill man i landet qvarhålla ett sådant dit infördt ovanligt stort förråd af silfver, som vi för ett par år sedan hade att fröjda oss åt, finnes, efter min förmening, dertill icke någon möjlighet på annat sätt, an att man täger öfverskottet ifrån Banken och släpper ut det såsom silfvermynt i rörelsen, och i stället drager in till Banken ett motsvarande belopp af dess sedlar; ty kommer silfret väl en gång in i allmänhetens fickor, blir det der mycket säkrare qvar än inom Bankens förrådsrum. En ledamot inom BankoUsk:t har, såsom bevis för svårigheten att kunna behålla det mindre silfvermvntet i rörelsen, framdragit exempel, hemtade från Ryssland och Österrike; — men för det första måste häremot anmärkas, att om det mindre silfverskiljemyntet försvunnit ur dessa länders rörelse, så har det varit af den orsak, antingen att der varit gällande något sådant stadgande, som det om exportförbud å silfver, hvilket man nu också ibland oss föreslagit att införa, — eller ock att der funnits i rörelsen alltför stora massor sedelmynt. Ty när behofvet att nyttja silfver såsom betalningsmedel till utlandet, icke på annat sätt kunnat upfyllas, har det naturligtvis samlat till sig allt, som kunnat dragas ur rörelsen, och nog hittat på utväg att föra det bort; och att det sämre sedelmyntet måste tränga bort det bättre silfvermyntet, är också en lag, som alltid gör sig gällande. Men vi behöfva dessutom alis icke hemta exempel ifrån andra länder, utan taga ledning af vår egen erfarenhet. Och jag frågar då. om det silfvermynt, som för omkring ett tiotal år sedan släpptes ut i rörelsen, icke alltjemt der har bibehållit sig i tillräcklig myckenhet.
Ständer aflåta, så kan jag icke annat än anse att följden skulle blifva den, att om svårigheterna äro oöfvervinnerliga, så kommer frågan alt förfalla, men att R. St. dock må yttra sin åsigt, att billigheten fordrar en jemnarc fördelning af väg-underliållnings-skyldigheten, det tror jag icke vara olämpligt, hvarföre äfven jag anhåller om bifall till Utskms förslag. Flr Carleson: Då jag biträdde Utsk:ns hemställan, skedde det under förhoppning alt kunna i någon mån verka lill lättnad af den väg-underbållnings-skyldighet, som nu hvilar ensamt på jordbruket. Om R. o. Ad. lika med mig anser obilligt att underhållet af vägarne hvilar allenast på jordegarne, men R. o. Ad. anser att den underd. skrifvelse, som Utsk:n föreslagit, icke åstadkommer det åsyftade ändamålet, så hemställer jag till R. o. Ad. om icke lämpligast vore att lill Utsk:n återremittera betänkandet, på det att ett annat förslag till und. skrifvelse, som bättre ledde till målet, måtte kunna åstadkommas. Frih. Cederström: Den af Frih. Stjernstedt åberopade erfarenheten om väg-underhållets för landtmannen kännbart betungande egenskap, saknar icke heller jag; men jag eger dessutom en annan erfarenhet, och det är embetsmannens. Jag har dels vid Härads-rält å landet och dels genom tjenstgöring i K. M:s Kansli inhemtat denna erfarenhet. Den, som har haft updrag att författa promemorier eller föra protocoll i sådane ärenden, finner att saken alldeles icke heller är så enkel, som Hr Brakel sig densamma föreställer. Då man skall söka att göra någon jemkning i dylika ärender, så råkar man genast på en mängd af svårigheter och invecklade förhållanden, hvilkas utredning säkerligen erfordrar synnerlig ansträngning och förmåga. Behandlingen af dylika frågor upväcka alltid en myckenhet af slumrande anspråk, dem man ej kan tillfredsställa. Den oro och förvirring härvid qpstår, synes mig, om en sådan jemförelse är tillåten, vara att förlikna med försöket att röra i en myrstack.
Svar på återremiss af Voterings-propositioner — 4 i 200 — a. a. 5 Jan. a. a. 5 Jan. a. a. 5 Jan. 1. b. 5 Jan. Statsreglering: » Sjunde Hufvud-Titeln: Finansdepartementet Förslag till Voterings-pro positioner I anledning af Bondeståndets beslut Svar på återremiss af Voterings-propositioner Voterings-resultat » Åttonde Hufvud-titeln: Ecclesiastik-departementet angående en rättelse i Utlåtandet M 148 I anledning af återremisser F'örslag till Voterings-pro positioner Angående verkstäld omröstning Oj O is» tö re ™ d5‘ SRidd. o. Adeln. PresteStå ndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. Indragnings-staterna I anledning af återremiss Förslag till Voterings-pro positioner Angående verkstäld omröstning Angående förhöjning i anslaget till ersättning för mistade löne-innehållningar å » angående vissa Allmänna bestämmelser i fråga om tillgodonjutandet af nu beviljade lönförhöjningar, såsom gemenskap egande med skedd I anledning af återremiss Förnyadt förslag i ämnet » angående den vid innevarande Riksdag verkställde, rn. m Stats-råds-ledamot, angående förordnande, för handläggande af vissa riksdags-ärenden, utaf en Stats-verkets Inkomster, angående beräkningen af Svar på återremiss » Tillstånd och behof, Kongl. Majts Proposition angående Steglinge JVI 1, angående utbyte af, se Klappe. Register ö/v. liih. t. R. N:0 | Sid. Riks-Ståndens Beslut. Kidd. o. Adeln. Preste Ståndet. P Riks-Ståndens Beslut. co 3 *-S CL. CD 2* -i 3 3-1 w SC(s Cl. P Ciq CO s. <* ö as »-p i s S. r* f*- ö' qcj D* cre 2 *■* £. P 3 3 O-. Pj CO as - EL cn —; OS i-s. • crq tö n> CO 3* Ridd. o. PresteBorgareStåndet. Bonde• N:0 N:0 | Sid. Adeln. Ståndet Ståndet.
Han gick mot dörren, men der vände han om och började vrida på sin hatt. »Kära Nina», sade han med vänligare röst. »Lägg dig att hvila! Du är nervös och trött, — och låt oss vara vänner!» Han kom fram till henne med utsträckt hand, och hon lade sin hand i den. Den var iskall. »Nej, du måste verkligen gå i säng», sade han ifrigt, »och dricka litet varmt te.» Då han redan var utom dörren, öppnade han den igen och ropade in: »Jag skall skicka ned en kopp riktigt godt, varmt te», och så skyndade han sig bort. Det var så uppfriskande att komma från den heta luften i villan till aftonbrisen framför kursalen, och han gick med så lätta steg. Det gick aldrig en dag, utan att Julia sjöng för Tofte. Hon valde helst sådana timmar, då badsocieteten var upptagen af bad och promenader, när musiksalen stod tom. Tyvärr behöfde hon en ackompanjatör, men hon hade förstått att ställa den lille herr Kuhn till sitt förfogande, som om han varit ett dödt ting, en maskin, som gick, när hon drog upp honom. Hon smickrade honom, och han kunde smälta mycket af den sorten. Hon kunde icke nog uttrycka hur »reizend», »göttlich» och »wunderschön» hans spel var. Till Tofte sade hon: »Hvad bryr jag mig om den som ackompanjerar. Han är ju bara ett nödvändigt bihang till min sång. Bara han följer med, är jag nöjd, och den der lilla mopsen kan verkligen vänta på mina insatser, och så läser han noter utmärkt bra.» Och lille herr Kuhn stirrade på alla de nya noterna, som sattes för honom och ansträngde sig till det yttersta för att följa med, när Julia forcerade tempot eller inflätade plötsliga och oväntade kadanser i melodien. Hon var mycket oberäknelig och sjöng aldrig samma sak lika två gånger. Herr Kuhn pustade och svettades, så att han blef mörkröd bakom sin styfva uppstående krage, men han fick sin belöning, när Julia lade sin hand på hans axel och kallade honom: »Mein Hofaccompagnateur!» Bakom hans rygg gjorde hon grimaser till Tofte, som om hon ville säga: »Stackars lilla apa! Man måste ge honom litet socker!»
Lärande, i händelse af bifall härtill, underd. svar på K. M:ts ofvanberörde Nåd. Skrifvelse , i öfverensstämmelse härmed homma att från R. St:r expedieras. Reserva tion: Ilr Assessoren Lagerhjelm > Hr Biskop Thyselius Hr Prosten Grevillius, Hr CommerceRådet Lamberg, g/j. Stats-Utskottets Hr Grosshandlaren Winberg och Hr Lagman Ståhle, hvilka icke instämt uti Utskottets förestående utlåtan» de, hafva, såsom grund för deras serskildta mening, anfört: att, som, enligt hvad K. M:t behagat i Nåder tillkännagifva, Enkan Hörner i lifstiden, genom den 8 Sept. 1820 författadt Testamente, förordnat, huru stor del af hennes efterlemnade qvarlåtenskap skulle till enskilde personer användas, och i sammanhang dermed äfven föreskrifvit, att de af henne till Barnen Östlund donerade medel borde ställas under förvalt4 ning af Wahlö Församlings Fattigvård, ulan att tillika yttra någon afsigt, att till bemälde Församlings disposition vidare vilja upplåta något af sin Egendom; så och då de af Församlingen, för den begärde uppoffringen å Statens sida af de erhållne Dana-Arfsmedlen åberopade skäl, ibland hvilka ingått äfven behofvet af Predikobiträde åt Pastor, icke kunde anses innefatta tillräcklig anledning, att StatsVerkets ifrågakomne på Lag och Författningar grundade inkomst till Församlingen upplåta; borde hvad såsom DanaArf efter Enkan Hörner komme att K. M:t och Kronan tillfalla, under behörig Titel bland StatsVerkets Ordinarie Inkomster upplagas och i föreskrifven ordning till R:g:sContoiret öfverlemnas för att af R. St:rsFullmägtige serskildt förvaltas, samt R. H. St:r tillhandahållas för ändamål som med undervisningen i Riket stodo i sammanhang. Betänkande!), N:o 186.
Granfelt, Adolf Fredrik, yttranden. I. 151, 188. II. 188, 191. III. 359. IV. 182, 213. VII. 448. ( 56 ) Gratificationer åt extra biträden vid Expeditions-Utskotlets kansli, angående medels anvisande tili. IX. B. 317. A. 332. Gravyrsamling, Krutmeijers, angående inköp af. IX. B. 4. Gripensvärd, Jacob Olof, yttrande. VIII. 379. Grundlagen, angående upgift å de frän sednaste riksdag livilande förslag till partiella ändringar i. III. B. 137, 147, 151, 179. A. 185. IV. E. 32. Grundlagsändriugsförslag, i afseende å nationalrepresentationens ombildning, livilande sedan sista riksdag. I. B. 31, 131, 143, 221. II, 3. A. 88. E. 32. — angående upgift å de af samtlige Riks-Stånden vid innevarande riksdag godkända. III. IV. E. 32. Grundlagsförändringar, angående Kongl. Majus meddelade nådiga svar i anledning af åtskilliga af Rikets Ständer vid innevarande riksdag antagna. IX. A. 386. Grundräntorne; angående väckt fråga om utarbetande af förslag till deras fördelning och nedsättning. IX. B. 59. Se vidare Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 128. Gråå, Stats-kommissarien, angående arfvode åt honom. IX. B. 197. A. 208. Gudstjenst, om uphäfvande af förbud för Lutherska undersåter alt bevista andra trosbekännares gudstjenst. Se Förbud. Gunther, Claes Ephraim, yttranden. II. 22, VIII. 402, 413. Gyldenstolpe, Grefve Nils, yttranden. I. 7, 13.
Dennes sekundanter hade nu nyss gått sin väg, efter att i all vänskaplighet och på det artigaste sätt hafva med Lessley och Morley öfverenskommit, att ingen förlikning var möjlig, då alltför många obetänksamma ord blifvit uttalade å ömse sidor, och ingendera ville göra någon ursäkt, och man var således nu öfverens om sättet, på hvilket deras vänner borde skjuta ihjäl hvarandra. Lyckligtvis hade Astley under den tid, då all hans håg låg åt soldatlifvet, lärt sig att handtera vapen. Han var ingen dålig fäktare och sköt bra, men att nu använda sin förmåga i detta fall, just på den man, som stod i vägen för hans planer på framtiden, det syntes honom omöjligt. — Cameron! Hvad fan, jag tror du är melankolisk! — utropade Lessley muntert, då han återkom in i Astleys salon, sedan han följt de främmande ut i tamburen. — Vet du, i ditt ställe skulle jag vara glad att få en smula tukta den der Hawerfield, som är brutal och obehaglig och har ett högst retsamt sätt. — Men Hawerfield är en slagskämpe, han har haft flera dueller och skjuter mycket väl, — sade Marley allvarsamt. — Åh, ja! Det gör Cameron också. Vi voro i går ute vid Putney och åto middag; han träffade pricken hvar enda gång, då vi sedan roade oss att skjuta till måls, dessutom är det alltid en hasard i dueller. Jag har sett alldeles ovana personer skjuta sina motståndare rakt genom hjertat, och de skickligaste skjuta fel; en tillfällig rörelse, ett damkorn som flyger förbi ögat, hundrade saker kunna gynna eller skada en. — Hawerfield är den förolämpade, han skjuter imellertid först. — Ja visst, men för tusan Morley, jag tror, att du vill decouragera Cameron, som är främling och kanske litet ovan vid våra dueller. — Jag ber dig, Lessley, missförstå icke min tystnad! — sade Astley hastigt uppstigande. — Jag är missnöjd med affären, jag nekar icke dertill; det var en fördömd otur, som lät mig just komma i gräl med honom. Om det vore någon annan, någon af mina vänner, men just han. — Hvem? Hawerfield? — Ja, det är mig förhatligt.
Ma:jt, i Dess egenskap af Högste Befälhafvare öfver Rikets Krigsinagt, anse Utskotten, att Rikets Ständer icke böra med samma fråga taga någon befattning, hvadan UtskoLten hemställa; alt motionen icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockoholm den 20 Mars 1845. Bih. till R. St. Prot. 1845- 4 Saoil.j 1 Afd. ig Haft, 1 Stats samt Alm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtandej N'.o 85. Ank. till Exp.-Utsk. den. 20 Mars kl. 8 e. m. Utlåtandet i anledning af väckt fråga om förnyad reglering af Städernas Båtsmanshåll. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utsottet har Yällofl. Borgare-Ståndet remitterat en af vice Talmannen Herr A. M. Brinck väckt motion, deruti, med afseende å den, efter motionärens fömenande, icke rättvisa grund, hvarå fördelningen af Städernas skyldighet att underhålla Båtsmän blifvit uppgjord, motionären ville fästa Rikets Ständers uppmärksamhet uppå behof vet att vinna en mera ändamålsenlig fördelning Städerna emellan af detta skattebesvär.
L likv/zA'/. vl/iz/.-L; ^V.-o i0^° <// /^o/oeo/Ze^ ö/vs/' ^/vr^-^ezre/e/r^ rzr/ör' //«»« L^o^r/-rA6/r r a §/oc/r/ro/ztt.8 8^0/^ t/e/r 30 d/a^s 184!. Närvarande: Ilang Ilxeellenee Herr 4u8titiX:-8tat8-Nini8tern 2^o>zrsö/or//r. 8tat8-lläden: lieie lUlieire /e//z e ^ a/ ^ Orekve d/o>zre/' oell I^, i lieire ^ae/ vozr //o/k^s/zr. I^ix protoeollo, vo/r ?Vo^. l8:o 109. ^nli. till Lxp.-lltsk. ilen 27 ^xril 18/jr, III. Ned anledning sk I^onZl.