Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär det likväl i allmänhet vore obehöfligt att både kronooch konsistorii-ombud skulle vara närvarande, då fråga endast vore ora bevakande af ecklesiastikstaten anslagen jord eller dermed förenade rättigheter och skyldigheter, eller när tvist icke förekomme emellan ecklesiastikstaten upplåten jord å ena, samt Kronans eller till andra stater och inrättningar anslagen jord, å andra sidan, utan det deremot vore mera lämpligt och rättsenligt, att Kronans tjensteman ensam utförde och bevakade ecklesiastika boställets eller jordens rätt, — samt då i dylika mål rörande militiestaten upplåten jord, der Kronans och regementets rätt och bästa stöde i oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, det af enahanda skäl syntes öfverflödigt och obehöfligt, att, jemte krono-ombud, jemväl regements-ombud förordnades, helst kronoombudet på samma gång kunde bevaka regementets rätt och fördel, är af Kollegierna hemstäldt, huruvida icke skäl skulle vara för handen att, efter vederbörandes hörande, meddela ett stadgande i ofvan antydda syftning, helst derigenom icke obetydlig besparing i kostnaden skulle vinnas, samt den till militieoch ecklesiastikstaterna upplåtna jordens rätt komme att lika noggrannt bevakas, som om särskilda regementseller konsistorie och krono-ombud tillstädes voro. Då emellertid målens utgång till väsendtlig mån berodde derpå, att skickliga ombud i landsorten förordnades till bevakande af Kronans rätt, och det vore med billighet öfverensstämmande att någon ersättning bereddes åt de vanligen med ringare löneförmåner försedde tjenstemän, som för utförande af sådana fullmägtigskap ofta måste företaga långa resor, hvilka, genom i sednare tider stegrad skjutslega blifvit ganska betungande, samt slik ersättning äfven innefattade en uppmuntran för om - 12 Kongl. Maj:ts Nåd.
Lmcu-Utfkot. tet har föreflagir fyra »vilkor i händelse af bifall. Dek första, ak Bonde.Srandet med sin fasta egendom bör deltaga, i Zorsnisn och ansvarigheten af guön, är en otwungen följd af stelfwa saken. Det andra, at inga andra personer kunna asBondeSmn. dek uises at befatta sig med styrelsen af Lsnguen ant fädana, som kunna wäljaS til Riksdags-Fullmägtiga, ar alldeles enligt med efpiiisr, af war Lonliiiution. I Lanco-Utffokket faller det af sig sjelfk, ty dil kumm «j andra än Riksdagsmän komma. Jag häller före, «k det äfwen bör sträckas til I<Lvilorsr och Fulle 12)6 mägnga eniestan Riksdagarna. lZänes Utskottet hak wal crott, i! Bonde.Stäuder icke astundat at fä Lan co-Fuiimrgtiga af sina medel men för min del an» ftr ; detz yttrade åstundan ak deltaga i Lantzuenr sty» rr!sc f" i > neiakra denna omständighet, och at der» ka fä m >cker mindre bör wägraö, forn de crenne Stan» den ru-st pä kt gansta ofullkomligt latt stulle ådagalägga deras böjelse ar tildela det fjerde enahanda rättighet med sig. Det tredje af Högloft. Lanoo ftlstortet förestagna wilker ar, ak ivid alla omröstningar i Lanao-ärender, der twanne Ständ stadna emot tivanne, den meningen blir radande, af hmilken twänne af de äldre ggren aranäs Standm warit. Sadan är i min tanka högst angeläget och nödwäudigt.
Reservationer: af Herr von T rolf Emil: ”Då Herr Grefve FrölichDaviel, ej varit närvarande inom de förenade Statsoch Banco-Utskotten vid behandlingen af frågan om förändrad stylisering af de Riksgälds-Contorets obligationer, som nu innehafvas af Rikets Ständers Bank, anhåller jag, att såsom min reservation emot det af de förenade Utskotten godkända Betänkande få bifoga den af Herr Grefven emot samma Betänkande inom den sammansatta Afdelningen afgifne reservation, så lydande: 4 Statsoch Banco-Utshotlens Utlåtande N.o 5t. "Sora jag uppfattat syftningen af motionerna, sä stå desamma elfer Lora ställas i sammanhang med hvad Rikets Ständer redan beslutat i afseende på den credit eller creditiv å utrikesort, som Banco-Styreisen kan bli nödsakad söka, i händelse Metalliska Cassan behöfver förstärkning. Bankens egna tillgångar, hvaribland dess fordran af Riksgälds-Contoret är satt i främsta rummet att användas vid 9ådant behof. Ju mera man tillser, alt denna dess fordran är lätt realisabel, ju mera aflägsnar man sjelfva de farhågor för Bankens momentela insolvens, som ensamme skulle kunna förorsaka behofvet af större silfverqvantitets införskaffande. Deremot, om man bibehåller Riksgälds-Contorets obligationer till Banken, så ovige som de nu äro, nemligen icke allenast på så stora summor som 10,000 R:dr B:co, utan, hvad värre är, med föreskrifven årlig capital-afbetalning, hvil» ien omständighet ovilkorligen måste qvarhålla dem i grannskapet af Bankens local, så kan en hvar lätt inse, att i ett ögonblick, då Banken skulle behöfva afyttra dem, de skulle sakna köpare här och ännu mer på utländsk ort, derifrån silfret skulle anskaffas, och att följaktligen Banken icke hade att påräkna någon credit i förväg på grund af denna egendom, ej heller någon hjelp i behofvels stund.
Krigs-Hofrätten genom särskilta utslag den 20 sisth Mars sig utlåtit angående utslaget öfver Jungmannen: att emedan, enligt hvad upplyst och medgifvet vore, efter det Jungmannen inför Krigsrätten erkännt, att han den 24 Febr. 1853 uti Matrosoch Båtsmanskasernen i Carlskrona olofligen tillgripit åtskilliga, till 10 R:dr banko uppskattade klädespersedlar, tillhörige en hans kamrat, Krigsrätten genom ofvannämnda utslag, jemlikt åberopade lagrum och författningar, dömt Jungmannen att för berörde förbrytelse straffas med femton dagars fängelse vid vatten och bröd, å en Söndag undergå uppenbar kyrkoplikt samt stadgadt ersättningsbelopp utgifva; men enär 8 kap. 7 § Kongl. Krigsartiklarna uttryckligen stadgade, att den som första gången stjäl från kamrat, skall straffas med spö efter det stulnas värde och nio par derutöfver, samt detta stadgande ej förlorat sin gällande kraft genom 2 § i Kongl, cirkuläret den 26 November 1812, som från der bestämdt afskaffande af spöstraff undantoge, utom andra, det fall, då å förbrytelsen borde följa uppenbar kyrkoplikt, sorn för stöld ägde rum den tid, Krigsrättens ifrågavarande utslag meddelades, densakfällde bordt för sin berörda förbrytelse dömas till deremot svarande bestraffning af spö; ty funne Kongl. Krigshofrätten, att Krigs-Rätten, vid bestämmandet af den sakfälldes straff felat emot tydlig lag; och prölvade i följd deraf, utan afseende å hvad till urskuldande af det anmärkta origtiga förfarandet blifvit anfördt, Kongl. Krigshofrätten, jemlikt 14 kap. 95 § Kongl. Krigsartiklarna, rättvist fälla Krigsrättens Ordförande och Ledamöter, för fel vid Domareembetets utöfning, att böta, Ordföranden och Auditören hvardera 6 R:dr 32 sk. banko samt öfriga Ledamöterna hvar för sig 3 R:dr 16 sk. nämde mynt; hvarjemte Ordföranden och Ledamöterne förpligtades att gemensamt, eller hvilkendera bäst gälda kunde, godtgöra den kostnad, som Kongl.
Hans uppdrag hade skaffat honom personligt tillträde hos Ludvig XV, så väl som hos hans då ännu varande förste minister och gunstling, hertigen af Choiseul, och begges ynnest hade Beylon vunnit. Då de läto honom förstå, att de önskade deraf lemna honom något vedermäle, och Beylon alltid skattade nyttan högre än glansen, utbad han sig en lifstidspension och fick en sådan, både af Frankrike och, genom dess bemedling, äfven af det beslägtade spanska hofvet. Vid afskedet lemnade hertigen honom tillika en gulddosa, med sin bröstbild i alabaster. Schweitzaren återvände derefter till norden, och hade knappt hunnit göra sitt herrskarepar reda för framgången af sina värf, då tidningen inlopp om den brådhastiga förändringen i franska hofklimatets temperatur, – om hertigens af Choiseul iråkade onåd och förvisning till Chanteloup samt hertigens af Aiguillon intagande af hans plats såsom förste minister. Kronprinsens resa, från början ämnad att endast åt honom förvärfva skenet och äran af en skicklig underhandlare, blef nu i stället af behofvet påkallad, för att vinna bekräftelse å de mellan Beylon och den störtade statsmannen ingångna öfverenskommelser. Visserligen hade de skett med Ludvig XV:s samtycke och blifvit af honom godkända, men en kung, som ser med gunstlingars ögon och beslutar under sina frillors smekningar, är aldrig att lita på. Så snart Beylon derföre lemnat Gustaf en öfversigt af sakernas läge, då han lemnade Frankrike, lagade denne sig i ordning att resa dit. Ehuru sluten och förställsam denne furste städse var, under larfven likväl af den största öppenhet och hängifning, syntes dock klart af hela hans sätt att bete sig dagarna före afresan, att något ovanligt föregick i hans inre, och att många lidelser och tankar der jäste, i afseende på hvilka han blef föga ense med sig sjelf. Mot sin vana var han tankspridd, stundom försänkt i eftersinnande, från hvilket han spratt till, då han öfverraskades i sina funderingar.
Fredrikstads förmur hade ramlat – dess eget fall kunde ej låta vänta på sig, helst fästningen var i det ömkligaste tillstånd. Detta sista var så mycket oförklarligare som, efter hvad det ansågs, i Sejersteds operationsplan just denna punkt skulle blifva en af sjelfva krigets hufvudpunkter. Man torde häraf få sluta att det ligger mer sanning, än man kunde vilja tro, i det påståendet att han litat på att svenskarne förut just icke haft tur i krigen med Norge och att, då de föregående misslyckats, man äfven nu hade skäl att hoppas på samma utgång. Tänkte konungens betrodde man verkligen detta, så fick han erfara att det ibland kan gå med klippfasta riken på samma sätt som med simpla lerkrukor. In summa: fästningen var nästan renons på både kanoner, ammunition och proviant. Äfven fattades der bombfria hvalf för både besättningen och de magasinerade varorna, och den förra utgjorde knappt hälften af det försvar, som behöfdes. Något ännu märkligare vid denna fästnings fall är, att så fort det blef kändt att svenska flottan trängt sig förbi Hvalöarne, anlände från norska hufvudqvarteret en stabsadjutant, och efter det denna haft en kort rådplägning med kommendanten Hals, blef en del af fästningens och utanverkens svårare bestyckning bortförd och i stället mindre kanoner ditförda. När Kristian Fredrik ej egde stort hopp mer att kunna behålla denna Norges juvel, ville han förmodligen till bättre tider rädda juvelens yttre infattning Efter denna blick på norska ställningen återvända vi till Kragerön, hvarest den tills vidare obehöfliga landstigningsstyrkan, mellan 3 à 4,000 man samlat sig på en utmed östra sidan gående körväg, skyddad af klipporna, hela styrkan under generalmajor Mörners öfverbefäl med öfverstarne Sköldebrand och Hay som brigadchefer.
Då likväl sådant kunnat inträffa vid företag inom en kort synkrets och ofvan jord, der allt kan beräknas, huru mycket mer skall det ej inträffa med en Canal, som måste gräfvas 8 mil under jord, der en mängd hinder, som icke kunna beräknas, komma i vägen, såsom källsprång, jordras, olika beskaffenhet af jorden och dolda berghällar, der jordgräfningen varierar från 24 sk:s pris till 3 R:dr, bergsprängning från 5 till 12 R:dr per Cubikfamn, äfven i hänseende till transportens längd* och djupet ända till 12 å \o fot under jordytan , och detta allt med en arbetsstyrka, hvars production måste vara i förhållande till väderlek, sjukdomar och olika provincers olika arbetsförmåga. Sådane omständigheter kunna väl komma under beräkning, men omöjligt är det att dervid få någon fast grund för en säker beräkning. Fordrar man orubbliga förslag, med ansvarighet att de skola till fullo slå in, så ligger detta utom min förmåga. Jag får då, Den 26 Mars f. m. 21 med samma förtroende, som jag emottagit min befattning, afsäga inig densamma. Jag kan icke tilltro mig, hvad erfarenheten visat, att alla andra länder icke kunnat åstadkomma; men jag tror, att i samma mån som arbetet drager sig tillsammans och man blir bekant med omständigheterne, skall man ock komma närmare målet i delta afseende. Jag får likväl härvid öppet tillägga, om jag ock derigenom skulle få motse nytt klander, att, i händelse omständigheterne ännu bortgömde någon förbättring, (betydlig kan den ej bli) hvartill, såsom oföresedd, kostnaden icke blifvit beräknad, jag ej skulle tveka att begagna den, och anse mig straffbarare, om jag visste mig hafva bortgifvit en fördel för fäderneslandet, än om en ny brist i anslaget derigenom förorsakades; ty jag anser andan af detconstitutionella samhällsskicket vara, att den constitutionella Embetsmannen för oföresedde fall heldre bör fatta en egen öfvertygelse och följa den, än förblifva overksam; dock måste han underkasta sitt handlingssätt medborgarnes bedömanden, hvilket jag för min del icke heller någonsin tvekat alt göra.
Då steg Vattu-man fram, och berättade inför hela hofvet hvad underliga öden han och hans foster-broder hade genomgått, samt huru Vattu-sin för hans skull vågat sitt lif. Nu blef en stor glädje i konungens gård, och alla prisade foster-brödernas mandom och lycka. Konungen lät så tillaga ett präktigt gästabud, och undfick Vattu-sin med stor ära och hyllest. Men när foster-bröderna dväljts någon tid tillsammans, tog Vattu-sin ett kärligt farväl af den unge konungen, och återvände hem till sitt. Derefter lefde de lyckliga och nöjda, hvar uti sitt rike, och bistodo hvarandra med råd och dåd, både i fred och örlig. Och här lyktar sagan om de begge foster-bröderna, Vattu-man och Vattu-sin. Anmärkningar. En öfverlemning ifrån ~Östergöthland~, kallad Den underbara Gäddan, utmärker sig genom många egendomliga drag. Den lyder såsom följer: Det var en gång en fiskare, som bodde vid sjö-stranden. Han var mycket fattig, och blef med hvarje dag fattigare, emedan fisket ville föga löna sig. Hans hustru var illa tillfreds härmed, och bannade ofta sin man för hans ringa fiske-lycka; ty, såsom det plägar hända, »när nöden går in, går kärleken ut.» Men icke fick fiskaren mera fisk för det, och han tyckte sig ofta hafva ett uselt och jemmerfullt lif. En dag for fiskaren i sin båt ut på sjön, för att vittja sina krokar, men efter vanligheten voro alla krokarne tomma. Då blef han mycket nedslagen, och visste icke rätt, om han skulle töras återvända till sin hustru. Just som han umgicks med dessa tankar, ryckte det häftigt till på refven, såsom hade der varit en mycket stor fisk. Nu blef mannen åter glad, och halade varligen in kroken, till dess han fick se en stor gädda i vattu-brynet. Vid han nu fattade sitt ljuster-jern, för att hugga fisken i ryggen, begynte gäddan bedja för sig, och sade: »skona mitt lif, så vill jag gifva dig hela båten full med fisk.»
Sedan för uppförande af en lastbrygga med tillhörande duc d’alber, vid staden Grennas redd uti sjön Wettern ett bolag blifvit bildadt, åt hvilket staden, utom andra förmåner, medgifvit rättighet att, i enlighet med den taxa, som för staden blefve fastställd, få för inoch utgående varor uppbära de inflytande hamnafgifterna, icke allenast intilldess samtlige af bolaget i och för lastbryggans och duc d’albernes fullbordande och underhåll bestridda kostnader blifvit till kapital och ränta beläckta, utan äfven derutöfver under 10 så kallade frihetsår, hvarefter lastbryggan, behörigen underhållen, skulle utan ersättning lill staden öfverlemnas, samt 8 Stats-Uts kottets Utlåtande, N:o 163, vissa dels af staden och dels af bolaget utsedde deputerade hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att, på det staden förr än i en aflägsen framtid må fä öfvertaga lastbryggan, Kongl. Maj:t täcktes till Rikets nu församlade Ständer aflåta nådig proposition om beviljande för staden af ett räntefritt lån på 6,666 r:dr 32 sk. att efter 10 års förlopp återbetalas; så har Kongl. Maj:t, sedan vederbörande öfver denna underdåniga anhållan blifvit hörde och densamma tillstyrkt, uti till Stats-utskottet aflåten nådig skrifvelse den 20 December förlidet år, behagat föreslå Rikets Ständer att såsom understöd för den ifrågavarande lastbryggan bevilja ett lån å 6,666 r:dr 32 sk. under de för sådana lån vanliga vilkor och med förbehåll, att planen flir arbetet underställes Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och gil lande, så att utförandet sedermera blefve i vanlig ordning kontrolleradt; hvarjemte Kongl. Majit tillkännagifvit, att den i Kongl. Maj:ts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof intagna framställning om anslag till hamnbyggnad i Grenna komme att förfalla.
Collanderska donations-fonden, alt denna ersättning äfven borde tillstyrkas, helst det läge stor vigt derpå alt dylika enskilda fonder icke blefvo dragne till andra ändamål än som med donalionerne varit afsedde; varande derjemte den mening af flere Ståndets Ledamöter uttalad, alt, då, enligt hvad upplyst blifvit, besparingarne å det af Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens riksdag beviljade anslag för Elementar-läroverken under de sednare åren så betydligt minskats, att återstoden deraf sannolikt skulle inom ett eller högst två år blifva medtagen, det vore af synnerlig vigt, att ett reservations-anslag ställdes till Kongl. Maj:ls disposition till behofvets fyllande under den tid nästa Stats-reglering omfattar. Hos Borgare-Ståndet har vid mom. litt. a, angående ersättning till Bibliothekarien vid Elementar-läroverket i Strengnäs för en till denne tjensteman, genom enskild donation anslagen, men vid läroverkens sednaste reglering i Staten för nyssnämnde läroverk inberäknad spanmåls-lön, samt vid ofvannämnde mom. litt. J, enahanda anmärkning blifvit gjord, som vid detta sednare morn., på sätt ofvan omförmäles, är inom Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 18$. 5 Preste-Ståndet framställd; hvarförutan i afseende å momme tittås h, i, k, angående väckta motioner om anslag till utvidgning af Hudiksvalls, Fahlu och Christinehamns läroverk, flere ledamöter vitsordat behofvet af dessa anslag och yrkat bifall å motionerne; och har, hvad särskildt angår Hudiksvalls skola, motionären förklarat, att, i händelse statens tillgångar ej medgåfve beviljandet af löner för båda de för denna skola behölliga nya lärare, Hudiksvalls innevånare vore beredvillige att af egna medel aflöna den ena läraren.
FRÖKEN LUNDBERG. Ja, och så tänkte vi titta upp. 73 FRU BRUHN. Det var snällt. Stig fram, stig fram! FRÖKEN TÖRNBOM. hälsande åt alla sidor.) Tackar. (Båda damerna stiga fram och slå sig ner, FRÖKEN LUNDBERG (till fröken Sandgren). Fröken är ute och går i dag. FRÖKEN SANDGREN. Ja-a. Och damerna också. FRÖKEN TÖRNBOM. Ja, vi kommo just att gå förbi. RÖNNE. af fröken Lundberg. Ja, och så tänkte herrskapet det hörde vi nyss (Kort förlägen tystnad. Stenström skrattar till högt.) FRÖKEN TÖRNBOM vänder sig bort med en axelryckning). DIREKTÖR BRUHN (utan att svara; (förbindligt). dagens ansträngningar? Hur står det till med fröken Törnbom ofvanpå går FRÖKEN TÖRNBOM. Jo, jag tackar bra. in och får befallningar. Kort därefter kommer Anderberg med bakelser och vin. (Fru Bruhn går till fonden och ringer. Sofi kommer (till fröken Törnbom). Ni ser åtminstone frisk och rosig ut. FRÖKEN LUNDBERG. Ja, det blåser så friskt ute. SAIMA. Annars är det vackert väder. FRÖKEN TÖRNBOM. Åh, ja, ja! Riktigt vackert. (Paus. Anderberg går omkring med brickan.) FRÖKEN SANDGREN (till fru Bruhn). Nu blir det snart tid att flytta på landet. FRU BRUHN. Juni. Men det är ju kort väg och vi resa altsomoftast ditut. Inte för oss ännu. Vi flytta aldrig riktigt förr än i FRÖKEN LUNDBERG. Och alt står i ordning därute? FRU BRUHN. fönstren. Hugo tycker inte om flyttstök. Ja. Det är bara att låsa våningen här och hvitta FRÖKEN SANDGREN. Där lär vara så trefligt. i full harmoni. Hela villan är ett galleri af modern konst... statyetter taflor Åh, förtjusande. En sådan utsikt! Och det inre är RÖNNE. pagne ! (Smackar.) Och sådana viner där fins i källrarne! Iskyld cham
Grefve Gyldenstolpes, Anton Gabriel, den 26 sistlidne Februarii f. m. på bordet lagde tvenne Motioner: 1:0 Rörande förändring i Reglementet för dem, som innehafva de lägre RiddarliusStipendierne; 2:0 Angående befrämjandet af Snällskrifningskonsten. Ut Supra. Justerades 6 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i plenum den i dennes e. m. i öfrigt fattade beslut. Upplästes till justering och godkändes följande från ExpeditionsUtskottet inkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 4*3- Angående Beklädnadsoch Be - Den 3 Mars f. m. 81 BeväringsBirectioners inrättande vid de så kallade RusthållsRegementerne. N:o 4'4- Angående Ledamöters utväljande i BeklädningsDirectionerne vid de Indeldte InfanteriRegementerne. Angående den till granskning af utfärdade Författningar rörande Rustningsoch Roteringsförbindelserna nedsatta Committee. N:o I fråga om yrkad jemkning af Roteringsbesväret vid Westerbottens Regemente. N:o4k> I anledning af verkställd granskning af den så kallade Lappmarks EcclesiastiqueFonden. Angående Arrendet för Skellnora Kungsgård. Angående grunders uppgörande för Regleringen af HofStats-Pensioner. Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard, bade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande:
Då, hvad beträffar den af två Stånd beslutade förändringen af ordet »man» till »röstegande», förekommer att samma förändring lärer, om ej i orden, dock i saken, få anses gillad jemväl genom Ridderskapet och Adelns beslut om uteslutande af ordet »man», hvarigenom momentet i nu ifrågavarande del skulle komma att innehålla, det en röstegande får på annan öfverlåta sin talan och rösträtt i allmän Rådstuga, och då de af tvänne Riks-Stånd tillagda orden: »rösträtt utöfva» icke innehålla annat än en tillämpning af hvad, genom antagande af orden: »talan och rösträtt» i första raden, blifvit af samtliga Riks-Stånden beslutadt, anser sig Utskottet böra vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, att i afseende på lydelsen af 13 § mom. 1, med Presteoch Borgare-Stånden sig förena. För 16 §:ns sednare del näst efter orden »för val af Landstingsman» uti Utskottets förslag hafva Bidderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Slånden beslutat följande förändrade lydelse: »uti December för bestämmande af Stadens utgiftsoch inkomst-stat enligt § 75 och för anställande af val till återbesättande af de befattningar och uppdrag inom kommunen, hvilka vid årets slut blifva lediga, äfvensom för val af Revisorer;» 8 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial M W4. hvilken förändring följaktligen, såsom genom Rikets Ständers beslut godkänd, bör i författningen införas. Vid § 33, som blifvit utan anmärkning godkänd af Presteoch Bonde-Stånden, hafva Ridderskapel och Adeln samt Borgare-Ståndet beslutat endast den förändring, att ordet »Tre» i början af §:n skulle uteslutas; och då denna förändring oundgängligen påkallas af den förändrade lydelse § 16 genom 3 Stånds beslut erhållit, torde ifrågavarande § 33 få anses af Rikets Ständer godkänd med uteslutande af ordet »Tre». Af 41 § enligt Kommitterades förslag, hvaremot Utskottet i denna del icke haft något att erinra, äro