Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2 7 jfimii t. m. vid detta tillfälle få erinra Ridderskapet och Adeln om de svära följder som inträffa, enär Brännvinets tillverkning förbjudes, man förbrukningen al denna vahra lemnäs fri. Exempel af dessa följder hafva visat sig de framflutne år, då ett sådant tillvei kningsförbud utfärdades. Vissa patroner, som dervid in nehaft par specuiation stora Brännvinslager, rigtade sig omättligt på Nationens bekostnad; vida större penningesummor till Utländskt Brännvins införskaffande utsopades af Riket, än sorn behöfs till spannmåls införskrifvande, om än Brännvinstillverkningen varit lofgifven; och Landtmannen, hvars folk göra anspråk på Brännvin, som genom vanan blifvit ett lifvets behof, utan att bekymra sig derom till hvad pris som denna vahra uppstegras, satfes derigenom i det nödtvång och obilliga lidande, att då han af en bräntunna säd vanligen erhåller circa 20 kannor brännvin, men Brännvinsförsäljare uppsatt priset derå till 3 a 4 R:dr kannan, hvaremot sädespriset icke uppgick, till högre än emellan 13 och 15 R dr Tunnan, nödgas försälja 4, 5 a 6 Tunnor Råg, för att kunna komma i tillfälle att inköpa de» qvantum Brännvin, som han sjelf af en Tunna egen säd kunnat tillverka, om friheten dertill icke varit honom betagen. Jag finner således ingen sann patriotisk anledning dertill, att to-; tält eller partielt förbjuda Brännvinstillverkning, utan så vida en total missväxt skulle inträffa, och politiska förhållanden gora det omöjligt, att kunna erforderligt qvantum spannmål utrikes ifrån införskaffa, dä i sådant fall ej Den 27 Junti e. m. 537 mindre Brännvinstillverkning, än ock all Brännvinslörtäring bor förbjudas vid enahanda straff för den som deremot bryter. Och således ej endast det förra, eller blott Rrännvinsbrän. ningen, emedan derigenom beredes icke landets väl utan Ockrarens trefnad och tn uppenbar Nationalföriust, sorn Arithmetice kan bevisas och af erfarenheten bestyrkas.
Betienlng t allmänhet mäst ha'wa ospard wld expedierandet af alla de frågor, som förekommit, den dyrhet, som här räder pä alla förnödenheter, samt de arfwoden, wmwld förre Riksdagar blitwit denna Betjening tillagdt; sä lära RiNns Högloft. Ständer härutaf benägit täckas finna, alt detta är det mmdsta, som för en sadan trägen och beiwärlig tjenstgöring kunnat förestås. Hwad Den ir Ianuarti. 695 Hwad Bonde-Sländets Ordinarie Secreterare onaär; lä emedan det särskildta sörhällande med honom inträffar, att tvid förre Riksdagar den^ som detta Embete förrträdt, derföre blifwit belönt efter KonglMa>:ls Egir höga godrfinimnde; Tv bäfwer Herr Greftven och LandiMarffalken samt Herrar Taleman icke ansett lämpeligt, akt wid detta tilltälle nägot witzt belorp i egenskap af Alfwvde trll honom förestå. Zfrän Wallofl. Borgare-Ständet hor harwid bliswit anmärkt otc ehuru tillförene den ordning warit följd, att Bond^-Srändets Secreterare ester Konungens särskildta godtfinnande blijwit belönt, synes dock nu mera sädant icke äga rum, utan att denna Embetsman mä pä lika sätt som de östige Rlks,Stöndens Secreterare njuta siri tillständiga aflöning as Staten.
Det föreställer sig för xnitt begrepp, som detta beslut inskränker sig endast till 2:ne frågors besvarande af nu varande Ständer. i:o Skall den bestämda nedsättningen till 45° T:r under Grosshandlaren Weners återstående arrende-år fortfara? 2:0 Skall Egendomen på ny arrendeauction utbjudas, sedan de beviljade 10 arrendeåren tilländalupit? Då jag antager, att Rikets Ständer, till bibehållande af aktning hos allmänheten för Rikets Ständers beslut, sjelfve visa aktning derföre, så tror jag, alt ingen medelväg bör sökas, utan antingen bifall eller afslag å en längre fortfarande arrende-nedsättning beslutas. För min del tillstår jag, att inga skäl för mig visa sig, hvarföre jag, med hänsigt till statens knappa tillgångar, skulle medgifva något ytterligare fortfarande af den bestämda arrende-ned - Den 2 Mars e. ni. sättningen, utan anser jag arrendet å Svartsjö Kungsladugård höra på ny auction uthjudas, när de af i8a3 års Ständer determinerade arrendeåren lupit till ända. Som skäl till den af i8a3 års Ständer medgifne arendenedsättning antogs förnämligast, att Arrendatorn på odlingar skall nedlagt en förmögenhet af 3o,ooo R:dr B:co. Sedan den af Ständerna då i underdånighet önskade undersökningen om KungsLadugårdens alla förmåner och utgifter nu försiggått, samt en calcul blifvit upgjord, som visar, att Arrendatorns förlust skall upgå till 343 R:dr 35 sk. 8 r:st. B:co årligen, så önskar han ändock, att blifva vid arrendet bibehållen.
I sammanhang med nu framställda ämnen, har Utskottet ansett sig äfven böra afgifva yttrande i anledning af den vid sednaste riksmöte väckta, för samtliga Statsdepartementerna äfvensom de flesta andra embetsverk gemensamma frågan om indragning af Kanslistoch Kopist-befattningarne, hvarom en allmän framställning jemväl blifvit i högstberörda nådiga Proposition meddelad. Enligt åberopade protokoll öfver Finans-ärenden, har nemligen Departementschefen vid underdånig föredragning af till statsregleringen hörande frågor, i afseende å Kanslistoch Kopist-beställningarne inom Konungens Kansli och motsvarande tjenster inom andra embetsverk, erinrat om den af Rikets Ständer vid sistlidne riksdag yttrade åsigt, att dessa tjenster vid en blifvande reglering borde indragas, mot det att särskilda medel anvisades till bekostande af hithörande göromål; såsom skäl hvartill blifvit anfördt, att ifrågavarande tjenster hufvudsakligen vöre afsedda för utskrifning, kollationering och afsändande af expeditioner. Häremot hade nu Departements-chefen, hvad Kanslisterna beträffar, anmärkt, dels att dessa tjenstemän ganska mycket sysselsättas äfven med andra, mera magtpåliggande göromål än de nyss uppräknade, såsom biträde vid uppsättningen af expeditioner, protokollsföring, utredning af vidlyftigare ärenden m. m., dels att den förändrade, på en permanent arbets-fördelning grundade arbetsordning inom stats-expeditionerna, hvilken vid sednaste riksdag lyckades vinna Rikets Ständers bifall och redan blifvit införd, i den mån det kunnat ske, uttryckligen förutsatt Kanslist-tjensternas bibehållande. Men om också i dessa tjensters egen beskaffenhet icke läge något direkt hinder för deras indragning, ansåge likväl Departements-chefen, att, med hänsigt till så väl tjensteverksamheten som pensionsrätter det hvarken vore nyttigt eller billigt, om de civila embetsverken så organiserades, att den första ordinarie befordran ej gerna kunde vinnas förr än vid 40 eller SO års ålder, och för mången utsigterna att ens någonsin uppnå en fast och betryggad ställning nästan helt och hållet stängdes.
Ja yttrat den ranka, at hos Kongl. Maj:t mätte i underdånighet anhallas, der en särffildt Lommitts mätte härtil i Räder utses och förordnas, Och som Ja altsa wunnit, fa lära Riksens -Högloft. Stander tackas, at hos Kongl. Mastt i underdänighet detta anmäla, med underdänig anhällan tillika, det Kongl. Maj:t i Räder räcktes en sadan commi.re förordna; ankommande pä Riksens Högloft. Ständers egir bepröfwande, huruwida, enligt Stats-Urflorcets hemställan under den 5 ststlidne October, In!>trEion för denna K.evi8ior>8-Lommtts ma af Riksens Högloft. Ständer utfärdas och wederbörande til efterrättelse meddelas. Stockholm den 6 Mars 1810. Pä Högloft. Ridderffapets Pä Högwördige Prästeych Adelns Ledamöters Ständets Ledamöters magnar wägnar Llaes HILMMA. 1mZ3tZäiu8. Den 8 Mars. 429 Pä Wällofl. Borgare» Pä Hederwarda Bon Ständets Ledamöters Ye-Sländets Ledamöters magnar wägnar skräll. Lngel. ^näera blit880n. bl. Lröclelius. Uplästes et ril Präste-Ständet ingifwit och med deft tilstand med de öfrige Standen communiceraät OiÄLmen, sä lydande: Wid upläsandet af Högloft. Stats-Utffottets sednast ingifne Linance-Plan af den 2:dra Febru» aril i8io, 4:de LuEena flurmening: "At om genom "Inrikes
Lena hade tjänat hos nämndemans i sex år nu, när man hann till den 24 april, och sedan nämndemansmor dog i fjol, hade hon förestått huset. Det var en hedersam plats för en flicka, som icke ännu fyllt sina 2i, och Lisa var stolt öfver sitt älsklingsbarn. Moster Lisa skulle just låta sina blågrå ögon vandra från matboden öfver på Adolfs ljusa lugg, när hon fick se nämndemans äldste son, Johan, styra bort till matboden. Han gick direkt in, tog Lena om lifvet och — j a minsann, kysste han henne inte midt på mun! Och så mycket såg moster Lisa på bägge de ungas sätt, att inte var detta första gången. Det skymde för hennes ögon och susade för hennes gamla öron. &gt;M y g myg. g a n gan. myggan s u su. r a r r a r. surar, » stafvade Adolf i sjun gande ton. Gumman hörde för första gången under sin skolmosterspraktik inte, att hon läste orätt, IDUN 224 och Lill-Lisa tittade med stora undrande ögon på mormor. » Ja, det var snällt, lille Adolf, » sade gumman. » Du får slippa nu. » Hon var som ett lärft i ansiktet. 5 o. Det var på julafton och skymningen kom på. Moster Lisa hade inte fått en blund i sina ögon på hela natten. Nu satt hon inkrupen i soffhörnet och tummade oroligt på psalmboken med messingsknäppena. » Herre Gud, Herre barmhärtige Gud! » hviskade hon. » Skall det hända mig med h e n n e också! Fader, gånge denna kalken ifrån mig. » Lisa var en vanlig allmogekvinna, något djupare anlagd kanske och med en smula mer utveckladt känslolif, men hon var inte något sjåp. Men ändå kände hon sig slagen af hvad hon sett föregående dag i matboden hos nämndemans. Hon kunde inte få de ur sina tankar. Att ett par ungdomar ge hvarann en kyss, det är väl ändå inte så förskräckligt. Nej bevars, om det nu bara vore det. Men hur långt hade det gått, hur långt skulle det komma att gå? Skulle Lena komma hem liksom Augusta gjort och bli till en visa i socknen!
Ibland de i detta-hänseende tänkbara sätt torde för närvarande icke finnas något lämpligare än en revision af unionsfördraget; och tillstyrker jag derföre den i första punkten föreslagna underdåniga skrifvelsen; dock med förbehåll 'ätt motiven ändras till öfverensstämmelse med hvad Frih. Sprengtporten föreslagit. Gr. Pö'8'8'e, Knut: Emedan Utsk;ts Betänk, mera vidrör det Den 17 Slars t. m. ömsesidiga förhållandet mellan båda folken, än dessa båda folks gemensamma förhide till andra stater, isynnerhet sådant det, till följe af mitt yrke, för mig lifligast framträder, vågar jag bedja att få yttra några få ord om unionsflaggan, Utsk:t anser, att det främsta rummet inom föreningen och rättigheten att, i förhide till utländska makter, representera densamma borde fortfarande bibehållas åt Sverige. I afs. på den representation, som en unionsflagga utgör, så förlorades detta främsta rum 1844. Ibland de punkter, som Utsk:tet anser sig böra upgifva, såsom angelägna löremål för förändring, förekommer äfven formen för en unionell representation. Dermed kan nu menas kongress; dermed kan äfven menas gemensam unionsflagg. Ofvertygad att Utsk:t ingalunda ansett frågan örn flaggan för en småsak, ehuruväl denna fråga, af lätt förklaradt skäl, i det afgifna Betänk:det framträder mindre bjert, än åtskilliga andra förleden, vågar jag antaga, att uttrycket unionell representation här har en dubbel mening. Jag gör det så mycket hellre, sorn Utsk:t på ett föregående ställe talar om flaggan såsom dyrbar för folket genom påminnelser om ärorika minnen etc., äfvensom Utsk;t anser, att den genom nuvarande unionstecken fått en främmande tillsats. Svenska örlogsflaggan har, sedan urminnes tid, varit blå med gult kors. En förordning under Erik XIV säger, att den skall vara blå med guld, såsom den af ålder varit häfver. Efter Noriges förening med Sverige, anbringades 1815 ett unionstecken sålunda, att öfra fältet vid flaggstången blef rödt med ett hvitt kors på sned.
Det är väl sant att på en fattades början, på en annan mellersta delen och på en tredje slutet, men hvad betydde det – jag kunde ju tänka mig hvad som fattades. Jag hade att välja mellan ”Midnattsklockan”, ”Röfvarslottet” och ”Celina eller det Hemlighetsfulla barnet”, och jag valde den sistnämda, emedan af dess 10 delar fattades blott den 5:te och 7:de. Och att nu föreställa mig att jag skulle utan afbrott – ty jag satte ej i fråga annat än att stiltjen skulle fortfara i flera dagar – få gå igenom alla dessa skatter, hvaraf ingen enda kunde komma i min mors byrålåda! Det var ännu ljust vid andra fönstret. Dit drog jag en gammal länstol, kröp upp i den och med Celina öfver fönsterkarmen och hufvudet öfver Celina studerade jag ifrigt, tills jag fick matbud. Jag var mycket rädd att min far skulle fråga hvad jag gjort, eftersom jag ej straxt kommit ned, men värdinnan, hvilken säkerligen känt sig glad öfver att vara af med mig, medan hon i köket ställde om den lilla anrättningen, förmodade att jag varit så klok och sofvit en stund; och min far, som under tiden skött brädspelet med värden, hade intet annat att säga än att han var nöjd med mig för det jag icke visat någon otålighet De timmar, som följde på min återkomst till den mörka salen, voro just icke roliga, men med Celina på armen somnade jag dock snart, och i soluppgången började jag min lektyr på nytt. Vid den derpå följande dagens soluppgång hade jag blott en enda del qvar och befann mig på ett förtvifladt nyfiket ställe, då jag fick höra gamle Elias nere på gårdshällen, huru han, vid det han knackade på min fars fönster, med frisk röst ropade: ”God vind, patron – ingen tid att sinka bort!” Hvilket dunderslag! Emellertid fanns intet annat råd än att offra min förtviflan och mina deltagande känslor för Celina, ty att begära taga boken med mig dertill hade jag ej mod. Jag stod ännu alltför nära barndomen att icke liksom litet smått blygas för min tidiga lektyr på egen hand, der jag naturligtvis icke förstod att utesluta de scener, vid hvilka min mor alltid brukade låta mig vara ”sömnig.”
Stånden skulle kunna fatta något beslut i sådana frågor, som genom ett dylikt förfarande blefve af förstärkta Utsk. lemnade oafgjorda, och hvilka likväl ofta kunna vara af den beskaffenhet att något beslut öfver dem ovillkorligen mäste fattas. Man kan äfven af andra ställen i grundlagen draga den slutsats, att denna lag icke ovillkoi ligen fordrar, att samtlige ledamöter måste vara tillstädes vid voteringar inom Utsk., som med R. St:s rätt besluta; så stadgar t. ex. 38 §:n Riksd.Ordn. i afseende på BancoUtsk., då det afgör med R. St:s rätt, att icke mera än |udelar af ledamöterne behöfva vara närvarande. Jag har ingått i denna förklaring i anledn. af en ledamots yttrande, men jag får tillika förklara, att jag anser både mig och hvar och en annan oberättigad att här ingå i någon tydning af grundlagen. Vi måste förstå densamma Den 11 Maj. efter (fess bokstaf och få icke i afseende på dess tillämpning åberopa stöd af praxis. På alla dessa skäl vågar jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. icke malte vidtaga något annat beslut i afseende på detta betänk, an att lägga det lill handl ingar no, då ingen annan anmärka, deremot är gjord, än den som reservanterne trott sig befogade alt emot den r5g punkten framställa. Frih. Rehbinder, Fredr Wilh.: Såsom varande en bland dem, hvilka inom förstärkta StatsUtsk. deltagit i den klandrade voteringen, anser jag mig böra gifva tillkänna, att jag fullkomligen delar de af Gr. Horn i ämnet yttrade åsigter, så mycket mera, som det i annat fall otvifvelakligt skulle kunna inträffa, att ett enda PiiksSt. kunde hindra alla de öfriga från att votera i förstärk t Utsk., och sådant kunde leda dertill, att aldrig någon votering der komme ali äga rum. Jag kan således icke medgifva att denna votering varit oriktig. Hr Nordensköld, Otto Gustaf: Jag anhåller att bär få yttra, att då Gr.
och det röda skenet växte o c h växte, det blef en väldig flamma, hvilken likt ett eldsprutande odjur sprang rasande u p p o c h ned. Georg ville ropa, men hans tunga var som förlamad, han ville öppna dörren o c h förmådde cj röra en 1cm. O c h nu. ett åsklikt brakande, ett sviktande och sjunkande, som o m jorden öppnade sig, ett smattrande, d i n och gnissel. och hjärteslitandc skri! I ångest o c h fasa förlorade han sansen. D å han åter k o m till besinning, såg han sig ligga på öppna fältet. A l l a hans leder voro som sönderbrutna, men han reste sig likväl stönande upp. D o c k, när han fattade den förskräckliga syn, som mötte hans ögon, var det h o n o m, som ville hans hjärta sprängas af förtviflans v c. Hela tåget låg söndersplittradt, spillror och lik öfvcrallt, o c h alltsammans blodrödt belyst af de väldiga lågor, som ur lokomotivets skärfvor slogo upp m o t den svarta himmelen. Klagan o c h j ä m m e r, förfärliga skri o c h gälla nödrop fyllde luften. Ur Georgs strupe trängde ett gurglande ljud, han - störtade framåt, fram öfver spillror pch åter spillror. o c h nu. » så ljöd det med hjärtslitande kvidan i hans öra. S o m förstenad stod han, hans läppar skälfde, hans utspärrade fingrar grepo i tomma luften. En bråte af trä o c h järn låg framför hans fötter. men hans stelnade blickar trängde genom detta kaos. han såg sina kära barn, sin vackra unga maka, med bleka anletsdrag, bristande ögon. från hans läppar trängde en vild rossling, o c h. Och då vaknade han Morgonen grydde o c h tåget höll just vid en liten landtlig station. Georg for med bägge händerna öfver pannan, på hvilken kallsvetten pärlade i täta droppar. Nu öppnades dörren, o c h då sprang han upp, störtade ut, ilade längs med tåget, sökte med irrande blickar kupén.
Medan Arve nu stod der nedsjunken i sina funderingar, ljöd aftonringningen öfver grafvarne, och han tyckte att det låg en stilla och ljuflig frid utbredd öfver hela platsen, der de grönskande sängarne lågo bäddade sida vid sida. Torfvorna på grafven nästintill den, der Arve stod, svällde så inbjudande. Han kunde ej afhålla sig att taga plats på den fredliga kullen; men knappt hade han vidrört den, då ett sakta frasande bakom honom störde hans tankegång. Han vände sig om, och se, förbi honom skymtade en svartklädd gestalt. Det var Josefina, som smygt sig in genom kyrkoporten, att med några friska rosor smycka den hädangångnas graf. ”God afton, Josefina!” sade Arve i en ton, som klingade välgörande ljuf för den öfvergifnas hjerta. ”Stör jag er, så går jag?” ”Arnman var ju alltid mammas vän,” svarade Josefina sakta och lutade sig ned till grafven. Arve, som tydde det obestämda svaret efter sin egen önskan, stannade qvar; och då Josefina fullgjort sitt sköna, men smärtfulla åliggande, följdes de tysta åt från kyrkogården och nedåt gatan, vid hvars slut Josefina bodde i det lilla gula huset. ”Stackars Josefina,” började Arve, ”har ni ännu tänkt på någon tillflyktsort? Har ingen lägenhet yppat sig?” ”Nej! Jag har frågat efter i några hus; men de behöfva ingen sömmerska, och tro ej att jag kan uträtta något annat.” Arve suckade. Han led med Josefina, hvilken straxt derefter återtog: ”Ja, nog är det tungt och bittert att öfverallt mötas af tillgjordt, tvetydigt medlidande, och ändå öfverallt få nej. Jag måste dock finna mig: knot och klagan förbättra icke mitt läge. Jag ernar derföre, utan att vidare öda tid på förfrågningar om kondition, fortsätta mitt arbete på egen hand.” ”Men Josefina är så ung ännu att lefva ensam.” Ett matt, smärtsamt leende på flickans bleka läppar tolkade hennes öfvertygelse att det, hvad hennes ungdom beträffade, icke hade någon fara.
Prof. TJtdr'. d. f Julli 1818- S. D. Vällofl. Borgare-Ståndet, sorn uti medholt Protokolls-Utdrag af den 4 dennes 1 frågan angående de i afseende på Bevilllningens afgörande, föreslagne 2:rje altemativer till bestämmande af öfverflöds-afgifterne, tillkännagifva sig förblifva vid dess den u, £20 och 29, Junij[ derom fattade Beslut, att någon Bevillning icke kommer att äga rum i och för öfvergods nyttjande, utan bristen i Bevillnings-suipman ersättas genom fyllnads afgiften, inbjuder sina Med-Ständer att förena sig om den voterings-proposition, som VällofJ. Borgare-Ståndet för ändamålet föreslagit: men, sorn Bonde-Ståndet redan godkänt de af Bevijlnings-Utskottet föreslagne voteringspropositioner, och öfverlemna! frågan till förstärkta Siats-lLJtskottets afgörande, så kunde berör-’ de inbjudning ej antagas. S. D. Sedan Vällofl. Borgare Ståndet, enligt aflemnadt Protokplls-Uldrag af den 4 dennes, yöande 5 punkten af Bevillnings-Utskottets Betänkande den 30 sistl. Maji om sättet för Tullafgifternes erläggande, antagit det af Utskottef: uti Memorial Ii:o 35 meddelte jemknings förslag, dock att de der uteslutne orden: Efter deri traJiquerandes val, införas emellan orden: Importerade varor, och orden: ma erldggas; så enär den af Vällofl. Borgare-Ståndet föreslagne rättelse blott innefattar ett förtydligande, finnér Bonde-Ståndet ingen betänklighet att dermed sig förena och i följe deraf Väjlofl. Borgare-Ståndets inbjudning i denna del antaga. Från Högloft. Ridclerskapei och Adetrti S. 15.
Plankor och bräder, som föryttras från sågverken till användande i orten, få deremot betalas efter årets exportpriser. Tjärubränning idkas väl på några ställen i länet, men ingenstädes i större utsträckning, såsom näringsgren för hela hushåll eller för befolkningen i någon viss trakt. Lägenheter till torftägt lära gifvas mångenstädes i provinsen, men så vidt kändt är, begagnas torf, såsom brännmaterial, endast på några ställen i bergslagen, nemligen vid Lesjöfors bruk både för en del af jerntillverkningen och för arbetärnes husbehof samt vid Svartsängen och Nordmarks grufvor till bränsle i arbetarnes boningar. D) Enligt de summariska uppgifter, som till Eders Kongl. Majits Befallningshafvande inkommit angå- Tab. N:o ende jagten efter rofdjur, hafva under åren 1856—1860 blifvit inom länet dödade det antal sådana djur, som tab. N:o 5 upptager. Af Jagtkassans medel äro under berörde år utanordnade skottpenningar för dödade rofdjur med tillsammans 44 R:dr 50 öre R:mt. Genom år 1824 träffade öfverenskominelser inom de flesta härader i länet hafva väl högre skottpenningar eller belöningar, än de i lag bestämda, varit för dödade rofdjur utfästa; men sedan tiden, för hvilken dessa öfverenskommelser gällt, gått till ända, har någon håg för deras förnyande icke försports, utan har man hellre anställt skallgång efter björnar och vargar, när de i någon ort visat sig, och detta merändels med god framgång. Under femårsperioden äro ©tvifvelaktigt af rofdjur icke få husdjur dödade, men några anteckningar derom hafva icke blifvit i orterne gjorda, och uppgift å berörde husdjurs antal och slag kan således ej lemnäs. E o. F) Bergsoch brukshandtering samt fabriker, manufakturer och handtverk.
Virke till oundgängliga Byggnader af Mecha.' siska Verk och Broar m. m-, som Delägarne älven i underdånighet begärt , kan Kongl;’ Maj.t icke bevilja , då Skogarne å Hallands Ås , utom hvad Bostället Wenedike kan tillkomma, och som för dess eget behof bör tillhandahållas, icke äro af Allmännings egenskap eller Kronan tillhöriga, utan dels Frälse dels SkatteHemman tillkomma. Hvad slutligen beträffar Delägarnes un. derdåniga anhållan, så väl om Nådigt tillstånd att till Fond för Hamn - och Brobyggnaden vid Höganäs, få för det Gods, som der aflastas , beräkna och uppbära de vanliga afgif. terna af Tolag, Mätaresamt Bro-Hamnoch TunnePenningar , som ock om befrielse från Spinnhus - afgifts erläggande för Stenkol; så Ridd. 0. Ad. Prat, II, B. 83, 34. 178 Den 5 fannani. ▼ill Kongl. sedan de yttranden , som häröfver från vederbörande blifvit infordrade, i underdånighet inkommit, Dess Nådiga Beslut, rörande desse omständigheter, Delägarne meddela. Hvilket vederbörande till underdånig efterrättelse länder. Datum ut supra. GUSTAF ADOLPH. (L, S.) M. Rosenblad. Att denna Afskrift är med Höga Originalet till alla delar lika lydande , betygas. Helsingborg den ig Ex Officio T. Tornberg. Not. Publicus. (Sig.) Ofvannämnde tvänne Memorial jemte Bilagan lades på bordet. Herr Grefven och LandtMarsfcalken tillkännaeaf> att sora ett ett ganska stort antal af Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter, redan hos Herr LandtMarskalken anmält sig att i dag få tala, och sådant omöjligen kunde medhinnas på förmiddagen, komme Plenum kl. half 5 eftermiddagen, att i slikt ändamål ytterligare fortsättas. > Den 5 ^amiant. »79 Herr Rothlieb, Carl Fredric, anförde skrifteligen följande: Då jag utur minnet återkallar den godhet och det öfverseende, hvarmed Höglofl.