Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De stå på trappan framför manbyggnaden, obeväpnade, leende, då den första larmande skaran hinner fram dit. Och folket stannar framför denna lilla skara af lugne män. Där finnas de, som i glödande förbittring hade velat kasta ned dem på marken och trampa dem under sina järnskodda klackar, såsom folket på Sunds bruk gjorde med förvaltare och inspektor för femtio år sedan; men de hade väntat sig stängda dörrar, beslutsamt lyfta vapen, de hade väntat sig motstånd och strid. »Käre vänner,» säga kavaljererna, »käre vänner, I ären trötta och hungriga, låten oss ge er en bit mat och smaken först på en sup af Ekeby egna hemmabryggda brännvin.» Folket vill ej lyssna till sådant tal; det skränar och hotar. Men kavaljererna ta ej humör. »Vänta blott,» säga de, »vänta blott en sekund. Se, Ekeby står öppet. Källarporten står öppen; boden står öppen; mjölkkammaren står öppen. Era kvinnor störta af trötthet; barnen skrika. Låtom oss först skaffa dem mat. Sedan kunnen l döda oss. Vi skola ej springa vår väg. Men vi hafva vinden full af äpplen. Låten oss gå efter äpplen åt barnen!» En timme senare är festen i full gång på Ekeby. Den största fest, som den stora gården skådat, firas där i höstnatten under den stora lysande fullmånen. Nedrifna vedkaster hafva antändts; öfver hela gården flammar bål vid bål. Folket sitter där gruppvis, njutande värme och hvila, medan alla jordens goda gåfvor utströs öfver det. Beslutsamma män hafva gått in i ladugården och tagit, hvad som kunde behöfvas. Kalfvar och får hafva dödats och äfven ett och annat storkreatur. Djuren hafva styckats och stekts i en handvändning. Dessa hundratal af hungrande sluka i sig maten. Djur efter djur ledes ut och dödas. Det ser ut, som om hela ladugården skulle tömmas på en natt. De hade haft höstbak på Ekeby just de dagarna. Sedan den unga grefvinnan Elisabet kommit dit, hade det åter blifvit fart i de inre göromålen. Det var, som om den unga kvinnan ej ett ögonblick påminde sig, att hon nu var Gösta Berlings hustru.
Det har dessutom hitintills ansetts nödigt att all bränvinsredskap skulle vara förseglad under den tid af året då tillverkning af bränvin varit förbjuden, äfvensom å sådan redskap, hvilken till begagnande icke varit anmäld, och enär frestelsen till lönnbränning hädanefter icke torde minskas, äfvensom alt man kan befara, det en stor del af de nuvarande så kallade småpannorna, hvilka såsom oförseglade hädanefter icke skulle blifva konfiskabla. komma att förvaras eller öfvergå i personers händer, för att vid lägligt tillfälle till lönnbränning användas, synes det mig som skulle denna kontroll fortfarande vara behöflig. På ofvan anförda skäl tror jag Utskottet handlat försigtigast, om föreskriften, angående försegling af den mindre bränvinsredskapen, fortfarande fått bibehållas. Sammansatta Hevillai», Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Vtsk. Bet. M 4. 23 Genom Utskottets förslag att af allmänna medel, och med 20 procents förhöjning af metallens värde, inlösa sistnämnde bränvinsredskap, tror jag visserligen att en stor del »småpannor» kommer att försvinna, men då det icke kan åläggas innehafvare deraf att ovilkorligen till inlösen hembjuda denna redskap, befarar jag att den ofvan antydda olägenheten icke kommer att i allo undanrödja».» af Herr Lagerbjelke, C. 0.: »Jag har icke med min röst bidragit till Utskottets beslut, enligt hvilket skilnaden emellan större och mindre brännerier skulle bortfalla och allas tillverkning ställas under tillsyn af kontrollör.
S Sami. 1 Afd. 16 haft. 1 2 BcviUnings-UtskoUéls Memorial N:o 47. eller understiger det antagna medelbeloppet, har Ridderskapet och Adeln åter ansett denna tillökning eller minskning böra beräknas endast för jemna 500 R:dr af det öfvereller understigande beloppet. Sistnämnde beslut har antagligen tillkommit i ändamål att underlätta uträkningen af hvarje Stads ersättning. Men då denna uträkning endast en gång årligen ifrågakommer och vid det antagna decimalsystemet med stor lätthet låter verkställa sig, får Utskottet inbjuda Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af sitt i omförmälda hänseende skiljaktiga beslut, antaga Utskottets af Presteoch Borgare-Stånden godkända förslag. Huruvida de redan' af 3 Stånd fattade, i hufvudsaken öfverensstämmande besluten angående tolags-regleringen skola anses utgöra Rikets Ständers beslut, eller förslaget härom bör betraktas vara af bevillnings-natur och således, derest Bonde-Ståndet fortfarande vidblifver sin skiljaktiga mening, må blifva föremål för votering i förstärkt Bevillnings-Utskott, är en fråga, hvilken, af skäl Utskottet redan i Memorialet N:o 16 antydt, lärer böra slutligen besvaras, innan Utskottet till vidare behandling upptager återremissen af sjelfva tulltariferna. Om det också icke kan nekas, att tolags-afgifterna, sådane de hittills utgått, saknat de egenskaper, som utmärka allmänna bevillningar och att en reglering, , hvarigenom dessa tolags-afgifter upphörde, emot godtgörelse af Statsmedel, icke heller skulle kunna i och för sig till. frågor af bevillningsnatur hänföras, så innefattar likväl det förslag till reglering, som nu är å bane, tillika den bestämmelsen, att de fordna tolags-afgifterna skulle inbegripas i sjelfva tull-afgifterna och sålunda öfvergå till en allmän beskattning, hvarmed godtgörelsen för den förlorade tolags-inkomsten skulle bestridas.
Vi sågo briggen framför oss på tre kabellängders afstånd, med storoch märsseglen redan tillsatta, skjuta fart för en frisk körare, och i nästa ögonblick voro alla dess klutar uppe. Att briggen äfven observerade oss, funno vi snart, ty dess besättning uppstämde utmanande hurrarop, dem vi icke voro sena att besvara. Vi rodde med fördubblad ifver ... – Håll, inföll Vanloo, – du ihågkom väl mina ordres: öfverrumpling, icke öppet angrepp? – Aj, sade Sigurd, – Blackwell hade således rätt. Han mindes kaptens ordres bättre än jag, ty han gjorde invändningar, då jag kommenderade till angrepp. Men jag uppfattade kaptens befallning så: Öfverrumpling eller i nödfall öppet angrepp. Nog af, kapten, jag manade på mina bussar, vi vunno på briggen, den öppnade en skarp musköteld mot oss, vi nalkades ändå. På halfannan kabellängd helsar den oss med sina akterkanoner, båten på högra flygeln tilltygas af ett slumpskott så illa, att den sjunker och ... Vanloos ansigte mörknade. – Hafva vi förlorat manskap? frågade han. – Kapten, de blefvo alla upptagna i de begge närmaste båtarne, ingen enda gick till botten. Men då jag hörde det vilda, hånande skri, hvarmed Drakes folk helsade denna vår otur, tänkte jag blott på att fortsätta jagten. Medan Blackwell och Leclerc bergade manskapet från den sönderskjutna båten, avancerade jag och Bergman mot fienden. Vi gjorde oss färdiga att lägga ombord med honom, då han vänder och lägger oss i lä; vi måste sacka, och i detsamma gömmer sig månen åter bakom molnen, likasom om den tyckt, att nu hade den gjort sin sak väl ifrån sig. Det blef mörkt som i en säck, brisen friskade på, och jag började förstå, att det skulle tjena till intet att fortsätta försöket. Jag gaf således signal att vända om, ehuru det kostade på mig. Skurkarne ha undkommit oss, vi hafva två man lätt sårade och ha förlorat en skeppsbåt: det är hela saken, kapten. – Vi ha åtminstone icke din vishet att tacka derför, att saken ej fick en värre utgång.
Skulle nu blifva i lag föreskrifvet att regleringen skall verkställas så snart sig göra låter, så blifva ledamöterna i nämnden naturligtvis nödsakade att resa från pastorat till pastorat, vistas inom socknarne, fara dit tillbaka vid sockenstämmor, som skola hållas ronde konventionerna o. s. v., så att hela deras tid skulle af detta åliggande vara uptagen. Det är mer än man kan begära och jag fruktar att stora svårigheter skola under sådana förhållanden möta att finna någon, sora vill åtaga sig ett så betungande arbete, särdeles då man måste hoppas att till en sådan befattning väljas personer, som äfven i hvardagslag icke äro alldeles utan nödig sysselsättning. Den andra betänkligheten är den, att enligt K. M:ts förslag skall vid regleringen af en pastorslön tagas i betraktande 3 särskilda omständigheter; först och främst gällande författmr, på hvilka presterskapets rättigheter grundas; lör det andra den inkomst, pastor f. n. åtnjuter af församlingen'; för det tredje förh:det i öfriga socknar inom länet. Vi veta ganska väl att det är nästan ingen församling der pastor verkligen upbär af församlingen allt, hvartill han af författningen är berättigad; i de allra flesta fall åtminstone sker det icke. Detta har man således att ställa såsom ett maximum; ett minimum finnes under nuvarande förhållanden i den lön, pastor upburit af församlingen, och det är nog sannolikhet att mellan dessa båda gränser kan det vara ett ganska stort stadium och att till ledning för nämnden det är af vigt att cga kännedom om huru presterskapet i allmänhet är vid den tidpunkten aflönadt. Ty, såsom jag vid ett tillfälle till prot. i K. M:ts Propos. yttrat, missnöjet med presterskapets aflöning gäller i första rummet sättet, men i öfrigt ojemnheten inom vissa hvarandra närliggande orter, så att, då i en församling ett hemman betalar vissa tunnor spannmål, så betalar man i en annan ett vida mindre eller större antal. Denna jemförelse mellan de olika pastoraterne är således för nämnden af stor vigt och den leder också till rättvisa, då den sker systematiskt, derföre att, i den mån lefnadskostnaderna stiga och i allmänhet jordbruket går framåt, samt välmågan inom
Jag är säker om, att den klassiska diktningens stora, helstöpta kvinnogestalter ej kunna intressera henne på samma sätt som en modern uppgift. Det splittrade, nervösa, de skarpa motsättningarna hos många af nutidsdramats typiska personligheter ha framför allt varit föremålet för hennes studier. Det är just genom sin tolkning af dylika uppgifter hon har samma betydelse för den svenska sceniska konsten som fru Hennings för den danska och signora Duse för den allmänt europeiska skådespelarkonsten. Under de senaste åren — under hvilka fru Håkanson ock gjort en ny studieresa till Paris, Tyskland och Italien — har hon gjort afgjord och stor lycka äfven i Kristiania och i Bergen. Denna vinter har hon varit anställd i Helsingfors. Förutom en del af sina gamla roller kreerade hon då så- väl Hilde Vangel som hufvudrollen i Sudermanns » Hemmet » och titelrollen i » Sylvi », ett familjedrama af den finska författarinnan Minna Canth, som begagnat ett kort förut begånget upprörande brott i en finsk småstad som grund för sitt arbete. Fru Håkanson skall enligt finska pressens uttalanden ha gjort en mästerlig karaktärsteckning af Sylv, den barnsligt uppsluppna unga frun, som genom att lära känna och älska en annan man än den, hon skänkt sin hand åt, blir förvandlad till en hänsynslöst passionerad kvinna, som slutligen drifves till att förgifta sin make. Som Hilde Vangel hade framställarinnan — enligt Finsk tidskrift — » främst lagt an på att göra sin roll rätt åskådlig för ett förståndsmessigt betraktande, och hennes Hilde blef en käck och företagsam flicka från fjällen med något excentriska tilltag och yrkanden, hvilka hon lätt och lekande framställde; I DU N 1893 155 för sin byggmästare. » Det mystiska, det Min moder, hvi fattar du ej mina händer? oemotståndligt, magnetiskt lockande hos rofVill icke du gå genom riken och länder•? fågeln Hilde skall däremot ej rätt ha gjort Jag känner på pannan din svalkande kyss. sig gällande i fru Håkansons tolkning. Hon Du talar. Med häftande hjärta jag lyss. hade tagit uppgiften realistiskt och samlade sin kraft på att göra den klar och begriplig » Nej, så icke svärma, ej trotsa ditt öde!
Ständers Herrar Revisorers Canzli-Afdelning behagat infordra de vid Handels-Discontens Utlå. liing förde Föredragnings-Listor , under hvilkas granskning Afdelningen trott sig finna: dels att Lån blifvit beviljade åt personer, sorn ej kunde hänföras under den rubrik af Handeln och den större Rörelsen, sorn utgöra föremålet för denna Låne-Inrältning; hvarpå såsom exempel anföras, alt åt en Civil Tjensteman, och tvänne, åt Stads-Mäklare, beviljade Lån; dels ock, att Reglementets föreskrift, att vid antagande af Hypothek för Lån, gemensamt afseende bör göras på Låntagarens samt de öfrige såsom ansvarige för Lånesumman tecknade personers hvar och en för sig egande fulla vederhäftighet för Lånet, icke alltid blifvit iakttagen, enär den ena af bemälde Stads-Mäklare, enligt hvad Afdelningen hade sig bekant, efter att hafva afstått sin Egendom till sine Borgenärers förnöjande, genom Rådhus-Rättens Dom blifvit ålagd, att med hvad han framdeles kunde ärfva eller förvärfva, sin skuld gälda. Öfver hvilka omständigheter Afdelningen, genom Protocolls-Utdrag af den 3:dje i denna månad, anmodat Directionen, att till Herrar Revisorer ofördröjligen inkomma med Utlåtande. Till fullgörande häraf får Direclionen, i den ordning anmärkningarne blifvit framställde, vördsamligen afgifva följande förklaring: .1:0 Hvad angår det åt en Civil Tjensteman beviljade Lån, så upplyser vederbörande Auctoritets å Låne-Documentet meddelade vederhäftigliets-bevis, att både denne Tjensteman och den å Hypotheket för hans
Stockholm den 19 November 18G2. J. Bernh. Runsten. Af Kontrakts-Prosten L. G. II. Palmlund: Om rättighet för sko lans och kyrkans tjenstemän att å vederbörande Landtränterier uppbära lösen för all dem å lön anslagen kronotionde. Rättvisa och billighet fordra, att åtgärder vidtagas för undanrödjande af det med skäl öfverklagade förhållande att skolans och kyrkans tjenstemän, hvilkas Motioner i PresteStåndet 1862. 55 löner till större eller mindre del bestå i kronotionde, som icke kan uppsägas, nödgas uppbära lösen för denna lönetionde antingen genom kommissionärer, som vanligen icke utan ersättning åtaga sig ett sådant uppbördsbestyr, eller ock genom kronobetjeningen, som för sitt besvär i nämnda hänseende är berättigad till vissa procent af uppbördssumman. Uti till Kongl. Maj:t afgifvet underdånigt utlåtande af den 17 Januari 1858 öfver en af Biskopen i Calmar gjord underdånig anhållan “att lösen lör den till biskopsstolen anslagna kronotionde måtte genom Kronans uppbördsman få till Statsverket ingå för att sedermera, med afdrag af lämplig uppbördsprovision, från länets ränteri samtidigt med forsellönen till sökanden utanordnas“, hafva Kongl. Kammar-kollegium och Kongl. Stats-kontoret, med tillstyrkan af nådigt bifall till förrberörde ansökning, för sin del förklarat: “att det väl icke borde förbises, att vissa af Statens tjenstemän derigenom skulle tillskyndas ökade göromål. Å andra sidan borde likväl ihågkommas, att Kronan, redan genom Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 och Kongl. Stats-kontorets derpå grundade cirkulär af den 25 Juli samma år, vöre förbunden att låta i uppbörden emottaga och hålla magasiner i beredskap, likasom för den Kronan behållna, äfven för den indelda afradsoch kronotiondespanmål, hvilken, af ränte gifvaren uppsagd till leverering in natura, räntetagare icke ville emottaga, samt att i stället åt denne å vederbörande
Uragtlåter Föredragande att till Stats-Rådets Protocoll gora föreställning emot sådant Konungens beslut, hvilket han finner stridande emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift, och, oagtadt Konungens ändock foitfarande yrkande, alt ett sådant beslut skall utfärdas, han ej då utöfvar sin rättighet och pligt att contrasignation derå vägra, vare lag samma; likasom om han embetet återtager förr, än Rikets Ständer hans föi hållande pröfvat och gillat. Lider någon skada till lif, ära eller personlig frihet, eller mister gods, löst eller fast, ulan laga ransakning och dom, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelset N.-o 35a. 771 eller blifver någons frid i hans hus störd, eller någon förvisad från ort till annan, derigenom att Föredraganden contrasignation ej vägrat, straffes han dessutom för sådant lagstridigt förhållande, på sätt allmänna lagen i 1 Cap. 12 §. Rättegångs Balken stadgar för Domare, som vrång dom fäller. §. 9. Stals-Råd, hvilken, af Konungen dertill utsedd och förordnad, tager säte och röstar i Högsta Domstolen öfver mål, som från Krigsdomstolarne dragas under Konungens pröfning, vare för sådan domare-befattning underkastad domarejäf och ansvar, enligt lag och laga stadgar, lika med annan ledamot af Högsta Domstolen. §• 10. Enär någon af de i denna Lag omnämnde embetsman tilltalas, som redan ur tjensten blifvit entledigad eller afsked tagit, och varder om begångne förbrytelser öfvertygad, vare han förfallen till enahanda ansvar, såsom vore han verkligen tjenstgörande, och svare förlusten af hvad han i pension eller andra förmoner af Statsmedel kan innehafva emot förlusten af embetet, om lian det ännu innehade. §. 11 Hvad emot Siats-Råds Protocoll intill den dag, då Riksdagen börjas, under då påstående Riksdag icke anmärkt blifver, derå må sedan vid påföljande Riksdagar åtal icke ega rum.
HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE går emot honom. Min herre är Grefve Löfvenstråle? Till er tjenst, min herre. A. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. Mitt namn är Höppener. Höppener? Höppener? A. LÖFVENSTRÅLE. FLERE. A. LÖFVENSTRÅLE. HÖPPENER. Assessorn? Publicisten? Författaren? Till er tjenst, min herre. Ni, som 1751 körde Franska Ambassadörens båda skrifvare ur ert expeditionsrum, derföre att de höllo på att afskrifva en hop ministeriella bref? Det var ett förräderi mot Sveriges intresse. Jag gjorde det. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. Ni ådrog er en blodig affär derför. Som var blodigare för mina motståndare. Det var ni, som 1756 författade en relation om Franska subsidie-medlen? Alldeles det. HÖPPENER. HAGELSKÖLD. HÖPPENER. Det var ni, som höll på att bli mördad af Lojoliten Dartil? Dartil tackade sin Gud, att han kom helskinnad unLILJEBORG. HÖPPENER. A. LÖFVENSTRÅLE. nan. Det var ni, som utförde faktorismedernas sak i Jönköping? Också det var jag. Jag hör att mitt namn är kändt; det gläder mig rätt mycket. A. LÖFVENSTRÅLE (vänder honom ryggen. Afsides till de öfriga). HÖPPENER. Han är en inbiten demokrat. Rikets förnämsta råd darra för den der karlen. Bed honom dra för den och den. Hvad vill ni här, min herre? Jag söker en vän? HAGELSKÖLD. A. LÖFVENSTRÅLE (till Höppener). HÖPPENER. Då måtte ni hafva gått vilse. Här finner ni ingen. Jag trodde att jag skulle finna vänner öfverallt: jag är Svenska folkets vän. HÖPPENER. HAGELSKÖLD.
N:o 38, i fråga oin stiftande af en lag om afskedande af statens embetsoch tjenstemän, sorn i följd af vansinne, lamhet, blindhet, eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatte att deras tjenster bestrida; Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm. Besv.-o. Ekon.-Utskottot: N:o 50, i ani. af väckta motioner om förändrade föreskrifter i afseende å skogshushållningen i riket; 104 Den 30 Oktober. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: N:o 34, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 5, öfver väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord; N:o 35, i ani. af återremiss utaf vissa punkter i Utsk:t,s Betänk. N:o 6, öfver väckta motioner om ändring af gällando stadgande!) i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar; N:o 36, i ani. af återremiss utaf två punkter i Utsk:ts Betänk. N:o 12, rörande väckta frågor om förändring och förklaring af gällande stadganden ang:de skyldighet att bygga och underhålla kyrko-, prestgårdsoch andra i 26:te kap:t Byggninga-balken omförmälda allmänna byggnader; N:o 37, i ani. af återremiss utaf en punkt af Utsk:ts Betänk. N:o 25, öfver väckta motioner om förändrad röstberäkningsgrund vid prestval, samt tillsättande af klockare, orgelnister och folkskolelärare; N:o 38, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 27, öfver väckta motioner om afskalTande af prestoch pastoral-examen inför konsistorierna m. m.; samt N:o 39, i ani. af väckta motioner om förändrade stadganden i afseende å frejdebetyg. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts d. 28 dennes bordlagde Mern.
Men ej nog att unga officerare sålunda afhållas från en för dem sjelfva och fäderneslandet nyttigare verksamhet; de tvingas ofta att i en aflägsen landsort förnöta sin tid i bondgårdar eller på gästgifvaregårdar, lyckliga om de någon gång få inackordera sig i prestgårdar. Under sådana förhållanden kan det blifva betänkligt för föräldrar att släppa sina söner in på ett reg:te, der de möjligtvis kunna få se sin tid förnött och illa använd. Det finnes jemväl en annan sida af saken, hvarom jag ber att få erinra. Under det man vanligen önskar att Arméen skall fås för så godt pris som möjligt, förbiser man helt och hållet hvad som i synnerhet dertill bidrager och hvad som just genom indelningsverket åsyftats, eller att samme person, som skall bildas för att en gång möta fienden, när så behöfves, under afvaktan härpå äfven skall vara en verksam medborgare. Detta gör att personer med någon förmögenhet, hellre än att månadstals ligga borta från sitt hem i en aflägsen landsort, taga afsked, äfvensom att mången intelligent yngling, hellre än att ingå i militärståndet, väljer någon annan af de många vägar, der han har att påräkna vida större inkomster. Jag tror således att den åsigt, som jag beklagligtvis finnér uttryckt i K. M:s Propos., och hvilken jag äfven hört framhållas af Hr Nordenfelt, eller att alla officerere skola strängt hållas till tjenstgöring på roten, verkligen medför ganska stora olägenheter, och utgör egentliga orsaken och grunden dertill, att vi se så många vakanser inom Arméen; ja, måhända i vida högre mån än de små lönerna. Skola dessa vakanser fyllas med goda ämnen, måste man taga detta förhållande i betraktande. Härmed vill jag ingalunda hafva sagt, att en officer bör åtnjuta skonsamhet i afseende på den tjenstgöring, som erfordras för att göra honom till en duglig militär, såsom möten, rekrytexcersis eller andra kommenderingar, utan min mening är blott att man icke må taga skalet för kärnan och anse någon hufvudsaklig vigt ligga på öfning i tjenstgöringen på roten.
De förklaringar, som, til swar pä inkomne förfrägningar om Lagens rätta mening, Konungen genom Dest Högste Domstol emellan Riksdagarne gifwer, kunna af Riksens Ständer ogillas; hwarefter de icke längre ware gällande, eller af Domstolarne iakttagas eller äberopas mä. §- 89. Uti Riksens Ständers kleng, mä frägor wäckas om förändring, förklaring och uphaf wande - Den 2 Irinis 41? wande af Lagar och Författningar, som Rikets Allmänna Hushållning röra, om sadane nya bagars stiftande samt om grunberne för Allmänna Inrättningar af alla stag, hwilka frågor stola til utredning af Allmänna Be'wars - och O-ecououne-Utstottet för w i sas, Riksens Ständer äge dock icke magt at i desta mål annat eller mera besluta än föreställningar och önskningar, at hos Konungen anmälas, och hwarä Konstngen, sedan Stats-Rådet deröfwer blifwit bordt, gore det afseende Han för Riket nyttigt finner. Wil Konungen ät Riksens Ständer öfwerlemna at gemensamt med Honom nä.wt afgöra, som RiketsoNllmänna Styrelse rorer, dä förfares dermed pa det sätt, som angäende Lagfrågor är stadgadt. Under Riksens Ständers eller Deras Utstötts öfwerlaggningar och pröfning mä icke uti näqot annat fall etter pa nägot annat sätt, än denna Grundlag, bokstafligen förestrifwer, komma frägor om Ämbets - och Tjenstemäns till-och afsättande; Regeringsoch Dvmare-Magternas Beflut, Resolutioner och Utslag; enstilda Medborgares och tllo!poiLtionk>l8 förbällanden, ellet werkställigheten af nägon Lag, Författning eller Inrättning.