Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vördsam Förklaring öfver Rikets Ständers Revisorers, uti afgifven berättelse den 14 Oktober 1861, angående granskning af statsverkets med flere allmänna fonders tillstånd, styrelse och förvaltning år 1859, anmärkta underlåtenhet vid Carlskrona elementarläroverks premieoch fattigkassas räkning för sistnämnda år, att, ehuru under revisionsåret äro utgifna fattigmedel till ett sammanlagdt belopp af 69 R:dr Runt, för hvilken utgift såsom verifikation åberopas 4 särskilda Läroverks-kollegiets protokoller, desse protokoller likväl icke äro redogörelsen vidfogade. Anledningen till denna förmenta underlåtenhet förefinnes uti det inom elementarläroverket stadgade förhållande, att Rektor, som är redogörare, äfven är protokollsförande och således ensam äger att utfärda protokollsutdrag; under hvilket förhållande vida mindre objektiv bevisningskraft innehållas uti dylika protokollsutdrag än uti den granskning, som Kollegium, hvilket beslutat om fattigmedlen och äger kännedom om deras utdelning, vidtager och vitsordar på hufvudredogörelsen före dess afsäudande. I denna åsigt har jag blifvit desto mera styrkt, som Kongl. Maj:ts under den 17 September 1856 utfärdade cirkulär angående sättet för uppgörande af Konsistoriernas och elementarläroverkens räkenskaper — den enda mig bekanta föreskrift för nämnda räkenskapers form — utstakar sättet, hvarpå åtskilliga andra läroverkets inkomster och utgifter böra verificeras, men föreskrifver ingen annan verifikation för utdelade fattigmedel än den, som innehålles i Läroverks-kollegii allmänna granskning af årsräkenskaperna. Då likväl saknaden af ifrågavarande protokollsutdrag har blifvit anmärkt såsom en brist i 1859 års härifrån afgifna räkning, bifogas desamma med åtecknad attest af läroverkets Inspektor öfver medlens utdelning. Carlskrona högre elementarläroverk den 10 December 1861. Carl Rääf, Läroverkets Rektor. — 350 — Utdrar/ aj Protokollet, hållet i Läroverks-kollegium vid Carlskrona högre elementarläroverk den 13 Januari 1859. § 2.
Jag tror, herr baronet, att våra tankar hafva sammanträffat, ty vi tyckas båda två hafva sökt ensligheten uti detta Minervas tempel. Om förlåtelse, min fröken, men jag var långt ifrån att söka ensamhet; jag sökte efter tillfälle att obehindradt få tala med eder, och har nu valt denna plats dertill. Herr baron, kan jag vara er till någon tjenst, så säg, och är det någonting förnuftigt, så är det visst här jag bäst känner mig inspirerad. Edvard närmade sig Lucy med några bestämda och häftiga steg, satte handen på hjertat och sade: Fröken Lucy, ni talar om inspiration, ni talar om Minerva! Nej, var hellre en stund denna källas fordna gudinna och gör det underverket att hela ett blödande hjerta, att hugsvala en menniska som ej vill något annat i lifvet än ... Att få dricka friskt vatten? Det kan jag gifva eder, ty jag bär alltid en bägare med mig, inföll Lucy skämtande. Skratta ej, min fröken! Jag är olycklig, ty jag vet ej om ni kommer att förlåta min djerfhet. Lucy, jag älskar er; om ni försmår min kärlek, är jag en förlorad menniska! Herr baronet, svarade Lucy med mycken köld, ni har illa valt stället och stunden. I Minervas tempel, med Virgilius i handen är jag bra litet disponerad för ett blad ur en hvardagsroman. Jag trodde ni ville bedja mig om något råd och jag skulle efter bästa förmåga sökt tjena er, men då ni kommit fram med en kärleksförklaring, vill jag göra er den tjensten att söka glömma den. Lucy, Lucy! Jag dödar mig, om ni talar på detta sätt! Ser ni då ej huru gräsligt olycklig jag är? Herr baronet, för det första ber jag er kalla mig Lady Suffridge, för det andra vet ni redan att jag håller Eneiden i handen och just nu läser om Trojas belägring; jag befinner mig således i alltför höga regioner för att tro på sjelfmord efter en sådan olycka. Herr baronet, låtom oss tala förnuft! Ni känner mig sedan tre veckor och ni talar om att döda er för min skull. Nej, jag kan ej tro er vara så bedröfvad, ty er olycka har ej kunnat så hastigt antaga dessa proportioner.
Sedan denna sjukdom jemväl i Belgien utbrutit under September månad nästlidet år, men, enligt rapport till Kommers-kollegium från Svenske och Norske konsuln i Antwerpen af den 30 sistlidne December, då ansetts hafva inom landet helt och hållet upphört, hade bemälde konsul under den 15 nästlidne Januari inberättat, att sjukdomen åter utbrutit icke Stats-Utskottels Utlåtande N:o 57. 3 allenast bland fåren i Flandern, utan ock bland hornboskapen i Antwerpen och närliggande orter, hvarest sjukdomen hittills icke varit gångbar. Enligt från vederbörande Svenske och Norske konsuler ingångna rapporter, hade visserligen inom Frankrike under hösten sistlidet år uti det till Belgien angränsande departementet Nord förekommit några enstaka fall af boskapspest, men, sedan i följd af de utaf Regeringen vidtagna stränga åtgärder sjukdomen då genast blifvit häfd, hade anmälan om något förnyadt utbrott af denna sjukdom inom Frankrike icke blifvit gjord. Så vidt Kollegierna kände, vore likaledes Danmark, Tyska Östersjöstaterna samt de närmast Östersjön liggande provinser af det egentliga Ryssland äfvensom Finland för närvarande från ifrågavarande sjukdom fria. Af en utaf Svenske och Norske konsuln i Königsberg till Kommers-kollegium med skrifvelse den 2 Januari innevarande år insänd, kort förut publicerad berättelse, som den af Preussiska Regeringen, för undersökning af förhållandet med kreaturspesten i Polen, utsedde veterinär afgifvit, inhemtades deremot, att nämnda sjukdom der vore å flera skiljda orter gångbar.
Hr Gr. De Geer blef Landtm., och för de öfriga Talmännen lika med hvad vid sista riksdagen ägde rum. Frih. Cederström: Jag kan för min del ej finna, att den af StatsUtsk. uppgjorda titeln eller rubriken, hvarunder Talmännens ifrågav. arfvoden vid sisla riksdagen utgått, i någon mån verkar på saken. Det är likgiltigt, om de blifvit upptagna såsom ersättning för representationskostnader eller andra kostnader. Här är endast fråga om beloppet, och det är detta, som jag yrkar nu måtte bestämmas lika med sista riksdagens anslag. Frih. Palmstjerna: Jag har ännu icke af Frih. Cederström blifvit upplyst om den summa, som han anser böra för Hr Landtm, anslås; ty det är bekant, hvad också redan blifvit erinradt, att vid sista riksdagen dåvarande Landtm, ej uppbar någon summa, hvarken under den ena eller andra rubriken. Samma förhållande ägde äfven rum vid 1823 års riksdag, och vid de föregående riksdagarna har icke heller någon viss summa varit bestämd, utan talmännens representationskostnader ersattes då efter räkning. Då nu fråga är att anslå cu bestämd summa, måste den således upp4 H. 4o 3i4 D e ii 17 Mats f. m. gifvas. Mahanda hafva Frih:na Boye och Cederström, som yrkat votering, afsett den summa, som, enligt hvad StatsUtsk. i sitt första betänk, upplyst, vid 1815 års riksdag efter räkning åtgick för Talmännens representationskostnader, nemligen för Hr Landtm. 2000 r:dr och för hvardera af de öfriga Talmännen 1000 r:dr i månaden. Jag anhåller, att de värda ledamöterna häröfver måtte afgifva ett kathegoriskt svar. Gr. Cronhjelm: Lika med. Frih. Palmstjerna finner jag mig icke det ringaste klokare genom Frih. Cederström» sednaste yttrande, enär han deruti yrkat samma anslag för Hr Landtm, som vid sista riksdagen, då intet anslag ägde ruin.
Vid handläggningen af detta Mål, har Utskottet väl å ena sidan funnit, att i den gjorda Motionen sådane skäl äro anförda, sorn. vid första ögonkastet ej synas sakna grund; men då Utskottet, å andra sidan, ansett den åberopade Kongl. Kungörelsen af den 5te December 1788 innefatta så vigtiga och öfvervägande motskäl, hvaribland må anförast att en sadan urskillning, rörande den församling, som haft största nyttan af Fattighjonet under dess arbetsföra tid, utom att den vöre svår att lätteligen påfinna, skulle blifva ett ämne för ständiga tvister, Fattighjonet till $esv. och Ekon, Utsk. Betanhctnchn. alojsia känning; och enär härvid dessutom; förekommer, att, mi samma Kungörelse, den, köttighet är hvarje församling förunnad, att icke något Inhyseshjon får sig der nedsätta, eller något gammalt oell mindre arbetsfört Tjenstehjon a tagas, innan sådant förut blifvit i Allmän Sockenstämma anmäldt, och församlingen dertill lemnat sitt bifall; alltså, och då, genom detta senare stagdande, ert Säker utyäg synes vara beredd, alt hindra sådana personers inflyttning, sorn kunde ligga församlingarne till last, i hvilket fall en sadan olägenhet äfven måste blifva reciproque för. a'ia församlingar,- Thy finnér Utskottet ej skäl att å det gjorda yrkandet tillstyrka bifall, Dock har Utskottet i sammanhang härmed trott sig böra hemställi, att sådane Soldater af fiani/. o lislie gern en tern a, sorn 1 vaihedrande strafF, ej mätte derefter förpassas till sin födelsebygd, hvarigenom denna ofta blir en skådeplats för de befriades förnyade laster och förbrytelser; Och får Utytskottet af sådan anledning vördsamt tillstyrka, att Riksens Högloft.
Det finnes således ingen annan utväg att vidtaga, än att företaga uplåning, hvilken en hvar lärer medgifva ej är lätt att utföra på den korta tid, som dertill nu vore att disponera, och ej är välkommen inom landet under n. v. tryckta penningeställning, då deremot rättigheten att någon längre tid få begagna k red i ti vet, hvilket utan olägenhet för Banken kan tillåtas, ej egentligen är annat än en form-åtgärd, då densamma blott för en gång ifrågasättes, enär k red i ti vet, efter två månader, åter kan uttagas till hela beloppet. I afseende å Gr. Lagerbjelkes förslag, att betala Bankens kreditiv med Riksg:sKont:s obligationer, så kan jag visserligen icke hafva någonting deremot, ty det är oek en åtgärd att vidtaga, riktig i det hela, men vill man så strängt hålla på en form, så är detta icke eller detsamma som att inbetala kontant, utan i sin ordning en annan form för pant eller säkerhet för det begagnade 1< red i t i vet, hvars egenskap af att vara kreditiv, och ej stående lån, lika väl kan sägas vara för nära trädd genom denna åtgärd, som den i motio nen ifrågaställde. Jag skall be att få förklara, att då jag anhållit om remiss till Statsoch BankoUtsIcn, men man gjort mig upmärksam på, att Hr Gr:n och Landtm, icke vanligen anser motioner böra remitteras till mer än ett Utsk., jag anser mig nöjd med om den ensamt kommer att gå till BankoUtsk. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då denna motion, hvilken en af Fullmäktige i RiksgisKont. väckte samma afton, som R. o.
Kostnaden för denna kanal med dertill hörande elfva slussar vore beräknad till 261,721 r:dr, och är af motionären vidare upplyst, att det, utom nämnde anslag, erforderliga kostnadsbeloppet 61,721 r:dr, jemte inlösen af behöfligt jordområde för kanalen, skulle tillvägabringas genom aktieteckning i orten; b) af Herr S. G. Wetterberg, som hemställt, att Rikets Ständer måtte, för öppnande af en pråmoch båtled från Kongsbacka till hafvet, i enlighet med upprättadt förslag, bevilja nämnde stad anslag af allmänna meijel till det belopp af kostnadssumman, som, enligt bevis, icke kunde af stadens kassor betäckas, eller 14,234 r:dr, utan återbetalningsskyldighet, eller, om detta icke kunde bifallas, åtminstone en del utan sådan skyldighet och återstoden såsom lån.
Vill man jemföra detta förhållande med hvad af jordbruket erlägges, så motsvarar en sådan bevilln. ett egendomsvärde af nära 200,000 rtdr. Man torde häraf finna hvilken olikhet i beskattning som äger ruin emellan Statens löntagare och öfriga medborgare, isynnerhet dem, hvilkas uppgifter icke kunna controlleras. Jag anhåller alltså att Hr Frih. o. Landtm., i motsats till Utskts betänk., föreslår den princip, att procent-beräkning bör äga rum vid bevillnings utgörande å löner. Hr Stuart: Anledningen hvarför Bevilln.Utsk. har föreslagit samma grund för bestämmande af bevillningen å embetsmäns löner, som i föregtde bevilln.förordning finnes stadgad, är den, att man ansett en tjensteman med högre lön lättare kunna bidraga till statsbehofvens fyllande änden med lägre lön. Den ringare tjenstemannen med blott 200 rtdrs lön kan dermed icke bestrida sina oundgängliga utgifter, och således med vida mindre lätthet, änden som innehar högre lön, utgöra bevilln. derför. Om man föreställer sig tvänne tjenstemän, den ene med 1200 rtdrs inkomst, den andre med 200 rtdrs, skall man lätt finna huru olika tungt skattebidragen af dem måste kännas. Den förre, om han är ogift, kan verkligen lefva på sin lön och vid årets slut hafva något öfver, hvarmed han kan betala sina ut - Den 3 O c t o b e r f m 33 skylder, då deremot den sednare knappast kan lifnära si" med sin lilla lön och omöjligen derpå inbespara livad som till skatternas inbetalande erfordras. Att han för denna sin otillräckliga lön påföres relativt mindre utskylder än den i bättre villkor försatte med den högre lönen, synes således vara både billigt och rättvist. Ur von Hartmansdorff: Jag instämmer gerna med den vista talaren deruti, att en högre inkomst må kunna tåla en högre procent; men denna grundsats upphäfver icke Frih. Nauckholfs yrkande, att det måtte blifva efter en viss procent-beräkning, om denna också är i stigande för högre löner.
Vid öfverlemnande till Eders Kongl. Maj:ts nådiga pröfning af denna ansökning har Domkapitlet i Upsala underdånigst anfört, att, då Wennberg på grund af erhållen fullmakt å rektorsbefattning vid femklassig skola syntes obestridligen vara berättigad till åtnjutande af dermed förenade löneförmåner, utan att läroverkets utvidgning borde i denna rätt åstadkomma någon förminskning, funne Domkapitlet icke något annat yttrande å sin sida påkalladt, än att vitsorda Rektor Wennbergs under en långvarig tjenstetid vid skolverket och särskildt i egenskap af Rektor städse ådagalagda utmärkta välförhållande, ovanliga nit och bepröfvade skicklighet samt en kärlek för läroverket, som icke skytt egna uppoffringar för detsammas förkofran; hvadan Domkapitlet, för den händelse Eders Kongl. Majit skulle pröfva någon framställning till Rikets Ständer i detta afseende erforderlig, ansåge sig hafva allt skäl att sådant i underdånighet, tillstyrka. Erkännande billigheten deraf att Wennberg, derest han kommer att återgå till kollegabefattning, erhåller den begärda tillökningen i löneinkomster, hvilka det oaktadt icke fullt motsvara do förmåner, hvartill han varit berättigad om läroverket icke blifvit utvidgadt, emedan han då jemte omförmälde lönebelopp äfven skulle varit i åtnjutande af Rektor enligt lag tillkommande boställsgård, anser jag likväl, då Wennberg fortfarande bestrider ifrågavarande rektorsbefattning och ovisst är, om och Lönetillök7) in g å indragningsslat för åtskilliga f. d. Rektorer. 33 Bil. Jt? 7 d) till Kongl Majlis Nåd. Prop. M 1, om Statsverket 1S62. Indragna Prebende-pa ttorater. när hans förordnande i sådant hänseende kan komma att upphöra, ej vara behöfligt att en så beskaffad framställning, som den af Wennberg begärda, nu varder tili Rikets Ständer gjord.
Nå väl, jag har ingenting deremot: endast jag i verkligheten slipper utbyta mitt bruk med sina 3000 skeppunds smide, sina hyttor, härdar, hamrar och stampverk, emot hvilket annat Jagtslott i Sverige, ifall nemligen sådana i vårt land finnas. – Men ett annat infall, som endast måtte vara en blott nyck, är det, att han förlägger vårt såkallade Jagtslott till Nerike. Halfva Sverige känner dock, att Hugo Hamilkar Löwenstjerna har alla sina egendomar i Vermland. Men detta rör blott oss: för läsarn kan det vara likgilltigt. Visserligen, anmärkte Henrik, kunde en och annan af oss hafva skäl att vara missbelåten med åtskilliga förskuggningar på de porträter vår vän på Råbäcken af oss uppdragit, men i Hinden och isynnerhet i Julius K* slå vi oss i alla fall rätt bra ut. Den sista berättelsen förekommer mig isynnerhet rätt frisk, ljus och treflig. Ja, återtog Herr Hugo, så långt nemligen som resan och Tante Eleonoras egen dagbok räcka; Baronens Memoirer sakna icke heller ett visst tragiskt interesse, hvilket dock sticker för bjert af mot den lätta och glada tonen i den öfriga berättelsen; också taga de efterlefvande saken kallt och låta icke af den stackars karlens olyckor och död på minsta sätt störa sig i sina nöjen. Allt går således gladt och lustigt till, ända tills återkomsten till Jagtslottet, ty då förlorar sig berättelsen i joller och pjoller utan ända. Bromelii vigseltal är dock rätt värdigt. Om min brefjournal, sade Eleonora, äger någon förtjenst, så tillhör den hufvudsakligen Herr Furumo, som städat och höfsat dessa anspråkslösa anteckningar. Jag begriper dock inte, anmärkte fröken Ulla, huru vår goda tante kan förlåta Herr Furumo de två fula, mycket fula fläckar han satt på hennes eleganta plån! Låtom oss icke tala derom! sade Eleonora. Hvad för fläckar, flicka? frågade Herr Hugo. Det måste du utreda. Lilla Rudolfina, sade Eleonora, din Pappa vill säkert snart ha sitt thé: det är ju din vecka nu, och du får inte glömma dina hushållspligter för dina akademiska.
Ad. nu mätte antaga den beräkningsgrund af 5 r:dr 24 sk. tunnan för spanmålen, hvilken jag, med flera andra talare, nyligen yrkat. Om R. o. Ad., på sätt Hr Frih. o. Landtmyttrat, behagar inskränka sig till denna enda fråga, så kan deruti ej inblandas frågan om utmarks-skatten på Öland, utan man håller sig blott till spanmålsberäkningen. I sådant fall kommer sedan uträkning att göras af StatsUtsk-, efter den verkliga tillgången, antingen utmarks-skatten på Öland kommer att bibehållas eller ej. Jag skulle afven önska, att det beslut, som nu af Ståndet fattas, komnie att gälla äfven för de öfriga punkterna, så att man derigenom vore ifrån vidare öfverläggningar och voteringar derom, Frih. Gederström: Jemte det jag fullkomligt in stämmer med den sista varda talaren i afseende på den ordning för discussionen, sorn Hr Landtm, framställt, och hvilken äfven i min tanke är den enda rätta, för att undvika att inveckla discussionen i onödiga svårigheter; så får jag jemväl med honora instämma i fråga om priset. Vid de anmärkn:r jag gjorde vid förra betänk. N:o 64, hade jag icke efter det medelpris, som StatsUtsk. beräknat, nemi. de sista 5 årens, utan med en längre utsträckning till 10 år kommit till det resultat, att man borde antaga 5 r:dr 24 sk. eller D e ti 8 Augusti f. m. 5 r:dr 32 sk. till beräkningspi is på spanmålen, för att ej gå för nära till möjligheten att föranleda brist för statsverket. Dä BondeSt. beslutat sig för 5 r:dr 24 sk., så bar jag intet emot, att detta pris må blifva antaget för beräkningen, såsom den siste värde talaren yrkat. Hr von Troil, Emil: Jag bar ej uppträdt för alt egentligen respondera för StatsUtsk:s betänk , ty jag bar ej uti StatsUtsk. varit närvar, under hela den tid, då statsreglerm, sedan den blifvit lill Utsk. åtei remi! lerad, af detsamma ånyo handlades.
Ridderskapets och Adelns nu närvarande Ledamöter af Protocollen för de 2:ne sistförflutne Riksdagarne hvarken förorsakar Stats-Verket någon utgift eller, vid anförde förhållande, kan anses åstadkomma verklig minskning i en påräknad inkomst, tror Utskottet sig böra tillstyrka bifall till Motionen, dock så, att redovisning för upplagorne först afgifves och de medel, som möjligtvis kunna hafva influtit för försålde exemplar, men ännu ej blifvit levererade, på förut föreskrifvet sått allemnas, innan utdelningen verkstålles. Hvilket vördsamligen hemstålles till Riksens Hoglofl. Ständers beprofvande. Stockholm d. 19 April 1823. 670 Stats-Utskottets Betänkanden. Ankom den 22 April 1823. Utlåtande, i anledning af Herr A. von Hartmansdorffs Memorial, om upplysningars infordrande, hvilka och huru många Byggnader Kronan eger, m. m. H ogl. Ridderskapet och Adeln har till Stats-Utskottet remitterat ett Memorial af Herr A. von Hartmansdorjf, hvaruti, med afseende på behofvet af all mojlig omsorg vid Hushållningen med Statens tillgångar, och inskränkning i dess utgifter, dertill hårde användandet af Stats-Verkets många Byggnader ofver hela Riket, som för Statens räkning bora underhållas och undersökning om icke en del deraf, såsom ofverflodige, skulle kunna försäljas, emot Contant betalning eller huruvida de, som bibehållas, kunde begagnas på ett fordelagtigare sått och gifva större afkastning eller besparing ån hittills, blifvit föreslaget: att Stats-Utskottet måtte genom vederbörande infordra upplysning från alla Styrelsens grenar, hvilka och huru många Byggnader Kronan eller Staten eger? huru och af hvilka de begag - Stats-Utskottets Betäiikanden. 671 nas?
M. delade Rikets Ständers öfvertygelse om behöfligheten af ett NationalMuseum, deruti de dyrbara verk af bildhuggareoch målare-konsten, hvilka tillhöra Riket, men för närvarande dels äro inrymde i trånga och mindre lämpliga lägenheter, dels äro spridda i flera från hvarandra skiljda rum, och dels, i saknad af utrymme ligga hopstapiade och underkastade förstöring, må kunna, på ett Nationen värdigt sätt, uppställas och blifva för allmänheten tillgänglige; att Kongl. Bibiiolheket, med omkring 70,000 volu - Expeditions-U t skottets Förslag till und. Skrifvelse j N.o l85. 47* mer, hade sitt läge i en, med hänsigt lill Bibliothekets alimänligliet, icke val afpassa cl local i Kongl, slottet; att den under Vitterhets-, Historia;- oell Antiqvitets-Academiens vård ställda rika samling »f antiqvileter, innefattande till en del högst dyrbara minnen från förflutna tider, jemte Rikets val ordnade Mynt-Cabinett, vore ihopträngda i några små halfvåningsrum uti Öfver-Commendants-flygeln vid Kongl, slottets yttre borggård; att Kongl, klädkammaren med tillhörande samling af märkvärdigheter funnes inrymd i två afsides belägna låga rum i Kongl, slottet; och att Lif-Rustkammaren med der förvarade vapen m. m. vore förlagd till Ulriksdals slott och således vida mindre besökt, än densamma förtjente. E. K.
3:o /Vx-r >5///i>erm^ntet /-///ver -2-/öl//g^ ok. ä. e/e/ /onc/rä//er ^ <7/° s/n v/gt Ferg//nt .?///"ve,- oe/r ^ Lo/i/i-rr'. fördelarne ak denna lödigliet äroi alt mvntet icke onödigtvis nedrinältes till arbets-silkver; att det blikver tillbörligen kast ocb starkt mot nötning; att det ej sä lätt gar ur landet som knare myntslag; ocb sluteligen, att värdet ak främmande mvntslag sr lättare uträknadt, dä egna mantel, med livilket jemkörelsen skall ske, sjelkt är lätt att till sitt inre värde beräkna. 8venska 8ilfver-8:drn blikver I2-Iödig, om man till 53o/s'ö ss» (rvs N v. vigt). bergknt silfver lägger . >76/22 ass (^L§ ^ v. vigt). Loppar, tzsumman barak 707-/2^ »»» (ros K v. vigt), som utgör ftiksdalerns skrot (vigt), innebäller dä jemnt H silfver ocb j Koppar. Om dessa 3:ne enkla bestämmelser antagas som liukvudgi under till förnyad myntfot, sä vinnes, utom de redan nämnde, äfven dea väsendtlig» förmän, att -7 238 8tatsoell ban co-bitskottens m^ntstvekenas vigt komma i ett lätt beräknadt förkallande till landets allmännaste kandelsvigt, som är vict. maiken', m^nt-enkelen ma blifva kvilken som kellst ak nuvarande 8pecie-biksdalerns underakdelningar.