Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boye yttrade, det han vore förekommen af Gr, Posse, med hvilken han förenade sig. Hr Hjärne: Då man sagt, att den af mig begärda propos. är grundlagsstridig, så tillförbinder jag mig att en annan gång framlägga exempel på flera tillfäilen, då inom RiksStm förfarits på enahanda sätt. Det förundrar mig i sanning, att, sedan R. o. Ad. begått så många oformligheter i denna långvariga fråga, man nu af så obetydliga formscrupter skall vilja lägga sig emot densammas beredande till önskadt resultat. Jag vill till samma mål sorn Hr Lefre'o; men jag anser det dertill af mig föreslagna medel vara verksaminare. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då BondeSt:s inbjudn. ingenstädes innehåller någon fråga om tiden för markegångssättningen, och H. Ex, ej kunde utom inbjudnts omfång framställa propos. på något, som vore stridande emot R. q. Ad.‘s redan fattade beslut, kunde H. Ex. ej heller framställa den af Hr Hjärne yrkade propos., utan endast på BondeSUs inbjudn., i följd hvaraf H. Ex. äfven redan framställt propos. å inbjudn. i sin helhet; hemställandes H. Ben 9 April f. m. Fa., om R. o. Ad. fann, att H. Ex. häruti handlat i öfverensstämmelse med grundlagen. Ropades starka ja, blandade med några nej. Hr Dalman: Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, må upplysa R. o. Ad., huruvida den framställda vägran äfven har afseende å Hr Lefrebs förslag. Emot detta sednare kan jag nemi. icke inse något lagligt hinder; och skulle Hr Landtm, vara af samma tanka, så anhåller jag om votering, huruvida Hr Rosenblads eller Hr Léfréhs mening skall utgöra contrapropos:n. H. Ex.
I § 100, som innehåller bestämmelse på hvad sätt, dels bcfälhafvares och lastemottagares, och dels befälhafvares och befraktares rättigheter och skyldigheter böra efter utfärdade certepartier och konnossementer bedömas när stridighet emellan dessa handlingar förefinnes m. m., hafva Rikets Ständer infört erforderligt förtydligande, enär svårighet uppstått, att, enligt §:ns lydelse i förslaget, afgöra huru förfaras bör då ett fraktaftal, som blifvit uti ett visst hänseende åberopadt i konnossementet, befinnes så väl deri, som jemväl i andra hänseenden vara mot samma konnossement stridande. § 114. Bland de i § 114 gifna föreskrifter, angående gäldande af frakt och behandling af last, då fartyg blifvit under resa så skadadt, att nödhamn måste anlöpas och lasten lossas, förekommer bestämmelsen “segelbart“ skick, hvilken, såsom egentligen endast tillämplig på segelfartyg, blifvit utbytt mot den i allmänhet. 12 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 164. mera användbara sjövärdigt (skick), äfvensom, dels i fråga om beräknande af distansfrakt, hänvisning i l:sta momentet blifvit gifven till grunderna i § 5, och dels, då egaren till lasten kan vara en annan än laste mottag aren, detta sednare ord i förening med ordet eller införts i 2:dra morn., hvarest derförutom uttrycket “i båda fallen“, såsom mindre behöfligt ansedt, funnits böra uteslutas. § 123. Till de föreskrifter, som blifvit gifna i § 123, rörande passagerareafgift i händelse att fartyg antingen under resa förgås eller ock af vissa i § 118 omförmälda förhållanden hindras att resan fullborda, hafva Rikets Ständer ansett tillägg erfordras med hänvisning till hvad särskildt kan af B. K. Maj:t stadgas, angående fartyg, hvarmed utvandrare fortskaffas till främmande länder, i hvilket afseende ett af vederbörande embetsmyndighet uppgjordt underdånigt förslag till förordning, för närvarande lärer vara på E. K.
Ordningen fordrar, att i högsta instants Högsta Doinstoleu bibehålles, så vidt dess Ledamöter ej äro jäfvige; men der jäf förefalla, så att domfört antal icke återstår, måste utväg finnas att ersätta bristen; och ersättningens öfvertalighet har jag trott vara en skyldig gärd åt Högsta Domstolens rang. Till suppleanter kan troligen också icke större behörighet finnas hos andra, än en Hofrätts ledamöter. Att ett sålunda bestämdt forum äfven blir användbart för åtal mot Konungens Justitiä-Kantsler, torde icke kunna bestridas. För åtal af denna beskaffenhet behöfver dessutom undanrödjas det hinder, som är lagdt uti 1 § af Justitiä-Ombudsmannens instruktion genom förbudet flir honom och Just.-Kantsleren ii. Sl. Just. Ombudsm. Emb.-BeräUelse för år 1851, - 13 att åtala hvarannans göromål oell förhållande. Detta förbud måste naturligtvis qvarstå, så vidt derigenom dels undanrödjes allt tillfälle för åklagaremaktens innehafvare å ömse sidor att hämma hvarannans verksamhet, och dels dem hetages all rätt att framtvinga eller påyrka denna verksamhet eller för dess utöfning fordra redo. Endast så mycket af förbudet behöfver upphäfvas, som träffar yttranden eller åtgärder, hvilka icke under åtals utförande framställas eller vidtagas inför rätta, eller sålunda i sammanhang med åtalet lyda under den domstol, hos hvilken detta är anhängigt. Detta upphäfvande torde kunna ske genom en sådan förändring i lagtexten: »Konungens Justitiä-Kantslers göromål och förhållande» vid åtals utförande, underlåtande, eller nedläggande »må dock Justiliä-Ombudsmannen icke i något fall »åtala; likasom ock Justitiä-Ombudsmannens göromål och förhållande» vid åtals utförande, underlåtande eller nedläggande »ej äro af egenskap» Till följd af en brist i Utsökningsbalken gifvas fall, der besittningen af omtvistad egendom synes bero af slump eller tagrätt, och ingendera af de tvistande kan fiirklaras berättigad att från tvistens början denna egendom innehafva, tilldess domaren derom annorlunda förordnar.
Den första är; till hvilket Förstärkt Utsk. man bör hänskjuta afgörandet af denna fråga, oell i detta hänseende har Frih. Cederström föreslagit, att man borde till Förstärkt BankoUtsk. hänskjuta frågan om Fullmäktige i Banken, och till Förstärkt StntsUtsk. frågan om Fullmäktige i Riksg:sKont., men Sammansatta Utsk. har föreslagit att man borde hänskjuta hela frågan till FörstärktStaisoch BankoUtsk. Den' andra frågan rörer upställningen af votenspropos. I detta afside har Hr Åkerman påyrkat en annan upställning än den af Sammansatta Utsk. föreslagna, men då denna öfverensstämmer med de grunder hvarefter StatsUtsk:s af R. St:r godkända voter:s-propos:r varit upstälda och då den dessutom öfverensstämmer med det beslut R. o. Ad. nyligen fattat angrde voter:spropos:na från Sammansatta Stats-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., så anhåller jag om bifall till Ut.sk:s förslag. Slutligen får jag ännu en gång fästa upmärksamheten på den oformlighet som kan upstå genom antagande af Frih. Cederströms förslag; ty derigenom kan det hända att olika arfvoden blifva bestämda för Fullmäktige i Banken och för Fullmäktige i Riksg:sKont.
Vara den tjenligaste, för att bägge Stals-magterne måtte kunna gröndlagsenligt besluta om sättet för Lagförslagets granskning; men Justitiae-Cancelleren ville för sin del blott i underdånighet hafva anmärkt, att han ansåg meddelandet af Lag-projeetet icke ske på grund af 87 §. Regerings-Formen, sorn föreskrifver annan form, då fråga om ny Lag eller förändring af den gällande Lagen från Konungen framställes. De närvarande Justitiae-Råden anförde, att, enär den af Hans Excellence Herr Grefven och JustitiaStats-Ministern gjorda underdåniga frana - 6 Kongl, Majus JVid. Proposition JY:o 54- stallning icke-angin'ge någon sådan Proposition lill Rikets Ständer, som i 87 §. af Regerings-formen omförmäles, utan egentligen åsyftade endast en Communicalion eller underrättelse lill Sländerne, JustitiaeRåden ansågo detta ämne icke vara föremål för deras vidare utlåtande. Uppå Stals-Rådets Ledamöters underdåniga tillstyrkan, Behagade Kongl. Majit bifalla hvad Herr Grefven och Justitias Stats-Ministern föreslagit; oell befallde Kongl. Majrt, att, i öfverensstämmelse dermed, Nådig' Skrifvelse skulle till Rikets Ständer expedieras, af sådan lydelse,- sorn den vid P10- tocollet fogade bilaga i ämnet utvisar; hvarjemte Kongl. Majrt i Nåder förordnade, att Bref skulle afgå till Presidenterne uti Kongl. Majrts och Rikets Hof-Rätter, om granskning af Lag Comiteens förslag till CriminalLag och yttrandes afgifvande deröfver, på enahanda sätt. som genom Kgl. Majrts Beslut den 16 November 1826 varit deni aftbefalldt i afseende på förslaget till Civil-Lag. Ex Protocollo. .F, Edelstam, S TÖCKHOLM/ hos L u d v^ Wes t r. e f.r o ; 834. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse Nio 55.
Dä klieckren icke är pä commelideringar eller sina cxcercicer stadd, skall han wara förpliktad, sä ofta hanö rote honom begär, att arbeta HoS honom framför någon annan, deremot skall roken wara Dm IZ Iunll607 wara skyldig att gifwa honom säden sä godt han sjelf har, samt en släps klädning ärl. af walmar, rack och byxor, eller i bet ställe kill payräck 6 D:r k.ppe till livlöe klädningens bättre conservation, item iwä par skor och en skälig dagspenning där bredewid om 8 öre k:ppr, hwarmed knekten skall sig aldeles läka nöja och icke morwilligtwis sin Rotcbondes arbete, dä han päkallad warder, försumma, eller för någon större winning utan rotens bewiflige lös och minne, hos andra arbeta; skulle ock roken icke bchöfwa soldaten till sikt arbete, dä skall knekten likwäl söreskrifne stäp klädning och skor af roten hofwa atk älnjnta. T 5- Utom den billiga erkänslan för arbetet samt utfästa ärSlönen och hemkallet, bö» Rneckten af roten alsintct fordra, hwarken skjuts, tågoch Lärpenningar eller matsäck, antingen han blir commenderad pä RronanS arbete eller till Lompagniemöten, utan hälla stg dä sjelf, men sä ofta han blir till Regementsmötet upfordrad, dä mä han af roten begära matsäck, dock sä, att desi wärde intet öfwer markegängen honom i hans ärSlön kortaS Afskrift af Rongl. Naj-tS Nädiga Contraet och Förordning angäende det wista Rnecktehäller i Upland och Stockholms Läner af d. 4 Nov. är 1725. r §- Aldenstund det i Upland och Stockholms Län lndelle Regementet efter indelningswerket och -L32 ärs 6o8 Dek IZ Junit. Lrs Contrakt bör wara 1200
Uppläst och godkänd hos Ridd. och Ad. d. 5 Junii 1818. — Prest-Slåndet d. 5 BorgareStåndet d. 5 Bonde-Ståndet d. 6 — _ Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj: t om förklaring i vissa delar öfver Kongl. Kungörelsen elen 3:dje April i8i(j rörande Pre strättighet s-Öfverenskommelser. Enär det ei allenast är öfverensstämmande med meningen uti E. K: Maj:ts nådiga Kungörelse d. 21 September 1810, utan ock ligger i sakens natur att på de Orter eller i de församlingar, der kontrakter eller öfverenskommelse!' emellan Pastorerne och Församlingarne rörande Presträttigheter blifvit afslutade, ingångne och för framtiden lagligen stadfästade innan 1810 Ärs Kongl. Kungörelse utfärdades; sådane äldre öfverenskommelse! böra så mycket hellre blifva orubbade, som genom dem redan äro undanröjde orsaker och anledningar, hvilka vid 1810 och 1815 årens Riksdagar föranlåtit Bonde-Ståndet att begära och Prest-Ståndet att medgifva frivilliga öfverenskommelsers ingående emellan Presterskapet och Församlingarne rörande deras ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, men detta Underdåniga Skrif v elser'. 38X förhållande icke finnes i E. K. Majus Nådiga Kungörelse den 3 ApriL 1816 uttryckligen bestämdt, hvaraf ock, skall hafva handt, att man deråt sökt gifva annan tydning, få Riksens Ständer hos E. K. M. i underdånighet anhålla örn utfärdande af Nådig Kungörelse med den förklaring: att på sätt nämndt är redan stadfästade öfveienskommelser mellan Presterskapet och Församlingarne rörande Presträttigheter böra blifva orubbade och oförändradt bibehåUne för den tid de äro ingångne. Riksens Ständer framhärda 8Cc. N:o 178.
Men att vilja sammanblanda detta med RörelseGapitalet, såsom ett Ständers - Den 6 Junii e. m. 27g ders Beslut, synes mig nära vara en orimlighet. Ty Ständerne kunde ej bidraga till DiscontLåneRörelseCapitalet med mer än Bankens ti t Disconterne lemnade ereditiver, som utgjorde 2 Millioner. Hela återstoden uti nyss omförmäldte maximisumma af nära Nio Millioner, utgjordes ju af enskildtes penningar, som ena dagen insattes, den andra åter uttogos, utan att någon kunde hindra det; och hvaraf den följd blifvit, att DisconlRörelsen, om alla private uttagit sine insatte penningar, och Låntagarne i samma mohn mägtat sine skulder betala, hade nedsjunkit till Creditivsumman eller 2 Millioner, emot det som nu påstås, att Ständerne beslutit, det RörelseCapitalet skulle genom Discontpapperen blifva Nio Millioner. Hade Ständernas mening varit sådan; då skulle ock dertill hört den föreskrift, att, i samma mohn som enskildtas insättningar minskas; skulle creditiven från Banken ökas, för att bibehålla samma numeraire; men sådant ägde ej runi, och visar påtagligen, att detta beslut var utan allt sammanhang med frågan om RörelseCapitalet. Desse Nio Millioner utgjordes för öfrigt till betydlig del af insättningar på afskrifningsräkning, för hvilka inga bevis voro löpande. Denna del har man nu ändteligen börjat medgifva, att icke inräknas bland myntet. Återstå derefter circa Sex Millioner uti Assignationer och 3-proCentsSedlar; men desse fordrar man till fullo ersatte med andre Ridd. 0. Ad. Prot. VII B. I Afd. 18 274 Den 6 Junii e. m. representativer, emedan de utgjort mynt. Besynnerligt nog, att en tid beklagade man sig öfver inrättningen med 3-proCentsSedlarne: påstod, alt dessa lago hos Capitalisterne, och voro orsak att lån ej kunde erhållas. Till en del hade man rätt deri. Men nu vänder man alldeles om förhållandet.
Jag kan icke ljuga mer sedan jag såg din kärleks oändlighet! SMEDEN. Jag tror dig och jag följer dig! Med såradt hjärta, lika sårigt som dina nyss så ljufva drag! Är spetälsk du, så är jag också, och har du brutit, har jag felat. Jag bär din boja, bannar ej, välsignar den, ty kärleks smärta lär räcka längre än dess fröjd, och jag dig älska vill för evigt! S:T PER. Hvad sägs, herr riddare? DON QUIXOTE. Det var fan! S:T PER. Det är den sanna kärleken! DON QUIXOTE. Det var fan! S:T PER. Har ni sett dess like? DON QUIXOTE. Det var själfva fan! 54 S:T PER. Nå, men så svär då inte! DON QUIXOTE. Sancho! Kom här med kampen! SANCHO (in med hästen). Herr riddare! DON QUIXOTE. Har du betalt hafren? SANCHO. Fullkomligt, riddare. DON QUIXOTE. Hur mycket har du stulit då? Gör dig nu inga illusioner att du skulle kunna lura mig! SANCHO. Hvad vore lifvet utan illusioner, herre! DON QUIXOTE. Hvad nu då? Har du förlorat din praktiska blick på tingen, du, som förr redde dig ur de många förtretligheter, där jag stannade på backen. SANCHO. Riddare, då ni under våra bekanta irrfärder alltid gaf mig pisk därför att jag saknade vin 55 garna, ni vet, vingarna, så, hur ni piskade, så växte vingarna ut! Jag vill därför icke dölja för er, hur smärtsamt och oklokt än det kan vara att tala sant, Jag har lyssnat till era lärdomar och jag har fått illusioner. DON QUIXOTE. Så för fan! SANCHO. Riddare, jag kan icke neka till att min låga härkomst, mitt stånd för att icke säga mina små villkor, understundom försatte mig i den pinsamma belägenheten att känna lifvets obehag mera tryckande än de egentligen behöfde kännas DON QUIXOTE. Tala kortare! SANCHO.
Det har icke skett; silfret har blifvit inlevereradt i råttan tid, och man kan säga, att operationen har lyckats; men hade den misslyckats, så tror jag att Utsk. yrkat ålal emot Fullmäktige, och detta så mycket hellre, som det är allmänt kändt, att en afdelning af Utsk. redan beslutit att Fullmäktige skulle ställas under Stal, hvilket dock, när saken utveckladt sig och kom under närmare skärskådande af Utsk., förföll. Dessa skäl torde sålunda vara tillräckliga för att vinna bifall ål betänk. Frih. Raab: Jag ber om förlåtelse om jag ånyo uppträder, för alt med några få ord bemöta Hr Gripenstedt, som sagt, att ingen bestridt olaglighelen af alt sä förfara, som majoriteten inom Bancofullm. hafva gjort,' då de nemi. i allo hafva öfverträdt den 120 §. Jag ber blott ali fä fästa uppmärksamheten derå, att om de icke hade så förfarit, som de gjort, så hade de ofelbart öfverträdt den 112 §, sorn föreskrifver, att silfver skall lill Banken anskaffas, då silfverqvantiteteu i Banken, i förhållande till sedelstocken understiger förhållandet af 2 till 5» Om nu den mening, som Hrnne hafva förfäktat, hade gjort sig gällande, och silfver för Bankens behof icke hade kunnat anskaffas, utan luckan i följd deraf måst stängas, dä frågar jag Hrnne, om Hrnne ä sin sida icke hade varit förfallne till BancoUlsk:s klander och till ansvar inför nationen. Hr Mannerskantz: Jag vill blott erinra Frih. Raab derom, att den 112 § alls icke står i strid med den 120 §; ty det är möjligt, att, såsom den 112 § föreskrifver, öka Bankens metalliska valuta, utan alt derföre behöfva bryta emot den 120 §, som förbjuder ökandet af den utelöpande sedelstocken, då ej det förhållande förefinnes emellan Bankens valuta och sedelstocken, hvilket i sistnämnde § föreskrifves. Detta försökte jag bevisa förra gången jag hade ordet, och vill ej nu upprepa det. Dessutom hade ingalunda, på sätt Frih.
Skillnad häremellan och maximibeloppet af sedelstock, beräknad enligt samma § 435,791: 72. Bankens Guldoch Silf v er t ill g äng: Dukater R:dr Silfver i R:mt. Hos Kongl. Innestående på utrikes ort: Hos Handelshuset Peter Siemsen & „ D:o Salomon Heine i d:o 419,200: 16. „ D:o H. J. Merck & Komp. i d:o 2,820,625: 6 3. „ D:o Joh. Berenberg Hössler & Komp. i d:o 268,784: 84. „ Nord-Tyska Banken i d:o 632,367: 9 8. „ Handelshuset Fr. Huth & Sedelstocken får derutöfver utgöra 30,000,000: — Summa R:dr 46,126,839: 3 6. — 8 — Bankens Reserv-fond. § 2. Det belopp, hvarmed Bankens till sedelutgifning användbara tillgångar ölverstiga de af Rikets Ständer derå anvisade förbindelser, skall, enligt första punkten i § 173 af 1860 års Banko-Reglemente, upptagas i Bankens räkenskaper såsom en serskild fond, benämnd Bankens Reservfond. Vid 1862 års slut utgjordes Bankens till sedelutgifning användbara tillgångar af: a) grundfond 15,000,000: — b) behållning derutöfver 14,628,066: 10. c) innestående medel: på grund af utgifne Lånebanko-obligationer: i kapital 462,593: 71 i outtagne räntor 23,378: 19 Vinstmedel af Statslånefonden Outtagna vålgörenhetsbidrag för 1862 Auktions-öfverskott, outtagna Innehållna auktionsumgålder Innehållningar i Banko-statens löner .29,628,066: io.
Tjensteman eller vaktbetjent, som uppnått Sjuttio års ålder, eller under Femtio år varit i allmän tjenst, är, vid afskedstagande^ berättigad att erhålla en hela lönen motsvarande pension. Samma pension kan jemväl tillerkännas den tjensteman eller vaktbetjent, som fyllt Sextiofem .år och i allmän tjenst tillbragt Fyratio år, så vida behörigen styrkt är, att han befinner sig i ett sjukligt eller försvagadt tillstånd. 30 Bör täl Stats-Utskottet* Memorial, N:o 31S, §54. (Lika lydande med 194 $ i 1841 års Reglemente ) Den Tjensteman eller vaktbetjent, som, efter att hal va hunnit en ålder af Sextio år^ anhåller om afsked, må, derest han varit i allmän tjenst omkring Fyratio år, komma i åtnjutande af pension till ett belopp, som motsvarar tre fjerdededelar utaf bans sednast innehafda lön. Innan tjensteman elter vaktbetjent uppnått Sextio lefnadsocb Fyratio tjenste-år, kan, endast t händelse af bevislig oförmåga till vidare tjenstgöring, pension vid afskedstagandet honom tilldelas, I sådant fall, lämpas densamma efter tjensteåren ensamt, på det sätt, att för hvarje dylikt år, som brister i nyssnämnde antal, afdrages en fyrationdedel från ett, tre fjerdedelar af lönen motsvarande, pensionsbelopp. Men för den, som fyllt Fyratio tjensteår och Sextio lefnadsår, ökas deremot detta pensions-belöpp med en fyrationdedel för hvarje öfverskjutande tjensteår eller med en sextiondedel för hvarje lefnadsår, om ett sådant beräkningssätt finnes för afskedssékanden mera förmon ligt. § 55..
Stormäktigste, Allernådigste Konung! Vid granskning af Myntverkets räkenskaper hafva Stats-revisorerne anmärkt, att af den af Banko-fullmäktige den 23 sistlidne Maj gjorda reqvisition af silfvermynt, hvilken meddelades Myntverket den 4 Juni, först i slutet af nästföljande September månad ett belopp af 140,000 Riksdaler Riksmynt blifvit från Myntverket levereradt, samt att orsaken till dröjsmålet uppgifvits vara den, att erforderliga stampar för prägling af 4-riksdalers-stycken saknats vid Myntverket. ^Riktigheten af denna anmärkning kan jag icke neka. Förhållandet har nemligen varit sådant, att allt sedan Eders Kongl. Maj:ts thronhestigning Myntverkets gravör varit öfverhopad med så mycket arbete af officiel beskaffenhet, att detsamma omöjligen kunnat blifva färdigt på kortare tid än vid pass två år; det blef derföre nödvändigt, att de olika graveringsarbetena företogos i den ordning, som de befunnos mest behöfliga, och som ingen beställning af silfvermynt från Banken ingått från medlet af år 1859 till slutet af Maj 1861, med undantag af en post af 112,000 enkla riksdalers-stycken, som år 1860 aflemnades, och åtskillige af Bankens tjenstemän vid under hand gjorda förfrågningar under sistlidne vår förmenade, att någon beställning af silfvermynt näppeligen under löpande året kunde komma i fråga, befunnos, då reqvisitionen af den 23 Maj inkom till Mynt-verket, punsarne till 4-riksdalers-styckena väl påbörjade, men hunno, oaktadt träget och oafbrutet arbete derpå, icke blifva färdige och användbara förrän i början af September. Att jag härunder låtit mig missledas af från Banken under hand erhållne meddelanden, måste jag erkänna, men jag kan ej annat än uttrycka min förvåning deröfver, att Bankens förråd af groft silfvermynt kunnat före ifrågavarande reqvisition af den 23
Herr Rothlieb, Axel, uppläste följande; Jag hade förliden gårdag för afsigt att inför Iföglofl. Ridderskapet och Adeln, uti ett för jordbruket aldravigtigaste ärende, yttra mina tankar, men den långa tid öfvcrläggningen medtog, och omsägning af hvad flere talare förut yttrat, gjorde min tystnad till en pligt. Jag åtnöjes blott med förklarandet, det jag fullkomligt delat och delar de Herrars tänkesätt, som röstat för antagandet af Konungens Nådiga proposition, hvilken af Ridderskapels och Adelns pluralitet blifvit till StatsUtskottet återremitterad; men jag kan ej dela deras öfvertygelse, som önska den föreslagna lånesumman ökad eller minskad. Ett förökande skulle kanske gifva anledning befara rubbning i flere pecuniera förhållanden, och med en minskning skulle landet ingalunda vara belåtit. Jag vågar derföre hoppas, att StatsUtskottet vidhåller dess redan en gång fattade beslut. Dessa mina tankar anhåller jag må få åtfölja återremissen. Hvad åter angår det af StatsUtskottet Den 12 Februarii e. m. ■vid utlåningarne föreslagna reglementariska, och då jag förmodar att äfven i detta fall en återrerniss blifver besluten, så anhåller jag dermed få beledsaga följande anmärkningar. Utskottet bar föreslagit belåningssummans maximum till 3o,ooo, och minimum till 3oo R:dr. Båda dessa summor äro, efter min öfvertygelse, lämpade efter rättvisa och billighet. En skuldsatt större jordägare är i behof af större lån, och en mindre jordägare af mindre lån. Den Nådiga propositionen har till föremål, hjelp och understöd för i förlägenhet varande jordägare; men denna för Landtbrukaren välgörande afsigt vinnes ej om, efter Utskottets förslag, endast f efter uppskaltsningsvärdet skulle utgöra belåningssumman.