Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Dito till åtskillige e. o. tjenstemän i Kongl. Finansdepartementets Expedition 500: 500: Understöd till Katholska församlingens fattige 300: För tryckning 111. 111. af Kommitterades för utarbetande af förslag till ränteoch lifförsäkrings anstalter afgifna underdåniga betänkande 688: 12. — Dito af Kommitterades för beskattningsväsendets förenkling afgifna underdåniga betänkande - 1,061: 44. 7. Dagtraktamenten, för åren 1847 och 1848, till 3 vakt karlar vid gamla ränteribyggnaden i Wexiö . 365: 287: Arfvode åt tjenstledige Kammarskrifvaren Strandbergs vikarie m. 11 1,266: 32. — 500: Till Chefen för Finans-departementet, för 2:ne af Kongl. Maj:t kända behof, emot underdånig redovisning, —. Utaf 1849 års utgifter ersätter ärsanslaget 31,000: och reservationerna från förra åren 693: 17. 1. « S:de hufvudtiteln, anslag, för år 1848, 6,000. „ „ 1849, 10,000. l ill inköp af Ingeniören Wahlbergs naturhistoriska samlingar 1,000: Transport: 1,000: — 30 — Transport: 1,000: Reseersättning till åtskillige skollärare, för att i hufvudstaden taga kännedom om de uti nya Elementarskolan begagnade läromethoder, 433: 16. — 1,916: 32. Dito till eleven vid Fria konsternas akademi E. E. v. Rolhstein 300: Dito till Kaptenen J. E. Berger, för en företagen konstresa i Sverige oell Norrige, 200: — Arfvode till e. o. Bibliotheks-amnianuensen C. F. , Lindström 300: Dito ni. m. till Magister Wetter, för verkställd afskrift af Lunds landabok, 473: 26.
— Och hvad skall blifva resultatet af så beskaffade de 4 RiksStåndens förhandlingar? Jag får sålunda härvid förklara, att jag anser remissen till Lagoch Ekonomi-Utskottet, vara ett misstag, föranledt af omöjligheten att hänvisa målet till ett, för dess verkliga behandling passande Utskott, så mycket mera, som här är alldeles inte fråga om någon lagstifning, och troligen kan ej målet hänföras till kategorien af ekonomiska, i bredd med dikning, stängselskyldighet eller skjuts. Jag anser sålunda R. St:r inkompetente att sig med målets afgörande befatta, utan tillstyrker vördsamt, att det må öfverlemnas till Konungen, i dess egenskap af Lutherska kyrkans Summus Episcopus, omgifven af samtliga Rikets öfrige Biskopar, bildande sålunda en art Synod, den enda autoritet, som jag anser kompetent i ett mål af detta slag. Deri 19 November e. m. Härefter npiästes följande af H. Exc. Hr Gr. Löwenhjelm nu aflemnade motioner: l:o. Hvar och en af oss vet, huru otillförlitliga nuvarande upgif ter till taxering af fäst egendom på landet äro. Lemuad till egarens eget beräkningssätt veta vi, att i allmänhet upgifves egendoms-värdet, måhända, icke till hälften af dess rätta värde, hvaremot, då egaren vill på egendomen uptaga lån, lika vanligt, upgifves värde 3 gånger högre än vid taxering till skatt. Detta gyckel med sanningen tillåter sig äfven den jordegare, som i alla andra förhållanden är långt ifrån att vilja bedraga sin nästa, — men med Staten har det nu mera blifvit sedvanligt, och den skulle troligen anses för en narr, som upgåfve sauna värdet på sin egendom, vid taxering till skatt. Så länge ingen cadastre finnes, gifves, mig veterligen, endast eli sätt, att i någon mån, komma, om icke till det fullkomliga, åtminstone ifrån, hvad hvar och en, som älskar ordning, måste fördömma.
Till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet: 1:0 Af Herr Örnbergs Memorial, angående företagande af en noggrann undersökning, huruvida de Personer utom BergsmansStåndet, som efter 1809 års Riksdag blifvit Innehafvare af BergsmansHemman, fullgjordt de för Tackjernsblåsningens underhållande föreskrifne skyldigheter, samt hemställan att, i annor händelse, de förmåner, som genom Bergsmans Privilegiers upphörande för vissa Hemman eller Orter kunde disponeras, måtte öfverflyttas på Norrbottens Län, och att en Plan, för Tackjernstillverkningens befrämjande derstädes, måtte vid nästa Riksdag blifva Riksens Ständer förelagd m. m. 153 Den 20 Januarii. 2:0 Af Herr Norströms Memorial, angående förhöjning uti Tullafgifterne å Utrikes ifrån inkommande BoktryckeriStilar. 3:o Af Herr Eckhofs Memorial, angående upphäfvande af Dykeriets rättighet att, utan Skeppares och Godsägares medgifvande, taga befattning med sådana Svenska Fartyg, som af KronoLots i dess District, sättes på grund. 4:0 Af Herr Linströms Memorial, angående Förbud emot
Det är en ganska känd sak huru olika löningsvilkoren äro för lika grad inom Arméen; det är en lika känd sak, att det icke är någon omöjlighet att genom uppgörandet af en jämn och lika fördelning för alla inom lika grad, bereda billiga och goda vilkor för alla, och dertill en icke obetydlig besparing för Statsverket: det är en lika känd sak, att ett förtjenstfull! arbete i denna del redan för många år sedan är af Herr Presidenten Baron Lövenskjöld uttänkt och utarbetadt; men så länge Riksens Ständer blott bifalla alla nya fordringar, så lärer man länge komma att finna denna utväg beqvämare, lättare och mindre mödosam, än att genom en ny reglering söka ställa dessa saker uti ett efter tiden passande förhållande; jag kan således för min del icke tillstyrka denna partiela tillökning för Öfverst''- J andra LifgrenadierRegementet, så my ^t mindre, som jag är säker, att det skull»* lOmma att hafva till påföljd otaliga reda, ..oner af samma slag, allt såsom följder af aen så litet economiskt beräknade Arméens nya organisation. Rörande Andra Gardiets Caserner syne» af Utskottets Betänkande, att kostnaderne vida öfverstiga hvad Riksens Ständer vid anslagets beviljande påräknadt; att sjelfva Tomtens inköp Dtn 7 Julii f. m 99 ensamt kostar 32,000 R:dr synes ganaka anmärkningsvärde, då det troligen varit möjligt att i trakten af Fredrikshof af Kronans jord kunna disponeras så stor plats, som till byggntderne erfordrats och kan hända äfven tjenligare och mera kostnadssparande i anseende till säkrare mark sorn gjort grunden mindre kostsam. Utskottets Betänkande visar, att den redan färdige Casernebyggnaden för 2‘-neCompagnier kostar 23,000 R:drDe ännu efter Förslaget återstående 4 Byggnaderne böra således komma att kosta 112,000 R:dr, och således hela denna Casernebyggnad minst 170,000 R:dr som gör 10,000 R:dr i årlig Ränta.
Och med denna jättelika storhet, så fina, så fulländade äro arbetena uti den hårdaste Granit i Luxor, att konsten har varit färdig, innan den verld vi känna ens tänkte på dess början. Hvad är vårt tal mot tystnaden i detta dödens rike? – Enochs Bok. Silvestre de Sacy har skrifvit en notis derom. Enochs bok är den samma, som uti nya Testamentet citeras i Judæ Epistel; och det der citerade stället finnes i boken ännu. Den hembragtes af Bruce från Abyssinien, skrifven på Ethiopiska språket; men Silvestre de Sacy bevisar, att detta är en öfversättning från Grekiskan. Han lemnar sjelf en latinsk öfversättning af de första kapitlen. Der säges, att, sedan menniskorna förökades, förälskade sig Änglarne, himlarnas söner, i menniskornas döttrar; hvaraf föddes Jättar, som begynte förtära allt lefvande på jorden, och slutligen äfven menniskorna. De fallne Änglarne hade lärt menniskorna, att göra vapen och prydnader, och att trolla genom örter och genom jordiska och himmelska tecken. Men det utgjutna blodets rop kom till Himmelen, Michael, Gabriel och Raphael klagade för Herran. ”Se hvad Azazael gjort hafver; huru han lärt dem all ogudaktighet på jorden, och uppenbarat all verldens hemligheter, och lärt dem trolleri.” Då blefvo de afvekne Änglarne, som ock kallas Väktare, dömde att kastas i mörkret under stora klippor till domens dag. Men Jättarna och Tyrannerne, som blefvo dessas afkomma, skola falla för inbördes svärd. Det äldsta minnet. Det äldsta hoppet. Mensklighetens äldsta minne är fallet – dess äldsta hopp upprättelsen. Bägge äro ännu i dag det innersta af alla menniskotankar.
N:o 285» ej äro att påräkna såsom tillökning i anslaget för materielen; och då det, enligt uppgjorda omslut af de för denna HufvudTitel fastställda Stater, sig visat, att de medel, sorn till arbetsplan kunnat afsättas, endast utgjort i för år 1827 R:dr i56,ö82: 19-7. 1828 180,689:43.4 1829 177,4st: 3o. p * *—*- 5 r 4,203: 45.8. eller per medium circa 171,400 R:dr, hvilket således med omkring 20,000 R:dr understiger det af Förvaltningen af SjöÄrendena påräknade belopp, och följaktligen, om samma förhållande hädanefter fortfar, Ökar årliga bristen till 115,ooo R:dr, oberäknadt behofvet för Exercicen och Informationsverkets förbättring utöfver det anslag dertill, Sorn af R. St. blifvit beviljadtj så hafva R. St. funnit sig böra bifalla, att, på sätt E. K. Mits Nådiga Proposition innehåller, ert emot de för Båkoeh Lotsinrattningeii förut af denna HufvudTitel utgångne, men härefter å serskild fond anvisade utgifter, svarande förstärkning i HufvudTitelns tillgångar, medelst bibehållande af desamma till oforminskadt belopp, varder anslagen. Men, som denna förstärkning af medel för de nu kända beliofven ej allenast är högst be höflig, utan äfven synes dertill otillräcklig, hafva af denna senare omständighet, i förening med den, att E. K. M., sådant oaktadt, icke äskat någon ytterligare tillökning i anslagen, R. St. heratat anledning lill den förmodan, att E. K. M. Exp. Vtsh. Förslag till und. Shrifv. M. lärer i Nåder vara betänkt på sådana inskränkningar och besparingar i utgifterna för Sjöförsvaret, som, med iakttaget beredande af Rikets säkerhet, öfverensstämma med Nationens förmåga att utgifterna åstadkomma.
29- S5ert>!ffntn«5 af 23ergraerfen, få ocf af fårjTiftfeStta» rrufacUtrier, gabrifer, SBerf 0<$ Su.råUningar på Sanbet —- — —- 32 §. 34. SSeroillmng af 0trarnar ocf; flere Snråtfningar 33 §. 30. SSewidning af gifFerier — 40 §. 37» 23ewilfning afkapitalcr, SIctie.SSolag* Societet er, kapor, SBerf ocb Sldmånna ^nrdttningar — 40 §. 40. 83emillntng af Seflamenfen, ©åfroor, gibet.kom» mifjer, SIrf, gpnb 0$ SBinflmebel 42 9trt. lii. StrefTrifter, angående f)»at> tt>ib Mantals* 0# ©fattfFrifningen, 23eretningé#, SajreringS» 0# 93r&fningé* kommittéer 65r tafttagaS, ftmt om äntringS fofanbe i kommitteerneS befTuf. 5. 41. 30m SDlantaltf. 0$ ©färgrifning 43 5. go. Dm fering*.kemmifee på Santtt £9 5. 110.. Dm ©agering i Ståberne —. 65 §. 133.. Dm en SUlmdn ^r5fning$*£ommitee i hvarje sån 73 §. 144- £>m @lbgång; toib Saneringar. 76 $. 145- £>m ånbringé föfonbe i taxering** ocl; ^röfningiJ ' £ommitteer$ beflut — 77 5(rt IV. Om Uppbörb, Slfforfnmg ocfe 3tebog3re[fe. §. 151. Dm Uppbörb — —- 79 5. 157* örn Sfffortntngar 8a 5. 160..
Beräknade Tillgångar för RiksgäldsContoirets Ordinarie Behof och Utgifter samt Statsbristsumman (upptagne uti §§. g, 10, 11, 12, i3, 14, i5, 16, 17 och 18J. §• 72, Den utaf GeneralAssistanceContoirets-Fond, vid Verkets upplösning år i833, till RiksgäldsContoiret ingående summa af FemtioTusen (5o,ooo) Riksdaler utöfver de 100,000 R:dr, hvilka skola hållas Stockholms Stad tillhanda. ( 5. ) S* 73. Skatterättighets-raedel, hvilka inflyta för de Kronan behållne Ileminans försäljande till skatte, 5- 74- Skatteköpeskillingar för Recognitionssamt Kronans öfrige disponible Skogar. S75- Observationsraedel, härrörande från revision af Räkenskaperne öfver sådane medel, som äro ställde under Rikets Ständers omedelbara disposition och uti RiksgäldsContoret skola redovisas. §• 76- De Auctionsmedel, som kunna falla för Kronan tillhöriga Hus i Städerne; härifrån likväl undantagne sådana Hus, som äro inköpta för Kongl. Amiralitetet i Carlscrona och f. d. Allmänna Magazinslnrättningen. S* 77- TidningsStempel-Afgift. s. 78. Capital-afbetalningar och räntor å utlånte medel, och deribland sådane Lån, hvilka, i följd af 1823 års RiksdagsBeslut, blifvit utgifne mot Tre procents ränta. S79- Af den Allmänna Bevillning, som vid innevarande Riksdag blifvit fastställd och beräknad att skola årligen utgöra Två Millioner TvåHundra Sjuttio Tusen SexHundra (2,270,600) Riksdaler äro för RiksgäldsContorets egna behof anslagne TreHundraTre Tusen (3o3,ooo) Riksdaler ärligen. ( 53 ) J. 80.
Den egentliga återhållande kraften, som anses vara Pär-kamrarnes utmärkande caracter, blifver, om Utskottets förslag antages, lika mycket att söka i båda Afdelningarne och delningen afser egentligen att förekomma öfverraskning och förhastande. I stället för att tillåta den mindre Afdelningen majoritet, som ofta kan komma att utgöra en ringa minoritet af hela folk-representationen — enligt Utskottets förslag möjligen trettioen af tvåhundradefemtio —att kullkasta förslag, hvilka lika ofta kunna åsyfta att befästa och stödja, sorn att rubba det ganda, har Utskottet, i likhet med hvad Norrska Grundlagen stadgar, trott, att ett förslag, sorn af representationens mindre Afdelning två gånger blifvit förkastadt, bör underställas hela na liona 1-representationen; men dervid likväl trott agtningen för den mindre Afdeluingens majoritet fordra, att förslaget, för att antagas, bör af två tredjedelar bland de röstande bifallas. För att ännu ytterligare trygga national-representationen emot öfverraskning, anser Utskottet ärendena i allmänhet, med undantag af ordningsmål och sådana, som Riks-församlingen eller dess större Afdelning beslutat genast nedlägga, ett nedläggande, som Utskottet anser böra kunna ega rum nied alla motioner af enskild Riksdagsman, äfven hädanefter böra beredas i Utskott. Och Utskottet har ansett denna föreskrift så mycket nödvändigare, som för en del ärenden den säkerhet, som serskild behandling i båda Afdelningarne gifver emot öfverraskning, blir omöjlig. Det gif\es nemligen mål, hvilka, enligt Riksdags-Ordningens uttryck i § 73, icke kunna förfalla. För dem passar icke serskild behandling i Riks-församlingens båda Afdelningar; enär en fråga, som af den minBih. lill R, St, Prot, 1840, 3 Sami, 21 Haft, 10 70 Constitutions-TJtskottets Memorial, N\o 38. dre Afdelningen två gånger blifvit ogillad, och vid omröstning i Riks-församlingen icke för sig erhållit två tredjedelar af rösterna, derigenom ock — förfaller.
Atterbom uppgifver, efter hörsägen, att hon hetat Gustava von Kowsky, varit prästdotter från Sörmland samt att fattigdom nödgat henne taga plats som uppasserska å ett värdshus i Stockholm, där Thorild gjort hennes bekantskap. * Enligt en annan uppgift skulle hon varit dotter till en major Lidiin. Själf skref hon sig än von Kowsky (i hennes förord till mannens arbeten), än blott Kossky (i sitt testamente). Att hon icke varit prästdotter från det nämnda landskapet, bevisas däraf att någon prästman vid namn K o w - sky eller von Kowsky där aldrig funnits. Att söka henne i Stockholms mantalslängder från den tiden är ogörligt af det skäl, att dessa blifvit förstörda. År 1797 dog i hufvudstaden en bisittare i tracteurssocieteten Johan Gustaf Kowsky, men som denne blott var 38 år, kunde fru Thorild ej gärna varit hans dotter, och hon namnes ej heller vare sig i hans eller hans änkas bouppteckningar. Men man kan tänka sig, att hon varit en släkting till nämnde tracteur, som upptagit henne i sitt hem, hvarest Thorild gjort hennes bekantskap och vunnit hennes kärlek för lifvet. Att efterse från 1793 i Stockholms passkontors räkenskaper, lönar ej heller mödan, då äfven dessa papper förstörts eller försvunnit. Men på en liknande väg har jag dock fått en upplysning, hvilken lämnar en så att säga officiel uppgift på Thorilds följeslagerskas namn, nämligen i en utpasseringssedel från svensk till dansk hamn och som lyder: » Utpasserade från Helsingborg d. 18 mars 1793 Juris Candidaten Thomas Thorild, såsom landsförvist på 4 år; Jungfru Gustava Carolina Steilich von Kowsky — till Köpenhamn. » Det var under sin landsflykts första tid Thorild författade sin skrift » O m kvinnokönets naturliga höghet », denna skrift, hvilken därefter i så många upplagor — senast för knappa 10 år sedan — utkommit, * Atterbom skrifver 1841 till Geijer (brefvet nu i Kongl. Bibliotekets handskriftssamling): Vet du något närmare om Thorilds giftermål?
Den fattige förtjenar allt vårt deltagande, men hans intressen måste vårdas på ett förståndigt sätt, och för att utfinna detta, är det icke nog att se frågan på ytan; utan måste man tränga till djupet af densamma. Den fråga, vi hafva att behandla, är en statsekonomisk fråga. Ur denna synpunkt bör den betraktas och statsekonomiens uppgift är icke att gynna någon samhällsklass på den andras bekostnad, utan att sprida välmåga och belåtenhet till alla samhällsklasser, på samma gång sorn hela samhället går framåt i kraft och styrka. Derpå vinna alla; men ingen vinner derpå, att samhället försvagar sig sjelf. En värd falare har erinrat derom, att under den tid, då jordbruket åtnjöt mycket högt skydd för sina produkter, voro priserna å landtmannavaror lägre, än de numera äro. Nå val, 454 Den 23 April f. m. om så är förhållandet, då behöfver man ju icke oroa sig öfver atf åsätta dessa varor en liten tullsats. Hr Frih. Ugglas har erinrat om den tid då skyddet för den ifrågavarande fabrikationen uppgick till varans nära halfva värde, samt påmint om att under denna period fabrikationen icke gjort några framsteg, hvilka först inträdde sedan skyddet borttogs. Jag finnér detta mycket naturligt; ty skyddet var för högt. Ett sådant skydd insöfver näringsidkaren till overksamhet, då deremot ett måttligt skydd, kan vara nödvändigt för att trygga näringens bestånd. Samme värde talare har hemställt, huruvida man kunde med full öfvertygelse påstå, att vårt jordbruk icke gjort stora framsteg. Jag delar Hr Fri hins åsigt, att jordbruket på sednare tider verkligen gjort icke obetydliga framsteg; men man måste göra en skilnad mellan jordbrukets framsteg i tekniskt hänseende och jordbrukarens ekonomiska belägenhet. Om Hr Frihin hade kunnat upplysa, att i det län, han styrer, jordbrukaren befinner sig i en särdeles lycklig ställning, skulle äfven jag funnit en sådan framställning bevisande för den mening, Hr Frihin försvarar. Det misstroende, som hos så många af våra jordbrukare uppstått om det radikala frihandelssystemets riktighet, har icke sin grund allena i de följder, som, efter deras förmenande, detta system redan framkallat, utan deri uttrycker sig lika mycket en fruktan för dess framtida verkningar.
Herr Rosenblad: Det är visserligen likgiltigt örn Ledamöterne äro tre eller fem; men just för det att botemedlet emot missbruken icke ligger i antalet, utan i det moraliska bandet, skulle jag tro, att tre är tillräckligt, och får derföre föreslå den förändring i redactionen, att det bör beta en Ledamot af Ståndet, med hvilken minst arne andre sig förena, Grefve Frölich: Tillägget af ordet tninstj sorn Herr Rosenblad skänkt amendementel, anser jag väl nyttigt, men anhåller att siffran 4 får stå orörd. Herr Rosenblad: Då just det moraliska ansvaret är större när det icke kan sönderdelas, förblir jag vid den tankan, att Ledamöterne böra vara bögst 3 till antalet. Herr von Hartmansdorff': Jag förenar mig med Herr Rosenblad, och önskar dessutom att tillägget: Om icke desse trenne Ledamöter vilja afstå, från sitt begäran Den ii Mars e. m. 3i5 malle borttagas. — Jag vet icke hvarföre man skall använda LamltMarskalkens myndighet att förmå Ledamöter afstå från en sådan begäran, mera än ifrån begäran om någon viss proposition, votering eller dylikt. Grefve Gyldenstolpe'. Jag medger med Herr von Hartmansdorff, att en sådan hemställan, som Utskottet föreslagit, kan vara öfverflödig, i synnerhet om Ledamöternes antal utvidgas till fem, som icke gerna af öfverilning kunna begära åhörarnes aflägsna nde. Herr Rosenblad: Jag är af motsatt tanka, och instämmer med Herr von Hartmansdorff rörande antalet, men vill icke borttaga sisla tillägget. Då man utöfvar ett veto, bör man ock vara beredd att låta sitt namn slå till svars derför, Herr von Hartmansdorff: Jag kan icke inse rigligheten af en sådan hemställan, som man här vill ålägga LandtMarskalken. Slutföljden skulle antingen blifva, å Ledamöternas sida, ett svar, som under mer eller mindre behagliga vändningar, innebure: Vi hade icke alvar med vår begäran eller ock: Vi yttra icke annat, än hvad vi alvarligen mena, och afstå icke derifrån för Herr JjandlMarskalkens skuld.
Hon hade då stigit upp från sin årslånga sjukbädd, såg lifvet i ljusare dager än på långa tider, arbetade med friska krafter och kände lifslusten vakna. Hon hade händerna fulla af ämnen — och hon kände sig då för första gången sakna den själsfriskhet, utan hvilken ingen konstnär håller sig uppe. Och arbetskraften slappades ännu mera af den hetsande tanken, att för hvar dag som gick borde hennes arbete inbringa henne något. För första gången undslipper henne denna klagan, som sedan slog fast rot i hennes själ: » Min ångest öfver hvad det skall bli af mig, om jag icke kan skrifva, vill alldeles qväfva mig. » Dessa sista rader äro hemtade ur ett bref från februari 1886, ett bref, skrifvet i sådan nervös upphetsning, att det ej blef afsändt, förr än hon med lugn och sans kunde i fortsättningen tala om sin belägenhet. I denna del af brefvet förekommer följande betydelsefulla sjelfbekännelse: » Jag brukar ha anfall af den sjukligaste melankoli och lifsleda ibland, när de ekonomiska farhågorna bli mig öfvermäktiga, eller när jag känner mig oförmögen att arbeta. Första delen af mitt bref var skrifvet under ett sådant anfall. Det varade precis i fjorton dagar. Nu är det förbi; jag känner mig alldeles normal igen, och i går kunde jag börja ett arbete. Jag talar om allt detta, derför att jag tänker, att det möjligen kan vara er till någon nytta. — • Vet ni, hvad jag gör hvar gång ett sådant der anfall kommer? Jag går ut i fria luften. Jag går och går. Jag kan gå timvis fram och tillbaka, och jag går inte in igen förr än jag är riktigt trött. Det är det enda som lindrar. Jag mår fysiskt illa på samma gång: en obehaglig känsla af oro, i hufvudet, och en tyngd öfver bröstet, som om jag saknade luft. Jern, maltextrakt eller dylikt brukar vara bra för mig. Men bäst af allt är det att få vara ensam, så att det är alldeles tyst och nerverna falla riktigt i hvila, så att man får gå till botten med sig sjelf, göra upp med både ett och ett annat, samla sig och komma till någon slags klarhet.
Södra Ångermanland, innehållande utom Hernösands Stad 31 kyrksocknar, i 9 Länsmansdistrikter: samt Norra Ångermanland, med 13 kyrksocknar, i 8 Länsmansdistrikter. Ifrån den på Hernön, som genom ett sinalt sund är skiljd från fasta landel, belägna Residens-Staden Hernösand äro afstånden: lill Länets södra gräns emot Helsingland 8| mil, till dess norra emot Westerbotten 151 mil samt i vester till yttersta spetsen af Tåsjö socken, der Jemtland och Åsele Lappmark möta, omkring 30 mil, af hvilka sistnämnde 21| mil utgöra med gäslgifvaregårdar försedd landsväg, som upphör vid Backe i Fjellsjö socken. Utom i de sannolikt tidigast befolkade vid hafskusten belägne Socknar, linner man Länets befolkning, särdeles i Medelpad och Södra Ångermanland, bosatt omkring de llerc större och mindre elfvar, hvilka, ledande sitt ursprung från fjälltrakter utom Länet, genomlöpa detsamma och utfalla i hafvet, Dessa elfdalar eller, såsom de i allmänhet i orten, utan afseende på vattnets större eller mindre storlek, benämnas, Adalar, synas, att donia elter de omgifvande jordformationerne, i äldsta tider hafva intagits af högst betydliga vattenmassor, som småningom minskats och på sidonie afsatt odlingsbar jord. Af elfvarne är Ångermanelfven den betydligaste, ej blott i Länet utan äfven i Riket.