Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r likväl nu mera och då desse förhållanden upphört, hvarken instämma med billighet eller med afgiftens egenskap af Koppskatt, grundad på hvarje persons arbetskraft, utan afseende på förmögenhet; och då för öfrigt nu mera R. o. A., för egne personer och sitt folk, samt PresteStåndet för dem af EeclesiastiqueStaten, som tillförene njutit befrielse från denna afgift, vid 1809 och 1810 årens Riksdag densamma sig åtagit, funno R. St:r en fullkomlig likhet i Mantalspenningarnes utgörande öfver hela Riket böra destohäldre tillvägabringas, sorn StatsYerkets inkomster sålunda äfven skulle vinna en tillökning af a3,ooo Rtdr årligen. Betankande n. 173 Lagmansoch Häradshöf (tinge-räntan som i vissa orter kallas Lagmcms-markcrj och har sin upprinnelse från Allmogens skyldighet i äldsta tider att underhålla Lagman och Häradshöfding genom gärd, utgöres af hvarje Matlag på landet med de undantag 1741 års Reglemente samt andre serskildta förordnanden medgifva, och hvilka undantag hufvudsakeligen afse R. o. A. för deras vid nämnde tid ägande Säterier jemte Ecclesiastique personer m. fl. Inberäknadt de så kallade Tingsgästnings-penningarne, hade Lagmans-markerne, likmätigt Brefven d. 21 Julii 1752 och d. 20 Januarii 1753, bordt af Allmogen utgöras med 24 öre eller 12 sk. af Matlaget, men utgå, enligt räkenskaperne, i så måtto olika, att uti de fleste Länerläggas 12 sk., derunder inbegripne 3 sk. Tingsgästnings-penningar samt i Wermlands Län 8 sk., deraf 2 sk. räknas för Tingsgästnings-pcnningar, utom i ÖsterSysslets Fögderi eller Philipstads Bergslag, der dels 9, dels io§ och dels 12 sk. af Matlaget betalas, hvaraf 6 sk. anses utgöra Lagmans-räntan. I Stora Kopparbergs
Proposm, uttrycka sin tacksamhet emot dem, som framställt anmärkningar deremot, och detta af det, enligt min öfvertygelse, riktiga skäl, att ansvaret skulle kännas vida tyngre, om Proposm bifölles utan att några anmärkningar deremot blifvit framställda. Då således Konungens rådgifvare numera sjelfva önska, att anmärkningar framställas emot Konungens Proposir, på det att desamma måtte blifva föremål för grundlig öfverläggning och pröfning, innan beslut deröfver fattas, har förhållandet emellan Regeringen och Representationen blifvit sådant det rätteligen bör vara, och jag har derföre ej kunnat underlåta att 88 Den 15 November f. m. uttala min aktning för det sätt, hvarpå Hr Gr. von Platen uppfattat sin ställning såsom Konungens rådgifvare. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, blef motionen tillika med de i ani. deraf nu afgifne yttranden remitterad till Stats-Utsk:t. Föredrogs och remitterades till Bevilln.-Utsk:t Hr Brakels, Mauritz, d. 12 dennes bordlagda motion M 21, om förhöjning i sockertullen. Gr. Anckarsvärd, Carl Henrik, uppläste en motion M 22, angrde reorganisation af Landtmäteri-staten, samt ändringar i Skiftes-stadgan m. m. Begärdes på bordet. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att dels till följd af Elektors-valet och dels genom sedermare skedda afsägelser, 7 ledigheter ibland R. o. Ad:s Hrr Bänkman uppkommit, nemi.: en i 4:de Bänkm.-afd. efter M 140. Frih. Leuhusen, Carl Herman; en i 6:te » » » » 278. Frih. Beck-Friis, Corfitz Augustin; en i 7:de » » » » 338. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.; en i 12:te » » » » 778. Hr Leijonancker, Fredrik Wilh.; två i 14:de » » » » 1846. A. Hr Fock, fullm. Frih.
De artiklar, rörande tull-värdet hvarå skiljaktiga beslut blifvit fattade, «fe*o följande: Böcker: på svenska tryckte. Ridderskapet och Adeln liar, i sammanhang med beslut om åsättande af en lika införsels-tull a alla med tull belagda böcker, bestämt tull-värdet derå till 30 sk. skålpundet. De öiriga Stånden hafva godkänt Utskottets förslag om 20 sk. tull-värde a oinbundne och 30 sk. å inbundne böcker. Fosfor: Borgare-ståndet har bestämt tull-värdet hära till 1 r:dr 16 sk. akålptindét, men de öfriga Stånden hafva godkänt det af Utskottet för denna artikel föreslagna tull-värde, 2 r:dr. Glas: Buteljer, Bunkar, Burkar, Flaskor. I sammanhang med beslut om annan grund för tull-beräkningen, än den af Utskottet föreslagna, liar 1 reate-ståndét å denna artikel åsatt följande tull-värden: t. o. m. 6 jumfrurs rymd, 100 st R:dr 5: från 6 t. o. m. 11 jumfrurs rymd, 100 » n 6: 32. af större rymd, 100 a » 10: — t Bik. till B. St. Prat. 1853 $ 1854. 5 Sinni. 1 Afd. 15 Haft. 2 Bevillninga-Utskottets Memoria!, N:o 24. hvaremot de öfrige Ständen i allo godkänt Utskottets förslag till tull.värdebestämmelser för denna artikel. Hudar acil Skinn: ober edda. torra, saltade. Eidderskapet och Adeln har, till följd af sitt rörande art. oberedda Hudar och Skinn i sin helhet fat-' tade beslut, an-ef t nämnde rubrik med dera utsatt tull-värde böra utgå. De öfrige Sfrlnden hafva godkänt de af Utskottet för artikeln i sin helhet föreslagna tull-värden. Jern: smidt eller valsadt, Ankare..
Att i denna fråga hafva sådana betänkligheter som Hr Cederschiöld, och förklara, att denna motion här har blifvit väckt i strid emot 5(1 § Riksd.Ordu., tror jag är att låta sitt samvete vara alltför ömtåligt. Jag är öfvertygad om att, i händelse motionens väckande vore en grundlagsvidrighet, Hr Gr. o. Landtm, gifvit oss detta tillkänna. Det är ganska tydligt att då Cönst.- Utsk:s Mern. om det hvilande grundlagsförslaget helt nyligen blifvit tryckt och utdeladt och derigenom allmännare kändt, så har det först nu blifvit möjligt för en del af representanterna att inse de luckor, som i förslaget funnits, och således finner jag att denna fråga, deraf föranledd, kunnat framkomma på ett gan - Den 9 Februari. 455 ska grundlagsenlig! sätt, till följd af ett under Riksdagen redan uptaget ärende. Jag slutar med att anhålla om remiss af Hr Frih. Raabs motion, öfvertygad derom, alt godt dermed kan vinnas, men deremot intet ondt deraf härflyta och jag föreställer mig, att icke heller någon kan vilja i strid emot 41 § Riddarh.Ordn. yägra remiss på motionen. Hr Ribbing: De talare, som redan yttrat sig, hafva förekommit mig. Hvad Hr Stjernsvärds sednast förklarat, att han skulle vara tillfreds om endast sjelfva hufvudgrunderna bestämdes, så förstår jag för min del icke huru han, i öfrigt omsorgsfull om R. o. Ad:s rättigheter, kan i detta fall finna sig så lätt tillfredsställd. Grunderna äro visserligen goda, men tillämpningen af grunder hafva vi ofta sett utgöra lika grannlaga föremål för öfverläggning, som sjelfva grunderna. Man kan här i fråga om valbarheten lätteligen råka in på sådana frågor, som gå grundlagen alltför nära. Vi hafva under början af Riksdagen haft en discussion, ganska långvarig och i detta fall ganska bevisande, som ledt derhän, att den som väckte motionen, hvilken skulle till Riddarh.Utsk. återremitteras, icke fick den remitterad, utan, som jag vill minnas, i stället blef lagd till handlingarna.
Detta skedde, då i anledning af åboarnes på de inom Himble härad belägna Trippiska hemman hos Kongl. Majit förda klagan öfver det lidande, som skulle hafva dem öfvergått genom hård medfart af en Inspektor Jönsson i egenskap af Trippiska arfvingarnes ombud, hvilken klagan genom Kongl. Maj:ts Utslag den 26 Juli 1786 blifvit, såsom icke hörande till Kongl. Majits omedelbara pröfning, förvisad till utförande bos vederbörande embetsmän eller domare i orten, och hvarvid till efterrättelse äfven anvisades, hvad i 1782 års Kongl. Bref särskildt förordnadt vore, omförmälte åboar, biträdde af Kronofullmäktig, till 1786 års hösteting, stämde Jönsson om ansvar bland annat derföre, att han för städjesedlars utgifvande på hemman vid åboombyten tagit högre städja, än han qvitterat, samt i allmänhet oredigt qvitterat böndernes utskvlder; hvaremot Jönsson sedermera tog stämning på Trippiska frälseskattebönderna (ägarne af hemman, hvilkas ränta allenast blifvit till Tripp försåld) i Hunestad socken, om skyldighet bland annat att utgifva penningeräntan till 3 daler silfvermynt riksdalem och allertina persedelräntan in natura. Denna tvist korn först år 1791 till afgörande, då Häradsrätten den 10 December gaf utslag, och deri först upptog frågan, till hvad slags afhandlingar det öfverlåtelsebref rätteligen borde förås, sorn Adrian Tripp erhållit, samt hurudan egenskap derigenom egentligen åkommit hemmanen.
Då svenska jernhandteringen befinnes uti en så nedtryckt och bekymmersam ställning genom de höga beskattningar, som träffa densamma, kan jag icke inse, hvarföre denna export bör mera vidkännas tull, än exporten af bräder och plank, som är alldeles tullfri, under det densamma i flere år varit och ännu är gvnnad af en förmånlig konjunktur på verldsmarknaden och produktionen - Bevillnings-Utskotlets Belänkande, N:o 3. 89 ihiktionen deraf dessutom fri från någon jemnförlig beskattning med den, hvaraf jernfabrjkalionen är betungad.» G:o af Herr Friherre af Schmidt, Geor". »Då jag nu-får reservera mig emot beslutet, all upphäfva utförsels-tullen på »Ben, oarbetade, krossade samt förmalde eller s. k. benmjöl», sker det ingalunda till följd af en allmän prohibitiv grundsats, utan derföre alt jag, i strid emot deni, som anse hvarje tullsats å utgående varor för en orättvis beskattning af producentens industri, tror utförsels-tull böra bibehållas eller ånyo bestämmas för dels sådane varor, som äro nödvändiga för landets eget behof, som genom alt användas lill landets egen nytta gifva en större allmän vinst, än priset i utlandet lemnar och hvilkas utförsel derför bör hämmas, dels sådane varor, som framför andra lemna producenten den största vinst och derföre böra draga en tull, hvarigenom skattebördorna i någon mån lindras för dem, som producera mindre vinstgifvande varor, och dem, som hufvudsakligen genom inlellektuelt arbete bidraga till slatsfördragels upprätthållande. Till det förenämnde slaget af varor vill jag hänföra ben, hvilkas nytta, såsom gödningsämne, för jordbruket under nästförflutna decennium allt mer och mer blifvit vitsordad. Under samma tid hafva i medeltal årligen blifvit utförda 90,000 lisp. deraf, hvilkas förbrukning inom landel, då dermed öfver tusen tunnland jord årligen kunnat gödslas, ulan tvifvel skulle hafva frambragt vida större vinst för det allmänna.
M:ts Bef:h:de, som en jemkning till likhet i Mantalspenningarne och deras förhöjande till 12 sk. personen skulle innebära en stor disproportion, i så måtto, att förhöjningen från 4 till 12 utgjorde 200 procent, emot det tillökningen från 8 till 12 endast uppginge tili 5o pro - Betänkanden. 181 cent; hvarföre K. M:ts Bef:h:de för sin del tillstyrkt, att, i händelse förhöjning komme att äga rum, denna måtte blifva proportionell, i stället för den åsyftade likheten, sorn torde blifva nog tryckande. Lagmansoch Häradshöf dinge-rantan utgöres mycket olika. I Kopparbergs^ Näsgärds och Säthers Läns Fögderier utgår den med 3 sk. på Matlaget, med undantag af Gagnefs Socken i sistnämnde Fögderi, der 16 sk. betalas för hvarje Soldate-rote. I Nedan-Siljans Fögeri erläggas, efter öfverenskommelse, i ett för allt årligen R:dr 5l: I. 6. i Ofvan-Siljans dito „ 38: 25. 6. med undantag af Serna Socken, som aldrig betalt någon sådan ränta. I Wester-Bergslagets Fögderi erläggas Lagmanspenningar med 3 sk. och Häradshöf dingeräntan med i sk. af Matlaget. I Wester-Dahlarne, den förra äfven med 3 sk., men den sednare med endast 8 r:st. Tingsgästnings-penningarne uppbäras directe af Domare och Nämnd, och utgå dels efter Rotar och dels efter Matlag till olika belopp, 3a och 24 sk. per Rote samt 3 till och med 10 sk. af Matlaget.
Det ena och andra underställes de respective Riks-Ståndens vidare En Ledamots serskilda mening bifogas. Sockholm den 17 Junii 1818. Utdrag af Protocol/et hållit hos Rikets Höglofl. Ständers sammansatte Statsoch Banco-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 17 jhinii 1818. id 4tde Puncten uti Höglofl. Stats - och Banko-Utskottens förslag till jemkningar i vissa delar af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande utredningen af Götha Canal-BolagsMaltnöoch Götheborgs Disconter gjorde Herr Borgmästaren Holm följande Reservation: ”Utskotten hafva ej magt att föreslå någon jemnkning i andra fall än deri Riks-S anden åro skilja k -i ee i sine Beslut. Nu befinnes, att Presteoch Borgare-Stånden beslutat, att Götha Canaloch 1856 Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. Malmö Dqconters 3 procents 'sedlar och afsk rifning 8- räkningar skola -inlösas' om 5 armed ^:dels afbetalning ärligen, och hvarmed början, skulle göras nästa år. Deremot hafva Ridderskapet och Adeln samt - Bonde-Ståndet enstämmigt beslutat, att hälften skalle inlösas genast och den andia hälften, om 3 g år, sålunda att, enligt Bonde-Ståndets beslut, skulle den då betalas på en gång, men enligt Ridderskapets och Adelns beslut pa 5 serskildta Terminer. I afseende på första' hälften är således 3 Stånds beslut emot 2 Stånds.
Utsk. säger sig nemi. sakna kännedom örn Assessor Plagemans verksamhet i Statens tjenst och har sig icke heller bekant, huruvida det begärda pensions-understödet med afs:de å Plagemans ekonomiska omständigheter är af behofvet p§kalladt. Om allt detta bade Utsk. lätteligen kunnat få kännedom. För att emedlertid visa att Hr Plageman gjort sig väl förtjent af det be gärda pensions-understödet anhåller jag att få upläsa följande: Carl Johan Fredrik Plageman, född 1779. Sedan ban gjort sig känd för djupa insigter i kemi, tecknolog! m. fl. vetenskaper erhöll han Ar 1817 första rummet på förslaget till kemiska adjunkturen vid Abo Akademi; men afsade sig detsamma. Aren 18 17—18 dels biträdde Plageman Professoren Sefström vid en kemisk experimentalkurs och dels höll han sjelf föreläsningar i experimentalkemien. Aren 1819—23 höll Plageman likaledes föreläsningar i experimentalkemien; ocb blef han sistnämnde år förordnad att, med eget begifvande ulan arfvode, förestå kemiska lektionen vid Kongl. KrigsAkademien. Ar 1825 förordnades Plageman att vara ordinarie lärare i kemi vid samma läroverk; och skötte han denna lärarebefattning till år 1835, då han erhöll fem års tjenstledighet, för skötande af de teckniska befattningar i Norrland, om hvilka nedan förmäies. Under tiden, och enär Akademien saknade instrumentsamling för kemiska undervisningen, begagnade Plageman för detta ändamål sin egen samling, och hvilken han vid sin afresa till Norrland öfverlöt till Akademien, såsom vedermäle derföre att han fått begagna en mindre jordega å Akademiens utmark. Ar 1825—31 höll Plagemann, på begäran af öfversten Forssell, föredrag för landtmäteri-eleverne om kunskapen att igenkänna malmar och mineralier och begagnade jemväl vid dessa föredrag sina egna samlingar.
Frölich hafva ägt största anledn. till sin ide, hvilken jag således understödjer, utan att derföre vilja motsätta mig remiss till Constit.Utsk., i händelse Ståndet så skulle vilja besluta. Hr Dalman: Jag skulle icke hafva emot att afgöra detta mål på hvilket sätt som helst; men det måste jag tillstå, att jag finner det af Gr. Frölich föreslagna sätt ingalunda öfverensstämmande med grundlagen, ty om någon fråga är af allmän beskaffenhet, så är det väl denna. Gr. Frölich: Jag tror, att man missförstår betydelsen af benämningen allm. frågor i grundlagen. Man tror, att dermed forslås något, som är allmänt. Men allm. frågor är en terminus technieus i grundlagen, hvilken omöjligen kan sträcka sig till frågor i allmänhet, utan endast till de frågor, som Riksd.Ordn kallar allm. frågor. När nu likväl ordalydelsen i det af mig upplästa mom. är sådan: ”Hvar och en fråga af annan än allm. beskaffenhet, äfvensom preliminära hemställanden och förfrågningar &c.,” så vill jag fråga hvar och en, som förstår Svenska, om icke med orden frågor af annan än allm. beskaffenhet, såvida dessa ord skola hafva någon betydelse, måste afses sådana frågar, sorn icke höra till classen af allm. frågor, sådana som Riksd.- Ordn. menar. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag instämmer med Hr Dal man deruti, att om någon fråga är allm., är det denna, som innehåller, att alla våra discussioner skulle upphöra för en tid. Jag skulle äfven tro, att, om R. o. Ad. icke liar något angelägnare att göra, än att disputera om en form, som är likgiltig, emedan saken är förfallen, man kunde fortfara med denna discussion; men då R. o. Ad. har så många mål oafslutade i jemnförelse med de öfriga Stånden, hemställer jag till en hvar, om det lönar mödan att tvista härom. Mig synes derföre, att man antingen kan låta frågan förfalla, eller remittera densamma till hvad Utsk. som helst, blott man icke vidare förnöter tiden härmed.
4 t * Hushållsskolan bör hälst, der så ske kan, vara .belägeii på landet i sund och vacker trakt, nära stad och jernvägseller ångbåtsstation samt i någorlunda folkrik ort. Den laiidtliga stillheten utan ödslighet, den friska, helsobringande luften, tillfället till promenader i skog och mark, det större, för en del husliga göromål nödiga utrymme, som på en landtgård kan erhållas, möjligheten till deltagande i lättare trädgårdsarbeten m. m. äro fördelar, som hushållsskolan på ' landet erbjuder framför den i staden. Vore blott fråga om en matlagningsskola efter nutidens fordringar, och bortfölle dermed livarj e annan hänsyn än den, att den unga flickan meddelades grundlig insigt i koiisten att laga god, sund, såväl finare som enklare mat, att väl sköta köket och handkammaren med hvad deitill hörer. ja, då kunde väl svaret blifva ett annat. Meii då vi hiilla före, att detta vore en alltför ringa och ensidig uppgift för en skola, som i någon mån vill fylla den i det föregående påvisade bristen i den qvinliga uppfostran, påyrka vi fortfarande att den rätta platsen för en hushållsskola är på landet. Matlagningsskolorna i staden blifva dermed ingalunda öfverflödiga - de skola alltid komma att fyllas af de yngre och äldre qvinnor, hvilka i detta hänseende icke önska eller tro sig behöfva något annat än den, så att säga, fackkunskap, som der kan inhämtas. Sammalunda - med väfnadskurser, kurser i finare handarbeten, i klädoch linnesömnad, i 101 träslöjd; de kunna alla hvar för sig vara förträffliga och skola städse finna elever bland dem, för hvilka de passa, men ersätta hushållsskolan i egentlig mening förmå de icke; någon allmännare uppfostrande betydelse kunna de icke få. Innan vi öfvergå till besvarandet af frågan hur undervisningen i hushållsskolan bor ordnas, vilja vi bemöta ett par invändningar, som stundom ej utan skäl göras mot hushållsskolan på landet, af hvilka den ena gäller dess dyrhet.
Förordningen den 1 Augusti i8o5, uttryckligen äro till kostnads-ersättning uti skogs-åverkansmål berättigade; då det synes vara rigtigt, att Landsfiscal, som efter lag är skyldig, och ej heller sällan dömes att utgifva kostnads-ersättning, när han utan skäl tilltalat någon eller brustit i bevisningen, jemväl får åtnjuta sådan ersättning i mål, der, på hans åtal, den felaktige åt saken fälles; då, enligt de af Motionairerne anförde Författningar, undantag är gjordt för så väl grofva missgernings-mål, som ock mindre brott, för hvilka allmogen och lösa personer kunna blifva lagförde, uti hvilka mål ersättning icke eger rum; samt då slutligen Landsfiscalerne icke hafva någon lön sig anslagen, hvadan de, uteslutna från ifrågavarande rättighet,möjligen skulle sakna bergning; anser Utskottet, som icke eger ingå i någon pröfning, huruvida dessa tjenster numera behöfva bibehållas, sig ej kunna understödja motionerne, utan får härmedelst vördsamt tillstyrka, att ofvanberörde till Lag-Utskottet remitterade förslag icke måtte antagas. Hvilket dock Rikets Höglofl. Ständers närmare skärskådande underslälles. Betänkande, öfver Riksdags-fullmägtigen Herr Carl W. Olbers’ motion, om ändring i bestraffningen för missgerningsman släppande. Uti Memorial, sorn Vällofl. Borgare-Ståndet den 24 sistlidne Februarii till Lag-Utskottet remitterat, har Riksdags-fullmägtigen Herr Carl W> Olbers 8 Lag-Utskottets Betänkande N;0 to. anfort, huruledes, genom Kongl.
Detta tänkesätt 108 Den 11 Mars f. m. borde dock hafva sitt uttryck i lagen, och måhända hade man redan då kommit till erfarenhet deraf, att de begge enda lagliga skilnadsskälen icke voro för lättsinnet svåra att gäcka. Så uppstod den Kongl, förordmn rörande äktenskapsskilnaden d. 27 April 1810 &». Det förefaller mig särdeles eget, att Utsk:t säger: »det dröjde dock icke länge», ty från 1 527, då Vesterås recess genomfördes, som var grunden till vår kyrkliga lagstiftning, och intill 17 34 förflöt en liten tiderymd af 207 år, och från 17 34 till 1810 återigen cn tidsperiod af några och 7 0 år. Mig synes då att omförmälde uttryck år ternligen oegentlig!, då det gäller att ändra en lag, som varit pröfvad och befunnits god under nära 300 år. Det är visserligen vanligt att man icke så noga skräder på de uttryck, som begagnas i motiverne, men jag tror ej eller att saken skulle förlora derpå, att Utskär valde sina motiver med något mera omsorg, än sorn nu är fallet. Emellertid gäller nu att pröfva, huruvida ändring i den nuvarande lagen bör ega rum eller icke. Hvad då beträffar 1810 års förordning, så kan man, utan att säga för mycket, påstå, att densamma tillkom under en tid, då åsigterne i afseende på religion och sedlighet voro temligen lösa; och utan att vilja bestrida, det denna förordning haft mycket skäl för sig, kan det dock vara tvifvel underkastadt, om icke åtminstone åtskilliga af der förekommande stadganden utan fara kunde undvaras. Nu är frågan den, skall den del af 1810 års förordning, som berättigar Konungen att under vissa förhållanden medgifva äktenskapsskilnad, upphäfvas och Konungens domsrätt öfverflyttas på allmänna domstolarne? Jag bekänner att jag finner ett sådant öfverflyttande i högsta måtto betänkligt.
Skulle den tullsats, som varder åsatt utländska spirituosa, blifva högre, än den nu af mig föreslagna beskattning, anser jag denna böra ytterligare höjas, så att den dermed varder lika. 20 g. I 20 § af bränvinstillverknings-författn-.n föreskrifves, att distillering, såsom serskild näring, ej får utöfvas med annan än enkel redskap. Med enkel redskap kan likväl bättre sprit ej erhållas, utan flere omdistilleringar, och likväl ej så ren, som den för flere tekniska och medicinska behof erfordras. Då begagnandet af rektifikations-apparat, hvarigenom en fullkomligare produkt medelst en enda distillering erhålles, omöjligen kan leda till något missbruk, får jag vördsamligen föreslå, att 20 § måtte ändras så att dylik apparat måtte till de i denna g afsedda distilleringspannor få begagnas. Dessa tvenne förändringar, påkallade af lagstiftarens pligt att ändra sådana föreskrifter, sorn föranleda näringsidkaren att ändamålslöst spilla materialier, tid och arbete, äro ej af beskaffenhet att i någon mån rubba författmn i öfrigt. Jag skulle då ej hafva föreslagit den; ty, ehuru jag visserligen trott och tror att det varit ändamålsenligare att från början tillstädja bränvinsbränning under (5, än blott under 2 månader af året, håller jag före att det nu, sedan bränvinsbränningen blifvit reglerad efter denna princip, ligger ändå större makt uppå att ej tvärt öfvergå till en annan. Man bör betänka sig innan man omstöper ekonomiska författmr i allmänhet, och allt för betänkligt vore att nu göra andra ändringar eller rubbningar, än de allra oundgängligaste, i en författn., som på ett förmedlande sätt, för all framtid, tillintetgjort den gamla husbehofsbränningen, och som allmänt erkännes hafva visat lyckligare resultater för samhället, än någon, äfven med djerfva förhoppningar, vågat föreställa sig. Denna motion remitterades till Bevilln.Utsk. 308 Deli 4 December f. m. Hr von Kraemer, Anders Robert, upläste 2:ne motioner af följande innehåll: l:o.