Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan beslut i en sådan fråga fattas, bör densamma vara noggrannt undersökt, väl bepröfvad och till alla sina delar, såväl till hufvudgrunder som detaljer, omsorgsfullt skärskådad och öfvertänkt. Om icke riksdagens slut vore så nära för dörren, skulle jag för min del hafva tillstyrkt en återremiss af betänk., men nu återstår för mig ingen annan utväg än att i anseende till frågans outredda skick afslå betänk., men jag beklagar detta förhållande och är öfverlygad att frågan skall vid eli nästföljande riksmöte återkomma, då jag önskar densamma en bättre behandling och skall i allt hvad på mig ankommer, söka att befordra densammas lyckliga lösning. Hr Printzensköld: Då slutet af Gr. Sparres anförandesynes innefatta ett biträdande af de skål, hvarpå Frih. Palmstjerna och Hr von Troil grundat sina yrkanden om afslag å ifrågavar:de betänk., så tyckes det väl icke löna mödan att fästa sig vid de praemisser, som Hr Gr:n i början af samma anförande begagnade för att ådagalägga behofvet af någon åtgärd uti ifrågavar:de afseende. Jag ber likväl att få i korthet beröra Hr Gr:ns påstående, att det skulle finnas kronoskattehemman, sorn voro så hardt betun - 152 Den 6 Augusti. gade, att de blifvit till brukning ulan någon afgift uplålne. Först och främst måste jag bekänna, att eli sådant förhållande varit mig alldeles obekant och förefaller mig i högsta grad otroligt, men om än såsom sanning antagas må, att något kronoskattehemman finnes så tungt onereradt, alt det icke förmår utgöra sina skatter, så tillåta förfaltningarne innehafvaren all i laga ordning söka förmedling och på denna våg bereda sig en rättvisare beskattning. Detta tyckes väl vara både vida enklare och naturligare för alt vinna rättelse i ett möjligt missförhållande, ån alt öfverlåta hemmanet ulan arrende åt hvem som helst, som vill åtaga sig alt ansvara för skatten, en utväg, som jag på det högsta bet v illa r alt någon Svensk kronoskaltehemraansegare begagnar. Dernäst förefaller det mig såsom något förhastadt af Gr.
Befallningshafvande under nu ifrågavarande qvinqvennium blifvit anmälda 12 från hemman verkställda jordafsöndringar om 112 tunnland -i’%75 kappland, för hvilka afgälderna blifvit fastställde, hufvudsakligen i persedlar till ett efter sistlidne års markegångspris beräknadt belopp af omkring 92 R:dr 1 sk. 8V,5 r:st. 3827/i6 mantal, eller i medeltal 76'Vso mantal årligen, hafva undergått laga skifte, hvaraf synes, att behofvet för ett väl skött åkerbruk af ägornes sammanläggning fortfarande inses. Enligt af kronofogden i Öster-Nerikes fögderi meddelad uppskattning, skulle inom fögderiet rusthållsbesväret för hvarje berustadt hemman, med afdrag för rusthållsoch augmentsräntorne, utgöra omkring 56 R:dr Banko, då deremot hvarje inroteradt hemman fullgör roteringstungan för ett ungefärligt belopp af 55 R:dr Banko. Till en del kan den olika tyngd, hvarmed berörde statsbidrag, vid jemförelse sins emellan, drabba de hemman, hvaraf de utgå, anses uppvägd af rusthåilshemmanens i allmänhet bättre beskaffenhet, äfvensom derutaf, att en del af ruslhållskostnaden, såsom hästens utfodring och skötsel m. m., icke utgår i kontanta bidrag, utan i natura-prestationer vid hemmanet, hvilka, på annat sätt använde, äfven om tillfälle dertill alltid gafs, troligen icke skulle uppgå till det belopp, hvartill de i kalkylen blifvit upptagne och hvilka af hemmansägaren vanligen icke skattas så högt, sorn en motsvarande'utgift i penningar. Statsbidragen, hvilka för år 1850 voro beräknade till 569,040 R:dr 36 sk. Banko, hafva sistlidne år uppgått till 688,167 R:dr 5 sk. 6 rist. Banko. De utgå i allmänhet lätt under de lör landtmannen nu särdeles gynnsamma konjunkturerne, då den jordbrukande delen af nationen i allmänhet kan 'antagas vara den i afseende på inkomster bäst lottade.
N:o 41 i fråga om ytterligare anslag tiii uppförande afcell-längelser; N:o 42, i anledning af Kongl, Maj:ts nådiga proposition, angående ett bidrag från skogsplanterings-kassan af 66,666 r:dr 32 sk. banko, att, efter Rikets Ständers pröfning, användas lill förefallande behof. Bifölls. 76 Erot.-utdrag den 19 Februari 18-i S. N‘o 43, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition lill Rikets Ständer, angående afsöndring af jord ifrån indragna mönster-skrifvare-bostället vid f. d. adelsfane-regementet Selleberg, Börje Olofsgården lill byggnadsplats ocb omgifning för ett skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län. Bifölls. N:o 44, i anledning af Kongl. Majas nådiga proposition om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren Mårten EFippel fallet dana arf. Godkändes. N:o 45, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående eftergift af den häradsskrifvaren i Gestriklands fögderi J. E. Engström ådömde ersättning af för ringa beräknad kolnings-frihels-bevillning för Forssbacka bruks rekognilions-skogar. Bifölls. N:o 46, i anledning af väckt fråga, angående afskrifning af f. d. kronofogden Chr. Oboms balans. Bifölls. N:o 47, i anledning af vackt fråga, att det vid Arvika köping belägna öfverjägmästare-bostället Gate må vid nuvarande innehafvarens afgång öfverlåtas till nämnde köping. Gillades. N:o 48, i anledning af väckt fråga, angående mantals-räntans af hemmanet Hallsnäs användande såsom bidrag till underhållandet af Hallsnäs bro. Bifölls. N:o 49, angående fältkamreraren II. Canons sterbhus-delägares befrielse från ådömd ersättnings-skyldighet. Bifölls. N:o 50, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 15. Lades till hand/ingarne.
Sedan Preste-Ståndet vid 1815 års Riksdag, med anledning deraf, att kyrkohemmanen i Halland understundom af Kongl. Majlis Befallningshafvande i Länet skola blifvit ansedde såsom vanliga kronohem O O man och dels underkastade skattevärdering, dels ock af kronohetjeningen bortstadde, i underdånighet anhållit, att alla om skatteköp å dylika kyrkohemman väckte frågor måtte förfalla, och, om sådane hädanefter yppades, Consistorium och vederbörande kyrkoherde och församling deröfver höras, samt att lediga kyrkohemman och lägenheteler måtte utbjudas på arrende-auction, och således icke bortslädjas lill förre brukarens slägtingar, har Kongl. Majjt, enligt Nådigt Bref den 22 Maj 1819, förklarat, att sådane hemman, till hvilka kyrkorna då innehade städsel-rält, icke kunde till skatte försäljas eller kyrkorna från slädsel-rälten skiljas, så framt icke visas kunde, alt kyrkorna en sådan disposilions-rätt sedan Danska tiden obehörigen sig lillegnat; hvilka frågor Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, i hvarje förekommande fall, egde att, sedan vederbörande och bland dem Consistorium i Götheborg blifvit hörde, i laglig ordning pröfva och afgöra. Genom Kongl. Brefvet den 15 Mars 1820, är vidare stadgadt, att, vid ny ularrendering af Halländska kyrkohemman, tiden för arrendet skulle bestämmas till 30 år, och den förre åboen eller, i händelse han med döden algått, hans enka och arfvingar i rätt nedstigande led ega optionsrätt att öfvertaga del vid auctionen gjorde högsta arrende-anbudet, då sådant inom en månad efter arrende-auctionen tillkännagåfves.
Om det skulle befinnas, att ett för Svenska statsverket, under namn af ”Co 1 on i a 1 - d e p a r t e m e n tet”, alldeles främmande verk, men under chefskap af Ministern för Svenska och Norrska utrikes ärendena, varit den mellanlänk, genom hvilken Svenska Regeringen tilltrott sig kunna belasta cabinettscassan med gäld, utan att vilja erkänna sig hafva upptagit lånet för departementets räkning; hade sådant bort noga utredas, det grundlagsstridiga uti handlingssättet ådagaläggas och en bestämd öfvertygelse af Utsk. uttalas, om, huru och på hvad sätt, till följd af så beskaffade transactioner emellan chefen för Colonial-departementet och chefen för Utrikesdepartementet, innefattade lili en och samma person, Svenska statsverket juridiskt kunde tillförbindas nå - 700 Den 27 F e b r u a r i f. m. gon betalningsskyldighet, — hvarvid 76 §:n Reg.Fln bort tjena Utsk. till ledning. Hvad motivet angår, som egentligen säges i betänk, hafva grundlagt afstyrkandet, kan jag ej i allo instämma deruti. Endast en ringa del eller snart sagdt den minsta af cabinettscassans skuldförhållanden är föremål för pröfning af liksrätten. Denna pröfning omfattar utomdess blott sjelfva det juridiska ansvaret, men ingalunda hvad som här måste vara hufvudfrågan, nemi. Statens betalningsskyldighet. Utan en så beskaffad föregången utredning, som den jag nu yrkat af StatsUtsk., kan jag aldr ig lemna min röst till ett sådan anslag, som Regeringen nu begärt; och i detta hänseende synes mig ibland reservanlerue Hr von Troil hafva uttryckt den enda rätta meningen. Jag finner mig deremot icke kunna komma till en sådan slutsats, som den, hvilken i följd af en alldeles egen logik i somliga reservationer uttalats, nemi.: att den kända skulden ufven måste erkännas, der igenom att StatsUtsk. kommit i tillfälle att uppgifva beloppet af cassabristen; samt att denna bör betalas, såvida icke Rikets värdighet, credit och trygghet skall äfventyras.
Såsom följd af berörde §:s upphäfvande, borde åt stadgandet i 2:a Capitlets 6 §, att ”ingen får sträcka sin rättighet längre, än dess landtgrund räcker, som ”vid stranden ligger och derifrån utlöper”, gifvas en närmare bestämmelse om egande-rälten till fiskevatten i hafvet, i hvilket afseende motionären ansåge, att fiske-vatten uti fjordar och vikar borde vara communal-egendom för deni, sorn egde den omgifvande stranden, — alt efter enskild öfverenskommelse begagnas. På grund af detta allt har motionären föreslagit: l:o att de slöra sillvadarne måtte förklaras otillåtna till bruk efter vissa, t. ex. 3, års förlopp; 2:o att praemier utfästades för sillfiskets bedrifvande med garn, i hvilket afseende motionären ansåge de praemier, som hittills ulgåfves för makrillfiske och hvilka för detta ändamål numera vore öfverflödiga, kunna med någon förhöjning för förstnämnde fiske anslås; 3:o att någon ersättning meddelades deni, sorn efter 3:ne års förlopp ännu innehade duglig vad af det slag, som blefve lill begagnande förbjuden; 4:o att 7 § i 2 Cap. af 1766 års Fiskevi-Stadga måtte upphäfvas; och 5:o att undersökning måtte anställas lill bestämmande af en allmän grund för beräknandet af yttre gränsen utaf egendom i fiskevatten. Slutligen bar motionären yrkat, alt det af Rikets Höglofl. Ständer vid sista Riksdag beviljade årliga anslag till upphjelpande af fisket i Bobus Län måtte fortfarande till utgående uppföras och hufvudsakligen till sillfiskets uppmuntrande användas, hvarjemte motionären hemställt, att, för den händelse hans ofvanberörde förslag i sin helhet icke kunde bifallas, det åtminstone måtte föreskrifvas, alt sillvadarne icke finge vara så finniaskade, alt småsillen med desamma uppfångades.
Kan för en Armée-Corps en brygga icke slås öfver bredare vatten än 150 fot. så lärer i vårt af mångfaldiga strömmar genomskurna land en fiende, bättre utrustad än vi, kunna i all ro anordna sina marcher och följakteligen snart bringa oss i det trångmål, att förluster deraf kunna uppstå, hvilkas storlek icke kan efter penningens måttstock uppmätas. De vid Regementena inöfvade sappörer eller timmermän, kunna naturligtvis i brist af tillgång på broslagningsmateriel, felande antal och öfningstid, samt många andra skäl icke öfvas i de för pontonnierer afsedda större broslagningar. Deras öfningar hafva icke heller denna riktning. De äro afsedda att, hvar och en för den trupp han tillhör, blifva förgångsmän vid vägförbättriugar, anläggande af spänger öfver mindre vattendrag, fäitverks-byggnader, lägerhyddors uppförande, faschiners och skanskorgars förfärdigande, med flera sådana fältarbeten, som af hvarje trupp, kunna komma att utföras. Detta manskap är således icke motsvarande verkliga Ingenieur-trupper och kan icke påräknas till deras förstärkande. 28 Bil. N:o 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. N:o 1, om Statsverket 1S62. Af hvad jag här haft Nåden anföra, och inseende den stora våda som kan för Arméen uppstå genom brist på öfvade Ingenieur-trupper och för dem behöflig materiel, i första rummet krigsbrygge-attiralj, föranledes jag att, oaktadt jag under närvarande förhållanden ogerna föreslår partiella organisationer inom Arméen och oaktadt Rikets Ständer, ehuru medgifvande behofvet för Arméen af utvidgning utaf hittills inrättade Sappör-trupper, men under åberopande af felande tillgångar, förut icke leronat bifall lill Eders Kongl. Maj:ts i lika syfte afgifna Nådiga propositioner, i underdånighet tillstyrka, att Eders Kongl. Maj:t behagade till Rikets Ständer nu göra framställning om Ingenieur-truppernas förstärkning och, i första rummet, med pontonnierer.
Maj:t, som ansett det vara genom hvad sålunda förekommit till fullo* utredt, att den föreslagna och på försök till en mindre del redan verkställda omar*- Siats-Utskottets Utlåtande, N;o 205-. gf »etningen af Jet ifrågavarande äldre krutet komme att tillskynda stats-verket en betydlig fördel, och att således skäl vore för handen till omarbetningens vidare fullföljande, har af sådan anledning nu till Rikets Ständer gjort den nådiga framställ ning, att kostnaderna för merberörda äldre kruts omarbetande till bergskrut, och således äfven hvad för det på försök redan omarbetade krutpartiet blifvit ut gifvet, må, i den mån arbetet efter den uppgifna planen hinner fortgå, få af krut försälja in »smodlen bestridas Utskottet, som, på grund af hvad sålunda upplyst blifvit, likaledes anser det föreslagna omarbetandet af ifrågavarande till krigsbruk oanvändbara krut vara för sta's-verket fördelaktigt, tillstyrker alltså, det Rikets Ständer ville medgifva, att kostnaden för omarbetandet afsa stor del af ifrågavarande krutparti, som kan anses icke vara till exer cisoch salut-krut erforderligt, äfvensom för den redan verkställda omarbetningen, må af krutförsäljnings-medlen bestridas. Stoekholm den 30 Juni 1851. *t Statt - Vit&etitt» CttålaRj», Ika 304 ■ N:o 206. Anb. till Exp.-Uisb. d. 26 Jani ISSI, kl. 11 t m. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, om donerande till Skellefteå Stad af hemmanen N:is 6 och 8 i Norrböle bg samt af Krono-Allmän ningen Kågenäsel m. m. (I. A.) Uti t.ne från Bonde-ståndet till Ståts-utskottets handläggning remitterad» motioner har riksdagsfullinäktigen Johan Westermark från Westerbottens
Vägbrytningen i de Norra Provinserne har,1 likaledes understödd af denna Fond, blifvit med den drift och framgång fullföljd, att vägarne i Vermland från Håns Tull och Lethaforss till Norrska gränsen, och från Elfdalen, genom Finnb}rgden, till Fryksände, samt vägarne i Dalarne och Jemtland, med deras sträckningar St Vermlands-gränsen och Helsingland, hunnit, dels upprödjas, dels förbättras. För Gardsby Institut till Linkulturens och Linneväfnadens fullkomnande, hvilken inrättning verksamt underhållits och nyligen utvidgats;- samt för Lin-planteringens befrämjande inom åtskilliga Län äio, äfven som för Strömrensningsoch afvittrings-arbetet i Dalarne, och för 3* Konungens Nåd. Berättelse. för Träd-planteringen i Skane, nödige medel anordnade. Ersdttningarne för de genom Götha Kanals anläggning uppkomne enskiita förluster af jord och gröda m. m., hafva, till ett betydligt belopp, af ifrågavarande fond blifvit utbetalte; och har i öfrigt, detta med stora svårigheter fortsatta fö. retag vid aila tillfällen rönt Kongl. Majus Synnerliga omvårdnad. Kanal-byggnaden har under fridens lugn gjort högst betydljga framsteg och kari anses till mer än hälften utförd, enligt de deröfver gjorde beräkningar, Hamnbyggnaden vid Venerns strand, med tillhörande irenne Slussar, för det mesta danad under Venerns vattenyta, är fullbordad , och Sveriges Hufvudås genombruten medelst en segelbar Kanalsträcka af fulla två Svenska mil. Dessa arbeten, jemte de redan färdige anläggningar vid Forssvik, förkorta naturliga afståndet mellan Venera och Vettern, från fem och en half till en och en fjerdedel» mil; den enda ännu återstående landstransport emellan Jönköping, Vadstena, Askersund och Götheborg, Ej mindre betydliga arbeten äro utförde rister om Vettern. Motala hamnoch Kanal-Byggnad nära fullbordad, oaktadt betydeliga naturhinder, utvecklar på en gång ställets företräde, såsom en allman Stapel, samt Vetterns och Borens nära Konungens Naii.
Skulle deremot staten gifva sig ut att experimentera i denna ömtåliga och granlaga sak, med en egen skola, från hvilken en större offentlighet ej kan aldeles afskiljas och med den bestämda form och fasthet, livil - Statssamt Allm. Best.- och Ekon.-UtslcotUns Utlåtande, N:o 68. 19 ka i en offentlig inrättning ej få saknas, lärer väl en viss oböjlighet ej kunna undvikas, hvilken illa skulle motsvara den mjukhet, som flickans behandling fordrar, och den orna vård, som skulle ersätta en god huslig uppfostran. Experimentet komme möjligtvis att slå illa ut och skulle således aflägsna, i stället för alt närma det mål, man ville uppnå. Men det är ej endast en sådan skolas rätta form, hvarom man ännu sväfvar i ovisshet. Man är cj heller mera ense om rätta svaret på de vigtiga frågorna: hvad, huru mycket och huru bör flickan lära? Om man också numera temligen allmänt inser bristerne i de vanliga pensionerne; om man än ogillar deras benägenhet för det blott ytliga och lysande, deras ofta öfvervägande syftning alt bibringa färdigheter och talanger; så är dermed icke afgjordt, huru en grundligare och mera allmänlig bildning skall i stället beredas. Skolan har deremot alltid en viss benägenhet att hålla för mycket på bok-kunskapen, då den sträfvar att utveckla en högre intellectuel odling. Detta kan lätteligen å en annan sida föranleda en öfverdrift, som verkar menligt, ja äfven en annan slags ytlighet, som ej är bättre, för det att den omgifver sig med ett visst sken af lärdom. Huru kunskaper och färdigheter, talanger och inre själsodling, behag och duglighet, i jemt mått genom undervisningen skola förenas, så att en harmonisk utbildning af qvinnans anlag åstadkommes, och hon kan fylla sin plats ej blott i sällskapslifvet, utan ock i familjen, såsom moder och husmoder, derom är man på långt när ännu ej ense, och svårare blir uppnåendet af detta syftemål, om det skall försökas i en af staten inrättad skola, än i familjen eller enskildta uppfostrings-anslalter.
Detta axiom, som svaranderne åberopa till stöd för sitt försvar mot denna del af anmärkningen, eger den klaraste tillämpning på saken, ty Hufvudtitlarnes besparingar, liksom öfverskotten, tillhöra det slags Statstillgångar, som icke blifvit och icke kunna blifva såsom de öfrige fastställde, och 65 § Regeringsformens uttryck: ”Dessa ”medel må icke annorlunda användas, än fastställdt blifvit;” kan rimligen icke hafva afseende på okända medel, titan endast på de efter 62 § bestämde summebelopp för hvarje titel, och dessas användande endast inom titeln, på sätt vi i detta svaromål redan anfört. Beträffande åter fråga om ersättning för bristen å andra Hufvud titelns besparingar, så förhåller dermed sig så, att hvarje anmärkning med ansvarspåföljd för den vid 1834—1835 årens Riksdag befunna brist förbjudes ovillkorligen af Riksdagsordningens 76 §; och i afseende på den brist, som å dessa så kallade besparingar uppkommit emellan nyssnämnde Riksdags början och den sistas, härflyter densamma, i afseende på utgiften, till ganska ringa del från Regeringens anvisningar, och, till ganska betydlig del, från de temporära lönfyllnader, som Rikets Ständer 1834 beslöto skulle utgå af ofvannämnde titels besparingar. Att anmärkning skett mot de förra, tro Svaranderne ej vara rättvist, och att ersättning lör dem yrkas, anse de fullkomligen olagligt. Med samma beslut om Embetsverkens iiya Stater 1834, som Rikets Ständer fattade 1840, hade begge dessa orsaker till bristen undvikits. Uti sina ansvarspåståenden behagar Hr Justitieombudsmannen äfven anföra såsom betungande argumenter för de anklagade, att, emot Rikets Ständers afsigt 302 och begäran, en organisation sådan som KammarRättens blifvit uppgjord, hvilken, såsom Hr Justitieombudsmannen vill låta förstå, beredt en nära hälften utöfver förra anslaget ökad aflöningsstat, och att Rikets Ständer med sina önskningar för en förbättrad organisation af Civila Embetsverken hufvudsakligen afsett förenkling i arbetssättet och derigenom möjlig förminskning i antalet af Embets och Tjenstemän.
Jag vet rätt väl att några misstag blifvit under arbetet begångna , hvilka jag alltid varit den förste att omtala och erkänna, då jag emottagit min befattning, ej af öfvertygelse om tillräckliga kunskaper, utan endast af Fosterlandskänsla ; men jag vt‘t ät ven, att redliga afsigter icke böra (ördömas, för det utgången ej svarat till förmodan j och när jag nu haft äran oförstäldt framlägga sanna förhållandet, kunna väl då på Directionen lämpas sådana ord, hvilka i dagens pleno brukats af en Ledamot, men hvilka jag, af skyldig aktning för Ridderskapet och Adeln, icke åter vill upprepa ? Samma Ledamot har talat om laglig undersökning afCanalDirectionernes åtgärder. anhåller äfven och önskar, att den strängaste granskning må förordnas , men då , i anseende till de nyttjade uttryck , jag anser mig nu likasom sub reatu, anser jag ock, under närvarande förhållanden, min röst härstädes böra tystna. Många yttrade härtill deras bifall. Friherre Anckarsvärd, Carl Henric, anföide 6krifteligen: 168 Den 17 Martil, t. m. Den olyckliga villervalla, som en tygellös DiscontRörelse vållat, ärat många Högloflige Ridderskapets och Adelns Ledamöter förutsagd, och således ingen förvånande nyhet; men det onda har nått ett mål, som lätt skulle föra till den tankan, att ett oundvikligt öde för detta Landet alltid bestämt olyckorna ända till ytterlighet, innan deras motande funnits vara af nöden. Oredan är nu för handen, och de afvikelser ifrån Reglementen och Stadganden, som, genom en behörig vederbörandes uppmärksamhet, i sin början kunnat utan Allmänhetens skada rättas, påkalla nu det af bördor re2 dan öfver förmåga tryckta Folkets directa, el» ter indirecta biträde; och Stats samt BancoUtskottens Betänkande i detta ämne visar oss ställningen vara sådan , att rättvisans strängaste slutföljd kommer i tvekan vid öfvervägande af den nöd, som kan blifva mångens öde, om Rikets Ständer ej skulle linna sig uti, att åtminstone genom sin medling behjerta deras belägenhet.
The Fisk Jubilee Singers ha nu hållit afskedskonserter hvarenda dag i denna vecka och hafva förunderligt nog ständigt haft att glädja sig åt fulla hus. En enastående framgång! Aulinska kvartetten begynner sina kammarmusiksoaréer den 15 oktober. Abonnemangsbiljetter finnas redan tillgängliga hos hrr musikhandlare. Den 21 oktober anträder kvartetten en tourné till Norrland, hvarunder 10 konserter komma att gifvas. Undervisning i pianospelning meddelas fortfarande i hr Richard Anderssons berömda pianoskola, äfvensom af hr Knut Bäck och fröken Hedvig Svenson, till kvilkas annonser vi hänvisa. Bells hatt. Från engelskan af Ellen Bergström. Ändtligen fann hon i en ansedd modehandel på Oxford street, hvad bon sökte. Butiken låg i ett hörn, och Bells hatt satt i det åt sidogatan vettande fönstret, där i allmänhet de enklare hattarne hade sin plats. När man sett sig trött på alla de bedårande hufvudbonader, med hvilka det skyltades i bodens förnämsta fönster, vände man om hörnet för att äfven taga i skärskådande mer alldagliga hattar, som här helt anspråkslöst presenterade sig för betraktaren. En svart katt med ett violett sammetsband om halsen satt i fönstret som pendant till Bells hatt, hvilken var en smakfull sammansättning af svarta spetsar, stenkolsaigretter och violer. Blommorna sågo så naturliga och lefvande ut samt VOKO så ledigt ordnade, att man nära nog måste undra på, huru de kommit dit, och vore färdig att an• taga, att hatten blifvit kvarglömd i skogen och återfunnen följande morgon, öfvervuxen med violer. » Just den där, » ropade Bell gladt; » den vill jag ha.&gt; » Det är icke något pris utsatt på den, » sade Jenny fundersamt. » Nej, men det är icke möjligt, att den kan kosta öfver tjugu. En sådan där liten luftig tingest af spetsar, » svarade Bell. » Men man får allt betala rätt dyrt för sådana där små luftiga tingestar, när det är fråga om att sätta dem pä sig, » invände Jenny förnumstigt. De båda systrarna skrattade, och bror Tom gjorde den anmärkningen, att han skulle vilja köpa katten, hvarpå alla tre gingo in i boden.