Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Henroch Ekon.-Utslcottens Betänkande, N:o ^i. samvetsgrannt bepröfvande utaf de vid hvarje serskildt fall inträffande bevekande omständigheter bestämma, huruvida uti betygen bör anmärkas dylika förseelser; men då icke sällan lärer inträffat, att de, hvilka haft sig anförtrodt det grannlaga uppdraget att öfver andras förhållande meddela embelsintyg, funnit sig af embetspligt uppmanade att uti dessa betyg med största noggrannhet utsätta äfven de minsta omständigheter, hvilka kunde anses ligga personen till last, och derom de på ett eller annat sätt .erhållit kännedom, och Utskotten, i motsats emot detta förfarande, hysa den öfvertygelse, att en fortfarande anteckning uti prestbetygen, angående hvad i barna-åren blifvit feladt, oftast mera af oförstånd , änondt uppsåt, och hvilket sedermera är vordet försonad t, genom ett förbältradt uppförande, skall icke allenast kunna motverka den felaktiges sträfvande till förbättring, utan ock under stundom tjena att missleda omdömet hos dem, hvilka väl undfå en fullständig beskrifning på personens felsteg, men icke underrättas om de goda egenskaper, hvilka han sedermera utvecklat och derigenom han god (gjort sina ungdomsförvillelser, hafva Utskotten ansett någon närmare ledning för presterskapets förfarande i nu ifrågavarande afseende vara af behof vet påkalladTill följd baraf, och enär jemväl i betragtande tages, att allmänna Lagen i de fleste fall ej utsätter hårdare bestraffning för minderåriges felsteg, än att desamma kunna genom undergående endast af aga försonas, samt detta bestraffningssätt ej är att hänföra till sådane, hvilka anses medföra allmän vanära, få Utskotten vördsamt hemställa, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det tacktes Kongl.
Sedan, vid utbrott af krig, indelta arméen eller båtsraanshållet enligt gällande författningar blifvit kompletterade, upphör, under den tid kriget varar, rustoch iotehållares rekryterings-skyldighet, hvilken deremot, efter återställd fred, vidtager tre månader sedan trupperna återkommit lili sin hemort, så framt Kongl. Maj:t ej af särskilda omständigheter skulle i nåder finna godt att en längre vakanstid lillåto. Mom. 2. Alla vid!? indelta arméen och båtsmanshåll^ under krig uppkommande vakanser skola genast fyllas med beväringsmanskap, hvilket dock endast må tillsvidare Kongl. MajUs Nåd. Proposition 41 tillsvidare uti de ledigblifna ordinarie numren insättas, så vida ej beväringskarlen efter sluta dt krig åstundar att, på de i sednaste legokontrakt betingade vilkor, i numret qvarstå; i hvilket fall sådant ej må af rusteller rotehållaren förvägras, utan dylikt med beväringskarl fyldt nummer i allt anses såsom behörigen rekryteradt, med deraf följande ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. § 42. Med beväringsmanskap, som fullgjort sin beväringspligt eller som under tjänstetiden af hvad orsak som helst blifver från tjensten skildt och enlledigadt, förhålles i afseende å laga försvar, efter hvad derom i allmänhet stadgadt är. § 43. Hvad här ofvan finnes i nåder stadgadt, medför icke någon rubbning af na-, tional-beväringen på Gottland, sådan densamma är elior framdeles kan blifva ordnad. Denna författning skall från och med 1861 års början lända till efterrättelse; dock må de i 3 och 4 §§ tillkomna nya stadganden icke tillämpas pft dem, som derförinnan inträdt i bevärings-skyldigheten eller inmönstrade blifvit. Bilt. till H. St. Proposition As 61.
Vill jag från denna kyrka utesluta någon som bekänner Christus, så gör jag kristendomen till en lögn och begår en svår synd, ty kristendomen är kärlekens lära och icke hatets, och jag vågar, trots alla deklamationer, tryggt påstå, att den som i religiösa fall påyrkar tvångslagar, har ej känt kristendomen i sitt hjerta, utan blott bekant densamma med läpparne, ty Christus sjelf säger, såsom apostelen Johannes vittnar: »Derpå skall hvar och en igenkänna mina lärjungar, att J älsken eder inbördes;» samt »den som säger, att han älskar Gud men hatar sin broder, han är en lögnare.» Att deremot den yttre confessionen icke utgör något väsendtligt kännetecken på en kristen, samt att de kristnas åtskiljande från hvarandra, endast på grund af det yttre trossamfund, hvilket de tillhöra, är en villfarelse, visar sjelfva den Heliga Skrift, ty apostelen Paulus säger: »Jag är hvarken Apollisk, Paulisk eller Kaefisk, utan jag är kristen.» I grund häraf tror jag att, betraktadt ur ren kristlig synpunkt, är det Kongl, förslaget både godt, nyttigt, nödvändigt samt af behofvet påkalladt; ja! jag vågar tro, att om kristendomens sanna anda trängt in hjertat på vedersakarne till den Kongl. Propos., skulle de icke yrka på densammas förkastande. Och, mine Hrr, hvartill gagna religiösa förföljelser? Hvad hafva de i alla tider förmått uträtta? Hvad uträttade i Frankrike det Nantesiska ediktets återkallande, om icke att tusentals laglydiga och idoga fransmän utvandrade till andra länder? Skall alla länders historia förgäfves gifva os3 sitt ovederläggliga vittnesbörd i detta fäll? Hafva icke redan de flesta civiliserade stater antagit religionsfrihetens heliga grundsats? Ar denna grundsats icke gällande i England, Frankrike, Österrike, Spanien, Portugal, våra egna brödrastater Norrige och i Danmark, ja t. o. m. uti en viss mån i sjelfva Ryssland?
Undervisningen i Bergs-Scholan har alltså thittills hufvudsakligen måst inskränkas till de Chemiska Vetenskaperne, hvaremot de Mathematiska och Physiska föga kommit i fråga, ehuru oumbärliga de äro för de fleste näringar och derföre äfven bordt kunna vid denna Schola bibringas, på ett sätt, att sjelftje grunderné för dessa vetenskaper blifvit, genom anväri dandet - Stais• sttmtAlim• Besv.o.Oec.-Utsk. Uti. N-.o 20. 3 3 dandet af Instrumenter och Modeller, gjorde så till sågandes handgriplige äfven för de Elever, sorn saknat vetenskaplig underbyggnad. Til! undanrödjande af dessa brister, har Herr af Uhr föreslagit, att af Stats-medlen mätte beviljas 1000 R:dr, såsom årlig Lön för en ständig Lärare uti Mathematik och Fhysik, samt dessutom 800 R:dr årligen till inköp af Materialier och Instrumenter m. m. för en Modell-Verkstad. 1 anledning af denna Motion och vid ärendets föredragning till remiss, har Herr Grefve Hamilton, John, hemställt, att, till förmon för Fahlu Bergs-Schola, lo Stipendier matte inrättas, hvatdera om 300 R:dr, att intill nästa Riksdag uppbäras, i tvänne år af hvarje Stipendiat, dock att ingen borde af dessa Stipendier komma i åtnjutande, utan att först hafva Bergs-Examen undergått. Vid öfvervägande häraf oeh då Utskotten inhemtat, att Fahlu Bergs-Schola, i dess nuvarande skick, förnämligast meddelar undervisning i Malm»probering, smältning och gjutning, eller den Chemiska delep af Bih, till Rikt-St. Uti. Bergshandteribgen jemte Smidning, mender* emot ännu saknar ständig
Ombyggnad af den ena flygeln vid Rikets Ständers hus Omlastning af varor, se Stapelstäder. Ordförande i Socknestänma, se Kyrko herde. Ordinarie räntan, se Stals-Verkets inkom ster pag. 2. Ordonnanser hos befälet vid Kongl. Maj:ls Flotta, indragning deraf Svar på återremiss . • • Organisation, Banko-Verkets, förändringar deruti Orgelnisler, se Klockare, Ortopediska Institutet, anslag för • Örups Landtbruks-lnstitut, se flufvudtitel Sjette pag 11. Owenska Faktori-tomten å Kungsholmen, se Anmärkning 1. Oäkta barn, om deras arfsrätt och underhall Svar på återremiss , P. Packhus, om inrättande af sådant på Riddarholmen, se Tullboms-bevakningen. Panlldne-Kommissarie, se Missräkuiugspenningar. Passevolans, fourage-, befrielse från erläggande af Svar på återremiss Pastorater, om delning af de större, se Presterskapets allöuingssätt. Pastorerne i Forsmark och Stora Kopparberget, om deras hammarskatts-jern och »Avesta-koppar, se flufvudtitel Åttonde pag. 7. Patent-förordningen, om ändring deri Patronats-rätten, om upphörande af Pmninge-depositioner införande i stället för kautioner Pension, för Friherre Henelli enka Ridd. o. Borgareståndet. BondeAdeln. Ståndet.
Menk, sorn vid en ålder af närmare 70 år, lidande al sjukdom och svaghet, icke egde någon utsigt att. anskaffa medel till betäckande af Bankens återstående fordran, anhållit att Banken för densamma, utöfver hvad redan är 6 lianko-Utskottets Utlåtande N:o iO. vordet, inbetaldt, måtto åtnöja sig med ytterligare omkring 2 procent å ursprungliga beloppet, eller tillsammans 1,000 R:dr Runt, hvilket belopp deltagande borgenärer förmält sig vara villige att redan på förhand tillhandahålla, derest Menk från vidare kraf från Bankens sida befriades; och skulle härigenom Menks skuld B:ko Mark 11,882: 5. förminskas med » » 750: — till B:ko Mark 11,132: b. 5:o af sysslomannen i W:m Brusewitz & C:is gäldbundna bo, Grosshandlarne D. Erskine och II. Davidson, att denna konkursmassa, hvars alla tillgångar blifvit realiserade, med undantag endast af aktier för 18,000 R:dr i en linberednings-anstalt i Norrland och fordran å lika belopp hos P.
Och jag vet, att jag kan värma ditt blod med mina smekningar och få den lilla tingesten därinne att slå så fort så fort men också när du hvilar i min famn, är ditt hjärta utan godhet för mig. Och om någon säger ondt om mig, uppröres du icke. – Å, Gud! hvad du är högtidlig i dag! – Hon gör en rörelse af otålighet, så att hans hand, som hvilar på hennes bröst, sjunker undan. – Och hvad det passar dig illa att spela trubadur! Men han fullföljer envist sin egen tankegång: – Du är rik och oberoende – har ingen att stå till svars för – om du sade ett godt ord om mig, skulle man kanske tro dig. Men du säger det icke. – Nej! Man kunde misstänka någonting. Och det vore farligt för min reputation. – Det är sant! säger han, och det leker ett fint småleende kring hans munvinklar. – Men att du är här, hos mig, torde vara ännu farligare för din reputation. Det är visserligen alltid mörkt, när du smyger dig genom gatorna, och du är djupt beslöjad; men en tillfällighet kunde vålla, att någon kände igen dig trots alla försiktighetsmått. – Tror du det? frågar hon och rycker till. I så fall måste jag upphöra med mina besök! Han lutar sig fram öfver henne, lägger sina händer på hennes skuldror och ser på henne med en kall och hård blick, hvars tvingande makt hon tycker sig förnimma ända ner i hälarna. – Det kan du icke! Men det finns en annan utväg. – Hvilken? hviskar hon och slår ned ögonen, ty hon anar, hvad som skall komma. – Att vi söka skydd under samhällets tak och legalisera vårt förhållande genom ett giftermål! För ett ögonblick höres intet annat ljud än de hårda pendelslagen från en hög och smärt skepnad med ett rundt ansikte, som glänser i skymningen borta i vrån. Det börjar så småningom knäppa och rassla, och klockan slår långsamt nio. – Det är omöjligt! hviskar Ottilie Burmester. Du vet att det är omöjligt! – Hvarför? Du är ju fri! Och du säger, att du älskar mig. Hon sitter ännu med ögonen nedslagna. Barmen gungar oroligt upp och ned. – Jag kan icke! säger hon slutligen. Jag vågar icke.
Ja, den lilla gjorde som sagdt var, hon drog vester nedåt elfven och begynte tvätta, och se, nu gick det på samma sätt; hon hade icke så snart doppat garnet, som det på en gång blef svartare än svartaste kol. Derefter vandrade hon upp till gården, men sparfvarne flögo gladeligen sin väg. Som hon nu kom inför sin mat-mor och hade begge garnen med sig, vardt käringen än mera förundrad, och sporde som förra gången: »hvem har lärt dig det? Aldrig trodde jag du kunde så mycket.» Men den lilla teg; ty hon ville icke röja de små sparfvarne som hulpit henne. Det led så ännu en tid bortåt, och käringen lät tredje resan kalla ladugårds-pigan inför sig. Ja, den lilla gick, och frågade hvad hon hade att befalla. »Jo,» sade matmodern, »jag vill föresätta dig än ett prof, och skall detta bli mitt sista. Här har du de begge garnen som du tvättat. Nu skall du väfva en väf; men på den får hvarken finnas tvist eller noppa, och allt skall vara färdigt tills i qväll när sol rinner ned.» Flickan hade så ingen annan råd än att lyda, utan tog garnen och lagade till väf, och begynte bomma, och varpa, och svepa, och sölfva, och skeda, så flitigt, så flitigt; men garnet var skört och ojemnt, och bara ideligen brast i ett bristande, och ju längre hon höll på desto värre blef det. Som hon nu såg att hon aldrig kunde fullgöra sin mat-mors uppdrag, vardt hon öfvermåttan bedröfvad, satte sig på väf-stolen, lutade hand, emot kind, och grät bitterligen.
Desiderias betjening nu blifvit i underdånighet föreslagen, endast utgjorde 12,171 R:dr Runt, hvaraf syntes, att all möjlig sparsamhet och bemödande att icke öfver behofvet betunga statsverket blifvit iakttaget. Med anledning häraf hemställde Herr Departements-chefen, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer äska sistberörda till pensionsreglering för omförmälda pensioner af högstsalig Hennes Majit Enkedrottning Desiderias hofstat och betjening erforderliga summa, 12,171 R:dr R:mt, att efter den fördelning mellan pensionstagarne, som Riksmarskalks-embetets förslag innefattar från Maj månads början år 1861 utgå på det sätt, att för tiden under innevarande statsregleringsperiod medlen utbetalas af besparingarne å första hufvudtiteln och för framtiden uppföras å allmänna indragningsstaten med det vilkor för pensionernas fortsatta åtnjutande, som för löners bibehållande på indragningsstat i allmänhet är gällande, att nemligen pension minskas eller upphör i den mån innehafvaren undfår af allmänna medel motsvarande eller högre löneförmåner. Härefter och till följd af Kongl. Maj:ts på Justitie-departementets föredragning förut fattade särskilda nådiga beslut, hemställde Herr Departements-chefen i underdånighet det Kongl. Majit måtte hos Rikets Ständer göra nådig framställning derom: l:o) att åt Professoren m. m. Carl Johan Schlyter må, för utgifvande af Sveriges gamla lagar, på allmänna indragningsstaten anvisas 2,000 R:dr årligen, under samma vilkor, som tillförne varit af Kongl. Maj:t härutinnan äskade, eller så, att deraf 1,100 R:dr utgå såsom arfvode och 900 R:dr såsom ersättning för biträde och andra kostnader; samt att Professoren Schlyter måtte förklaras berättigad att under sin lifstid uppbära berörda arfvode 1,100 R:dr årligen, äfven om han skulle komma att med utgifningen af Sveriges gamla lagar upphöra; Bih. till R. St.
Presten lika lång tid på nämnde ställe uppehålles genom berörde upläsning vid Predikans slut, finner således Utskottet sig böra förblifva vid det, som af Utskottet uti dess förra utlåtande är vordet tillstyrkt. Uti Vällofl. PorgareStåndet är väl af någre Ledamöter fråga väckt om afskaffande af hårgång under Gudstjensten och af penninge-insamlingar uti så kallade bäcken vid utgångarne från kyrkan, äfvensom att enskildte personers utfärdade underrättelser i hvarjehanda Oeconomiske ärender icke borde från Predikostolen under Gudstjensten upläsas, utan sådant ske sedermera a kyrkovallen eller i Socknestugan, samt af en Ledamot i Hedervärda PondeStåndet, att den i dess ort vanlige plägsed, aJtt Prest och Klockare under Gudstjensten uptaga så kallade offer, måtte uphöra; Men, hvad som angår penninge-insamlingar uti hafvar och bäcken samt genom nyss ornförmälte offer, desse åtgärder kunna genom öfverenskommelser emellan Presterskapet och Församlingarnes invånare för 10* Lag-Utskottets Betänk anderi. ändras, och, hvad äter beträffar uppläsandet af enskildte personers meddelande underrättelser och kungörariden , redan är fdreskrifvit, att de på det föreslagna sättet må lämnas till allmänhetens kunskap; Altså anser Utskottet något yttrande derom ej vara erforderligt. Till Riksens Högloflige Ständers vidare pröfning varder detta, tillika med det särskildta utlåtande en af Utskottets Ledamöter afgifvit, det Han begärt måtte härvid fogas, samt uti bilagde Protocolls-Utdrag innefattas, vördsamt öfverlämnadt. Stockholm den 3 Februarii 1818. Utdrag af Protocollet hållet hos: Riksens HäglofI. Stunders Lag-Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den %:dje Febr nar i i 1818.
Genom Notariernes förökande och den minskade tjenstgöringsskyldigheten skulle hvarderas arbete icke komma att'öfverstiga dess krafter; — genom förändringen i jusleringssättet skulle besluten och .expeditionen blifva någorlunda liktidiga; — genom justeringens förflyttning till embetsruramet skulle ledamöternes kammararbete göra en vigtig tidsbesparing, som, då samma arbete hufvusakligen endast komme att omfatta beredningen af egna mål, granskningen af egna expeditioner och påseende af cirkulerande akter, väl icke fullt motsvarande ledamotens ökade föredragningsskyldighet, men dock komme alt densamma betydligen underlätta; — genom handlingarnes minskade läsning å embetsrummet, skulle icke blott tillräckligt råderum för justeringen i Hofrätten vinnas, utan ock unden rätlegångstimman rymlig tid öfverblifva lill nya måls föredragning i ett vida stegradt förhållande mot det, som nu äger rum; — och genom detta allt i ett sammsnhang skulle utan någon omstörtning eller egentlig rubbning i Hofrätternes nuvar. organisation, efter min fullkomliga öfvertygelse, bemälte Domstolars fruktansvärda balans småningom försvinna, på samma gång som, jemte det mera ordning och skyndsamhet vunnes, rättsökande parters nu ofta befogade klagan öfver oskäligt dröjsmål helt och hållet undanröjdes. Att R. H. St. täcktes hos K. BI., hvilken lagstiftningen idelina del lärer tillkomma, i önskningsväg underd:st anhålla, att en arbetsordning för samtlige Hofrätterne mätte utfärdas i enlighet med de grunder, jag ofvan haft äran föreslå, får jag härmed vördsammast begära, likasom att denna motion varder till vederbörligt Utsk. remitterad; — men derest den bifalles, följer dock upenbart, icke blott att nya löner mäste anslås åt en Fiskal och Irenne Civilnotarier, hvartill dock tillgång genom indragning af Proto-notarietjensterne och trenne kanslist-befattningar kunde till större delen beredas, utan ock alt ersättning genom löneförhöjning eller annor - Den 28 December f. m. 223 lerlcs beviljas de Hofrättens tjensteman, hvilka genom domslösens öfverlåtande på civil-notarierne, hädanefter komme i saknad af denna icke obetydliga sportel.
Det vore således, i Utskottens tanka, billigast, att icke låta det nya förhållandet inträda förr, än efter en viss lids förlopp, hvilken, med afseende å den redan förflutna tiden, ifrån det frågan härom väcktes, synes 20 Staissamt Allm. Besv. och Oecon.-Utskottens Betänkande N:o 43' lämpligen kunna bestämmas till hälften af hvad Kongl. Majit i Nåder föreslagit. Utskotten, som ej finna något binder möta, att ju de vid 1826 års Extra Roteringsjemkning i Blekinge tillkomne circa 25 nja Ordinarie Båtsmans-numer må disponeras till understöd för Båtsmanshållet i provincen, få alltså tillstyrka Rikets Ständer, att för sin del besluta och bifalla: att Riket nu och framgent bibehåller de i5oo IndelningsBåtsmän, som Blekingska provincen hittils uppsatt; att Indelnings-Verket till sina hufvudgrunder och dess rätta tillämpning återföras så, att tillskotts-räntetagare framdeles komma i åtnjutande af sina räntor, till det belopp, som efter markegångs-förvandling motsvarar den effectiva rustning, de för räntorne proestera, men öfverskottsgifvarne likväl åtnjuta
Uti denna obetydeliga rättelse, som icke i minsta matto förändrar sjclswa saken, och hwilken grundar sig dcruppä, att om en Enka, som äger Hemman, assänder sin egen Son, att enligt författningarne idka Gårdfarihandel, synes han böra åtnjuta samma frihet frän visitation till godo, som werkclig Hemmans - ägare, skulle Le öfrige Respective Ständen wördsamt och manligen inbiudas, att med Bonde-Ständet instämma. Ht supra. iLx Drorocoll» S. L. l^sZLrftkr. Efter öfwerwägande af denna, det Hederwärda BonLe-Ständets yttrade önsten fann Nidderskapet och Adeln ej anledning att frångå sitt redan öfwer OeconomieUtskottets Betänkande fattade beflut. Grefwe lVlörner, /täolpb Loran. De fä göromål, som nu förefallit under twenne Plena, hwilka till största -elen warit upptagne af Protscolls justering, synas nog tydeligen bewittna att fliikedagcn nalkas sitt flut. Det torde sälcdeL wara angelägit att nägon skyndsamhet anwändes wid RiksdagsBeflutets författande, hwilket orvlllkorligen mäste inför Riksens Ständer justeras8fwcnwal äterstär för.Riksens Stander ännu cit ämne af nägon wigt att bestum öfwer, nemligen om dagen till Riksens Ständers nästa sammanträde, hwilken enligt Regerings-Formen bör i Riksdags-Beflutet intagas Zag anhäller derföre, att Högloft. Nidderskapet och Adeln behagade anmoda Herr Grefwen och Landtmarskalken att öfwer desse ämnen med Talemännen samräda, pä det att, sedan Lerås tankar blifwit inhämtade, Nidderskapet och Adeln mätte kunna sjelfwe sä mycket säkrare ventilera och besluta.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 27 Juli 1854, kl. 1. e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion om pension åt afl. Bruksidkaren Samuel Owens enka. (U. A.) Från Ridderskapet och Adeln har Stats-Utskottet erhållit remiss å en inom bemälda Riks-Stånd, med stöd af 56 § Riksdags-Ordningen väckt motion, deruti Friherre Tersmeden, W. F., i minnet återkallat den nyligen vid 80 års ålder aflidne bruksidkaren Samuel Owens stora förtjenster om det allmänna och hurusom denna man, hvilken år 1804. genom framlidne Presidenten Friherre EdelcrantFs föranstaltande, från England hit ankom med en redan då förvärfvad stor skicklighet i mekanik, särdeles för ångkraftens användande, sedermera under de många år, han härstädes idkade jern-manufaktur-rörelse, genom oafbruten verksamhet och ihärdighet icke allenast lyckades bringa sina tillverkningar till sådan höjd, att de i alla afseenden kunde täfla med utländska arbeten, utan äfven vid sina verkstäder danade skicklige arbetare, hvilka derifrån utgått till Rikets provinser, för att meddela sina förvärfvade insigter och färdigheter åt närvarande och kommande slägten. Denna hans konstskicklighet, idoghet och stora arbetsflit hade likväl icke förmått freda honom från ekonomiska betryck; ty, sedan Owen, genom vidsträckta spekulationer för utvidgande af sin nyttiga rörelse, icke allenast offrat den sparpenning, han efter fleråriga mödor egde i behåll, utan derjemte åsamkat sig skuld, sedermera ökad genom högst betydliga förluster, hvaribland hufvudsakligen den af ångfartyget Josephine, som af vådeld förstördes, nödgades Owen såväl i följd häraf som ock af de dryga omkostnader, Stals-Ulskottels Utlåtande, N:o 206. 11 han måst vidkännas för en talrik familjs uppehälle och 13 barns uppfostran, afstå sin egendom till borgenärers förnöjande.
Domkapitlets ifrågaställda beslut, hvarigenom Sunddelius blifvit på obestämd tid utestängd från presterlig tjenstgöring, hvartill lägenhet för honom eljest icke saknats, måste anses lika oförenligt med Kyrkolagens stadganden i ty fall, som stridande emot 2 § i 1786 års Kongl. Bref, hvilken ålägger Domkapitlet att låta de prester, som ej innehafva ordentliga eller på stat uppförda sysslor, genast efter behof lill tjenstgöring anställas. I anledning af hvad sålunda vid Domkapitlets förfarande i ofvananförda omständigheter var anmärkt, såsom ock i anseende till de af Sunddelius gjorda ersättningsanspråk, anmodade jag, i skrifvelse den 25 Oktober 1838, AdvokalFiskalsEmbetet i Kongl. Götha HofRätt att emot Domkapitlet anställa och utföra den talan, som med lag och sakens beskaffenhet instämde. Uti förklaring uppå AdvokatFiskalsEmbetets härom afgifna memorial, har Domkapitlet hufvudsakligen andragit, beträffande första anmärkningspunkten: alt då, inom Linköpings Stift, alltid det löpande årets höst«röda räknades lill det föregående årets lönförmåner, hvilket måst hafva n o ' varit Sunddelius bekant ifrån den tid han sjelf var ordinarie Komminister, innefattade Domkapitlets beslut af den 30 Juni och den 10 Augusti 1836 ej någon motsägelse sins emellan, utan var det sednare endast ett af skyldig försigtighet föranledt och sålunda nödigt förtydligande af det förra, på grund hvaraf äfven höstgrödan år 1837 kommit Sunddelius tillgodo; beträffande andra anmärkningspunkten: att de enligt