Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Band: sammets-, äfvensom i allmänhet sidenoell halfsiden-, förtullas lika med väfnader af samma ämne. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. B:dr sk. rist R:dr sk. rist 2 andra slag 1 skålp. 24 10 * Barometrar 1 stycke 2 — 1 12 * Bastmattor 1 lisp. 6 — 40 — Beck . » . 1 lisp. 10 — 20 :— Beckolja . Benj arbetade: 1 lisp. 5 6 — elfen . 1 skålp. 1 — 1 16 ■— * hvalfisk. 1 skålp. 12 36 * andra slag 1 skålp. 9 40 — Bensvart, Benkol eller Bister . 1 lisp. 8 8 16 * Bernsten, arbetad .. * B iid thuger iar beten af träd och arkitektoniska arbeten Bleckslagarearbeten , ej specificerade: 1 skålp. 100 Pcdr v. 15 40 — 32 — olackerade f skålp. 8 40 — lackerade . 10 — 26 32 — delar af artificiella blommor .. Bly: 1 skålp. 4 —» 45 — • — * oarhetadt, i tackor eller rullar . arbetad t, ej specificeradt: 1 skepp:d 1 6 • 7 — omåladt och olackerad t . 1 skålp. —_ 1 6 — 24 — må la dt eller lackeradt 1 skålp. 6 Batist; se Väfnader. Benspån, hänföras under spillning. Bilder , andra slag an konstnärsarbercn; 6e Slöjdevaror, ej specificerade. Bister; se Bensvarf. Blauhollz; se Färgträd. Blomster, ,torkade, hänföras under Apoteksvaror. Blonder; se Spetsar.. 3 Tull värde. Bauko, Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko.
Ibland tillfälliga binäringar torde, i sammanhang med landsbygdens sjöfart, här ( böra anmärkas. 4 0) Ett å Frössåkers egendom i Kärrbo socken af egendoms-ägaren, Kapitenen C: R. von Post, vid stranden af Mälaren anlagdt varf, hvarest år 4 853 af ek, växt på egendomen, byggdes en skonert om 33 lästers drägtighet och år 4 855 påbörjades byggandet af ett mindre fartyg, som i år gått af stapeln. 4 4) Ibland industriösa företag å landsbygden förtjena följande att anmärkas: Vid Sörqvarns fabrik i Kohlbäcks socken tillverkas långhalms-tröskverk. hvilka med stor fördel begagnas. På Frössvi ägor i nämnde socken tillverkar en torpare borstar, ibland annat ryktborstar, utmärkt goda, och har god afsättning på sina produkter. En smed i samma socken, som för ett konstlås blef prisbelönt vid den i We - 21 sterås hösttiden 1854 föranstaltade exposition, tillverkar borrsatser i parti, med afsättning på Eskilstuna. En blind man i Rytterns socken förfärdigar mattor af så kallad kålvass, snyggt och väl gjorda, att begagnas vid dörrar i boningshus. Vägar och broar. A allmänna landsvägen emellan Westerås stad och Bjuggsta gästgifvaregård, som löper öfver Badelundsås, har förmedelst genomgräfning af åsen backen blifvit sänkt. Detta arbete verkställdes 1852 med understöd af statsmedel. Den öfver så kallade Långängarne löpande allmänna landsvägen emellan Westerås och Kohlbäcks gästgifvaregård har vunnit förbättring genom upptagande af stora afloppsgrafvar på ömse sidor om vägen och genom utvidgande af vattnets aflopp under en landsvägsbro, som blifvit ombyggd. För omläggning af den så kallade Bergslagsvägen vid tvänne backar emellan Westerås stad och Stora Kopparbergs Län, på tvänne ställen inom Romfartuna socken, nemligen vid Ansta och Grenadieren Forss torp, hafva statsanslag blifvit beviljade och kontrakter med utsedde Arbetsdirektioner år 1855 afslutade om desse vägförbuttringars fullbordan, som tillhör nästa berättelse.
Rösten hade intet särskildt välljud och han talade långsamt och eftertänksamt, det egendomliga låg deri, att Marianne tyckte att denna röst icke var ny för henne, det var liksom om hon hört den många, många gånger och hade lärt sig att hålla af den. Detta var så allt igenom annorlunda än hvad hon väntat, – ingenting af eggande sinnesrörelse, ingenting af spänning och hjertklappning. Under pausen hade han suttit och sett på henne, nu såg också hon upp, och deras blickar möttes, men hon svarade icke, såg blott ned igen utan att rodna. »Vore det derför inte bättre att vi förlofvade oss redan nu? Efter det icke funnits någon kärlekshistoria emellan oss eller så, tror jag det vore bäst om vi började i den kanten.» Hon såg upp nästan förskräckt. »Ja-ja», sade han med en trygg humor, »den kommer nog, men allting skall växa och gro af sig sjelf, och det betyder väl inte så mycket om den kommer på den ena eller den andra sidan om förlofningen.» Hvilken underlig menniska! Nu drog hon på mun. »Saken är den, att jag längtar att få allting klart, så att vi kunna komma att umgås som menniskor, ty detta är ju bara en komedi.» Det förargade henne smått att han kunde vara så lugn. Var detta likt ett frieri! Hon satt och vred sitt gröna blad mellan fingrarne, så att det blef alldeles slappt. »Ja nu har jag talat», sade han på sitt tvära, humoristiska sätt. »Jag tycker bara att det är ett spektakel, att vi förlofva oss när vi äro så främmande för hvarandra som nu», sade hon och rodnade häftigt, utan att veta hvarför. »Ah, jag förstår!» sade han hastigt, och tycktes derpå leta efter orden ett ögonblick, »jag förstår så väl; men är det inte bättre att vi spela komedi för andra så länge, än om vi nu en tid skulle gå och spela komedi sins emellan och låtsa som om ingenting om giftermål och dylikt vore taladt?» »Jo, men» »Ja, det är det jag menar, ni känner er skygg för mig nu. Det är naturligt, det måste ni – en sådan flicka som ni.
Discont-biträden, hvarilrån de af deras likar, hvilka haft sin an vista eller sjelfvalda plats för* nyttig verksamhet i samhället närmare sjelfva niedelpuncten för det allmänna penningeväsendet, varit i de flesta hänseenden befriade. Sjelfva den större tidsutdrägt, som vid en längre aflägsenhet emellan utlåningsstället och den persons hemvist, hvilken önskar sig lånebiträdet, måste afbidas, innan han kan det erhålla, och under hvilken tid ofta anledningarne till medlens nyttiga användande kunna försvinna, utgör redan, jemte den större behöfligheten, för en sådan lånesökande, att besörja sine angelägenheter genom ombud, en betydlig åtskillnad emellan olika medborgares belägenhet i detta afseende ; och ers lika väsendtlig uppstår af den oundvikliga nödvändigheten för de personer, hvilka hafva sig uppdragit att pröfva de erbudna säkerheterne, sorn icke bestå uti annat än personliga ansvarigheter, att ej, utan en fullständig egen personlig kännedom, på sitt ansvar kunna au - xliv Stats■ och Bancö-Uisiottens Utlät anden'. laga och godkänna några sådana, tillika metl ilen afgjorda omöjligheten för samme personer, att kunna ega en sadan kännedom af alla de lånesökandes förmögenhets-tillstånd, hvilkas öfriga ställning ej satt dem i förhallanden till, antingen de pröfvande sjelfve, eller andre å den ort, der utlåningen verkställes, vistande, som med handelseller penningerörelsen hafva någon befattning, och i ämnen, som dermed ega gemenskap, anses kunna lemna en för dera personliga kännedomen mera tillfredsställande upplysning än den, som genom de vanliga vederhäftighets-betygen i allmänhet anses åstadkommen.
Max Bruun, löjtnant vid flottan, 33 år. Agent Bunsen, 40 år. Fabrikör Schwarts-Hansen, 55 år. Fru Kally Schwarts-Hansen, 35 år. Nielsen, murare. Anna, jungfru hos Haxtons. (Handlingen föregår i Köpenhamn hos Haxtons.) Första akten. (En stor salong, möblerad med gamla danska empiremöbler, hvaribland en del moderna; familjeporträtt på väggarna och ett par stora taflor. I fonden två dörrar, en till tamburen och en till Haxtons rum. Till vänster dörr till matsalen, och till höger (i förgrunden) till fruns kabinett. Till vänster, närmast förgrunden, en stor, öppen kamin med stolar omkring och till höger soffparti med bord. Midt i rummet står för tillfället ett mindre dukadt frukostbord. Klockan är ungefär ett på dagen.) Första scenen. LEONORA. HANS. LEONORA (i förmiddagsdräkt sitter vid frukostbordet läsande en tidning. Hans kommer in från tamburen. Han går fram och kysser henne flyktigt). Redan tillbaka? Nå, var det skönt med duschen? Du kom bra sent hem i natt, Hans. HANS (sätter sig ned och breder ut servetten). Å ja. De förbannade valmötena – det drar ut på tiden. LEONORA (lägger ifrån sig tidningen). Du ursäktar väl, att vi måste äta här inne i dag. Kaminen i matsalen ryker in. Jag har redan skickat bud på mitt allt i alla, gamle Nielsen. Han är där inne. HANS (förströdd, utan att höra på henne). Jaså. LEONORA (ser på honom). Du hör inte. Jag kunde lika så gärna tala till väggen. Och värre blir det väl, när du en gång blir vald. HANS (vaknar upp). Men, Leonora! Hvad går åt dig? Tar du dig verkligen den där valhistorien så nära! Gud skall veta, jag kämpade emot, innan jag lät dem ställa upp mig som kandidat. LEONORA. Nu tycks du emellertid finna dig i det. HANS. Ja – nu börjar det intressera mig. Nu vill jag bli vald. LEONORA (ironiskt).
Afstag, sä wal ä dek af Lagsamt Allmänna Beswärsoch Occonomiä-Ulstotten afgifne betänkande i anledning af Friherre 8iUver1cbö!68 memorial om skyldighet att taga lösen för sadane wattenwerk, som kunna hindra odlingar, som till Utskottens öfwer anmärkningar wio betra betänkande afgifne förklaring; anseendes Ständet för sin del, dä Riksdagens snara stut hindrade en sä fullständig granskning af detta wigriga amne, som fordrades, en öd. 7Z2 Den iZ Augusti. ödmjuk anhälstin hos KonglMajit böra göras» akt frägan till Lag-CommitLens åtgärd öfwerlemnas, för at, as CommitLcn noggrannt beredd, wid nästa Riksdag till Ständernas ytterligare handläggning förekomma. Af den 12 Augusti. Bifall lill Bewillningsstllstotkeks utlakande, angäende posttaxa». Gillande af Allmänna Beswärsoch Oeconomia-UtstotrekS utlåtande, öfwer Commerce-Rädet Lanteslons motion om förhållandet med bränwinsbranningen ifrän den i October till innewarande ärs stut. Bifall till Bewillnings - Utffottets memorial angäende statisti sta uplysningars minnande till nästa Riksdag. Begifvande i anledning af Bonde - Ständets inbjudning, att med frängäende af sitt bestut om förhöjning i afgiften för bruk af bränwin, samma afgift mä utgöras med 8 si. för hwarje mansperson. Instämmande med Bonde-Ständet deruti, att läka serstilta Utstoktets be ankande, angäende de c» mellan Bonde-Ständet och de öfrige Riks-Ständen ifrän förra Riksdagarna upstjutne twistige frägor hwila pä bordel till nästa Riksdag, för att dä till pröfning förekomma.
St. icke, utan R. o. Ad:s begifvande, ega att dermed betunga R. o. Ad:s hemman af nyssnämnde naturer, enär de uti adeliga privilegierne af år 1723 § 8, äro från alla kronobesvär befriade, sä kan R. o. Ad. ej godkänna ifrågavande förslag till underd. skrifvelse”; samt att Frih. Cederström deremot föreslagit, att R. o. Ad. måtte, med godkännande af Exp.- Ctsk:s ifrågavande skrifvelseförslag, låta vid dess förevar:de mern. bero. Hr Gr. o. Land tm:s sedermera först å Frih. Palmstjernas och derefter å Frih. Cederströms förslag framställde propos:r, besvarades begge med blandade ja och nej; hvarpå Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Palmstjernas förslag, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej. Frih. Cederström: Emot det nu fattade beslutet, anhåller jag att fä till prot. aflemna den protest, att jag icke kunnat instämma i detta beslut, emedan 11. o. Ad. derigenom försökt att rubba de concessioner, som vid 1809 års riksdag blefve gjorde emot villkor, som de andra Stånden antagit och fastställt. Gr. Ridderstolpe, Fredr., instämde i denna reservation. Hr von Hohenhausen, Mich. Sil v.: Jag kan icke instämma i den reservation, som Frih. Cederström anfört, men anhåller att emot det fattade beslutet fä mig reservera, på den grund, att K. M. och R. St. hafva förklarat tjerdingsmans-bestvret för en communal-befattning, ehuruväl, såsom hvar man vet, den hufvudsakligen är af Statstjensts natur; men sedan befattningen blifvit af K. M. och R.
Det är möjligt att jag lagt någon tonvigt på dessa ord; men någon annan vigt vet jag mig icke hafva dervid fästat, särdeles som jag ieke ens utvecklat meningen deraf. Jag skulle likväl tro, det Gahns mening varit, att Riksdagarne ej borde vara så långa, emedan han säger; Man kan oek verkeligen ej säga, att Riksdagarne, på detta sätt, komma allt förtätt på hvarandra, då man hör hoppas, att, efter nu vunnen erfarenhet, Riksdagar allt mer och mer blifva hvad de böra vara. I afseende på hvad Grefve Frölich anfört, beklagar jag blott, det jag icke med Grefven kan finna den nu varande redactionen af 4p § så klar, alt den icke behöfver förtydligas. Grefve Frölich har äfven omtalat Herr Gahns motion, och trott sig finna uti hans alternativa förslag en medelpunkt, hvarifrån det 5:te året borde räknas. Jag hemställer likväl, hvilken medelpunkt då bör sökas för den närvarande Riksdagen, sorn sträcker sig in på 3 Calenderår; åtminstone lärer man icke på sådant sätt komma till årtalet 1833. Jag tackar Grefve Frölich för dess instämmande med mig i afseende på ConstitutionsUtskoltet, och får å min sida instämma med Grefven, i afseende på den af Herr Hjerta och Grefve Horn framställde, mea 206 Den i i F e b r u a r i i f. m. nf Herr Grefven och LandtMarskalken så väl besvarade commissiouen, att i Talmansconclaven söka inverka pä de tre öfriga Stånden. Deremot kan jag ej instämma med Grefve Frölich i tillägget om en inbjudning till de öfrige Stånden att frångå det redan fattade beslutet. — Herr von Troil har trott, att jag börjat med ett erkännande, att nuvarande redaction af 49 § vore tydlig, men det oaktadt sedermera kommit till ett resultat, motsatt den åsigt, som af Talaren med flere andra anses såsom den enda rätta.
Beträffande åter det sednare af ofvanberörde förslag, så hafva Rikets Ständer funnit behofvet och ändamålsenligheten af den i nämnde hänseende ifrågaställa förändring vara tillfyllest ådagalagda uti Justitie-Slats-Ministerns till ofvan åberopade SlalsRåds-protokoll afgifne underdåniga yttrande, hvadan Rikets Ständer, i stället för nu utgående lön till en byråchef, beviljat eli arfvode af 3,000 R:dr för beredning och föredragning af lag-ärenden med rättighet för den som härtill förordnas, alt derutöfver uppbära löneinkomster af innehafvande ordinarie tjenst till så stor del, som E. K. Majit finner ej böra för tjenstens bestridande åt vikarien afstås. Enär för ärendenas behöriga gång inom denna expedition ökade arbetskrafter i de lägre graderna redan förut visat sig vara erforderlige och detta behof måste blifva ännu mera känbart, då genom indragning af ett byråchefs-embete, dess åligganden komme att tilldelas en eller flere af de öfrige Embetsoch tjenstemännen, har E. K. Majit, beträffande Kanslistoch Kopistgraderne, föreslagit att, jemte bibehållande af de å Expeditionens stat nu uppförde 1 Kanslist och 2 Kopister särskilda medel måtte anvisas för göromålens gång inom kopistgraden, för hvilket ändamål, med iakttagande af den största sparsamhet, ett årligt anslag af 1,800 Ridr vore behnfligt. 1 betraktande af hvad sålunda blifvit anfördt hafva Rikets Ständer till arfvoden för extra tjenstgöring anvisat en årlig summa af 1,800 R:dr R:mt. Hvarjemte Rikets Ständer, med afseende å de betänkligheter, som E. K.
I värdshuset gick det denna afton underligt till. Värdshusdörrn hade man glömt stänga efter zigenarpresentationens slut, hvadan också hr Grafström-löjtnanten sedan förlåtligt nog glömde bulta när han kom igen, men ändå sjöngs och musicerades det om bultningar och stängda dörrar. Vid den stora kalabaliken i slutet befanns eget nog hela Sevillapubliken, som nyss gått sin väg, då » värdshuset skulle stängas » (och stäogdes — i libretton), helt zonika q var och man hade ej sett dem komma åter. Behöfvas deras röster till finalen, böra de väl i all verlden klädas om under Carmens långa scen med José, till smugglare och smuggler-skor, deras uppgift i alla fall i tredje akten. I den akten till-läts Carmen arrangera en bädd åt sig snart sagdt nere hos hr sufflören, hvilket är grufligt opassande, föga bättre hennes stol nere vid rampen under seguidillan. En något så när van regissör tillåter aldrig någon ligga eller sitta, minst på stolar ocli bäddar, nere på avantscenen, som i allmänhet sparsamt bör beträdas. Striden mellan José och Escamillo skall ju slutas med att Carmen kastar sig emellan duellanteme och dymedelst » räddar Escamillos lif », för hvilket han sedermera artigt tackar henne: » Med fröjd jag derpå tänker att det är Ni » o. s. v. Nåväl, nu kom Carmen för sent, hejdade ej Don José i rättan tid, men ändå — blef Escamillo oskadd och qvad sitt » Med fröjd etc. » I sista akten var folkskarans uppförande för lamt och tyst. Af vigt för intrigens förlopp under mellanakt är den berättelse smugglarqvinnorna sinsemellan afhandla rörande detta ämne. Detta var med orätt uteslutet. Frasquita särdeles, men ock Mercedes voro alldeles galet maskerade, röda och hvita, blonda och nordiska, i sitt uppförande tama och beskedliga. Sådana kunna de saklöst uteslutas. De skola vara lifliga, brunhylta; spansk gri-tanatyp, spansk eld och fart. Herrarnes maskering är ej heller den rättaste. Sjelfva toreadoren lemnar öfrigt att önska.
En af dessa skifvor fördt på plysch eller creton. På den jag gjort öfverklädes med kreton på ena sidan och på den har jag en medaljong, broderad på creton med en andra med tvills; denna vilja vi kalla mr 1. N:r inramning af plysch o c h snilj. Skifvan fodras 2 öfverklädes med endast tvills och n:r 3 med sedan antingen med atlas eller satin. Ställningen endast kreton. Tygstyckets ena långsida fastsys kan efter hvars och ens egen smak målas, emalnu vid n:r 1, sålunda att rynkorna samlas nertill jeras eller bronseras. Bäst är att på ramarnes vid skifvans rundade ända. Sammalunda förfares insida göra falsar, i hvilka den prydande skifvan med andra långsidan o c h n:r 2, hvarefter själfva infälles. Vill man hafva skilda afdelningar för väskan är färdig. En mindre väska, till förvalästa och nyankomna tidningar kan en skiljevägg ring af stoppnystanen, förfärdigas af en 25 cm. insättas i behållaren. Bör ha sin plats bredvid bred o c h 30 c m. lång kretonbit, hvars nedre hörn fars hvilstol. Kaima. afrundas, och hvilken sedan fodras med tvills o c h förses upptill med dragsko o c h gummiband, hvilket dock inträdes först då väskan är fäst vid mr XXXVI. Spånflätning. Af spån kan man förfärdiga 2. Af flanell, röd eller hvit, utklippas två lappar många mycket billiga o c b trefliga saker. Jag vill här af 28 cm. längd och 10 cm. bredd, afrundas i uppräkna några, hvilka med lätthet kunna utföras af hvardera kortändan, utuddas, vikas dubbla och fastfästas vid n:r 1, hvarefter n:r 3 med öfveryngre familjemedlemmar såväl gossar som flickor. kast fastsys vid n:r 1 samt omges, för att dölja Pappa får t. ex. en tidningshållare. breda spånor tagas till en längd af 99 cm. o c h sömmarne, i kanterna med ett tvinnadt snöre. I 33 st. 3 cm. breda spånor till en längd af 21 c m.
»Ja», sade domprostinnan. »Hvad sägs om det? Det var då inte för tidigt. Han har sträfvat så länge.» »Om man nu bara kunde få en hustru åt honom», sade borgmästarinnan Rundlund. »En huslig kvinna, en bra kvinna, en sann kvinna», sade rektorskan Ahlkvist med klimax i rösten. »Inte för ung», sade fru Rörstrand, som var änka. »Inte för gammal häller, min söta», sade fru Lindström, som hade giftasvuxna döttrar. »Nu kan han gifta sig, när han vill», sade domprostinnan, »förlofva sig i alla fall. Nu behöfver han inte låta en stackars flicka gå och vänta lifvet ur sig för hans skull.» »Han har, hvad som behöfs i ett äktenskap», sade fru Lindström. »Du har alldeles rätt, lilla Katrina, alldeles rätt. Han kan förlofva sig när han vill. Ty när skulle man förlofva sig, om inte när man har utsigt att gifta sig?» »Och hvarför skulle man förlofva sig, om inte för att gifta sig?» sade domprostinnan. »Långa förlofningar äro vårt lands olycka. Det säger min man alltid.» »Ja, men hvad skall man göra, om man blir kär?» sade fru Rörstrand, som i äktenskapsväg hade spekulerat öfver alla möjligheter. »Då skall man vänta», sade domprostinnan högtidligt. »Ty gammal kärlek rostar inte. Men vet ni någon? Har ni hört något? Jag har nog hört litet, men jag skvallrar aldrig.» »Jag också», sade fru Pegrelli. »Jag med», sade borgmästarinnan Rundlund. »Men jag kan tiga», sade rektorskan Ahlkvist. »Hm, hm, hm», sade fru Lindström, som satt och räknade maskorna. »Ja, men då är det ju ingen hemlighet», sade fru Rörstrand. »Jag vet, hvad jag vet.» «Jag har hört om fröken Lindkvist,» sade domprostinnan. »Fröken Lindkvist!» sade borgmästarinnan Rundlund. »Fröken Bergman, menar du.» »Nej», sade fru Pegrelli. »Hon, som är så kokett och så verldslig se’n. Jag vet ju ingenting.
g §. innehåller nemi.: ”Banken må ej äga annan fastighet, än som för bedrifvande af dess rörélse oundgängligen fordras, på sätt derom vid hvarje Riksdag af Konung och R. St. beslutas.” Banken äger likväl, och kommer troligen att i många år ännu äga, inteckningar i flera landtegendomar. Det är omöjligt, att ett Jåneverk kan äga sådana, utan att förutsätta möjligheten, att det vid något tillfälle kan blifva nödsakadt att inropa den intecknade panten på auction; och det vore farligt att i lagen lägga hinder häremot, hvarigenom processer och tvetydigheter kunna uppkomma. Det står visserligen: ”på sätt Konung och Ständer derom vid hvarje Riksdag besluta;” men om det bortglömdes att i detta afseende fatta något beslut, skulle Banken, sakna den rätt, jag ofvan visat, att hon behöfver. Jag anhåller, att Utsk. ville lemna uppmärksamhet åt dessa mina anmärkningar. Gr. von Schwerin, Fredr. Bogislaus: Jag ber E. Ex., jag ber R. o. Ad. förlåta, att jag begärt ordet. Mia röst är matt och svag, den torde föga höras; måhända vore ock bättre, att den förstummade. Icke min tid blott kan fordra det, — tiden i allmänhet (så säger mig mitt aning om denna Riksdag) torde göra, att den icke kan höras. Jag är förundrad öfver hvad jag sett och förnummit. Då R. St. för fyra år sedan skiljdes åt, lemnade de eftersig, samt åt samtid och efterkommande, en helig lofven och försäkran, att fyllas af deras dertill befullmägtigade ombud. Denna lofven och försäkran var sanctionerad af Konungen. Konunganamn, om sådant kunnat behöfvas, skulle borga för dess fyllande. Ouppfylld står ännu denna lofven och försäkran. I halftannat års tid hafva de menliga förhållanden, som uppskofvet vållat, och den osäkerhet, som deraf blifvit en följd, utgjort ämnen för bekymra er fulla meddelanden emellan Regeringen och R. St:s Fullmägtige i Banken.
Men jag tror icke att samma Stånd skulle, derom tillfrågadt, vilja medgifva alt öfrige §§ i 1789 års försäkran äfven hafva till all krall och verkan upphört. l:a §:n af nämnde försäkran utfäster, alt icke någon af den besuttna Allmogen skall fängslas, mindre till lif eller lem förderfvas, derest han icke ertappas å bar gerning eller flyende fot, eller ock domaren eller annan Konungens embetsman, efter lagliga skäl och anledningar, pröfval nödigt om dess person sig försäkra; 4:e §:n stadfäster Allmogens rätt alt inom riket föra och afsätta egen och grannars afvel; 5:e §:n frikallar från alla slags utlagor, i everldeliga tider, alla uppodlingar å kärr, mossar och oländig mark på skattehemmans ägor; 6:e §:n medgifver Allmogen att till sin betjening å landet hålla sockenhandtverkare, o. s. v. Hvem kan neka, att detta allt innefattar förmåner, frioch rättigheter, hvilka Svenska allmogen ännu alltjemt åtnjuter, till någon ringa del sedermera utvidgade, men hufvudsakligen på grund af just den författning man här förklarat vara omintetgjord? Jag vill, till stöd för min mening, endast tillägga, att ifrågavar:de 1789 års försäkran icke blott i allmänhet och till dess öfriga delar, utan äfven särskilt den nu Den 8 September f. m. 99 omtvistade 2:a §:n, åberopas uti åtskilliga efter 1809 utkomna författningssamlingar och kamerala arbeten. Om således det kan tagas för afgjordt att samma försäkran icke upphört att vara gällande, så återstår att bestämma sättet för liljvägabringande af den ändring deruti, hvilken man åsyftar. Ar frågan af vanlig lagstiflnings-egenskap, så angifves sättet för dess behandling uti 87 §:n Reg.F. Ar hon af privilegii-natur, så gäller derom 114 §:n. Jag anser del senare vara förhållandet. Sistnämnde 114:de § af Reg.F. bjuder: ”Konungen läte samte”lige R.