Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 stället för nya observatoriers rörliga kupol, hade Lunds observatorium ett läst tak med en springa i norr och söder, hvarigenom observatorn bereddes utsigt till Guds fria himmel. Det hörde sannolikt till sällsyntheterna, att man vid nyare tiders förändringar af vetenskapliga institutioner tillfredsställde vetenskapens vexande anspråk på förbättringar på det sätt, att man gjorde indragningar på det gamla som funnes, utan att något annat och bättre sattes i stället. Men så hade varit nödigt i Lund. För att förskaffa en annan institution, bibliotheket, behöfligt utrymme, tillgreps en stor del af den gamla observatorii-Iokalen, förmodligen blott såsom en tillsvidare åtgärd; men delta tillsvidare Stats-Utskotteti Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) 51 hade nu räckt i närmare 30 år. Det uu återstående observatorii-rummet vore så litet och illa försedt, att, oaktadt tillräckliga medel funnes besparade till instrumenter, man fått afstå från anskaffande af de större och dyrbarare, då dessa der hvarken kunnat uppställas eller behörigen skyddas. — Tid efter annan hade ifrån universitetets sida fråga blifvit väckt örn byggande of ett nytt. observatorium; och äfven hos Rikets Ständer hade vid sednaste riksdag enskild motionär hemställt om erhållande af ett anslag å 20,000 R:dr för detta ändamål, utan alt denna framställning vunnit Rikets Ständers bifall. Såsom skäl för afslag anfördes, att myndigheterna icke yttrat sig i frågan, och att då ett fullständigt observatorium vore anskaffadt till Upsala, skäl icke vore att inrätta ännu ett sådant i Lund. Efter att hafva redogjort för anledningen dertill att vid nämnda riksdag endast nyssnämnda summa begärdes, har motionären vidare förmält att Consistorium Academicum sedermera, i enlighet med uppgjordt kostnadsförslag, hos Kongl, Maj:t gjort underdånig framställning om ett anslag af 43,000 R:dr för sagda ändamål, eller det belopp, som ansetts behöfligt för uppförande af ett mindre observatorium, der dock observationer, motsvarande undervisningens och vetenskapens billiga fordringar, skulle kunna anställas, samt denna framställning blifvit af Kanslers-embetet förordad.
Vidtages åter det af Utsk:n nu föreslagna stadgande, så befarar jag, alt man i de flesta icke finner den församling, som bör betala, utan Kronan nödgas göra det och Ständerne måste anvisa särskildt anslag för sådana fattighjons försörjning, hvilka till ingen församling höra. 16 §:n stadgar: '”Bosätter eller uppehåller sig någon inom ett fattigvårds-samhälle, utan att der eller annorstädes vara vid sednasle mantalsskrifning antecknad, då skall sockennämnden, om den icke vill emottaga honom såsom tillhörande samhället, inom ett år efter inflyttningen gifva det tillkänna” etc. Jag frågar: huru kan sockennämndrn veta om denna person är på annat ställe vid mantalsskrifningen antecknad eller icke? Mig synes det vara tillräckligt, alt, om en person befinner sig inom församlingen, och icke bevisar alt lian är mantalsskrifven annorstädes, nämnden ålagges att gifva det tillkänna, men icke inom ett år, ulan inom 6 månader; ly i annat fall kunde det hända, att han ett helt år blefve utan mantalsskrifning, och ali man följaktligen hade desto större svårighet att få reda på den församling, han tillhör. — Jag förmår, i anseende till min heshet, icke att göra anmärkn:r emot redactionen, men jag skulle önska ali denna stadga, hvilken, likasom stadgan om folkskolorna, bör kunna läsas af hvarje fattighjon och de minst upplysta personer, måtte upptaga så få främmande ord som möjligt, och att man måtte skrifva Svenska för dessa de ringaste Sveriges medborgare. Jag säger detta i allmänhet, men gör anmärkn:n här, vid 17 §:n, emedan men i dess 2 mom. icke kallar kyrkoherden så, utan i stället för hans Svenska benämning kallar honom pastor. Allmogen kallar comminister!) äfven för pastor, så att det väl kunde hända alt någon icke rätt visste hvem han hade att hålla sig till. I 18 §:n 1 mom. står: ”Om fattighjon helrädes med bettlande, utom det samhälle det tillhörer, skall del genast försändas till hemorten.” Hvarföre skall här stå fattighjon? Det kan ju hända, att andra än fattighjon tigga i en främmande församling.
Lindberg i hans förra egenskap af Lands-kamererare, alt, ehuru Landskontoret, tili följd al Kongl. Kungörelsen den 15 Oktober 1828, hvarigenom förordnals, att arrenden för de lill Statsverket indragna Militie-boställen skulle dädanefter uppbäras och redovisas i sammanhang med allmänna uppbörden, egt ovilkorlig förpligtelse, att, jemte kontrollen å denna uppbörd inom Länet, hafva tillsyn derå, alt arrenden för derstädes befintliga sådana boställen, hvartill hemmanen Elfvetorp hörde, blefve behörigen erlagda och i öfrigt Kronans säkerhet för kontraktsvilkorens fullgörande nöjaktigt betryggad, samt ehuru arrendekonlrakterna om boställena Elfvetorp blifvit för verkställighet af åberopade stadgande från Chefs-embetet för Nerikes Regemente den 12 Juli 1829 öfversända till Kongl. Majits Befallningshafvande och emottagne afLandskontoret, som sålunda jemväl kommit i tillfälle, att. med afseende å dessa boställen, sitt nyssnämnda åliggande uppfylla, Lindberg, det oaktadt, och fastän utfäste afgälder från hemmanen redan för år 1831 upphört att lemnäs samt borgen för ena kontraktet då jemväl saknats och för det andra med påföljda arrendeår gått till ända, underlåtit att föri-, än i anledning af vederbörande Kronofogdes år 1836 afgifna, ofvanberörda Memorial, bos Kongl. Majlis
Handels-Balken stadgar; och för öfrigt, att en tjensteman, som med fullt uppsåt förskingrade de medel, han i och för sin tjenst emottagit, måtte, såsom varande i lika categori med bedräglig gäldenär, utom redan stadgad bestraffning, underkastas den vanärande påföljd, som 43 §. i Concurs-lagen föreskrifver. Detta med hvad mera Motionairen, till stöd för sitt förslag, andragit, har Utskottet tagit i öfvervägande, och får nu deröfver sig vördsam* ligen yttra: 1:0 Författningarne tillåta ingalunda Kronofogde att med redovisning af hos honom såsom executor inllntne medel uppskjuta intill slutet af de trenne månader, inom hvilka han bör, vid äfventyr att sjelf stanna för fordringsbeloppet i ansvar, hafva sin skyldighet i afseende på utmätningen fullgjort, utan är han ostridigt förbunden, att, sedan betalning ingått, utan dröjsmål gifva borgenären liqvid, så framt denne härom sig anmäler, hvadan ock, i händelse annorlunda sker, det beror af fordringsegaren, att i laga ordning åtala qtt sådant Kronofogdens tjenstefel, deröfver controlen ej kan vara serdeles svår, i synnerhet som Kronofogdens diarium måste upptaga tiden, då penningarne influtit, och detta äfven visar sig vid förefallande ränteliqvid; 2:0 att Borgenär, sedan han öfverlemna! utmätningshandlingarne till executorn, skulle vara berättigad att fordra, det penningarne, utan någon å hans sida vidtagen åtgärd, komme honom tillhanda, synes vara alltför mycket begärdt, och ett lagstadgande, i enlighet med detta förslag och med de öfrige föreslagne alternativen, angående nedsättning i Landt*Ränteriet eller budskickning till borgenären inom 14 dagar efter emottagande af hvarje penningepost, skulle dels orsaka sådane omgångar och kostnader, Lag-Utskottets Betänkande, N o 48.
Hemställes om ej det more mer hushållning för Riket att, genom godwillig öfwerenskommelse med flere Officerare wid de reducerade Cavallen-, och In» santeri-Regemcnrerne, gifwa defie en wist Summa pä en gäng medelst Stars,Conkoirers Obligationer pä missa är och laglig ränta, än att belasta Staten med Pensionärer som ester Naturens ordning haswa kanske till och med 40 är att leswa. Man bör bock anse sör noz hardt ben betydelse skillnad mi Wstlkoren 7O4 Den 12 December. för utkomst, som Un^otttt ppojecttrat emellan Officekarne och Under - Officerare, Corpocaler m. m. wid de redan eller framdeles ckndragne Regcminter, man akt nu söresiä detta sednaie anser jag icke gagnrlrgt hwad Infanteri-Regementen angar, dä Hans Majit Konungen nyligen har gjort Ständerna proposition om en talrikare Arm Le till Rikets sörswar;iiicn mai kunde, om Kolningen sa för godt finner Cavallen - Regementet' och Corpser förändras til! Infanteri, och detta lätt, och laglikmätig: enligt 8o Regerings,Formen werkställas samt salunda flera ukwägar qiswas arc fä Armeen tillökad pä flere Tusen Man om fä förhällcS som nied Wermlands Hägare. §:o Dä jag hörk nästan allmänt yrkas pä in» dragning af EmbetSwän och Corpser, har detta gjort mig dristig färesta hwad jag nys; hast äran nämna; och wägar tkllika Underkasta Nidderffapek och Adelns pröfning om General, Adjutants Corpsen och Place, Majors.-ljcnsten icke kunna anses nästan öfwerflödige; Jag tvet icke hwarsörc desie Embeten äro nu nödrvänbigare än för Zv är sedan.
Jag får förklara, att jag icke skulle anse någonting olyckligare, än om en fortsatt skuldsättning komme att äga runi. Frågan är således, huru man bäst skall förekomma en sådan ytterligare skuldsättning. Jag tror icke, sedan det blifvit öppet förklarad! hvem som gjort skulden,— ett sorn jag icke anser egentligt ord — att framtida skuldsättning bäst förekommes derigenom att R. St. betala den skuld som är gjord. Kunde jag öfvertygas derom, så skulle jag möjligtvis inlåta mig uti någon underhandling; men någon sådan kan icke komma i fråga med den person, som säges hafva gjort skulden, och derför, många andra skäl 684 Den a; Februari f. m. outsagde, kan jag icke antaga att det vore ett bra sätt att förekomma ytterligare skuldsättning att betala den redan, efter livad man suger, existerande skulden; ty det ligger för en livar öppet, alt en sådan betalning skulle föranleda till ytterligare betalningar i framtiden. Hr Statsrådet line har i början of sitt uppträdande endast framfört till R. o. Ad. de upplysningar, som f. d. Utrikes Statsministern H. Ex. Hr Frill. Stjerneld velat lemna Huset. Det är, elter mitt förmenande, icke alldeles på sitt ställe, att en frånvar. ledamot bär låter sådana upplysningar komma Ståndets ledamöter tillhanda. Det är klart, att man icke kan ingå emot hans anförande i något egentligt svaromål. För detta enstaka fall, att jag så må säga, vill jag dock icke klandra det såsom någon oformlighet; men en hvar finner, att den som tror sig äga några anmärka:r att göra mot de upplysningar eller det skriftliga anförande, som Frih. Stjerneld låtit genom en annan uppläsa, måste känna en inskränkning i sin rätt att upptaga detsamma till besvarande. Derför, utan att ingå i fullständigt svaromål, finner jag likväl nödvändigt anmärka såsom ett factum, att H. Ex. velat göra en bestämd gränsskilnad emellan brist i anslagen och skuldsättning. Denna distinclion har jag förut i mitt anförande sökt utpeka. Jag bar nu fått den mest eclatanta fastställelse derpå alt min åsigt var riklig. Under uppläsningen af Frih.
Den ersättning, som under de första fem åren, 1846—1850, kan komma att utgå i contant, utgöres efter beräkningen i 4:de punkten, men derefter uträknas dess belopp å nyo för hvarje 5:te år efter da sednast förflutne 10 årens medelmarkegångspris å de natura-persedlar, hvilka enligt 5:te punkten blifvit bestämda att motsvara contanta beloppet. 8:o. Indragning till Kronan af Löntagares räntor och kronotionde verkställes vid hvarje blifvande vacance eller förflyttning, men det tillätes alla, som det åstun da, att förut få utbyta sina indelningar emot de contanta anslagen. Augmentsräntor samt de räntor och kronotionde, som äro anslagne till Verk och Inrättningar. indragas till kronan ofördröjligen, så snart Kongl. Maj:t finner förändringen kunna sättas i verket. 9:o. De i 7:de punkten föreskrifna nya beräkningar grundas på serskild markegång, som sättes i April månad, med iakttagande, att de under sistlörllutna 6 månader i orten gångbara pris dervid tagas till bestämdt rättesnöre för de räntepersedlar, till hvilka räntornas beräknade värde blifvit förvandladt. Jj. g. Om nodiga sedan äldre tider begagnade sätt, att, till Embetsoch torandringar i alse. ° 0 , Qn j ende å dispositionen Tjenste-mäns allönande eller vissa Inrättningars underhållande m. m., af indelta räntorna anvisa kronans räntor att af vederbörande sielfve uppbäras, må haf och utarrenderade , . 0i n i. o i• - • i » boställen. va vant af behofvet påkalladt, sa lange penningen annu icke ut gjorde ett så allmänt och tillgängligt bytesmedel, som för närvarande, och det således kunde vara beqvämligast ej mindre för räntetagaren att uppbära än för riintegifvaren att utgöra betydligaste delen af räntorna uti persedlar.
Är nyssnämnde tid tilländalupen, vare den afgångne sedermera ej ansvarig för annan Bankens skuld, än den, hvarföre han dessförinnan blifvit lagsökt, med mindre Bank-bolaget under tiden kommit i Concurs-tillstånd; i hvilket fall hans ansvarighet till borgenärerne skall än vidare fortfara, lika med deras, som i Bolaget qvarstå. 19 §■ Kommer delegare uti Concurs-tillstånd, vare Bolaget berättigadt alt hans andel till det tecknade och insatta beloppet inlösa. 20 §. Vilja delegare i Solidarisk Bank med sig förena Aclie-egare, sorn icke åtaga sig ansvarighet för Bolagets skulder, vare sådant dem tillåtet. Bancooch Lag-Utslottens Betänkande, JV:o I. 7 Solidarisk Bank må ej utgifva sedlar eller invisningar å Rikets Ständers Bank till större sammantaget belopp, an som motsvaras af: 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i guld, silfver eller sedlar; 2:0 återstod af Rikets Ständers Banks deponerade medel; och 3:o sådane Bolagets tillgångar, som uti j 7 § omförmälas; Bankens egna låne-handlingar sålunda icke härvid beräknade. Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållande emellan Bankens tillgångar samt beloppet af dess sedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det Banken att inskränka sin utlånings-rörelse, och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet. 22 §. Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, må ej af Banken ske till högre belopp, än hälften af hvad å tecknad och inbetald grund-fond finnes uti Banken inneslående. Alla för dylik upplåning ulgifvande fordrings-bevis, äfvensom depositions-bevis, skola ställas till viss person eller Bank, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, ulan lill viss man, och efter föregången anmälan i Banken. 3 Capitlet. Om Aciie-BanJc. 23 §.
Bland andra, som brunno för den likgiltige jägaren, var äfven nymfen Eko. Hemligen smög hon efter honom, hvarhelst han gick bland klippor och skogar, och alltmer uppflammade hennes låga, likasom facklans svafvel Fattar med omotståndligt begär den värmande elden; men tyvärr, hon förmådde icke ens meddela honom hvad hon kände, ty af en förtörnad gudamagt hade hon blifvit belagd med det straff, att hon endast kunde eftersäga de sista orden af hvad andra talat. Förgäfves begagnade hon de tillfällen, då äfven denna ringa förmåga kunnat lända henne till godo. Ropade Narkissos till sin jagtkamrat: kom! så upprepade hon med smägtande röst samma kom! – men till honom. Såsom nämndt, det var förgäfves. Mött med förakt, smög hon slutligen till de grottuppfyllda bergen, höljde sig med trädens löf och tvinade, förtärd af sin kärlek, bort, så att endast hennes röst, sådan den var, återstod af hennes väsen. Sedan dess är hon icke synlig mer, men hörd af alla. Hämnden väntade emellertid Narkissos. Han var endast sexton år, när den händelse inträffade, som bekräftade Teiresias’ spådom. Hörom Ovidius! Der var i nejden en källa så klar som renaste silfver, Hvarken af herdarne störd, ej heller af betande getter Från bergsbranten, ej heller af andra hjordar. Af ingen Fågel, djur eller fallande gren den någonsin stördes. Gräs omväxte dess brädd, som de gränsande vågorna närde, Skog jemväl, som ej led, att af solen ljummades böljan. Tröttad af hetta och jagt, här lade sig ynglingen neder, Både förmådd dertill af källans behag och af ställets Men då han önskar att släcka sin törst, upptändes en ny törst. Medan han dricker, han sjelf blir kär i den bild, som han skådar, Älskar ett svekfullt sken och skuggan tager för kroppen. Tjust af sig sjelf, orörlig i blick, orörlig i ställning Qvar fördröjer han, lik en bildstod formad af marmor16. Narkissos var förtrollad af sin egen spegelbild.
Om jag förenar mig med dem, som önska återremiss, sä är det icke pä de grunder Hr Forssell och hans medreservanter anfört. Jag tror i motsats med dem, att denna nedsättning icke på något sätt varit gagnelig för stångjerns-producenterna, och varit behöflig för tackjernsblåsaren. Så länge i vårt land tackjernslillverkarne icke hafva några andra afnämare än stångjerns-producenterne, så är det desse sednare, som bestämma priset. Frih. Cederström har riktigt anmärkt, att just i motsats med hvad Frih. Stjernstedt anfört, då stångjerns-producenten är den enda afnämaren och det Svenska stångjernet ännu icke har upnått det gynnande pris, som det hade före denna nedsättning, om det äfven står något bättre än 1843, så skulle deruti ligga ett skäl för fortfarande af den mindre lindringen, som beviljats. Men jag har ett annat skäl hvarföre jag yrkar återremiss. Vi kunna ännu icke fullt bestämma huruvida denna nedsättning är fullt behöflig eller icke. Det kunna vi först göra när vi få veta huru den blifvande tulltaxan kommer att se ut. Om tullen å tackjernet nedsättes, då kan tackjerns-produkten möjligen påräkna andra afnämare än blott de Svenska stångjerns-producenterna, och då skulle man i sådan händelse utan obillighet kunna pålägga något dylikt, som en sådan skatteförhöjning. Innan dess vill jag för min del icke ändra ifrågavar. afgift. Jag anhåller sålunda om återremiss af denna punkt. Frih. Stjernstedt: I anledn. af hvad Gr. Mörner yttrat anhåller jag alt fä säga några ord. Han har sagt, att Utsk. skulle hafva tillstyrkt förhöjning af skatten på tackjernstillverkningen. Jag får fäsla upmärksamhelen deruppå, att här icke är fråga om någon förhöjning; här är endast fråga om att skatten skall utgå till det belopp, hvartill den förut varit bestämd, och att den tillfälliga nedsätlningen icke skulle längre få fortfara, än som Ständerne vid förra riksdagen ansett lämpligt. Till stöd för denna mening har jag icke blott åberopat reservationen af Hr Forssell, utan äfven Utsk:s egen mening.
M. redan vidtagit de rättelser, som anmärkntna erfordrat. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då denna punkt innehölle 2:ne frågor, den ena om beloppet af det anslag, som borde uppföras för postverkets utgifter, och den andra angrde den under lönerna anslagna spanmål, ville Hr Landtm, framställa tvänne särskilda proposrr i ämnet, och hemställde nu, om R. o. Ad. behagade bifalla att, på sätt Utsk. föreslagit, en summa af 35o,ooo r:dr måtte uppföras såsom beloppet af kostnaderna för postverket. Ropades ja och nej. Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att för nämnda ändamål borde uppföras en summa af 4^0,000 r:dr. Piopades äfven ja och nej. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att denna fråga om beräkningen må få uppskjutas, såsom R. o. Ad. redan beslutat i afseende på betänk. N:o 64- Denna punkt kom ej då under öfverläggning, och jag ser ej huru den skulle kunna pröfvas, innan Bevilln.Utsk:s yttrande inkommer. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade uppskjuta bestämmandet af den summa, som i riksstaten bör uppföras för postverkets utgifter, för att pröfvas i sammanhang med bestämmandet af föislags-summorna för postverket och öfriga exlra-ordin.-inkomster. Bifölls. Uppå derefter framställd propos., ansåg R. o. Ad. förslaget om spanmålens uteslutande ur riksstatens column för spanmål under lönerna, böra förfalla. 11 H. 3i Den io Augusti e. m. 8: de punkten. K. Kamma r-collegium. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller vördsamt alt frågorna här måtte delas, så att först företages den, huruvida R. o. Ad. bifaller den lönetillökning af 753a r:dr i6sk, i r:st., som K. M. äskat och StatsUtsk. i sitt sednare betänk, tillstyrkt, samt att H.
Kostnaden för Rustningen kan beräknas i anseende lill Dragonen likasom för Soldaten, sedan Mötespassevolansen för den sednare är afdragen, med 7 R:dr Banco, till 76 R:dr 33 sk. 11 rst. Banco, hvartill kommer värdet af 2/^3 LU. Halmen anses godtgjord genom spillningen. 7 tunnor 19 kappar Hafra, å 3 R:dr 3a sk 27: 4°- ö. Dragon-hästens inköpspris, deladt på 12 år 16: 32. — Kostnaden för 2:ne Karl-monderingars och en Hästmonderings anskaffning och underhåll har, under dessa 5 år, genom Beklädnads-Directionens försorg, minskats, och kan skattas till 20: Inköp af kreatur och sängkläder, handpenningar m. m., vid pass 4: >6- — Tillhopa B:co R:dr i52: 43- 2. hvilka, tillsammans med Dragonernes underhåll, å 76 R:dr 33 sk. 11 rst., skulle för hvarje Rustnings-Nummer utgöra 229 R:dr 29 sk. B:co och tillhopa för det i Länet inroterade antal af 279 Rustnings-Nummer, 64,060 R:dr 2 sk. 3 rst.: dock afgå derifrån Augments-afgifterne och Rusthållsstammarnes räntefrihet, hvilka förmåner på hvarje helt Rusthåll kunna i medeltal antagas till ungefär 214 R:dr Banco i spannmål och penningar sam - — 25 — sammanräknade. Dessa, till Rustningens bestridande anslagna räntor, förvandlade i penningar, hafva, enligt Tabellen, utgjort 5q,864 R:dr 23 sk. 8 rst. årligen.
Ex. hemställde, om R. o. Ad. ansåge nödigt att ifrågavar. uppläsning ägde rum. Ropades nej. II. Ex. Hr Gr. Björnstjerna, Magnus: Förevar, mern. lemnar ett bedröfligt bevis på det outredda af våra constitutionella förhållanden, enär sjelfva det Utsk., som skall tyda dessa, finnes vara deladt i tvenne liendtliga läger, af hvilka det ena fäller, när det andra friar; af hvilka det ena tillämpar 107 §:s moralika ansvar, när det andra tillämpar 106 §:s juridiska, och der principfrågor måste afgöras medelst lottning. Detta förhållande är i sanning bedröfligt för den constitutionelt sinnade medborgaren, som deri ser ett grundadt skäl att i folkets sinne undergräfva allt förtroende till våra samhällsinrältningars styrka och vishet. Ur detta chaos af stridiga åsigter framstår likväl en conseqvent genomlord tanka, om man kan kalla det fortsatt absurda för conseqvent, den nemi. af en ledamot i nämnde Utsk., som i hvarje ansvarighetsfråga, äfven den af ringaste halt, anser sig böra fälla den Statsrådets ledamot, som utgör föremålet för den gjor - Den 5 December. 1C9 gjorde anmärkn., och som, när han icke vunnit majoriteten på sin sida i detta syfte, söker åtminstone alt trösta sig medelst alt fälla den i sina reservationer. Denne ledamots anföranden förtjena så mycket mera att undersökas, som han, troligen genom trollkraften af sin vältalighet, eller genom visheten af sina statsmannainsigter, eller genom det upphöjda af sina tänkesätt, tillvunnit sig ett sådant inflytande inom Utsk., att tvenne Stånds ledamöter derstädes snart sagdt icke utgöra annat mera, än ett echo af dess tanka; och som dessutom äfven är den ledande personen af tvenne HiksSt;s majoritet. Af dessa skäl tror jag mig böra undersöka den af nämnde ledamot Utsk:s mern. bifogade reservation, för att se, huruvida grundligheten deri svarar mot ordrikheten, och huruvida de af honom framställda principer följas i tillämpningen, han gör deraf.