Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På enahanda sätt hafva Rikets Ständer allt från Statsförfattningens antagande intill 1834 betraktat detta ämne, och den uppfattning af Regeringsformens här citerade §§, hvarefter 1810 års Statsreglering uppgjordes, har under denna tidrymd städse varit gällande. Med ett penndrag synes likväl Hr Justitieombudsmannen vilja tillintetgöra detta på många års häfd hvilande begrepp om meningen och sjTtet af nämnde grundlagsstadganden, och detta tillintetgörande anser han ligga uti Rikets Ständers underdåniga'skrifvelse den 6 Oktober 1834. Uti denna underdåniga skrifvelse yttra Rikets Ständer, att de funnit Kongl. Majrts höga rätt vara att till de med en hufvudtitels anslag åsyftade ändamål disponera öfver sådane besparingar, som inom titelns ordinarie anslag kunna uppkomma; och att denna Kongl. Maj:ts fria dispositionsrätt vore oundgänglig, samt att, bland föremålen derför, borde räknas tillfälliga arfvoden och traktamenten, men icke löner på ordinarie Stal, hvadan Rikets Ständer förklarade sig hafva beslutit, att detta sednare icke skulle,få ske. Häruti erkännes icke 298 allenast Kongl. Maj:ts fria dispositionsrätt öfver besparingarne, utan den förklaras till och med vara oundgänglig; men, jemte utmärkande af vissa föremål för besparingarnes användande, meddelas häri äfven ett förbud deraf till andra, hvarom hvarken Grundlagarne eller föregående Rikets Ständer yttra ett ord. Detta förbud, hvilket Rikets Ständer ikläda egenskapen af beslut, utgör således i sjelfva verket en förklaring af Grundlagen, och på sådan väg, som denna, tillåta icke Grundlagarne slik åtgärd.
Skulle ett Utskott anse nödigt, Upplysningar, som Utskott jin atl till öfverläggning om något årenner nödigt att från annat Utskott de af serdeles vigt, med annat eller inhemta, må äskas och meddelas, 22 Constitulions-Ulskollels Memorial, N.o 5. andra Utskott sammanträda, vare det helst genom Protocolls-Utdrag, men elti Hatet, på sätt Utskotten öfverenskomjest genom utsedde Deputerade. Finner ma, antingen in Pienis, eller fast helBanco-Utskotlet de ämnen, hvilka utdre genom Deputerade. Finner Bangöra föremålen för sammanträde med eo-Utskoltet de ämnen, hvilka utgöra Deputerade af annat Utskott, vara af föremålen för dess sammanträde med sådan annat eller andra Utskott, vara afså D) §. 46. Ståndens Plena böra Ståndens Plena höra på på samma tid hållas. Skulle ett Stånd samma tid hållas. Ständen vare dock tarfva medgifvet, när de samfällt pröfva det nödigt, att på ett rum till gemensam öfverläggning sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta, och före vid slikt sammanträde LandtMarskalken ordet. Skulle ett Stånd tarfva E) §. 49. Irsta Momentet. Irsta Perioden. Hvar och en allmän fråga, som Hvar och en allmän fråga, som lörsta — då Remiss bör ske; första då Remiss hör ske; dock stånde hvarje Ledamot öppet, dock ståncle hvarje Ledamot öppet, att öfver samma mål sig yttra, hvilatt öfver samma mål två gånger, anket hans yttrande äfven skall till Uttingen skriftligen eller muntligen, sig skottet remitteras —• yttra, och hvilka hans yttranden äfven skola till Utskottet remitteras. ■—. F) §. 49. 3:dje Momentet. Åter för viser något Riks-Stånd — Återförviser något Riks-Stånd till det Stånd, som återremit—• —• till det
M:s nåd. bref af den 18 Febr. 18i2, hvilket grundar sig på en und. anhållan från mig, såsom davar. General-adjutant för armeen. R. o. Ad. torde tillåta mig att uppläsa följande Utdrag af K. M:s nåd. bref af den 18 Febr. (832, ang:de gjord hemställan om ett årligt arfvode af 600 r:dr b:co till Ryttmästaren Åkerstein. då det är af särdeles vigt att äga välgjorda och ändamålsenliga modeller af beväringsoch utrednings-persedlar, för att, med verklig nytta och besparing för försvarsverket, kunne använda de af Rikets sednast församlade
Nio ig5, om förändring i Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, angående fylleri och dryckenskap ,,,,, 7:0 Riksdagsbeslutet, angående Regerings-Formen §§. 10,4g, 7 2 01. fl. Grundlagsfrågor Svar; se Kongl. Majjts Nådiga Svar å Rikssalen, samt de frågor, hvaruti svaren blifvit meddelade. Svarande part; se Part. Sartsjö Kungs-ladugårds arrende ; se Kungs-ladugård, Svedjande fia sandmo samt bergaktig och stenbunden mark: om upphäfvande af förbud deremot, , , , Svågrar; se Giftermåls-Balkcn 1. Sväiighan: om inköpet af en sådad, uppsatt vid Skeppsbron i Stockholm; se Anmälan 33. Syri; sc Nyhemman; Rustnings-och Rotcrings-besväret. Sågqvavnar; om utvidgad sågningsrätt å så välskatilagde som husbehofs,,,,, Svar på återremiss ,,,, , sc Skattläggning. Såby och Söderby hemman! om lindring i skatten för desamma Sädesskatten; se Spanmålsräntor. Safbom, Bokhållare; se Anmälan 5o. Säffle i Wermland: angående en canaloch slussbyggnad derstädes ,,,,, Säterier; se Ekplantering 5 Tingshus, Söderby; se Säby, Södertelje Canal; se Anmälan 106. Actier: försäl jnings-provenue deraf, ingången tillRiksgälds-Contoret; sc Berättelse, Stats-Utskottets, om Riksgälds-Contoret, N;o 118, Pag‘ r9- „ om lindring i stadens besvär genom inqvartering af tågande trupper , , , , , C/l N:o 42 Tabel l-Commissionen ; Andra, se Anslag 22; Hufvud-Titel, t* 6)5 <T> ZT n rr. •— 3 "b 2. £* 3 u P P ■—• P-< o * O " Ståndet.
Utskottet bär ofvan yttrat och föreslagit angående det stora credit!vets belopp, får Utskottet, till tidens vinnande, nu äfvenledes afgifva förslag till den förseglade anordning, sorn, jemnlikt Regeringsformens 63 § skall Fullmägtige i Riksgälds-Contoret tillställas, och hvilken anordning Utskottet anser böra erhålla alldeles samma lydelse, som den af Rikets Sländer vid sistföriidna Riksdags slut, utfärdade anordningen å enahanda crediliv. ”Till Fullmägtige i Rikets Ständers Riksgälds-Contor. I kraft af Regerings-Formens 63 §. och jemnlikt Rikets Höglofl. Ständers derom nu fattade serskilda beslut, kommer Riksgälds-Contoret att hålla Kongl. Maj:t tillhanda en summa af Två milloner (2,000,000) R:dr Banco, att, vid infallande krig, af Kongl. Muj:t lyftas, sedan Stats-Rådet in pleno blifvit bordt och Riksdags-kallelsen i Hufvudstadens Kyrkor vederbörligen kungjord. Herrar Fullmägtige bemyndigas och anmodas alltså härigenom att Rikets Höglofl. Ständers ofvanberörde beslut, under dervid fästadt uttryck'- ligt förbehåll uppå Kongl. Maj:ts härom skeende Nådiga föreställning, till behörig verkställighet befordra. Stockholm den Å Rikets Ständers vägnar: För Höglofl. Ridderskapet och Adeln. För Högv. Preste-Ståndet. För Välofl. Borgare-Ståndet. För Hederv. Bonde-Ståndet.” Stockholm den 8 Maj 1845. Reservation: af Herr Schartau, som ansåg, att, genom hvad Utskottet nu föreslagit, Rikets sednast församlade Ständers beslut, i afseende på en fond för stora creditivet blifvit tillintetgjordt. 8 Stats-XJtskottets Utlåtande, N:o Sto. N:o 3io. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 Maj, kl. 9 e. m.
Den i § 19 af 186Ö års Revisionsberättelse gjorda anmärkning att en stor A™9-. malcudel sedlar af 10, 5 och 1 R:dr riksmynts-valörerna, hvilka såsom förslitna makuNedfar0 6 Banko-Utskottets Berättelse N:o 3. lerats, befunnits vara så litet slitna, att de icke bort annulleras, utan kunnat åter i rörelsen utlemnas, mot hvilken anmärkning likväl en ledamot afgaf en vid Berättelsen togad reservation, föranledde Fullmägtige till en början att i ämnet infordra utlåtande af Bankens dåvarande Understyrelse, hvilken dels erinrade hurusom den, enligt instruktionen, Kassörerne åliggande skyldighet att för hvarje dag aflemna kassans behållningar ofta, när en större mängd sedlar inkommit och skulle före aflemnandet sorteras, nödgade till en skyndsamhet, som icke tillät en fullt noggrann undersökning om hvarje särskild sedels vidare brukbarhet, äfvensom att sedlar ofta inkomme, hvilka öfverhufvud vore föga slitna, men likväl, såsom till större eller mindre del sönderrifna, måste makuleras, ett förhållande, som icke lätt folie i ögonen utan ett noggrannare genomgående af sedelbundtarne, dels tillkännagaf sig emellertid hafva, till förekommande i möjligaste måtto af vidare anmärkningar härutinnan, gifvit vederbörande del af Revisorernes yttrande. Sedan Fullmägtige, ehuru det af hvad Understyrelsen anfört ville synas, som skulle en förändring i sättet för sortering af inkommande sedlar vara behöflig och fördenskull de af Understyrelsen vidtagna åtgärder till förekommande af anmärkningar i detta afseende icke vore tillfyllestgörande, likväl och då såväl berörda som andra i hithörande delar möjligen erforderliga förändringar lämpligast kunde verkställas i samband med upprättandet af nya instruktioner för Bankens afdelningar och kontor, ansett sig böra för tillfället låta bero vid hvad af Understyrelsen blifvit åtgjordt; ådrog sig under det påföljande året 1864 den ifrågavarande angelägenheten ånyo
Beträffande punaluafamiljen har det äf Mac Lennan och Starcke påvisats, att ordet betyder » kär vän », och att begreppet » punaluafamilj » är helt och hållet uppfunnet för att skaffa ett för teorien nödvändigt övergångsstadium, för hvilket man ej äger spår af bevis. Därnäst har man åberopat Bachofens märkliga upptäckt af mo der rätten, d. v. s. att alla familjerättigheter ursprungligen härleda sig från modern; att hvarje folkstam ursprungligen haft en tid, då släktskap endast räknades efter om moderns blod rann i ådrorna. Denna upptäckt förklarar åtskilliga förhållanden i forntiden. Då man emellertid däraf velat sluta, att promiscuitet varit orsaken, har man gått mycket for långt. Oscar Peschel har påvisat, att moderrätten finnes bland folk, hos hvilka den största kyskhet råder, medan man påträffar faderlinie hos sådana, där just osedliga förhållanden äro rådande. Han påpekar, hurusom bestämda bruk visa, att faderskap just betraktas såsom säkert bland folk, där beteckningssättet med gemensamt namn för släktleden finnes, och att dessa ceremoniösa folkslag, för hvilka ålder och plats på stamträdet spela en så stor roll, säkerligen genom dessa beteckningar velat angifva olika steg i värdighet. Starcke påpekar bl. a., att då kvinnolinien råder bland åtskilliga amerikanska vildar, så härleder sig detta därifrån, att den gifta kvinnan fortfar att tillhöra sin klan och att bo tillsammans med den. Hennes äkta man är sålunda enfrämmande i klanen. Moderrätten är ju det fysiskt naturliga, emedan under hvilka som helst förhållanden endast modern är fysiskt på-vislig. Af denna rätts tillvaro hos ett folk eller en stam kan man därför ej draga någon som helst slutsats beträffande sedlighetstillståndet eller äktenskapsförhållandet; snarare kunde man, som Köhler säger, förvåna sig öfver de primitiva folkslag, bland hvilka faderrätten gäller. De principer, hvilka den letourneauska riktningen gör gällande på antro-pofagiens och äktenskapets område, kunna alltså ej bestå gentemot en grundlig vetenskaplig granskning. På intet håll påträffar man verkliga bevis för de många vågade slutsatserna, hvilka gifva sig ut för att vara » Moralens utvecklingshistoria ». Och så är äfven förhållandet med en mängd andra påståenden i Letourneaus framställning.
Det bultade för hennes tinningar och alltsomoftast flög en frossbrytning genom hennes kropp så att hon kom att hacka tänder som i köld. Hon visste mycket väl hvad det var som låg bakom en mors svartsjuka egoism med detta medvetande gjorde icke hennes lidande mindre. Timme försvann efter timme. Molly kom och budade till middagen; hon gick in i matrummet men kunde intet förtära. Ett par glas vin var det enda hon lyckades pressa ner; så återtog hon sin förra plats i arbetsrummet. Hon var trött som efter en genomvakad natt; nerverna, som förut varit spända till det yttersta, hade slappats, men de skälfde ännu som strängarne i ett piano efter ett lidelsefullt och besjäladt föredrag. När William kom hade hon icke ens kraft att dölja sin förstämning. Han märkte den strax. »Hur är det med dig?» sade han muntert. »Bra.» Men det var henne omöjligt att få uttrycket gladt. »Bra? Du säger det med en röst som icke är mycket öfvertygande.» Det blef ett ögonblicks tystnad. Han gick omkring i rummet och funderade på ett sätt att visa sin medkänsla; men han vågade icke anslå en allvarligare ton af fruktan för att synas alltför sentimental och möjligen göra ondt värre. »Seså», sade han blott i det han gick bort och strök med sin hand öfver hennes kind. Men denna enda lilla smekning verkade mer än tusentals ord. »Sådana menniskor som jag borde slås ihjäl vid födseln» hennes röst darrade ännu men det låg ett drömmande, till hälften lyckligt till hälften vemodigt leende kring hennes mun »de passa icke in bland de andre. De äro endast lösrifna menniskohalfvor; der andra ega hud och ben, der ha de blott en tunn hinna och deras hjerta fäster sig vid ett, vid ett enda förhållande; ryckas de lösa derur så blöda de till döds.» »Ah», sade han gladt, men med en underström af vekhet och godhet, »jag tror att hud och ben förefinnas hos dig just i de riktiga proportionerna. Du är visst i det hela taget en mycket välskapad individ.» Det var några fattiga ord som för en annan skulle varit utan betydelse; men för henne blef det krisen, som kom hennes stämning att slå öfver.
Den första filthatt historien känner till bars af Carl V I I vid hans högtidliga intåg i Rouen; den var föremål för allmän uppmärksamhet och största beundran. Länge betraktades hatten som den högsta lyx, ett tecken på hög rang och rikedom. Bruket af densamma utbredde sig snabbt, naturligtvis först bland de högre kretsarne. Redan i fjortonde århundradet finns ett hattmakareskrå i Niirnberg, och i sextonde århundradet berättas som en gammal sedvänja, att Worms, för att låta bekräfta sin tullfrihet, årligen sände gesandter till Frankfurt am Main att öfverlämna en » Biberhut ». I alla fall måste en slik hufvudbetäckning varit ett föremål af stort värde. % Att följa Äcrr-hattens skiftande former och växlande öden, från den lilla, grå filthatten på Ludvig I X: s tid till trettioåriga krigets plymprydda, med breda, uppvikna brätten, från Fredrik den stores väldige tremastare till Napoleons lilla, egendomligt formade hatt, från Karl X I L s enkla trekantiga filthatt till våra dagars cylinder, » stukis », » storm », » kaminrör » och hvad allt den kallas — det vore för långt och långtrådigt för lite hvar i allmänhet, enkannerligen för » Iduns » läsarinnor! En blick på dam-hattens anor således! Antikens kvinna bar hufvudet obetäckt, medeltidens senare århundraden brukade hufvudduk eller en löst virad slöja. Damhattarne uppkommo ungefär samtidigt med herrhattarne och voro dem i allo lika. I början begagnade damerna hatt endast på resor och jakter, särskildt då de sutto till häst och sökte komma den manliga dräkten så nära som möjligt — liksom än i dag herrhatten bibehållit sig som hufvudbonad för damer i riddräkt I början af nyare tiden försvinna alldeles slöja, duk och hufva, den mjuka, veckiga baretten blir den gängse hufvudbeklädnaden. ; Håret, som förut burits doldt, börjar allt mera få lof att visa sig, och mot slutet af femtonhundratalet friserades det upp och bands ihop under den styfva, tina, spanska hatten eller stuarts-baretten — de båda då moderna hufvudbonaderna.
Borgare Ståndet tili Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet särskildt öfverlemnad en af RiksdagsFullmägtigen från Götheborg, Herr Commerce Rådet Santesson, väckt Motion, deri han, under tillkännagifvande, att bland de förbåttrade Lagar man i landet skall länge hafva efterlängtat, i följd af LagCommitéens arbete och förslag, vore en ny StängselFörfattning, sökt visa, å ena sidan, att nu gällande Stadganden skola både i allmänhet och enskildt hänseende va* ra orättvisa och skadliga deruti, att den åligger stänga för mera, som för tuera ligger, Samt att beskaffenheten eller gamla naturen af egor skall bestämma, hvilkendera grannen det tillkommer att stänga> men å anLagötskottets Betänkande?}, 16 lagutskottets Betnkandetl. dra sidan, att den erikla föreskriften, att ali stängsel grannar emellan, af hvad beskaffenhet eller areal marken må, eller till hvad hemmantal den hörer, skall utgöras till hälften hvardera, vore ej allenast i verkställigheten rättvist och redigt, utan skulle äfven förekomna tvister, leda till ömsesidiga mest förmånliga öfverenskommelse!' om Rågångs-sättningar, Enskiften och concentrerande af egorne för hvarje hemmansdel samt medföra en allmän och betydlig skogsbesparing; i grund hvaraf, och i öfrigt under åberopande af LagCommittéens framlagde motioner för dess förslag i ämnet, Herr Commerce - Rådet äskadt, att detsamma genast måtte blifva till gällande Lag anta. get; och har allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottet anmodat Lagutskottet, att i handläggning af denna motion deltaga. Hvad sålunda förekommit, hafva Utskotten tagit i öfvervägande; och emedan den hufvudgrund för Hägnadsskyldigheten, som Kongl.
Praxis har också varit för dylika speculanter, att teckna sig för ett stort nominelt capital , deraf de endast inbetala en liten del, ja lill och med endast 5 proc. Det är af detta slags banker, som vid hvarje kris så många ramlat, under det att i Skottland knappt linnes något exempel derpå. Att införa en sådan solidarisk ansvarighet, anser jag vara särdeles oklokt, och jag vet icke hvarföre vi skola adoptera eu utländsk fa£on af sä ändamålslös beskaffenhet. Engelsmännen klaga sjelfve deröfver; men ehuru deras lagar erkännas vara uti ett confust skick, är det ej lättare för dem att ändra desamma än hos oss; hvartill kommer alt privilegierade inrattn:r äfven der finnas, sorn lägga sig emot privat-bankers bättre ordnande i landet; t. ex. Engelska Riksbanken, som icke är solidarisk, utan actie-bank, men som med de ofantliga capitaler , hvilka den disponerar (ehuru den till Regenn utlånt alla sina egna, och derigenom kan disponera Regerius kraft vid lagstiftning), förrycker hela landets pen•ningeväsende till sin förmån och vinning. Del är denna bonk, sorn lägger sig emot en klokare lagstiftning i England, hvarigenom solida banker vid dess sida skulle kunna uppstå; och jag frågar då, hvartill det tjenar att i detta fall åberopa Englands exempel. Jag har redan medgifvit att den solidariska ansvarigheten borde i möjligaste måtto bringas till »amma laga verkan som proprie-borgen; men den kan icke vara det alldeles, emedan den ansvariges namn icke finnes på u H, 3i Ven 11 Augusti f. m. sedeln, hvilken icke utgifves directe af bolagsmännen, ulan af en delegation, nemi. dess direction. Det torde, efter hvad jag i vissa detaljer yttrat vederläggningsvis emot Hr Rosenblad, tillåtas mig återkomma lill hvad jag anser vara den första och vigtigaste anmärkntn emot Utskrns förslag. Uti I §:n heter det att bancorörelse kan få endast bedrifvas efter erhållet tillstånd af K. M.
133 i tjensten skjutsoch traktaments-ersättning, enligt nådiga rese-reglemenlet, samt för rättsmedicinska undersökningar särskildt i författningarne bestämdt arfvode; att, genom det under sednaste tre årtionden successift ökade antalet provincial-läkare och genom de af kommuner och enskilde bruksegare antagna s. k. distrikts—läkare, de för provincial-läkarne ursprungligen bestämda tjenslgörings-distrikter blifvit väsendtligen minskade, och lill följd deta! äfven den inkomst, som en provincial-läkare tillförene i allmänhet kunde påräkna genom verkställda resor och förrättningar i tjensten, aftagit i samma mån, äfvensom ock den personal blifvit inskränkt, inom hvilken provincial-läkaren egt tillfälle atl utöfva enskild praktik; att likväl de lönebelopp, som vore provincial-läkarne beviljade, nogsamt antydde, hurusom desse tjenstemän vore hänvisade att bereda sig utkomst hufvudsakligen genom den enskilda praktiken, men alt denna utväg till bergning kunde, dels i anseende till provincial-läkarues många tjensteåligganden och dels lill följd af tjenstgörings—distriktets beskaffenhet, icke alltid stå dem öppen, helst de, såsom sökanderne erinrat, i sin egenskap af distriktets sjelfskrifne fattigläkare, icke finge fritt välja sin praktik eller egde tillfälle alt företrädesvis åtaga sig den mest lönande praktiken i orten; att provincial-läkaren vid sitt inträde i tjenst och i de mera belolkade orterna visserligen hade en ekonomisk ställning jemngod med hvarje annan Statens tjenstemans, men att han i den mån helsa och krafter vid tilltagande ålder minskades och hans praktiska verksamhet till följd deraf aftoge, blefve hänvisad endast till sin ringa lön ock kornme derigenom lätt i en betryckt ställning; samt att då emellertid ifrågavarande läkare, såväl genom den vetenskapliga bildning, hvilken hos dem fordrades och hvars förvärfvande kräfde en lång och kostsam sludii—kurs, som genom vigten och ansvarsfullheten af deras kall såsom Statens tjenare, vore väl förljenle alt på den bana, der de inträdt, finna nödtorftig bergning, och då de missförhållanden, hvilka i afseende på deras ställning egde rum, syntes på ändamålsenligaste sätt undanrödjas genom den af sökanderne föreslagna successiva förbättring i deras löneförmåner, Kollegium ansåge sig böra tillstyrka nådigt bifall till den underdåniga framställningen.
Vid Nyforss pappersbruk i Thyresö socken lärer deremot rörelsen både till vidd och förmonlighet hafva minskats i anseende till den förändring, brukets förvaltning genom ombyte af arrendator undergått. Fabriksinrättningar, utom de i förra underdåniga berättelserna nämnda, äro en af Grosshandlaren Daevel på Äppelviken i Bromma, enligt särskilt privilegium gjord anledning för beredande af lakeradt läder och förfärdigande af hvarjehanda munderiugs-persedlar, dervid tillverkningen, som fortgått endast under sistlidet år, är uppgifven till 4°o R:dr Banko; ett af Åldermanen Wolffram vid Sundbyberg i samma socken inrättadt vaxblekeri, der tillverkningen under sistlidet år uppgått till 3,862 R:dr 24 sk. Bauko; samt ett garfveri vid Liljeholmen, med årlig tillverkning af io,5oo skålp. sålläder. Bland förut varande fabriker, som vunnit märkbar förkofran , kunna nämnas kimröksoch beckbruket vid Hermansdahl och Finnboda å Sicklaön, den vid Charlottendahl i Brännkyrka socken varande fabrik för gröfre kläden, samt kattuns-tryckeriet och bomulls-väfveriet vid Wargtorpet i Solna socken, der väfstolarnes antal blifvit ökadt från 3 till 6, och ett kemiskt blekeri inrättadt. De öfrige, till största delen i hufvudstadens granskap, anlagde fabriks-inrättningar befinnes, utan synnerlig förändring, på samma grad af obetydlighet. Entreprenörer med större kapital synas ännu för dylika företag föredraga sjelfva hufvudstaden, hvars lokala förmoner i afseende å transport och afsättning sannolikt öfverväga den besparing i hushyra och andre lefnads-omkostningar, landsorten erbjuder. — i6 — Den vid stärkelse-bruket å Kongl. Djurgården inrättade tvåloch såpfabrik, äfvensom ättike-bryggeriet vid Liljeholmen i Brännkyrka socken, hafva upphört. Norrtelje gevärs-faktori har, för fullgörande af de årliga lefveranserna, varit i verksamhet.