Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nästa steg skulle blifva, att kommande Ständer sade, att dessa sedlar skola emottagas i Kronans uppbörd, och då finge vi >pela samma rol, som efter f792. År 1789 infördes ett riktigt lånesystem. Man utgaf de s. k. långrockarna, hvarå ränta betalades; men sedan man märkte, att Riksgrscont:s sedlar voro lätta att hålla i omlopp, snålades man på alt bespara denna ränta, och utfärdade man dem utan ränteförbindelse. Sådan är Riksgtscontts historia och orsaken till dess olyckliga inflytande både på Banken och landet. Jag tillstyrker antagandet af de grundsatser, Hr Hegardt framställt. Han har gått derhän att medgifva upplåning för tillfälliga behof på 3 månaders uppsägning. Jag ville vara strängare och yrka minst 6 månaders uppsägning; men derpå skall jag ej chicanera. Hvad Frih. af Nordin sednast yttrat fägnar mig; ty jag trodde ett ögonblick, att Hr Frih. var benägen för ett system, som jag ej kan godkänna, ehuru han förut, likasom jag, ifrat för näringarnas understödjande på samma gång, som han ifrat för tryggandet af deras grund, hvilken utgöres af Bancoverket. Jag hör nu, att Hr Frih. icke afvikit från de grundsatser, han förr hyllat, då han säger sig blott vilja medgifva såsom nödfallsutväg, hvad en annan värd talare tillstyrkt såsom princip, såsom grund för lliksg:sconi;s upplåning. Jag har ej kunnat underlåta att yttra denna min öfver - Deu 9 Mars e. m. tygelse, oell jag upprepar ännu en gång, att jag älskar näringarna och deras förkofran genom lånebiträden, men icke så lösligen, att jag vill undanrycka sjelfva grunden för deras bedrifvande. Frih. Boye, Ludv.: Så åtskilliga som de åsigter än synas vara, hvilka blifvit af de sednare värda talarne framställda, så synes mig dock, att det gifves en möjlighet att förena dem alla derigenom, att man aflägsnar det onda, som de alla äga, och åtnöjer sig med det goda, de dock till någon del alla hafva.
Flera röster hafva höjt sig för bibehållande af de förra. Man har nemligen ansett dem i flera hänseenden, och i synnerhet i anseende till deras afskräckande egenskap, hafva ett ostridigt företräde framför frihetsstraffet, äfven så verkstäldt som lagförslaget förutsätter; och under förmenande att den i senare tider gjorda inskränkning i tillämpningen af kroppsoch skamstraffen varit egentliga orsaken till klagan öfver brister i gällande brottmålslagstiftning, samt med bestridande af lagförslagets antagande innan inhemsk erfarenhet bekräftat ändamålsenligheten af föreslagna frihetsstraffet, hafva Herr von Hartmansdorff A. samt Riksdagsfullmäktige!! Nils Strindlund från Westernorrlands län, för åstadkommande af en nödig förbättring i lagstiftningen och för vinnande af berörde erfarenhet, yrkat, den förre: att kroppsoch skamstraffen måtte, med vissa möjligen behöfvande mildringar för mindre förbrytelser, återgifvas den vidsträckta tillämpning de hade före 1840—1841 årens riksdag, intill dess man hunnit pröfva verkan och lämpligheten af det föreslagna frihetsstraffet; samt att denna pröfning måtte anställas derigenom, att det af nåd tillätes vissa dömde brottslingar att, i Lag-Ulskollels Betänkande, N:o S8. stället för kroppsoch skamstraff, välja nämnda frihetsstraff, hvilket, om antalet af dem, som häldre undergingo detsamma, blefve öfvervägande, då, såsom uppenbart mindre afskräckande än kroppsoch skamstraffen, icke borde emot dessa utbytas; — och Nils Strindlund: att straffet för stöld af olla arter och delaktighet deri måtte skärpas och dessa brott beläggas med cellfängelse, utom annan be straffning. Innan Utskottet ingår i besvarande af förevarande fråga, fordrar sammanhanget att Utskottet närmare redogör för det i lagförslaget uppställda straffsystem och de åsigter, som derföre legat till grund.
Nämnde betänkande, uti hvilket Utskottet tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit täcktes låta genom dertill skicklige, i ämnets serskilda detaljer sakkunnige, män upprätta förslag till den utvidgning och de förbättringar af hospitalsväsendet i Sverige, så i medicinskt som administrativt hänseende, hvilka befinnas vara nödiga för denna sjukvårds ändamålsenliga organisation samt att Kongl. Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, Kongl. Majit, i anledning deraf, finner lämpliga, har, enligt till Utskottet ankomne protokollsutdrag, blifvit af högvördige Preste-ståndet bifallet, med den förändring endast, att slutmeningen: ”samt att Kongl. Majit derefter täcktes vidtaga de åtgärder, Kongl. Mant, i anledning deraf, finner lämpliga,” utbytes mot orden: ”samt att Kongl. Majit derefter täcktes nådig proposition i ämnet till Rikets Ständer aflåta;” hvaremot - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 112. 9 emot vällofl. Borgare-ståndet antagit den uti herr M. S. von Hohenhausens, betänkandet åtföljande, reservation föreslagna lydelse af den underdåniga skrifvelsen i ämnet, samt höglofl. Ridderskapet och Adeln beslutat, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes låta genom sakkunnige män upprätta förslag till fullständigt ordnande af hospitalsväsendet i Sverige uti hela dess vidd, samt att Kongl. Maj:t derefter täcktes meddela Rikets Ständer hvad åtgärder Kongl. Maj:t, i anledning deraf, kan anse böra vidtagas för denna vigtiga angelägenhets bringande uti ett förbättradt skick; varande betänkandet af hederv.
Jag är den propheten, hvilken Gud sjelf sändt hafver och denna bok innehåller det evigt lefvande Ordet. Men konungen trodde honom icke, utan begärde skåda ett tecken på hans gudomliga apostolat. Och si, en cypress uppsteg utanför palatsets port och växte till en höjd af tio famnar. Konungen såg och trodde. Men magherne, afundsjuke öfver den nya propheten, lade hemligen kattoch hund-ben, hår och naglar af döda kroppar i hans gömmor och anklagade honom för trolldom. Och då, vid ransakningen, dessa styggelser verkligen funnos i hans rum, blef han kastad i fängelse. – En tid derefter sjuknade konungens lifhäst, så att alla fötterna drogos upp till buken: magherne visste ingen bot: Zerdusht blef rådfrågad. Konung, denna läkedom är svår, yttrade han; men jag skall lyckas, om du af hjertat tror, att den lära jag förkunnar, är sannfärdig och af Gudi. Konungen trodde, Zerdusht rörde hästens ena framfot med sin hand, och straxt återtog den sin rätta ställning. För att läka den andra framfoten, fordrades att konungens båda söner skulle bekänna sig till samma tro: för att bota den ena bakfoten, erfordrades, att drottningen skulle antaga samma lära, och för att återställa den sista foten äskades, att portvaktaren, som under Zerdushts frånvaro, i hans rum, på maghernes inrådan, inlagt de förmenta trollsakerna, skulle tagas i förhör. Allt detta skedde: hästen blef frisk, siarens oskuld upptäckt och hans lära antagen af hofvet och allt folket i Iran. Någon tid derefter begärde konungen, att min farfader skulle bevilja honom uppfyllandet af följande fyra önskningar: att ännu i lifvet låta honom skåda all Paradisets herrlighet; att göra honom osårbar i alla krig, hvilka han nu vore sinnad att företaga mot de otrogne; att, lika klart, som han nu kände det närvarande, gifva honom kunskap om allt hvad ske skulle ända till domedagen; samt slutligen skänka honom ett lif, som skulle räcka till tidernas ände.
— N:o 9. med förslag till ändring i 85:te §:n Regerings-Formen: B. IV. 311, 488, A. 488; B. VI. — N:o 10. med förslag till ändring i 56'te §:n Riksdags-Ord ningen angående inskränkning af tiden för motioners väckande: B. IV. 311. 488, A. 488 — N:o II. med förslag till ändring i 15:de §:n Riksdags-Ord ningen om hemmansegares representations-rätt: B. V. 4, 42, A. 42; B VI. 281, 431, A. 431; B. VII. 224, 301, 321, A. 321. — N:o 12- med förslag till ändring i 52:dra §:n Regerings-Formen och 24:de §:n Riksdags-Ordningen angående tillförordnande af Bonde-Ståndets Sekreterare: B. V. 4, 42, 229, A. 231. — N:o 13. med förslag till ändring i 11 :te och 12:te §§:iia Regerings-Formen, angående StatsRådets hörande öfver förbund med främmande magter: B. V. 341, A. 429; B. VII. 4, 136, A. 136, U. 303, 357, A. 358. — N:o 15- med förslag till den ändring i 2S:de §:n Regeririgs Formen att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena Evangeliska: B. V. 341. 431, A. 431; B. VII. 4. 136, A. 136, U. 303, 357, A. 358.
Skrifvelse, N:o 169. bringades, syntes kunna nedgå till 25,000 Ridr, har E. K. Maj:t af Rikets Ständer för omförmälda ändamål äskat ett belopp af 25,000 R:dr. Efter tagen kännedom af de till detta ärende hörande handlingar, hafva Rikets Ständer ej allenast funnit behofvet af den ifrågaställda nybyggnaden synnerligen angeläget, utan ock insett svårigheten för Umeå ringa samhälle att bestrida kostnaden härför, isynnerhet som staden, i förhållande till sin storlek, redan gjort och ännu får göra betydliga uppoffringar för det ännu ej fullt färdiga läroverkshuset. I afseende åter på storleken af det belopp, med hvilket Staten till det ifrågasatta byggnadsföretaget bör biträda, hafva Rikets Ständer, med hänsigt till den inkomst, som bör kunna af inflytande terminspenningar påräknas, trott behofvet i berörda hänseende kunna afhjelpas, om en summa af 25,000 R:dr lemnäs såsom lån, hvadan Rikets Ständer, såsom bidrag till uppförande vid Umeå läroverk af en nybyggnad för inrymmande af gymnastiklokal, åtskilliga lärorum och andra för undervisningen nödiga lokaler m. m., anvisat ett belopp af 25,000 R:dr, att såsom lån, i mån af behof, från Riksgälds-kontoret utgå, under enahanda vilkor, som blifvit föreskrifna för det låneunderstöd, som åt staden Halmstad här ofvan blifvit beviljadt. 87:o Hos Rikets
Reservations-anslag 75,000 75,000 50,000 50,000 Till belöningar för rofdjurs dödande, Förslags-anslag 50,000 50,000 15,500 15,500 Lyshållning m. fl. ntgifter för kronans pnblika hns i Stockholm, Förslags-anslag Nuvarande beloppet 60,825: — i Tillkommer: Tabell öfver extra Statsregleringen under Riks-statens Sjunde Hufvudtitel. Stats-Utskottet föreslår. Till arfvoden åt tjenstemännen i Kanimar-kollegii Jordeboks-kontor R:dr. 24,700 öre. Till bestridande af utgifter för kolonien S:t Barthelemy 18,000 — Summa 42,700 | — Hör till Stats-Utskottete Utlåtande, 1865—1866, M 53. STOCKHOLM, tryckt lios A. Holmberg å Comp., 1866. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Febr. 1 866, kl. 2 <*, m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel, å redan anlagda stambanor. (Riksg.-Afd.) Sedan Stats-Utskottet den 2 innevarande månad afgifvit särskildt utlåtande (N:o 48) angående den del af kögstberörda Proposition, hvarigenom Kongl. Majit, till komplettering af bristande trafikmateriel å redan anlagda stambanor, äskat ett särskildt anslag af Två Millioner Riksdaler; så lår Utskottet nu i ett sammanhang meddela yttrande rörande öfriga delar af samma nådiga Proposition (införd under N:o 47 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståudens Protokoll), äfvensom om sådana under innevarande riksdag i detta ämne väckta motioner, hvilkas besvarande funnits ega ett med den nådiga Propositionen oskiljaktigt sammanhang.
I moin:s nuvar. skick, då det står uppfostra och ej uppföda, så anser jag, att det ej kan tillhöra fattigförsörjningen att hafva tillsyn öfver barnens våld, utan att delta måste vara pastors åliggande. Alltså får jag tillstyrka att detta mom. får utgå, i händelse man skulle vilja bibehålla ordet uppfostra. Skulle man åter vilja insätta ordet uppföda i stället för uppfostra, då kan det blifva dervid. För min del anser jag inom. verkligen vara öfverflödigt, men vill man bibehålla del, så anhåller jag om propos. på att ordet uppfostra måtte utbytas emot ordet uppföda. Hr von Hartmansdorff: Då R. o. Ad., likasom de öfriga Stånden, i fråga om undervisningen föreskrifvit, att den skall, för fattiga barn, af församlingen bekostas; så tror jag, alt ordet uppfostra är ej allenast lika godt, som ordet uppföda, utan äfven bättre, emedan det sistnämnda endast afser de materiella behofven. Jag tror således att man bör låta delta mom qvarstå, sådant det nu är. Hr von Hohenhausen: Det är just derföre, att nämnda föreskrift finnes i författningen om skolundervisningen, sorn det ej är rå sin plats att här införa detta morn. Hvarföre, när jag redan gilvit en sådan föreskrift i en författning, äfven intaga den lili en annan? Sakna för» äldrarne medel alt uppföda sina barn, så är detta ett förhållande, sorn kan blifva étt föremål för stadganden i denna författning, och då bör ordet uppföda begagnas på detta stalie lika så väl, sorn på ett annat man ej hör tala om fattigförsörjning, der det endast är fråga örn den uppfostran, som med skolundervisningen afses. Äfvenså vet man, att undervisningen i handaslöjder utgör en vigtig del af qvinnfolkets uppfostran, men det lärer väl ej här kunna komma i fråga att omtalas. Jag tror ej detta mom. vara behöfligt, men om det ändlligen skall antagas, så bör ordet uppföda insättas i stället för uppfostra. Frih. Sprengtporten:
s 200 — 208, bif. af Adeln, IX s 271, af BorgareStåndet, ix s 277, af BondeStåndet, IX s 279, af PresteStåndet, IX S 281. — —ii Seglationsordningen till förmån för Rikets mindre Sjöstäder. Motion, remitt. till Lagoch Ekon. Utskotten, II s 133g. Utskottens Betänkande, VII 1. 332—- 335, bif. af PresteStåndet, IX s 310, af Adeln, ix s 317, af BorgareStåndet, ix s 407. s 449- Jemtland, om återläggande af, till Westernorrlands Höfdingedöme. Statsoch Ekon. Utskottens Betänkande, IV 4- s 3i—38, bif. af PresteStåndet, IX s 7-6, åtteiye - i38 mitt. af BondeStå ndfet, IX s 791, bif. af BorgareStåndet, IX s 807. Ytterligare Utlåtande, IV 6. s 181 —' tg5, lagdt till Handlingarne af BorgareStåudet, IX 3. s, 224 , förkast, och en underdånig Hemställan till Kongl. Maj:t besluten af BondeStåndet, ix 3. Jemtland, bra, må befrias från extra roteling, VIII s 862. 88 a. Jerköholme, om lösen till Skatte af, i Blekinge. StatsUtskottets Betänkande, IV 2 s 971— 973, bif. af Adeln, IX s 282, af PresteStålidet, IX s 288, återrem. af BorgareStåndet, ix s 393, af BondeStåndet, IX s 394.
Luise stod mållös. Hon hade under hela denna scen ej kommit ur sin förlägenhet. På ett sådant besök var hon ej beredd. Det såg så oordentligt ut i hennes rum; detta såg hon nu dubbelt klart, och den tanken, att professorn kunde hafva lagt märke härtill och sedan med sin hänsynslöshet skulle klandra henne därför, pinade henne. Nu var han borta, och hon stod alltjämt med biljetten i sin hand och visste icke, hvad hon skulle tänka om denne man med det grofva sättet och det goda hjärtat. Därpå satte hon sig i soffhörnet och höll händerna för ansiktet. Ödmjukhet och glädje, blyghet och hopp, trötthet och lifslust — hon kunde icke finna sig till rätta i dessa om hvarandra böljande själsstämningar. Hon var icke sentimental, utan en beslutsain, viljestark flicka, men sedan den dag, då hon förlorat sin mor, hade hon aldrig gråtit så bittert som nu. Professor Knorre gick med lätta steg hemåt, svängande sin käpp. Han visste icke riktigt, om han mer skulle glädja sig åt, att hans hörsal var fri från fruntimmer, eller att han bevisat en god, öfvergifven flicka en välgärning. Efter några dagar erhöll han ett bref med Neudietendorfs poststämpel. Det var från fröken Schmidt. Professorn brummade, då han däri såg några uttryck af öfversvallande tacksamhet, men i djupet af sitt hjärta gladde han sig, ty skref, att landtlifvet gjorde henne godt, och att hon nog skulle trifvas. En liten förändring komme nog att försiggå med henne. Hans svägerska, fru Knorre, var en utmärkt fru, af ett välvilligt sinnelag och stillsamt väsen, en enkel, öppen, ärlig natur, som trots sin rikedom var fri från allt öfvermod och all själfsäkerhet, dessutom en kvinna med naturligt godt förstånd och riktigt omdöme, hvilkens andliga behof sträckte sig långt öfver de illustrerade familjjournalernas område. Men därför var det också ett nöje att följa henne i kök och källare. Sommaren förgick hastigt. Professor Knorre gjorde under ferierna en resa och återvände därpå med fröken Schmidt till universitetsstaden. Men nu studerade hon icke längre, utan stannade hos professorn och skötte hans hushåll, ty restaurantlifvet hade den gamle fått nog af.
Till dessa generella reflectioner hämtar jag några speciella anledningar af de ämnen Högloflige Utskottet hänskjutit till Piiksens Ständers pröfning efter 107 §. och som nu äro för handen, nemligen: för det första i afseende på StatsRådet Herr Friherre Cederström, att lian, utan sj eif mant iakttagande afj eif s-sky ldigheteiij öfvervarit besluten i mål rörande hans judi - Den 27 Maji. 433 judiciära förvaltning af ÖfverStåthållareEmbetet m. m. som Utskottets anförande innehåller. Enär nu likväl Utskottet i sammanhang härmed fortfar med dessa ord: Till denna anmärkning bör likväl Utskottet foga dess förklarande, ”att ofvannämnde uraktlåtenhet, sannolikt föranledd af StatsRåds-Embetets beklädande i förening med ett annat civilt Embete> icke varit åtföljd af någon synbar väld eller af andra på rättstillståndet menligt inflytande omständigheter &c;” så synes mig häraf klarligen följa, att anmärkningen åtalar en försummad formalitet; men ingalunda något ämne af sådan vigt, hvarpå 107 §:n af RegeringsFormen har syfte. Herr Munck af Rosensköld med flere Ledamöter hafva redan före mig utvecklat förhållandet i denna del. Det var förmodligen icke något ämne, som enskildt rörde Herr Friherre Cederström, och han har troligen ej heller anfört någon särskild tanka till protocollet; och då står qvar, på sin höjd, en underlåten uppmärksamhet på formen, sorni så beskaffadt fall af en mycket sysselsatt Embetsman visserligen någon gång kan förbises, utan att likväl en ansvarig påföljd deraf bör uppstå. Man kan ju öppet säga, att en uppmärksam protocolls-förande vid mer än ett tillfälle genom en fråga till Vederbörande under föredragningen completterat dylik brist. Uti andra Länder, der Ministrar äro DeRidd. o. Ad. Fröt.
Hein lUiimile <76v/e,vsk,'»,», lleii' l^iilieri-e /^cr^e, ^'e//ce^ ^ «/' ^'»Fcr/at oell //u'6. 8tat8-kläliet loi scllvA i uuclerääuiZiiet: -:o. Iltlli-aA as 8tat8-liä88-l'rotc>eoil6t ölver Livil-Xienclen löl6en 16 iunevalanäs mäuacl, innelattanäe LonZI.
Det hade snöat om natten och bildat ett litet förgängligt, men hjelpeligen godt slädföre. Erik Liljeholm och Sigrid vandrade långsamt och tungt framåt vägen. Nu hördes ljudet af ankommande hästar och släde. "God dag, god dag, gammelfar, god dag flicka. Hvart tänka ni ta vägen?" ropade en vänlig röst ur slädan. Herr Erik strök af sig mössan och svarade: "Åt skogsbysidan, granne, ärna vi oss, men eljest går stafvakarlens väg dit, der han hoppas få en bit bröd och tak för natten." "Det kan allt vara tungt både för dig, far, och för din unga flicka, att gå och vanka i den nyssfallna snön. Mina två kampar äro raska", sade bonden, med ett välbelåtet leende blickande på sina välfödda hästar. "Sätt er på, så kan ni åka så långt vi ha samma väg." Gerna begagnade sig vandrarne af tillbudet. Snart hunno de åkande förbi en gård, der hästar stodo ispända för ett par slädar. Det såg ut som om någon resande här hölle rast. Längre fram på vägen syntes ock några herrar, som vandrade framåt, liksom för att fördrifva tiden medan de väntade på hästarne. Snart hunnos vandrarne af de åkande, ehuru desse nu åkte nästan steg för steg, för att vid sin förbifärd icke tvinga de gående opp i snön. "God dag, Grönbackas Simon", ropade en lång ljuslätt herre, med kort pipskägg och knäfvelborrar. "Fick du rågen väl betald? Jag hör att du varit på slottet i morgons för att sälja." Förvånad frågade Simon: "Hur vet herrn det?" "Åh jo, en af de här herrarne såg dig der, när du lastade af, och kände igen dig." Simon hade stadnat hästarna under samtalet. Den fremmande steg bakpå slädan och sade: "Siså, kör på du bara. Våra hästar ha nu hvilat och de andra herrarne kunna komma efter med dem. Till dess åker jag med dig." Bonden erbjöd åt den fremmande sin plats inuti slädan, men han svarade: "Sitt stilla du, far, i ditt hus och i din släda är du herre sjelf."
Af dessa tillhöra 3:ne min tjenstgöringstid: det första, david Utrikes-Statsministern, Ii. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts död, såsom vanligen tillgått, en af Statsrådets ledamöter, H. Ex. lir Gr. Möi ner genast d. 18 Maj 1837 förordnades att detta embete bestrida, hvilket, troligen derföre att han ämnade ur Statsrådet afträda, fortfor till hans i böljan af löljande året inträffade död, då niivar, Statsministern för utrikes-arendena d. g Mars 1838 till samma embete utnämndes; det andra, då Häradshöfd, och t. f. Polismästaren i Stockholm Nerman d. 21 April 1837 förordnades att bestrida Just.cancellerstjensten; och det tredje, då f. d. Stals-secrettn vid Eecles,- expedit:n von Hartmansdorff, vid förre Hofcancelleren, Frih. von Schulzenheims utnämning till Statsråd d. 9 Mars 1838 förordnadés att bestrida Hofcancellers-embetet, dock utan att vara ledamot af Statsrådet eller upphöra med sin befattning som Stats-secret. vid Eceles.expedtn. — Att jag vid dessa tillfällen bort påyrka ifrågavar personers utnämning och förseende med fullmakter, lär väl knappt få anses rimligt. Ex. Hr Gr. Mörner var redan en med fullmakt försedd Stalsråds-ledamot, som förut särskilda gånger Statsmioistersembetet bestridt; t. f. Polismäst Nerman ansåg jag icke vara en tjenlig och lämplig person till Just.cancellers-embetet, såsom Coust Utsk. ock särskildt i 58 punkten af memorialet upptager, och jag borde väl då icke påyrka hans förseende med fullmakt å detta embete och hans i följd deraf närmare fästande dervid; och Stats-secret:n von HarlmansdorlFs uppdrag att handlägga de Hofcancellers-embetet såsom särskildt auetoritet tillhörande ärenden , innefattade icke en särskild tjenst, hvarå fullmakt kunde utfärdas.
Drottningholm än den nuvarande, Tranebergs bro kunde blifva öfverflödig, icke lämpligen syntes böra ifrågakomma, enär väglängden till nämnde slott derigenom betydligt ökades, hvilket ock skulle medföra en högst känbar olägenhet för kommunikationen emellan hufvudstaden och den bortom Drottningholm belägna delen af Färentuna härad, samt att, då, hvad beträffade Tranebergsbro, densamma, enligt hvad af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande blifvit upplyst, befunne sig i sådant skick, att en ombyggnad deraf vore oundviklig, men anslaget för byggnader och reparationer icke till en sådan utgift iemnade någon tillgång, annan utväg icke förefunnes, än att derom till Rikets Ständer göra nådig framställning; och ansåg, i fråga orri byggnadssättet, Departements-cbefen, som i sådant afseende rådgjort med Ofver-direktören och Chefen för Yägoch Yattenbyggnads-styrelsen, sig böra, i enlighet med dennes yttrade åsigt, i underdånighet föreslå, att, då anläggningen af fast bro skulle fordra icke mindre än nära 114,000 r:dr, men flottbro kunde åstadkommas för omkring 48,000 r:dr, det sednare alternativet måtte väljas, samt endast sistnämnde belopp således af Rikets Ständer äskas. Hvad åter angick Nockeby bro, så ansåg Departemenls-chefen, att tillgång för den summa, som den derå föreslagna reparationen skulle erfordra, och hvilken beräknats till 6,708 r:dr 52 sk. banko, förefunnes å Sjunde hufvudtitelns besparingar: och hemställde Departements-chefen derföre, att frågan härom måtte på serskild underdånig föredragning få ankomma. 2:o. Guvernörens å St.