Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skendödes begrafning, oin utfärdande af föreskrifter till förekommande af. XI. B. 327. A. 332 Skeppsbyggeri-ritningar, uppgjorda af Skeppsbyggmästaren .T. Weilbach, om anslag till trycknings-kostnadcn för. X. B. 329. A. 357- Skeppsholmen, Kongl, och till Flottans etablissement hörande strand på Kongl. Djurgården, att dessa måtte emot vissa vilkor upplåtas till Stockholms stad eller enskilde, samt förses med byggnader och kajer för handelns behof. lil. B. 671. IV. 76. A. 125. Skiljomäns och Förliknings-komitéers verksamhet, om föreskrifter för. II. R. 156. XI B, 428. 436. A. 438. Skiften, laga, om förslag till lagstadganden i fråga om betalningar af utflyttningskostnader och landtmätare-arfvoden vid. II. 113. E. 116. Skiftes-förrättningar, om förhöjdt traktamente för god man vid II. 118. E. 506. Skiftesmåls pröfning i andra och sista instansen genom en skiftesnämnd, angående. II. 276- E. 527. Skiftes-Stadga, om nedsättande af en komité för utarbetande af förslag till en ny. II. 270. E. 271. IX. B. 109, 153, 154. A. 223. E. 324. Skiftes-Stadgan af år 1827, angående förändringar och tillägg uti i fråga om egoutbyten. II. 116. E. 118- IX. B. 109, 153, 154. A. 223- E. 324. — angående ytterligare tillägg och förändringar i. II. 231. E. 525. Skjuts, om skyldighet för Bergsfrälsejorden inom Stora Kopparbergs län att deltaga i. •— Kungsoch krono-, om förvandlande af denna natura-prestation till penningar, under fredstid. II. 195. R. 196.
Det enda man skulle kunnat sagt, åtminstone hvad den sista versionen eller det Franska ursprunget angår, hade varit, att jag dragit mera fördel af min, med egna medel bestridda, vistelse i utlandet, än mänga andra, hvilka fått sig den bekostad af Staten. Nu är dock hvarken det lista eller 2:dra förslaget annat än Svenskt och häfver mig och ingen annan till författare. Det första var redan färdigt till riksdagen 1840, ehuru Den 16 Juli. 455 icke sä till alla sina detaljer utarbetadt, som det sedermera blef. Jlin afsigt var alt vid samma riksdag aflemna delsamma; ehuru jag, på framslällning af en aktningsvärd militär, tillhörande delta hus, afstod från att göra det under dävat:de Konungens regeringstid. De förhoppningar lilion talet vid 1844 ärs riksdag ingaf, förmådde mig alt äfven vid denna riksdag innehålla med förslaget, men vid 1847 års riksdag, ansåg jag åter ingenting hindra dess framläggande. Delta skedde äfven; och att jag framlade det utan ringaste beräkning af enskild fördel, bevisas bäst deraf, att jag öfverlemnade förslaget till Ständerna och icke till Regeringen. Hade jag förfarit tvertom, hade förslaget lilläfventyrs frän vissa häll blifvit med mindre obenägenhet emottagit, än nu varit fallet. Men jag trodde, all den reform jag förfäktar, och hvilken jag gjort till min lefnadsupgift, bäst skulle vinna rotfäste och framgång, om förslaget komme alt utgå frän Ständerne. Möjligen misstog jag mig häruti. Icke dessmindre eger jag den lefvande öfvertygelsen, att ett ändamålsenligt af mig påyrkadt ordnande af landlförsvaret icke mera kan förfalla. Jag har för ernåendet af detta mål gjort allt, hvad den enskildte medborgaren förmår, och bar genom de omständigheter, som härmed ega sammanhang, lill sista skarfven betalt min skuld lill ett framför allt annat älskadt Fosterland. Jag har f. n. icke mer alt gifva.
På det omsorgsfullaste hade ock denna hans rått förut iakttagits, men i samina mån som den nya beskattningen för inkomst af kapital gjort samma rått, om möjligt, ännu mera vigtig och dyrbar för den skattskyldige, hade man, om icke alldeles gifvit den till spillo, åtminstone låtit iaktagandet deraf uteslutande ankomma på beredningarnes och taxerings-komitéernas godtycke och individuella uppfattning om den större eller mindre nödvändigheten att äfven för den skattskyldige visa, det han icke vid beskattning för inkomst från olika försvårfskållor blifvit godtyckligt behandlad. Men om vid en dylik sammanföring af hans inkomst den skattskyldige blefve urståndsatt att, då han ansåge sig hafva blifvit för högt beskattad, behörigen reda frågan och visa hvari felet vid öfverbeskattningen bestode, så vore också pröfningskomitén, hos hvilken han klagade, förhindrad att göra något åt saken. Denna komité, huru samvetsgrannt den ån sökte att handla, saknade, i de fall, då beredningens förslag blifvit gilladt af taxerings-komitéen, och då vanligtvis hvarken taxeringslångder eller taxerings-komitéens protokoll innehölle någon upplysning om hvilken inkomst man velat beskatta, all annan ledning lör bedömandet huruvida den öfverklagadc taxeringen borde ändras eller fastställas, än de mundtliga uppgifter, som meddelades af tillstådesvarande personer, de der i beredningen eller taxeringskomitéen förut fattat sin åsigt om saken och måhända der bestämt utgången. Men en så beskaffad pröfning vore icke hvad den borde vara och så framt beredningarnes förslag icke gjordes specifika, måste fierfaldiga, högrt våsendtliga olägenheter inmänga sig i taxeringen.
Under rubriken Mattor finnas nu endast upptagna tvänne slag, nemligen af strå eller rötter; men då äfven mattor af nära likartade ämnen lära förekomma och någon tullbestämmelse för dem icke är gifven, hafva Rikets Ständer, i likhet med hvad embetsverken hemställt, ansett nämnda rubrik böra erhålla följande förändrade redaktion: “Mattor af spån, strå eller rötter, vass eller säf“ ; hvarjemte, och då bastmattor, äfvensom säckar, (vilda med varor, äro fria, samt ofvannämnda slags mattor, hvilka ombord å fartyg användas till lastens skyddande, synts böra åtnjuta samma förmån, en föreskrift härom blifvit, på sätt förslaget utvisar, under nämnda rubrik intagen. 1 öfverensstämmelse med embetsverkens förslag och på de af dem anförda skäl, hafva vid den under artikeln “Metaller, sammansatta, andra slag, gjutna, smidda eller pressade" förekommande rubriken “förgylda, försilfrade eller plälerade" blifvit tillagda orden: “eller med så kallad guldfernissa öfverstrukna.“ Nattsäckar och Kappsäckar äro i taxan upptagna under en särskild rubrik med en tullsats af 40 öre per skålpund, hvaremot hattfodral af läder tullbehandlas såsom sadelmakare-arbeten, ej specificerade, andra slag, med 50 öre per skålpund. Men då dessa tre varuartiklar synts böra draga lika tull, helst de alla äro föremål för sadelmakeritillverkning, har, på sätt embetsverken föreslagit, till ofvannämnde taxerubrik tillagts benämningen “Hattfodral"; hvarjemte, och då en stor del af dessa effekter, genom de oftast till dem använda jern eller trädställningar samt metallbeslag, erhålla ökad vigt, hvilken 1856 års tullkomiterade funnit för kappsäckar uppgå ända till 20 skålpund stycket och deröfver, och hvarå nuvarande tullsats 40 öre skålpundet således utgör 8 R:dr stycket, Rikets Ständer ansett en betydligare tullnedsättning vara af behofvet påkallad, hvadan tullsalsen å nu ifrågavarande artiklar blifvit bestämd till 20 öre per skålpund.
Majlis befallningshafvande, såsom ytterligare skäl för det sökta lånets beviljande, i underdånighet anfört, hurusom ett längre fördröjande af de afbrända tomternas bebyggande skulle i betydlig mån stegra de redan nog högt uppdrifne hushyrorne, hvarigenom svårighet uppkommer för de embetsoell tjenstemän, hvilka ovillkorligen måste vistas i staden, äfvensom för stadens öfriga innevånare, att förse sig med tjenliga boningslokaler; och då Kongl. Majrt, på grund af hvad sålunda blifvit i underdånighet upplyst, anser staten icke böra undandraga sig att, på sätt vid förut inträffade större brandskador i städerna egt rum, genom låneunderstöd på billiga villkor komma förenämnde af sådan olycka hemsökta innevånare i staden Christianstad till hjelp, vill Kongl. Majit, med afseende jemväl å angelägenheten deraf, att, till förekommande af större eldfara i framtiden, de nya byggnaderna varda, enligt de gökandes yttrade afsigt, uppförde antingen af sten eller ock af körsvirke med ifyldt brändt tegel och kalkrappning, samt den betydligare kostnad, som för åstadkommande af så beskaffade byggnader erfordras, härmed föreslå Rikets Ständer att för ofvan omförmälde ändamål anvisa en summa af två hundrade tusende riksdaler banko, att genom Drätsel-kommissionens i Christianstad försorg, såsom lån utlemnas åt dem, som bygga stenhus, lill trefjerdedelar, och åt dem, hvilka uppföra hus af korsvirke med ifyldt brändt tegel och kalkrappning, till hälften af de nya byggnadernas brandförsäkringsvärde, under Bih. till R. St.
Regeringsformen. § 56. usta momentet. Allmänna frågor och deröfver sig yttra, pä sätt i Riksdags-Ordningen föreskrifves. Riksdags-Ordningen. § 49. l:o Hvar och en ovägerligen fattas. 2:o Då saken från — —■ akter och handlingar. 3:o Vid pröfningen i Ståndens plena af Utskotts afgijna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastandej utan för - Constitutions-Utskottets MemorialN:o g. 1 ändring. Göres dervid anmärkning till förändring, och finnér Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blif vit uppgjordtj om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det askar, i annat plenum besluta. A r anmärkningen af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erhålle Utskottet af samma anmärkning del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemnka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, varde det behandladt pä samma sätt, som här ofvan om Utskotts första förslag stadgas, dock att ytterligare återremiss ej må ega ruin. 4:o Återförvisar något Riks-Stånd ej uppehållas. 15. Förslaget angående valbarhet till Riksdagsman i Bonde-Ståndet. Riksdags-Ordningen. § Förra momentet. Allmogen i hvart Härad välje inom sig, efter hemmantalet, till Riksdagsman af Bonde-Ståndet En, inom Häradet boende och besuten, Hemmansegare, hvilken icke tillförene hört till annat Riks-Stånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst eller fullmakt derå innehaft. Hvad om Hemmansegare nu är sagdt, gäl/e ock om sådan Krono-hemmans-åbo, sorn med stadgad åbo-rätt hemmanet innehafver. Vilja sig förena. 16.
Boye har åberopat den förlåtliga okunnigheten om qvittensernas rätta beskaffenhet för att vara gällande, och jag är skyldig att tro Frihts uppgift, att ingen allmän författning i detta afseende fanns före i83o; men för Krigsmanshuscassan särskildt måste den åtminstone hafva funnits, ty KrigsCoII:m hade annars icke kunnat vägra att godkänna cassörens qvittenser. Den, sorn erhåller lån ur publik cassa, är också skyldig att underrätta sig om lånregler, mentet och försummar icke gerna att taga kännedom derom, hellre än om en allmän författning. Dessutom borde ingen okunnighet hafva ägt rum, då låntagaren under flera år förut fått qvittenser med 2tne namn och dessa icke kunde stå der för ro skull, så att han haft skälig anledning att söka upplysning, hvarföre det ena namnet pä de följande qvittenserna saknades. Hvad åter beträffar frågan såsom prejudieat betraktad, anser jag den i detta hänseende bland de mest vadliga just derföre, att man här går utom laglighetens gräns in på billighetens område, och der håller man sig isynnerhet till prejudicater. Jag finner det äfven hårdt, att staten skall ersätta embetsmäns försummelser, då de liand-r la i egenskap af enskildas commissionärer, och jag får fästa uppmärksamheten derpå, att Landin blott såsom enskild commissionär emottagit de förskingrade medlen; ty enligt skuldsedeln skulle låntagaren insätta penningarna i Banken, i stället att skicka dem till en cassans tjensteman. Jag kan derföre aldrig medgifva full afskrifning af hela summan och tror, att återremiss af flera skäl är behöflig, särdeles som den föreslagna skrifvelsen är aljdeles onödig, då K. M. icke dröjt att i administrativ väg förekomma dylika händelser för framtiden; ty R. St. böra väl icke ingå nied und. skrifvelser endast derföre, att de äro oskadliga. Jag fortfar alisa att begära återremiss. Gr. Horn: En ledamot har yrkat afslag å betänk, på den grund, att han sjelf är i samma kategori med den per? son, som nu är i fråga.
Härmed förenade sig Doctor Laurenius och Prosten Berlin, samt i hufvudsaken Doctor Bjorkman. Af Herr Norin: ”Emot hvad Utskottet slutligen hemställt reserverar jag mig i så måtto, att jag, efter mitt uppfattande af Grundlagen, ansett berörde hemställan bordt ega följande ordalydelse: Slutligen får Utskottet hemställa, att, vid underdånig anmälan om det beslut,'Rikets Ständer må kunna fatta i frågan angående de extra ordinarie inkomsternes in/efaerering till Biksgälds-Contoret, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit anhålla j att de i följd häraf erforderliga förändringar uti de rörande uppbörden af dessa medel utfärdade Förfcittnin Bih. till R. St. 4 Sämb t rtjd. 21 Haft. /j Siats-Utskottets Utlåtandej N.o 66. gar måtte varda till framtida iakttagande föreskrifne , äfvensom att, uppå Fullmäktiges i Riksgälds-Contoret tillgörande framställningar, Kongl. Maj:t täcktes i Nåder meddela de ytterligare stadgaiulen, som prof vas nödige för merbe rörde Stats-Inkomsters behöriga redovisning. o o Häruti instämde Herrar Valley, Lindström, Kjellberg och Lagerstedt, samt Riksdags-Full mäktige Sven Heurlin, David Andersson och And. Johan Sandstedt. STOCKHOLM, I. Ani. till Exp.-Utsk d. 2a Nov , kl. ii f m. Memorial, i anledning af Riksståndens skiljaktiga beslut, rörande Kongl. f. d. C amli-Styrelsens så kallade Hand-cassa och ett räntan å dess capital-fond motsvarande statsanslag. (R:glds-Afd.) Enligt Stats-Utskottet tillhandakomna protocolls-utdrag för den 5 och 9 nasti.
Nädgisware i Commando-Mäl, att, pä särk 6;. §. förmäler lill Prokocollet göra föreställningar eniok anwänbandet as Riketö ordinarie Statsmedel, eller älage» Bwillniiig, annorlunda än fasistäldk blifwit, eller försuniinar ben akt i sädani fall kill Prokocollek anföra bwad Riksens Ständer i den tel törordnar, eller tillstyrker satan Embetsman något, som uppen» barlrgen är stridande emot Regerings-Formens bokstafweliga söreffklifr Uli i moni. af 74 §., rörande gärds sörrcdnande wid Tröuppers täg och marcher, till urföraude as ct npfommic krig', nti 76 §. angående RikecS förtjnpande i skuld och npkagande as La» ; riki 77 §., rörande disposition af Kronans tomainer, sa witt sadank angar den Riksens Skandar i samma §. förbehallne räll; uti 79 H. om Mynlwäfendet och uri 80 §. ont Indelnings Warfet, eller underlåter han at einok sädaiil lagstridigt steg göra föreställning, eller det mästar eller befrämjar genom upsätligt 06) bewirligk fördöljande as någon uplysning, eller killstyrker Konungen akk något beslut sacra i de mål, om hwilka l g tz. handlar, utan an kill utomordentligt Stacs.Räd kal» leise blifwit Utfärdad, miste Embctet. Om genom någon as förenämnde EmbekömänS tillstyrkande eller underlätande alt göra föreställningar eller upsäcligt och bewiöligk fördöljande af någon uv, lysning, någon lider ffada till lis, ära eller personlig frihet, utan al lagligen sörwunnen och dömd wara, eller förloras gods, löst eller fast. Ulan laga ranssk» ning och dom, eller warder nagonS frid i hans hus störd, eller förwises någon frän ort till annan, straffes oswanbcmälde
Jag fruktar, att om man strängt vill bålla sig vid den 6 punkten, så blir det icke möjligt att låta sätta öfvergångsstaten i verkställighet ifrån och med d. 1 Januari 1850. Vid 3:dje och 4:de punkterna har jag icke några anmärkmr ali göra. 5:te punkten innehåller: ”Lärare, som inga på öfvergångsstaten, är dymedelst särskilt förpligtad, att uppfylla de tjensleåligganden och ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som kunna blifva en följd af de ändringar, hvilka kunna komma att i skolordningen vidtagas”. I allmänhet gillar jag denna grundsats. Jag tror likväl att det blir nödigt, att icke göra stadgandet så positivt, som det här finnes. Det kan vara mycken anledn. för närvar, lärare, att ingå på den nya öfvergångsstaten; och beviljas borttagande af en särskild tjensteårs-beräkning, sä kan det hända att han, ehuruväl med ökad skicklighet efter det gamla undervisningssättet i den kunskapsgren, hvaruti han åtagit sig att undervisa, likväl icke torde vara lämplig att undervisa i någon annan, och man skulle kunna tänka sig det missbruket, att han ålades undervisa i andra ämnen, än sådana, sora han speciminera! för. Sådant bör icke kunna äga rum. Den 6:te punkten innehåller: ”ifrån och med den dag, då den nya aflöningsstaten träder i verkställighet, skall vid hvart särskilt elementar-läroverk sådan fullständigare undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen meddelas, som för detta slags läroverk afses i det förslag till skolordning, hvilket finnes statsråds-prot. öfver ecclesiastik-ärenden bifogadt, utan förbindelse för lärjungen att derjemte studera de klassiska språken”. Så långe läroverken äro inrättade efter den form, som de för närvar, äga, befarar jag att det vore omöjligt, att föreskrifva den här föreslagna tillökningen utaf den ena bildningslinien. Jag tror visserligen att man deruti kan gå något längre, än som för närvar, äger rum, men att bestämma en sådan absolut föreskrift i detta afseende, anser jag icke möjligt ännu, innan en omreglering af läroverket efter annan metod och en annan organisation deraf först har kunnat tillvägabringas.
Jag får derföre föreslå, att om också den första delen af förslaget, nemi. alt ifrågavar. embetsman ej må hafva någon annan tjenst, skall utgå, åtminstone den sednare delen må få qvarstå, eller atl de ej må förordnas till bestridande af andra tjenster. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag ur hufvudsakligen förekommen af den sista varda talaren. Jag fann i Ulsk. intet behof af den första ändringen, nemi. att förbjuda Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter att tillika innehafva andra embeten, isynnerhet som jag ej vet att någonsin några andra än Statssecreterare, Hofcancelleren och Just.cancelleren blifvit förordnade att förestå dessa sysslor-, med bibehållande af deras förra embeten; och nu är det redan förbjudet att något Statsråd må tillika innehafva annat civilt embete. Jag tror det kan vara nödigt att bibehålla det gamla stadgandet om tillåtelse för en militärperson att, med bibehållande af sin gamla tjenst, vara Statsråd; ty det kunde kanske vara svårt att få dem, som hafva tillräckliga kunskaper och nog mognad erfarenhet, för alt vara Konungens rådgifvare, om man ville utesluta alia innehafvare af högre militära functioner från tillfället att i Statsrådet begagnas. Jag medger dock, att den ministerielJa ansvarigheten förlorar något af sin betydelse, derigenom att de hafva en annan befattning tillika: ty de behöfva icke vara så rädde att förlora sina rådgifvare-platser, då de hafva ett annat brödstycke alt taga till. Men den andra delen af Ulsk:s förslag anser jag deremot vara af stor vigt, nemi. att icke någon ledamot af Statsrådet eller Högsta Domstolen må kunna förordnas att förrätta annat embete tillika, och det är så mycket angelägnare, som vi haft långa tiders erfarenhet af att sådant skett, eller alt
Mom. 7. Alla lånedokumenter och hypotheker förvaras under tre lås, hvartill två af Direktionens Ledamöter och Kamereraren hafva hvar sin nyckel. 17:o. Mom. 1. Direktionen öfver h vartdera Låne-kontoret skall bestå af fyra Ledamöter, som. utan afseende å Riks-Stånd, af Fullmäktige vid hvarje års slut, genom omröstning per capita, för det nästföljande året utses, dervid de förutvarande kunna ånyo väljas, samt ett Banko-ombud, som jemväl af Fullmäktige förordnas. Såväl bemälde ledamöter, som Banko-ombudet kunna ombytas allt efter som Fullmäktige pröfva sådant vara för Lånekontoret och det allmänna gagneligt. c 22 Banko-Utskottete Memorial, N:o 66. Jemf. § 79. Se ofvan. Jemf. § 81 mom. 4, punkt. 2. ”Blifver någon Ledamot af RiksStånden, för längre tid än 3:ne veckor, hindrad att i Direktionens sammankomster deltaga, inkallas i Direktionen den för honom utsedde Suppleanten.” Jemf. § 81, mom. 6, punkt. 4. Derest åter Banko-ombudet af sjukdom eller annat laga förfall för längre tid än frenne veckor hindras — •— förordnas. Jemf. § 81, mom. 2. Tjenstemännen och betjeningen antagas och konstitueras af Lånekontors-direktion, som eger belåtet. Ibland Direktionens Ledamöter nämna Fullmäktige för hvarje år, på enahanda sätt som i mom. 1 föreskrifves, en till Ordförande och en till vice Ordförande, hvilken i den förres frånvaro ordet i Direktionen förer. Blifver Ledamot hindrad att i Direktionens sammankomster deltaga, göres derom af Direktionen anmälan hos Fullmäktige, som, om så nödigt anses, utse Suppleant att under tiden i Direktionen inträda.
De målade dessa Nizzas rika lättingar, som genast vid första jordstöten kastade sig på expresståget och slutligen ankommo till Gare de Lyon i Paris med den bristfälliga drägt, i hvilken de störtat ur sofrummet eller med den maskeradkostym, i hvilken de ännu dansat, då jordbäfningen afslutade balen som en oordnad, ursinnig cancan. De berättade hur comtessan A. och baronessan B., modedrottningarna, lemnande kläder och nipper åt sitt öde sammanträffade i hotellets trädgård med sina tillbedjare, barbenta och i nattmössan. De tecknade med skrattretande ysterhet de grupper af herrar och damer som i nattdrägt rörde sig i Nizzas och Mentones annars så högtidliga promenader. I sanning, ämnet var bottenlöst. All den nakenhet, som lefvat gömd i kläder och alkover, hade plötsligt stigit fram på kajer och torg, ohöljd, öfverstrålad af sol och mot en bakgrund af fikonoch citronträd, palmer, cedrar, haf och olivbevuxna berg. Sårade, hvilkas traskläder voro rödfläckliga som vintrampares, sutto likt ohyggliga på måfå hopfantiserade fogelskrämmor midt ibland bara armar, ungdomligt rundade knän, marmorhvita vrister, svarta silkesstrumpor, karminröda sidenstubbar, ljusblå sängtäcken, storblommiga nattrockar och spetskantade, långa med kronor märkta nattskjortor. – Men en svensk penna kan ej teckna en chemis. Derför lönar det ej att fördjupa sig i skildringen af detta hänsynslösa blottande, denna formoch färgorgie, som dessutom endast en pensel skulle kunna återgifva. Sinnets medlidande brottades med ögats glädje. Man ville både gråta och applådera. Det var en i hejdlös målareglädje diktad tafla, der till och med blodfläckarna jublade. Det var en i festbelysning improviserad tablå föreställande förstörelsen, anarkien som måhända en gång »après nous» skall gå fram öfver verlden, slitande kjolen från den kyska och rocken från den rike och tömmande millionärsfruns koffert öfver gatan.
En förmögen hemmansbrukare har ofta blott en son,j han har ett vidlyftigt åkerbruk och behöfver sin sons biträde, och dä man nu kan lä beväringsskyldigheten för en ringa afgift öfverflyttad på annan person, så är det för honom en stor fördel att fa lega för sin son, då han blifver beväringsskyldig, och Staten förlorar dervid intet, då personen, som leges, har de egenskaper, som erfordras för att insättas såsom beväringskarl. Motionären har äfven påstått att de som legas slä i moraliskt hänseende på en låg ståndpunkt. Jag vet väl icke huru det i allmänhet tillgår, men under den tid af några och 20 år, som jag har verkställt beväringsmönstringar, har jag alltid inmönstrat en mängd personer, som hafva antingen uttjent sin kapitulation, såsom marinsoldater eller varit försedda med afskedspass ifrån något landtregemente, försedde med sådane betyg om frejd och duglighet alt de kunnat antagas såsom beväringskarlar, och jag har nästan aldrig hört att något varit att anmärka emot deras konduit under vapenöfningarne. Stundom händer äfven att torpare och tjenstlösa personer låta lega sig lill beväringskarlar. De äro vanligen angelägna om den penningeinkomst, hvilken under 14 dagars, excercislid äro lätt förtjenad och dem nyttig under sommaren, då de ofta nödgas till höga pris köpa sina lifsförnödenheter. Men jag ber Hrr:ne erinra sig att vapenöfningarne vanligen pågå under den brådaste tiden, då hvar och en, som har något vidsträcktare jordbruk behöfver sitt folk, och om man har lätt att lega en duglig och bra karl i sitt ställe, så synes mig icke något hinder derföre, böra läggas. Jag tror således att icke någon olägenhet upstår om legan får fortfara och anhåller att detta mitt yttrande måtte såsom anmärkn. få vidfogas remissen, öfvertygad derom, att Ulsk. afstyrker bifall till motionen. Hr Adelborg, And. Otto: