Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att frånträda den regel, jag och mina kamrater för oss uppgjort och som jag redan tillkännagifvit, anser jag mig likväl böra upptaga en del af Ilr Dalmans sista yttrande, hvilket jag förmodar härleda sig från ett missförstånd af den K. skrifvelsen. Den värde ledamoten har nemi. yttrat, att Konungens rådgifvare tillstyrkt antagande af R. St:s förslag om myntenhetem. Detta är rätt; men sådant har dock ej skett utan ganska betydliga ändringar såsom vilkor. Att afgöra, huruvida dessa förändringar blifvit gjorda för att ställa Konungens rådgifvare uti en fördelaktig dager, ingår på afsigternas område, och att döma om dessa öfverlemna!- jag åt Hr Dalman, för min del nöjd med mitt eget samvetes vittnesbörd. Nu vill jag blott erinra om det factum, att tillstyrkandet af R. St:s förslag är vilkorligt. Hr Dalman: Jag medgifver det hafva varit en uraktlåtenhet af mig, om man så vill, att ej hafva i mitt yttrande tillagt, att Statsrådet tillstyrkt antagande af R.' St:s förslag om myntenheten med vissa vilkor; men jag har tagit för afgjordt, att en hvar kände delta, då Statsrådets prot. dels blifvit här uppläst och legat på bordet, dels varit refererad t i flera tidningar. Jag har väl ej haft tillfälle att så noga granska Statsrådets ifrågavar. vilkor; men jag förmodar, att, då Statsrådet i hufvudsaken instämt med R. St. och vilkoren, enligt prot., endast röra verkställigheten, de äro af beskaffenhet att hafva bort öka R. St:s förbindelse, om Konungens rådgifvare lyckats vinna Konungen på sin sida. — I afseende å det af Gr. Frölich omförmälda ”dilemma,” så medgifver jag, att icke blott Statsrådets ledamöter, utan äfven andra understundom kunna befinna sig i ett rätt obehagligt dilemma, då de i något kinkigt ämne nödgas yttra sig. Men hvad Statsrådets ledamöter beträffar, kan jag ej af prot. inhemta, att ett sådant dilemma ägt rum.
Jag tror nemligen, attingen Favorit, om i aldrig så stor nåd, bordte kunna öfvertala en förnuftig Regent till några afsteg från moral oell rättvisa j och aldra mins t så stora som de, hvilka genom Regalä Brännerierna, till Svenska Folkets oberäkneliga olycka, åstadkommits. Be mångå krogar jag uppgifvit, gällde för den icke för nu-tiden, ehuru brist på sådana icke eller i våra dagar finnes, om också icke på hvarje lia 1 fm i r. Att min uppgift af 60,000,000 kannors årlig Brån vins-till verkning låter otrolig, förundrar mig ingalunda; men att jäg icke skulle kunna bevisa verkligheten af detta oerhörda belopp, derpå bedrager man sig. Jag har grundat min calcul på i8a5 års Rikshufvudbok och på uppgifter å Bränvins pannors rymd, som till beskattning blifvit af ägarne anmälde. Dessa Pannerymder, ifrån och med 6 kannor till och med kannor, uppgå till icke mindre aa Don 4 December e. ru. 3*&m,3o2 konno!'. Jag har blott beräknat -{ ikannas tillverkning om dagen och, att börja med, antagit 60 dagars eller circa 2:ne måna ders tillverkningstid om året, hvaraf uppstår det otroligare beloppet af 108,33g,060 kannor Bränvin om året; men som jag sjelf ansåg denna summa för nog oerhörd, att icke väcka tvifvel om dess verklighet, nedsatte jag till verkningstiden till mindre än månad eller blott 4° dagar, och deraf uppkommer ändå 7-2,226,040 kannors tillverkning årligen. Man torde således föranlåtas medgifva, att det belopp af 60 millioner kannor jag uppgifvit, icke är för mycket, minst otroligt. Hvem sorn förtär och super allt detta, vet jag icke, och lärer af ingen kunna kontrolleras. Att Svenska medborgare icke göra det, skulle jag önska, äfvensom att export deraf ägde 111m till främmande orter; men att detta oerhörda belopp både tillverkas och consumeras, är åtminstone otvifvelagtigt.
Directionens allmänna ansvarighet för uppkommande förluster, förvaltas utaf Directionen utan några serskildta Reglementariska föreskrifter, rörande sättet och villkoren för låns beviljande utur samma Fond, hvilken dessutom icke ingått i beräkning bland Lotteri-Yerkets tillgångar och ej eller hunnit växa till någon betydligare summa; och detta är hvad Directionen i anledning af Rikets Ständers Revisorers sednast framställde anmärkning i denna del får i underdånighet åberopa, med anmälan tillika, att det lån, som fästat Revisorernes uppmärksamhet icke är nytt, utan varit till och fortfarit från en tid, som flere föregångne Revisionsförrättningar omfattat. Frågan huruvida Nummer-Lotteri-Inrättningen må böra bibehållas eller upphöra, har åtskilliga gånger varit väckt, ehuru aldrig tillförene i den ordning som nu, genom framställning i sammanhang med StatsRevision. Yid de fleste Riksmöten sedan år 1809 hafva dels enskildta motioner ägt rum, som åsyftat Nummer-Lotteriets indragning, och dels en lika åsigt ingått i förslag och öfverläggningar om den allmänna StatsRegleringen; men ehuru dervid de samma omständigheter och förmente skäl, hvilka Rikets Ständers Revisorer nu lagt till grund, alltid varit 12 framställde, liar dock pröfningen deraf utfallit till beslut att icke indraga Nummer-Lotteriet. Det tillkommer icke Directionen oell ej eller är Directionen i tillfälle, att bedömma, om samma beslut antingen må anses uttrycka, att berörde skäl ej uthärdat den närmare granskaing, som föregått afgörandet, eiler funnits mindre vigtige, elier att NummerLotteriets bidrag till Siats-Verkets Inkomster varit för behofvens fyllande oumbärligt, eller ock från desse serskildte grunder, förenade, utgått. Då det nu är första gången denna fråga utgör föremål för
Uppfördes till den höjd soubassementet eller stenbeklädningen utvisar.’ ”I år har nybyggnaden, så avancerat, att yttre oeh mellanmurarne kommit till behörig höjd, alia bjelkhagen upplagde samt i vissa rum un* derpaneladé, talcstolarne uppresteoch till det mesta brädbek!ädde samt någon del af. taket belagd med koppar, sfi att, efter allt utseende, och så framt ej väderleken blifvér för mycket ogen, yttra taket bör i år blifva fullkomligt Färdigt, den murade listen derunder äfven innebegripen.’’ ”Uti stora huset hafva reparationer mast anställas i Referendatie-Gontöiret, förre Boksluts Contoiret, Gassa i\:o 3^ och Tryckeriet! dessa reparationer' äro fulländade samt hvarje Expedition åter inflyttad i sina rum; kommande förre Boksluts-Contoiret, att framdeles tjena till arbetsrum för ena' fördelningen af Högloft. Banco-Utskottet»5’ JRikets Ständers Revisorer ofgafvo i detta ämne följande yttrande till Herrar BancoEullmägtige, uti Revisions-Reglementet af dem 26 December 18.22: ’’Efter öfvervägande af hvad Herrar Full* jnngtiges Protocoller och öfrige handlingar innehålla, till upplysning'rörande det i Berättelsens 6 Artikel anmälde Beslut, att fullfölja Banqu,ens byggnadsarbete, enligt samma method, efter hvilken det blifvit, börjadt, nemligen räkning, hafva vi öfverlemna! detta ämne - Banco-ZJtsioltets lietänianden. 655 ne lill Rikets Ständer och deras Banco Utskotts närmare bepröfvande. För vår del hafva vi anseri oss ej kunna frångå de omdömen, sorn af sednaste Banco-Revisorer blifvit Herrar Fullmäktige meddelade, angående bästa sättet för verkställigheten; och utaf de skal H errar Fullmägtige åberopat, ej funnit anleda ning till annan öfvertygelse.
Nederländsk mästare Dietrich, som syntes mig stor i landskap. Jag såg tvenne djurmålningar af Paul Potter – Agar i Öknen, en herrlig tafla och landskap af Caspar Poussin – flera goda Italienare – i synnethet ett sofvande barn af Albano. På vägen från Manheim till Heidelberg besågo vi den berömda trädgården i Schwetzingen, som har åtskilliga vackra partier, men ännu flera dyra och fula orimligheter, och, då den är belägen på flacka fältet, ingen gynnande natur. Den är anlagd af den slösaktiga och smaklösa Churfursten Carl Theodor af Pfaltz. – Vi kommo till Heidelberg först i mörkret. Här öfver d. 14. Denna stad har ett idealiskt skönt läge vid floden Neckar och sjelfva ingången till Neckardalen, hvilken man kallar Tysklands Italien – ”med rätta” – står i min plånbok: – så skrifver man tanklöst. Jag har ju ej sett Italien? får kanske aldrig se det? – Du kan taga detta ad notam, såsom ett litet prof på huru de lärde skrifva. – Hvad beskrifva och bedömma de ej? Och hur många af dem ha sett och erfarit? Tankar och känslor – (second hand, säger Engelsmannen), ur andra till hundrade handen, – huru många böcker fylla de ej? – Men jag vill ej förarga mig öfver mina medbröder i skrået, endast tillönskandes dem, att de, såsom en svinahjord, tid efter annan måtte drifvas till skogs för att lära sig hitta hem igen. – Det var om det vackra Heidelberg jag ville tala. – Till traktens fruktbarhet kan du dömma deraf, att de berg, hvaraf den lilla staden inneslutes, äro höljda af äkta kastanier och mandelträn. Ungefär på halfva höjden af det ena berget, liksom öfverhängande staden, ligger den berömda slottsruinen. De Pfaltziske Churfurstarne byggde i århundraden på detta slott och ha der nedlagt ofantliga summor. Här firade sedermera en Svensk Konung, Carl IX, sitt bröllopp midt i vårens prakt d. 11
Denna summa kan ester min ranka ej pä annat sätt anskaffas än enligt med Stat6-'Utst'oitcrs tillstyrkande, genom ett ytterligare tiMvkl af Riksens Ständers Banque »riol 2 pro» Cents afbetalning pä capitalct sill desi amorterade. —< Men dä Riksens Ständers Banque icke kunnat tillstyrka denna försträcknings-snmma af omkring Z Millioner R:d mäste den pä annat sätt sökas, da äterstär troligen icke mer 2:ne sätt, antingen att uptaga län emot 63? proCents ränta, eller göra nya Nikögäldssedlar lil! denna summas belopp. I förra fallet, eller om Riksens Ständer stkul» le besluta enligt ined Friherre liljencrants project läns »plågande, sä, om desta län möjeligen kunna »hällas, behöfwes hela den as Stars,Uljjkoltel ansiagne sond, endast till ränianS bett,lande, och capital.' skulden blir lika stor. Skulle dctta länproject mauquera eller en, däst en del af Summan undfäs, stannar Stats.Contoiret i mycken förlägenhet för de högst oundwikelige conranre utgifter. Men om detze anie upgisne Finance projectev ej as Riksens Ständer antagas, tror jag icke mera äni ett sätt rist »hällande af de nu i. behof »varande omkring - 778 Den iz December. kring g Millioner R:d Dlco än att räta R ksqälds» Conlvirel urgifwa R-kLgäldo,edlar lili cenna summas belopp dä de 8? proC-mc, jom Sr ts-Urff.tt-r an? siagit om Banque» kunner först äcka summa?'., gar till amorkcrande af denna skuld och a!i ränca undwikcs.
Med den öfvertygelse, att Öfversten af JBornemans Förslag, att en fri dispositions-rätt af dessa slags Skogar borde till Jord-egaren öfverlåtas, i alla afseenden eger företräde framför det hittills följda prohibitiva Systéme, hvars bibehållande, med smärre förbättringar, Committerade tillstyrkt, hafva Riksens Ständer, funnit både för ändamålet tjenligast och med den antagne principen, att hvar och en bör ega hvad han å sin egendom frambringar, mest öfverensstämmande, att egare af KronoSkatte-jord må tillåtas, emot redan uppgifne 224 Underdåniga Skrif velter. vilkor! tillköpa 9ig en fri och oberoende dispositions-rätt öfver alla å deras egor befintliga och framdeles uppväxande Eketrad, med undantag endast af dem, sorn bemälde Ofverste, under defi honom uppdragne besigtning, utmärkt såsom goda och för Flottorna andvändbare, o«h hvilka Kronan bör förbehålla sig, att få i månafbehofvet fälla och afföra , emot betalning efter bestämd taxa, den E. K. M. torde i Nåder låta, tid efter annan, upprätta i förhållande, dels till inhemskaEke■werkets allmänna inköps-pris, dels till det qvantum verke i Cubik-fot, som af hvarje träd erhålles. Vidkommande åter Öfversten af Bornemans underdåniga hemställan, att, i händelse,' vid Ekeskogs-undersökningen, en och annan så beskaffad Ek skulle vara förbigången och icke i Registret öfver förrättningen antecknad, Kronan borde vara berättigad, att, emot betalnings erläggande på förenämnde sätt, äfven använda en sådan Ek; så och emedan, genomett dylikt vilkor, Jord-egarens genom köp förvärfvade dispositions-rätt öfver Ekeskogen skulle ansenligen förnärmas, hafva Riksens Ständer desto mindre kunnat i samma hemställan sig förena, som de af Öfversten förde anteckningar dessutom funnits utmärka så mycken ordning och noggranhet, att någon betydlig förlust å Statens sida icke bör befaras, om eftergift i detta fall får ega rum.
Jag förmodar äfven, att hvar och en, som ej föresatt sig att förfäkta motsatsen, medgifver sannolikheten deraf, att med det betydligare större antal stolar och arbetare, som funnos år 1783 en större pioduct af Vara än J821 blifvit å VäfveriFabrikeme förfärdige. Denna förmodan vinner äfven styrka deraf, att Klädesfabricationen under de sednare 20 åren till qvantiteten betydligen aftagit. År 1800 tillverkades Femhundradesex tusende Niohundrade åttatio Alnar Kläde och år 1821 endast Trehundradefemtiosex tusende Tvåhundrade-; femtioen Alnar. Af hvad nu blifvit anfördt angående förhållandet med väfverierne, och hvilket förhållande hufvudsakligast gäller i anseende till de fleste öfrige betydliga Fabriker, synes med säkerhet kunna slutas, att den så kallade egenteliga fabrikationen,oagtadt de derföre gjorde uppoffringar, under sist förflutna 40 år, icke varit i tilltagande utan snarare aftagit. Att de Fabriksvaror, som nu tillverkas i godhet öfverträffa förra tiders, gäller ej i anseende tili alla fabricater, och bevisar i allt fall endast bättre redskap och ökad arbetsskicklighet. Den aS Juni i f m. Jag förutser jemväl, att man kan invända, att ehuru ej fabrikationen ökats, den vida vigtigare husslöjden betydligen förkofrat sig, i följd af de FörbudsFörfattningar, som till förmon för Fabrikerne, blifvit vidtagna. Denna slutföljd tror jag likväl mindre pålitlig än mången yrkar och påstår. Husslöjder och Fabriker äga efter alla tiders och länders erfarenhet, ej någon ovilkorligen bestämd och direct beröring med hvarandra. Långt innan Sverige ägde Fabriker, tillverkade den arbetande Classen hvad den behöfde af Vadmal och Linne. Norrska bonden i allmänhet gör det under en oinskränkt importlrihet, och i Ryssland, har, under tillåten införsel af utländska Fabricater, Linneväfnadsslöjden uppkommit och lefvererar varor vida öfver landers eget behof.
Boye har emot migarfmärkt, att en hufvudman för greflig att kan underlåta uti anmäla 9 II. 5.2 D t n 7 Juli f. ra. sig vid första anteckningen och låta ättemän intaga ättens säte, samt sedan sjelf sitta såsom fullmägtig för lägre nummer. Men först och främst kan hufvudman icke erhålla pollet såsom fullmägtig för annan ätt, förrän Ridd.-Utsk. är formeradt, och kan följaktligen icke komma i fråga vid Utsktns första tillsättning. Dernäst är det, om han är ensam af sin ätt, t. ex. hörande till de nya ätterna, för honom omöjligt alt få sitta för fullmagt. I öfrigt är det förslag, som är under pröfning, af den beskaffenhet, att det ej gör nagon stor ändring i förfarandet; ty electorerna måste äfven nu utse ordförande. Hela skillnaden är blott den, att de finge ett större antal att välja ibland, till besättande af de öfriga platserna. Frih. Boye: Jag begär blott att få göra några erinrinringar vid yttranden, som jag här hört. Med Gr. Horn delar jag den lijertliga önskan, att vi snart måtte komma till den tid, då våra stående Utsk. måtte försvinna. Jag önskar hjertligen, att Riksd.-Ordn., som af okunniga personer blifvit förblandad med representationssättet, måtte undergå förändring, och att vi måtte slippa våra Utsk. samt vid hvarje vigtigt fall få utse en committé', som bereder hvarje ämne; allt delta i förening med rättighet att, så till sägande, kasta under bordet sådant, som ej förtjenar någon åtgärd. Jag önskar detta högeligen; men intilldess detta skett, måste man förblifva vid det gamla. Nio tiondedelar af dem, som ropa på representationsförändring, göra det derföre, alt våra former icke medgifva en skyndsam behandling af målen; men intilldess en förändring deruti sker, måste vi bibehålla våra Utsk., sådana de äro. Ehuru jag af Hr Cederschjöld fått den upplysning, att, under vissa förhållanden, hufvudman ej får sitta för fullmagt, qvarstår jag likväl vid min mening.
Men sedan Stats-Utskottet sätt erfara, at nägre ibland Fullmägtige, hörande blott lil et Ständ, Uti Loncoirets namn, menför främmande räkning, utan de öfrige Fullmägtiges kännedom, företagit operationer, de der likwäl icke rilstyndat Riksgälds-Lontoirst nägon förlust, sa har Stats-Utstolket, som uti de hittills gällande Instruetioner saknat förbud häremot, ansett nödigt at införa et sädant uti dec nu föreflagne UeZiemente. n Art. z §. Angående LxpeÄance-Löner. Genom 1800 ars Instruktion ar stadgadt, at de som L29§ Den 29 Mars. e. m. som i andra pudllguL Werk hafwa Venster och Löner, blott undfå fyllnaden af hrvad som fordrasför ar under bixpeLtance-tiden njura en sädan Lön; och ar LxpeÄrmce-Lönen minskas i den män en hwar undfär annan publigue Lön, samt uphör nar lika Lön med LxxeLsnce-Lönen erhällcs, sä ar om nä» gon skulle wid annat Werk innehafwa ivo N.d. och wid Niksgalds-Lomoiret i;o R:d., ffulle han, enligt I8c>o ars InLtrukkion, pä LxjxckLNLL-Stat blott erhälla;o R:d. Stats Utssorret har deremot ansett det icke wara obilligt, at om någon wid Niksgälds-Werket, hwars syssla kommer at indragas, wid annat Werk tillika innehar Lön, men sammanlagde
Ett exempel för Sverige, för de flesta välbekant, hafva vi uti lagman Emunds sätt att för Olof Skötkonung framföra folkets klagan. Mångfaldiga gånger kom denna förslagenhet, som ofta förvånar genom sina otaliga utvägar, i tillfälle att uppenbara sig på Island, särskildt då det gälde att öfverlista en fiende eller med finter af allahanda slag bringa en rättegång ur rätta spåret. Så t. ex. hade en man vid namn Bård vändt sig till Snorre gode, och bedt honom åvägabringa förlikning mellan Bård och en af hans förnämsta fiender. Snorre kom om aftonen till samma man och hade Bård förklädd i sitt följe. Under aftonens lopp bad Snorre värden meddela ett förlikningsformulär, som han sades känna. Han meddelade det högtidliga formuläret, der det bland annat heter att “den som bryter förlikningen skall vara som den jagade ulf, så vidt omkring som menniskor jaga ulfvar, christne söka kyrkor, hedningar offra i gudahus, elden bränner, jorden gror, man nämner moder, skeppet skrider, sköldar blänka, solen skiner, snön ligger, Lappen far på skidor, furan växer, falken flyger en vårlång dag med medvind under begge vingarna, himlen hvälfver sig, jorden bygges, vinden växer, vattnet flyter till hafvet och män så korn.“ Förlikningsorden voro så omfattande, att när de voro utsagda och Snorre yppade för värden, att hans dödsfiende var tillstädes, ansåg den förolämpade sig så bunden af den ofrivilliga förlikningen, att allt uppgjordes dem emellan. Med denna listighet kunde ett vigtigt mål förhalas tid efter annan, från thing till thing, tills det utföll till förmon för den brytande parten eller åtminstone icke till förmon för den, som hade goda anspråk på att få rättvisa sig vederfaren. På det viset omintetgjordes äfven de ganska goda garantier mot allsköns förtryck, som Isländarne hade i thingen. En Isländares lif behöfde icke vara enformigt. Det dagliga lifvets arbete afbröts ganska ofta af gästabud, af utfärder, af resenärers ankomst.
Jag vågar på dessa grunder anhålla, att lä. o. Ad. ville för ifrågavrde gagheliga ändamål ställa till K. M:s disposition en summa af 12,000 lldr. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Det må vara, att dessa 12.000 Rdr icke utgöra någon så stor summa, men den är dock ej så all deles obetydlig, och då Statens medel äro så starkt anlitade, som de blifvit det vid denna Riksdag, samt särskildt tor denna Hufvudtitel, torde skäl vara, att så mycket som möjligt spara. Detta synes mig vara ett af de fall, der sådant utan olägenhet kan ske. Jag medgifver visserligen, att vid de flesta tillfällen, då penningar till ett eller annat ändamål anvisas, de äfven komma att göra nytta; men man torde vara nödsakad att inskränka sig till det jemförelsevis nödvändiga, och under denna kathegori tror jag ej detta anslag kan hänföras. Ett ytterligare stöd för denna åsigt henitar jag äfven deraf, att K. M. ej framställt behofvet af ett sådant; och tår jag, öfvertygad att ingen trängande nödvändighet bjuder att bevilja detsamma, anhålla om bifall till StatsUtsk:s förslag i denna puukt. Hr Cederschiöld, Gust.: I motsats till den siste talaren anser jag detta anslag just vara ett sådant, genom hvilket mycket gagn kan vinnas i förhållande till summans ringa belopp. Det skulle nemi. medföra nytta icke blott för dem, som det komme direkt till godo, utan äfven för de lärjungar, som af de förre undervisas. Nu vet enhvar, som har någon erfarenhet i dessa ämnen, på hvilken låg ståndpunkt undervisningen i de lefvande språken står i skolorna, och huru svårt det är att få en lärare, som har endast vanlig skicklighet deri. Jag kan nämna, att jag i somras träffade tillsammans med en lärare i moderna språk, som icke var längre kommen, än att han i Frankrike ej kunde begära det allra minsta, som hau behöfde; han hade dock till åliggande, att sjelf undervisa i franska språket.
Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852; N:o 13, i anledning af väckt motion, om förändrade föreskrifter i afseende å laxfisket i hafvet utanför Listers härad; N:o 14, i anledning af föreslagna ändringar i Kongl. Reglementet för Skyddskopp-ympningen af den 29 September 1852; och Nio 15, i anledning af väckta motioner om tillstånd att fortsätta auktion å landet sednare på aftonen, än genom Kongl. Förordningen den 22 September 1848 är medgifvet. S. D. Föredrogos och af slogos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden: N:o 8, i anledning af väckt fråga om beredande af Gudstjenstsoch Skolelokaler för Garnisons-församlingarne i Stockholm; och " N:o 9, i anledning af väckt förslag om aflåtande af underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, med anhållan, det vederbörande måtte förständigas, att noggrannt iakttaga de i afseende på truppers förskaffande sjöledes gifna föreskrifter. S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 11, i anledning af väckt motion, om rättighet för fordringsegare, att för vinnande af verkställighet å utslag, ingifva desamma till Länsmännen, återremitterades, på grund af dervid gjorda anmärkningar. S. D. Föredrogos och remitterades till Expeditions-Ulskottet de vid Rikets Ständers Elektorers sammanträde för val af Justitie-ombudsman och dess Suppleant den 21 innevarande månad hållna protokoll. Den 28 Januari. Frän Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets nedannämnde den 17 och 24 dennes på bordet lagda Betänkanden: Nio 5, i anledning af väckt motion, angående förändring af v ilkoren för åtnjutande af de åt yngre universitets-lärare anslagne stipendier; 184 Prot.-Utdrag den 28 Januari 1857.
Vi hafva här i stället framför oss en poetisk karakter och vi hafva skaldeverk, i hvilka denna karakter lagt sig temligen öppen för våra blickar; låt oss i dessa se hvem W. v. Braun var, och låt oss der studera hans andes lif.» Här genomgår biografen fullständigt och sakrikt poetens börjande verksamhet vid Carlberg, den skärseld under hvilken skaldskapet utvecklade sig, och den sorg, Braun kände öfver att han icke i lärdomsväg förvärfvat så stort underlag som han ansåg sig behöfva, hvarför han också alltid fortfor att under hela lifvet studera. Han hade i diktandet sökt botemedel mot en sjuklig sinnesstämning och missbelåtenhet med sin verld. (Härefter vidtaga de egentliga omdömena öfver skaldeskapet, och man kan ej med tillräckligt intresse följa Braun som menniska och skald i fall man ej försöker samla, hvad hans förnämsta samtida haft att derom yttra. En sådan företeelse som han utgjorde inom vitterheten, är värd mer än blott smicker.) »Karakteren af Brauns skaldskap», säger biografen, »var åtminstone i hans första diktsamlingar särdeles lätt att angifva; den var öfvervägande skämtsam, satirisk, lekande, stundom yr ända till det uppsluppna.