Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Yidarc har Kongl. Maj:t tillkännagifva, att Dess Befallningshafvande i Ostergötlands län i underdånighet insändt en af utsedde deputerade till Kongl. Majit ställd skrift, hvaruti bemälde deputerade, på grund af dertill erhållet uppdrag, vid ett inför Kongl. Majits Befallningshafvande med länets innevånare hållet sammanträde för öfverläggning rörande den Östra stambanans lämpligaste sträckning, i underdånighet anhållit om nådig framställning till Bakets Ständer, angående medels anvisande till omförmälda stambanas anläggning i den af Komitéen föreslagna rigtning; och hade jemväl från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Kalmar län inkommit ett större antal petitioner med anhållan, att anslag till berörda stambana måtte af Rikets Ständer äskas, men att banan, så vidt möjligt, måtte läggas öster om sjön Sommen. Beträffande nu den sträckning hanan borde erhålla, så, enär Rikets Ständer vid sednastc riksdag gillat förslaget att framdraga Södra stambanan till Nässjö, samt, hvad anginge den väckta frågan att leda Östra stambanan öster om sjön Sommen, på sätt uti den Kongl. Propositionen blifvit omförmäldt, vore upplyst, att betydande lokala svårigheter derför mötte och att banans förläggande i denna rigtning äfven skulle fördyra anläggningskostnaden, hade Kongl. Majit ansett den af Jernvägs-komitéen för ifrågavarande stambana föreslagna sträckning böra antagas. De många vigtiga fördelar, som genom den Östra stambanans anläggning skulle för det allmänna uppkomma, kunde icke af Kongl. Majit förbises. Så länge denna bana ännu icke kommit till verkställighet, vöre Östergötland, en af rikets bördigaste och mest befolkade provinser, med dyrbara industriela anläggningar, betydande jernoch kopparverk samt rika odlingstillfällen, i saknad af all jernvägsförbindelse med det öfriga landet. Den vattenkommunikation provinsen eger i Göta kanal, ehuru för vissa trakter af väsendtlig vigt, kunde dock endast i ringa mån uppväga de fördelar, som en under alla tider af året tillgänglig jernvägskommunikation erbjöde.
Men skulle rwärrom derti! wäljas sä skuggrädda Herrar, ar de icke tvaga fritt säga sin mening, derföre at deras yttrande genast blifwer bekant; sä fruktar jag, ac i alla händelser man icke har mycken nytta at af dem förwänla. Den nyligen stadfästade, wart Tidehwarfs uplysning hedrande, Tryckfrihets-Lagen, gifwer icke heller nägon anledning til inffränkning häruti. Tvärtom lämnar den fullkomlig frihet för hwar och eufoni deltagit i kevision, ar ukgifwa en tryckt berättelse af hwad der sig cildragit uti alt hwad som enligt sakens narur icke behöfwer hallas hemligt. Uti en tidpunkt dä hindrade alla fö retag, som äsyflade at skingra det Egyptiska mörker, som länge swäfwat öfwer Stats-hnshällningen, yrkade flera af Ridderssapets och Adelns wärda Ledamöter publi^irä, til och med af Lgnco-Förwaltningen. Dä detta skedde i en lid, nachmarje försök ar uplysa Nation mäste blifwa uran framgäng, sä kan jag omöjligen begripa, hwarföre Riksens Stander, som nu dertil aga fullkomlig frihet, icke skulle befordra något sä öfwerensstammande med et fritt Folks mäst heliga rättigheter. Herr Lil verstolpe, 6u8t.ik HbrLbam. Jag kan för min del, med den warda Ledamoten Herr kabl-nan, ej dela den farhaga,at de anmärkningar, som förseglade inlemnas til Riddarhus^i-Lkivet, säsom innehallande mer eller mindre förblomerade anmärkningar, rörande Stats-Werkers för - Den 24 Mars. 1057 förwalkning skulle bisättas och möjligen begräfwas» Erfarenheten synes mig fullkomligen »vederlägga den samma. Stats-Werket har, åtminstone under min lefnad, ej stätt Under Riksens Ständers ttLvision, och jag menarat det före 1772 öfwersags, under hemlighets-förbindelse, af Sccrem Utskottet.
Igenom detta beslut uppkom en ytterst vacklande ställning lör RjksDiscontverket, sorn, efter det dagligen varierande förhållandet med Götha Canals lånrätt, måste hastigt öka eller mindska sin utlåning det sednare någon gång till den grad, att Direction orättvist tadlades för mannamån. Till undgående af sådan följd, och för att kunna i regelbunden gång styra RiksDiscont-rörelsen, har Oirectionen med ledsnad nödgats inskränka sig derhän, att en alltför ringa del af den år 1812 beviljade villkorliga tillökning blifvit nyttjad, och deremot en ej obetydlig del af maximi-summan blifvit för Götha CanalDirections möjliga behof lemnad oanvänd. I en tid, då klagan öfver lånbrist är så allmän, har BancoUtskottet trott sig böra tillse, att tillgången icke må vara mindre än den som år 1812 redan ansågs oundgänglig. Och då Utskottet icke kunnat ogilla RiksDiscontDirectionens betänklighet, att använda en tillgång, som nästa Discontdag kunde försvinna, har Utskottet, för att bereda en stadgad visshet att påräkna (utan någon betydlig ökning af maximi-summan) medgifvit, att 300,000 R d af den summa, som, enligt 1809 års beslut, skulle hållas i beredskap åt Götha CanalDirection, får af RiksDisconten till utlåning användas, men icke deröfver — om än CanalDirectionens Disconträtt vore helt och hållet obegagnad. Om maximi-summan antages till 5,000,00c, så får RiksDisconten nu använda 4,500,000, men aldrig mer} och om någon Den 3 Juni. e. m. j 01 gång, tvärtemot hvad hitintills inträffat, CanalDirectionen disponerade hela sin lånrätt, 800,000 R;dr, vore. under de dagar sådant skedde, maximi-summan 4,200,000.
Deputerade gjorde anmälan af det hinder, som wid Revisions-arbetet stall haswa mätt, dymedelst, alt Räkenstaperne i owänrad långsamhet stola inkommit, m. m.; sa har Öfwer-Directeuren Rönbeck uci häröfwer till Kongl. Maj:t afgifwen underdånig förklaring af den 20 sistlcdne Martil anfört orsakcrne, hwarföre ej mindre samtelige Commisiariaternes an Krigs-FörwaltningsCommitteens återstående Räkenstaper än icke blifwit tili Rev-ston a wcderbörligt ställe ingjfne, wara i:o. Att de ststa Redogörelscrne icke hunnit bringas i den ordning, att de kunnat asiämnas: 2:0. Att de Redogörelser, som redan äro och länge warit färdige, icke kunnat umbäras för göromalens handläggning i det Werk, hwars styrelse Kongl. Majrt i Nader behagat O wer-Directeuren anförtro; samt z:o. Att sa manga Krias - Rä-enstaoer redan hos Kammar-Rätten äro samlade, mc ten högst sannolikt hwarken saknar eller än lärer sakna sytzlosättning för den till desse Räkenstapers granstning an, tagne Betjening. Beskaffenheten af de gjöromal, som alltid mött, och förmodeligcn också alltid stola möta, wid afstukandek af Räkenstaver i sadane Werk, som under krig hast Armeers förnödenheter att besörja, stal! wara sadan, att det icke star i mensklig förmåga, att med wischel beräkna den tid, som dertill erfordras.
Jag tror, att om man drifver den satsen för långt, att en rättighet skall styrkas med bevis i form af handlingar, för att vara gällande, så kommer man till de aldra farligaste resultater. Den dag kan komma, mine Hrr, då någon stiger fram och yrkar, att all arfsrätt måtte helt och hållet upphöra och all egendom indragas till slaten. Denna kan ju ock vara ibland de nya idcer, som gå lill sin utveckling. Jag 414 Den 1 Mars f. ra. känner lill och med i allmänhet vältänkande menniskor, som drifva denna sats. Den skulle också kunna vinna 3:ne Stånds löst för sig. Men vore detta ett lagligt beslut, derföre att allmänna lagen, som stadgar huru arf skall delas, kan af 3 Stånd förändras? För min del skulle jag tro, att ett sådant beslut innebure ett uppenbart våld å äganderätten. Jag afstyrker bifall till Utsk:s förslag. Ilr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller, alt det prot.utdr., sorn lärer hafva ankommit från PresteSt. mätte blifva uppläst och jag derefter återtfå ordet. I anledn. häraf upplästes det af PresteSt., enligt prot.utdr. af d. 26 sisth Febr., vid pröfningen af StatsUtsk:s förevarande utlåt, fattade beslut, innehållande: ”Med bifall lill hvad Utsk. tillstyrkt i afseende på K. M:s i ämnet aflåtna nåd. propos., fann Ståndet för godt utlåt, i öfrigt afslå, enär Ståndet ansåg vederbörande kyrkors ägande rätt till de s. k. Halländska kyrkohemmanen numera vara så bevisad och ådagalagd, alt någon allmän undersökning derom icke är behöflig; äfvensom Ståndet ansåg dels någon öfverenskommelse, åsyftande hemmanens afhändande från kyrkorne genom skatteköp, icke vara med kyrkornes äganderätt förenlig, dels ock kyrkohemmans-åboernes rättmätiga fördelar genom de nu gällande höga författningarne fullkomligt betryggade.” H. Ex. Hr Gr. o.
Utlåtande, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 41, t fråga om ytterligare anslag till uppförande af cellfängelser. (U. A.) Detta betänkande, — deruti Stats-utskottet hemställ!, att Rikets Ständer måtte, för uppförande af fängelser efter cell-systemet, utöfver hvad vid 1840—1841 årens riksdag dertill anslagits, anvisa ett ytterligare belopp af 600,000 r:dr, att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850; dock att de å äldre anslagen reserverade medel, hvilkas begagnande lill fortsättning af redan påbörjade fängelse-byggnader, utan hinder af den vid 1840—1841 årens riksdag stadgade fördelning emellan läns-, stadsoch härads-fängelser, Rikets nu församlade Ständer medgifvit, borde, i den mån dessa medel blifvit till andra än vid ofvannämnda riksdag bestämda ändamål använda, af nu anvisade belopp varda godtgjorda, så att den ursprungliga fördelningen blefve bestående, — har blifvit af Borgare-ståndet godkändt, men af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Bonde-stånden, hufvudsakligen på de skäl, som här nedan omförmälas, återremitteradt.
– Nej, det vet jag inte, säger tomten, och inte rör det mig häller. Det blir, som det är i alla fall. Det blir, som det är. Och tomten nickade långsamt. – Jo, de påstå, att jag sitter i konsistorium, och att Äolus står här utanför och väntar, och att det är därför det blåser utanför alla domkyrkor. Men jag sitter inte i konsistorium jag, det är just felet det. – Det fattades bara det, brummade tomten. – Men vänta mig, säger Mefistofeles och slår kappan tillbaka, så att det röda bröstet glänser i mörkret, vänta mig. Jag kommer nog dit, hvad det lider. Tomten bara skakar på hufvudet: – Det blir, som det är, säger han. Det blir, som det är. Och den gamla tidens tomte fryser och drar igen rocken och tittar snedt på Mefistofeles, som han inte kan begripa. Och så sitta de där och munhuggas i mörkret, och ingen ser dem, inte ens torn-Pelle, som tutar ut öfver deras hufvuden en gång i kvarten. Men då börjar det att röra sig där nere, och midt emot tornet komma arbetarne fram med verktyg i händerna, och de gå till dagens arbete, och de rifva och rifva på ett stort gammalt hus, som ligger på en backe midt emot tornets glugg. Och de säga till hvarandra: – Här skall den nya universitetsbygnaden stå. Och Mefistofeles ler och slår på sin värja, och baretten sitter käckt på hans kloka hufvud: – Hvad säger du om det, gamla mullvad? Hvad säger du om det? Det nya universitetshuset. – Det blir, som det är, säger tomten. Det blir, som det är. Tror du, att den gamla anden dör, för att de gamla bygnaderna falla. Nej, du förbannade slughufvud, den gången var du för naiv. Nej, du, när de gamla bygnaderna falla, då flyttar jag in i den nya. För det är meningen, ska jag säga dig. Och tomten rätade upp sig ur sin sammankrumpna stälning. – Här är det jag, som styr öfver människorna.
St:s rätt att sig beskatta iakttagen; men man inflyttades icke småningom på ett helt annat regeringssätt än det, vi antagit och besvurit; ty svårligen lärer det kunna nekas, om man vill vara uppriktig, att om detta skall fortgå, blifva Ständerna slutligen regerande, och det var icke den utveckling, man borde vänta af vårt constitutionella statsskick, ej heller är det, hvad någon kan önska, som vill se friheten bevarad i den constitutionella monarkien, och derjemte bibehåller något minne af 1720 års regeringssätt. Jag har icke anfört detta för att här föranleda en onödig öfverläggning om principer. Jag har förut gifvit tillkänna, att min svaga hörsel numera hindrar mig att ingå i den muntliga discussionen. Jag vet, att jag icke öfvertyga!1 någon, som ar af motsatt tanka; men vid 60 års ålder ålman pligtig att hafva fattat bestämda begrepp om statens vigtigaste angelägenheter, och man är äfven skyldig att oförtäckt uttala dem. Dessa tankar må för min räkning stå i prottn, såsom min reservation mot tidslynnet. Jag anhåller om återremiss af betänk, och att detta yttrande må densamma åtfölja. Den 38 Augusti. 3o7 Hr Breitholtz, Claes Joseph, uppläste följande: Då jag är den, som först satt i fråga behofvet af anslag till kustpiecer eller bombkanoner för kustförsvaret, anser jag mig äfven böra begagna detta tillfälle att för de ledamöter af R. o. Ad., som tilläfventyrs icke äga kännedom om dylika piecer och deras verkan, redogöra för mina motiver till den af mig väckta fråga. Redan för 12 år sedan utkom i Frankrike en afhandling om nyttan och fördelen att, uti sjökriget och för kustförsvaret samt under vissa omständigheter äfven vid fästningars anfall och försvar, använda den s. k. horisontella elden utur mycket grofva kanoner eller långa mörsare med ihåliga projectiler, eller, med andra ord, att för nämnde ändamål införa, hvad af författaren, då bataillonschef vid artilleriet, sedermera öfverste och deputerad, kallades bombkanoner.
Dessa personer underhållas väl af en del jordegare, men andra undandraga sig sådant, emedan kostnaderna i och för flygsands-planteringen ändå vore ganska kännbara; och ehuru man kunde säga, att den olägenhet, flygsandsfålten förorsaka , icke vore allmän, utan local, trodde Herr Friherren, att bemödandet, till förekommande af ett. stort ondt, nu, liksom* dylika fall vid andra Riksdagar, borde af Staten understödjas, samt yrkar, af sådan an - Bevillnitigs-TJtskoltets Betänkande ffl.o So. i<j ledning, att ej mindre, lill lättnad för de nu i ofvannämnde egenskap anställda personer, än till möjlig uppmuntran för andra till antagande af dylik tjenst, 'vaktare af flygsands fälten i Halland måtte befrias frun Bevillning, Då denna fråga, i anledning af Remiss, lill öfverläggning förekommit, liar Utskottets Ledamot, Herr Wirgin> gifvit vid handen: att man i Halland med svårighet funnit personer, som velat åtaga sig vården om planteringar m. m. å flygsandsfälten; att, sedan serskilda hus bredvid dessa blifvit uppförda, dylika vaktare nu äro anställda till ett antal, som för det närvarande utgör 8, men torde komma att uppgå till högst 12 personer; att en ringa lön af 3 till 5 tunnor spannmål är för dem hvardera anslagen, samt att deras vilkor således äro ganska knappa, emedan lillgränsande ■jordegare äro så betungade af arbeten vid nämnde planteringars anläggning m. m., att de ej vilja eller magta bekosta ett fullkomligen tillräckligt underhåll för meranämnde vaktare. I betraktande af sådant allt, och då verkliga behofvet af ifrågavarande lindring blifvit styrkt, samt antagas kan, att densamma kommer alt i sin nion bidraga til 2Q Bil. till Bevillnings-Utskotlets Bet.
Cederström i spetsen, som vöre till den grad Rårdnaekadt, att det icke besvarade någon enda remiss från ^Stånden, utan lade alla Ståndens remisser under bprdet, På 3o Den i December. detta sätt lunde jemväl alla de andra Utsl:n förfara, oell någon utväg af böter eller fängelse, för att tvinga Utsktn att fullgöra sina pligter, är visserligen icke i grundlagen stadgad; men i ett sådant högst oförmodadt fall förmodar jag, att RiksSttn begagnade sin magt att anmoda sina electorer att omvälja Utskm, och mig skulle det icke förundra, om en sådan fråga väcktes i afseende på ett Utsi., hvars majoritet, såsom Constil.Utskts, öppet trottsar RiksStm. Emedlertid har Constit.Utsk. nu lemnat ett svar, och det är vid innehållet af detta, som anmärkntr blifvit gjorda; och jag vill ej annat förmoda, än att, om R. o. Ad. anser desamma föranleda till återremiss, Constit.Utsk. finner sig pligtigt att inkomma med ett svar derå. Måhända vidblifvadå Utsk, den tanka, det nu yttrat; men jag frågar: är det då ej Ständernas rätt ■,— och om talmän äro med dem ense, huru skola de kunna hindras från utöfvande af denna rätt —att uppgöra andra voter:spropos:r till förstärkt Utsk., än dem Constit.Utsk. behagat framlägga? Hvartill tjenar då Ulsk:s förmenta magt? Eller visar icke detta absurditeten af Frih, Cederströms grundsats? Hvad dermed vinnes är således endast tidsutdrägt och spridande af förvillade begrepp om grundlagen, de enda resultat, jag förnummit af Constit.Utskts verksamhet, sedan Frill. Cederström blef dess ordförande. Med Gr, Frölich instämmer jag ang:de motiverna för 81 § Reg.F.; men i sednare delen af Hr Gr:s anförande kan jag icke förena mig.
Man för naturligtvis med sig en anteckningsbok med almanack, på hvars första sida egarinnans namn står; i en sidoficka kan man ha visitkort. I boken inför man sina tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag frän alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör utgifter och dagligen i korta drag dagens händelser. Äfven är synnerligen praktiskt att i början af boken införa en förteckning på alla de saker, man tagit med sig på resan. * * * Som just i sommar helt visst mången af våra läsarinnor sträcker färden till Paris, den stora verldsstaden vid Seine, hvilken med sin storartade exposition för närvarande lockar hundratusenden och åter hundratusenden främlingar, vilja vi afsluta denna lilla uppsats med att lemna några praktiska vinkar för ett fjorton dagars uppehåll i Paris. För den, som reser till Paris för att vistas der en kortare eller längre tid, är det alldeles nödvändigt att hafva någon kunskap i franska språket, liksom man bör på förhand hemma noga studera en plankarta öfver den stora verldsstaden med dess omnibusoch spårvagnslinier. Bästa restiden är under vanliga år maj månad, ty då äro teatrarna ännu icke stängda, vistelsen i Paris är då angenämast, och man blir i tillfälle att få se riktigt pariserlif på boulevarder och promenader, som då uppsökas af hela den eleganta pariserpubliken. Dertill kommer, att just i maj månad öppnas och visas » le Salon », den årligen återkommande konstutställningen. För i år gäller emellertid ett undantag, då expositionen först under högsommaren kan hinna blifva fullständig och helt i ordning. Ensamma damer kunna, om de ej i sätt och drägt sticka af mot andra, visa sig allena nästan öfver allt med undantag af på aftonkonserterna i sommarlokalerna och på de billigare platserna i sekundateatrarna. I sällskap med andra damer kunna de mycket väl till och med sent på qvällen gå på gatorna. Parisaren är alltid synnerligen höflig och oroar endast i ytterst sällsynta fall en dam, som går sin väg lugnt och stilla fram. Dessutom må anmärkas, att kuskar, omnibuskonduktörer och sergeants de ville i regel äro utsökt artiga och förekommande, allrahelst dä de hafva en främling för sig, hvilket de naturligtvis genast förstå af uttalet.
Grediten uppkommeri naturlig väg, genom ökad produclion, industri och varuafsättning; den utvidgas och befästes genom redlighet, förstånd och ordentlighet hos dem, som den begagna; 5a II. ' 3*" 36 Den 2 December f. m. och det är på detta sätt allena, sora jag önskar och hoppas, att den jemväl i Sverige skall återupplifvas och befrämja Nationens ekonomiska förkofran, hvilket i min tanke ingalunda är att förvänta af sädane Discontlnrättningar, som i sjelfva verket äro föga annat än fattigförsörjningar, och snarare befordra lättja och slöseri, än idoghet och god hushållning. Herr Rosenblad: Om jag ej lyckats bevisa, att BancoIJtskottets afsigt varit, att lifva och understödja näringarne, utan åsidosättande af säkerhet för Banken och ordning i myntväsendet, skulle jag verkligen vara villrådig, att å nyo uppstiga. Jag skall dock inskränka mig, att endast anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition å irsta momentet med den förändring, att ordet högst borttages, och att i stället för 4 månader sättas 3 månader. Jag hoppas äfven, att Herr Hegardt instämmer med mig i denna förändring. Enligt Riksdagsordningen kan proposition till bifall å Utskottets Utlåtande ej bestridas, och efter 2:ne dagars discussion synes denna begäran icke eller vara förmäten, hälst jag ej nekar Herrarne af den motsatta meningen, att i Contra-propositionen få införa hvad som hälst. Ett annat sätt att gå tillväga, sedan man borttagit en hel dag med 5 rader af första momentet, då vi hafva 18 momenter att genomgå, kan Den i December f. m. jag ej finna öfverensstämmande hvarken med RiddarhusOrdningen eller Riksdagsordningen, samt den skyndsamhet vi böra iakttaga. Jag anhåller således om bifall å Utlåtandet med den lilla förändring jag föreslagit. Herr Munck aj Rosenschöld: Jag kan ej undgå göra några anmärkningar vid Herr Hegardts emot mig personligen ställda yttrande.
Frug or till pröfning och afgörande. §. 1. Af skäl och anledningar, som Fullmägtiges Frotocoll för den 4:de nasti. September upptager, hafva Banco-Fullmägtige låtit föranstalta om en öfversättning af Statuterne för åtskilliga utländska Banker, samt att denna samling finge på Bankens bekostnad till trycket befordras. Arbetet är i dessa dagar färdigtryckt, och få Banco-Fullmägtige underställa Högi. BancoTJtskottets närmare bepröfvande, huruvida det icke må finnas lämpeligt att, utaf Upplagan, som utgör 1000 Exemplar, utdelning må ske till Riks-Ståndens satnteiige Ledamöter. §. 2. Enligt 1823 års Banco-Reglementes 4:de Artikel, 1 Afd. 5 §., får vid upphandling af myntbara metaller, Guld ej beräknas annorlunda än i det förhållande till Silfver, söm uti Bankens Räkenskaper är antaget; det vill säga: 94 skillingar, eller 1 R:dr 46 sk. Silfver på hvarje Specie-Ducat. Följden af detta stadgande har varit och rnåste blifva, att inga eller åtminstone ganska ringa qvantiterer i Guld till Banken lefvereras då Guldets värde i sednare tider så stigit, att en Ducat nu kan anses motsvara minst g8 å 100 skillingar Silfver. Förrådet af Guld i Bankens General-Cassa uppgick efter 1827 års Bokslut till ej mera än 5319 Ducater, hvaruti inriebegiipne 2564, sorn ut D gjorde 42 Berdt t dse gjorde Stats-Verkets och Kongl. Myntets behållningar på Räkning i Wexel-Banken. Bankens egen Tillgång alltså blott '2,755 Ducater, samt dessförutan , enligt hvad samma Bokslut visar, omyntadt Guld 239 Ducater. — Det kan ej betviflas, att så framt förhållandet emellan Guld och Silfver blifver efter en riktigare grund bestämdt, lefverancer äfven af det förra slaget kunna med lätthet erhållas.
Det är upgjordt af DistriktChefen, och Chefen för nämnde Styrelse har i Utsk. förklarat alt detta företag var bland dem, som förtjenade Statens understöd. Gr. Hamilton, Malcolm: Utan att på något sätt vilja bestrida alt Staten bör understödja allmänt nyttiga företag, tror jag dock, att det ifrågav:de ej kan till sådana hänföras. Jag bar icke motsatt mig det beviljade anslaget af 100,000 Rdr, som ställdes till K. M:s disposition för dylika ändamål, och jag anser derigenom allt vara gjordt, som i detta afs:de bör göras. Jag vill icke motsätta mig detsamma, emedan jag tror det ej går an att sluta för tvärt med en gammal praxis; men att ytterligare understödja särskilda odlingsföretag anser jag ej lämpligt. Det är tydligt att, om R. St:r så förfara, skola vid hvarje Riksdag ansökningar i mängd inkomma, och flera i samma mån som R. St;r visa sig benägne att dem bifalla. I afs:de å denna punkt särskildt, är det visserligen föreslaget endast alt lemna ett lån, men som dock måsta medföra förlust för Staten, emedan räntan på odlingslån är ganska låg; och om det är en stor vinst att få 2,400 t:lid odlingsbar mark, så är det väl ock en förlust att blifva af mod jernbruk och qvarnar m. m. Afven på denna grund, men i synnerhet af de skäf jag förut anfört, anhåller jag om afslag å den föredragna punkten. Efter först till bifall och sedan till afslag å förevtde punkt framställde propos:r, sorn besvarades med blandade Ja och Nej, blef förstnämnde propos. förnyad och åter besvarad med Ja och Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordhden förklarade det han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Gr. Hamilton begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.: Den som bifaller 43:dje punkten af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 158, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder nämnde punkt af R. o. Ad. sfslagen.