Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förlikning-komitéer, om inrättande af, samt om föreskrifter för deras och Gode mäns eller så kallade skiljomäns verksamhet. II. R. 156. XI. B. 428, 436. A. 438. Förmånsrätt för sockenmagasiner, angående. Förmyndare-kammaren i Stockholm, angående ändringar i Kongl. Instruktionen d. 9 April 1856 för. VII. B. 47, 310. A. 379, 487, 534. Vin. E. 103- Förråder, Flottans i Karlskrona, om anställande af en fullständig inventering å. — Arméens och Flottans samtliga, om utverkande af nådig befallning till vederbörande embetsverk att meddela Stats-Utskottet general-förslag öfver. XI. B. 4. A. 5. Försvarslöse oell till allmänt arbete förfallne personer, om tillägg till och förtydligande af 2 kap. 6 § 1 mom af Kongl, stadgan den 29 Maj 1846, angående. IX. B. 4. A. 36. Försvarsverkets reorganisation, på Folkbeväpnitigens grund, om uppgörande af förslag dertill genom Stats-Utskottet eller genom en af medlemmar från Arméen och Representationen sammansatt komité. II. 318, 539. R. 545. XI. B. 394, 399, 403. A. 410. — fullständigare ordnande, om verkstälda utbetalningar af lyftade kreditiv-medel för. Se Kreditiv-medel. Försvarsväsendet, om nedsättande af en komité för behandlingen af dertill hörande frågor, i en för hela Rikets försvarsväsen åsyftad plan. n. 346. R. 551. XI. B. 394, 399, 403. A. 410. — Se äfven Landtförsvaret, Landttrupper.
St:r hafva här framställt något slags bevis derför att theaterns verksamhet till konstens utbildning icke motsvarat de anspråk, som med afs:de på theaterns anvisade betydliga tillgångar skäligen kunna derå framställas, ty något bevis härför finnes icke; och skulle man åberopa hvad man haft tillfälle se och höra, då theaterns chef inbjudet R. St:r att åskåda en föreställning, som egde rum af theaterns elev-personal, så mäste jag bekänna, det mitt ringa konstsinne uppmanar mig att bestrida sanningen af hvad StatsUtsk:t har anfört; ty då visade sig, hvad d eeleverna beträffar, att konstens utbildning gått ganska långt och väl kunde sägas motsvara de anspråk, man med fog eger både på lyriska scenen och talscenen. Jag skulle således anse lämpligast, om en sådan framställning som denna helt och hållet uteblefve, och det så mycket heldre som, ehuru R. St:r beviljat 75,000 rdr och dertill kommer recetterna af theaterns representationer, inkomsterna dock ej äro tillräckliga, utan K. M:t måste för theaterns bestånd bidraga med en ganska ansenlig summa; hvaraf naturligtvis blir en följd, att K. M:t, om också icke något annat skäl vore för handen, men som jag icke vill antaga vara förh:det, skulle, af ren önskan att minska sitt egna tillskott till denna institution, försöka vidtaga alla möjliga utvägar för att inskränka utgifterna, utan att derigenom förstöra institutionen. Jag tillstyrker att ifrågav:de punkt måtte afslås. Efter härmed slutad öfverläggning, gjordes först propos. å bifall till Utsk:ts förslag, dervid svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo VI B. 33 _ 516 D e n 26 M »j e. m. med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 12:te punkten.
M. föreslagit, rör:de förändring i sättet för räntornas utgörande. I afseende åter på frågan om markegångsprisens bestämmande, så blef äfven den med några mindre betydande förändringar bifallen. Den andra delen af frågan, ellör den, som rörde sättet för räntornas utgörande, var således genom K. M:s och Ständernas beslut så afgjord, att endast verkställigheten deraf återstod. Det förundrar mig derföre, att, då förhållandet är sådant, och då en delegation af R. Sius rätt beslutit, att under åtal försätta Konungens rådgifvare, för underlåten verkställighet af K. M:s och Ständernas sammanstämmande beslut i afseende på sältet för räntornas och tiondens utgörande, R. o. Ad. nu skulle anse sig böra fatta ett beslut, som förklarar att detta K. M:s och R. Stms beslut icke hade bordt eller kunnat verkställas annorlunda, än i sammanhang med de öfriga delarne af K. M:s vid förra Riksdagen framställda Propos. Huruvida nu detta beslut redan bordt vara verkställdt, beror på riksrättens pröfning, och jag afhåller mig för den skull från allt omdöme derutinnan. Men jag kan icke underlåta att tillkännagifva, det jag anser alt ifrågavartde beslut åtminstone bade kunnat verkställas. Ty det synes så väl af K. M:s Propos., som af R. St:rs beslut, att denna del af frågan icke gjorts beroende af något annat, ån på sin höjd frågan om markegångsprisens bestämmande, hvilket skulle ske efter ett medelpris, upgjordt i förhållande till persedlarnes värde. Ty innan ett sådant medelpris vore bestämdt, kunde naturligtvis icke någon lösning derefter ega rum.
Då emellertid berörda stadgande funnits af erfarenhet nödvändigt, på det att icke, under den längre tid fideikommisstvister kunna pågå, bevillningen måtte falla i glömska, hvilketlätt kan inträffa, i synnerhet då innehafvaren genom slutlig dom förblifver i orubbad besittning af egendomen, har Utskottet, som icke heller finner det obilligt, att innehafvaren, hvilken under tiden åtnjuter afkastningen af fideikommisset, tillsvidare ansvarar för bevillningen, då denna ansvarighet naturligtvis måste upphöra i och med detsamma fideikommissrätten blefve honom frånkänd, icke kunnat å Herr Friherre Sprengtportens berörda framställning tillstyrka bifall. § 20. Den bevillning, som enligt § 20 för närvarande är stadgad för anträffadt fynd med fyra för hundra af detsammas värde, så vida detta uppgår till 1,000 R:dr, har Utskottet ansett böra nedsättas till likhet med hvad här förut blifvit föreslaget, i afseende å bevillning för gäfva, testamente, fideikommiss och arf, eller en för hundra; hemställande Utskottet att Rikets Ständer måtte härtill lemna bifall. § 23. De skäl, som kunna anföras både för och emot beskattningen af karaktersfuilmagter, hafva riksdag efter riksdag, då fråga varit å bane om denna beskattnings afskaffande, blifvit återupprepade och ytterligare utvecklade, och Utskottet, som delar den åsigt, hvilken finner denna beskattning olämplig, tror sig endast behöfva till hvad i ämnet förut är anfördt tillägga, att om beskattning för ifrågavarande utmärkelser skall qvarstå, den följdrigtigt bör utsträckas äfven till sådana utmärkelser, som utdelas af åtskilliga för hvarjehanda nyttiga ändamål stiftade inrättningar, Sällskap och Samfund, såsom Hushållningssällskapen, Patriotiska Samfundet, Brand mrsäkrings-inrättningarne, hvilkas belöningstecken kunna offentligen bäras.
med hälsningen, att brudgummen skulle Idun hyser förhoppningar att inom den närvara bjuden » välkommen », andra gången mare framtiden kunna få pryda sina spalter med » mycket välkommen », tredje gången » så den unga hjältinnans bild, som helt visst lifligt mycket, mycket välkommen ». Ju närmare torde intressera svenska kvinnor. man kom gården, dess ifrigare galopperade dessa brudsvenner fram och åter på sina Dam föreningen ' Stjärnan *. I dessa dasvettdrypande hästar, till dess slutligen hela gar för femton år sedan samlades några unga tåget svängde in genom grindarne. flickor i ett hem här i Stockholm, hvarvid de I Sverige och Norge voro då, såsom på beslöto att bilda en förening med syfte att verka i välgörenhetens tjänst och att vid sammankomsina ställen ännu i dag, grindar och gaflar ster sysselsätta sig med diskussion öfver uppprydda m e d granruskor, ursprungligen på ställda frågor, med sång, musik och läsning. det att trollen därmed måtte bortskrämmas. Föreningen, som erhöll namnet Stjärnan, har allt Och öfverallt i norden i det sextonde årsedan dess fortsatt och växt ut. Under alla åren har den till julen utdelat kläder till fattiga barn; hundradet — vare sig under tak af strå, sistlidne jul erböllo 23 barn full beklädnad. koppar eller tegel — tittade då från en Under det gångna året har föreningen haft eller annan solbränd ruta, från någon glugg sjutton sammanträden; sex af dem ha ägnats åt eller en springa ett nyfiket, blossande andiskussion. Ämnena, som de unga damerna valt, må ju här anföras: Hvad bör en ung kvinnas lete ut på tåget. verksamhet vara? Förlåtelse, ansvar och ansvarsDet var bruden, som späjade efter sin känsla. Inre och yttre skönhet. brudgum. För närvarande räknar föreningen 36 medlemTy lyckades det henne på denna dag att mar. Ordförande är fröken Jeanna Drake. 1 osedd först få honom i sikte, skulle hon, lördags firade Stjärnan å Hamburger Börs sin femtonde årsfest under den mest animerade enligt allmänna folktron, vara den af de stämning. två, som finge makten inom huströskeln. Makten var ljuf, men den måste hvila För värnlösa unga flicJcor.
För den rörelsemateriel, eller de lokomotiver oell vagnar m. m., som å denna bandel vid 1858 års utgång var anskaffad, är redogjordt i den särskildt åtföljande berättelsen öfver trafikens bedrifvande under samma år. Å den färdiga banan emellan Götheborg och Wårgårda pågingo äfvenledes under året åtskilliga kompletteringsarbeten, af hvilka de hufvudsakligaste voro fulländningen af stationshusens inredning och doseringarnes stenoch torf beklädning i den stora skärningen vid Krösekullen, mellan Floda och Alingsås stationer. De gynnande omständigheter, som påskyndade järnvägsbyggnaden i Skaraborgs län under år 1857 och hvilka jag redan omnämnt i min redogörelse för samma års arbeten, gjorde det möjligt att redan under 1858 till största delen afsluta terrasseringen emellan Falköping och Töreboda, ehuru åtskilliga arbetsdryga ställen å denna linie förekomma, såsom vid Thorbjörntorp (j mil norr om Falköping), der tvenne skärningar af tillsammans 12.000 kubikfamnar blifvit" verkställde, till stor del genom orstensberg, och vid Skultorp, der jernvägen på en längd af 700 fot och till ett djup af 20 fot måst sprängas genom en från Billingen utskjutande ås af kalkberg. De färdigterrasserade bandelarne å denna sträcka utgjorde en sammanlagd längd af 1 f mil, och 40,000 kubikfemnar jordflyttning hade för detta arbete verkställts. Vid Thorbjörntorp utfördes äfven omrigtniug af ett icke obetydligt vattendrag och i trakten af Waliltorps kyrka blef, för omrigtningen af den så kallade Bauta-ån, en kanal af 1,700 fots längd utgräfd. Ofvanför Falköping intill den 1,34 mil derifrån belägna stationen Stenstorp är terrängen temligen genomskuren af vattendrag och jernvägen passerar icke mindre än 7 större och mindre broar på denna sträcka. Den största af dessa broar är den i närheten af Wahltorps kyrka, öfver Hornborga-ån; landfästena, som vid 1858 års utgång voro i det närmaste uppmurade, äro till nedre delarne af granit, till de öfre af sandsten med ett afstånd från hvarandra af 75 fot.
Antalet af dessa lägre elementarläroverk för flickor föreslår jag till 24, eller vid pass tredjedelen af antalet elementarläroverk för gossar, högre och lägre sammanräknade. Af dessa skulle sju ega en större lärostat och förläggas: ett uti Stockholm, som redan eger en normalskola för flickor i förening med seminariet, uti Göteborg 2:ne samt i Norrköping, Malmö, Carlskrona och Gefle, hvardera ett. Sjutton skulle få en mindre lärostat, och föreslås att förläggas, ett i hvardera af följande städer: Upsala, Lund, Jönköping, Calmar, Örebro, Linköping, Christianstad, Wisby, Falun, Hernösand, Carlstad, Nyköping, Westerås, Udde - 28 Motioner i Presle-Slåndel. N:o 17. valla, Wexiö, Mariestad och Wenersborg. Uti en icke aflägsen framtid borde allt flera städer med sådana elementarläroverk komma att förses, och är ofvanstående förslag uppgjordt med fästadt afseende på såväl städernas folkmängd, som på en billig fördelning på de respektive stiften och länen. Mot förbindelse, att kommunen på sin bekostnad anskaffar lämplig skollokal, föreslås, att Staten beviljar åt hvarje af de sju läroverken med högre lärostat, för en gång, till materiel 1,500: — samt årsbidrag 4,500: — och till hvarje af de 17 med lägre lärostat, för en gång, till materiel 1,000: — samt årsbidrag 3,500: — summa för en gång, till alla 24 läroverken 27,500: — summa årsbidrag till d:o d:o 93,000: — Till Chefens för Kongl. Ecklesiastik-departementet disposition i och för inom Departementet ökade arbeten i följd af denna nya del utaf undervisningsverket, ställes ett årligt anslag 2,000: — Hos Kongl. Maj:t anhålles i underdånighet om utfärdande af skolstadga och läseordning, om bestämmande af de städer, der läroverken skola upprättas, och om vidtagande af öfriga erforderliga åtgärder. Skolstadgans och läseordningens fullgörande öfvervakas utaf en af Kongl.
Äfven föreställer jag mig, att bodmeriafgiften elier premien utgifves icke blott för att lemna en tillfällig försträckning, utan också för att i någon mån betacka den fara eller skada, som kan träffa de förbodmade föremålen. Ingenting synes derföre vara naturligare, än att långifvaren af bodmerilån också får vidkännas en proportionerlig andel af de bidrag för gemensamt haveri, som kunna blifva de förpantade föremålet) ålagda. 3:o mot 176 §: jag anser, att i denna § den föreskrift ej bort saknas, att befälhafvare och besättning, så vidt möjligt är, och framför sjelfva bergningen af fartyg och gods, draga försorg om passagerares räddning. I afseende på laga domstol och rättegång i sjörättsmål instämmer jag i de anmärkningar, som Friherre Leijonhufvud mot Utskottets från Kongl. Maj:ls afvikande förslag anfört.» Deruti Herr Prosten Bergvall, i afseende å 176 §, och Riksdagsfullmägtigen Paul Hedström från Wester-Norrlands län, i afseende å 123 §, sig förenade. 6:o. Af Herr C. Ii Carlson: »Emot Utskottets beslut i följande punkter får jag mig reservera : vid § 14: »Redare äga tinga sig skeppare» säger gamla sjölagen, och jag kan icke finna någon anledning hvarlöre en sådan redarnes naturliga rätt, nemligen att tilloch afsätta befälhafvare å deras fartyg, icke äfven i den nya lagen skulle bibehållas såsom regel, och hvilket jemväl skett i den nya Norska sjölagen. Det må gerna medgifvas att omständigheterna mångenstädes kunna vara sådana att det är en stor fördel, ja en nödvändighet, att en dylik magt är lagd i bufvud-redarens händer, men han bör icke ega denna rättighet annorlunda än efter rederiets honom i detta afseende meddelade bemyndigande, och hvilket rederiet icke lärer underlåta der förhållandena sådant påkalla.
Till bords kom han aldrig förrän efter soppan, och efter att ha förtärt ett par rätter försvann han igen. Han skötte sig själf och lät icke besvära sig af några etikettsbekymmer. Vid bordet liksom på promenaderna bar han öfver axlarna en storrutig schal. På hela vintern såg jag honom aldrig utan den schalen. Hans kropp var böjd och ansiktet tärdt. Dragen kommo mig första gången jag såg honom att tro mig stå ansikte mot ansikte med den bekante andrakammarrepresentanten för Uppvidinge härad, hr Petersson i Boestad. » Enstöringen på Peterhof » var en ifrig och skicklig fotograf. Därutinnan stämde också porträttet. Huruvida han var fullt så rädd o m sin kamera, som miss Harraden påstått, vet jag inte, men tror det knappast, ty nog vill jag minnas, att jag såg honom lämna den i främmande händer. Dock tror jag, att han själf hälst höll sig i närheten och öfvervakade, att inga oförsiktigheter begingos. Mest satt han i sin fällstol utanför Kurhaus ' port med sin rutiga schal öfver axlarna. Talade någon till honom, såg han misslynt ut, svarade med en trött blick och reste sig snart för att gå in — efter att omsorgsfull ha läst stolen. Det fanns ingen i hela Kurhaus mer än han, som brukade läsa sin stol. Sen såg man honom kanske inte förrän på kvällen i kaféet, där han alltid i samma soffhörn studerade de engelska tidningarna. Då hade han oftast en vanligen slocknad tobakspipa i munnen och naturligtvis alltid den rutiga schalen öfver axlarna. Mr Miquel tillhörde de hopplöst sjuka. Och han visste själf alltför väl o m, hur det var fatt med honom. IDUN 1898 För mer än tio sedan hade han kommit till Davos och - stannat där i flere år. Under den tiden hade han träffat författarinnan till » Skepp, som mötas i natten ». Hon hade tillbragt ett par vintrar där med sin syster och börjat intressera sig för » tvärviggen », den försummade enstöringen, som försummade alla andra och intet bättre begärde än att försummas själf.
Hvitbetors och potatisförädling till socker, hvarmed början redan skett, skulle vara en välsignelse för vårt land. Icke förutsätter frihandeln borttagande af alla premier. Silkesväfnads-fabrikationen, den minst naturliga eller mest konstlade i vårt land, är dock en heder för detsamma. Vi hade år 1762 •{••{•) 882 stolar med 1,914 ar - *) Under år 1855 hafva dels flere nya spinnerier blifvit anlagda dels ock en del af de äldre blifvit utvidgade, så att nian ensamt för detta år till de förut varande 90,000 spindlar beräknat en tillökning af 77,000 spindlar med 8,000,000 tt, ny produktion. År 1820 funnos blott 4 bomullsspinnerier med 210 arbetare och 102,948 It:dr tillverkningsvärde, men år 1854: 14 med 2,587 arbetare, sorn lemnade en produktion af 4,188,664 R:dr. **) Inberäknadt den mindre betydliga fabiiks-linnétillverkningen, hvilken i Kommerskollegii beiättelser icke är från bomullstillverkningen afskiljd. ***) Sc Ljungbergs Statistik pag. 29. -{•) Tullen på socker 13 öre per ungefärligen 33 proc. af varans värde, är dock skenbarligen för hög. ff) Se Agardh, pag. 179, l:sta delen. 196 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. R:dr tillverkningsvärde. En sådan tillverkning, under det den skaffar arbetsförtjenst åt de fattige och inkomster åt dess egare och landet, är ensamt för betjenandet af lyxen, men besparar eljest utgående kapitaler. Vi hafva ej hört talas om att denna fabrikation undandrager för andra näringar arbetskrafterna. De Hesta eller alla sidenfabriker äro förlagda till Stockholm och arbetsprsonalen består af qvinnor och barn, och Stockholm har i sanning icke brist på denna vara. Tullafgifterna böra dock icke vara högre beräknade, än att lurendrejeriet icke kan göra den bästa förstjenst.
Vid utfärdandet af en sådan lag måste noga betraktas, att hvad som kunde gå an, då det var fråga om en eller annan bank, kan icke gå an, när fråga är att åt hvarje provins öfverlåta rättigheten att stifta sådana privat-banker. Hvad som i afseende å småsedlar är möjligt och ulan fara kan ske, när blott en eller annan finnes, låter sig deremot icke göra, då privat-bankernes antal blir större. Jag vill icke vidare fördjupa mig i denna omständighet, mitt ändamål var endast att upptaga den grundfråga, som Gr. Frölich framställt, och hvilken jag icke anser liten utan vigtig, nemi. huruvida sjelfva banklagen vore ett ämne, som borde utgöra föremål för de båda Statsmakternes tillgöranden. Hr Stråle; Jag! vill endast med några få ord fästa uppmärksamheten derpå, att jag ingalunda, som Gr. Frölich förmenat, sagt alt privatbanks-sedlar skulle som mynt i Ri - Den 22 Augusti f. m. le! anses. En sådan sedel är ej något annat än en skuldsedel, löpande nian ränta, och betalbar vid uppvisandet. Då man tillvexla!' sig en sådan sedel emot Rikets gångbara mynt, sker i sjelfva verket en pmningeförsträekning , och enahanda måste man anse förhållandet vara, d i banken, vid meddelande af lån, såsom valuta lemnar sina egna sedlar; men icke kunna de få benämning af vexlar, hvilka fordra transport från man till man, som alla äro ansvarige för betalningen. Priyatbanks-sedlarna äro val icke erkända såsom mynt i landet, men derföre kunna de dock löpa såsom mynt man och man emellan; och då de således användas såsom mynt, bör likaväl uppmärksamhet fästas derå som på Riksmyntet. I afseende på den valör, hvarå man hör tillåta privat-banker att få utgifva sedlar, var jag visserligen vid sisllidne riksdag af den mening, atl de herde lyda å stone summor, än rIe nu gångbara; men då det redan blifvit de sedermera inrättade bankerna medgifvet, att utlemna sedlar å a ä 5 r:dr b:eo, finnér jag betänkligt att numera göra ändring 'deruti.
Och har Herr Friherren hemställt, ”om icke Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att den redan för öfver 10 år sedan beslutade upphjelp af expeditionstaxan, i hvilket ändamål en Comité' långt för detta blifvit af Kongl. Majit förordnad, måtte ofördröjligen bringas till slutlig verkställighet'’. I anledning af denna motion, har Herr Lars Herman Gyllenhaal anfört, det han fullkomligen instämde i Motionairens tanka, om nyttan och nödvändigheten af tvänne Lagmanstings hållande hvarje år, men trodde detta böra inskränkas till de Lagsagor-, der Härads-Rätterne hafva' tfenne Ting om året, emedan i de Lagsagor, der allenast tvänne eller ett enda Häradsting hålles, stadgandet hvarken kunde tillämpas eller vore beböfligt. En annan anmärkning förekom äfven i afseende på det föreslagna stadgandet, att Härads-Rätts Utslag i klara och erkände skuldfordringsmål skulle fullgöras, såsom vilkor för rättigheten att deri söka ändring. Åtta dagars lid syntes nemligen dertill allt "för kort, Vid mångå tillfällen skulle det blifva rent af omöjligt för gäldenären att deponera den ådömde summan, samt för fordringsegaren att prasstera godkänd, tili vederhäftigheten■ styrkt borgen för lyftningen deraf, inom berörde lid. Herr Gyllenhaal trodde sig derföre böra föreslå: att gäldenären väl inom åtta dagar, såsom Lagen nit stadgar, bör erlägga vad, men att’deremot en tid af 14 dagar eller 1 månad måtte bestämmas för fullgörandet af domen, samt att rättigheten till vadets fullföljande måtte vara försäten, i fall deposition eller utbetalning mf skulden icke inom nämnde tid egt rum; hvaraf skulle följa, att utmätning då genast finge ske , ■ såsom för andra Inga kraftvunna Utslag. För öfiigt har Herr Gyllenhaal tillagt: att den sökta förhöjningen i expeditionslösen blefve oundgängligen nödig, om tvänne Lagmansting årligen skulle 3* Lag-t! t skottets Bit.
Man har emot Utsk. anfört att Utsk. skulle hafva medgifvit, att det vore nyttigt om en hamn kunde anläggas söder om Wadstena, men dermed är ingalunda sagt, att Grenna är den lämpligaste platsen, utan ansåg Utsk. att man först borde 88 Den 5 December f, m. undersöka huruvida icke en lämpligare plats kunde finnas. Grenna är helägen vid en rak kust och man skulle nödgas att bygga 2:ne hamnarmar rätt ut i sjön, hvarigenom hamnen skulle komma att blifva grufligt dyr. Det kan visserligen låta något att den skulle komma att ligga vid staden Grenna, men jag hemställer til! den som passerat denna stad, om den väl ser ut att vara en betydande handelsort. Grenna stad erhöll för ett par år sedan 10,000 Rdr af K. M. icke till byggande af en hamn, utan till upförande af en lastage-brygga. Denna tilltogs likväl i så stor skala att den skulle kunna ökas till hamn, men derföre kan jag icke inse att Staten nu skulle ega någon skyldighet att öka dessa 10,000 Rdr med ytterligare 50,000. Jag vet icke hvad säkerhet man har för att arbetet verkligen blir utfördt med denna summa. Vi hafva här mångfaldiga exempel på huru ytterligare understöd blifvit hegardt för påbörjande arbeten, och om delta anslag nu beviljas, så kan det mycket lätt bända, att man nästa Riksdag får höra, att det icke räckte till, utan att man behöfde ändå mera. Ilvad angår den tillgång hvarpå Kontraktsprosten Alelander hänvisat så får jag anmärka att den frågan ännu icke är afgjordt, och ehuru icke .Utsk. tillstyrkt anslaget, så kan det mycket väl hända att R. St:r bevilja det. För öfrigt får jag protestera mot den åsigten att en besparad utgift är en tillgång. Hr Bildt, Didrik Gillis: Ingenting kan för ett lands industriella utveckling vara af större vigt än lättade kommunikationer. StatsUtskrs skyldighet har således varit att efter den samvetsgrannaste pröfning, så vidt tillgångarne medgifvit, tillstyrka de vigtigaste af de anslag som blifvit begärda till kommunikationernas lättande inom riket.