Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då uti Expeditions-Taxan stadgas, aft alla Expeditioner skola skrifvas rent och correct, med jemn och ej utdragen eller gles stil, och serskildt ansvar tillika bestämmes för dea UnderDomare eller annan Embetseller Tjensteman, som försummar att härå hafva noga akt, tror jag för min del, att Lagstiftaren gått så långt, som skäligen fordras kan, och att ett mera specielt stadgande i nu förevar Lagsamt Allm. Besv.o.Oec. ZJish.Bet. N;o al. 3i rande hänseende hvarken är behöfligt eller lämpligen bör ega rum. Häruti instämde Friherre Ehrenborgh , Casper, Herr von Lindecreutz, J. C., Domprosten Holmström , Borgmästarne Ålund , Lewton och Landegren. Af Tlerr Berg von Linde: AU Do marens nuvarande aflönings-sätt, medelst Expeditions-lösen , är i hög grad olämpligt, för Domaren odieust och med Embetets värdighet föga öfverensstämmande, lärer icke kunna bestridas. — De betänkligheter, som ligga i vägen för antagandet af föreslagne förändringen deri, äro dock af den vigt, att äfven jag anser mig icke kunna densamma tillstyrka. •— Men då det visat sig, att de föreskrifter, som blifvit gifna till förekommande af gles och dragen Expeditions-stil, icke varit nog verksamma att undanrödja anledningarne tili skälig klagan öfver dylikt missbruk; då den vid Domstolarne i allmänhet antagna, för klanderfri ansedde, så kallade Expeditions-stilen är ojemförligt mera odryg än all annan vanlig pictur; då öfvergången från denna Expeditions-stil till den glesa och dragna är nog ofta nästan omärkbar, och då controllen deröfver städse måste blifva svår och osäker, så befarar jag, att det öfverklagade missbruket icke på ett tillfredsställande 3* Läg-samtAllm,Betv.o. Otc. XJttk. Bet.
Kavalleri-regementenas hästvakansspanmål, som till och med åren 1870 och 1871 utgår på grund af kontrakter mellan Kronan och rusthållare samt följaktligen icke kan vara underkastad någon rubbning under nästkommande statsregleringsperiod, upptages derföre lika som vid senaste riksdagen till 140,175 kubikfot ä 2 R:dr Transport R:dr 6,922,885: — 40,000: — 3,000: — 605,000: — 340,000: — 280,350: — 8,191,235: — 6 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Transport R:dr 12:o. De ständiga rotevakansafgifterna vid Skånska Infanteriregementena, hvilka vid de båda senaste statsregleringarne beräknats till 29,000 R:dr, böra deremot nu, sedan Kongl. Maj:t den 24 Maj 1864 i nåder förordnat om återuppsättande från och med år 1866 af de rotenummer, hvarifrån dessa afgifter hittills utgått, icke vidare bland inkomsterna upptagas. 13:o. Tillfälliga rotevakansafgifter beräknades 1863 till 8,000 R:dr, men hafva utgjort: år 1861 R:mt R:dr 6,716: — 1862 » » 7,365: — 1863 » » 8,346: — eller i medeltal » » 7,4 7 5: 67. och synas derföre nu icke böra uppföras med högre belopp, än som antogs vid 1860 års statsreglering eller 14:o. Vakansafgifter af nyroterad jord beräknades 1860 till 55.000 R:dr och 1863 till 56,000 R:dr, men hafva under åren 186 1 —1863 i medeltal uppgått till 64,587 R:dr och kunna således nu upptagas till åtminstone 15:o.
Och det begaf sig på en dag, då han lärde, och der voro de Phariseer och Skriftlärde sittande, som komne voro utaf alla städer i Galileen, och Judeen, och af Jerusalem; och Herrans kraft var till att göra dem helbregda. Och si, någre män båro ena mennisko på en säng, hvilken borttagen var, och de sökte efter, huru de skulle komma honom in, och läggan framför honom. Och då de icke funno, för folkets skull, på hvilko sidon de skulle bäst komma honom in, stego de upp på taket, och släppte honom ned genom taket, med sängen, midt för Jesum. Och då han såg deras tro, sade han till honom: Menniska, dina synder varda dig förlåtna. Och de Skriftlärde och Phariseer begynte tänka, sägande: Ho är denne, som talar Guds hädelse? Ho kan förlåta synder, utan Gud allena? Då Jesus förmärkte deras tankar, svarade han, och sade till dem: Hvad tänken I uti edor hjerta? Hvilket är lättare säga: Dina synder varda dig förlåtna; eller säga: Statt upp, och gack? Men på det I skolen veta, att Menniskones Son hafver magt på jordene förlåta synder, sade han till den borttagna: Dig säger jag, statt upp, tag dina säng, och gack i ditt hus. Och han stod straxt upp för deras ögon, tog sängen, deruti han legat hade, och gick sina färde hem i sitt hus, och prisade Gud. Och de förskräcktes alle, och lofvade Gud, och vordo fulle med fruktan, sägande: Vi hafve sett i dag sällsynt ting. Sedan gick han ut, och fick se en Publican, benämnd Levi, sittandes vid tullen, och sade till honom: Följ mig. Han stod upp, och följde honom, och öfvergaf alltsamman. Och Levi gjorde honom ett stort gästabåd i sitt hus; och der voro en stor hop Publicaner, och andre som med dem till bords såto. Och de Skriftlärde och Phariseer knorrade emot hans Lärjungar, sägande: Hvi äten I och dricken med de Publicaner och syndare?
Också ligger det oftast icke blott i giildenärens utan äfven i de flesta eller största for dringsegarnes eget intresse att konkurs, så vidt möjligt är, undvi kes, hvarföre det ej sällan händer att borgenärerne finnas benägna härtill medverka, då de, efter tagen kännedom om det gäldbundna boets ställning, öfvertygat sig om att trångmålet endast haft en tillfällig eller öfvergående orsak. Genom Utsk:ts förslag skulle emellertid den nyssnämnde ömsesidiga fördelen för både gäldenär och borgenär gå förlorad. På dessa skäl anser jag den nuv:de konkursingens stadgande i denna punkt icke böra i vidsträcktare mån förändras än i enlighet med 9:de §:n af lagberedningens förslag till 19:dekap. HandelsBalk, d. v. s. stadgandet af det vilkor, att alla vid första förhöret närvarande borgenärer medgifva återkallelse!). På grund af dessa anner yrkar jag återreiniss. Gr. Sparre: För att afhjelpa de olägenheter, som för närv:de äro öfverklagade, mäste man först göra sig reda för, hvilka dessa olägenheter äro. Den första är, att, till följd af det dröjsmål med konkursers öppnande, nuv:de konkurslagen medgifver, begås en mängd bedrägerier; gäldenären har tillfälle att undansnilla egendom, och bereda säkerhet åt en eller annan af sina borgenärer på de andras bekostnad: och följden blifver, att i många konkurser för den egentliga massan föga eller intet finnes öfrigt. Lösöreköp förekomma olta. Detta allt vill man söka förekomma genom att så hastigt som möjligt sätta cessionantens egendom under annan mans vård. Det är egentligen mot lista mom;t af denna §, Hr Dalman hyst betänkligheter. Detta mom. innehåller: »Nu är i stad konkurs ansökning af gäldenär gjord; utförde då rätten genast eller sist Oen li Jufi ». m..' nästa dag stämning å borgenärerna, som framdeles sägs». Man kan väl med skäl påstå, att, då en person sjelf anmäler sig inför rätten med anhållan, att till borgenärernes förnöjande få afträda sin egendom, icke något särskildt förhör behöfver anställas.
(Beviljadt vid 1834 och 1835 års riksdag samt utbe taldt under åren 1835—1837.) till staden Söderhamn, å ett utsprungligt belopp af 12,000 R:dr, för stadens nyd reglering och dess allmänna byggnaders uppförande efter den år 1835 der inträffade eldsvåda, å hvilket belopp årligen inbetalas 7 procent, deraf såsom ränta beräknas 4 procent å kapital-återstoden, (Beviljadt vid 184o och 1841 års riksdag samt utbetaldl år 1841.) » staden Wexiö, å dito af 100,000 R:dr, för stadens nya reglering och återuppbyggande efter 1838 års eldsvåda, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf 4 procents ränta för det återstående lånebeloppet borde beräknas samt räntan utgå från den 1 Juli 1843, men kapital-afbetalningen först från samma dag 1846. (A detta lån, hvilket utgick af det vid 1834 och 1835 års riksdag anvisade mindre kreditiv, afbetaldes 79,400 R:dr, genom den, efter 1843 års eldsvåda, från Ständernas allmänna brandstodsbolag utbekomna brandskadeersättning) » sistnämnde stad, för stadens återuppbyggande efter derstädes år 1843 ånyo timad eldsvåda. Lånemedlen fingo innehafvas räntefritt till den 1 Januari 1850, hvarefter 3 procents årlig ränta skulle utgöras lör lån å hus af sten. kalkbruk eller med tegel beklädda trädhus, samt 4 procents ränta för lån å andra trädhus; börande från och med den 1 Januari 1853, såsom kapital-afbetalning och ränta, årligen erläggas 6 procent å ursprungliga lånesummorna, tillsammans 240,000 R:dr. (Utgifne af det vid 1840 och 1841 år riksdag anvisade mindre kreditiv.) » staden Amål för återuppbyggande af den genom eldsvåda, under år 1856 , Ödelagda del af denna stad.
Man helsade hvarandra med karrikerad siratlighet och skrattade åt påfundet att ge det hela en så festlig prägel. Marianne var klädd i samma drägt som hon burit på Follmerska balen. Hon hade icke begagnat den sedan, och den var fullkomligt som ny. Det var också i medvetandet om hur väl den klädde henne som hon tagit den på; det skulle kanhända icke under hela vintern komma något annat tillfälle att visa den. Men hur det var, så smakade det hela för mycket af maskeradupptåg och för litet af verklig glädje; Marianne kände sig icke väl med sina nakna armar och bara hals. Och så fans det något i Påls blick, när den med en hastig granskning strök från ofvan till nedan, som obehagligt berörde henne likt en iskall hand. Hon kände att denna kyliga kännarblick ej skulle blunda för en enda af hennes ofullkomligheter. Den hade ingenting af värma, ingenting af öfverseende, och det rann henne med ens i minnet, att hennes axlar voro för höga, hennes hållning för sjelfsvåldig, hennes tänder små och mörka, hennes hy för matt och hennes ögon röda i sina kanter. Han skulle komma att tänka på detta just nu, emedan hon exponerat sig som skönhet. Och hon kunde icke göra en rörelse, utan med en känsla af tvång: det var som såge hon sig sjelf, men genom en annans kalla, kritiska ögon. Fast hon fullföljde sin roll så godt hon kunde, visste hon dock hela tiden att den icke gaf någon illusion. Pål deremot var herre öfver situationen. Börje var också säker; han tog det hela på god tro. Sedan man helsat besågos rummen. Hvad Marianne haft som sitt dunkelt sedda ideal, då hon inredde sin boudoir, det var förverkligadt här. Detta var det mest sybaritiskt inbjudande hon någonsin tänkt sig, men ingenting bjert, ingenting som stack i ögonen; allt var dämpadt, afrundadt, taktfullt. »Tror ni att mina husgudar kunna trifvas här?» sade Pål med sin mjuka, beslöjade röst. »Jag kan inte säga er några komplimanger. De skulle ta sig så klumpigt ut emot allt detta. Men jag kan njuta af det som är vackert.»
För min del har jag trott, att discussionen om denna § hade hort uppskjutas intilldess 56 och 57 §§ först blifvit afgjorda; ty om R. o. Ad. bifaller det förslag, som i dessa §§ är framstäldt, i fråga om en möjlig förändring af privatbankernes rörelse, så förfaller det här gjorda eventuella förslag för anskaffande af medel till Bankens förstärkning; och om på andra sidan R. o. Ad. skulle finna, att R. St:s Bank på intet vis bör med privatbankerne sammanblandas, hvilket öfverensstämmer med min öfvertygelse, så blir det också öfverflödigt; men sedan nu discussion härom äger rum, så ber jag att i korthet få redogöra för den tanke, som legat (ill grund för Utsk:s tillstyrkande. Det eventuelt föreslagna öfvertagandet af privatbanksrörelsen, som i min tanka icke i verkligheten kan på samma sätt fullgöras, skulle, äfven ofullkomligt fullgjord!, all lid föranleda lill en sedelutgifning ifrån Banken, hvilken, enligt Utsk:s i förslaget framställda tanka, skulle kunna uppgå till 4,000,000 r:dr. Utsk. har nu föreslagit, alt för den händelsen skulle obligationerifrån Riksg.- cont. lemnäs lill Banken för -f af den bancovinst, sorn lill Riksg.- con t. a flem nas, och dessa | kunna i rundt tal beräknas till 2,000,000, eller hälften af den nya sedelutgifning, som kunde komma att äga rum, skulle komma att motsvara 2,6G6,666 r:dr 32 sk. Me ningen har ingalunda varit den, att obligationerne skulle till underpris utbjudas till utländska köpare, utan tvertom, alt de skulle bereda en önsklig och länge saknad tillgång på publika papper inom landet; och derigenom lemna tillfälle att i sådana publika papper, som åtnjuta förtroende, insätta de besparingar af små capitaler, som finnas. Det är likväl klart, att om hela åtgärden icke kommer i fråga, så förfaller frågan om obligationerne.
Mill ion måtte från och med det påföljande året utgå på det sätt, att den årligen förhöjdes med etc belopp, svarande emot skillnaden emellan den Cours i Hamburger Banco, som noterades , då densamma af Kongl. Maj:t först begärdes , och ett medium af den då gällande; men i händelse Rikets Ständer ej skulle finna med Statens tillgångar förenligt, att pårsådant sätt utgöra anslagen för krigsmagtens behof,öfverlemnade Kongl. Majit tilt Rikets Ständer, att, i likhet med hvad vid 1812 års Riksdag skedde, i det stället till förmån för Tredje Hufvud-Tittelns anvisa de öfverskott, som efter afdragaf tionde Hufvud-Tittelns andel, kunde yppas på Jnkomst-Tittlarne, med vilkor lik väl, alt dessas då varande hufvudsakliga anslag och grunderna för deras beräknande, utan förändring och förhöjning bihehöflos, hvarigenom Kongl. Majit hoppade*, att vidrnagthålla Krigsmagten i det skick, sorn Rikets försvar och sjelfständighet Icräfver, Rikets Ständer öfverlemnade då till Kongl. Majus Nådiga disposition, för BeväringsInrättningens kostnader och öfrige utgifter för försvarsverket till lands och sjös, utaf de öfverskott, som uppkomma på Statsverkets intrader utöfver deras då beräknade belopp, en summa af 233)333 R;d £k-, deruti inberäknade de 200,000 Rid, som vid 1815 års Riksdag blifvit af samma tillgångar anslagne; hvarförutan Rikets Ständer, såsom ytterligare tillgång anvisade de 66,666 Rd 32 sk-, hvilka utaf Sjötulls-intraderne dä voro anslagne Convoij-Gommissäriatet, såsom bidrag för dess utgifter i och för Fredsverkets befor - Projosition örn Statsverkets tillstånd och behof. 69 7 drande med Barbariske Staterne, samt Handelssjöfartens säkerhet i allmänhet, Med de sålunda till Kongl.
Jag vill då fråga huruvida det ej var mera skäl att tro det Gottland skulle kunna försvara sig sjelft, då Wisby stad allena hade, jag minnes ej rätt om det var 12 eller 20,000 stridbare män, hvilket förre landshöfdingen derstädes torde kunna upplysa. Del oaktadt föll dock Gottland för Waldemar Atterdag, och Wisby har sedan aldrig kunnat resa sig. Morarne stå qvar efter de präktiga kyrkorna och andra byggnader, men ägarne voro flyttfoglar, och derföre synas endast de grå qvarlefvorna af deras nästen. Hvad Carlshamn beträffar, så skall den, som behagar läsa den stadens yttrande, nogsamt finna huru väl man der betänkt sig, innan man utlät sig öfver det ifrågaställa förhållandet i Slitö. Här är sagdt, alt man bör beflita sig om alla sådana inrättningar, hvilka möjligen kunna befordra Rikets välmåga, och skaffa Staten en större bevillning samt derigenom befria oss från grundskatterna. Det ser ut som Slitö vore nyttigt till alla goda verk. Men jag tillägger vid hvad jag förut sagt, att om välmågan ej kan grundas på annat än lurendrejeri och tullförsnillning, så är hon osäker, och kan ej upptagas i bevilln.förordningen. Då är det äfventyrlig! alt af Slitö vania en säker ersättning för de vissa grundskatterna. Här är sagdt, all man hoppades af StatsUtsk. så stora anslag lill befästningarna, att man troligen skulle lä nog, äfven för att befästa Slitö hamn. Jag skulle önska att det blefve så godt om anslag mot riks - Den 9 September f. m. dagens slut. Men ehuru mycket jag eljest talat för sådana, skulle jag då nödgas tala deremot, på det att penningarne måtte blifva något buttre använda. Jag är icke militär och förstår icke att bedömma fästningsverken vid Slitö, ehuruväl jag förmärker, att det är ett ställe alt slitas om. Men det har jag förnummit, att Slitö fordom varit befästadt, och att dess fästningsverk på Konungens befallning blifvit raserade.
Och togo deras får, fä, åsnar, och hvad i stadenom och på markene var: Och alla deras håfvor; all barn och qvinnor togo de till fångar, och skinnade allt det i husen var. Och Jacob sade till Simeon och Levi: I hafven åstadkommit, att jag blifver illa känder för alla dessa lands inbyggare, de Cananeer och Phereseer: Och jag är en ringa hop; när de nu församla sig öfver mig, så slå de mig ihjäl, så varder jag om intet gjord med mino huse. Men de svarade: Skulle de då handla med våra syster, såsom med ene sköko? Och Gud sade till Jacob: Gör dig redo, och far till BethEl, och bo der, och bygg der ett altare Gudi som dig syntes, då du flydde för dinom broder Esau. Då sade Jacob till sitt hus, och till alla de som med honom voro: Lägger ifrån eder de främmande gudar, som äro ibland eder, och renser eder, och förvandler edor kläder: Och görom oss redo att fara till BethEl, att jag må göra der ett altare Gudi, den mig hört hafver i min bedröfvelses tid, och hafver varit med mig på vägenom, som jag rest hafver. Då fingo de honom alla de främmande gudar, som voro under deras händer, och deras örnaringar; och han grof dem under ena ek, som stod vid Sichem. Och for ut: Och en Gudsfruktan kom öfver de städer, som lågo der omkring, att de icke foro efter Jacobs söner. Så kom Jacob till Lus i Canaans land, som kallas BethEl, med allt det folk, som med honom var: Och byggde der ett altare, och kallade det rummet ElBethEl, efter det Gud vardt honom der uppenbarad, då han flydde för sinom broder. Då dödde Debora Rebeckas amma, och vardt begrafven nedanför BethEl, under ena ek, hvilken vardt kallad gråtoek. Och Gud syntes åter Jacob, sedan han var kommen utaf Mesopotamien, och välsignade honom: Och sade till honom: Du heter Jacob; men du skall icke mer heta Jacob, utan Israel skall du heta: Och så kallade man honom Israel.
1734 års lag känner allenast en vanhedrande påföljd afbrott, nemligen årans förlust. Strafflag-förslaget har bibehållit denna under det förändrade namnet: förlust af medborgerligt förtroende för alltid, oell innehåller i dess 2 Kap. 19 § en beskrifning på denna påföljd af brott. Men folkets rättsmedvetande har icke, såsom lagstiftningen, åtnöjt sig med en enda art af brotten åtföljande vanheder. Många brott, som icke varit belaggda med påföljd af sådan beskaffenhet, hafva, utan något lagens stadgande derom, blifvit i allmänna omdömet stämplade såsom till en viss grad vanhedrande, och denna förestållhing, att vissa brott medföra en till årans förlust gränsande vanfrejd, har icke varit utan inflytande på 6 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 209. lagskipningen. Sålunda, då 17 Kap. 7 § Råttegångs-Balken stadgar, att den som blifvit “ärelös dömd-1 icke år vittnesbår, har detta äfven tillämpats å dem, som, utan att hafva mistat åran, blifvit dömda för s. k. vanfrejdande brott. Benåinningarne “vanfrejdad“, och dess motsatts “vålfrejdad* åro äfven kända såväl af allmänna lagen i åtskilliga dess civila och processuela delar, som af den konstitutiva och ekonomiska lagstiftningen, men ingenstädes i den kriminela delen af lagen förekommer vanfrejd såsom laglig påföljd af brott. Stor osäkerhet år i följd deraf rådande i fråga om, hvilka brott åro för vanfrejdande att anse, och allmänna rättskänslan och lagskipningen torde allenast deri vara ense, att stöld bör för sådant räknas. Dock har i allmänna föreställningssättet till följd af vissa äldre lagstadganden, och i praktiken, t. ex. vid uppställningen af den judiciela statistiken, i anledning hufvudsakligen af vissa nyare till kyrkotukten hörande förordningar, de s. k. vanfrejdande brottens antal efter hand erhållit en tillökning, som synes hotande för den nödvändiga vården om statsmedlemmarnes medborgerliga anseende.
Ständer anse fördenskull såsom en vigtig och samhällsnyttig, samt i följd deraf påkallad åtgärd, alt normalritningar eller planer för folkskolehus, jemte beskrifningar och upplysningar angående dervid följda grunder, varda, på allmän bekostnad, genom sakkunnig myndighet upprättade och vederbörande jemväl kostnadsfritt tillhandahållne ; kommande utan tvifvel dylika planer och beskrifningar att med begärlighet emottagas samt äfven tillämpas, om ock med sådana nödvändiga förändringar, som af lokala eller andra förhållanden påkallas. I öfverensstämmelse härmed få Rikets Ständer alltså underdånigst anhålla, att E. K. Maj:l läcktes låta genom sakkunnige upprätta och derefter vederbörande kostnadsfritt tillhandahålla normalritningar, jemte beskrifningar öfver folkskolehus af olika storlek, så af sten som af trä, hvarvid, med iakttagande af tillbörlig sparsamhet, afseende fästes såväl på barnens helsa, som på undervisningens lämpliga ordnande. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Februari 1863. 30 Expedihons-l]Iskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 40. fto 40. Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 11 Febr. 1863. Preste-Slåndet den 11 Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående meddelande af Jöreskrifter i afseende på sättet för postdiligensers JortskafJände. (Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 43.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit anfördt, att, ehuru genom (lera äldre och nyare stadganden föreskrifter vore meddelade angående den tyngd, som finge läggas efter skjutshäst, antalet personer, som dermed finge färdas, och tiden för tillryggaläggande af viss väglängd, saknades dock allt stadgande i afseende på beskaffenheten af resande tillhöriga åkdon, hvilka en skjutsande kunde åläggas fortskaffa.
Utskottet ej eller, hvarest den erforderliga Reserv-fonden skulle kunna anvisas, Banco-Utskottels Utlåtande N.-o 82. 101 utan rubbning i de grunder, sorn för en blifvande realisation äro lagda. Det har blifvit yrkadt af Anders Danielsson från Elfsborgs Länatt Utskottet måtte bestämdt uppgifva, på hvilken slags Lånrörelse inskränkning må ske, derest, i följd af en starkare påkänning å reela valutan, Sedelstocken skulle behöfva för ögonblicket minskas; och utaf C. G. Fahlander, från Stora Kopparbergs Läiij är det förbehåll gjordt, att Bankens utlåning i intet fall måtte kunna minskas, i och för realisationens bestånd, eller omsättnings-rättighet, med afseende derå, blifva Gäldenären betagen. Utskottet får, i anledning häraf, åberopa sjelfva Betänkandena, enligt hvilka den på upplåning grundade större Discontrörelsen är den enda, som Utskottet ansett Banco-Styrelsen böra blifva autoriserad att, efter sig företeende omständigheter, inskränka. I 1779 års Banco-Reglemente lemnades visserligen åt denna Styrelse full frihet alt, utan hinder af Författningarna i allmänhet, kunna ej allenast inställa utlåningar af alla slag, utan äfven indrifva alla slags redan utgifna lån, hellre än att den företagna inlösningen af Bankens Sedlar skulle lida något mehn eller afbräck» 102 Banco-JJtskottets Utlåtande N.-o 82.
I till 9 om aftonen Och fortsattes sedermera ; hvarunder Herr Grefven och LandtMarskalken aflemnade klubban till den äldste närvarande Grefven, Grefve Mörner, Carl Stellan, samt bortgeck, hvarefter och sedan Voteringen blifvit slutad, Omröstnings Protocollet förseglades, för att i nästa Pleno uppbrytas och kungöras: Justerades följande: Utdrag a.f Protocollet, hållet hos Höglofiige Ridderskapet och Adeln vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 2 Februarii i8I8* S. D. I anledning af Herr Munck af Rosenschölds derom väckte Motion beslöt Höglofiige Ridderskapet och Adeln , det skulle ett serskilt Utskott, bestående af det minsta möjliga antai Ledamöter af hvarje Riksstånd tillsättas , för att utarbeta de allmänna Grunderne Icke allenast för indragning och sammanslående Den 5 Februarii. 101 af öfverflödige Embeten och Tjenster, utan ock för en förbättrad Arbets-Method } i hvilket beslut de öfrige respective RiksStånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Högloflige Ridderskapet och Adeln förena. Ut supra. Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskilj. des klockan tre qvart till 12 om aftonen. In fidem Protocolli O. J. Lagerheim. Lördagen den 7 Februarii. Plenum klockan tre qvart till 12 förmiddagen. Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, det han med en smärtande känsla af djup sorg, i anseende till Vår Gode och Älska, de Konungs inträffade Dödsfall, öppnade denna Ridderskapets och Adelns Sammankomst genom uppläsande af Vår nu varande AllerNådigste Konungs den 5 dennes aflåtnc Nådiga Skrifvelse, sä lydande: