Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så har det åtminstone gått ganska väl för sig i Skaraborgs Län, och jag ansvarar för, att missnöje der ej skall uppkomma, om ock afgiften bestämmes till 5 skillingar. Hvad angår behofvens fyllande genom SeraphimerGillet, så hafva vi blifvit förvissade , att man ej derifrån kan beräkna betydeliga tillgångar till veneriska smittans hämmande; och hvad beträffar, att det skulle kunna ske af andra allmänna Den 9 September t. ni, 365 medel, kanner jag ej, att någre sådane blifvit anslagne, eller hvarifrån de kunna stå att lå då behofvet kräfver. Herr Hjerta: Då jag varit i tillfäl le att taga närmare kännedom af Seraphimer-Gillets fonder, har jag trott mig böra yttra, att granskning deraf borde innebära ett correctif emot otillräckligheten af dess framtida bidrag. Jag tror mig böra tillägga, att, om den värde Talaren hade fästat uppmärksamhet å mitt anförande, hade han funnit, att jag yttrat det SeraphimerGillets medel kunde användas, der local-förhållanden fordrade större bidrag. Man skulle deraf lemna biträde, der ej treskillingsafgiften förslog. Skulle åter icke SeraphimerGillets medel jäcka till, och orter finnas, der tillfälligtvis behofven voro alltför stora, då tror jag, att Statsmedlen borde tillgripas, hvilka utgå genom en på billigare grunder inrättad Bevillning. Det är bättre, att Staten träder emellan med hjelp vid sådane tillfällen , än att den enskilta orten skall fylla bristen; och då får man väl utfinna medel, som blifva nyttiga, om saken sättes på ordentlig fot. Jag tror, att dessa afgifter fordra stor uppmärksamhet, och att de ofta blandas med Lazaretternés inkomster och utgifter i allmänhet. Det finnes väl Län, der förvaltningen varit god, men andra finnas ock, der man icke så ordentligt förfarit. Jag får derföre ännu en gång nämna, att jag aldrig härtill kan lemna mitt bifall, så länge det af Utskotten föreslagne maximum står qvar. Den 9 September c, ml Friherre Hjerta: Herr Tham har nyss yttrat, att det förundrade honom, att instruetioner kunde lemnäs de Deputerade vid sammankomsterne.
Anckarsvärd uti ett föregående plenum yttrat angtde allmänna valens förträfflighet, få till stöd för min åsigt om classvalens företräde åberopa en af Frankrikes största democraters, den berömde Aragos yttrande, nemi. att Svenskarne, om de ville sitt lands väl, aldrig borde gå ifrån ståndsvalen, emedan Sverige deruti ägde en förmån, som andra nationer sakna. På grund af hvad jag nu haft äran yttra, anhåller jag att få instämma med Frih. Hamilton. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Då jag är ledamot af delta Stånd, anser jag det vara min skyldighet att i prot. förvara mina tankar i afseende på behandlingen af denna vigliga fråga, utan att likväl äga anspråk att genom mitt yttrande på något sätt kunna rubba den åsigt, som gjort sig gällande. Till en början får jag beklaga, att Const.Utsk. sjelft bär en ganska stor del i den ställning, hvaruti denna fråga råkat. Både offentligen och enskildt har jag i detta fall framställt mina tankar efter återremissen till Const.Utsk. af de gemensamma anmärknCna från Stånden. Det var nemi. min öfvertygelse då, likasom det är det nu, att den enda grundlagsenliga vägen att behandla frågan hade varit att Const.- Ulsk. sökt, så vidt möjligt varit, sammanjemka de särskildta Ståndens olika meningar, och, derest oförenliga skiljaktigheter förefunnos, till RiksStånden framställt alternativa förslag till votering i förstärkt Const.Utsk. Men, mine herrar! Const.- Utsk. är numera utan skuld i denna sak; ty då alla 4 RiksSt:n sanctionerat den begångna grundlagsvidrigheten, sä kunna de numera icke klaga deröfver; de få numera skylla sig sjelfva, då de förbisett hvad 56 §:n Reg.F:n fpreskrifver. Man räknade miste, då man i 3 Stånd hoppades att ge - Den 3i April f. m. nom votering i förstärkta Const.Utsk. slippa alt vidare höra talas om samfällda val. Man räknade rätt, då man i BondeSt. hoppades att blifva af med slåndsvalen. Begge parterne hafva således sig sjelfva alt skylla för behandlingen.
Jag får underställa Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adeln, om icke hvarje punkt af Utskottets sista utlåtande må särskilt framställas till afgörande, emedan anmärkningar derigenom kunna redigare göras, och lättare pröfvas. Herr Grefven och Landtfllarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande finge punktevis till pröfning företagas och afgöras. Bifölls. 1 '.fia punkten, angående nya löner får Ben 37 Augusti J, nt. *57 3:ne ProtocollsSecreterctre och arne Canzlifter vid Kongl. Alu :ts JuJiiticeRevisionsExpedition, fumt Jor en Secreterare vid jhi/iiticeCanzlersErnbetet. Herr von Hartmansdorff': Då detta Betänkande första gången förevar, bestridde jag uppförandet på Stat af de ifrågavarande 4 lönerna för JustitiaeRevisionen. De utgå redan af besparingarne, men åro ej uppförde på Stat, och hela skilnaden år, att de ej kunna uppbäras qvartaliter såsom de öfriga. Till skål för de förras uppförande på Stat, har StatsUtskottet anfört, att Embetsmånnen inom JustitiaeRevisionen ej skulle kunna blifva fåtaligare ån hittills, genom den nya regleringen af S yrelseVerken. Jag inser ej, uppå hvad säkerhet StatsUtskottet kan grunda denna mening, enär Betänkandet derom hvarken af Riksens Ständer eller Kongl. Majit blifvit pröfvadt. Det skål Utskottet uppgifvit för att icke på Stat uppföra Secreteraren vid Justilia: Cantzlers-E i,betet, att nemligen fråga vore om detta Embetes upphörande och dess befattnings öfve:flyttande på annan Embetsman, år ej mera tillförlitligt; men deremot tror jag, att denna Secreterares beställning, äfven för närvarande, kan umbäras, hvilket i afseende på Statsanslags vägran synes vara hufvudskålet.
Det är ock min öfvertygelse, alt delta förhållande städse kommer att fortfara, med eller utan inskränkning i lmsbehofsbränningen, och alt bränvinet visst icke kommer alt göra något undantag från hvad som gäller om handelsvaror i allmänhet, att der god afsättning förefinnes, der är äfven god tillförsel. Enda fördämningen mot en dränkande bränvinsflod kommer att bestå i eii minskad consumtion, till följd af de förbättringar i folkmassans bade ekonomiska och moraliska tillstånd, hvarpå menniskovännen, både som lagstiftare och administratör, framför allt bör känna sig af tidens hotande tecken uppmanad att arbeta. Hvad nu beträffar grunden för bränvinsbeskattningen, som, enligt de Höglofl. Utskottens beslut, fortfar alt vara pannerymden och pannans beräknade afverknings-förmåga, så är det för hvar man bekant, huruledes den menskliga uppfinningsförmågan hittills alltid, genom förändringar i pannornas constructioii, ledt sig till utvägar att med en begagnad mindre panna tillverka en nästan lika stor quantitet bränvin, som med en större; och alldenstund det så lärer komma alt tillgå äfven hädanefter, och då denna beskattningsgrund således är i hög grad fautive; så kan jag ej annat än på det högsta beklaga, att Friherre Hamiltons af mig och flere understödde förslag till mäskekarens beskattande, såsom den pålitligaste hittills kända beskattningsgrund, icke kunde inom de Höglofl. Utskotten vinna majoritetens bifall. Och hvad slutligen angår tillämpningen af den antagna beskaltningsgrunden, så hade jag önskat, dels alt densamma å husbehofsbränningen antingen alls icke kommit att. tillämpas, eller ock tillämpats i så ringa mon, att, tvärtemot hvad nu torde inträffa, husbehofsbrännaren icke, ej en gång inför sig sjelf, kunnat, i den dryga skatten, finna en ursägt för utvidgning af sin bränneri-rörelse utöfver consumtionsbehofvet, dels ock att tillämpningen deraf å salubränningen ej blifvit strängare, än att salubränningen, genom dess lägre tillverkningspris, förmått småningom undertrycka all husbehofsbränning. Emot hvad de Höglofl.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Herr Adierbeths ofvannämnde Memorial, jemte de af Grefve Spens samt Herrar Hammarsköld, Rothlieb och Adlerbeth nu af - \ Den io Januarii. 62? gifna yttranden, mätte till SlalsUtskottet remitteras. Bifölls. Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Friherre Wrangel, Henning, den 5 dennes förmiddagen, till Prolocollet förbehållit sig, att efter erhållne nödige upplysningar, huruvida LandtbruksAcademiens Centralverkstad uppfyllde sitt ändamål eller icke, få i sednare fallet äga öppen rätt, alt sina tankar i detta amne utveckla, h vilket förbehåll samma dag blifvit lagdt på bordet; men då Herr Grefven och LandtMarskalken, i anledning häraf, nu uppropade Friherre Wrangel, Henning, var han icke närvarande; hvadan Ridderskapet och Adeln, uppå gjord Proposition , ansåg Friherre Wrangels ofvanberörde förbehåll böra tills vidare ytterligare hvila på bordet. Föredrogs lill remitterande Herr Stjem-r schantz’s, Johan Abraham, den 5 dennes förmiddagen på bordet lagde Memorial, angående tillökning i Slitningspenningar för visse Compagnier af Nerikes Regemente, jemte Friherre Björnstjernas , Magnus_, Yttrande om en lika beskaffad Tillökning för Fem andra Regementen. Herr von Fieandt, Daniel Wilhelm, anförde skriftligen: 628 Den io Januarii. Att de inom Nerike eller Örebro Län roterade Soldater af Nerikes Regemente, i afseende å Beklädnaden, äro i vida sämre författning, än deras Vederlikar vid samma Regemente, som hafva sina Rotar i Wermland, äfvensom Soldaterne vid åtskillige andra Indelte InfanterieRegementer, är en sanning, för allmänt känd, för att kunna bestridas; men att detta deras vanlottade tillstånd icke tillkommit genom 1812 års BeklädnadsFörfattning, är hvad jag utber mig få vördsammast upplysa.
Den 24 Juli c. m. definitivt beslut öfver eller ett betänk. är med ja och nej besvarad, och anmärkningar i saken under discurserna gjorda, bör propos. inrättas i enlighet med den; och skulle målet under discurserna skiljas uti flera delar, hvaröfver särskilda anmärkningar göras, då skall, enär sådant äskas, propos. öfver hvardera delen särskildt framställas.” N11 frågar jag, om icke det omtvistade förslaget är en särskild del af discussionen; och kan väl propos. derå nekas? Frågan är då blott i hvilken ordning; och skulle mitt hanskjutande till de värda motionärerna vara förgäfves, begär jag propos till antagande af de ifrågavar. 7 punkterna på en gång, eller hvardera för sig. Frih. Cederström: Sedan Frih. Boye nu uppläst 54 § Itiksd.Ordn., synes intet vara att tillägga till hvad Hr v. Troil yttrat. Hr Lagerhjelm: Jag kan icke inse, hvarföre vi nu skola ingå i förmfrågan. Om jag icke misstager mig, innefattar Frih. Ehrenborghs och Gr. Frölichs förslag detsamma som Gr. Cronhjelms, i hvad 3:dje punkten angår. Men det förra förslaget innefattar tillika andra punkter. Jag vet icke, hvarföre vi icke nu kunna få afgöra den punkt, deri vi äro färdiga att fatta beslut, utan att jemväl behöfva att sträcka oss till sådana punkter, som ännu icke blifvit discuterade. Jag hemställer, att vi må få afgöra den punkt, som är föredragen. Frih. Ehrenborgh: I anledn. af den utaf Frih. Boye till mig adresserade hemställan får jag förklara, att frågan icke mera är min, utan R. o. Ad:s. I anledn. af hvad Hr Lagerhjelm yttrat får jag erinra, att discussionen verkligen hvälft isig omkring alla de punkter, som mitt förslag förmenas involvera. Saken öfverlemna!- jag för öfrigt i R. o. Ad:s händer och hoppas, att Hr Gr. o. Landtm, icke skall underlåta att vårda Ståndets rättigheter. Hr Nordenanckar: Jag hemställer, om icke Frih.
Då dref han alla ut, och tog med sig pigones fader och moder, och dem som med honom voro, och gick in der pigan låg. Och fattade pigona vid handena, sägande till henne: Talitha kumi; det uttydes: Piga, jag säger dig, statt upp. Och straxt stod pigan upp, och gick; och hon var vid tolf år gammal. Och de vordo öfvermåtton förskräckte. Och han förböd dem strängeliga, att ingen skulle det veta; och böd gifva henne äta. Och han gick ut dädan, och kom in uti sitt fädernesland; och hans Lärjungar följde honom. Och när Sabbathen kom, begynte han lära i Synagogon; och månge, som det hörde, förundrade sig storliga, sägande: Hvadan kommer honom detta? Och hvad visdom är denne, som honom gifven är, och sådana krafter, som ske igenom hans händer? Är icke denne den timbermannen, Marie Son, Jacobi broder, och Jose, och Jude och Simons? Äro ock icke hans systrar här när oss? Och de förargades på honom. Då sade Jesus till dem: En Prophet varder icke föraktad, utan i sitt fädernesland, och ibland sina fränder, och sitt folk. Och han kunde der ingen kraft göra, utan det att han lade händerna på några få sjuka, och botade dem. Och han förundrade sig på deras otro; och han gick omkring i byarna allestäds deromkring, och lärde. Och han kallade för sig de tolf, tog till att utsända dem, två och två; gifvandes dem magt emot de orena andar; Och böd dem, att de intet skulle taga med sig till vägs, utan käppen allena; icke skräppo, icke bröd, inga penningar i pungen; Utan de skulle vara skodde; och att de icke skulle kläda sig uti två kjortlar; Och sade till dem: Hvar som helst I ingån uti ett hus, blifven der, tilldess I dragen dädan. Och hvilken som icke anammar eder, eller icke hörer eder, går derut, och skudder af eder det stoft, som är under edra fötter till vittnesbörd öfver dem.
Ståndets På Bonde-Ståndets Vägnar vägnar TI. SchwanLars Olsson, b, t. Talman. nt v. Talman, Uppläst* Den q 3 Juli. Uppläst hos samteli.a Riks-Stånden elen 23 juli. Storrnägtigste Allernådigste Konung! Ilos Riksens Ständer har blifvit yrkadt att i anseende till de olägenheter, som för Allmogen derigenom uppsta att de, vid försummad skjuts och underlåten väglagning sommartiden , eiler väg,plogning och skottning vintertiden , inkallas tili Lands-Cancelliet i Lä. net, ofta på liera mils afstånd, att för nämnde försummelser tilltalas, ett sådant stadgande måtte vidtagas, genom hvilket förklaras, att mål af ofvannämnde beskaffenhet endast vid Härads-Rätterna må göras anhängige, samt derstädes skärskådas och afdömas; och få Riksens Ständer härmed i underdånighet anmäla deras härom fattade beslut. Dår Eders Kongl. Majus Befallningshafvande icke blifvit genom någon särskild Författning tillagd Domsrätt i andra af ofvannämnda mål än de, som angå försummad Håi4- och Reserve skjuts, utan, i afseende å de öfriga, .Lagens stadgande i i Gap. q, §. IJtsöknings-Balken, det Konungens Befallningshafvande ej må befatta sig med det, sora Domare Embeiet tillhörer, ännu är gällande; då, enligt 25 Cap. Byggninga-Ealken, alla de mål, sorn *6
Banquens egne medel skulle tili oberäkneligt belopp kunna gifvas till spillo, om sammansättningar egde rum, i följd hvaraf en oredlig tjensteman, utan erhållen valuta, utfärdade recepissen till sådane personer bland allmänheten, som af ett dylikt bedrägeri kunde vilja draga fördel* A en annan sida ater och vid betraktande särskildt af Banquens ställning i anseende till Casseuren Loström, sedan i allmänhet Ban. quens lagliga rätt är genom Högstberörde nådiga Dorn förvarad, så befinnes det af undersökningshandlingarne i målet vara satt Utom all tvifvel, att en summa af 2000 R:dr verkligen blifvit af Loström till sedermera aflidna Banco Casseuren Gerlin på god tro aflemnade, samt äfven anledning, att desse medel, efter Gerlins död, varit i Cässan qvarliggande, ehuru de i afräkning ingått bland öfrige tillgångar för betäckande af den befunne Cassabristen.
Raka som murar stodo häckarne snart i skick omkring qvarteren, portar och torn gjorde af det hela en grönskande fästning, och på de öppna platserna derimellan märkte man att gubben med skapande händer höll på att bilda allehanda figurer, hvilkas betydelse ingen kunde utgrunda, och för hvilka gubben ej gjorde någon reda. Fyra ståtliga granar, som stodo i fyrkant framför det under byggnad varande huset, saxade och tuktade han äfvenledes. Cecilia, som alltid varit den enda som fått någon makt med gubben, bjöd till att öfvertala honom att låta dem vara i fred, men med en min af öfverlägset vetande menade han, att alltihop vore en honneur för henne och hennes blifvande herre; hon borde bara ge sig tålamod. De temmeligen igenvuxna gångarna långs Pyhäjärvis vackra strand upprödjades, gamla torfsoffor iordningställdes och nya anlades mellan trädgrupperna. Natt och dag tycktes gubben vara i arbete och knappt ge sig tid att kasta ett bitande ord, när någon berättade honom om en trupp-afdelning, som marscherat genom socknen, eller något annat, som påminte om kunderna österifrån. Ett bref hade nu anländt, som i förväg berättade om Carl Lejonankars ankomst påföljande dag. Fru Catharina tackade Gud, „att änteligen den dag var kommen, då icke mera fiendens makt och välde lade hinder i vägen för återseendet af personer, kära för hjertat, och då freden tillät henne att få en af sina käraste önskningar uppfyllda, den nemligen att få kalla Carl Lejonankar sin son.“ Margaretha gret i hemlighet öfver det öde, som nekade henne att få emottaga äfven sin make nu, då så många andra förhållanden jemkades, och Cecilia, ja, hon hade sjelf ej rätt reda på hvad hon tänkte. Hennes hjerta klappade fort vid tanken, att hon nu skulle få sluta sig till honom, som så länge varit hennes tankars mål, hvars minne varit den grund, ur hvilken alla hennes känslor och handlingar framträdt, och ändå var han henne så fremmande. Åt Margaretha kunde hon ej rätt meddela hvarken sin fröjd eller sin bäfvan.
Arfvodena vid För öfrigt få Revisorerne anmäla, alt arfvodet för Diskont-Utredt>isk<nit-utred-n;n£;e[ls Räkenskapsförare, från och med Augusti månad detta år, blifB1B5e0' vil nedsatt från 200 R:dr lill 133 R:dr 16 sk. årligen. Någon förän dring i den för Diskont-Ombudet, för flera år tillbaka, bestämda och i 1841 års Revisioris-Berättelse, sid. ar, uppgifna provision har deremot icke ifrågakommit under den tid, som nuvarande Revisorers .granskning afselt. 65 — Revisorerne hafva anställt inventering af de i Diskont-Ombudets lili. af D skont förvar ännu befintliga reverser och säkerhetshandlingar, samt tagit Lånereyerkännedom om de rörande Diskont-Utredningen loida Diarier; hvar,ervid Revisorerne, för den sedan sista re visions-förrältuingeu föiflutna tid, icke funnit något att anmärka. Hos Revisorerne har Herr Kommerse-Rådet och Kommendören af Rommme ^ a c t b 11 Kongl. Wasa Orden, m. m. B. H. Santesson, i stadgad ordning, anförtSaatee5Sons besvär deröfver, att sedan han hos Herrar Fullmäktige, på grund af besvär. Kongl, Miaj:ts nådiga Dom den 4 Joni i832, anhållit att, jemte upplupen ränta, utbekomma 5,464 R:dr 5 sk. i i rst., eller det belopp, som skall hafva blifvit för Götha Kanal f. d. Diskonts räkning för mycket inbetaldt, i anseende till förment oriktighet uti en Liqvid, hvilken, till följd af högstberörde Dom, vore, under den 3o Juni samma år, i Diskont-Utredningens Räkenskaps-Kontor uppgjord öfver hvad sora influtit å de af Majoren N. J Ekermann i lifstiden till nämnde
Propositionerne som Rikets Ständer fingo emottaga och handlägga vid Riksdagarna 1828, 1829 och 1830 samt 1834 och 1835 hufvudsakligen, att principen skall vara rätt, att då byar eller enstaka hemman möta hvarandra, och grannar inom byalag, skall större eller mindre jordegare stänga och underhålla lika mycken hägnad. Det är bekymmersamt att ss, att uti så ringa invecklade frågor, som stängselskyldighet är, sådana orättvisa och obilliga beslut kunna tagas, då den regel inom vårt samhälle i så många fall inom vårt samhälle är erkänd såsom rigtig, att alla skola njuta sin rätt. Icke betalar torparen och Stats-Ministern lika stora contributioner, ty de hafva icke lika förmåga dertill, icke har Rdels mantal inom by lika många tunnland att vårda för ohägn, ieke hafva de lika stor skog att taga gärdsel och stör på, som den, 24' Lagsamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 30. som har ett helt mantal, och ännu mindre är jalels mantal jernförligl emot 10 mantal. Skiftade egov sträcka sig vanligen, åtminstone der marken är couperad, i stundom raka och stundom med knä på, från den högiändta marken ner till det sanka landet, från berg till sjöar, från berg till eif var och ■åar, på det att aftlöde icke skall komma från den ena grannens åker på högre land och göda den andre grannens åker,' som ligger nedanföre, utan hvarje jordegare derigenom skall sjelf draga fördelarne af den gödsel lian för på egen åker. Det är föga tröstande att se och höra, att sådane män, som ofta skola skipa lag emellan medborgare, så litet känna sitt fädernesland, att de tro, det egofigurerna kunna uti ett skifteslag hafva samma utseende på marken, som rutorna i ett schackspel, aldra helst som tvärdelningar äro förbudna uti skiftes-stadgan, der icke den skiftade marken är alldeles jemn och fri för lutning.
hemmet w, hvcers n l a ~ t e l Izosz prisat sig lycklig att ftt zg3ptuya, samt den falang af ' v ä n m * och gynnare, sonz ztnder de flydda Gren nzed aldrig svikande fortroende ' och intresse zypnzz~~ntrat dess strufvanden. D e t ä r nzed denna sä7cra grund att byg,gu p6 Dagny atlt framgent - vi21 fortgå på den bana, hon f i d n böyian Betrtidt, den rcamlipo, son2 har befkalnjandet a t 7~viiilzna.n~ högre intressen till mdb. Evirmofntqan s7cwlZ sdledes ulZtj&amp;i.ilzt vcwct &amp; n foreteelse i n o m vart sociala % i f, &amp; t hvilEelz ui Azefvzcdsu7cZiiqast ägna vdr u p p u ä r 7 ~ samlaet. vare sig den Betecl~nats som ZiLtydi,g med cien mest vidtgdazcle radi7calim eller s ~ m ICrite+u.m p&amp; en flilztlzård konsevvatisnz - och bdda dessa tycini~zga~. 91zccn lika ofta zcpprepc (, s - ?&amp;lit jämna steg med ntvec7cZingelz. D e n ter sig i snlznivq annor ' lz~nda 7; v &amp; m c7agur mot f01 ' ett 40-tal af ' &amp; r sedan, dd, först aiickt af ' lii * ed~ika Brenter, d m nzed .sd mycken v&amp;me och kraft f~rfälctades i tidskrift for. Iaenzvnetw.
Det kunde icke heller förnekas, alt Bevillnings-stadgan, såsom ny, väl behöfde att i afseende pä tillämpningen vårdas så, att likhet dervid, så vidt som möjligt, må kunna tillvägabringas; men detta kunde icke ske annorledes, än derigenom att en och annan auktoritet i sista hand utgjorde skiljedomare uti alla tvistefrågor om författningens rätta tillämpning. Tänkesättet hos den stora allmänheten fordrade ock, att rättigheten att hos Kongl. Maj:t söka ändring borde stå öppen vid hvarje tillfälle. Vidare har å den sidan, som ansett en inskränkning i besvärsrätten böra ega rum, blifvit anfördt, att, då Pröfnings-kommittéen icke allenast egde afgöra besvär öfver Taxerings-kommittéens beslut, utan ock hade rätt att, utan anförda besvär, höja eller minska skatten, sä skulle den skattskyldige komma att dömas alldeles ohördan, ifall ingen högre instans funnes att tillgå. Deremot och då Krono-ombuden skulle vara närvarande vid både Taxeringsoch Pröfnings-kommiltéerna och der kunde bevaka Kronans rätt, förefunnes för Kronan intet behof alt öfverklaga Pröfnings-kommittés beslut i fråga om sjelfva beskattningens belopp. I andra afseenden åter borde såväl Kronans ombud, som den enskilde ega rätt att klaga, såsom då Pröfnings-kommittéen förfarit lagstridigt genom en oriktig tillämpning af författningen o. s. v. I sådana fall borde man få söka myndigheter, som bättre kände författtningarne och de i dessa ämnen utfärdade föreskrifter.