Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Sedan jag i ConstitutionsUtskottet, dels uti min reservation, och dels under discussionerne, yttrat allt hvad jag i delta för fäderneslandets närvarande och kommande väl vigtiga ämne, för min del haft att säga, hade jag vid detta tillfälle ernat iakttaga tystnad; men sedan jag på förmiddagen af den värde Motionären blifvit hugnad med en mängd anmärkningar, har jag ansett mig böra frångå min föresatts, och får nu begära Ridderskapets och Adelns öfverseende, då jag för en stund vågar upptaga liden med besvarandet af dessa anmärkningar, så vidt jag vid afhörandet kunnat uppfatta och i minnet bevara dem. Särskilt får jag hos den värde motionairen sjelf anhålla om ursägt, i fall jag icke ordagrant kan återgifva de framställda anmärkningarne; det bör likväl vara så mycket ursägtligare, som han nekat mig tillfälle att från LandtMarskalksbordet få tillgång till hans skriftliga anförande på förmiddagen. Men då jag nu uppträder i förenämnde afseende, sker det icke utan en billig tvehogsenhet; ty å ena sidan måste det vara påkostande att nödgas 5S II. 21* 3j4 Den 25 Januari! e. m. omsäga hvad man redan sagt; och å andra sidan är det nedslående, att hafva en så öfverlägsen motståndare, hvars hela hållning i tal och skrift utvisar, att han känner sin styrka, och vet, att han endast beliöfver komma och se för att segra. Till en början har den värde motionairen anmärkt, att jag i min reservation, om icke sårat honom, åtminstone trädt hans personliga ömtålighet nog nära. Att detta icke varit min afsigt, kan jag försäkra; och jag hoppas, att ingen, som är opartisk och utrustad med någorlunda vanlig känslighet, skall i min reservation kunna finna någonting personligt sårande. Men jag får såsom Läkare erinra, alt det gifves menniskor, som äro så ömtåliga, och hafva så retligä nerver, alt de kunna få spasmer af en flugas surrande; och det är allmänt bekant, att en, som blifvit förfrusen, kan af vanlig kammarvärma retas till inflammation.
Den, hvilken sjelf egde det kapital, som till inlösen erfordrades, behöfde visserligen icke för sådant ändamål skuldsätta sig, men äfven för honom uppkom en lättnad uti minskade lånetransaktioner och ränteliqvider, hvaremot den, som måste upplåna lösesumman, erhöll en fördel derutinnan, att hy pothekslånen amorteras på kortare tid än 40 år. För Statsverket vore det ostridigt enklare och fördelaktigare antingen att, i stället för grundräntorna med dem åtföljande räkenskaps-, uppbördsoch kontrolleringsbesvär, inkassera Rikshypotheks-bankens räute-kupons, eiler ock att med de inflytande medlen verkställa afbetalningar på rikets skuld. Att Kammar-kollegium kunnat ifrågasätta nedsättning uti en obillig grundränta genom förmedling, såsom en fördel för jordegaren, vore visserligen oväutadt, enär, såvida förmedlings-författningarne icke undergått någon för motionären okänd förändring, nedsättning af hemmansränta!! genom förmedling endast kan vinnas på det sätt, att åborätten till ett sådant hemman offentligen utbjudes åt den, som erbjuder sig att mottaga samma hemman utan annan köpeskilling, än förbindelsen att till Kongl. Maj:t och Kronan utgöra den vid skattläggning åsätta räntan, och det vore väl derföre knappast tänkbart, att någon skattejordsegare genom ett dylikt försök äfventyrade att gå förlustig hela sin egauderätt.
Stånd i denna del bifallit Utskottets mening, får Utskottet till Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemna, om icke Ståndet behagade instämma uti ett sådant beslut. I vidrigt fall lärer deremot erfordras en proposition af följande lydelse: 6:0 Den, som gillar Bevillnings-Utskottets Förslag om chartering af Fullmagter och öppna Bref å Embete eller tjenst till 5 procent af lön-inkomster, äfvensom af afsked med bibehållande af lön, eller någon del deraf, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bör förblifva vid det i Kongl. Kungörelsen om stämplade pappers-afgiften af d. 8 Januarii 1824 stadgade belopp af 6 procent. i.\ Bevillnings-Ulskoltets Memorial, N.o 43, Ytterligare har Yiillofi. Borgare - Ståndet ogillat det stadgande, att, enär någon, som förut varit eller är i Kronans tjenst, tillägges högre namn, heder och värdighet af Embele eller tjenst, det derom utfärdade öppna Bref eller Fullrnagt skulle charteras till dubbelt belopp, emot hvad föreskrifvet är för Fullmagterå lika beställning i verklig tjenst, eller, der delta ej kan ega runi, å sådana embeten eller tjenster, som medföra lika värdighet, samt i stället ansett, ”att vid (fvannänmde Fullmakt ers eller öppna B refs char ter in g bör förfaras jemlikt nu gällande Char tce-X^or ordning?
Uti Nådig Proposition till Rikets Ständers Stals-Utskott af den 5 September sistlidet år, liar E. K. M., som, vid öfvervägande af hvad genom vederbörandes hörande blifvit utredt, funnit serskild ersättning för gästgifveri-h&llaingen i Herjeådalen fortfarande vara af behofvet påkallad, och derjemte ansett samma ersättning, sådan den hittills, i öfverensstämmelse med Kongl. Resolutionen af den 4 April 1764, utgått, nemligen med 15 R:dr 8 sk. Banco, motsvarande 91 daler silfvermynt, vara alltför otillräcklig, föreslagit Rikets Ständer att för detta ändamål anvisa förhöjda anslag, att utgå efter de grunder och till det minimi-belopp, E. K. M:s Befallningshafvande och Härads-Rällerne i orten uppgifvit, eller för Hede Tingslag med 160 R:dr och för Svegs Tingslag med 150 R:dr årligen. Rikets Ständer hafva detta ärende lill pröfning förehaft, och, då ostridigt är, att gästgifveri-skyldigheten inom ifrågavarande glest befolkade och mindre uppodlade landsort måsle för invånarne medföra kostnader och besvär, hvika af inga motsvarande fördelar uppvägas, hvaremot de sedan år 1764 anslagne ersättningar, i följd af icke allenast sedan dess uppkomne förändrade förhållanden i myntoch varuvärden, utan äfven den ökade rörelse, som på de emellan Konungarikena Sverige och Norrige förande vägar uppstått efter bägge Rikenas förening, icke vidare kunna anses uppfylla det med desamma åsyftade ändamål, hafva Rikets Ständer, med bifall lill K K. M:s Nådiga Proposition, till löner för gästgifvare i Herjeådalen beviljat ett årligt anslag af tillsammans 310 R:dr Banco, deruti inberäknade de 15 R:dr Bih. till R. St. Skrifvelse, N.-o 213. 8 sk., som förut för sagde ändamål utgått af Kronans behållna ordinarie räntor. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 6 Februari 1841.
C. Silfversparres bos E. K. M. och Kronan egande köpegods-fordran, bestående af 48 Daler ii öre g| pgr Silfvermynt, hemjnans-ränta in natura samt bortmiste räntor till 1722 års slut, 902 Daler 20 öre i6£ pgr Silfvermynts capital, jemte 680 Daler 16 öre 20 pgr S:mts interesse, under förklarande tillika, att Rikets Ständers Bank, till godtgörande af dess fordran för ett åt bemälde Öfv. LiOut. i lifstiden lemnadt lån, komme att, efter då redan upprätta,d liqvidation, åtnjuta tillsammans 2,607 Daler 24 öre pgr S:mt af den fond, sorn dertill framdeles kunde blifva utsedd; samt 2:0 angående Landshöfdingen G. Duvalls Reductions-fordran, att då Landshöfdingen Duvall, lill säkerhet för flera, åren 1684, i685, 1686 och 1688, från Rikets Ständers Bank upptagne penninge-lån, pantförskrifvit åtskillige, dels i Finland, dels i Sverige belägne, honom tillhöriga gods, men dessa till större delen blifvit, såsom varande af donations-natur, till Kongl. Maj:t och Kronan indragne, så hade, efter det Landshöfdingen år 1692 aflidit, och dess arfvingar, genom Kongl. Maj;ts och Rikets Svea Hof-Rätts Dorn den 1 Junii 1690, erhållit tillstånd att till Duvallske borgenärerne öfverlemna ali bemälde Landshöfdings egendom.
Utskottets i 1 mom. gjorda inbjudning blef af Preste-Ståndet icke antagen, utan vidblef Ståndet sitt der omförmälda beslut, och godkände den under N:o 1 föreslagna voterings-propositionen. Med anledning af Utskottets anmälan i 2 mom. och sedan uppmärksamheten blifvit fästad på angelägenheten, att befordra en snar expedition af Rikets Ständers beslut angående regleringen af Tull-taxan, beslöt Ståndet till slutligt afgörande nu företaga den uppskjutna frågan om bestämmande af införselstullen för artikeln "Vin," och blef Utskottets i Betänkandet N:o 3, beträffande nyssnämnde artikel, afgifna förslag i allo bifallet. Ståndet, som icke antog den i 3 mom. till detsamma ställda inbjudning, vidblef sitt, i afseende på utförselstullen för ”sparrar af furu och gran," fattade beslut och godkände voterings-propositionen N:o 2. Prot.-Utdrag den 11 Augusti 1854. 351 I öfrigt ansågs detta Memorial icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. N:o 23, i anledning af Riks-Ståndens olika beslut, rörande stämplade pappers afgiften. Härvid förkommo följande 88 af författnings-förslaget: 8 5. Utskottets yttrande gillades. 8 8. Vid Utskottets yttrande sid. 6 lät Ståndet bero, godkände de under N:o 1 och 2 föreslagna voterings propositioner, samt lade hvad i öfrigt vid denna g förekom till handlingarne. 8 10. Den föreslagna voterings-propositionen N:o 3 godkändes, och biföll Ståndet Utskottets å sidan 9 gjorda hemställen. 8 11 lades till handlingarne. S. D. Föredrogs Höglofl.
Fem procent af den genom Rörelsen eller Näringen wundnc inkomst, hwarmed förstaS behållningen under aret sedan bewislige förluster blifwit betraktade samt aflöning och arbetskostnad i och för sjelfwa rörelsen eller handteringen, men inga andra utgifter blifwit afkortade. Da pröfningen af deste Skattstyldiges uppgift pa deras för aret wundne inkomst af rörelse, beror pa Taxeringsmännen allena, böra och alla de härtill hörande upplysningar sorgfälligt sökas. Utskeppningen, Importen, Skeppsfarten, Afstämplingen, Bodhandeln med mera, stola derwid tagas till betraktande och uppgifter fran wederdörli se - 2l28 Den zo Julii. ge stallen i desse delar alltid wara för Taxeringsmannen akt tillgå. Någon fördelning i Claber med utfallande Maximum är i denna del icke lämpelig, hälst hwar och ens Näring, Rörelse, Handtering 06) Inkomst böra af Taxeringömännen noga pröfwas samt afgisten derefter till tet hogsta utsättas som billighet ost) rättwisa medgiswer; hwaremot följande Mmimi afgift för Rörelse och Handtering upptages, hwar. unter ingen till Bewrlining efter denna artikel sar anses som icke är sa af sig kommen att han efter TaxeringsmännenS pröfning endast förmar draga e» ringare afgift. Dock bär i sistnämnde händelse noga härom undersökas, och alltid i Taxerings-Protocsllet fullständigt upptagas de orsaker som wailat nedsätlningen. I Stockholm och Götheborg Grosshandlare — zo N:dr Handlande, Mäklare, Skepps-Clarerare och Apothekare - — 20: — Fabriqueurer och Manufaclurister — 75: — I färsta Classens Städer. Handlande med flera — 20: — Fabriqueurer »ned flera —- rs: — I Andra Classens StaderHandlande med flera — 16: zr Fabriqueurer med flera — 73: »6 I Tredje Classens Städer. Handlande med flera — r;: — Mriqmum med flera — i -:
Rikets Ständer, som derjemte inhemta), att fyra dagars tid till förberedande mäskning af en del bränvins-lillverkare ansetts otillräcklig, hafva derföre ansett att uti nuvarande § 2 bör stadgas: att mäskberedning för briinvitis-iillverkning får företagas högst fem dagar löre den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall taga sin början. Då, enligt denna §, i större bränneri får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet, sorn helst, men § 55 i nu gällande förordning stadgar åtskilliga för kontrollens handhafvande nödiga inskränkningar i afseende på redskapens beskaffenhet, hvilka föreskrifter torde till en del böra bibehållas, hafva Rikets Ständer ansett detta måste i handeln rätta sig noggrannl efter den mängd al alkohol, som varan innehölle, men alt man hos oss i allmänhet icke begagnade det i andra länder längesedan införda och af Velenskaps-Akademien i dess afhandling om bränvins-profvaren år 1827 förordade rationela sätt för bestämning af alkohols-halten, utan i dess ställe använde mer eller mindre oriktiga melhoder, hvilka än ål köparen, än åt säljaren leonade lördel och derföre kunde föranleda till tvister, har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att den normalstvrka hos bränvinel, efter hvilken skatte)) skall beräknas och som i gällande bränvins-tillverknings förordning iir bestämd lill (5 grader, enligt den gamla bränvins-profvaren, matte fastställas lill 50 procent enligt den nya, eller till det procent-belopp, som vid frågans bedömande af sakkunnige personer kunde befinnas tjenligasl, i ändamål alt möjliggöra eli allmänt införande af den nya profvare-skalan. § *• § 3. förhållande böra i § 3 anlvdas, hvadan denna § erhållit den förändrade lydelse förslaget utvisar. Under förmälan, hurusom del. vore en känd sak, ali värdet af sprit eller bränvin Eapell t tio n sU (skol l<: Is Förslag lill anderd. Skrifvelse N:o 125.
I sammanhang med en sådan lära har han förklarat, att det icke är någon kristlig grundval, utan idel natur, på hvilken staten hvilar. På det Hr Frih:n icke må tro, att någon allmän förtjusning finnes incm detta Ständ öfver en sådan sats, anser jag mig skyldig uttala den öfvertygelse, att hvarken jag eller någon annan inom vårt Stånd gillar en sådan materialismens princip. Jag har blott velat fästa uppmärksamheten på hvad en sådan lära innebär, på det att man icke må taga den för kontant. Frih. Cederström, Thure: För min del får jag för klara, att jag icke, i likhet med åtskilliga andra talare, kan fästa någon särdeles vigt vid de stadganden, som förekomma i, vare sig K. M:ts Propos. eller Htsk:ts förslag, och att det kan vara temligen likgiltigt, hvilketdera af dem man antager. Jag kan icke finna någon svårighet lör den person, sorn utträder ur ett samfund, att tillkännagifva, det han inträder i ett annat; sådant må höra till god ordning. Men å andra sidan kan jag icke heller finna, att det iir för den Svenska kyrkan af vigt att en person, som förklarat, att lian icke vill tillhöra henne och att han icke tror hennes dogmer, skall qvarhållas inom densamma. ' Detta anser jag ingalunda kunna lända till kyrkans anseende eller förkofran. Hvad som för mig gör att jag anser Lag-Utsk:ts förslag ega företräde framför K. M:ts Propos., är att det är föreskrifvet i det förra, att om man vill utträda ur Statskyrkan, så skall man anmäla sig hos sin själasörjare, sorn då ålägger en kortare betänketid. Enligt K. M:ts förslag skall man deremot personligen inställa sig hos sin själasörjare, hvarigenom tillfälle lian öppna sig att chikanera och trakassera. Då dessutom en viss ålder af 21 år är föreskrifven, kan det vara öfverflödigt att befalla dem att personligen inställa sig. I likhet med Hr Estenberg, får äfven jag högeligen protestera emot Frih. Creutz’s yttrande, att kristendomen icke skulle vara samhällets grundval.
Jagi tillhörde minoriteten inom Utsk:t, som önskade att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda. De skäl, hvilka jag uti Utsk. anförde såsom stöd för denna min åsigt, har Gr. Hamilton redan så utförligt och fullständigt här framställt, att för mig icke återstår annat än att med honom instämma uti yrkande på afslag å förevarande Betänk. Gr. Taube, Henning Adolf: Det hufvudsakliga skälet till beslutet har varit att man ofta sett exempel uppå, att enkan eller konsistorium, i följd af de rättigheter, de dertill egt, utarrenderat pastorat till en lekman. Dervid har det visat sig att denne person, långt ifrån att nöja sig med hvad pastor i dess lifstid ansett vara nog, vidtagit den öfverklagade stränga åtgärden att räkna skylarne på marken. Det har å afdelningen blifvit uplyst att sådana förhållanden uti åtskilliga pastorater egt rum och ländt till ganska stora ledsamheter och förvecklingar. Detta har varit anledningen hvarföre man ansåg att, då en öfverenskommelse å sockenstämma blifvit träffad mellan pastor och församling, denna öfverenskommelse äfven borde ligga till grund för extra nådåren. Det har af en värd talare blifvit andraget, att förevarande beslut möjligen skulle kunna hindra den af K. M. föreslagna löneregleringen. Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, huruvida detta kan vara förhållandet, för den händelse stadganden finnas, hvari bestämmes, att den nya löneregleringen skall taga sin början så snart prestman tillträder pastorat. Det har, på sätt jag förut omnämnt, endast varit med afseende å utarrendering af pastors-enkans nådårsrätt, som detta beslut ansetts vara af stor vigt; och jag kan, för min del, icke finna att detsamma kan lägga hinder i vägen för en blifvande författning angående löneregleringen. Hr 0 en 7 Mars. 17 Hr Adelborg, Anders Otto: Det är, efter mitt förme nande, ytterligare ett skäl att bifalla Utsk:ts förevarande Betänk., nemi. enkans ratt, som bör bevaras. Om hon under mannens lifstid åtnjuter en viss inkomst af församlingen, så bör hon väl, till följd af rättvisans fordringar, dervid efter hans bortgång bibehållas.
Utlåtande, angående väckt fråga om löneförhöjning för de uti Justitia;-ombuds mans-expeditionen anställde tjenstemän. (Rgds Afd.) Uti en till samtlige Riks-stånden under sistlidne December månad ingifven skrift, har Rikets Ständers Justitiae-ombudsman anfört, hurusom aflöningen för tjenstemännen i Justitiae-ombudsmans-expeditionen, bestående af en sekreterare och tvänne kanslister, alltsedan Justitiae-ombudsmansembetets inrättande icke blifvit förhöjd, oaktadt derefter inom alla andra embetsverk skedda löneförhöjningar. Sekreterarne i Rikets kollegier innehade numera 1600 R:drs lön, hvarjemte de flesta bland dem åtnjöto större eller mindre sportler. Deremot utgjorde arfvodet för sekreteraren i Justitiae-ombudsmans-expeditionen, hvilken saknade ali sportel-inkomst, endast 800 R:dr. Det vore visserligen vanligt och jemväl påräknadt, att med dennes sekreterare-tjenst förenades enahanda befattning hos Tryckfrihets-kommittéen, hvilken sednare befattning kunde anses för en s. k. ”sinecure,” så vida ej trägnare göromål än under de sednare åren dervid förekomme; men de sammanlagda arfvodena för dessa begge sekreterare-tjenster understego dock med 400 R:dr det belopp, en Rollegii-sekreterare såsom ständig lön uppbure. Vid sådant förhållande och då förstnämnde sekreterare saknade bestämd befordringsrätt i statens tjenst samt utan ransakning oell dom kunde entledigas, vore det icke att begära, det någon person med utmärktare förmåga skulle egna sin verksamhet åt ifrågavarande befattning. Denna tjenst vore likväl af sådan vigt, att äfven den största skicklighet bos en civil tjensteman vid densamma för ingen del skulle vara öfverflödig, helst omfattningen af Justiliae-ombudsmannens verkningskrets kräfde ej blott hans egen arbetsförmåga, utan äfven allt del biträde, som af hans sekreterare kunde Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 61. 9 kunde erhållas.
Fullmagtige mindre betänkeligt at förklara, det de ansägo icke allenast för Verket mindre förmånligt, utan äfwen någon gang kanske skadeligt, at der Departement, at hwilket nämnde arender warit anförtrodde, skiljdes ifrån Herrar Fullmägtiges omedelbara befattning och den rättighet samma Departement städse haft, at i de derstädes förekommande frågor 6irecke och uran al! stags omwäg wanda sig til Herrar Fullmagtige; dock som Högloft. Stats-Utffottets Betänkande och Urkast til Imtruckion, efter hwad af Herrar Fullmagtige kunde fattas, icke lemnade rum för den tanka, ar Herrar Fullmagtige, såsom ägande öfwerstyrelsen af Werkec, skulle i förenämnde eller någon annan del af a6mini8rrationen wara betaget, at dermed til Werkets förman sjelfwe omedelbarligen sig sysselsätta och derom förordna, Den 2z Mars. e. m. 1027 ordna, fnnno ock Herrar Fullmagtige nägot widar re icke armia i hänseende lil ver af dem begardie utlåtande; hwilker säleves jemte Herr Prosten Doc. tor VVitti>,i-K skriftligen författade sarstildta an» förande, ffulle lil Högloft. StarS-Ucffotter i övr mjukhet ofördröjligen öfwerlemnas. l^r mpra. Pa befallning, IstLLIiNLN. Afskrift af Afssrist. ^il krotocoliet. Förmodligen blef hwad jag i gar hade aran yttra mig, i anledning af Högloft. Srars-Urssotters Kemisse af den 6:te bujus, icke da taget til krotocollet, efter som Handlingarne lades pä bordet. I dag, hindrad af vpahligher, kan jag icke hafwa äran infinna mig. Anhåller fördenssull ödmjukast, at såsom mitt votum ma i protorollst intagas: Det jag, som Riksens Ständers Fullmägtig, finner min skyldighet wara, ar emottaga och hörsamma de Insuuckiouer Högloft.
För Rikets Ständer — jag föreställer mig det, under den förutsättning, att de begrepp, som tala till enskild mans känsla, också skola göra sig gällande hos Collectiviteter — för Rikets Ständer, som hafva Banken Berättelse af Banco-Fullmägtige• 21 under garantie och vård, måste det blifva oroande att förnimma, det anledningen till Riksdags-kallelsen härflutit icke, tilläfventyrs, från något af de hinder för Myntbestämnings-Lagens sättande i verkställighet, som Kongl. Maj:ts vishet tänkte Sig såsom möjliga, då Dess sanction å denna Lag meddelades, utan från uteblifvandet af BancoFullmägtiges underdåniga anmälan hos Kongl. Majit om de af Rikets Ständer föreskrifna förberedande åtgärders fullbordan. Rikets Ständer bör det förekomma oväntadt, att behof kunnat uppstå ai ytterligare öfverläggning med Kongl. Majit om bästa sättet att lill verkställighet bringa Realisa tions-beslutet, sedan den sanning blifvit erkänd, att Silfver-utvexiing från Ranken utgör enda medlet att hämma BancoSedelns progressiva försämring; sedan Realisationens vilkor blifvit genom Lag bestämda; sedan Rikets Ständer liögtideligen lofvat och försäkrat att dessa villkor skola fyllas; sedan Rikets Ständer uti tryckt Reglemente och således för Allmänheten förklarat, det de hyste den tillförsigt till de af dem utsedda Fullmägtiges erfarna rådighet, försigtiga omtanka och kraftfulla nit, att de välgörande påföljder, som Rikets Ständer med vidtagne Författningar åsyftat, skulle i verkligheten ernås, icke af möjligen mötande svårigheter och tillfällige oföresedde hinder, hämmas eller om intet göras. Under sådana förhållanden, — jag föreställer mig det, — lära Rikets Ständer icke tillåta sig att antaga tidernes allmänna tilldragelser såsom utgörande enda orsaken till hvad som handt; pröfningen af andra på det inträffade förhållandet inverkande orsaker lära de räkna icke mindre bland sina skyldigheter, än sina rättigheter. Det är denna pröfning af orsakerne till det inträffade förhållandet, som jag ansett mig böra hålla öppen åt den det närmast rörer.
Discontutlåningens ändamål är, att åtpeoningecircula - Ben Julite, »i. tionen gifva et» mera lifvad verksamhet, arn* ser jsg angelägit vara, dels, att på det Jåneanslaget mätte bättre förslå för alla Lånesö~ kander, de stora lånen förminskas5 *medan'ändamålet måste bittre uppfylla*, derigenom,* att inånga Läntagare få små lin, in att ett mindre antal får stora lån; och dels, att Jordbrukaren som sällan behöfver stora lån, förunna* den lättnad, som al hans belägenhet så högt* ligen påkallas: och, pi grund af desse skäl, föreslår jag alltså, att i de reglementariske fö-* reskrifterne må göras följande förändringar och tillägg; no. Att det nu gällande maximum för Discontlån, måtte nedsättas ifrån 6000 R.dr Banco till 49ooo R:dr B*nco, med rättighet till omsättning hvarje halfår, samt inbetalning af en Femtedel af lånet, men icke beräknad! efter primitiva belopp, utan efter dess belopp den stund, då omsättningen sokea. 2;0. Att den Jordbrukare, hvar* skuld i Disconten icke öfver*tiger 2000 R:dr Banco, må få omsätta den med inbetalning, hvarje halfår, af en tiondel af lånets belopp, sådant det är, då omsättningen aökes. 3:0. Att för den Jordbrukare, hvars lån i Di~ sconten icke öfverstiger 1000 R:dr Banco, lå~ ningstiden må hädanefter blifva ett år, och omsättningssumman en femtedel af lånets då varande belopp; samt Dm t q Julii ro. 4:0. Att, i anseende till lånesökande af BondeStåndet, vederhäUighetsbevis äfven af Kyrkoherden i Församlingen må erfordras; emedan Presterskapets kännedom, i denne dels oftast är säkrare än Domarens. N:o 3* Hörsimste Memorial! Under den 11 sistiidne Junii har Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat till Riddarhu«Ut6kottets