Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hen 25 Augusti e. m. 353 Majit till nästa Riksdag täcktes meddela Riksens Ständer detta arbete, och inhämta deras tanka deröfver. Jug hade förmodat att en undersökning af MilitairLäroverket skulle göra tillfyllest; en sådan undersökning år ock verkligen sednare förrättad, ån den med Civile Läroverken. utan att man funnit behofvet af en föregående granskning, hvarken af Civilverket i hela dess vidd och omfattning, eller af det militaira, sorn nu af Utskottet blifvit föreslagiti Båda delarne måtte åtminstone vara så bekanta att utan en förutgången vidtomfattande forsk-i ning, det står att bedömma, hvilken uppfostran och hvilka kunskaper äro gemensamt behöfliga för militaire och civila personer, äfvensom hvaruti skiljaktigheter kunna fordras. Likväl om man önskar oell hvaruti jag med glädje instäm-: mer, att bringa Statens Läroverk till ett gemensamt helt, lärer val klarligen falla af sig sjelft, att undersökningen måste anställas samfält af militaire och civile sakkånnare. Långt ifrån att det vore ett hinder deremot, att SkolOrdningen föreskrifver att en Revision med ElementarLåroverkea snart skall taga sin början, synes dét vål vara det måst tjenliga tillfälle, att då verkställa en gemensam undersökning; äfven i det fall man vill undvika granskningen af de högre civile Läroverken, hvartill jag dock icke inser något skål. Jag kan icke neka, det förundrar mig som resultat af Betänkandet, finna tillstyrkt, blott en revision af Militaira Läroverken, då det föregående bedömandet af ämnet klandrat Bil. lill Ridd. o. Ad Pr. VII Band. a3 354 Ven 25 Augusti e, m, militaira uppfostrans ensidighet och allt igenom varit till den grad verldsallmånneligt i åsigter, att det någon gång för min fattning deruti synts ensidigt. En verklig och stor nytta för
Det var tydligen en ziguenarfamilj, som troligen kom ifrån marknaden i Launceston och hvilken jag nyss sett lägrad i gräset strax utanför ”Petters krog” bredvid ett gammalt positiv, öfverhöljdt med en röd ylletrasa, på hvilken en liten apa satt. Mannen och hustrun tycktes båda vara vid samma ålder, mellan trettio och fyrtio år, båda voro svartögda, krushåriga och bruna, af den fantastiska och dystra skönhet, som är egen för detta folk, men med ett uttryck af list och vildhet i sina fysionomier, som i synnerhet hos mannen var fruktansvärdt och väl kunde göra ett möte med honom oroande. Den tredje, en gosse om fjorton eller femton år, troligen deras son, var mindre vacker än föräldrarne, hans skarpa drag och sjukliga, smågamla utseende gjorde äfven honom obehaglig. Alla tre stannade ett ögonblick, då de sågo mig uppe på backen, och vexlade några ord med hvarandra. Gossen skildes ifrån dem och begaf sig långsamt inåt skogen, men de andra fortsatte sin väg med hastiga steg, för att, såsom jag fruktade, upphinna mig. Denna fruktan kom egentligen deraf, att just i detsamma jag gick förbi dem vid krogen, hade jag i tankspriddhet uppdragit mitt guldur, som jag haft gömt innanför kläderna. Detta ur var en af de få dyrbarheter, som jag ärft efter min mor, det var besatt med briljanter och af ganska stort värde. Jag ångrade genast min obetänksamhet, då jag fann mig observerad och märkte den hastiga blick de vexlade med hvarandra. Imellertid påskyndade jag mina steg allt mera, i hopp att någon boning snart skulle blifva synlig, men det oaktadt såg jag att de kommo mig allt närmare och voro slutligen bredvid mig. — God afton, vackra miss, hvart ämnar ni er så ensam? — sade mannen, lyftande på sin sammetsmössa. — Jag går hem, jag bor här strax bredvid, — sade jag så lugnt jag förmådde. — Jaså, men då har ni långt att gå i alla fall; det finns ingen gård förrän ett bra stycke på andra sidan skogen, så vidt jag vet; det är ödsligt här och kan vara bra att ha sällskap, eller hur?
Posse, Arv.: l'å voteringen blifvit begärd vid framställning af propos. på återremiss, är det visserligen ostridigt, att denna propos. bör blifva ja-propos.; men då Hr Cederschjöld medgifvit, att bifall får blifva ja-propos., bör nej-propos:n på det sätt uppställas, att vinner nej, kommer att särskildt afgöras, antingen alt betänk, afslås eller återremitteras. Hr Hjärne: Två voteringar synas visserligen nödvändiga; men för min del motsätter jag mig den method för uppställning af voter:spropos:n, som den siste värde talaren föreslagit. Jag vet visserligen, att denna method varit bruklig nu root slutet af riksdagen; men den strider emot grundlagen, ty då votering blifvit begärd öfver återremissen, måste denna blifva ja-propos. Således måste första proposm blifva, antingen bifall eller afslag skall utgöra contrapropos. i andra voteringen, der återremiss blifva ja-propos. Hr Dalman: För att ej alltför länge uppehålla tiden med onödiga disputer i en så enkel fråga, som denna synes vara, vill jag afstå från min begäran om afslag och förenar mig i Hr Cederschjölds anhållan om återremiss. Hr Cederschjöld: Sedan Hr Dalman numera afstått från sin begäran om afslag, torde vi, enligt hans medgifvande, nu få skrida till votering emellan bifall och återremiss. Upplästes till justering och godkändes följande voter:spropos:n: Den, som bifaller BancoUtsk:s memor. N:o i32 med hemställan, att R. St., före deras åtskiljande, måtte till K. JVI. i und. öfverlemna stadgar och reglemente för Bankens rörelse och förvaltning, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ofvannämnde memor. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 53. Hej — 35. Den 4 Maj f. m. 5i> Hr Dalman:
På grund häraf yrkar motionären, att ett förbud för anläggande af hållstugor vid kyrkorna må blifva utfärdadt, af följande lydelse: ”Ej må Gästgifvare på landet, som besitta gästgifvaregårdar, hvilkas ”egor sträcka sig intill kyrka, uppföra hållstugor närmare kyrkan, än sjelfva ”gästgifvaregården; och der sådane hållstugor redan finnas uppförda, böra ”de genom Konungens Befallningshafvandes åtgärd ofördröjligen blifva bortflyttade, helst till gästgifvaregården.” Utskottet, som tagit motionen i öfvervägande, anser det af motionären öfverklagade förhållande vara af en så enskild beskaffenhet, alt det sannolikt icke på många ställen eger rum, samt att de olägenheter, som deraf äro en följd, lätteligen håde böra och kunna afhjelpas med biträde af de administrativa myndigheter, hvilka, i händelse af behof, ega att tillse, det gällande Författningar efterlefvas; på grund hvaraf, och då en gästgifvare icke lagligen kan förmenas alt hvar som helst, inom egande område, bygga sin hällstuga, Utskottet anser sig icke höra tillstyrka någon Rikets Höglofl. Ständers åtgärd, i anledning af denna motion. Stockholm den 6 September 1844. Ank. till Exp. Ut sk. den 7 Sept. kl. 11. Betänkande, i anledning af väckt motion, om upphörandet af all förhöjd tjenstårsberåkning vid ansökning till presterlig befordran. Frän Högv. Preste-Slåndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet blifvit remitterad en af Comministern Jon Janzon ingifven motion; att all förhöjd tjenstårsberäkning vid ansökning lill preslerlig befordran må upphöra. Såsom skäl härför har han framställt orättvisan af det förtryck, kyrkan lider af skolan genom nu gällande befordringslagar, enligt hvilka skolans tjenstemän räkna förhöjda tjenstår mot kyrkans. Allm. Desv. och Ekon.-Utskollets Betankande, N.o 8.
Och anser vid sådant förhållande Siats-Utskottet någon annan åtgärd i anledning häraf icke äga runi, äti &6SS Stats-TJtskottets Betänkanden. ett deri underdåniga önskan torde hos Kongl. Maj:t anmälas, att ifrågavarande medel hädanefter icke varda utlånade, utan alltid i Statens Cassa hållas i beredskap för de ändamål, hvartill de böra vara att tillgå. Och beträffande åter Revisörernes anmälan ■om det hinder, som för deta skall uppstått i afseende på nödig underrättelse om den under Committerades förvaltning ställde Fond, så hemställer Utskottet, att Riksens Högfofl. Ständer . jemväl hos Kongl, Maj:t i underdånighet afnliålla, att samtelige vederbörande, sorn handhafva och redovisa Stats-Verket tillhörige medel, anätte, enär Riksens Ständer eller deras Revisorer i föreskrifven ordning sig deram anmäla, till dem aflemna de Räkenskaper, Handlingar eller upplysningar, sorn af dom kunna äskas, och deras åtgärd tillhöra; hvilket allt vördsam' ligen underställes Riksens fföglofl. Ständers be pr öfva tule. Stockholm den 26 Maji igi8, (Bilagan Litt, A. eller Förslag öfyer Krigs Fonden» Skulder i.ch Tillgångar finne: serskildt tryckt och hit äntecknad; men Litt. B. eller Utlåtande e£ Comniitterad» för Allmänna medels Förvaltning :ir förut serskildt 11 y c k 6 och kiingspiidt, hvadan detsamma bär utsilutgs.). Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande 9 angående de till Saltpetertillverkningens tipphjelpande i Riket analagna medel. Lit. A. Till StatsUtsk. Betånk. Nir 27c i ^-de 9am! af Bihang till RiksSt. Prot, iHvlWiB, Underdånig ste Förslag öfver KRIGSFONDENS SKULDER och TILLGÅNGAR vid slutet af år 181?. STOCKHOLM, tryckt hos A. G adelius , 1818. Underdänigste Förslag öfver KrigsFondens Debet.
Befinnes åter generalprofvet knapphaltigt, får Guldsmeden betala dubbel afgift för hela tillverkningen under den tid, som detta prof omfattar, hvaremot, om detsamma är underhaltigt, Ofver-direktörs-embetet yrkar, att tillverkaren må, uppå anmälan af vederbörande Magistrat, af allmän åklagare ställas under tilltal för slik förbrytelse och bestraffas, på sätt författningarne i thy fall stadga; börande utslag i så beskaftädt mål meddelas Ofver-direktörs-embetet, för att i den vid Kontroll-verket befintliga straff bok antecknas; hvaremellertid alla generalprof, som befinnas underhaltiga, qvarstanna vid Kontroll-verket såsom vedermälen under 10 års tid. Att emellertid behofvet af förändrade föreskrifter för kontrollstämplingen af guld, silfveroch tenn-arbeten i allmänhet långt för detta varit insedt, visar sig deraf, att redan år 1832 Kongl. Maj.t anbefallt Kongl. Bergs-kollegium, som den tiden och intill den 10 Augusti 1838 innehade öfverstyrelsen för Kontroll-verket, att afgifva underdånigt utlastande rörande den, i anledning af Guldsmeds-embetets i Gefle gjorda underdåniga anhållan om någon mildring i ansvaret för underhaltiga guldoch silfver-arbeten, väckta frågan om nya föreskrifter i berörda hänseende; och sedan jemväl
För medel, sorn blifvit lill bestämde ändamål reserverade och afsalte Tillsammans egentlig Låne-Banco-Skuld II, Vexel-Bankcns: f. För alla utelöpande Banco-Sedlar • g. För alla utelöpande Riksgälds-Sedlar och genom Riksgälds-Contoiret ut gifne Koppar-Skiljemynts-Pollelter .. h. För de emellan Yexel-Banken och dess Cassör utelöpande Invisningar och Insättnings-bevis i. För^ samtlige på Allmänna Verks och Enskildes löpande Räkningar i Yexel-Banken innestående Medel Summa Låne-Banco-Skuld, Sedel-Skuld och Deposilions-Skuld (Guld är evalveradt a 5 R:dr 32 sk. pr Ducat. II utgöra Bankens Tillgångar: a. Guld och Silfver i Bankens hvalf och hos Mynt-Verket, jemte obetyd ligt af Plåtar och Koppar-Skiljemynt . (Guld evalveradt ä 5 R:dr 32 sk. pr Ducat. Sill ver , å 2 „ 32 „ pr Silfver-Specie R:dr.) b. Säkra Fordringar hos Stats-Verket och Riksgälds-Contoiret, hvaribland de Obligationer, hvilka år i83o förklarades skola Grundfond c. Lån till Enskilde på rörlig pant och kortare tider d. Lån till Städer och Corporationer e. Lån, utestående hos Enskilde mot Inteckning i fast Egendom till högst -Udel af Taxeringsvärdet (Ärligt amortissement och deraf fortgående Utlåning med 4,780,000 R:dr CircuJations-Capital. ) f. Lån, likaledes mot Inteckning, ursprungligen bestämda att endast med Silfver återgäldas . g. Lån mot borgen eller annan säkerhet på högst 8 år till understöd för Skiften och Odlingar
Til minskning af Rättegängar och dermed förenade kostnader och befwär, har en wärd Ledamot Herr Häradshöfdingen lMjonRmips, sä wäl wid iso» ars som. denne Riksdag gjort hemställan om Förliknings-Domstolars iirrättande, i likhet med dem, som i Dannemark och Norrige brukelige äro, Ehuru hedrande och wälment det förslag är och wid första nämnandet, af de behageliga Orden frid och förlikning, tyckes waraj tror jag nu wid närmare öfwerwägande, at berörde inrättning bär i Riket skulle ordsaka mera utgifter, sysielsättning och hinder, än emot nyttan och ändamälet blefwo lwarandc: häldst wäre Under Domstolar, wäl som öfrige Domare äro genom Allmänna Lagen anbefalte,'at förmä parter til förlikning: Rättegångs misibruk är belagt med böter och Rättegängars fullföljd förswärade, genom penningar til wad och Revisions sökande., Den 26 Julik. 513 Rättegängs-Ordningarne och Prapis stall ' deremot a Dannemark wara helt annorlunda. Freds - Domaren förmodar kunna räda och uplysa, men hwarföre stall man tro, at en trätgirig Hart mä snarare lata öfwertala sig af honom än af den ordentlige Domaren. En sadan Part anser Förliknings - Domaren säsom andre Domare, nemligen för Embetsman, hwil» ka dä de afstyrka Rattegängen, han befarar wara Wederparten tillgifne: han sätter häldre sitt förtroende til andre personer, svin hän föreställer sig med mera owald bade räda och uplysa honom, isynnerhet, som egennytta och asmund eller hämndelystnad äro förnämsta grunder til ostälige twisier, och hwem kan bemedla eller hin. dra detta menstligbeten äiföljande onda: det kan någorlunda qwäfwas genom Religion och Moral i Ungdomen, men ej fullkomligen dämpas, och om deste hjelpemedel wanwärdas, sa förfelar man äfwen det ändamalet.
Den samma kan icke företagas utan genom undersökning pi sjelfva stället, och järnförelsé af alla dervid förekommande lpcala förhål l-snden: så mycket nödigare då fråga äé att För verkställigheten begagna Statens medel, hvarförutan ändamålet icke eller möjeligen kari vinnas, jag anhåller derföre att Statsoch ÉconomieUtskoitens nu uppläste gemensamma Betänkande måtte återremitteras, samt atf deö af Utskotten tillstyrkte undersökning åt Uellevait sidan, på sätt föreslagit är, äfven tnåtte Utsträckas till vattenledningen åt Knotivare Malmberg j att denna undersökning till Förenämndé bägge m&lmfällt, må ske så fullständigt som möjligj, och verkställas så tidigt att Riksens Ståndet vid deras nästa samtnan-r Irädé, blifva i tillfälle att pröfva Förslagen öfver transportkostnaderne från båda desse Malmfällt, hvarefter det först blir möjligt att med säkerhet besluta dé åtgärder, hvilka till ändamålets vinnande 5 efter sig då företeendé omständigheterne kunna och böra vidtaga» N:ö 41 Herr af Robfan, Carl Magnus: Utan bestridande deraf att ju Herr C. Bi fl/ Ottu i September /. rit, 17 af Uhr t uppläste anförande må föranled* till åtcrremiss ai M*tssa rut A llmänna Besvärsoch EcqnoiniUtsicottens Betänk-nde, tni frågan om tv* Ivän ligheteu af en föregående undersökning innan några Statens bidrag b.'gåras tiil den rödån af Rik-ens Ständer föreslsgne BergslagsInrättningen i Luleå Lappmark och Norrbotten; anser ]3g mig dock nu böra framlägga åtskilige upplysningar och tn-ddela några reflexioner i anseende till den nya framställning af ämnet Herr C D af Uhrs yyrande innefattar, gero 11 hvilket man tilläfventyrs annars på förhand och innan någon undersökning förevarit, kunde ledas till olö'delaktiga omdömen om den del af Lappmarken, hvarest så utomordenteliga skatter likväl erbjuda sig.
I sammanhang härmed må nämnas, att vid Malmö straffoch arbetsfängelse, i olikhet med livad vid de öfriga straff-fängelserna eger rum, föres en serskild arbetsjournal, som befunnits ganska upplysande i fråga om fängelsets ekonomiska förvaltning; hvadan önskligt vore, att sådant iakttages jemväl vid andre fängelser, der arbete för Statens räkning bedrifves. § B. De i hufvudböckerna intagna balans-relationer utvisa följande förhållande med nedannämnde, vid 1855 års slut, i räkenskaperna balanserande fordringar, nemligen: hos aflidne redogöraren vid straffoch arbets-fängelset å Långholmen A. 5. beroende på afskrifning. » Aflidne redogöraren vid straffoch arbets-fängelset å Norrmalm A. 1. beroende på afskrifning. Denna fordran, som vid förra revisions-berättelsens — 152 — afgifvande utgjorde 17,739: 35. 5. har, medelst godtgörelse af 570: 19. 4., blifvit under revisions-åren minskad till ofvannämnde belopp. hos Kaptenen A. Roos 150: beroende på indrifning. a förre redogöraren vid fängelset å Långholmen P. J. Weidel 1,342: H. 5. beroende på indrifning. Den i sista revisions-berättelsen omförmälda balanserade fordran hos redogöraren Weidel innefattade jemväl åtskilliga, till ett belopp af mer än 11,000 R:dr, hos serskilda personer utestående fordringar, hvilka, uppkomna under Weidels tjenstetid, varit beroende på slutlig utredning af det emot honom anhängiggjorda balans-mål och under år 1855 blifvit till största delen inbetaide. - aflidne redogöraren vid straff-fängelset å Carlstens fästning L. W. Nymans sterbhus 322: 21. — i) beroende på indrifning. » förre redogöraren vid straff-fängelset i Carlskrona C. A. Andersson 865. 27. — beroende på indrifning.
Att undvikande besvara hvad 99 hundradedelar af Nationen ansågo påkalla , vore icke tillständigt å en tid , då de flest® medborgare befinna sig skuldsatte, då det år 1815 vidtagna och sedan fortsatta restrictionssystemet i penningeväsendet betagit äfven de förmögnaste medborgare tillfälle att , emot hvad säkerhet sorn helst, erhålla erforderliga försträckningar af penningar., och då Banken , till följd af de senaste realisationsåtgärderne, efter hand komme att upphöra med gina lånebiträdeu. Den af Talaren fö - g LegUlsiottelx Ulla tanda N.-o l6o»' xeslagna Jury-inrättning , för bedömande, huruvida en gäldenär genom tredskande gjort sig till bysättning saker, vore, i hvad dess nytta 3ngår , lika litet vederlagd af Utskottets magtord "olämplig som af den indragna grunden , att det icke bör bero af enskildas godtycke att inskränka en fordringsegares ovilkorliga rättighet , att till sin säkerhet erhålla bysättning å gäldenären. Enär bysättning endast borde ega rum för tredshande i g;ilds betalning, icke för oförmåga dertill, syntes det vara med municipala inrättningar mera öfverensstämmande, om beslutet derom fattades af flere opartiske medborgare, än af en enda , som, utom det att lian är part , tillika kan vara en fiende, den der tillhandlat sig gäldenärens förbindelse, i afsigt att å haris person hämnas enskilda oförrätter. Och som den föreslagna Juryn icke skulle ega alt sig med brottmål befatta, utan dess functioner endast bestå i att medla emellan medborgare i rent civila mai och förebygga de missbruk, som, på Lagens bekostnad , skola föröfvas emot olyckliga galdenärer 5 inen bysäitningstvänget otvifvelaktig! komrne att, till fÖ jd af den hos de tillkallade Domarne förutsatta rättskänslan , emot en verkligen tredskmule^galdenär i ali stränghet tillämpas; så förmodades verkan af en Jury, med sådan syftning, icke kunna lilli va annat än välgörande.
Hvid i denna sak handt Innevånarne i Skåne, synes högt påkalla den Författning, om hvars vidtagande jag denna Riksdag haft d*n äran göra motion, den nemligen: att förbud måtte utfärdas emot menigheters sammankallande, i afsigt att göra dem propositioner om nya utgifter, onera eller tillökning i förra lagligen ålagde, så vida ej Riksens Ständer dertill förut gifvit bifall. Om en sådan Författning redan existerat, hade oredsn i Skånska Roteringen varit förekommen. Efter hvad Herr Baron Stael von Holstein hos Högloflige Ridderskapet och Adeln upplyst, hafva kungörelserna om samminkomsterne i Skåne, för Roteringens ändamål , så kort före Den 11 Junit e. m. gamlingsdagarne blifvit uppläste i Kyrkorne, att de, som vistades utom Länen, icke möjeligen kunde få del deraf, och då de således uteblefvo, förklarades de hafva ingått i ständiga Roteringen; med flere olagliga åtgärder, som bemälte Herr Baron anmärkt. Jsg får alltså anhålla om proposition på bifall till Utskottet» Betänkande, med det tillägg Grefve Mörner och Baron Wrangel föreslagit. Friherre Edelcreutz: Grefve Hamilton har, förra gången detta ämne förevar, anmärkt, det han skall varit frånvarande vid det tillfälle dess egendom af Roterings-Commissionen taxerades, men ehuru han icke sjelf första gången vid Commissionen var närvarande, inställde sig likväl för honom en Rättare, sorn uppgaf olika afkastningar af egendomen; hvarefter och, innan Commissionen upplöstes, Grefven sjelf kom personligen tillstädes, och medgaf den af Commissionen vidtagne Roteringsåtgärd. Friherre Wrangel'. Hvad jag med säkerhet vet är att Grefve Hamilton ej var närvarande då sjelfva afgörandet var i fråga, eller 18130m våren, då proposition gjordes om permanencen. Jag tror likväl, att det är skäl uti, att de, som ej varit tillstädes, må hafva deras talan öppen och ej sakna rättighet att utlåta sig, helst då fråga är om en grundskatt för everdeliga tider.
Det a r väl icke meningen, att barnen skola undervisas att ' uppfostra sina föräldrar. B1ör öfrigt tro vi, a t t icke ~ n h i g a barn skola kanna igen sig i skildringen. af intrigem. och koiiiplotten, anlagda af hamen i sinåstadens flickskola. Denaa z väfnad. af elakhet, afiindsjiika, lögn och Iiiiinniis har förf. färgat alltför sv&amp;. Utoin det att eii del uttryck äro olämpliga eller ofattliga för barn, sksom: » det höga snillets lott &gt;, w moraliska fåiigan,) &gt;yriden af olycklig karleka, b rosenfiirgade leenden o, 2 h~arteförtorkande iitaiilas' ning2 Beii katt, som ar s i liten, att han ej beliöfver begagnas i genitivusw, etc., sb äro t r e berättelser i sin helhet sadana, att de helst bort stmina i författarinnans papperskorg; vi mena: ?Ur kissariies liiifder~, &gt;Klent virke^ ocli nGriinstvister~. Icke nog med att de - Btminstone de t v i sistnämnda - äro obegripliga för barn, de äro rent af osiiiakliga. För att rättfärdiga detta stranga onidöme, vilja vi göra nhgra citat. I slntet, af » Klent virke&gt; säger krastkäppen till torkstingen: rXu liigga vi oss till lifsleda, det ar det allra, allra finaste sättet att. vinna aiiseende. Kjiilpei. sh ej det, d i ta ~i lifret af oss och komnia i tidningarna; högre kan intet triid, som i ungdomen stått med bricka o111 lifvet, Komni; i~.
Den Evangeliska kyrkan i Sverige har länge suckat under tyranniska lagar och tvångsband, hvarunder hennes inneboende eviga lifskrafter, långt ifrån att undertryckas, snarare utvecklat sin himmelska karakter, hvilken just består deruti, att den icke kan undertryckas, derföre att den är af Gud och lifvas af Guds anda. På sednare tid hafva dessa tvångslagar väl i någon mån blifvit undanträngda af lagar, mera öfverensstämmande med vår heliga kyrkas innersta väsende; men latona oss undersöka, om icke just på samma tid nya bojor och band blifvit under sken af lag och rätt lagda på kyrkans ledamöter, som äro kallade till frihet genom Jesum Christinn. Med bäfvande stämma och förkrossadt hjerta nämner jag här en på sednare tid stiftad lag, som både inom och utom vårt lands gränsor blifvit betraktad i många sanna kristnas ögon såsom en vanställande fläck uti vår kyrko-lagstiftning. Jag menar den s. k. sakramental-lagen, eller K. M:s nåd. Eörordn. ang:de ändring i 2 g af l kap. Missgern.Balken, gifven d. 7 Mars 1855. En lag, som står i uppenbar strid emot lefvande Guds ord, bör ju icke qvarstå bland ett folks lagar, enär detta folk bekänner Herrans Guds ord vara sin grundval, hvaruppå det står fast, sin kärna, hvaruti det eger sin lifskraft, sin stjerna, som leder det till ära och välstånd. Hvem vågar påstå, att Nya Testamentets heliga lära åt presterskapet inrymmer sådan makt, att Herrans Jesu Christi heliga nattvard icke kan både utdelas och ännammas utan att det nödvändigt skall ske genom presten? Antage vi något så oevangeliskt, att nådens medel, Ordet och Sakramenterna, icke kunna brukas och haudhafvas utan att församlingens prester dervid skola fungera, så äre vi redan inne på det område, som vi i egenskap af protestanter länge sedan bordt, vara befriade från. Och vi äre äfven med detsamma förhindrade att upnå det sköna mål, hvartill vi likväl alla kallade äro, att nemi. alla varda lärde af Gudi.