Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att få dessa 4 0 — 5 0 par små otympliga händer att hålla griffeln rätt; att få deras unga innehafvare att sitta stilla, att gå ordentligt, att begagna näsduken i rattan tid m. m. — hvar sak för sig är ett helt, stort och mödosamt stycke arbete! J§§j! Helt annorlunda ter det sig i våra s. k. bättre skolor, der de små vid en bildad faders eller moders ledning tagit åtminstone de första stegen på vetandets väg. Jag frågade en gång den äldsta lärarinnan, om hon ej blefve trött och utledsen vid sitt kall. » Åhjo », svarade hon, » trött blir jag nog mången gång, men utledsen — aldrig. Jag älskar mina små och vill ej byta lott med någon ». Helt naturligt kom jag in på den så mycket omtalade lönefrågan, och hon berättade med tårar i ögonen, att hon i början haft det mycket svårt att få lönen, 250 (säger tvåhundrafemtio) kronor, att räcka till, då hon tillika måste bispringa en oförsörjd syster; men nu på senare tider hade den ökats till dubbla beloppet med vilkor, att hon skulle vid hufvudstadens seminarium genomgå en kurs uti nyare metoder och undervisningssätt. » Skolråd och inspektörer hafva alltid varit snälla mot mig; men jag känner mig, i synnerhet om söndagarne, grufligt ensam. Då jag går från kyrkan, nog skulle det kännas bra skönt, om någon vänlig familj inbjöde mig till en middag eller någon gång på 20 år att tillbringa en afton uti något uppfriskande samqväm bland glada och hjertliga menniskor; men aldrig — » » Nej », slutade hon, » vi småskolelärarinnor äro så ensamma, så isolerade från verlden, att det ej är underligt, om vi bli litet ensidiga och tafatta. Man klandrar oss, för det vi äro så tysta på våra distriktmöten, att vi så sällan yttra oss, och att småskolelärarinnan är i saknad af bildning, af intelligens och Gud vet icke allt hvad. — Men hvad tjenar det till, att vi säga något. Alla tycka ju, att vi ha det så bra.
Att sådane pantrörskri.fsingar och försälpningsskrifterhvilka nivi», sa, att en i skuld försatt man, som till en eller flere personer emot en viss summa: eller vissa vilkor låtit förskrifva all eller, en del af sin Egendom, för att derigenom fcikåanas ifrån utmatning, do Borgenärer till lagutskottets Betänkande», 537 ?örfåag, hvilka med råtta bardt hafva företräde, måtte helt och hållet ogillas ech förkastas, och i det stället genom Lag stadgas, att de vinna företräde, som genom laga kraftvunne Domar, eller klara och tydliga Skuldebref, kunna visa, att de lemnat full valuta för hvad'de hafva att fordra; c;o Att ea låntagare, som blifvit så afsigkommen, att han icke mägtar betala sin skuld, bör hädanefter ålägga3, att med arbete, antingen hos Borgenären eller på anvisande ställe, godtgöra hvad i betalningen brister, emot afkortning å Skulden efter hvad Länets fastställde Markegång för ett Karleeller Dränge-dagsveike föreskrifver; hvarvid , om han mägtar sjelf bestå sig kost och öfrige lifsmedel, han må njuta full afkortning; men då han erhåller förplägcingen på stället, endast halfva Dagsverket å Skulden afräknas. Lagutskottet har ofvervägst hvad i of. vanberörde måtto är vordet andraget och yrkadt; och hvad först angår RiksdagsFullrnägtigen Johannes Anderssons förslag, att sädane paatförskrifningar eller afhandliogar, hvarigenom Gäldenårer till rätte Borgenärers förfång, sin egendom till andre personer öfverlåta, matte genom lag förklaras ogilde, och förmånsrätt till Gäldenärs Egendom tillerkännas dem, som genom laga fcraftvunne
Detta förslag anser jag hufvudsakligen vara det rättvisaste, derför att den skattskyldiges förmåga att lemna bidrag till staten måste naturligtvis vara beroende deraf, huruvida han har blott sin egen person, eller äfven hustru och barn att försörja, och det billigaste, af den orsaken, att för de personer, hvilkas inkomster ej öfverstiga 1,500 rdr, förhållandet blir i det närmaste enahanda med hvad det för närvarande är. Jag skulle således helst önska, att hr Lindeströms förslag vunne bifall. Men Ben 15 M a j. 129 Men, då de öfriga Stånden ej antagit detta förslag, vågar jag ej påyrka, att It. o. Ad. skulle oförändradt bifalla detsamma, helst som jag befarar, att samma invändningar, som inom Utsk:t gjort sig gällande, äfven här skulle framhållas, att nemi. det skulle förorsaka ett betydligt ökadt besvär för de tjenstemän, som hade sig uppdraget att uppgöra taxeringslängderna, ithy att de måste fästa afseende på kön och familjeförhållanden, och då mången befarar, att tjenstefolk derigenom skulle kunna åläggas att erlägga beskattning för sina löner. För att således undanrödja dessa olägenheter, vågar jag framställa ett förslag, till hvilket jag anhåller att K. o, Åd. täcktes låna ett ögonblicks uppmärksamhet. Det är af följande ordalydelse: »När alla de utaf kapital eller arbete upkomna årsinkomster, sammanräknade, icke öfverstiga 1,500 rdr, äro 300 rdr derutaf fria från bevillning.” Som jag af tidningarne sett, lärer BondeStåndet bestämt den från beskattning fritagne summan till 300 rdr och det vore således önskligt, att K. o. Ad. fattade ett dermed i någon mån öfverensstämmande beslut. Jag anhåller derför om propos. å det af mig framställda förslag. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: I afseende på den nu föredragna §:n, anser jag man antagit en beskattningsgrund, som vid tillämpningen kommer att föranleda alltför mycken vidlyftighet och omgång. Jag tror äfven, man gått mycket strängare till väga, än hvad som varit af behofvet pålcalladt.
Staten oftast går miste 0111 hvad den rättvisligen bör tillkomma, äfvensom att den enskilde medborgaren, en och annan gång, kan blifva förnärmad, har Herr Olof Wijk, med hvilken Herr Kjellberg sig förenat, inom Vällofl. Borgare-Ståndet föreslagit, det Götheborg, lika med Stockholm, må få sin serskilda Pröfnings-Comite, att utgöras af 16 personer, nemligen 2 af Ridderskapet och Adeln, 2 af Preste-ståndet, 2 af Götheborgs Magistrat, dem Landshöfdingen utser, 8 rörelseidkande Borgare, hvaraf 2 Gross-, 2 Minuthandlande, 1 Fabrikör, 3 Handtverkare, jemte 2 Ståndspersoner, som på öfligt sätt af stadens invånare väljas; hvaröfver Herr Halling yttrat följande: ”om man, som sig bör, tager i ”betraktande egentliga bestämmelsen af en Pröfnings-Comite för hvarje Län, ”sådan den uttryckes och ännu mera antydes genom 134 § af nu gällande ”Bevillnings-stadga, måste man erkänna, att den är någotmera, än att, så”som nu ofta är fallet, pröfva skattskyldiges anförda besvär öfver Taxe”rings-Comiteernes åtgärder. Pröfnings-Comitéen har nemligen äfven till ”föremål, att, ulan sådane besvär, vidtaga alla nödiga rättelser, det vili sä”ga, äfven af egen drift tillse, att Taxerings-Comiteerne iagttagit, hvad dem "ålegat, så att i möjligaste måtto enhet i beskattningen eger rum. ”Således kan ej bestridas, att, om Sverige icke vore ett så vidsträckt ”land, att det utan stora svårigheter kunde ske, skulle ändamålet bäst vinnas, om en enda Pröfnings-Comite för hela Riket bildades. När likväl ”detta ej låter sig göra, anser jag det vara ganska betänkligt att inskränka Pröfnings-Comiteernas nuvarande omkrets, eller hvarje Län.
För öfrigt har Utskottet ansett alt alla sådane handlingar, sorn icke kunna charteras mera än på ett sätt, icke eller lämpligen böra intagas uti eller hänvisas till en Tabell, som är uppställd i flere columner, ämnade att utvisa de olika sätt hvarpå samma handling i olika fall bör charteras; och af detta skäl hafva alla de i förra tabellen upptagne sådane handlingar blifvit sammanförde under ett eget moment, uti hvilket dessutom införts Gesällbref samt Tullkammarepass och Folkpass, hvilka, enligt de upplysningar Utskottet inhemta t, väl hittils blifvit charterade till de belopp Utskottet nu föreslagit, men icke varit i i83o års Författning upptagne.. I afseende å charteringen af de handlingar, sorn i detta nya mom. upptagas, har endast, rörande Pass som af Kongl. Majrt eller på Dess Nådiga befallning utgifvas, den förändring blifvit föreslagen, att stämplade pappersbeloppet å sådane pass, för hvilkas chartering förra Författningen lemnar en latitud emellan 2 och i5 R:dr, måtte bestämmas till 5 R:dr, emedan ^Utskottet anser hvarje Författning böra vara i möjligaste måtto bestämd oehs så litet sig göra låter lemna rum för godtycklig tillämpning. i83o års Författning. Utskottets Förslag. 4 §* 4 §• 11 :o 3:o > Avfskiften, enär de vid Embetsverk Utgår, företes, der Boets hela behållning icke öfverstigerr 5o lhdr frie &c,. Bevlllmvgs-V t skottets Bet, K: o 13. »3 Bouppteckningar, då behållna suraBouppteckningar, då behållna summan utgör: man utgör: ifrån och med 35 till 100 . 4 ifrån och med 5o till 100 R:dr 4 sk.
Öslgötba-Linien må anses för ett fullbordad t-Storverk, för en del afdon Landsorten äfven blifva fördelaktig; men O t/ är denne heder, och denne de! af Landsortens fördel på något sätt motsvarande emot de stora uppoffringar, som man önskar det Staten nu så brådstörtande skall göra? Jag svarar dertill med öfvertygelse Nej. 2:0 Beträffande Acti e-Egar 11 cs hörande om de finna sig uti alt emoltaga det biträde, som Staten »u ytterligare lema ar, emot de n8 Stats-Utskottets Betänkanden. dervid fästade vilkor. Månne det ej år billigt att Rikets Ständer, då fråga nu är att lemna mera till denna Canals fullbordande, än att kvad Actie-egare uti Contant förskjutit, äfven böra ega rättighet att dermed fästa de vilkor, hvarmed denne ytterligare patriotiske gärd till Canalens fullbordande lemnäs, och böra ej Actie-egarne höras, om de finna sig uti att på de uppgifne vilkoren emottaga penningar, elier om de heldre vilja frångå alla anspråk på Canalens inkomst till högre belopp, än det af dem insatte Contante belopp, kan belöpa, då de af Statens nu ock framdeles tillskjutande förskotter kunde, i mohn af Summornes storlek, få, då Canalen en gång blifver färdig, med Actie-egarne beräkna dividend af den utdelning, om någon blifver, som Canalen kan lemna. 3:o I anledning af den gjorde anmärkningen, att Actie-egarne beräknat daglig ränta och ränta på ränta.
Landlbriiks-akademiens underdåniga utlåtande, i anledning af en utaf .Rikets Ständers Revisorer vid 1855 års revision gjord framställning rörande bemalte Akademis räkenskaper. Underdånigste Memorial! Genom nådig remiss af den 2 i denna månad, har Eders Kongl. Maj:t täckts infordra Landtbruks-akademiens utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers underdåniga hemställan, att Akademiens räkenskaper måtte hädanefter varda af Kammar-rätten granskade; och får Akademien, jemte remisshandlingarnes återställande, härmed i underdånighet öfverlemna sin Förvattnings-kommittés betänkande i ämnet, hvilket Akademien såsom sin egen tanke antagit; utbedjande sig att derjemte få fasta Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet på följande särskilda förhållande: Utom de i nämnde betänkande anförda, i Akademiens tanke fullt tillräckliga, skäl emot bifall till den af Rikets Ständers Revisorer gjorda framställning, tillkommer ytterligare den omständigheten, att i Landtbruks-akademiens räkenskaper ingår, bland annat, redovisningen för inkomster och utgifter vid skötseln af Akademiens jord, eller det så kallade experimental-fältet, hvarigenom en del af räkenskapen omfattar landtmanna-industri. Men ehuru det är kändt af hvar och en, som befattat sig med landtbruk, att dervid dagligen förefalla smärre utgifter af deri natur, att de icke kunna verificeras, lika litet som detta kan ske vid alla smärre försäljningar af landtbrukets produkter, vågar icke Akademien göra sig förvissad, att icke denna oundvikligen uppkommande brist på verifikationer skall anses såsom fel i räkenskapen och blifva föremål för anmärkningar af Kammar-rättens Revisorer samt Akademien sålunda invecklas i tvister af lika onyttig som tidsödande beskaffenhet. Det är så mycket större anledning att befara detta, som Kammar-rättens Revisorer säkerligen hittills aldrig verkställt granskning af någon räkenskap öfver hvad man kallar borgerlig rö - — 307 — reise och derföre sannolikt äfven för den lära komma att använda deras vanliga granskningssätt, tvifvelsutan lämpligt för de föremål, som Kammar-rätten hittills handlagt, men hvars tillämpande i detta fall skulle helt och hållet göra utöfvandet af den ifrågavarande rörelsen omöjligt.
Sedan, uppå härefter af Hr Hjerta gjorde förfrågningar, Hr Landtm, upplyst att de sednast framställde proposme angått alla de under en rubrik sammanförde slag af socker, hvarå Utsk. föreslagit 5 sk. införseltull, samt att Hr Landtm, ansett R. o. Ad. hafva med ja besvarat propos-.n att derå måtte bestämmas 12 sk:s tullvärde och 6 sk:s tull, begärde Hr Hjerta votering. Hr Aminoff: Jag hemställer vördsamt till Hr Gr:n och Landtm, om icke R. o. Ad., efter slutad votering, kunde fä åtskiljas emedan klockan redan är 3 på e. m. Dä nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade åtskiljas efter slutad votering, ropades ja. Härefter upplästes till justering och godkändes följande förslag till votenspropos.: Den som bifaller att, på sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, ”socker, topp-, kandi-, kakkrossadt, lump-, havanna-, teressamt andra till sockerhalten lika slag” åsättas 11 sk. tullvärde och 5 sk. införseltull pr U, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vin - Den 5 Juni e. m. 433 vinner nej, anses förenämnde slag af socker böra åsättas 12 sk. tullvärde och 6 sk. införseltull pr U. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 27. Nej — 22. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få reservera mig emot det beslut, som Slåndet fattat. Jag beklagar högeligen våra näringsidkares öde, och att, ehuru K. M:s propos. i tullfrågan innefattat låga ziffror, Stånden likväl icke vilja stadna dervid, utan gå ännu längre, och till det yttersta. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. $ till 4 e. m. In fidem protocolli, Albert Munck. Måndagen den 5 Juni 1848.
A ena sidan företer sig den Consideration, at en del af Rikets näringar werkeligen blifwit förswagade och räkat i trängmäl; ä den andra kan likwäl ej lemnäs utan allt afseende, at för kriget en gansta stor summa bäde Banco och Riksgälds-L-edlar kommit i Allmänna rörelsen, hwilka ännu til största delen befinna sig i Swensta händer, undantagande hwad deraf, och i synnerhet af Niksgälds-Sedlarne slädnät i Finland, som nu mera ej kan considereras som en Sweriges tillhörighet, warande efter allt utseende beloppet af de Riksgälds Sedlar, som sinnes i Finland, gansta stort, hwarwid den anmärkning äger rum, at om ej något särskildt Arrangement harwid tages, säkerligen händer, at deste Sedlar igenom Communicatiön i handelswägen, när en gäng fred blifwer, komma at hästrealiseras, dä likwäl Finland nu ej deltager uti den Bewillning, som är anslagen til berörde Sedlars realisation. Men jag lemnar detta ämne, som fordrar en särskild granlaga Consideration, för at Återtaga betraktelsen öfwer den stora masta af Banco och Riksgälds Sedlar, som likwäl stadnat i Ewenske händer, och ofelbart gifwa en lättare utwäg ät innehafwarne deraf, at bidraga til Statens närwarande behof, än om denne öfwer förra manligheten utgifne masta af Sedlar ej existerat, ehuru ingen fatt dem til stänks eller utan deremot swarande biträde. Uti en sädan owisthcst, hwad bör kuirna anses för det rätta?
I allmänhet röner en sak missaktning blott för det den är Svensk; likasom den endast behöfver vara utländsk, för att väcka en viss grad af upmärksamhet. Att från detta fel i vårt nationallynne många 'olägenheter för samhället härflyta, torde vara obestridligt, ehuru det är stor svårighet underkastadt, att framställa dem samtliga. Lättare är det att inse huru detta fel blifvit utveckladt och vunnit den intensitet, det f. n. eger. Betraktar man ungdomens undervisning, skall det genast falla i ögonen huru innationel den är samt hvilken underordnad plats Svenska språket dervid intager. En högst ringa, om ens någon, vigt fästes vid modersmålet. Alla krafter måste användas på inlärandet af främmande, särdeles de s. k. klassiska språken. Följden häraf har också icke utblifvit, ett för högt upskattande af kunskapen i främmande språk oell ett förnämt förakt för det Svenska. Numera kan också nästan icke någon fullt felfritt skrifva modersmålet. Afven hos de utmiirktaste författare är icke ovanligt att påträffa grofva språkfel, sådane, att, om de insmugit sig i ett Latinskt scriptum, de skulle ådragit sin författare handplagg. Men orsaken härtill ligger deri, att man icke från ungdomen blifvit vand vårda språket. Om nu språket, som likväl utgör ett af de vigtigaste mom:r, af hvilka en samling menniskor constitueras till ett folk eller en nation — om, säger jag, detta missaktas, kan någon då undra öfver, att allt annat nationelt betraktas med föraktfulla blickar. Nu för tiden hör det väl till ordningen för dagen, att högt prisa de gamla klassiska författarne; men man förbiser dervid alldeles de medel, genom hvilka desse vunno den fulländning, som ännu efter årtusende göra dem till mönster i stilistiskt hänseende. I Grekland och Bom undervistes ungdomen på ett sätt, alldeles motsatt vårt. Högsta målet för undervisningen der var att lära ynglingen att klart och prydligt uttrycka sig på modersmålet, då deremot hos oss alla krafter riktas på inlärandet af främmande språk. Här i vårt fädernesland har det nu kommit derhän, att en grundlig undervisning i modersmålet icke kan vid skolorna åstadkommas, i brist af lärare, som äro mäktiga sitt ämne.
Recidence-Slottet i Stockholm, EttHundraTjuge Tusen (120,000 Riksdaler, att, i molin af behofvet, utbetalas; och å hvilket anslag serskild anordning blifvit, genom Stats-Utskottet, till Fullmäktige utfärdad. 5. 33. Ersättning till ÖfverJägmästaren Munthes Sterbhus af Skogs-åverkans böter, hvilka bemälde Öfverjägmästare i lifstiden skolat tillkomma, utgörande TvåHundra FyratioFyra (244 Riksdaler, Sexton (16) Skillingar. Till reparationer vid Strömsholms Slott, Fem Tusen FyraHundra (5,4oo) Riksdaler. Till inköp af KronoSkatteHemmanet Holm N:o 3 i Högs Socken af Norra Helsingland, till Boställen åt Häradshöfdingen med flere Tjenstemän derstädes, Fyra Tusen SexHundraSextioSex (4,666) Riksdaler TrettioTvå (32) Skillingar. §. 36. Ersättning till Stats-Contoiret för utbetalte 1000 R:dr, i och för granskningen af åtskillige ersättningsräkningar, i afseende på den återgångne handeln om 3:ne KrigsSkepp, tillika med 168 R:dr 4o sk. 6 r:st., ( i4 ) hvilka i Capital-Räkningen öfver Skepps-försäljningsmedlen finnas utförde, såsom balancerad skuld till Statsverket, eller tillhopa Ett Tusen EttHundra SextioÅtta (n68) Riksdaler, Fyratio (4.0) Skilling 6 r:st. Till en Vägs anläggning i Wermland, Tre Tusen (3ooo) Riksdaler. §. 38.
En Slars wälständ ökas icke altid derföre att folkmängden tilltager, men den senarcs tillmark blir en säker följd af ökad wälmåga genom jordbrukets för» bättring och deras tillkommit öfmerflöv pä lifsmedel Alla näringar som teism as inom en Srak, äga af samma ffäl,-som Statens Medborgare, ratt kill lika ffydd och frihet. Upmunrringar deremot bero as dens »välbehag som lämnar deni, men Statens nytta fordrar, att de hälst anwändas pä den Hufwud-närmg, som utgör grunden för Statens styrka, och sedan i ett klokt förhållande delas emella» alla yrken. Aldrig bör den ena näringen uvhjelpas pä den andras bekostnad, och. minst bör hufwud-näringen sakna det nnderstvd som lämnas ät bi-näringar. Jag skyndar ifrän Vesta, nu mera än förr, er, känr I2ZQ Den 27 Deceigibcr. ett Kongl. Circnlair-Vref of den 9 December, om Landtbruks Sälljkapers inrättande uti Sscknarne, hwitket äftvru mri Kongl. KanuuarCoklcgii Rclalio» af är 1776 högeligen bliswit tillstyrkt. Om detta kommit kill werkjMighe» nagocstädes, är dct Äminstone blott pä fa ställen. Mea den mr Kyrkolagen söre skrifne inrätr.ring as K mko-Räv eller Socknens älste uri hwarje Förjamiiug torde i de fleste orter finnas. Uri äldre författningar ars således flere förer skrifter lämnade för inrättning af Hur-Ms Sälljkaper uri hmarje Socken, och kan handa skulle bade desta författningars ändamäl och Kyrkolagens föreskrift däst upfyllas, pa särr härefter förestås, nä ml.
KommerseKollegium, under den 3i Maj innevarande år, med L. Hofman Bang upprältadt.— Revisorerna erkänna visserligen behofvet och ändamålsenligheten deraf, alt vid den tid, då de första försöken vidtogos för införande här i Riket af främmande länders förbättringar i fårskötsel och ullkulltur, en i dessa ämnen kunnig person, på allmän bekostnad, härstädes anställdes, i ändamål att åt enskilde ullproducenter meddela nödiga upplysningar; och denna åtgärd har äfven tvifvelsutan icke saknat fördelaktigt inflytande på ifrågavarande hand terings utveckling inom fäderneslandet. Det torde emedlertid, efter Revisorernas tanka, kunna antagas, att en tid af omkring tolf år, hvarunder ägare af inhemska schäferier haft att påräkna Direktören N. E. Hofman Bångs råd och biträde i afseende å utöfningen af berörde näringsgren, varit fullt tillräcklig att bland bemälle schäferi-ägare sprida den erfarenhet rörande sättet för får-racers förädling, jemte hvad tilli fårens skötsel och ullens behandling hörer, att dylikt biträde kunde, utan äfventyr för bandteringens bestånd och förkofran, i framtiden umbäras. I följd deraf och då besigtningar å Kronans stamschäferier, hvilka otvifvelaktigt äfven hädanefter blifva erforderliga, synas lämpligen kunna förrättas af någon ledamot af Länsstyrelsen i det Län, inom hvilket scbäferiet är beläget, biträdd af en medlem utaf Länets Landthushållningssällskap och, der så nödigt finnes, af en för ändamålet tillkallad schäferiägare, anse sig Revisorerne böra uttrycka den åsigt, att ofvanberörde särskilda befattning med schäferihandteringen i Riket kunde, vid utgången af det med L. Hofman Bang afslutade, nyssnämnde kontrakt, utan olägenhet indragas, och såmedelst en betydlig, och, för gamla Ull-Diskont-fondens bestånd , af behofvet påkallad nedsättning j de af samma Fond bestridda kostnader beredas. På grund af Kongl. Brefvet den 23 April 183r, hade Sekreteraren vid Kongl. Lanatbruks-Akademien J.
B.co, redan åren 1825 och 1826, blifvit vidtagen, ehuru förordnandet om beloppets slutliga afskrifning icke aflåtils förr, än under den 3i December 1829, så anser Stats-Utskottet fråga ej kunna blifva att ingå i något bedömande af utgiftens beskaffenhet eller behörighet. Och som all den utredning af ämnet, hvilken af tillgänglige handlingar stått alt vinna, redan blifvit meddelad genom hänvisning lill pag. 133 i Revisions-Berättelsen för 1802 och pag. 19 i Förklaringarna, fortfar Utskottet att anse Reyisorernes anmälan i denna punkt icke erfordra någon åtgärd. Ståts-Utskottets Utlåtande N:o ijo. »9 29:0 Un^er åberopande af Herr Petres i ämnet afgifne reservation, liar Giefve Cronhjelm j O. A.j yrkat återremiss å gg rörande det bidrag, som af Convoy Cassan meddelas i och för Sjö-Expeditioner, med tillägg derjemte, det liden nu vore inne, då Con voy-afgiflerne till större delen borde försvinna; och bar Grefven ansett denna lindring för Svenska Rederien så mycket mera behöflig, som, efler de uppgifter Grefven förskaffat sig, antalet af i handeln begagnade Svenska Skepp på de sista j5 å 20 åren i betydlig grad förminskats och hvartill orsaken lill en del torde böra sökas uti de dryga umgälder, som för sjöfarten måste utgöras.