Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndet den 4 Borgare-Slåndct den 4 Bonde-Slåndel den 8 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition om öfverlåtelse till Allmänna Barnhus-inruttningen i Stockholm af en utaf Stockholms stads och låns Kurhus begagnad tomt. (Stals-Utsk:s Utlåtande N:o 39.) S. A. K. Ulaf E. K. Maj:ls nådiga Proposition af den 27 Oktober sistlidet år hafva Rikets Ständer inhemta!, huruledes Direktionen öfver Allmänna Barnhus-inrättningen i Stockholm, uti underdånig skrifvelse den 20 Januari 1859, förmält, att det under de sednare åren allt mer tilltagande antalet af de inom Inrättningen vårdade barn gjort behofvet af förökadt utrymme oundgängligt, hvilket äfven Rikets Ständers Revisorer, i anseende till den stora dödligheten inom Barnhuset, vitsordat, men alt flere vigliga betänkligheter emot en tillbyggnad å Inrättningens nu varande, vid Drottninggatan och Smedjegårds-gränden belägna boningshus förefinnas, såsom dels alt den gamla byggnadens beskaffenhet och inredning icke motsvara lidens anspråk på en barnhus-anstalt af sådan omfattning, som den ifrågavarande, dels alt en ändamålsenlig förändring deri, äfven om en sådan kunde tillvägabringas, skulle vara förenad med kostnader, föga mindre än dem för en ombyggnad från grunden, och icke vore verkställbar, utan att barnen, under ombyggnads-tiden, eller minst två år, kunde på annat ställe inrymmas, dels att den trakt, der Barnhuset är beläget, endast obetydligt höjer sig öfver Rörslrandssjöns träskartade strand och, i följd deraf, utgör en i allmänhet mindre sund och, när epidemiska sjukdomar härja, företrädesvis hotad punkt af hufvudsladen, samt dels att Barnhuset Expedilions-Utskottels Förslug till underd.
Nu har Ulsk. icke funnit de här gjorda anmärkmr vara af beskaffenhet alt hemfalla hvarken under 106 eller 107 § R. F.; och Utsk. har således varit oberätligadt alt deni framställa samt att tillstyrka R. St. någon åtgärd i anledning af desamma. Della anförande hiel' härvid afbrutet genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m., Nils Fredr. Wallensteen, som å K. M:s höga vägnar allemnadc 3 Dess nåd. propostr till R. St. Sedan Hr Statsrådet blifvit ulbeledsagad, tilläde Hr Printzensköld: Jag sade att de anmärkmr, som äro af Utsk. framställda och som nu äro för Ståndet föredragna, icke hafva ansetts höra hemfalla hvarken under 106 eller 107 § R. F. Under hvilken § hemfalla de då? Det har Utsk. helt och hållet underlåtit all upgifva. För min del anser jag klart och ostridigt att Ulsk. saknat all befogenhet alt göra sådana framställningar sorn dessa, och då Utsk. saknat denna befogenhet, så följer väl deraf, att R. o. Ad. icke, på sätt Hr Cederschiöld här yrkat, kan anse sig behörigt att ingå i bedömande af dessa rådgifvare-åtgärder, utan att den enda åtgärd, som dervid kan lagligen ega rum, blir att lägga dessa punkter till handlingarne. Man har här talat om att ingå till K. M. med en skrifvelse, i fall fäderneslandets väl det kräfver. För min del finner jag fäderneslandets väl kräfva att, man icke onödigt häcklar embetsmäns åtgärder och förfoganden i allmänhet och att i främsta rummet detta bör blifva förhållandet med Konungens högsta embetsmål). Man vinner ingenting annat derpå än att nedsätta embelsmännens anseende och den aktning de böra åtnjuta i det allmänna. Beklagligen hafva sådana bemödanden länge varit fortsatta och fullföljas dagligen i tidningspressen, hvilket också haft till följd af äfven inom representationen exemplet följes i detta hänseende. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II, Ex.
Otto satt helt lugnt vid sitt arbete, fullkomligt okunnig om mina rengöringsbekymmer, ty jag hade naturligtvis varit förnuftig nog att ej genom onödigt prat frammana otrefnadens ande, innan jag nödgades öppna dörren för honom. » Käre Otto, skulle du ej vilja vara snäll och putsa kakelugnsluckorna och en del metallsaker i morgon! Du kan ändå ej skrifva, då Elin och jag stöka här inne, och du vill naturligtvis helst sjelf damma af dina böcker r » » Naturligtvis vill jag det! » svarade han helt gladlynt. » Jag kan sannerligen behöfva röra på mig en smula! Jag höll alltid fint i min ungkarlsbostad, skall jag säga. » All min fruktan för rengöringsdagarne var som bortblåst, då vi tre följande morgon började » vända upp och ned » på vårt trefiiga hem. Otto var i ett strålande lynne, och under förmiddagens lopp förbehöll han sig det ena arbetet efter det andra. Men när Elin och jag då nämde något om middagen, frågade han otåligt, om der då ej i handkammaren fans någon gaffelmat, så att vi kunde slippa onö- digtvis fördröja stöket i våra rum. 1 En muntrare middag än den, som nu afåts vid ett litet serveringsbord, hade vi knappast haft på tu man hand, och när så Elin bar in två koppar rykande buljong, helsade Otto denna tillökning i måltiden med ett par hurrarop. Andra dagen på eftermiddagen kunde Otto åter ha tagit sitt arbetsrum i besittning, men han ansåg sig ej böra öfverlemna det öfriga rengöringsarbetet helt och hållet åt mig och Elin, utan höll i, tills vi på tredje dagen hade hela vår bostad i det prydligaste skick. Sedan har det alltid fallit af sig sjelft, att vi två troget delat allt dylikt husligt stök, och aldrig har jag märkt, att Otto hyser något hat mot skurborsten eller känt lust att fly hemmet under rengöringsdagar. Kärlek och sanning. t Cell ooPi icttintna! mennib&amp;oli nao ej. aliovvfc $L \ it Ji.tjeflPan.3e edta, namn-, oj; ta på Pappa-t utC * na3e pfcamfi / ncjfafc 3 e t! men. Rut.
Jag ämnar stanna här nu — förstår du! — och löjtnant Wollsioe får korgen — du vet, han är ortens enda resurs i ungherreväg, min enda förhoppning att slippa dö som gammal nucka. Men nu, — farväl Wollsioe. Nu stannar jag på Aspinge tills mitt hår blir grått — för jag antar att ni vill ha mig, och mitt rum häruppe kan jag ju få behålla — och pappa behåller sitt därnere — hela regionen omkring riddarsalen — men häruppe inreda vi sju rum riktigt vackert och varmt åt er. Det blir salen med de tre fönstren utåt sjön och så hela filen af rum i västra flygeln — tror du inte det kan bli bra? Jag vet, du får göra alldeles som du vill, för min pappa är inte mindre intagen i dig än min snälle bror och ...» Hon skulle nog ha fortsatt länge ännu, men en häftig vindstöt skakade plötsligt fönstret, fläktade med gardinerna, strök förbi de unga flickorna och fyllde rummet bakom dem. Denna vindpust väckte dem båda som ur en dröm. Naturen, sensommarnatten därute, som bundit deras sinnen och fyllt dem med sin sorgmodiga, sjuka längtan, blåste dem nu själf i ansiktet med ett: vakna! — Gerda reste sig upp och stängde fönstret. »Det blir storm till natten,» sade hon. »Så tycks det.» »Det är sent. Mia behöfver sofva. Godnatt!» Gerda slog armarne kring hennes hals och kysste henne. Maria mottog och besvarade smekningen med en dunkel känsla af att den beseglade någonting — verkligheten af den dröm de drömde tillsammans nyss. »Jag tror inte han sofver. Jag skall gå till honom strax. Jag får väl svara honom ...» »Han skall fråga själf.» Gerda gick. Maria kunde icke sofva. Hon låg och lyssnade till vindens hvinande; det var som om själfva den mörka granskogen stönade utanför fönstret. Af och an svängde den gamla rostiga väderflöjeln på slottets torn. Då och då hörde hon liksom lätta steg eller lätta slag mot rutan — när stormen slet en handfull blad af den stora lönnen och kastade dem mot rutorna.
Jag bestrider det, emedan sådant skulle medföra att Konungens Beflhlde också skulle ingå i ansvarighet för hvad lian gjorde. Om lian godkände handlingar, sorn befunnos vara af intet eller för ringa värde, så skulle man bos honom såsom embetsman utkräfva hvad han måhända ej kunde betala; men Konungens Bef:h;de bör sjelf eller genom ombud vara närvar, för att göra anraärkoir, i händelse man vid grahkningen icke iakttager nödig uppmärksamhet derpå, att handlingarne äro af beskaffenhet att innefatta säkerhet. Frågan rör allmänheten, och ett publikt ombud bör vara tillstädes; men Konungens Bef:Inde kan icke alltid vara personligen tillstädes. Hail kan dessutom sjelf vara delägare och af sådan anleda, jäfvig; och då måste ett ombud vara förordnadt. Derföre bör uti första delen af 6 §:n ett tillägg göras, så att det kommer att heta: ”uti hvilken Konungens Befrhtde i länet, eller den han dertill förordnat, äger deltaga; börande” etc. I öfrigt instämmer jag med dem, hvilka anse orden ”reda penningar” böra utbytas mot orden ”Rikets mynt.” Hvad som blifvit yttradt af Hr von Hohenhausen om allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, är så grundadt, alt jag ej vet huru Hr Ribbing kunnat förblanda dem med handlingar, som äro belånbara i banken. Jag anhåller om propos. särskildt på hvardera delen af denna §, emedan rättelse uti sednare delen deraf äfven är af nöden. Hr von Hohenhausen: Jag vill blott fästa uppmärksamhet derpå, att om der finnas säkra inteckningshafvare, sorn icke gerna skola gå in på att taga sämre inteckningar, så är det godt, om de säkra utgöra majoriteten. Utgöra de minoriteten, så betyda de ingenting. Skulle man återigen linder en tid, då man sett så många olyckor drabba menniskor i och för enskilda menniskors vinst, vilja se på den allmänna säkerheten, så må det vara tillåtet alt tänka sig, att det kunde blifva en förening af personer, som ej voro säkra.
Vrot, 1844. 4 Sami. 2 Afd. 6 Haft. 1 2 Slatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 26. de lärdomsskola», samt att denne lärare matte få sig tilldelad lika lön med de öfrige derstädes anställde Colleger. Sedan Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet för behandling af förevarande fråga sammanlrädt med Stats-Ulskoltet, hafva Utskotten gemensamt forellaft densamma och dervid inhemtat: att, enligt hvad den af Revisionen öfver Rikets Elementar-Läroverk den 13 December 1843 algil! le berättelse innehåller, uti Haparanda Apologist-skola, hvilken sedan den Usta Mars 1840 räknat Irenne lärare, efter denna tid lemna Is undervisning dels i Finska språket åt dem, sorn dertill anmält sig, och dels i alla de ämnen, som tillhöra en högre Apologist-skola; att skolans Ephorus medgifvit, att undervisning finge skolungdomen bibringas äfven i de ciassiska språken, hvilken undervisning med den framgång meddelats, atL fyra bland de ynglingar, som deraf sig begagnat, blifvit, sedande jemväl genomgått de apologistiska läroämnena, från detta läroverk dimitterade och på Gymnasium intagne; samt slutligen, att Skolans Rector tillkännagifvit, att lärjungarnes antal, som vårtiden sisliidne år utgjort 33, snart skulle betydligen ökas, om icke eLt nära nog oöfvervinneriigt hinder motte, genom elen för handen varande stora brist på bostäder i Haparanda, som ännu vore obetydligt bebyggd. Vid nämnde förhållanden, och då Skol-revisionen ej tillstyrkt en sådan utvidgning af Haparanda skola, som blifvit föreslagen; då Kongl.
E. St. äro, som jag tror, temligen bestämda i den åsigt jag hyser. Hr Gr:n har äfven sagt, att han ingenting har emot ett så beskaffadt afskiljande, blott medlen blifva tillräckliga. Jag har alltid yrkat på tillräckliga anslag; men det finnes tvenne utvägar att göra anslag tillräckliga: den ena att erill H. 15 226 Den 28 Januari e. m. hålla så mycket man begär, och den andra att rätta behofven efter tillgångarne och de föreskrifter man erhållit af dem. som ega att lemna sådana. Jag tror att om vi gå till det enskilda lifvet, eller till enhvar, som har någon ekonomi att sköta, skall det befinnas, att man måste lämpa sina behofver efter lillgångarne. Man måste skilja sina nybyggnader från sina reparationer, och jag tror mig bestämdt kunna påstå, att derest man vill hafva någon reda på sina affärer och i fall man vill veta hvad hvar och en sak kostar, måste de hafva sina särskilda konto. Att så icke alltid skett hos oss, det visar det förhållande, sora under så många års tid egt rum inom Svenska flottan. Slutligen kommer frågan om anslag till öfningsexpeditioner för officerare och manskap. Jag klandrar dervid hvad Gr. Puke sjelf tyckes ogilla och hvad han anför, att Dep:tsChefen lärer anse olämpligt, och jag tillägger hvad hvarje duglig sjö-officer måste anse oriktigt. Då synes, att man borde komma öfverens om att ändra de oriktiga förhållandena. Det finnes naturligtvis äfven härutinnan tvenne sätt att gå till väga: det ena, att man nedsätter antalet af dem, som skola öfvas, så att det kommer att stå i ett riktigt förhållande till de lemnade medlen: och det andra, att man, på giltiga skäl, ärligt och öppet begär mera. Jag har vid ett annat tillfälle uttalat den önskan, att nödiga medel måtte anslås till exercis, och jag tror att sådant är nödvändigt.
Pro t. i828-i83o , 4 Sami. a jdfd. a Rand. •xitdje Häjt, 4 a6 Bil, t. Statssamt Oec.-Utsh. Uti. N:o i3a. börande äro 3:ne Collegier, alla Landshöfding gar, alia Magistrafer', samt alla sådana invånare i Städer, hvilka antingen ega jord eller drifva borgerlig rörelse, rnålet icke kan vara till aU görande beredt förr, än ungefär vid den tid, då den föreslagna åtgärden borde upphöra. Utskotten hafva, till stöd för deras förslag, åberopat några yttranden, afgifna inom RiksStånden vid återremissen: det är sannt, att en provisionel reglering verkligen blifvit yrkad inom aine Riks-Stånd, men, man märke det val, under förutsättning af nedsättning i Båtsmanshållets effectiva styrka, hvarigenom ingen genom den provisionel regleringen kornme att förlora. Jag tror, lika med Utskotten, att en sådan nedsättning för det närvarande icke’ kan ega rum, men då bör ock all fråga om en provisionel reglering, utan vederbörandes hörande, förfalla. Huruvida rättvisa och billighet blifvit iakttagna uti förslaget, vet jag intet. Jag eger icke nog localkännedom, för att kunna afgöra till hvad belopp hvar och en af Rikets Städer bör deltaga i Båtsmanshållet. Jag delar Utskottens öfvertygelse om behofvet af ytterligare undersökningar i detta grannlaga ämne, och tror, att Utskottens erkännande af detta behof ytterligare och till öfverflöd bevisar, att tiden icke är inne för antagandet af den provisionel regleringen. Herr von Hartmansdorff, August, reserverade sig äfven hufvudsakligen på de grunder, Bil. t. Statssamt Oec.-Utsft. Uti. N:o i32. 27 H err Riben anfört emot förslaget, att en provisionel reglering af Båtsmanshållet skulle uppgöras, och att Städerne deröfver icke skulle fä höras. Häruti instämde Herr D. Helsingius. Af Herr Carl Johan Ekerman:
Banken förbindes, att vid påfordran inlösa sina utgifne sedlar med Riksdaler silfver, efter i förra puncten stadgadt förhållande. Denna skyldighet tager sin början 3 månader ' efter Den 6 Martti, efter att Kongl. Maj:t, på af Bancofullmägtige gjord underdånig anmälan, derom utfärdat nådig kungörelse. Dock kän denna inlösningsékyIdighet ej uppskjutas längre än till den I April å S 2 5i så vida ej den i ö;te punkten om* närhnde händelse skulle inträffa. 3;o För Banken utfärdad nytt Privilegium,' sorn noggrannt bestämmer dess förhållanden såsom InsättningsVsxelochj Lätte Bank. (Se Allegat. N:o 2.) 4-0 Den i Januarii 1824 dels afskrifveit Banken; dels öfverlåter den på RiksgäldsConr toiret följande sina fordringar; 1:0 Statsverkets hela återstående skuld, deribland inbegripet Lånebiträdet åt TackjernsBergslagerne. 2:0 RiksgäldsContoirets Discontskuld* 3:0 MagazinsDirectionens dito dito. 4:0 Dito Dito för uppköp af Spannmål Och myntbara metaller. 5;o Byggnadsbiträde åt Götha Canal* 6:0 Dito Dito åt Södertelje Canal. 7:0 Dito Dito åt Hjelmare slussverk, i Bil. till Ridd. 9. Ad. Pr. II Band* 35 Dm 6 Martil. S:o Hos Götheborgs Stad. 9-0 Manufactur-Discontens hela-' creditiveumma. Anw. I händelse vid detta Öfverförande på RiksgäldsContoiret, större eller mindre del af ManufacturDiscontens och JernContoirets creditiver skulle vara obegagnad, så öfverföres den dessa verk till godo i deras med Banken löpande räkningar j men hela creditivsumman påföres dem såsom skuld till RiksgäldsContoiret.
De gingo i tystnad framåt, en hvar på hvar sin sida om vägen, liksom skydde de att komma hvarandra allt för nära. När de kommit ned till ångbåtsbryggan, vek Ruth af på Waxholmsvägen, som skuggad af al och tall följde vattnet framåt. De hörde våg efter våg i jemna taktslag slå in öfver stenarne vid stranden; en ångare gick bullrande förbi, så kom svallsjön efter den och sköljde in i viken med ett litet att begagna het sodalut och såpa, och i trots af all borstning stanna gula smutsränder och, som man tror, inbrända ställen qvar. Vid första försöket att dervidlag använda pulveriserad pimsten kom jag till ett glänsande resultat; allt det inbitna dammet mellan fasonerna, som förargat mig i så många år, gick äfven genast bort. Bläckfläckar på elfenbenspennskaft och - pappersknifvar samt fläckar på alla sorters metaller kunna gnidas bort med tillhjelp af pimstenspulver; men fastän pulvret är temligen fint, gör det dock repor på finare metaller, der jag blott använder det, då det gäller verkliga fläckar af sot, rost eller dylikt; till blankskurning har man ju så många andra utmärkta enkla medel. Sterda. För att blända fönsterrutor begagnar man i allmänhet krita, upprörd i vatten, men detta har den olägenheten, att kritan faller af när solstrålarne bränna på fönstret. Långt bättre är att härtill använda karlsbadersalt, upplöst i bajerskt ö l; det sitter fastare och är långt vackrare, i det saltkristallerna gifva rutan utseende af att vara frusen och betäckt med de präktigaste isblommor. Dana. Hemfargning ". En svart ylleklHdning, som blifvit fläckig och grå, kan genom att färgas på följande sätt, åter blifva liksom ny. Lake kokas på enris; i denna blandas 35 ort bresilja. Tyget kokas derpå i denna blandning en stund samt sköljes sedan i ren enrislake, hvarefter det strykes, medan det ännu är någorlunda fuktigt. Strykningen försiggår på afvigsidan. — Tyget färgar ej från sig. Lalage. Handarbeten. Treflig stickning, passande till dukar, stolöfverkast och dylikt.
Denna R.ea1iba6on8 - grund, lämpad Lil en Sedelstock, som wiv KeLlifLtionens företagande anses »rtgöra Femton Millioner Riksdaler, fordrar lik-väl en Fond i Silfwer af Sju Millioner Sju Hundrade Femtio Tusende Riksdaler, hwilken, i ehwad wäg som haldst, icke stulle kunna anstaffas til ersäit-Se-> LelmasianS flyndesamma realitsranäL pä en gang. Hemliga Utskottet har derföre mast inskränka desi förhoppning om werkelig och snar i-salisation til blott twä tredjedelar af berörde Sedelstock; samt ansett den återstående tredjedelen böra löfås ester hand inom wist lid, men imedlertid komma at löpa i rörelsen med det warde, som Här nedan vmförmätes. Denna Plan borde werkstallas genom Riksens Ständers Landus, som bertil 4:0 Borde erhålla en KsrrlLtions-Fond af Fyra och en half Millioner R:dal. i Silfwer, för de twäi tredjedelar af 6reäit - Sedelstocken, som til en början och xä en gäng, skulle komma at inlösas. Til sammanbrmgande af denna Summa har Hemliga Utskottet icke funnit lampeligare sätt, än genom särflilldt Sammanstött i Silfwer efter hwars och ens förmögenhet. I annat fall, samt derest berörde summa stulle uplanas, och sädana län stodo at erhälla emot 5 procent pä ic> är, borde Bewillningenför Lesia 10 arén ökas med 675,000 Rtdr. ärligen, som i fast betydligare män stulle blifwa betungande, och fjelfwa Uealilationen tillika komma at bero pä möjligheten at i länwäg kunna upbringa den erforderliga Summan.
En sådan der, ja, en sådan der liten theaterfjolla, som icke blyges att offentligt, att på scenen utbjuda sina A. LÖFVENSTRÅLE (med stark och uppretad stämma). 38 behag åt publiken, som icke rodnar för att förråda för hela verlden könets ljufvaste mysterier, en sådan der sedeslös qvinna, som, då solen sjunker ... sjelf sjunker ... bah! Hvem var det, som vågade kalla fru Augusti en sedeslös qvinna; hvar är belackaren, att jag må sända hans lögn tillbaka till den afgrund, hvarifrån den kom? Här är han, min herre! A. LÖFVENSTRÅLE. B. LÖFVENSTRÅLE (drar sin värja). B. LÖFVENSTRÅLE (hastar fram). Försvara er! (A. Löfvenstråle drar sin värja. De angripa hvarandra häftigt. Efter en kort fäktning slår B. Löfvenstråle värjan ur A. Löfvenstråles hand; men då han är färdig att stöta ned honom, igenkänner han sin bror; och han sänker värjspetsen.) Ah, min bror! Min bror! (Båda bröderna draga sig tillbaka från hvarandra. En kort stunds tystnad.) A. LÖFVENSTRÅLE. Akter eder båda, att icke din broders blods röst ropar utaf jorden. (B. Löfvenstråle aflägsnar sig jemte Höppener. A. Löfvenstråle kastar en blick full af hat och hämnd efter dem.) Tionde Scenen. DE FÖRRE, utom HÖPPENER och B. LÖFVENSTRÅLE. Hånande skymf, kränkande förakt! Håret reser sig af vrede på mitt hufvud. Hjertat klappar våldsamt. Pulsarne slå. Fiender ... ah, J hoten mig, förolämpen mig, trotsen mig. Måtte blixten träffa eder alla. Måtte solen uppgå med nederlag öfver edra hufvuden och månen lysa edra fötter med förluster. Narrad och bedragen, beledd och begrinad af Scheffer, afväpnad och slagen, anfallen och hånad af min egen bror! Det är för mycket. Jag önskade...
Ola Jönsson från Malmöhus län, om ändring i tjenstehjons-sladgan, jemte dervid gjorda anmärkningar; 2:o. Samme Ledamot, i fråga om ersättning till orättvist häktad person; 5:o. Nils Fredrik Åndersson från Östergötlands län, om ändring i tiden för tjenstehjons flyttning, jemte derom afgifna yttranden; samt 4:o. Johan Carlsson från nyssnämnde län, om förändring i sättet för till sättande af Organister, Klockare och Skollärare, m. m. S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollet remitterades, efter skedd föredragning, motioner af: l:o. Ola Lasson från Christianstads län, om rätt för hypotheksföreningarnc alt utfärda löpande depositionsbevis; 2:o. Nils Jaensson från Östergötlands län, om förändring i successionsrätten till under bruk skatteköple hemman; 3:o. Ola Jönsson från Malmöhus län, om återupplifvande af ett sladgahde l Kongl. Förordningen rörande jordafsöndring och hemmansklyfning af år 1853; 4:o. Cati Anders Larsson från Östergötlands län, angående förändring i stad gandena, rörande ruslhållares beklädnads—skyldighet; 5:o. Erik Malmin från Westmanlands län, om förbud för hypothcksföreningar alt, utan Konungens och Ständernas bifall, upptaga utländska lån; jemte den vid remissen deraf förda diskussion; samt 6:o. Carl Johan Svensén från Calmar län, derom alt qvinna, som visar sig innehafva erforderliga kunskaper, må kunna förordnas till för benne passande tjenstebefattning; skolande de vid denna motion afgifnc yttranden jemväl till Utskottet medfölja. S. D. Till Bevillnings-Utskollet remitterades, efter skedd föredragning, en af Erik Christensson från Göteborgs och Bohus län ingifven och den 30 sistlidne November bordlagd motion, angående införsels-tull å förmålen spanmål. Bih. Ull B. St. ' Den 5 December. ‘ :• • ': ft,. Frän Högloft. Ridder skap et och Adeln. S. JD.