Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likaledes och till fastställande af grunderna, hvarefter de till Bergverken och Bruken ujjplåtna Kronan tillhöriga Recognitions-skogar lämpligast skulle kunna användas och indelas, håfve Vi ansett nödigt att härom vidtaga den nya Författning, hvars verkställighet Vi till Kongl. Maj:ts Nådiga omsorg öfverlemnat, och hvarigenom förnämligast kommer att stadgas det, efter föregångne undersökningar, Bergverken hör tillerkännas så mycket skog, som för deras drift och underhållande tarfvas, och denna skogsdel, efter hemmantal skattlagd, af Bruks-ägaren emot 6 års renta få köpas till skatte . då Recognitions-afgifren ock upphör, samt att den öfverflödiga skogen, med dertill hörande ouppodlad mark, må i vissa lotter - Den 7 Juli. ter fördelas och på Auction till den mestbjudande försäljas Detta Riksens Ständers beslut är väl redan i så måtto satt i verket, att Konungen utgifvit Förordning af den 10 Febr. 1810 härom, Riksdagsmannen Longberg har i anledning deraf för Riksens Ständer framställt nödvändigheten, att génom passande arfvoden föf vederbörande Landtmätare med flera påskynda detta verk, och häruti får jag så mycket heldre instämma med Riksdagsmannen Longberg , sorn Kronan lider stor förlust genom tidens utdrägt, och då Bruks-ägare erhållit den stora förmon , att få lösa den för Bruken behöfiiga skogen till skatte för den ringa summa af 6 års renta, sorti de ett Ögonblick voro på vägen att gå förlustige vid 1809 års Riksdag, och sorn ännu är i framtiden osäker för dem, intill dess de genom Skatte-lösen hafva laga fång å denna jord, tyckes mig, de må gerna till den uppgående kostnaden bidraga, för att vinna säkerhet; härjemte får jag anföra, att sorn Krono skogarne enligt 77 §• i Regeringsformen äro till Riksens Ständers disposition öfverlåtne, ärendet tillhörer Statsmen icke Besvärsochl Oeconomie •
De grunda sig på de förhållanden, hvilkas sannfärdighet jag kan för Eder intyga, till följd af en, för några veckor sedan afslutad, Revisionsförrättning; och mina beräkningar äro så läge, att jag vågar säga, att J börén räkna förlusten, genom inställandet af detta årets arbete, snarare till 100,000, än till 90,000 R:dr. Och hvem drabbar denna förlust? Man må vara mot Bolaget, mot Directionen, huru mycket man vill; man må taga för afsigt alt med allmänna medel, eller genom nytt Bolag fullfölja arbetet; saken blifver i alla fall den, att en National-misshushållning af 100,000 R:dr onekligen uppkommer. Nu återstår för mig, att visa, om ej medel finnas, som kunna och böra användas till förekommande af denna förlust. De böra det, åtminstone om Directionen vågar gifva sin förbindelse för återbetalningen. Men jag går att bevisa, huru de kunna det. Jagar nu, som ofta eljest, nog olycklig, för att icke skåda våra Statsfinancer så mörkt, som Herr von Hartmansdorff. Den 26 Mars e. m. i53 Hvad RiksgäldsContoiret angår, vågar jag påstå, att det ej är i så dåligt skick, som den värde RiksgäldsFullmägtigen uppgifvit. Han liar fördöljt i sin sorgliga målning af dess Cassaräkning för dagen, att RiksgäldsContoiret måste äga en tillgång uti de 3- procentslån, som Rikets Ständer år 1828 beslöto, och hvilkas upptagande åt RiksgäldsContoiret uppdrogs; visserligen med föreskrift att, till räntas besparande, begagna inflytande öfverskottsmedel till Obligationernes inlösen; men aldrig under annan förutsättning, än att sjelfva lånet skulle såsom ett Statens lån anses, om hvars afbetalning eller slutbetalning nu varande Ständer äga att besluta.
Maj:t i Nåder behagat låta till Riksgälds-Contoiiet anemtia dylika Lif-Ränte Cohstiiutioner till en sammanräknad Summa af 1,219,000 Fl., och återstå således endast 90,150 Gulden Hollands Courant; — hvadan total-Sumnaan af Partial-Obligationer och Lif-Ränte-Consututioner, hörande till Skuldeme i Holland, sorn återstår till liqviderande, aldrahögst uppgår till 373,15» Gulden Kollands Courant; Deremot är icke någon af <le för ifrågavarande Skulder utfärdade Hufvud-förbindelser till "Riksgälds-Contoiret återställd; Idkasorn Contoiret icke heller återfått några af de för Sachsiske I/ånet utfärdade Förbindelser eller Hypathek-Handlmgar. Xlvilket Stats - Utskottet skolat vördsamligen hos Rikets Höglo/]. Ständer anmäla. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Ut låtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nudiga Skrifvelse, angående Colonien St. Barthelemy. T;U Riksens Ständers Stats - Utskott har Kgl. Maj:t. under den 18 i denna Månad täckts aflåta följande: ”Protocoll hållit in^ör Konungen på Stockholms Slott d. 18 Junii 1818* Närvarande: XI. E. Justi tias Stats-Ministern Herr Grefve Gyllenborg. H. E. Stats - Ministern för Utrikes Arenderne, m. m. Herr Grefve vora Engeström. H. E. Stats-Rådet, m. in. Herr Grefve Elemin g. XL E. Stats-Rådet m. m. Herr Friherre Lagerbring. Undertecknad Hof-Cantzler. Stats-Rådet, m. rn. Friherre Ciderström. Stats-RåJet, rn. m. Herr Giefve Mörner.
Borgareståndet, anförd af Ri.soagsfull» magtigen för Götheborgs stad, Commerce - Rådet Zantesson, hwilken förmälte, att Ständet bifallit de af Eewillnings-Ntffotket föreflagne grunder till den blifvande bewillningen, pK det sätt, att Ståndet ansett frägan om landtkullqrnes ater nprättande derigenom förfalla och förbehållit stg, att de i öfrigt emot den föreflagne författningen nu af Ständer gjorde anmärkningar, ledande till jemkning ecer förändring i wista gfgifler och reglemenfarifka föreskrifter, hwarmed förflaget tikl Ntstotkek äterförwistes, mätte af det samma göras gällande, pch till Ständers ytterligare fria beslut öfwerlxmnas. Sedan Deputationen, pä wqnligt färt utbesed, sagad, afträdk, yttrade sig ^ ' Grefwe Den z Augnsip 49i Erefwe M.oraer, ^äolxk Lörgn, ffriftesigen: Om jag endast rädfrägade förhållandet af mina infigter, till anseendet af de lyan som deltagit f författandet af nu för handen »varande bewillningyförstag, skulle jag wisterligcn bibehällir en förslg ig lystnad. Men dä jag tror. air wid ämnen af allman wigt, äfwen den mindre kunniges omdöme kan tjena kill nplysning, att grundsatser och öfwerkygelse icke böra wika för enstilta afseenden utan Åtminstone öfweriemnas till en framtids opartista pröfning, stall jag utan widare omwäg oförstäldt yttra de betänkligheter och twifwelsmäl, som - anseende till en del af närwarande bewillnings-författnings grunder och werkställighet hos mig upstätt.
Resultatet är, att denne punkt är olämplig, synnerligast såsom en interimsreglering. Om emedlertid, på sätt Utsk. föreslagit, R. St. skola hos K. M. begära nedsättandet af en kommité för frågans slutliga lösning, är det väl icke af så synnerlig vigt, om skjutslegan blir så noga på öret bestämd. Det är af föga betydenhet, om de skjutsande under den korta mellantiden få ett oller några öre mindre än de böra hafva. Utslcs förslag återkallar i mitt minne ett ordspråk, att då man i en fråga vill komma till det aldra bästa, händer ofta att man förbiser det goda, och jag tror, alt så äfven sker i dettanfa 11. För min del önskar jag, att R. o. Ad. måtte bifalla Frih. Akerhjelms förslag. Hr Arnells synes mig vara allt för obestämdt, enär han vill att åt K. M. skall öfverlemnas att bestämma den skjutslega 248 Den 14 September. han kan finna lämplig. Detta synes mig mindre välbetänkt, enär man derigenom älägger Regeringen en börda, som gör den till föremål för missnöje, som möjligen kan upstå i följd af skjutslegans bestämmande. Ilr v. Koch har anmärkt, att olika förhållanden förefinnas på olika orter, och att således en skjutslegans lika bestämmande vore obillig. Detta är sannt, såvida man ser saken abstract, men täger man saken sådan den är, försvinner denna obillighet. Man vet, att en och annan landsort anser som en fördel att skjutsa, men hvarföre? Jo! derföre att industrien är der så föga utvecklad, att allmogen med sina dragare der icke kan annorledes förtjena något. Om denna fattiga ort kan få någon fördel, kan det väl icke skada. För bruksrörelsen får frågan om den fulla ersättningen för skjutsningen icke tagas i betraktande, ty om en bruksägare måste till en entreprenör betala något mera eller mindre, är det fullkomligt likgiltigt. Af dessa skäl tillstyrker jag, att skjutslegan må bestämmas lika för hela riket, och om R. St. antaga hvad Frih.
Då emedlertid Riks-Rätten, till hvars pröfning ofvanberörde frågor blifvit öfverlemnade, genom dess den 2 Juli 1842 meddelde Dem, befriat de Konungens Rådgifvare, hvilka tillstyrkt ifrågavarande utgifters anvisande å besparingarne uppå Riks-Statens 2:dra och 3:dje Hufvud-titlar, från det i och för deras i dessa hänseenden gifne rådslag yrkade ansvar, följer häraf, att Revisorernes i berörde ämnen gjorde framställningar icke kunna till vidare åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. § 3. (4841 års Rev.-Ber. pag. 15. Jemte anmälan, att, genom Kongl. Brefvet af den 9 Mars 1838, dåvarande Stats-Rådet m. m. Herr Friherre von Schulzenheim, i och för bestridande af Stats-Ministerns för Utrikes Ärendena embete under April och Maj månader, fått sig af 2:dra Hufvud-titelns besparingar tillagdt ett arfvode, stort 333 Rtdr 16 sk. Banco i månaden, hafva Revisorerne yttrat den åsigt, att berörde arfvode rätteligen bordt utgå af Stats-Ministers-lönen, hvilken, tillika med taffelpenningar, under nämnde 2:.ne månader uppburits af H. Ex. Herr Friherre Stjerneld. Då, efter hvad Kongl. Stats-Contoret upplyst, ifrågavarande arfvode anvisats å och till hela beloppet utgått af uppkommen besparing å den för Utrikes Siats-Ministern å Stat anslagne lön, hemställer Utskottet, att förenämnde anmärkning må, såsom nöjaktigt förklarad, förfalla. § 4. (1841 års Rev.-Ber. pag. 15.. Revisorerne hafva fästat uppmärksamhet dervid, att, alltsedan år 1824, af 2:dra Hufvud-titelns besparingar 2,000 R:dr årligen utgått till Herr Vice Presidenten i Kongl. Commerce-Uollegium
Denna discussion har visserligen räckt nog länge, men jag måste likväl anhålla, att få säga ännu några ord i ämnet, särdeles som jag under discussioneu uti de mänga anmärkn:r, som blifvit framställda såväl emot Ulsk:s förslag sorn emot Frih. öxenstjeruas reservation, funnit ytterligare stöd för den framställning, jag gjort om det sätt för controllen, som efter min tanke vore ändamålsenligast. Hr von Hartmansdorff har väl talat om lätlheteu att conlrollera de förteckningar, som inkomma på samma gäng som lagfarlsprotocoilerna. Delta gäller likväl endast köpeoch bytesbref; men i domböckerna intagas, som man vet, bouppteckningar och fastebref, och derå kan controllen icke verkställas stundom förr än två år efter det chartan uppburils. Den siste värde talaren har ansett, att det skulle gå ganska lätt, om Kammarrätten genom sina tjenstemän verkställde revisionen antingen i hofrätlens rum eller toge hem domböckerna till sitt embetsrum. Man har visserligen väckt fråga om att öfverflytta en del af Kammarrättens domsrätt till hofrätten, men alt göra en sådan sammanblandning af göromålen skulle leda till både obehag oell oreda. Hofrätten kan dessutom icke vara af med sina domböcker, som dagligen behöfvas, och de tjenstemän, som hafva att göra i hofrältens archiv, skulle troligen blifva besvärade af att dela den inskränkta localen med Kammarrättens tjenstemän. Man har anmärkt, att det icke skulle vara bra att chartonia skickades in och sjelfva origiualdocumenterua endast fingo en påskrift; men denna anmärkt!, tror Den 8 Januari e. m. 135 jag skulle lätt förfalla, om man gjorde här såsom i andra länder ofia är brukligt, alt man inrättade charlan så, att den kan delas i två delar, deraf den ena stannar qvar på documentet oell den andra går in till det controllerande verket. Man har i afseende på mitt förslag, sorn icke synes hafva vunnit mängas bifall, yltrat, att det vore illiberal!.
Jag anhåller att denna min propos. må, vid propositionernas framställande, äfven blifva tagen i öfvervägande. Frih. Hamilton, Hugo: Utan tvifvel är den fråga, som nu är under behandling, mera än de flesta, särdeles vigtig och ingripande i vårt lands framtid, frågan nemi. huruvida nationen nu skall ofördröjligen gripa sig an med den senare hälften af det uppgjorda stora jernvägssystemet, eller åtminstone så länge uppskjuta de ännu ej påhegynla delarne deraf, alt åtminstone någon säker erfarenhet kunnat inhemtas om resultaten af den redan färdiga vestra och den inom tre år fullbordade södra stambanan, såväl med afseende på banornas förmåga att underhålla sig sjelf och lemna nödiga medel till framtida reparationer, som med afseende på den verkliga vinst, som landets hufvudnäringar kunna draga af dem under de egendomliga förhållanden, som här finnas och som ej låta afhjelpa sig, nemi. de egentliga hufvudprodukternas betydliga tyngd och sjelfva produktionsorternas aflägsenhet från våra hamnar. Dessa båda stambanor voro för vårt Iand af största behof påkallade, såsom ett medel att hastigt sammanföra större delen af landets försvarskrafter vid dess, i händelse af krig, mest hotade och lör hela rikets bestånd vigtigaste punkt Stockholm, och kunde ingen fosterlandsvän, som öfvertygat sig om, att detta var ett hufvudvilkor för upprätthållandet af vårt fosterlands sjelfständighet och oberoende, tveka att med sin röst bidraga till bes!u!et om dessa båda banors fullbordande på så kort tid som möjligt. Då landets egna tillgångar ej voro härtill tillräckliga, var det äfven fullt rättvist, att upptaga de dertill erforderliga millionerna medelst statslån, enär fördelen af ett derigenom tryggadt försvar lika mycket länder kommande generationer till gagn, och det derföre var skäligt, att äfven de skulle bära sin andel i den deraf uppkommande statsbörda. Nu är deremot frågan ej mera af en lika ingripande beskaffenhet.
— Vid regleringen af utgifterna under Riksstatens 6:te hufvudtitel, förklarade Rikets sednast församlade Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse af den 20 Oktober 1848, att då Rikets Ständer inhemtat, hurusom, till följd af det testamente, aflidne Grosshandlaren Abraham Rydberg i lifstiden upprättat, en summa af ej mindre än 150,000 R:dr blifvit utaf hans efterlemnade tillgångar utbetald för tillvägabringande af en Navigationsskola här i hufvudstaden; så och enär de af denna ansenliga donation inflytande räntemedel utgjorde mer än tillräcklig tillgång för underhållandet af en sådan, fullständigt och ändamålsenligt ordnad, skola, ansågo Rikets Ständer statsverket ej skäligen böra vidare betungas med en dåmera icke erforderlig utgift för navigationsundervisningen i Stockholm, hvadan det förut beviljade årliga statsanslaget af 2,800 R:dr för härvarande Navigationsskola komme att upphöra då nu gällande statsreglering trädde i verkställighet: och anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Maj:t täcktes anbefalla vidtagandet af sådana åtgärder, hvarigenom de, enligt berörde testamente, till en Navigationsskolas inrättande donerade medel, så fort ske kunde, blefvc dertill använda; men emellertid och för den händelse, att den Rydbergska donationsfonden, af en eller annan anledning, icke före 1848 års utgång skalle Blifva för ifrågavarande ändamål disponibel, beslöto Rikets Ständer, på det undervisningen vid nämnde skola icke måtte behöfva afbrytas och der anställde lärare gå i mistning af dem tillförsäkrado löneförmåner, att å Riksgälds-köntoret anvisa en summa af 5,600 R:dr, för att, efter beräk - 2,675: 23,233: 16. - 2,920: 1,048: 1,864: 14,820: 2,800: 1,550: 6,800: 2,950: 2,666: 32. — 4,161: 8. - Statsbidraget till Stockholms Navigationsskola. — 68 — ning af 2,800 R:dr årligen, tills vidare, från innevarande års början och intilldess de
1 fråga åter om öfriga föreslagna nya fyrars uppförande har Utskottet, med fästa lt afseende på hvad ej mindi e Lots-direktören än Förvaltningen af Sjö-ärendena i ämnet yttrat, funnit sådanas inrättande vara mest af behofvet påkallade och i främsta rummet höra förekomma vid Bjuröklubb, Hernö klubb och Björn, hvarföre anläggnings-kostnaden blifvit af nyssnämnde embets-myndigheter approximativt beräknad till en summa af 89,000 lt:dr Riksmynt. Till bestridande af dessa kostnader sakna likväl, såsom ofvan blifvit erinradt angående den tillstyrkta fyr-inrättnigen på Gottska Sandön, Lotsoch Fyrings-medlen tillgångar, hvadan särskildt anslag måste, derest ifrågavarande 3 fyrar skola kunna uppföras, beviljas, och hvarvid det vilkor torde böra fästas, att lör dessa fyrars framlida underhåll Statsverket-icke varder betungadt med några särskilda utgifter. 22 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande N:o 15. Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet får fördenskull tillstyrka Rikets Ständer att, för uppförande af trenne fyrar, en på Bjurö klubb, en på Hernö klubb och en på Björn, bevilja en summa af 89,000 R:dr Riksmynt, att med 44,500 R:dr årligen under 1858 och 1859 från Riksgälds-kontoret utgå med vilkor att för dessa fyr-inrättningars framtida underhåll Statsverket icke varder med några särskilda utgifter utöfver tillgångarne från fyroch båk-medlen betungadt.
Jag vet du tänker, att ärligt och redbart utföra ditt värf och derföre är jag viss om att hvad som nu är dig oklart skall i framtiden blifva dig klart och fastän vi i detta lifvet aldrig kunna komma till en fullkomlig sanning, utan allt är blott styckeverk, så kunna vi dock vinna så mycken upplysning och få ett sådant mått af sanning, som är behöfligt för att göra lefnadsvägen ljus; och hvad som brister härutinnan i tiden det veta vi att evigheten skall förklara. Din kärlek till sanning och den erfarenhet som du kommer att vinna i lifvet skall helt säkert i betydlig mån förändra dina åsigter och detta desto mera ju ödmjukare du blifver under ditt arbete i sanningens tjenst. Måhända komma många år att genomkämpas innan du öfvergifver din nuvarande ståndpunkt – ja måhända flera år än vi hafva att vandra tillsammans i detta lifvet. Det är ju också möjligt att jag aldrig hugnas med den glädjen att få se min käre son i mitt läger och kämpa sida vid sida med honom för våra fäders tro, den tro som gjort så många lyckliga i tiden och saliga i evigheten, men, du må ursäkta mig, jag hyser dock det hoppet att om icke förr så när din far den gamle stridsmannen fallit och kämpat ut sina strider, skall sonen upptaga hans svärd och falla i samma led som han och jag bygger icke denna förhoppning på några tomma inbillningar, jag bygger den på ditt sanningsälskande sinne, ”ty den der beder han får, den der söker han finner och den som klappar för honom varder upplåtet;” detta är min fasta orubbliga öfvertygelse. Du må nu hafva dina egna tankar om bönen, så kan du dock aldrig taga den bort från din far, som under lifvets strider pröfvat hvad den duger till, likasom du icke kan hindra honom från att innesluta dig och dina syskon uti sina förböner och jag är fullt viss om, att de icke skola blifva ohörda, der hvarest makten och viljan finnes att hjelpa.
Det tycks REKTORSKAN. OSCAR (skämtande). Se der står min räddare. Man kan väl inte veta allt heller, lilla mamma. Han! Nå, det kan inte hjelpas. MILDE. REKTORSKAN (afsides). Hvilket vapen är det svartaste som fins, Oscar? Jaså! Bläck och penna. OSCAR. MILDE. God afton, fru rektorska! (Låtsar skrifva.) (Oscar går till venstr 1.) Af innersta, upprigtigaste hjerta beklagar jag, fru rektorska, den tunga sorg ni haft att genomgå. REKTORSKAN. Mycket rigtigt. Skaffa mig det, är du snäll! på hvad vis vet jag ännu inte räddat vårt Ert beklagande kan jag undvara, men att ni, namn från en outplånlig fläck, det glömmer jag aldrig. Jag har blott ett medel att visa min tacksamhet: Viola skall från och med i dag ha ett säkert stöd i mig. MILDE. Tack! Det ordet var värdt ett högt pris. Sjunde Scenen. DE FÖRRE. OSCAR. saker). OSCAR (från venster med skrif Se här hvad farbror önskade. modar att det, med dina relationer, inte blir någon svårighet att få ut summan genast. OSCAR. Nu behöfs bara Violas underskrift. Jag för MILDE (skrifver). Så lätt har jag inte andats på månader! Viola behöfver naturligtvis ingenting veta. MILDE. Nej, ingen alls, (tar papperet och går mot ven Eljest torde hon knappast skrifva under. Hå, dermed är ingen fara. OSCAR (glädtigt). Hon är, gud ske lof, en hustru sådan hon bör vara. Hon hvarken _________ reflekterar eller resonnerar. (Ropar.) Viola! Viola! Åttonde Scenen. DE FÖRRA. VIOLA. Hvad önskar du? Alf är sjuk, och... OSCAR. VIOLA (från venster 2). het, tänker jag. Ge honom litet prinsens droppar, det bör bekomma hans furstliga blod godt. Jaså, min lilla hustru, att du har hemligheter för din man? VIOLA. OSCAR. Åh, det är väl inte så farligt med hans hög
I detsamma hördes brak och buller, som om en tung kropp fallit öfver en mängd träd och buskar och brutit dem, och jätteskepnaden var försvunnen. Loke blef rädd eller låtsade vara det. Bredvid sig märkte han en klippa eller hvad det kunde vara, med en bred öppning, nästan så stor som klippväggen, hvari hon var. Loke tog sin tillflykt dit in, och Tor kom efter. Inne i grottan var åt ena sidan en tämligen trång och kort gång. Dit kröp Loke in och gömde sig. Han ställde sig som vore han alldeles förskrämd. Tor satte sig i sidogångens öppning med handen om hammarskaftet och afvaktade hvad komma kunde. Kort därefter uppstod ett besynnerligt, långdraget, snöflande och rullande dån, som vardt allt förfärligare och liknade en underjordisk åska. Marken gungade, och grottan, hvari Tor och Loke gömt sig, skälfde i sina grundvalar. Det var jordbäfning, och den blef långvarig. Med korta uppehåll förnyade sig de rullande dånen och de dem åtföljande jordskalfven hela natten. Tor själf tyckte, att detta var hemskt, hälst mörkret var så tjockt, att man ej såg hand framför sig. Ändtligen var det, som om mörkret förtunnats så pass, att det var möjligt att nyttja sina ögon. Då gick Tor ut och späjade, så godt det lät sig göra i dunklet på den bäfvande skogsmarken, där träden vacklade på sina rötter eller redan lågo kullslagna. Loke följde honom efter. Då upptäckte han ett par fötter, större än en storvuxen man, och vid dem ett par ben, långa i förhållande till fötterna, och en bål, hvars flåsande bröst höjde och sänkte sig, och slutligen ett hufvud, ur hvars mun och näsborrar det jordskakande dånet kom. Helt visst var det jätten, som Tor hade sett, innan han gick in i grottan. Jätten sof och snarkade. Tor vill annars aldrig slå sofvande man; men nu förekom det honom nödigt att göra ett undantag. Han lyfte hammaren och lät den med asakraft slå ned på jättens panna. Denne grinade litet i sömnen, men pannan var hel, och han fortfor att snarka. Då spände
Jag skall icke längre trötta R. o. Ad:s tålamod, utan slutar med uttalandet af den förhoppning, att de af Ståndets ledamöter, hvilka ännu ytterligare upträda för att bestrida förslaget, mätte bevisa R. o. Ad, samma grannlagenhet som jag, en af förslagets varma anhängare och förfäktare, genom iagttagande af korthet i mitt anförande nu sökt ådagalägga. Ropen på propos. förnyades. Frih. Creutz, Stephan: Ehuru jag icke vill bestrida, att detta förslag äger ganska stora förtjenster, måste jag likväl fortfarande vidhålla den åsigt, jag engång förut haft äran på delta rum uttala, nemi. att jag för min del aldrig kommer att afsäga mig min sjelfskrifna representationsrätt förr, än ett sådant förslag fraralägges, hvilket tillfredsställer nationens högt och ofta uttalade fordringar och på samma gång skyddar konungamaktens och fäderneslandets sannskyldiga bästa. Framlägges ett sådant förslag, vill jag, i likhet med Gr. Posse, som påmint R. o. Ad. om den upoffring, Romaren Curtius för sin fädernestad gjorde, offra min sjelfskrifna rätt alt vara Svenska folkets representant på fäderneslandet altare, men icke förr. Jag har begärt ordet för att bemöta några yttranden, som under denna discussion blifvit fällda. En talare har sagt, att då man är född t. ex. lill caput för en ätt, skulle man vinna genom det nya förslagets antagande derigenom att man i stället är född lill Valrätt. För min del kan jag icke härutinnan finna en vinst ulan snarare en förlust, och erinrar mig det gamla ordspråket, att det 4 II. " 8 114 Den 15 Februari e. m. är bättre att hafva en fogel i handen än tio i skogen. En annan talare har, om jag så får uttrycka mig, utkastat metkrokar till den yngre adeln och under förutsättning af densammas bristande sjelfständighet, förespeglat den att förslagets förfäktare aldrig visat sig vara några falska ledare och att det derföre vore likaväl att följa dem som deras motståndare. Hvar och en har sitt stridssätt och sina vapen men jag lemnar derhän huruvida dessa vapen äro värdiga en ridderlig tornering.