Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jägeristaten aflöning för tre år eller 6,878 R:dr 3 sk., samt sålunda Berättelse Ofver Upsala Län för åren 1848—1850. 2 10 uppkommer ett öfverskott, kassan till godo, af 2,895 R:dr 30 sk. 1 rst., eller i medeltal för året öfver 965 R:dr, allt Banko, synes billigt, alt del årliga öfverskottet finge .inom Länet användas lill det uppgifna ändamålet. Säkert skulle med ett rätt användande af detta anslag mycket godt kunna uträttas och skogshushållningen med mera intresse komma att omfattas, utan alt anslaget skulle kunna anses vara särdeles betungande för skogsplanteringskassan, äfven om en sådan åtgärd utsträcktes till öfrige Län, som derut vore i behof. Så länge likväl närvarande olämpliga stängsellag är gällande, som föranleder att en massa af virke åtgår till stängning, ökad genom fortsatta laga skiften, är alt förutse skogarnes fullkomliga förstöring. Önskligt vore derföre, att stängsel-förordningen och skogs-lagstiftningen i allmänhet blefve omarbetade, i likhet med hvad i andra Europeiska länder är förhållandet, hvarigenom det förstörande missbruket af skogstillgångarne och de på ett sådant missbruk grundade egendomsköpen kunde förekom mas. Salpeter-tillverkningen har genom det något förhöjda lösningspriset vunnit någon förkofran. Åtskilliga nya salpeterlador äro anlagda. Tillverkningen, som, enligt min förra femårsberättelse, uppgick årligen lill 1,025 LM., har under nu ifrågavarande tidrymd utgjort 1,301 LM. 16 M. hvarje år, hvarför erhållits 7,376 R:dr 45 sk. Banko. Jagt och djurfångst. Premier för rofdjurs dödande äro inom häraderne stadgade och i några betydligt ökade, hvarjemte öfverenskommelse träffats i 3:ne härader om skallgång den tid af året, då ynglet med lätthet kan fångas. Under nu ifrågavarande tidrymd äro dödade, genom användande af skallgång, saxar och varggårdar, 38 vargar, 51 varglo och 989 räfvar.
Marianne hade fått brefvet just efter middagen, då hon med en roman i knät låg på chäslongen inne i sitt rum för att taga sin lilla siesta. Hon hade kastat boken för att i stället läsa brefvet, och sedan hon slutat, låg hon stilla med blicken drömmande riktad ut i rymden. Förkänningen af en verklighetsroman spred sig öfver hennes fantasi som en varm imma. Med detta friarebref i sin hand, med bröllopet i bakgrunden hade hon rätt att drömma. Det fans hos henne en sällsam blandning af nyktert förstånd och öfverspänd sentimentalitet. Hur ofta än tillfälle erbjudit sig, hade hon dock aldrig inlåtit sig i någon om än så oskyldig kärlekshistoria, ty hon glömde icke ett ögonblick att det kunde bli komprometterande för henne sjelf, och att flickor aldrig kunna vara nog försigtiga. Med en ockrares slughet sökte hon att frånlocka sina tillbedjare så många prof som möjligt på deras böjelse. Hon hade en märkvärdig förmåga att utpressa dessa tributer åt de qvinliga behagen, bestående i serenader, buketter, lyckönskningstelegram, slädfarter och mera sådant, men aldrig gaf hon något igen. Hon var vänlig och smeksam och kokett, just till den fina gräns som betraktas för comme il faut. Hon var för ingen del någon kall skönhet, men hon glömde aldrig sin goda uppfostran. Hon kunde njuta af en blick, en handtryckning, en dans, der kavaljeren förstod att hålla henne som vuxen fast, och trots sin något för fylliga figur dansade hon som ingen annan flicka i staden, lätt, mjukt, graciöst. Det var också en formlig stormlöpning om hennes balprogram. Men aldrig kunde någon veta om hon ens märkte dessa små ömhetsbevis, hvilka alltid tycktes lemna henne lika oberörd, och på hvilka hon lika litet svarade med något tecken till vrede som till genkänsla. Men i sitt eget sinne lade hon dessa hemliga triumfer till alla de andra, mera uppenbara. De sade henne att om hon icke var vacker – och det framhöll hon alltid för sina qvinliga vänner – så hade hon åtminstone karltycke, hvilket vill säga oändligt mycket mer. Hon visste mycket väl hvad det var som utöfvade denna magnetiska inverkan på det andra könet. Hennes toiletter framhöllo alltid vissa egendomligheter i hennes utseende.
Vtdr'. d. 7 Juli i 1818* ska skogs-produckter, fann Bonde-Ståndet skälig? för sin de! besluta, att de olika beslut, som i denna pä KonglMajas Nådiga afgörande beroende fräga, blifvit af Riks-Stånden fattade, jemte Utskottets Betänkande och dervid bifogade särsk i 1 Idta meningar, må till Kongl. Maj: t i underdånighet öfverlemnas; uti hvilket beslut Resp. Medständen skulle inbjudas att sig med BondeiStånbet förena, S. D. Föredrogs Stats-FTtskottets under förliden gårdag afgifrte Utlåtande; angående slutliga bestämmandet af Ståndsoch Utskotts-Canceliernes aflöning; Och som under närvarande Riksmöte göromålens kade mängd och vigt varit stör-' re, än vid sista Riksdag, samt priset å lifs.förnödenheter i allmänhet icke är mindre nu än då, ansåg Bonde-Ståndet sig föranlåtit att i likhet med sitt i detta ämne förut vidtagne Beslut Stadga och förklara, att enahanda tillökning för Bonde Ståndets vice Secreterare, Notarier och Ordinarie Cancelister, som dem vid sista Riksdag tilldeltes, jemväl nu bör äga rum, samt att sådant afven må sträckas till de öfrige Riks-Ståndens jemte Utskottens Notarier efter de grunder , som vid slutet af sistl. Riksdag antog03; hvarförutan Ronde-Ståndet biföll Stats-Utskottets nu gjorde förslag dels om tillökning i arfvode för Herr Protocolls-Secreteraren Sylvan, dels om arfvode och traktamente för Särskildta Utskottets Gancellie samt dels särskilda belöningar och renskrifnings-hjelp, m. mOch skulle Resp. Méd-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i denna fråga sig med Bonde-Ståndet förena.
Sedan vid 1856—1858 årens riksdag denna Akademis förutvarande anslag, 24,500 R:dr, blifvit förhöjdt med 13,500 R:dr, deraf 7,500 R:dr till löneförbättringar vid Akademien och återstoden, 6,000 R:dr, till inköp af Svenska konstnärers arbeten, beviljade Rikets sist församlade Ständer uti samma anslag en tillökning af 4,000 R:dr, på det att åt qvinnor måtte beredas tillfälle till kostnadsfri undervisning vid nämnda Akademi, så att det för Akademien å nu gällande stat uppförda anslag utgör 42,000 R:dr. Utaf det den nådiga Propositionen bilagda Statsråds-protokoll inkemtas, hurusom Akademien uti underdånig skrifvelse anhållit, det Kongl. Maj:t täcktes hos Rikets Ständer äska förhöjning uti det Akademien hittills beviljade statsanslag, enär sådant befunnits alltmera af nöden, dels med anledning af det särdeles ofördelaktiga förhållande, att det nuvarande anslaget till följd af tidsomständigheter, som icke af Akademien varit beroende, ej längre motsvarade inrättningens verkliga behof, dels på grund af en trängande nödvändighet för Akademien att, om än i ringa mån följa den storartade utveckling, som konstbildningen i främmande länder på sednare tider vunnit, samt att utvidga och komplettera sina läroanstalter, dels ock med hänsyn till ringheten af det belopp, hvarmed Akademiens inkomster blifvit tillökta för beredande åt qvinnor af tillfälle till kostnadsfri undervisning vid Akademiens läroverk. — I afseende å det första af dessa skäl hade Akademien, bland annat, erinrat, att, då hon medelst underdånig skrifvelse den 23 Februari 1856 först väckt fråga om en förhöjning i 1841 års då ännu för Akademien gällande stat, förslaget till den nya staten blifvit upprättadt med noggrann inskränkning till de nödvändigaste behofven samt beräknadt med hänseende till då gångbara varupriser och lefnadskostnader; men att emellertid, sedan berörda förslag på Kongl. Maj:ts nådiga framställning blifvit af Rikets
Först många år senare k o m det till ett slags farväl mellan h o n o m o c h mig, ty slutligen lämnade han mig en gång, o c h 291 jag hörde af hans tonfall, såg på hans blickar, att han aldrig, aldrig skulle komma åter. Sedan återsåg jag h o n o m icke mer. D o c k visste vi så väl båda, att detta ej i innersta mening kunde innebära någon skilsmessa. Något så- dant hade aldrig kunnat äga rum mellan o s s; det hade varit för sorgligt o c h onaturligt. Icke heller har det sedan kunnat falla m i g in att ingå något konvenansparti — par dé- pit, som det plägar heta på världens språk, ehuruväl goda anbud därtill ej uteblefvo o c h ur synpunkten af världslig klokhet också giltiga anledningar därtill ej saknades. Äfven han förblef under hela sin återstående lefnad sin första kärlek trogen. F ö r något mer än sju år sedan nådde mig budskapet om hans död. Han hade då hunnit stiga högt på ärans trappa. O c h att min bild, såsom jag anat, ej hade utplånats ur hans hjärta, därpå har jag efter hans bortgång, genom en hans högt värderade vän, fått mottaga de klaraste bevis, hvilket alltid skall af mig i tacksamt hjärta bevaras. D e t ofvan omtalade dramat framträdde ej i tryck o c h har ännu ej heller gjort det. M e n min numera aflidna väninna, Esseide, hade godheten ägna det en närmare granskning. H o n hade särskildt fäst sig, påstod hon, vid det originella i kompositionen o c h vid den trogna tidsfärgen. » M e n, » skref hon vidare — » låt stycket ligga några år, arbeta sedan om det. » Under Chicago-utställningen 1893 erhöll jag m e d posten en anhållan från mrs E d i t Clarke, förmodligen i likhet med alla andra skriftställarinnor, hvilka m e d något alster af sin penna deltagit på det literära området af världsutställningen.
Om det att Ständerne, genom Jagstadganden, berättigas att icke anse hankens sedlar som mynt från den stund banken upphör att dem invexla, skulle medföra ringaste verkan dertill, att händelsen icke kunde inträffa; då skulle jag instämma med de alne siste talarne: men långt ifrån att ett sådant lagstadgande skulle verka på bankens förmåga att invexla sina sedlar, skulle blott inträffa, att, innan Ständerne hunno bereda utvägar för invexlingen af utelöpande sedlar, all rörelse i landet afstannade, och sådana olägenheter deraf uppstå, hvilka man icke i förväg kunde beräkna. Det är derföre jag skulle önska, alt den lagstiftande makten icke mätte sätta tro till en sådan barnslighet, att den döda bokstafven skulle medföra någon lifvande kraft, eller att genom blotta Jagstadganden åstadkomma, att silfver vid alla tillfällen skall kunna erhållas för sedlarna. Om Stockholm vore cerneradt och banken plundrad, huru skulle då banken kunna invexla sina i landet utelöpande sedlar? Jag tror således, alt drt är ett rent oförstånd att föreslå sådana lagar, och kan icke annat än yrka afslag derå. Hr D e n 26 Mars c. m. 497 Ilr Ribbing, Arvid: Jag instämmer visserligen med den siste talaren deruti, alt föreskrifter och ord ingenting gälla, så snart silfver saknas, och att det således är fåfängt att stadga, att pappers-representativen skall vara mynt, då man icke får för den hvad som på densamma står skrifvet, nemi. silfver; men det är emedlertid en ärlighet, att på förhand tillkännagifva, att ett sådant förhållande skulle kunna inträffa, att sedlarne icke längre blifva hvad de representera, eller att de icke längre blifva mynt, och att stadgandet derom blefve i grundlagen intaget, hvilket kunde hafva den nytta med sig, alt i framliden kunde undvikas sådana rättegångar, som vi under den förflutna tiden hafva sett utförda alla instanserna igenom, och hvilka slutligen blifvit dragna under Högsta Domstolen, då en person, som sålt sin fastighet och betingat sig betalning derföre i specie, fått tvista om, huruvida specie vore silfver eller pappers-representativer.
Efter att hafva afhandla! frågan om Kronans egande-rätt till sådane kyrkohemman, hvilka, efter nu varande författningar, måste kyrkorna tilldömmas blott derföre,' att städsel-rätten de facto af dem utöfvas, återstår att något anföra om en hel menighets, åboernes å dessa hemman deraf beroen^ de välfärd, R. St. Just. Omb. Emb.Btr. d. 4 No v'. 1828. 45 Emellan kyrkohemman, som antingen Sr purt krono , eller ock både till jord och ränta af Clereciet eges, förekommer den skillnad , att åboen å det förra eger, jemte rättigheten till skatteköp, en oqvald besittningsrätt för sig och sina efterkommande , så länge hemmanet väl skötes och alla utskyldee derföre rigtigt erläggas. På ett kyrkohemman af sistnämnde natur är , enligt Kongl. Biefvet af den 15 Mardi 1820, åboens besittningsrätt ovillkorligen slutad å det 30:3 året efter tillträdet , då denna rätt på andra 30 år genom auction till den högst bjudande utropas. Den optionsrätt, som tillägges gamla åboen, är en beklagansvärd rätt, då lian mot slutet af sin lefnad måste dyrt återköpa det ökade värde Hemmanet genom hans mödor och arbeten vunnit , för att icke vräkas ifrån det hus han byggt och den åker han brutit och odlat till sitt och de sinas bröd. Så tänkte icke de lagstiftare, som stadgade 79 §. i Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär af den 29 November 1756, hvilken innehåller ej endast förbudet för ICronobetjeningen , att befatta sig med kyrkohemman bortstädjande , utan ock det visa påbud, att vissa taxor på städjan för alla sådana hemman i Lunds och Götheborgs Stift borde upprättas , på det allmogen , som det heter, genom dess öfverskridande ej må lida skada och förfång , samt att, enär enka eller 46 72. Sr. Just.
Verk och inrättninTab. N:o 7. gar inom länet, hvilka hafva till föremål så väl egentlig bergsoch bruksrörelse, som alla slag af fabriksoch manufakturproduktion jemte handtverkerier med dithörande personal så väl å landet, som i städerna, sådant förhållandet var vid femårsperiodens slut, finnas upptagne uti bilagde tabell N:o 7. Eldigt hvad den utvisar, finnas i länet icke några grufvor och endast en masugn, nemligen Granvikens i Undenäs socken, hvarest blåsning ägt rum åren 1857, 1858, 1859 och 1860 med en sammanräknad tillverkning af 4,553 skeppund tackjern, i värde uppskattadt till 22,765 R:dr Runt. För de 9 jernbruken leinnar tab. Litt. N å följande sida en mera detaljerad uppgift. Tab. Litt. N. Vid Ryfors och Tidaholms bruk bedrifves jemväl manufakturoch spiksmide, som uppgått till: Tillverkning och Försäljningsvärde Tillverkning och Försäljningsvärde vid Ryfors bruk: vid Tidaholms bruk: Sk® B.-v. R:dr R:mt. Sk® B.-v. R:dr R:mt. Brukshandtering. o Ar 1859 öppnades vid Forsvik ett gjuteri, hvarest tillverkats nämnde år 565 och år 1860 692 Sk® gjutgods, i tillverkningsvärde uppskattadt till 33,948 R:dr Runt. Jemte bruken, finnas i Wartofta fögderi 5 särskilda jernmanufakturverk, nemligen:
Med iakttagande af dessa förändringar blifver den erforderliga anslags-förhöjuingen för ifrågavarande Expedition 13,213 R:dr; och får alltså Utskottet, som i Öfrigt åberopar hvad uti dess Utlåtande JM 71, punkten 2, är anfördt, angående ifrågaställd förändrad arbetsordning inom de särskilda Afdelningarne af Kongl. Maj:ts Kansli, tillstyrka, alt Rikets Ständer må bevilja tillökning af Expeditionens anslagssumma med sagde belopp 13,213 R:dr R:mt, att utgå på sätt Utskottet i tabellen JM 1 föreslagit. 3:o. Kongl. Kammar-kollegium. För detta Embetsverk är af Kongl. Maj:t äskad en anslags-förhöjning från 66,432 R:dr till 106,230 R:dr eller med 39,818 R:dr. Efter tagen kännedom Slals-Ulskollels Utlåtande J\f 156. 3 af Departements-chefens ofvan åberopade betänkande i hvad detsamma rörer den föreslagna löneregleringen för bemälte Kollegium, (sid, 12—17) har Utskottet genomgått den deri åberopade aflönings-stat och skall nu punktvis dels framställa de erinringar, som dervid hos Utskottet förekommit, dels yttra sig öfver några andra med regleringen gemenskap egande frågor. a) Hvad först vidkommer Kollegii President, anser Utskottet dennes aflöning, i den föreslagna staten upptagen till 9,000 R:dr, böra utgå med enahanda belopp som för Presidenterne i Rikets Hof-rätter och i Kommers-kollegium blifvit af Utskottet tillstyrkt, och hemställer således, att densamma måtte bestämmas till 8,000 R:dr R:mt. b) Reträffande Kammar-råden och deras aflöning, anser Utskottet, lika med Kongl. Majit, behofvet fordra att nämnde Ledamöter blifva sex, såsom Instruktionen den 16 Februari 1858 bestämmer, samt alt således aflöning nu bör för ett Sjette Kammar-råd å stat uppföras; och då mot de för desse
VästTomta-Britta ut iffrå skogsvägen å mä ett kom dä änn sôm en ny ell i Fleck-Fredrek. Han töckt nog ôm att Maja helt ikring’en å han vell allt gärn ha’a, men han kunn int lätt bli å vri å vänn sä ätter Väst-Tomta-Britta å titt ätter’a öfver akschla på Maja. »Asch, du ä ett jål,» sa Maja å boffla te’n å geck iffrå’n. Dan ätter hadd ho gitt ja ôt Erk ve Kvarna. Nä, dä va ugörli te få Fleck-Fredrek te fri te sä. Di va för mang å allihop vell’en ha. Fredrek ä ugeft än i da. Skrömt. Här fråger di, hva Skrömt ä! Hva Skrömt ä? Hva Skrömt ä? Dä ä te fråge dumt. Ja, vell I se hva Skrömt ä, hva Skrömt ä, hva Skrömt ä, så vänt te dä blir skumt! För än ä dä små gôbber, sôm feschler bak mä stôbber, dä söker gömdt, gömdt, gömdt! Å än bakôm en bôske ett kvennfôlk mä a rôske te rygg, dä ä Skrömt, dä ä Skrömt. Å än ä dä ett skimten, ett flämten, ett glimten, dä lyser hvitt, hvitt, hvitt, dä ä små hvite töser, som danser bak mä röser, di titter ut, titt, titt. Å än så ser en syner tå horn å tå tryner, dä grömter grömt, grömt, grömt. Men en ska inte titt nô, för da så blir dä itnô, nä inte dä minste tå Skrömt. Hva Skrömt ä, hva Skrömt ä? Jo dä ä allt, sôm dömdt ä, ja allt sôm Gu ha dömt, ja allt, sôm Gu ha dömt te å skrömte å skrömte i ävie tier ä Skrömt!
Herr Bruncrona påstår, att denna handel är oskadlig, emedan vi få betala med Bancosedlar, hvad Finnarne mer lefverera i varor än de härifrån afhämta; jag tycker att detta med andra ord vill säga, att det för oss är nyttigt, att skuldsätta oss i Finland, och att ditsända våra Bancosedlar för att minska Rörelsecapitalet inom landet; då utländska1 varor betalas genom vexlar, förutsätter sådant fordringar på utländsk ort, uppkomna genom ditförda Svenska exporter, eller ock härledda af Fragtförtjenster, och detta hade jag trodt vara den enda handel, som äf nyttig för hvilket land som hälst. Herr Bruncrona påstår att förlusten på Finska handeln ej är så betydlig som man Den 4 /tpr il e. nu 69 tror. Enligt Comiterades underdåniga betänkan-: de angående organisationen af Tullverket. R-.dr B:co. Utgjorde denna förlust år 1819 829,640. år 1820 415,473» år 1821 149.3 *5- Således ej obetydlig och hade säkert varit större om ej Sverige åren 1820 . och 1821 ägt säd till mer än egit behof och det sista året till Finland*,exporterat Spannmål för nära 100,000 R:dr B:co mer än derifrån infördes. Torde hända att rätta förlusten är ändå större än förestående Summor utvisa, ty ibland den upptagna exporten till Finland är troligen inbegripit en ej obetydlig summa för hit inför» da utländska nederlagsvaror, hvilka ej vid försäljningen till Finland egentligen minska vår förlust med mer än den derå erhållna handelsvinsten; att förhållandet är sådant-styrkes jag uti af Herr Bruncronas egen uppgift för 1822, den utvisar då en verkelig förlust af 560,6yo R:dr 7 sk. 7 *:st Bxo, hvarifrån endast afgår den möjliga vinst Svenska handlande haft på de nederlagsvaror, som härifrån till Finland sistnämnde år äro exporteradeSåledes lärer man med säkerhet få antaga att landets verkeliga förlust på Finska handeln efter nu gällande tractater minst är § million årligen; och detta torde ej få anses för obetydligt.
Någon förhöjning i dessa *’böter, sorn äro ställde i ett lämpligt förhållande till öfriga i Lego-Stadgan och de ”allmänna Lagrum , sorn dermed stå i beröring, införde bötesbestämmelser, anse Ut”skotten ingalunda leda till det åsyftade än”damålet, så länge ansvaret endast drabbar ’’den så kallade husbonden , meri icke ho'*nom , sorn obehörigen låtit sig mantalsskrifna. Deremot, och i händelse de afUtskot*’ten uti i Art. föreslagna tillägg och ändringar bifallas , hysa Utskotten den öfvertygelse, att olägenheterne af det uppgifna ”förhållandet skola till det hufvudsakligaste ''blifva undanröjda ; hvadan också Utskotten fLägtamt'. Allm.Btsv.o.Otc. Utsk. Bet. No 54. af ”icke finna skäligt, att i dessa böter den ”yrkade förhöjningen tillstyrka." ”Vidkommande dernäst de öfverklagade t’missbruken med så kallade Försvarssedlars •'utfärdande; så inse Utskotten visserligen ”deras högst förderfliga verkningar, som på ”en gång gäcka Lagar och ordning, befordra ”lättja och utsväfningar, och leda till brist ”uppå tjenstehjon ; men Utskotten få dock •'vördsamt erinra, hurusom uttryckligen stadgadt är i Artiklens 1 att den anses be. ”hårig
Då bränning får ske om hösten, eller vid slutet af Nov. månad, samt då foderbesparingen, såsom i föregående punkt är visadt, likaväl kan ske om vintern som om våren, så finnas ej, mig veterligen, några skäl, sorn tala för de dubbla terminerna, men många emot desamma. 4:o En värd talare, Hr Charpentier, har med skäl ifrat emot främmande tillsatser i brännvinet, hvilka ganska synbart skola hafva medfört skadlig verkan på garnisonen i hufvudstaden. Detta är en allmän samting, icke allenast för hufvudstaden, utan allestädes, i den mån som brännvinet mer eller mindre begagnas. Motionären har dervid endast vidrört de skadliga tillsatser, som med afsigt bibringas brännvinet. Jag tror deremot, att den er g, som sjelfmant åtföljer fabrikationen uti redskapens nuvarande skick, spelar skadligaste rolen bland de främmande tillsatserna, äfvensom i dranken (jemte ättikesyran). Denna giftblandning skulle blifva ännu ymnigare, om redskapen skoftals hvilar, såsom i /öregående punkt omtalas. Jag rangerar mig för ett ögonblick i fiendens leder och yrkar med de supande, att vid redskapens bestämmande hufvudsakligen göres afseende derpå, att den, åtminstone möjligen, må kunna rengöras invändigt från erg, hvilket icke nu är fallet. Flenser i kopparrörens bugter, förtenning, eller ock bruket af jernrör, der sådana kunna gagnas, är en billig de supandes fordran. 5:o Sättet att motverka de främmande ämnenas tillsättning i brännvinet, hvilka med afsigt ditkommit för att gifva det en apparent styrka, tror jag böra, med största hopp örn framgång, sökas på alldeles motsatt väg emot den föreslagna, just derföre, att missbruket har tillkommit för att efterapa den påbudna styrkan.
Lag för enskilda Banker, äfvensom i tredje punkten angående vissa delar af de rådslag, som föregått de under den 30 Juni och 13 Augusti 1838 utfärdade Kongl. Författningar om Mosaiske trosbekännares skyldigheter och rättigheter här i Riket, anser jag, vid detta tillfälle, tillräckligt att vördsamt förnya hvad rörande dessa punkter tillförne å min sida är anmärkt och slutpåståendet vidare, till bemötande af förklaringen öfver mitt första memorial, innehåller. I afseende å mitt yrkande om ansvar, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken för de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, hvilkas rådslag i ofvannämnde Irenne ärenden blifvit anmärkta såsom stridande emot 87 § Regeringsformen, innefattar sednare förklaringen en utveckling af det redan i den förra antydda förhållande, att emot Konungens Rådgifvare anmärkta öfverträdelser af andra stadganden i Grundlagarne, än de i Ansvarighetslagen serskildt nämnda, ibland hvilka 87 § ej förekommer, icke skulle kunna medföra någon juridisk ansvarighet eller ens böra af Domstolen till pröfning upptagas, så vida samma Ansvarighetslag i 6 § förmår, alt, om Konungens Rådgifvare underläte att de öfriga dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifna, men i Ansvarighetslagen icke serskildt uppräknade pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, det ankomme på Rikets Ständer att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 § Regeringsformen dem berättigar.