Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdag Den 0 Maj e. in. 53! förmodligen föreställde sig, att den ena sprithållaren skulle begagnas för sprit och den andra för' lank eller sämre bränvin. Då man nu föreskrifvit, att sprithållaren skall rymma minst ett dygns tillverkning, så är klart att, om man skall hafva 2me sprithållare, man skall tillverka mera på dygnet än hvartill man anmält sig. Der 2:ne sprithållare funnits har man så förfarit, att ett halft dygns tillverkning itappats den ene och den andra hälften i den andra, hvilket åstadkommer större besvär vid upmätningen, och då möjligen en tillverkning af bränvin utöfver det tillåtna kan genom bibehållandet af nu gällande stadgande åstadkommas, och något besvär för bränvinsbrännaren icke skäligen kan upstå genom den föreslagna förändringen, anhåller jag om bifall till Utskms förslag i denna g. Frih, Raab; Utskms Ordfide har uplyst mig, att endast i 5 eller 6 brännerier begagnas sprithållare, och detta kan vara likgiltigt; men att det är en oriktig grundsats att förbjuda be gagnandet af 2:ne sprithållare frångår jag icke, af det skäl, att om man itappar ena hälften af dygnets tillverkning i den ene och andra hälften i den andra sprithållaren, hindrar man icke bränvinets gång under upmätningen och förorsakar bränneriägaren ingen förlust. För öfrigt anser jag saken icke vara af vigt, sedan jag sagt ifrån hvad jag tänker. Gr. a f Ugglas, Carl Fredr. Ludvig: Orsaken till Utskms förslag är, aft man ansett 2:ne sprithållare medföra svårighet vid kontrollen öfver bränneriet, och att i OrdningsStadgan föreskriften om sprithållaren blifvit utesluten. Sedan efter härmed slutad öfverläggning Hr Gr. o. Landtm, framställt, att den af Frih. Eaab yrkade förändring i Utskms förslag endast afsåg bibehållandet af det nu gällande stadgandet, att i större bränneri må finnas en eller två sprithållare, blef propos. till bifall å Utskms ifrågav.de förslag framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han funnit Ja öfvervägande. Vidare förekom och bifölls
Af Herr von Axelsson, Georg Julius: ”En stor del anslagsfrågor innebära äfven organisationer. Så ock den ifrågavarande. Organisation och anslag stå i dylika frågor i elL oskiljagtigt samband med hvarannan, och lika litet som det boide komma ifråga att bestrida, det anslaget är hufvudsaken vid frågans afgörande, lika litet skulle det säkerligen kunna falla något Riks-SLåtid in att ogilla organisationen, (förutsatt, att den ej är absolut skadlig) om ej kostnad för staten dermed vore förenad. Alla anslagsfrågor böra således såsom sådane behandlas, de må innefatta organisationer m. fl. andia bindande omständigheter eller ej. Förevarande fråga, som af t vänne Riks-Stånd blifvit bifallen och af tvänne afslagna, hade i min tanka, enligt 3o §. 3 mom. Riksdags-Ordningen och 69 §. Regeringsformen, bordt förekomma i förstärkt Stats-Utskott, och intet fall torde kunna uppgifvas, då en anslagsfråga af dylik beskaffenhet blifvit annorlunda än på detta sätt afgjord, men väl otaliga exempel derpå, att sådane frågor blifvit föremål för votering i förstärkt Stats-Utskott, hvarpå jag vill nämna: anslag lill Instructions-compagnier; lill ångkraftens använ - 6 Stalssamt Allm. Bcsv.- och E/iOn,-Utskottens Utlåtande, N:o 11g. dande på seglande fartyg; lill arfvode åt en adjungerad ledamot i Svea och fyra i Götha Ilof-Rätt m. fl., hvilka anslag alla innebära en organisation , likaväl sorn det ifrågavarande till Lärare-seminariers inrättande.’' Af Herr Valleij, som ansåg, att då anslagsfrågan, hvarmed den om seminariers inrättande egde oskiljagtigt sammanhang, måste vid det förhållande, att i beslutet 2 Stånd stannat mot 2, jemlikt 69 §. Regeringsformen, genom Votering i Förstärkt Stats-Utskott afgöras, Utskotten bordt afgifva förslag till volerings-proposition. Uti denna reservation har Herr Bergsten instämt.
Till mera vinnande af samma ändamål bör det äfven i nämnde Instruction åläggas Justitia^-Ombudsmannen att noga vaka deröfver, att alla vederbörande Embetsman i detta afseende uppfylla, hvad Staten och Medborgare hafva rätt att fordra. Det bör också aldrig kunna förvägras Justitise-Ombudsmannen att så väl under Riksdagarne som sedan äga en fri tillgång till alla slags Handlingar, som på ett eller annat sätt kunna tillhöra detta ämne och leda till upplysningar. Äfven bör Justitim-Ombudsmannon åläggas att ej allenast i den allmänna Redogörelse han, enligt 100 § Regerings-Formeu är skyldig att till Ständerna vid hvarje Riksdag afgifva, utan äfven i den efter slutad Riksdag påföljande Årsberättelsen uppgifva, om vid allt det förutnämnda tillgått rigtigt eller ej. Allmänheten skall häraf äfven emellan Riksdagarne upplysas, huruvida så väl dess Representanter som andra vederbörande uppfyllt sina skyldigheter. Ehuru jag önskat, att detta mitt förslag nu genast, och för denna Riksdagen, kunnat sättas i verkställighet, ser jag mig deruti hindrad af det den 13 sistlidne April då fattade och enligt Riksdags-Ordningen nu mera oföränderliga beslutet; men jag önskar och begär, att det förslag jag nu väckt må, till säkerhet för framtiden och till efterlefnad vid framdeles blifvande Riksdagar, bli under denna Riksdag afgjordt och beslutadt, och får jag till en början anhålla, att mitt Memorial må läggas på bordet, för att, efter hos Högloft Ridderskapet och Adeln genomgången granskning, bli med de öfriga Stånden communiceradt samt till behörigt Utskott remitteradt. Ut supra. Ex Protocollo. A. G. Silverstolpe. Memorial med förslag till ändrad lydelse af 28 § Regerings-Formen.
Det oändliga, lifskrafvet pal samma galng som den bottenlösa melankolien i Sonjas eget skaplynne lefva p&amp; detta och de f öljande bladen. Hon sade själf, p&amp; tal om denna skildring: m att se läskedrycken nzirma sig ens lappar men ryckas undan dem T detta är kvalens kval och det i lifvet vanligaste af alla. » Utan att kiiniia den antydda grundtonen i Solijas skaplynne försthr man heller icke rätt inledningen till Fke T7iciis - den bok, som slmlle blifvit en kärlekens och smärtans, en förnyelsens och undergHngeiis, en dödens och lifvets bok. Valren gjorde Sonja melankolislr, ej endast ededaii den,väcIrer längtan efter .lycka, utan framför allt emedan hon alltid salg döden bakom lifsfullheten; .med en skaldisk. lrrnft, hvillren en kvinnas penna ej ofta lyckas n i, skildrade hon denna sin stimning i Vae JGctis, Dar ljuder hennes stora klagan öfver tillvarons oupplös1ig.a dualism genom iiainnda makters samvälde, den dualism om hvilken niistaii alla slaviska dilrtare äro s&amp; inteiisivt medvetna, ett inedvetande, som för en gör askesen, för en annan nirvma, för de flesta melaiikolien till det dem behiimkande. I H t miwm fi .. &amp; z polsh ?lggs ?-ol-el möta vi för sista gangen d e n lilla Tanja, som vi i Sy,~t~.cmza $qjer-:; 7~i lärde &amp; lskn, det slutna, lidelsefulla, entusiastiska barnet, närande sin fantasi med ensamheteus dröuliiiar och intrycken af stora tidshändelser. I studierna öfver (korge Eliot och Snltihf åter, få, vi for sista gingen höra den med Rysslands som med det öfriga Europas kultiirlif s&amp; förtrogna fr.u Kovalevsky skissera några af dessa sa.mtidspersonligheter, af hvillca man under en stunds samtal med heinie fick.
Den gamla tyckte om denna man, ty han smekte hennes antilop och mente väl med henne; derföre räddades han, då han, vanmäktig af giftiga dunster, var nära att bli ett offer för ränkor, dem han ej anade; han räddades på berget vid bråddjupet, vid kanalen.» «Vid denna tid fick främlingen besök af en bekant, en stallbroder och förtrogen, en anförvandt.» «Hvad! voro de slägt?» «Alldeles! de voro förenade genom blodsband! – Denne stallbroder yrkade liqvid af en gammal skuld, som nu tycktes vara förfallen; och gjorde sina anspråk gällande med så mycket eftertryck, och visste att understödja dem med så mycken kraft, att främlingen darrande för hans vältalighet, biföll hans fordran blodspenningen skulle utbetalas «Sofver Arabella, min stjerna?» afbröt sig återigen berätterskan med låg ton. «Hon sofver – antilopen var priset. – Hon ryste; men ägde intet val: antingen skulle fadren bli korparnes rof, eller ock måste hon offra sig som lösen. Offret framleddes och skonslöst sänktes knifven i det liljehvita bröstet. Ensam stod hon utan tröst och råd. Brodren var borta i ett aflägset land, ett land fullt af berg och djupa dalar, hängbjörk och darrande aspar, höga tallar och raka furar; dess folk var fordom armt men tappert och redligt, härdadt och trofast och har modigt stridt för sin frihet och sjelfständighet; de dyrka en treenig Gud, som skapat himmel och jord, och som skall döma en gång all jordens slägt. Känner ni detta folk, herre?» «De hafva haft en konung, som blödde och dog för folkens höga tro.» «Jag vill minnas,» sade Feodora hånfullt,» att hans dotter afsvor samma tro.» Romanhjeltinnan ”Min salig farmor, som sett verlden, brukade säga: ’efter sju bedröfvelser inträffar alltid någon solskensdag’, och det ligger stor vishet i de orden.”
Sedan Kongl. Maj:t genom nådig remiss den 30 November 1860 anbefallt °.m firunDess och Rikets Stats-kontor och Kammar-rätt att afgifva gemensamt underdå- pll-pappeVets nigt utlåtande angående den af Rikets Ständer vid sista riksdag gjorda framform och beställning om de fördelar, som för Statsverket skulle uppkomma derigenom, att det i Sverige begagnade stämpelpapperets storlek i någon betydligare mån inskränktes och beläggningsstämplar af ungefärligen enahanda beskaffenhet, som de engelska, infördes, äfvensom att de nu brukliga helarksstämplarne afskaffades, samt till fullgörande häraf Kongl. Stats-kontoret och Kammar-rätten, efter inhemtad upplysning rörande det i England brukliga stämpelpapperet, sättet för dess begagnande samt de kontroller, som dervid iakttagas, och efter det såväl 4 Bevillnings-Utskotlels Betänkande N:o 7. Föreståndaren för bankens sedeltryckeri Professoren J. Bagge som Teknologiska institutet blifvit i ämnet hörde, den G sistlidne Februari afgifvit underdånigt utlåtande; så hafva, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga beslut den 6 i denna månad, samma utlåtande jemte de handlingar, på hvilka det sig grundar, blifvit till Utskottet öfverlemnade, för att tagas i betraktande vid uppgörandet af förslag till ny författning om stämpelpappers-afgiften.
Den som genomgår sitt straff kan däremot få värvas till krigstjänst om överenskommelse träffas. Alla värvade skall fullgöra det arbete de redan är anställda för om husbonden vill ha dem kvar, innan värvningen träder i kraft. I krigstid skall all annan lega upphöra. All värvning skall ske utan tvång eller list. Värvningstiden gäller minst 3 år och högst 12. Värvas någon som är berusad återgår värvningen så vida han inte sedan han nyktrat till godkänner den. Inga lösdrivare eller lättingar skall tålas. De skall tas uti krigstjänst vid värvat regemente i sex år och vid indelt på obestämd tid. Till krigstjänst tas betjänt eller dräng som efter rannsakning för olydnad, tredska, vårdslöshet och utsvävande levnad, där husbonden inte vill ha dem tillbaka. Avskedad dräng som inte inom åtta dagar fått nytt arbete eller anmält sig hos vår befallningshavande. Den som fifflat med sin ålder. Soldat som inte efter sex veckor efter sitt avsked skaffat ny tjänst. Utländsk hantverksgesäll som försummat att inom 12 dagar efter ankomsten till stad anmält sig hos åldermannen och antagit arbete. Annars skall han efter åtta dagar lämna staden. För svensk gesäll gäller att inom fjorton dagar inställa sig hos en mästare. Dräng eller betjänt som av värvaren påträffas på krog eller gästgiveri där han inte har att göra. Hantverksgesäll, dräng eller betjänt som för tredje resan blivit dömd och straffad för fylleri. Försäljare av glas, stengods och porslin som inte har giltigt pass att få idka handel inom det länet. Borgare eller hantverkare, som genom oskickligt leverne inte kan betala sin utskylder. Kronooch stadsbetjänt har skyldighet att efterspana och angiva till krigstjänst förfallna personer. Belöning betalas av regementet som får karlen. Böter om man inte anmäler. Vid värvning skall alltid ett tryckt formulär ifyllas och undertecknas av soldaten i närvaro av två vittnen. Ett exemplar behåller soldaten och ett förvaras vid kompaniet. Ingen värvad blir antagen förrän regementsfältskären gillat och godkänt honom. Han får sedan svära trohet och lydnad åt konungen och riket genom föreskriven krigsmannaed. Skulle någon göra sig oduglig t. ex. genom stympning straffas han med trettio par spö och skall ersätta legan.
Maj:ts nådiga Proposition, i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full egande-rätt, mot erbjuden lösen, af det s. k. Odclska Apreterings-verket i Stockholn*; N:o 65, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition, angående utbyte af Skogvaktare—bostället Nytorp utöt Khmofjerdingsmahs-boställcf Lilla Tjärbruket i Wester-Hekarnc hårad oell 'Södermanlands län; N:o 06, i anledning al Kongl. Maj:ts nådiga Propositrön olli anvisande, såsom boställe åt LänsnVånnW i Sodra distriktet af Faxträs häräd i Hatfiihds^län, af det lill Kroriän indragna f. d. förste Landtniätare-bostället, tvä tredjedels mantal Nio 5 Kärreberg Sven Andersgård i Alfshögs socken af nämnde härad, i stället för nuvarande Länsmans-bostället tre åttondedel;;: 'Minta! N:b I Thorsjö Höhrik {'Gufftiarps socken: dJiaoqoi1! cg i ben ^LjuM .Igooil Ib grönholm; i .*<d
Uti cn, (rån hedervärda Bonde-ståndet till Utskottets behandling öfverlemnad, motion bar Riksdagsmannen Petter Gabrielsson från Kronobergs län fästat upp - % 20 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 35. inarksamheteH på de missbruk och olägenheter, som skola uppkomma genom den från äldre tider gängse sed, att allmogen från vissa socknar af Sunnerbo härad utaf nämnde län vandra omkring för att försälja väfskedar, som inom orten tillverkas; och har motionären i berörde hänseende uppgifvit, dels att de personer, som uttaga pass för att, kringvandrande, försälja ortens tillverkningar, vanligen ej äro med dessa försedde, utan i stället oftast med utländska och förbjudna handelsvaror, dels ock att ifrågavarande sed bland allmogen spridt lättja, osedlighet och en ”schacker-anda,” som hos sämre personer urartat till bedräglighet och list, och afledt hågen från sysselsättning med jordbruket, så att på många ställen största svårighet uppstått att erhålla en lagstadd dräng; hvadan motionären ansett nödigt, att föreskrifter meddelades socken-nämnderne att undersöka och uppgifva, huru många inom socknen erfordrades för afyttrande af de varor hvilka utöfver behofvet der tillverkades, äfvensom att ej större antal försäljare finge förpassas, än som vid sockenstämma bestämdes, samt ”hemställt att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj: t i underdånighet anhålla, att ett stadgande till förekommande af sådana missbruk, som motionären nu angifvit, måtte i nåder varda meddeladt. Som rättigheten att försälja egna och grannars tillverkningar af sådan beskaffenhet, som här är i fråga, blifvit genom författningarna hvar och en i allmänhet försäkrad, och mot de försäljningar derutöfver, jemte andra missbruk, som af motionären blifvit anmärkta, lagstadganden redan finnas, samt missbruken säkerligen blifva beifrade, om de vederbörligen anmälas, lar Utskottet hemställa: att Rikets Ständer icke måtte i anledning af motionen vidtaga , någon åtgärd. Stockholm den 4 Februari 1851. STOCKHOLM, tryckt hos isaac marcus, 1851. i Allm.
Utskottets yttranden, angående bidrag af Stals-Verket till Arméens Pensions-Cassa och Amiralitets-Krigstnans-Cassan , biföllos. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 248, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N.o 144, angående reglering af utgifterna under RiksStatens Sjette Hufvudtitel ; och sorn Betänkandet N:o 144 var af Ståndet bifallet, fann Ståndet Utlåtandet Njo 248 ej föranleda annan åtgärd, än dess läggande till handlingame. S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Stals-Utskottets Utlåtande, N;o 247, öfver gjorda anmärkningar vid Betänkandet, Nio 143, angående Riks-Statens Femte Hufvudtitel , fattades följande beslut: Forsta och andra punkterna, innefattande anslagen f ör Svenska , samt VitterhetsHistorieoch Antiqvitets-Academierne. Prut. Utdrag den % October 1829» g Betänkandet N:o lis bifölls. Tredje punkten , angående anslaget för Fria Konsternas Acadernie. Betänkandet N:o 143 , med tillägg7 enligt Utlåtandet N:o 5247, bifölls. Fjerde punkten, angående anslaget till Musicaliska Academien. Betänkandet, N:o 143, bifölls. Femte punkten, angående anslaget för Kongl. Museum. Betänkandet N:o och Utlåtandet N.‘ö 247 biföl los. Sjette punkten, angående tillökning i Statsbidraget för Riks-Museum och anslag af medel lill Vetenskaps Academien. Betänkandet N:o i43 bifölls. Sjunde punkten om anslag till in vexling af Silfver-Jettoner. Betärikandet Nso i4j och Utlåtandet Nio 247 biföllos. 10 Protl Utdrag dtn a October i8s§. Åttonde punkten, rörande anslaget för Dramatiska Spectaclet.
N:o 4°, torde jag få göra några anmärkntr, hufvudsakligen öfverensstämmande med de mot detsamma afgifna reservationer, af hvilka den af Frih. von Kraemer gifvetupplysning om den olika åsigt, som gjort sig gällande vid frågans afgörande uti Utsk., emot den, som grundlagt betänk, från den afdelning, som haft sig uppdragen behandlingen af ärendet, och der bedömmandet säkerligen varit stöd t på ett djupare inträngande i detaljerna. Sjelfva tjenstgöringen vid Långholmen är af den natur pch har det inflytande på säkerheten inom hufvudstaden, att den för densamma erforderliga styrka icke får beräknas Den ao Juni f. di. endast eftei; antalet af poster. Der finnes dessutom en särskild s. k. extra bevakning, som, lika maktpåliggande som mödosam, försvårar tjenstgöringen till den grad, att för trupp, som ej, såsom nu, flera gånger om året finge aflösas, borde, till följe af tjenstgöringens trägenhet och den oaflåtlig^ uppmärksamhet, som dervid påkallas, den för fångbevakningen erforderliga styrka beräknas vida högre, än som nu är händelsen. Jag antager likväl för gnrnisonstjenstgöring å Långholmen endast den för det närvar, der befintliga styrkan, 140 man, hvilken, tillagd den, som af Utsk. blifvit medgifven såsom behöflig för den dagliga vaktgöringen inom staden, eller 800 man, gifver en summa af q4° man. Ännu har då likväl icke tagits i beräkning ordonnancer, sjuka i casei n och på sjukhus, samt rekryter, hvilkas sammanräknade belopp nästan lågt upptages, om det utföres lika med hvad Utsk. antagit eller med tillsammans 23o man. Emedlertid visar sig härigenom, alt den minsta styrka, som måste hållas effecliv, uppgår till 1170 man corporaler och gardister. Gai des-regementenas till fot sammanräknade styrka utgör i552 man, oberäknadt spelet.
Denna motion hafva Utskotten till öfvervägande förehaft; och hvad först angår frågan om förbättring i tull-tjenstemännens aflöningsförmoner samt att dessa måtte till en del bestämmas i viss procent af tullinkomsten, så få Utskotten upplysa, att Rikets sednast församlade Ständer, med hänsigt tili de olägenheter, som visat sig åtfölja de till tullverkets tjenstemän och betjente, af trafikerande utgående sportelafgifter, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att de dittills påbjudna sådane afgifter måtte upphöra och tullverkets personal i stället tilldelas bestämda löner af tullmedlen, till belopp, som för hvarje befattning kunde anses motsvai’a behofvet; och att Kongl. Maj:t derefter, enligt Nådig Kungörelse af den 3 December 1842, fastställt en på sportel-systemets upphörande grundad reglering af tullverkets aflöningsstat, i följd hvaraf de uii förut gällande sportel-taxa för egentliga tjensteåligganden beräknade afgifter komme att försvinna. Efter hvad sålunda förekommit, och då det af motionären föreslagna förändrade aflöningssätt för tulltjenstemännen till äfventyrs skulle medföra enahanda olägenhet, som i väsendtlig mon föranledt det förra aflö - Bih. till R. St. 4 Sami 2 Afd. 25 Haft. 2 10 Slatssamt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o !2fi. ilin gss ät tets förändrande, nemligen alt, då inkomsten icke kan på förhand bestämdt beräknas, aflöningen icke alltid kan afmätas efLer behofvet, linna Utskotten, som i allt fall anse det vara olämpligt att Rikets Ständei, sedan, i öfverensstämmelse med den af dem utlrvckta åsigt, en förnyad reglering af tullstalstjenstemännens aflöningsförmoner så nyligen vidtagits, häruti föreslå förändring innan angelägenheten af en sådan förändring blifvit tillräckligen ådagalagd, sig böra tillstyrka, att förevarande fråga måtte förfalla.
Föreståndarinna för Skandinaviska sjömanshemmet JBl ' genom 2:dra årg. Infaller helgdag på fredagen, ntgifves tidningen näst foreg. eller nästfölj. söckendag. i London. Tomten är ganska rymlig, så att utrymme fins för planteringar och gångar äfvensom för en krocketplan. Allt detta är af stor betydelse. Vid det förra hyrda hemmet var det nämligen en stor brist, att ingen från gatan afskild plats fans utomhus, der sjömännen kunde vederqvicka sig. Omkring 300 sängplatser finnas i detta hem. I nedre våningen är den väldiga matsalen samt kök, skafferier, ett stort, trefligt rökrum m. m. En trappa upp finnas föreståndarinnans och hennes medarbetares enskilda rum jemte kontoret och sjömännens bibliotek m. m. De tre öfversta våningarna äro uteslutande afsedda till sofrum åt männen. Det är en svensk qvinna, hvars energi, hvars brinnande nit, hvars uppoffrande kärlek hufvudsakligen skapat detta hem. Agnes Hedenströms namn torde nog klinga bekant för de flesta bland våra läsa dun utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kottar för ett J qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — rinnor; visst är, att det förtjenar nämnas med stolthet af svenska systrar. Fröken Hedenström blef i späd ålder både faderoch moderlös. Hon upptogs då af en slägtinge, som var bataljonsläkare, och i hvars hus hon erhöll en vårdad uppfostran, hvartill enligt den riktiga uppfattning, som rådde i detta hem, äfven hörde, att flickan gjordes förtrogen med skötandet af alla slags hushållsgöromål. Sålunda bereddes hon från början på bästa sätt för den kallelse hon skulle få. Men icke blott hennes yttre uppfostran gick i de rätta spåren; äfven hennes inre lif på- verkades kraftigt, till dess äfven det fördes in på rätt stråt. Sedan Agnes Hedenström vuxit upp, kände hon sig varmt kallad att deltaga i missionsarbetet antingen på det indiska eller på det kinesiska missionsfältet och reste derför år 1875 till London.
Den allmänna opinionen synes sä enhälligt bejaka den förra, att förgäfwes deremot nägra skäl skulle inwändas. Men den sednare är ett ännu oupplöst problem. Wäl hafwa strödda reflexioner deröfwer blifwit framkastade, nyttiga upplysningar blifwit meddelade, men hwarken i det sammanhang eller i den fullständighet, som ett bestämdt projeet fordrar. Man är öfwerens om nödwändighetcn af en ny byggnad, men hwarken är planen i fina detailer uppgjord, eller äro byggnads-materialier anskaffade, knappt ännu reqnirerade. För att bygga fast, hwad annan ntwäg, än att bygga med noggrannhet och betänkande, och det will med andra ord säga, bygga långsamt! Sädant passar olyckligtwis icke med Swerkges tillstånd i detta ögonblick. De aktningswärde Män, som nppgiswit sina tankar om National-Neprescntationcns förbättring, och anse närwarande stund för den dertill lämpligaste, hafwa i mänga afseende» rätt; men fä widt jag kunnat förmärka, hafwa de ej till äfwcntyrs fäst nog uppmärksamhet pä Rikets wada emot Utländska fiender, hwilka ännu hota hjertat af Fäderneslandet. Medan wi ärna bygga, » Bilaga till Mem. N:o 1. 85 bestrider man ost sjelswa byggnadsplats»:». Kan hända mäste wi först gripa till swärdet och med Swenskt mannamod och förenade krafter förswara wär tomt. Stridens stund är ej den lugna öfwerläggningens; wi mäste börja med att bcwara tryggheten för wart arbete; och ej förr än denna säkerhet är wunncn, kunna wi företaga det med samdrägt, wishet och oafbruten drift. Det har lyckats mägtiga Nationer att under brinnande krig skapa sig nya Constitutioner, byggda pä ny grund. Wi äro ej i en sä gynnande ställning. Med öppna ögon och blödande hjertan skada wi wärk Fosterland, stympadt och förswagadt. Wi weta ej ens hwad som är, hwad som skall förblifwa wärk eller fiendens.