Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I rst,. ä hvilket anslag utgifterna under revisions-året. uppgått till 48,411 R:dr 10 sk. 6 rst. och hvarå således uppkommit en brist af ej mindre än 33,104 R:dr 9 sk. 5 rst., hade Révisorerne, dä någon minskning i nämnde utgifter icke vore att emotse, hemställt att anslaget måtte vid statsregleringen under innevarande riksdag bestämmas till en summa, hvilken så nära som möjligt närmade sig verkliga årsbehofvet. Då Rikets Ständer vid behandling af Stats-Utskottet Utlåtande, angående utgifts-anslagen ä sjette Hufvud-titeln, med godkännande af Utskottets förslag, redan bestämt detta anslag till 27,565 R;dr 91 öre R:mt, lärer Revisorernes ifrågavarande hemställan nu icke till någon vidare åtgärd föranleda. § 3. (Rev. ber. pag. 10.) Enligt hvad 1858 års Stats-revisorer omförmäla, hade, på grund af Kongl. Brefven den 20 Oktober 1832 och den 25 Januari 1842, ett belopp af 300 R:dr B:ko under revisions-året, likasom föregående år, af 6:te Hufvud-titeins anslag till extra utgifter utbetalts såsom arfvode ät polisens ombud vid pantlåne-inrättningen i Stockholm, hvilken utgift syntes
Hr Gr. har vidare sagt, alt qvinnan är lika conservativ som mannen. Jag tror det icke. Endast derigenom, att mannen representerar slägten, måste hos honom ligga en större corisérvativitet. För min del har jag icke yttrat, att allmogens fosterlandskärlek försvunnit; men skulle så vara, kunde orsakerna dertill vara mångahanda. Icke heller har jag påstått, att allmogens storsinthet bibebålfes endast genom arfslagarna; men jag anser dessa dertill mycket bidraga. Hr Gr. har sagt, att han icke älskar exceptionslagar, utan att sådana böra försvinna. Jag är af motsatt öfvertygelse. Ingenting är oriktigare, än att på en gång Omskapa allt. Det nya bör småningom uppväxa utur det gamla, men deni mäste det hafva sin rot, om det skall kunna blifva beståndande; och jag vet icke, huru Hr Gr. kommit dertill, att den ifråga var. lagen skall vara en exceptionslag. Mig synes den lika arfsrätten snarare böra så anses, enär den gäller1 för ett vida mindre antal än den förra. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Sedan jag anmälde mig, har Gr. Frölich till en del anfört, hvad jag ämnade yttra. Här har blifvit sagdt, att hemmansklyfningen komme att alltför mycket befordras genom lika arfsrätt syskon emellan i jord på landet. Utsk. synes mig hafva tillfredsställande vederlagt detta, och det ligger i sakens natur, att de tilläfventyrs uppkommande ojemnheter i förhållandena skola småningom jemna sig. Systern äger ju nu att, derest hon sä önskar, bryta ut sin lott, och denna är, enligt nu gällande lagar, hälften mindre, än den skulle blifva med lika arfsrätt. Således kan, med nu bestående förhållanden, jordens styckning i vida mindre delar äga rum. Vidare skulle olikheterna jernnäs derigenom, att hustru komme alt föra in en större jordlott i boet m. m., hvilket i det stora hela nödvändigt måste småningom återställa jeninvigten. Hvad i öfrigt angår frågan om jordstyeknrngssystemets nytta, synes den mig icke egentligen höra hit.
Beträffande åter sjelfva bestämningen af den procent, som för Den 19 Junii e. m. 33g livarje ullsort bör erläggas i tull, så synes det mig, att det för närvarande är den grofva och den medelfina ullen, som ensam bör tagas i beräkning; ty hvad den högfina ullen beträffar, befarar jag, att våra Fabriker ännu icke lärt sig att ändamålsenligt begagna den, och att den således ännu ej kunnat med fördel införskrifvas i anseende till dess höga pris, och är det således i min tanka ingen olägenhet vid att förena högoch medelfin ull i en dass till förtullning; och skulle jag anse den i nu gällande Tulltaxa bestämda i5 procents tull vara tillräckligt skyddande för de inhemska Schäferierne, och äfven kunna utan olägenhet erläggas af Fabrikörer ne, hvarföre jag tror, att den borde oförändradt bibehållas; deremot synes det mig, att endast 2 procents tull på den grofva ullen är alldeles förlitet. Det visar sig utaf de för de sednaste tvenne åren uppgifna förtullningsvärden å grof och fin ull, att den grofva ullen alltid Öfverstigit halfva värdet af den fina, och måste importen af den grofva ullen således ganska väl kunna bestå med 5 procents tuil af varuvärdet, hvilket jag skulle vilja föreslå både såsom ett jemnare förhållande de båda ullsorterne emellan, och äfven såsom ett möjligt medel att något öka värdet af den inhemska ullen, och såmedelst framtvinga Landtmannens uppmärksamhet på detta för när 32* - 34o Den rg Junii e. nr. Varande i så hög grad försummade medel till den mindre jordbrukarens bättre utkomst. Jag har sedermera under discussionen hört ett förslag af Frihere Åkerhjelm, att ylleväfnader skulle förtullas efter vigt. Jag anser detta förslag vara bättre än mitt, och instämmer deruti, emedan jag tror det kunna verkställas.
Ännu ha vi bland de unga, särskildt stockholmssocieteten tillhörande damerna fröken Gerda Planting-Gyllenbåga, fröken Charlotte Björnstjerna, fröken Martha Sjöcrona, hvar i sin stad vackra eller behagliga att se och — så säga deras vänner, dem vi gärna tro — trefliga och angenäma att råka. Och sedan en hel del till, som kanske h ä r bort finnas nämnda och afbildade såväl som de andra, om icke utrymmet i Iduns spalter förbjudit oss det, däribland då många unga damer från landsorten, särskildt Skåne, hvilka väl kunna skänka en balsal ökadt behag för åskådaren. Allt eftersom timmarne gå och danserna aflösa hvarandra, blir stämningen gladare. Jag ser flickansikten stråla i den mest osökta förtjusning, blickar söka hvarandra tvärs öfver salen — jag ser också allvarliga ansikten ibland, skuggan af någon sviken förhoppning eller kanske uppenbarelsen om en känsla, som var djupare än den lätta balstämningen kunde tåla. Och h u r många små tysta, banala tragedier h a r ej en balsal fått rymma — betydelsefulla nog ändå för 13 IDUNS JULNUMMER inte alltid. Men när sedan samma nittio procent af damvärlden draga ut till att skaffa sig en baltoalett, så komma verkligen smaken och personligheten ändå fram. Smaklösheter såsom bjärt lysande, afstickande färger med misslyckad pretention att ge bärarinnan en synnerligt originell toalett, ser man sällan. Det hela blir alltid vackrast, om ingen enstaka klädning står och skriker — såvida ej den, som bär den, råkar vara så vacker, alt klädningen, hurudan den än är, kan vara en ram för hennes skönhet. Men det är ganska sällsynt. Om en kvinna h a r ett behagligt utseende, utan att vara en skönhet, så aktar hon sig, om hon är klok, för en toalett, som slår ihjäl henne själf. Och vi märka med tillfredsställelse, att de flesta damer på vår bal ha varit kloka. Salen är, som det på välkändt reporterspråk heter, ett » böljande haf af ljusa, harmonierande färger ». Och så balkonversationen. Den omtalade, omskämtade balkonversationen med dess tradition af fadäser och andefattiga artigheter!
Det nya, med beviljadt anslag af Rikets Ständer uppförda prydliga Central-hospitalet med det förträffligaste läge, knappt | mil från Wexiö stad beläget, är inredt för minst I 00 patienter jemte boningsrum för dervid anställd särskild Läkare och för vaktbetjeningen, samt anses blifva redan innevarande års bost färdigt till begagnande. Länets Cellfängelse fortfar att vara ändamålsenligt. Antalet fångar, sorn förut ofta uppgått till 90 å 100, här i medeltal under dessa år ej uppnått 46 dagligen, och sedan med Kongl. Maj:ts nådiga bifall ransakningar i brottmål med häktade personer få hållas å cellfängelset för alla häraderne utom det aflägsna Sunnerbo, genom hvilken välgörande åtgärd fångarne hindras att sammanträffa eller hafva gemenskap med hvarandra, bringas ransakningarne fortare till slut och rymningsförsöken höra till sällsyntheterne. Fattigvården, ordnad efter stadfästade grunder, är i allmänhet betungande. Rättigheten till fattigunderstöd af den ena eller andra församlingen har ofta varit föremål för tvist emellan fattigvårdssamhällena, hvilka gerna undandraga sig att lemna understöd förr än vederbörande myndighet derom beslutat. Den obegränsade rätten att välja vistelseort borde inskränkas och fattigvården ordnas på ett sätt, att den ej vore allt för mycket tryckande för de kommuner, som omsorgsfullt handhafva den. Länets Sparbank njuter fortfarande mycket förtroende och enligt sednaste berättelse öfver inrättningens förvaltning utgjorde vid slutet af 1855, det 28:de året från dess stiftelse, insättarnes jemte sparbankens enskilda fond tillhopa 379,052 R:dr AO sk. banko. Under sistlidet år har beloppet af insatte medel i sparbanken varit högst sedan dess tillvaro. Då under loppet af år 1854, 56,608 R:dr 3 sk. blifvit insatte, uppgick det under år 1855 insatta kapitalet till 87,881 R:dr 8 sk., hvaraf visar sig att penningetillgången betydligt ökats, hvarföre ock banken ej utan svårighet kunnat utlåna medlen på säkra händer emot sex procents ränta med bevillningsafdrag. Smålands
Ofverassigneringen har kunnat gagna en eller annan men alltid med stora vådor för andra, hvilka derpå mången gång verkligen blifvit lidande. Jag anhåller således om bifall till Ulsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff: Då olika meningar om de serskildta momme i Utsk:s förslag blifvit yttrade, anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, behagade punktvis framställa betänk, till afgörande. Uppå härefter serskildt framställde propos:r blefvo de af Utsk. föreslagne 1, 2 och 3 momme af Banko-reglementets 143 § bifallne. Då sedermera H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. lill bifall å det af Utsk. föreslagna 4:de mom. af samma §, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Som ingen har, såvidt jag fattat, yrkat godkännande af detta mom. anhåller jag, att Hr Frih. o. Landtm, behagade göra framställning om bifall lill det förslag, jag tagit mig friheten afgifva. Frih. Stjernstedt: I sådant fall får jag anhålla om bifall å Utsk:s förslag. Jag anser det af ingen vigt, om beloppet bestämmes till 2 eller 100 r:dr, men jag tror likväl, alt den summa Utsk. föreslagit bör bibehållas, och att den, som vill utställa invisningar å endast 100 r:dr kan för sådant ändamål vända sig till andra än Banken. Sedan härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn. erinrat, alt uti förut afgifna yttranden Den 21 Ju ni. 109 såväl Frih. Stjernstedt som Frih. Alströmer yrkat bifall till Ulsk:s förslag i dess helhet, så vida deras mening icke af H. Ex. blifvit missförstådd, yttrade Frih. Alströmer: Jag afstår från mitt yrkande och förenar mig med Hr von Hartmansdorff.
Under åren 1828, 1829 och i83o har bränvins-införseln till Gefle varit, betydligt större än under de förutgångna åren, hvartill Orsaken synes hafva varit det öfverflöd ä denna artikel, sorn de Irenne förstnämde åren, under låga spanmåls-priser, uppkommit i de södra provinserna, och för hvilket man sökt afsättning i de mindre sädesrika norra landskapen. Vid 1882 års slut ägde Gefle stads invånare io5 fartyg, tillsammans innehållande något öfver 7,600 läster. Af dessa användes till Utrikes fart 57 stycken af tillsammans 6,462/5 läster till inrikes fart 20 stycken utgörande 64oT’545 läster, samt till strömmingsfiskes idkande i Norrbotten, 28 stycken fiskerskapet tillhöriga sä kallade haxar eller jakter, åf tillsammans Sool läster. Bland de till inrikes fart begagnade, fartyg är ett handelshuset D. Elfstrand & Comp. tillhörigt ångfartyg af 80 hästars kraft och j 6/A lästers drägt, sorn under sommaren 1832 började göra resor mellan Gefle och Stockholm , och hvilket ofelbart blifver af väsendtlig nytta för denna ort, genom den, af behofvet högeligen påkallade, lättarp kommunikation U/ed hufvudstaden, som derigenom heredes. Vid härvarande tvenne skeppsvarf hafva under de fem sista åren 20 fartyg af tillsammans 2,172 läster blifvit dels nybyggda , dels förbyggda. Utrikes sjöfarten idkas hufvudsakligen pä England, Spanien, ^orra Amerika och Ryssland; den inrikes handels-kommunikationen Underhålles i synnerhet med Stockholm, der ortens produkter till 28 betydlig del afsätta» och der dess behof af specerier med mera hufvudsakligen hämtas, samt till någon del äfven med Norrköping, Malmö, Landskrona, Götheborg och de Bottniska städerne. Antalet af stadens handlande vid 1802 ars slut utgjorde 10o, och af skeppare, som äger burskap på utrikes sjöfart, 88; men af de förra vörö många, som icke hade någon rörelse; och ibland de sednare funnos flere, som antingen saknade sysselsättning eller seglade som styrmän.
Tvärtom röjer sig i dessa handlingar, att Statsmagterna konseqvent understödt och utvidgat delta läroverk, samt att den fullkomning det vunnit blifvit på alla håll erkänd. — Ar 1815 göres Institutet till en anstalt, som har till ändamål alt dana läkare för arméen och flottorna. 1822 förklarade Kongl. Majit detta ändamål fvlldt och organiserar läroverket för danande af läkare för alia grenar af medicinalverket; 1840 bevilja Rikets Ständer förhöjda löner åt lärarne, men med det uttryckliga vilkor, att Institutet må sättas i tillfälle uppfylla den år 1822 åt detsamma gifna bestämmelse; för Institutets utveckling i samma riktning bevilja Rikets Ständer löner till nya lärarebefattningar vid de flesta påföljande riksdagar; 1857 finna slutligen Rikets Ständer att den vid Institutet ”meddelade undervisning måste anses icke allenast motsvarande, utan ock i flera delar fullständigare, än den, som vid universitetens medicinska fakulteter kan åstadkommas”, och begära på grund deraf lull kompetensrält för Iustitutets utexaminerade elever; och 1859 gilver Kongl. Sundhets-kollegium, landets högsta medicinska myndighet, ofvan intagna vackra vitsord om Institutets ställning och verksamhet samt föreslår att detsamma måtte blifva elt sjelfständigt läroverk vid sidan af de andra. En syftning af belt annat slag framträder i regeringens beslut af den 20 April 1861, om den medicinska undervisningens ordnande, på hvilket grunda sig stadgarne för Carolinska Institutet af samma dag. Detta beslut går uti en helt annan rigtning än alla föregående åtgöranden från Statsmagternas sida och afviker, så vidt jag kunnat finna, från alla de förslag till medicinska undervisningens ordnande, hvilka blifvit gjorda. Före denna Kongl. Förordning var Institutet elt fritt och sjelfständigt läroverk, med rätt till att meddela en fullständig såväl theoretisk som praktisk medicinsk lärokurs och alt genom motsvarande examina pröfva lärjungarne. I anseende till inskränkt kompetensrätt genomgingo visserligen ganska få fullständig kurs vid Insti - Motioner i B onde-Ståndet 1862.
N:o 19, med uppgift om och huruvida någon del af den sedan 1845 års början upplupna bankovinst erfordras för bankens konsoliderande; Allm. Besv.- och Ekonomi-Utskottet: N:o 31, i anledn. af väckt motion om bestämmande af minimioch maximi-belopp vid utarrendering af Lunds akademis hemman; N:o 32, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af stadgandet om preskriptionstid, inom hvilken ägare af kronoskattehemman, derå förmedling blifvit sökt, skola ansökningen härom återkalla. N:o 33, i anledn. af väckt motion om förändring af mötes platserne för båtsmännen inom Medelstads härad i Blekinge län; N:o 34, i anledn. af väckt motion om antagande af den nu brukliga viktualie-vigten, för uppvägande af varor af alla slag ; N:o 35, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s utlät. N:o 5; N:o 36, i anledn. af återremiss af betänk. N:o 6; samt N:o 37, i anledn. af återremiss utaf utlåt. N:o 7. 11. H. o. Ad. åtskildes kl. J till 4. e. m. lii fidem protocolli, Alberl Munck. Lördagen den 4 Mars 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.utdr. för d. 1 dennes samt pleni-prot:n för d. 19 sisth Februari f. och e. m. 6 Den 4 Mars f. m. I afseende den uti förenämnde nu justerade prut. förekommande diskussion om anslag af 100,000 r:dr årligen till H. K. II. Kronprinsens hofhållning hade Frih. Toll, Gustaf, inlemnat ett sålydande anförande:
Maj:t, af förekommen anledning, att den eljest tillåtna permitteringeu vid Lif-Gardes-Regementena skulle, tills annorlunda förordnades, inställas och tills vidare hvarken seinestre eller permission utom staden på längre tid meddelas Befälet vid dessa Regementen. Kongl. Maj:ts Nådiga beslut om utbetalning af hvad till gage och bröd för det sålunda, utöfver det vanliga antalet till tjenstgöring qvarhållna manskapet erfordrades, skulle genom IvrigsExpeditionen vederbörande meddelas. Den 21 Juni samma år anmälde General-Adjutanten för Arméen, att LifRegementets Dragon-Corps och Lif-Bevärings-Regementet, jemlikt General-Ordres af den 11 i samma månad, skulle efter slutadt möte den 22 uppbryta, för att till hemorten återgå. Kongl. Majit befallde, att mötet skulle tills vidare fortfara. Den 22 Juni anmälde General-Adjutanten, att Södermanlands och Westmanlands Bataiiloner, enligt General-Ordres af den 8 Juni, skulle uppbryta den 23. Kongl. Majit befallde, att mötet skulle tills vidare fortfara. Den 29 Juni bifölls General-Adjutantens begäran att Lif-Bevärings-Regementets möte finge slutas. Den 2 Juli hemställde General-Adjutanten, att Lif-Regementets Dragon-Corps måtte den 7 få uppbryta. Kongl. Majit beslöt att Corpsen, med undantag af en sqvadron, skulle få uppbryta nämnde dag. Den 12 Juli biföll Kongl. Majit General-Adjutantens hemställan, att Södermanlands bataillon den 16 och Westmanlands den 24 finge uppbryta; men befallde, i sammanhang härmed, att Lif-Regementets Grenadier-Corps skulle den 23 i Stockholm inträffa, för att der göra Garnizons-tjenst. Den 21 Juli. Sedan Kongl.
Föredrogs StatsUtskottets den 23 dennes under N:o 118 afgifne Memorial, innefattande anmälan om en anledning till anmärkning emot StatsRådet samt Föredraganden för Handels och FinanceÄrenderne, hvarom remiss begärdes till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningen skulle uppgifvas; och blef berörde anledning till anmärkning, jemlikt 29 §. Riksdagsordningen, till ConstitutionsUtskottet remitterad. Friherre Åkerhjelm^ Gustaf Fredrikj uppläste följande: Hindrad af sjukdom att vara närvaran - Den a5 Maji. cle, då StatsUtskottets Utlåtande, rörande Anslagssumman för fångars skjutsj underhållj medicarnenter m. ni. hos Ridderskapet och Adeln, den 22 i denna månad, förevar och återremitterades, anhåller jag, att nu få lemna några upplysningar i ämnet, i afsigt alt de må få åtfölja återremissen till Utskottet. Det är visserligen en fullkomlig riktighet, att, enligt hvad StalsUtskottet yttrar, skjutslegans förhöjning för fångforsling, fängeise-underhålls-utgifternes ökande i förhållande till arrestanternes tillvexla antal, samt i följd deraf tillökta kostnader för fängelseinventariers inköp och förbättrande, med mera öfrigt med fångars underhåll och forslande gemenskap egande omkostnader, varit orsaker till de betydliga summor, utöfver det å Stat anslagne belopp, som åtgått sedan sista Riksmöte för ifrågavarande ändamål. Äfven är den andra uppgifne orsaken till de ökade utgifter, nemligen fångars tätare och talrikare transporterande under de åren, synnerligen 1826, då Wadstena Correctionslnrättnings correctionister förflyttades till Stockholm och Malmö, en sann och temporärt verkande omständighet; men beklagligtvis gifves ett permanent skäl, hvarföre omkostnaderne för fångars underhåll år från år sedan längre tid tillbaka stigit, och detta skäl består uti deras nästan årliga tillökning utöfver deras afgång, hvarigenom Den 20 Maji. en ökad fångnummer år från år uppkommit.
— Efter 500 skålpunds tyngd på hvarje häst *3) få nämnde vagnar lastas med 2,500 skålpund och afdrages härifrån dels vigten å så många personer, som vagnen rymmer, eller 8 personer å 180 skålpund, med 1,440 skålpund och dels frigods för häraf varande resande med 240 skålpund, eller tillsammans 1,680 skålpund, återstår till Postverkets disposition ett vigtutrymme af 820 skålpund, hvaraf för bref och tidningar reserveras 300 1®) » Utaf återstående 520 skålpund antages hälften eller 260 skålpund alltid vara begagnadt och i frakt inbringa å 1 öre milen per skålpund för 33,853 mil 88,017: * 1 Hyra eller årlig kostnad för byggnader vid 21 stationer k 500 R:dr») 10,500: — , 7 hästar4) vid hvardera af Götheborgs och Lunds stationer 5) samt 14 vid hvardera af öfrige 19 stationer, eller tillsammans 280 hästar, k 400 R:dr 112,000: — 3 postiljoner vid Götheborgs och Lunds samt 5 vid de öfriga stationerna, eller tillsammans 101 postiljoner, k 400 R:dr«) 40,400: — Årlig kostnad för 100 par selar å 50 R:dr 7 ... 5,000: — Årlig vinst för hvarje posthållare å 1,000 R:dr s 21,000: — 188,900 — b) Postoch Personbefordring.
Intilldess obligationerna hinna förfärdigas och utlemnas, må lånets öfvertagare utgifva sina interims-förskrifningar å de af dem föryttrade obligationsbelopp; varande dylika förskrifningar likväl endast förbindande för sina utgifvare. § 6- Till liqviderande af den å obligationerna upplöpande ränta och detta låns amortering anvisas ett särskildt årligt anslag eller en annuitet af Fem och en half (51) procent af lånets hela belopp, Tio millioner Thaler, hvilken annuitet således utgör en summa af Femhundrafemtiotusen (550,000) Thaler och motsvarar den i samtliga obligationerna förskrifna 4] procents ränta jemte en procents kapital-amortering å ursprungliga lånebeloppet; varande samma årliga summa anvisad att utgå under en tid af omkring Trettioåtta och ett tredjedels år. Denna annuitet skall med sitt halfva belopp, så vidt densamma icke erfordras till ränteoch amortissements-liqviderna för de obligationer, som af Svenska Riksbanken innehafvas, i den ordning och inom den tid uti nedanstående § 8 stadgas, af Riksgäldskontoret halfårsvis utbetalas antingen i Thaler Preussiskt Courant efter 14 Thalersfoten eller den i Tyska myntfördraget af den 24 Januari 1857 fastställda 30 Thalersfoten eller i Vereinsthaler, beräknade efter den i samma myntfördrag bestämda grund. Dock kommer, intilldess den öfverenskomna lånesumman blifvit af lånets öfvertagare i stadgad ordning till Riksgälds-kontoret öfverlemnad, endast det ränteoch amorteringsbelopp, sorn motsvarar den Kontoret i afräkning å lånet godtgjorda valuta, att af detta verk på föreskrifvet sätt utbfctalas och tillhandahållas. 10 74 — unb 3Imorttfatton§4Selrag, fteldjer ber in Ibreclpung be§ 2MeI)en§ bern (Comptoir »ergiiteten Valuta entjpridjt, »en biefer SSepr Siri augbejaljlt wnb »erabfolgt. ©g Wtrb bém $etd)§
Guldbrands yttrande i ämnet, har tillika nåden att härhos detsamma till Eders Kongl. Majits nådiga pröfning i underdånighet bifoga. Hvad först angår 2:dra punkten af Revisorernes granskning, får lindel tecknad, J. Collén, som året 1841—1842 förvaltade Gymnasie-Rektorsembetet härstädes, öfverhufvud instämma i den af Ky rkoherden Guldbrand underdånigst aflemnade förklaring, med endast det tillägg, att en väsendtlig orsak, hvarföre den betydliga summan af 3,314 R:dr 4 sk. 4 rst Ranko funnits kontant inneliggande i Kassa-Emeritorum vid mitt rektorsårs slut, äfven varit den, att en del af dit inflytande räntor och medel först så sent kunnat ingå, att desamma ej hunnit utlånas före den tid, inom hvilken räkenskaperna afslutas. Rörande vidare sjunde punkten af anmärkningarne, att nemligen 2,186 R:dr 7 sk. 6 rst Ranko af Emeriti-Kassan utestå i konkurser, tillkommer Konsistorium att underdånigst upplysa: l:o att för de arrendeoch besparade vederlags-medel, som i nämnde summa ingått, visserligen fullgiltig säkerhet varit ställd, — 184 — men att kassans temporära saknad af dessa penningar föranledts af den efter framlidne Uppbördsmannen, Amanuensen Lindblad, yppade konkurs, till följd hvaraf process för närvarande är anhängig i Kongl. KammarRätteu, angående frågan, huruvida Konsistorium eller bemälte Lindblads borgesman skola kännas skyldige att nämnde brist ansvara; 2:o att anmärkningen om en obetald Tre års ränta å ett utlemnadt lån nu mera förfaller, sedan en, under rektors-året 1841—1842, mot vederbörande borgesman anställd, men då icke slutad lagsökning haft till följd, att så väl lånekapitalet, stort 600 R:dr B:ko, sorn upplupna räntan till kassan influtit. I fråga om 8:de granskningspunkten, får Konsistorium underdånigst yttra: l:o rörande de i Stipendiekassan balanserade