Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sannolikt är den författad av svensk-amerikanen Charles de Quillfeldt, en god vän till postmästare Benedictsson, som under åren 1877–1880 tillbringade många och långa sejourer i Hörby, där han deltog i det Benedictssonska familjelivet. Mellan honom och Victoria Benedictsson uppstod en förälskelse som övergick i varm vänskap. Fredrik Böök har pekat på ett ställe i Victoria Benedictssons almanacka från den 8 dec. 1878, som säkert åsyftar den lilla versen: ”a promenade on horseback and I had my verses back, and besides a few lines that made me very happy; he deklares himself as my brother and of course he is.” (Jmf Böök, Victoria Benedictsson, sid. 115 f.). 1881 återvände Quillfeldt till USA. Brevet, vars inledning återges tre gånger efter varandra, är avskrivet med olika handstilar. Kan vara ett brev från Quillfeldt, talet om ”vänskap”, ”din bror” och ”landet i väst” pekar i den riktningen. Den 7 april 1882 kan ses som Stora bokens födelsedatum. Samma dag skrev VB på bokens första sida: ”Dessa sidor egnas helt och hållet åt mitt Alter Ego och innehålla endast slarf” etc. En yttre orsak till att VB just nu känner behov av att utvidga dagboksskrivandet kan vara att hon den 1 april haft besök av den läkekunniga s.k. Lundakvinnan, fru Elna Hansson, som tydligen ordinerat henne att hålla sig i stillhet under sommaren. (Om Lundakvinnan se not 86) Familjen Benedictsson bestod av följande medlemmar: Victoria Maria, f. Bruzelius (1850–1888), hans andra hustru Barn: Johan Uno, f. 1857, e.o. postexpeditör Hilda Elisabeth, f. 1861 Knut Christian, f. 1864 Mathilda Beata, f. 1865 Hilma Margareta, f. 1873 Äldsta dottern Anne-Charlotte, f. 1859, hade 1880 gift sig med lantbrukare Gustaf Adolf Ljungberg, och bosatt sig utanför Hälsingborg.
Förordningen af den zi December 1689 innehäller, ar denna afgift jemwäl ffulle sträcka sig til Kongl. Maj:tö trogne undersåtare af Prästerssapec, samt da Högwördige Präste-Stander under detta Riks-Möre wid mera an er rilfälle ädagalagt dest warma nit och Fosterlands-känffa; sa-har Stats» Utfforret icke eller nu fattat det Högwördige Prä» ste-Sranders mening wara, ar pä något sätt wil» ja undandraga sig en sa ringa och obetydlig afgift, som den Stats-Utffoltet föreflagit, da den äsyflar et sa ädelt och walgörande ändamål. At Armeens I'en8ion8-0-l88L, pä sätt en ward Ledamot af Hög» wördige Praste-Ständet yttrat, ffulle kunna afstä den del af Krigsmanshus-La-^ns inkomster, som hittills dit ingält, tror Stars-Utffottet icke kunna förenas med denna La33g.8 bestånd, helst den ocksä detzutom genom Finlands förlust sätt widkännas en betydelig minffning i sina inkomster. Grunden hwarföre Armeens ?en8ion8-cs88s njuter denna andel as Krigsmanshus-Lassans inkomster har StarsUcffotret här ofwan upgifwit. Uti Wällofl. Borgare-Srändet har en Leda» mot anmärkt, det han funnit motsägande,ali början af Mjkottets klemori-rl Krigsmanshuö-La^sns inkomster förklaras vtilräckelige, och derföre nya afgifter förefläs, men at wid flutet anmärkes, at inkomsten mera anwändes til en komk samlande, än til sitt rätta ändamäl, utdelning. Stats»
Jag år äfven säker, att i den ort, der jag bor, man helst våljer sådana personer, som ändå skola sammanträda. Det har hittills varit brukligt, att PröfningsComit. téen öfversett förvaltningen af desse medel. Den år sammansatt af alla 4 Stånden, och det år ej Den g September e, m. 35<j att förmoda, att den hedanefter mera än hittills skall vara sammansatt af andre ån dem, som åga begrepp, nit och känsla för saken. Det vöre åtminstone högst besynnerligt, om valen annorlunda skulle utfalla. — Jag tror att, om man vill hafva denna fråga med sammanståmmighet afgjord inom de fyra Stånden, Utskotten ej kunna framkomma med något annat förslag; och om än Betänkandet återremitteras, år jag dock säker, att Utskotten ej anse sig kunna afgifva något annat utlåtande. Jag tillstyrker, att Ber tänkandet måtte antagas, och vågar försäkra, att Utskotten icke ändra sitt förslag, ty, om man vill hafva något annat, misslyckas säkert allt, men som förslaget nu år, skulle det trolir gen gå igenom uti Stånden och uti Lånen. Afgiften hörer ej till Statens allmänna behof, den måste råttas efter localförhållanden, och kan ej blifva en lika Lag för alla; det år val billigt, att Lånens innevånare då få veta, hvarföre de lemna afgiflen. Jag tillstyrker således bifall å Betänkandet. Herr Hjerta, Johan Gujtafi Jag måste uppriktigt erkänna, att jag inser, att Utskotten menat vål; men jag har dock ej kunnat annat ån stadga den öfvertygelse hos mig, att Utskotten, i afseende på det höga maximi-beloppet, icke träffat det råtta. Jag tror det vara nyttigt, att ett minimum blifvit satt, och att det blifvit bestämdt till i skilling. Derigenom föreIcommes den fruktan, att något Lån skulle tilläfventyrs förklara sig vilja gifva intet, men då jUtskotten föreslagit ett så högt maximum sorn Befi q
Uti sin ofvan omförmälda motion har Herr von Knorring, Axel, föreslagit dels att uti § 55 skulle intagas bestämd föreskrift derom, att å bränvinsredskap, som i nämnde § omtalas, det rör, hvarigenom den utkokade lanken eller klardranken afledes från rektifikations-apparateu, skall med derå befintlig kran eller ventil ega tillräcklig diameter och vara sluttande nedåt, samt kranen dessutom försedd med nitad kik, dels ock att det måtte bränvinstillverkare tillåtas att, genom ett särskildt rör från lyktan, afleda lanken till ett derför i spritrummet inrättadt kärl; till stöd för hvilket sednare förslag motionären anfört, hurusom det vore en känd sak, alt det bränvin, som först och sist, efter hvarje mäskömsning, runne från pannan, innebölle en betydlig del finkelolja och således vore för hälsan högst skadligt, men att denna olägenhet afhjelptes derigenom, att det sämre bränvinet eller lanken upphemtades i ett särskildt kärl, hvaraf åter icke vore något lör kontrollen menligt att helara, om tillika föreskrift meddelades att kärlets innehåll skulle, vid hvarje uppmätning, under kontrollörens tillsyn, sammanblandas med den i bränneriet befintliga mäsk, för att gemensamt dermed åter genomgå apparaten. Då emellertid förslagets förra del innefattar föreskrifter, som lämpligast kunna och böra inrymmas i ordningsstadgan för de större brännerierne, samt förslaget i Bevitln. m. fl. Utsi;, fiel. Öfrigt lärer vara tillräckligt besvaradt genom de förändrade föreskrifter uti § 54, hvilka Utskottet här förut omförmäldt, hemställer Utskottet, att Herr von Knorrings ofvannämnda förslag icke må till någon ändring uti ifrågavarande författning föranleda.
Hvad nu den ifrågavar. räntevinsten egentligen vidkommer, så har EancoUtsk. i sitt betänk., pag. 8, redogjort för dess användande, ocb grundar sig denna redogörelse på bancofullmäktiges till Utsk. afgifna berättelse, som åter stödjer sig på bankens räkenskaper. Enl. dessa uppgifter äro 3,310,000 r:dr af bankens räntcvinst redan disponerade. Det är visserligen sannt, alt, på sätt jag redan i milt förra yttrande tillkännagifvit, omförmälda 3,310,000 r;dr, ehuruväl de äro af Bancostyrelsen anordnade för att i låneväg användas, icke till hela beloppet härigenom utgått; men det måste alltid vara nödvändigt för banken att, såvida lånerörelsen skall kunna underhållas, äga någon behållning till uppfyllande af lånesökandfes rättmätiga anspråk. Alt utlåna hvarje r:dr, särdeles under en längre tid, strider också helt och hullet emot än - 322 Den 3i November e. m. damålet med de anslagna lånetillgångarna. R. St. förklarade vid sista riksdagen publika pappersinneliafvare berättigade till län i banken. Om nu icke för detta ändamål en särskild fond blifvit afsatt, så skulle den händelsen alltför ofta kunnat inträffa, att å publika papper af den egenskap, att de voro tillerkända belåningsrätt , lån likväl icke kunde i banken erhållas. Enahanda förhållande skulle äfven uppkomma i afseende på Handelsoch Näringsdisconten , derest ej för dess räkning en summa vore afsatt, hvilken öfverstege det belopp, som i låneväg vanligtvis vore utgifvet. En reserverad tillgång för Handelsoch Näringsdiscontens lånerörelse utgör alltså ett nödvändigt villkor, såvida denna discontrörelse skall motsvara sitt ändamål. Man kan nemi. icke skäligen förutsätta, att hvarje vecka en lika stor lånesumma skall till banken inbetalas som beloppet af beviljade nya lån utgör. Skulle åter inbetalningarna af förfallna lån under en vecka understiga beloppet af de nya lånen, så kunde följaktligen, derest icke någon reserverad behållning funnes att tillgå, dessa sednare icke till fullo utgifvas, vid hvilket förhållande ändamålet med inrättningen vore förfeladt.
Det hade på sednare tider blifvit hennes vana att hvarje afton, när tillfälle dertill yppades, dricka sig rusig. – Vet du, Rakel, fortfor den pratsamma Myro, – jag har äfven i dag sett den lille svartmuskige karlen vandra här utanför, gata upp och gata ned. Mina ögon skulle bedraga mig mycket, om han icke är af ditt folk. J, Judar, han er egen pregel, och alla ären J, tycker jag, mycket lika hvarandra. En aning säger mig, att han söker ingen annan än dig. Kanske att din far har börjat ångra sin hårdhet och vill återföra dig i sitt hus eller åtminstone skicka dig någon hjelp. Om du icke så strängt förbjudit mig det, så skulle jag anhållit den lille karlen och sagt: du söker kanske Rakel, Baruks dotter. Jag skall föra dig till henne. – Nej, Myro, jag besvär dig vid Gud i himmelen, säg icke detta, om du ännu en gång skulle möta honom. – Din fader är en hjertlös snålvarg, sade Myro, på hvilken det omåttligt förtärda vinet utöfvade en allt synbarare verkan. – Att uppföra sig så emot sitt eget barn! Jag skall en dag rifva ut ögonen på gamle Baruk. Borde han icke strukit sitt skägg och tackat sin Gud och prisat sig lycklig, för att du skänkt honom en så hjertans vacker dotterson? I stället kör han dig på porten och lemnar dig att dö på gatan. Är det icke förskräckligt? Är det icke hjertlöst? O, hjertat kan smälta i bröstet, när man endast tänker derpå. Myro, som under rusets inflytelse var lika lättrörd som pratsam, torkade sina ögon, som hastigt blifvit fuktade af tårar. – Säg icke ett ondt ord om min fader, bad Rakel med allvarlig röst; – skulden är hos mig. Mitt felsteg har dödat min moder och gjort min faders namn till en visa. Han vet icke, hvarthän han skall fly, för att dölja sin blygsel. Jag kan icke gråta som du. Jag skulle annars fälla blodtårar öfver min brottslighet. Må Gud förbarma sig öfver mig! Min börda är större än att jag kan bära henne.
Om dessa i Bergslags-Ort belägne ofantlige rymder blifvit i mindre Hemmansdelar skattlagde, skulle säkerligen, till Statens båtnad, först ett större antal af Hemman upkommit, och sedan för det andra, hvarje Tunneland, sorn på Auction försåldes, blifvit löst med minst En Riksdaler,' der nu En skilling blivit betald. Herr Reutersköld anser denna sin förmodan sa mycket iner grundad, som då han köpt Skogsparker på kort lid, för att å dem verkställa kolning, han icke dragit i betänkande att betala Tio Riksdaler Tunnelandet, änskönt äganderätten vid dessa afhandlingar icke åtföljde; Men om också nu för äganderätten endast antoges En Tiondedel ellec En Riksdaler per Tunneland, så hade Staten bordt tillflyta Sextio Tusende Riksdaler, der Ett Tusende Sextiosex Riksdaler blifvit evlagde; Till en jemförelse emellan Statens vinst om ägorne på öppen Auction blifvit försålde och dess förlust då de lösa* efter Sex, års samma*- 1454 Stats-Utskoitets Betänkanden'. slagen ränta, anförfes exemplet af Tofia Hem» man på Adelsön, sorn såldes till skatte på öppen Auction för Nio Tusende Ett hundrade Riksdaler Batico, i stal et för att Skattelösen endasc Upgått till Åttationde Riksdaler nitton skir om det fått lösas med Sex års ränta efter Krono Värdie. Till förekommande af de för Nationen mäst kännbara förluster vid dylika tillfäilen, föreslår Herr Qeulersköld samma behandlingssätt med Recognitions Skogarne sorn hanför KronoSkogarné i allmänhet tillstyrkt, nemligen: att de måtte på öppen Auction försäljas och till mindre Hemmansdelar skattläggas efter Orten* Skattläggnings Methode, med hvad för öfrigt samma tillstyrkande innehåller.
Landtbrukare ej kunnat finna utrymme derföre i sina Lador, samt sluteligen, att Herr Arfvidsson, afvikande i sitt omdöme om följderna af en fortsatt Bränvinsbränning från Utskottets yttrade mening, fruktade, att om densamma ej genast blefve inställd, hungersnöd i vissa delar af Riket oundvikligen skulle uppkomma, och dess inträffande ej vara långt borta, då en tidig Och sträng vinter redan lagt hinder i vägen för de behöfvande Provincernas undsättning med Spannemål, ej mindre från de orter inom Riket, som deraf hafva något att aflåta,'tän ock från utländska platser. Herr Hulphers har med Herr Arfvidsson instämt deruti, att Ekonomiska Författningar, endast så länge de befinnas gagneliga, böra äga bestånd: att förbud emot Bränvinsbränping lemnar den säkraste garantie emot Spannemålsprisernas uppstegring: att Ladugårdarpe genom dan senaste rika skörden af Foderväxter äro satte i tillstånd, att till kreaturens utfodring ej behöfva något annat ämne, och att åtgången af Spannemålen under en kortare Bränvinsbränningstid rnåste vara mindre, än under en oafbruten tillverkning; hvarjemte Herr Hulphers särskilt anfört: att, då för närvarande tillräcklig tillgång på Bränvin inom Landet finnes, synes något behof \ 24 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. af denna varas införskrifvande utifrån, 1 händelse af förbud emot dess tillverkning, icke förete sig; Hvilket förbud Herr Hulphers så mycket hellre trott v*ra nödigt och ansett sig böra tillstyrka, som å ena sidan, vid betraktande af de upplysningar, Allmänna MagazinsDirectionen och Herrar Landshöfdingar om årsväxten meddelat, samt den ringa tillgång å Spannemål, som uti Allmänna förrådarne förefinnes, hungersnöd i de flesta orter, med skäl är att befara, och å den andra sidan, att ett af de tvänne vilkoren, krig och hungersnöd, som Riksens Ständer vid 1815 år* Riksdag fästat vid Bränvinsbränningens inställande, bör, efter den mening Herr Hulphers fattat om detta stadgande, vara tillräckligt, att i tillverkningen vålla uppehåll:
Han säger nemi.: jag har verkligen vid riksdagens början afgifvit ett förslag till Const.Utsk., men den återremiss jag nu begär, är fotad på en modification af samma förslag och kan leda till en sammanjemkning. Jag frågar, om icke formen ar bruten, då Utsk. tvingas att handlägga ett förslag, som redan en gång blifvit underkändt? och modificationen är en i Ståndets plenum nu väckt fråga, hvilket grundlagen i 81 § Reg.F. uttryckligen förbjuder. En annan ledamot, Gr. Björnstjerna, har yttrat, att Hr von Hohenhausen och jag kunde hafva rätt i princip, men att praktiken vore emot oss både vid denria och föregående riksdagar. Jag medgifver, att våra protocoll beklagligtvis bära vittne om sådana olagligheter vid grundlagsfrågors behandling; men det hr icke på Ståndets majoritet s'ådant berott, det är i Landtmarskalkens hand ensamt, som makten är nedlagd, att förekomma sådana olagligheter, genom vägrad proposition. Vi hafva sett, vid en föregående riksdag, huru Hr Cederschjöld, då Utsk. vägrat att låta hans reservation få åtfölja till Stånden, försökte alt från sin bänk i detta rum få läsa upp sitt förslag till ändring af en grundlags-§; men han fick icke. Klubban afbröt honom, och han måste stoppa förslaget på sig. Men jag säger ännu en gång, att derest icke Talmannen hindrar olagligheter inom Ståndet, så är det icke möjligt att hindra majoriteten besluta i strid med grundlagen; och man måste då underkasta sig beslut, som kunna stå i rak strid emot grundlagen. Hr Mannerskantz har bland annat förklarat, och, jag tror, jemväl Gr. Cronhjelm, att Const.Utsk. sjelf godkänt Ståndens rättighet alt genom gemensamma tankar kunna föreslå grundlagsändringar, som af Utsk. skola upptagas. Jag medgifver detta, för så vidt som Hr von Hartmansdorff sjelf kom in till Ståndet med en reservation, som han begärde, att Ståndet ville förklara för sin 452 Den 9 Maj. gemensamma tanka.
I stöd af de respcctive StänbenS, genom me, ranämnde Prokocolls - Utdrag, Banco-Utskottet meddelte och i" sä mätto sammanstämmande bedömning, att af den i frägawarande Propositionens innehäll, nägot hinder för den tillämnade Voterings fullfölljande, sig ej företeddes har samma votering under denna dag blifwik werkstäld; och har derwid Banco - Utskottets Pluralitet med bifall till propositionens första alternativ Utfallit. Hwilkct förhällaNdc, hoS de respcctive Ständen wördsammcligett anmälas skulle; jemte det Irenne Hernik Ledamöters till Protocollet öfwer det^a ämne Kittade tankar, uppä deras begäran härhos bifogas. I anledning af Högloft. Ridderskaprts och D dclns meddelte förcffrift, akt en berättelse om Realisationen inom 14 bagar bök afgifwast samt Högloft. Borgare-Ständets yttrade önskan, att ju förr dest häldre, den afgifwanke Relationen mä warda till Rlk« sens Ständers klena öfwcrlemnad; men hwaröfwer de L:ne öfrige respcctive Ständcn sig icke Utlätit; fann Banco - Utskottet i öfrigt, sig, till de respcctive Skändens godtfinnande böra wördsammcligen underställa hukuwida en serskildt berättelse om Realisationens företagande bör af Banco - Utskottet afgifwas, eller ock fbrhällandet deraf endast i den allmänna bttärtelsen intagas. Och ansäg Banco - Utskottet widare sig genom öfwarrbekbrde wördsamma anmälan, om voteringens ulflag, 654-0 Den 4 Gctober - vtstag, kill bifall af Canccllie-afdelningenownämde Mstprkande, hafwa .bcswarat den af Höglafl. Rstderskaprt och Adeln, ä Herr Friherre Oste ist stam dickamen kill Banko - y skottet meddclie remip.
Ifall fråga härom skulle vida.) re uppstå, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte tillåta mig begagnandet af min rått att nu fordra dess afgörande, samt att en votering snart underrättar allmänheten om Ridderskapets och Adelns beslut i denna för Fäderneslandet vigtiga angelägenhet, på det de öfrige RiksStånden skyndsamt må kunna deri förena sig. Jag anser detta så mycket vigtigare, som i fall två Stånd stanna emot två, målet bör till ConstitutionsUtskottet förvisas. I öfrigt instämmer jag helt och hållet uti hvad Herr von Hartmansdorff föreslagit, i afseende på Utskottets organisation och tror att detsamma likasom BevillningsUtskottet bör utgöras af D.en 10 Februarir. personer ifrån olika orter af Riket; men jag yttrar likväl detta blott som en Önskan och tror ej att något band bör låggas på Ståndens friq valrätt. Slutligen beder jag Ridderskapet och Adeln ej tveka vid att begagna den rättighet Grundlagen tillägger oss, utan ined tillförsigt vid hvarje sådant tillfälle som detta, då (jag upprepar det ån en gång) en Administration, för hvilken vi måste bära agtning, och en Representation för hvilken vi böra hysa förtroende, i ett så vigtigt ämne visa sig hafva rakt emot hvarandra stridande åsigter, uppdraga åt en del ibland sig att utreda verkliga förhållandet: En utredning, sorn ej år möjlig att vinna genom öiverlåggningar inom så stora folkförsamlingar som våra RiksStånd utgöra ; men som år enda medlet att från misstroendets försvagade tillstånd återgå till enighetens lugna kraft. Herr von Hartmansdorff, Augusti I afseende å hvad en vård Ledamot, Herr Nordenankar, yttrat örn hoppet att Kongl. Maj:ts Nådiga proposition rörande en hnaneeplan, snarf vöre att förvänta, skulle jag önska att lian måtte meddela Ridderskapet och Adeln, hvad säkerhet han derom äger.
R:dr; men då Rikets Ständer tillika öfvervägat, att vid sistlidne Riksdag för samma behof till fullo anvisades hvad som då för dem äskades; att, med undantag af ullprisens stegring, icke några så väsendlliga förändringar i varuprisen sedermera synas hafva inträffat, att de kunde ovilkorligen kräfva den ifrågaställde tillökningen; att äfven den af nyssnämnde omständighet föranledda förhöjda utgift till Arméens beklädnad borde kunna fyllas genom besparing å andra artiklar, och en omtänksam hushållning med anslagen på det hela; samt att det bör kunna antagas, att materielen med hittills använde tillgångar äfven kan bibehållas i ändamålsenligtskick; hafva Rikets Ständer funnit sig på dessa skäl icke kunna bevilja de begärda 90,000 R:dr årligen för Ärméens materiel; hvaremot, och då oumbärligheten af de hittills för samma ändamål utgångna summor är ådagalagd, Rikets Ständer hafva bifallit, att de vid sista Riksdag till Arméens materiel å öfverskotten anvisade 70,000 R:dr årligen nu må på Stat uppföras, samt att anslagen för Krigs-Collegii Departementer, hvilka enligt^ senaste Statsreglering ut - Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse A'0 ;8^t. 3»5 gjort 626,000 R;dr, således nu må bestämmas alt utgå med tillsammans 696,000 R:dr. 16:0
Att påstå , som några det gjort, att samma fria Handel med Trävaror , som bidrager till de öfriga Nationernes skogs-afsättning, skulle minska vår, synes väl icke förtjena en vederläggning. Ögonblickets interesse ger satser, men ger ej principer, och bland dessa satser intränger sig äfven denna, som motskäl för Skogarnes försäljning ; gande rätten kan missbrukas. Möjligheten af en eller annan enskilt Jordägares oförstånd och misshushållning kan , i denna likasom i alla andra Näringar , icke blifva ett giltigt skäl emot den enskilt» fria omtankans och verksamhetens stora, allmänna och välgörande verkningar , godkände och bekräftade af förnuft och erfarenhet. Det goda, det nyttiga, det heligaste för människan kan missbrukas och blir missbrukadtj der är alla skapade tings, 458 Den 15 April. allenast flera millioner R:dr årlig National-in. komst derigenom erhållas, utan det vore der. det är vära dygdigaste böjelsers , det är vära förståndsförmögenbeters , det är vära kunskapers öde! Sjelfva snillet nyttjas ofta förvändt : och hvad har tili en mera himmelsskriande grad blifvit raissbmkadt, än Borgerliga Lagen och Religionen. Vore det derföre rimligt, att ej begagna dem ? Svaret är påtagligt. Sä äfven förhåller det sig med användandet af förenämnde, för detta Land , sä rika Skogstillgång. Om genom en fullkomlig Handels-frihet, Kö. parnes antal ökades, skulle produkternes pris äfven tilltaga, hvarigenom icke allenast de närmast kusten belägna Skogar erhölle ett värde som de nu sakna, utan ock transporten gjordes möjlig frän de längre in i Landet belägna. Detta har för några år sedan visat sig i Göteborg, dit timmerflottor anländt, sorn på 2c mils afstånd , långs ät sjöar och strömdrag , blifvit nedflottade till Wenerns strand , och derifrån åter 20 mil, eller tillsammans 40 , förde till Göteborg för att exporteras. Svenska Skogshushållningen är i höggrad van« Vårdad. Att Skogarne öfver hufvud tagit för det närvarande i stor proportion öfverstiga verkliga behofvet, har blifvit bevist.