Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till förklaring öfver de af Rikets Ständers Revisorer gjorda anmärkning vid Räkenskaperna för Landtkyrkorna i Skåne m. m., få vi underdånigst afgifva följande: 1» Af Kyi kokassorna i dessa, Frenninge och Wollsjö, Församlingar af Färs Härad och Malmöhus Län, hafva Pastorerne aldrig innehaft oför lärrude medel till större belopp, än hvad 16 § af Eders Kongl. Maj ris Nådiga Instruktion, angående vården och förvaltningen af Kyrkornas fastigheter m. m-, af den 12 April t8i5 medgifver, eller 5o Rdr till nödiga utgifters bestridande; och hafva Pastorerne någon gång innehaft större belopp, har sådant skett såsom kontant lån, för hvilket Kyrkan tillgodonjutit ränta. 2:0 Af de för Kyrkorna nödige ansedda böcker och skrifter är här ingen brist, enligt här i underdånighet bilagdt utdrag af Inventarieförteckningen. Det defekta och förmultnade exemplaret af Hans Majestät Konung Garl den XII:tes Bibel är ersatt genom den acqvisition, som blifvit gjord af den i Lund och Gleerupska Bokhandeln utkommande ny* upplagan af Kyrkobibeln i stor qvart, hvaraf ett exemplar blifvit hegardt till hvarje af dessa Kyrkor. Några få brister förefinnas i samlingen af Eders KongL Maj:ts Nådiga Förordningar odh Resolutioner för äldre tider tillbaka, äfvensom i M. V. Konsistorii Cirkulär, utan att vi förmå uppgifva orsaken dertill. För Wollsjö Kyrka finnes, utom den för altaret varande Psalmoch Evangeliebok samt Handbok, en fullständig samling ministeriella böcker. — 420 — 3:o Iivari särskilt rörer anmärkningen i afseende på aflöning åt K yi koherdar, Skollärare, Orgelnisten oell Or geltrampare, liar f rån dessa K vikor ingen sådan utgått till nämde personer, utan hafva Pjstorerne •Renast åtnjutit högst billigt arfvode för Räkenskapernas förande oell skrifmaterialier, sedan allt bestyr blifvit åt dem öfverlemnadt. Åfloningen åt
Herr ^Fhams senare yttrande är jag förekommen* Jag får derföre blott framföra den öfvertygelse jag hyser, att 5 procent Ör mindre än 6* och att den förstnämda procenten således är den fördelaktigaste för låntagaren. Om Disconterne, såsom hittills, komma att stå under BancoStvrelsen, och dervid kommer att följas samma, för mig till nyttan oförklarliga grundsatts, , söm nu gäller inom BfncoDisconten i Stockholm, attsedan vederbörande HäradsRätter eller Magistrater, intygat vederhäftigheten af låntagare eller Cautionister, landshöfdingen alltid skall vara den, som sist påtecknar en ytterligare verification, vågar jag försäkra |tt, i hvad på mig ankommer, icke skall vara ätt befara, att någon varder utan giltig anledning utesluten från lånerätten, vare sig landseller stadsbo. Herr Stråle, Nils Willielm.: Kännedomen derom att Jbandtmanna-näringen i allmänhet ej kan bära högre ränta än 5 procent» föranledde äfven mig, att i början omfatta förslå^ get angående Discont-räntans nedsättande. Men det hände mig lika med flere ändra, att jag vid närmare betraktande faOn att någon verklig lindrig för Kandtmannen härigenom icke uppkommer, och någon egentlig fördel icke tillskyndas den låntagare, som icke bor i Discontens grannskap. Det är ganska säkert, att lånerörelsen uti BancoDisconten hitintills icke varit särdeles betydligen utsträckt till Stockholms-boerne; men om räntan nu nedsattes, skola ofelbart många, sorn tillförene sökt och erhållit lån af enskilte, nu mera vända sig till DiscontStyrelsen, för att få begagna en lägre ränta. DiscontStyrelsen får troligen ganska Svårt att afslå lånansökningarne, för det de sökande äro boende i staden eller kände att icke vara i behof af allmänt låne-biträde, u* tan lärer DiscontStyrelsen icke kunna undgå att bevilja de sökta lånen, då JLåntagarne äga säkerhet ått prestera. Den effectiva tillökning af 2 millioner, som för
För stadens egen räkning är väl intet fartyg under den tid, som nu är i fråga, ny byggd t.; men för andra rederier hafva stadens handlande deremot verkställt nybyggnader af tvänne större skepp, två stora briggar och en skonert. Vid dessa skeppsbyggnader hafva stadens skeppstimrcermän haft jemn och god arbetsförtjenst, och äfven en ökad inkomst derigenom beredts åtskillige stadens handtverkare, såsom repslagare, smeder och gelbgjutare.. Med de öfriga liandtverkerierne har deremot förhållandet varit enahanda med hvad derom i föregående berättelser i underdånighet anföres. Fisket har dessa fem åren bedrifvits såsom förr hufvudsakligen efter ströming; fångsten har varit medelmåttig. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL nimmi ims-snÅuiDMS PROTOKOLL VID Lagtima Riksdagen i Stor k holm Åren 1859 oell 1860. TIONDE SAMLINGEN lstl Afdelningen: Expeditions-Utsko t te ts Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrif reiser till Kongl. Maj: t, m. m. &mm mmm, I STOCKHOLM, trjckt hos Isaac Marcus, 1861. Expeditions-Utskottets Förslag till underd Skrifvelse IS:o 148. 3 H:o 148. Uppläst »ch goiikSnot hos Kidd. och Adeln den 8 Okt. lafin. Preste-St,Indel den lo Borgare-Ståndet den lo Bonde-Ståndet den u Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse i fråga om förändrade grunder för mjöloch sågqparnars beskattning. (Slals-Ulskis Uti. m. m. Stats-ötsk:s Meni. N:o 196.) S. A. K. Med anledning af särskilda utaf Rikets Ständer vid föregående|’riksmöten i underdånighet gjorda framställningar, har E. K. Majit vid innevarande riksdag under den 10 sistlidne Januari till Rikets Ständer aflåtil nådig
^^ ^^ * ^ ^ » ^^ Den lugna kraften är o c h blir den rätta, ^ » ^^ ^ » ^^ ^ » ^^ ^ i. ^^ ^ » ^^^^^ ^ » ^ ^ Elisabeths tidigt framträdande anlag för lärarinnekallet härledde sig däremot helt tydligt från faderssläkten. Hennes farfar var lärare vid Wismars gymnasium, och hennes far tillhör således den gemytliga Mecklenburgerracen samt är, i förbigående sagdt, en utmärkt Beuterföreläsare, som dristigt kan ställa sig vid sidan af den berömde Kroeplin. A f honom ärfde dottern en snabb uppfattning, outtröttlig arbetsförmåga och musikaliska anlag. Modern står ännu som en förebild af äkta kvinlighet och enkelhet. Elisabeths och hennes tvänne systrars hela uppfostran gick ut på att lära arbeta för andra och att snarast möjligt stå på egna fötter; alla tre valde lärarinnekallet. Innan dock Elisabeth efter slutad skolgång (1865) fortsatte bokstudierna, sändes hon på ett år — mest af helsoskäl — till en hushållsskola, där hon särskildt invigdes i kokkonstens alla hemligheter. Hennes första utflykt i världen gällde Sverige — hennes inbillnings förlofvade land — där hon 1868 — 1873 med nästan öfverdrifvet allvar omfattade sina lärarinneplikter (i språk, musik och handarbete): först en kortare tid i Sölvesborg, därefter under samma skolföreståndarinna i Westervik. Från 1873 till 1877 innehade hon guvernautsbefattning i närheten af Magdeburg, under hvilken tid hon (våren 1876) i Hamburg såsom autodidakt aflade lärarinneexamen, utan hvilken det ej längre i Tyskland tilläts att undervisa vid enskilda eller offentliga läroverk. Å r 1877 utarbetade Elisabeth Soltau under fristunderna en » Svensk grammatik för tyskar », som året därpå utkom i tryck på W. Werthers förlag i Bostock. Detta hennes debutarbete som pedagogisk författarinna rönte af fackmän största erkännande och användes än i dag vid tyska handelsskolor, för hvilka det närmast är afsedt. En tillökad upplaga, utgifven 1888, ligger just på redaktionens skrifbord.
(^afsides till Erik, som reser sig till hälften från stolen och ämnar säga något^) Stilla, käre Erik, gör oss ingen sorg! (^Erik sätter sig åter, men visar under det följande en allt stigande oro^) Sven. Det taltes om fattigdom, och det är allt en bra svår tid vi lefver i, det kan inte nekes. Men ingen vet, om det inte snart nock kommer ändå värre tider, så att te och med di, som varet förmögne, får ta te tiggerpåsen. Brukspatronen. Jojo gunås, det är fara värdt, fader Nämndeman. Vi brukspatroner veta det bättre, än mången. Sven. Just derför, herr Patron, ska en inte vare tefreds med, att det räcker te så länge en sjelf lefver, utan en får lof ställe så, att det inte går te undergång en dag för dom, som efter kommer. Ola i Gyllby och jag ha varet goda bussar och vänner i många herrans år, det vet Patron, och eftersom vi ha hvarsi' lita förmögenhet, så ha vi tänkt slå ihop dom på e hand, te så mycke större säkerhet, att barna inte ska lide nöd en gång; för nu är det så, att min son och Olas doter allti haft ett godt öge te hvarandre ... Erik (^rusar upp från stolen^) Kära far, för Guds skull ... (^hejdar sig och går häftigt fram och åter^) Brukspatronen. Hvad vill detta säga? Sven. Hahaha! jag kan inte anne än skratte åt gossen. Se bare, så het han är på gröten; låt derför saka gå hastigt och lustigt: Eriks och Brittas trolofningsskål! Erik. Nej aldrig! Jag kan inte! jag vill inte! Hjelp mig att be, herr Brukspatron! Ah, se der kommer Anna! (^Han springer emot Anna, som inträder i fonden^) Sven. Anfäkta och förbanna sådant! (^Alla resa sig från borden. Bondfolket närmar sig åt förgrunden^) FEMTE SCENEN. De Förra. ANNA. Brukspatronen. Hur skall jag förstå detta? Sven, ni vill tvinga er son till giftermål ... Sven. Tvinga?
Hvad Fryxell berättar derom, att Sicre ifrågavarande afton skulle följt konungen från Tistedalen, synes icke sannolikt, då Sicre var adjutant hos arfprinsen af Hessen, hvilken hade sitt kvarter i Torpum, ¾ mil från Fredriksten. Fryxell nämner honom icke heller bland de i löpgrafven varande officerarne, då konungen blef skjuten. Bland dem uppräknar han endast Kaulbars, Schlippenbach, Marchetti, Schultz, Carlberg och Maigret. En fransman, vid namn de la Motraye som vistades i Sverige 1714-1720, har i en skrift med titel »Voyages de S. A. de la Motraye en Europe, Asie & Afrique» uppgifvit, att Sicre, skickad med depescher af arfprinsen af Hessen, skulle kommit till Fredriksten strax efter konungens död, hvilket ock öfverensstämmer med den berättelse, som general Liewen, såsom nedan skall visas, meddelat. Om ingen sett Sicre vid Fredriksten innan konungen blef skjuten, och om han ingen annan bössa hade än den han i och för målskjutning lånat af Kaulbars, hvars mynning icke passade till den kula, af hvilken konungen träffades, så äfventyrade Sicre icke mycket på en falsk bekännelse, att han skjutit konungen, helst de maktegande fruktade undersökning och Sicre såsom fransman hade att påräkna sin mäktiga regerings beskydd, men genom denna falska bekännelse afleddes misstankarne från den verklige mördaren. Men om falska bekännelser i nämnda afsigt afgifvits, så måste man antaga, att en verklig mördare funnits och att hans medbrottsliga föranledt de falska bekännelserna. Finnas anledningar att misstänka att Karl XII blef mördad? På sätt Fryxell berättar, framkom år 1768, således 50 år efter Karl XII:s död, en skrift, som sades vara författad af den år 1759 aflidna, för sin fromhet allmänt värderade kyrkoherden i Stockholm Erik Tollstadius.
Innan jag börjar härmed anhåller jag likväl att, då IJtslct icke lemnat något svar på Frih. Sprengtportens fråga, huruvida Sverige f. n. hyllar frihandelseller skvdds-systemet, få förklara, huru jag, med ledning dels af de inom Utsk:t förde diskussioner, dels af de föreslagne tullbestämmelserna ansett mig finna det hvarken det ena eller andra systemet, såsom system betraktadt, inora vår tull-lagstiftning är till finnandes. Inom LTtsk:t fanns icke mer än en ledamot, som vidhöll ett konseqvent system, nemi. Hr Lagerhjelm. Han utgick helt och hållet från frihandels-systetnets grunder, och han gick dervid så långt, att, då det mot honom anmärktes att icke något land följt denna princip utan undantag, han svarade, att det skulle vara en ära för Sverige att i detta fall hafva tagit första steget. Ett annat intresse, som vid tullbestämmelserne gjorde sig gällande inom Utsk:f, var handelsoch köpmannaintresset. Då t. ex. vid frågan om att neka nederlagsfrihet för en del spritvaror, fann man detta visserligen hafva skäl för sig, men förkastade förslaget derom, emedan man påstod att det skulle skada den transatlantiska handeln och inskränka vår handelsflottas befraktning. Ehuru man i allmänhet yttrade sig för fria åsigter i tull-lagstiftningen, saknades ej heller tillfällen då dessa åsigter lemnades å sido för starkt prohibitiva, såsom t. ex. vid tullbehandlingen af socker. Vidare sade man, att man borde följa ett system, som hade afs:de på den större eller mindre lättnaden vid tullbehandlingen. Så var förhållandet t. ex. med tobak, å hvilken artikel man yrkade olika tullsatser, af det skäl att tobak har så olika värde, beroende af dess qvalité, så att. t. ex. Virginiablad hafva ett värde af omkring 9 å 10 rdr pr 0, men ‘tobaks-stjelk blott 9 å 10 öre pr //. Ehuru man medgaf olämpligheten af att varor af så olika värden skulle bära lika tullsats, måste dock denna olämplighet qvarstå för att ej försvåra tullbehandlingen. Man ser sålunda, att något egentligt system icke gjort sig gällande i Utsk:ts förhandlingar.
346,666: 32. — emedan hvad som för ett förflutet år ingått, och icke kunnat till silfverköp användas, följaktligen icke inne i den sedelstock, bokslutet upptog och sålunda, i lika förhållande med creditiv-millionen, påkallade ökade silfverköp, om och enär det sedermera till silfver-upphandling användes; hvaraf sig visar, det allt berodde deruppå, att fonderne kunde till silfver förvandlas ju förr desto hellre, och att, när sålunda ett helt år måste förflyta obegagnadt, var i och med detsamma den behöfliga silfver-summan, blott till följd af uppskofvet, förökad med | delar af 346,666: 32, och alltså med Banco R:dr 216,666: 32, utgörande i silfver specie So.aöo; samt d) att hvarje skilling, som en inköpt silfver R:dr kostade utöfver 128 sk., ofelbart verkade till mehn för calculen, och detta icke blott enkelt för sig, utan flerfaldigt, då man i förening dermed afser nyssnämnde omständigheter. Desse, enligt sakens natur och rena arithmetiska förhållanden, uppstående följder af de beslut, Rikets sist församlade Ständer fattat om proportionen af 5 till 8 och medlen för dess ernående voro, dels såsom möjligheter exsisterande, dels jemväl, af en och annan, såsom sannolikheter befarade, redan vid Rikets Ständers åtskiljande, fastän då ännu icke af någon insedde med den klarhet, som småningom vunnits under års erfarenhet om de ringaste och, efter hvad vid första påseendet ville synas, likgiltigaste biomständigheters nästan otroliga inverkan på resultaten.
Manne de inkast, som göras om 6reäiren8 besarade förfall, om LspilLliKens fintlighet at hwälfwa sit åliggande pa Lantagaren, arv af sä alfwarfam beskaffenhet, at de för ewigt skola befria fran allt deltagande t en Beskattning den, som i stillhet pä sin badd ser Lismenrerns sammansvärja sig at förstöra den idoge Landtmannens skörd, at genombryta Bergsmannens Damfäste», eller sätta dest Hamrar i owerksamhet, och ända pä utsatt dag fordrar sin Ränta? Mil förslag leMnar den skyldige, hwars Lreäir icke lider deraf, at hans Zäld blifwer bekant, en utwag at undslippa erlägga 6onrribukion för den del af desi Inkomst, som atgäc til Inrereslsnr bestridande, hwilket synes mig rättwist. Den ater, som rörer sig med andras penningar, hwars omständigheter och Lrsäir fordra, ar beloppet af dest skuld skall wara okändt, har den utwäg at förtiga sä stor del deraf, som han sjelf sinner nödigt för sin Lrsäil, uprätthällande. Den (!cmtriburmn, som han derföre utgifwer til Staren, erlägger han med rättwisa, ty de kroLsnr, som han med andras penningar winner utöfwer den lag. liga Ränta, hwilken han lil sina Lreäirorer betalar, ar en »verkelig och behållen Inkomst i hans hand. All» männa Lrsäiten ryckes således fullkommeligen wara bewarad, när der beror af hwar och en at uptäcka sina omständigheter til den större eller mindre grad, som hans Lrsäir medgifwcr.
Jag tror mig nitälska lika mycket som någon annan derför, att Rikets Ständer icke må efterskänka rättigheter, dem de ej kunna bortgifva. Men 60 §. bjuder bestämdt, att en sådan öfverlåtelse må kunna äga rum. Der slår Den 28 October e. in. 3o5 står nemligen: ”ej må några allmänna af”gifter kunna utan Rikets Ständers sam” tycke förhöjas &c.” Deraf synes likväl, enligt den bestämdaste logik följa, att de kunna böjas med Rikets Ständers samtycke; och jag förstår icke, huru man ett ögonblick kan misstaga sig om denna §:s ordalydelse. Hvad åter angår rättigheten för Konungen, att minska afgifterna, så synes af samma §., att det endast är förbudet att böja dem utan Ständers samtycke. Men deraf följer ock lika klart, att de kunna nedsättas. Således tillstyrker jag bifall å Friherre Cederströms proposition, och väljer särskildt att förena mig med Friherre Cederström, hvilken är af en alldeles motsatt åsigt med mig, i fråga om den fria införseln. Man bör följaktligen icke kunna misstänka mig för att nu agera i en prohibitif anda, när Friherre Cederström sjelf förekommit mig i denna proposition. Herr Tham, Wollrath: Jag anhåller först få anföra några ord om det begrepp jag gör mig om 60 §. ItegeringsFormen. Herr Lefren har riktigt anmärkt, att Rikets Ständer enligt denna §. kunna medgifva Konungen alt höja tullafgifterna, och att sådant icke kan ske, utan Rikets Ständers bifall. Jag medger deremot icke, att denna §. innehåller någon tydlig rätt för Konungen, att minska afgifterna och nedsätta tul 47 H. 20 3oG Den 28 Octo lier e rn. len; ly det står allenast, alt den icke må utan Rikets Ständers samtycke förhöjas. Det är väl sannt, att det icke står uttryckligen förbudet att minska den; men man har många gångor lifligen disputerat öfver en fråga, som ännu icke är afgjord, den nemligen, huruvida allt, hvad som icke är i Grundlagen förbudet, må anses tillåtet.
Den 1 Jan. 1864 erhöll Svenska folket qvarnfrihet, rätt att anlägga qvarnar hvar det ville, bestämma qvarntulfen efter behag, men redan 8 är förut borttogs lillien å mjöl och utfärdades författningar, hvarigenom idkarne af hränvinsbrännings-näringen ålades att bedrifva denna näring på tider, då det ofta var dem omöjligt att få sitt behof af säd förmålet, och i följd hvaraf de således nödgades införskrifva säd och mjöl från t. ex. Stettin och Riga, och denna säd fick inkomma tullfri. Hade det då ej varit skäl alt gifva Svenska folket denna qvarnfrihet 8 år förr, än man gal Stetlinaren en utvidgad marknad för sina produkter, i stället tor 8 år sednare. Ett annat exempel: För att upphjelpa jordbruket, inrättades en rikshypoteks-bank; men denna arrangerades så väl, att den ej hade några penningar att låna ut. Landtbrukaren fick då vanda sig till’våra privatbanker, och der fick lian nog penningar, men på hvilka vilkor? Han, som sår ena hösten, skördar den andra och uttröskar säden följande vinter, samt således först efter 2 år kan göra sitt lörlags-kapital fruktbärande, måste nu låna på tre månaders kredit i Enskilda banken, och det mot en ränla, sorn ungefär motsvarar två gånger korntalet på våra åkrar i mellersta Sverige. Annu ett exempel: Här har ock, lör några år sedan, emanerat en författning, som jag, för min del, anser särdeles nyttig för jernhandteringen, och hvilken jag derföre alltid gillat och försvarat, den om borttagande af export-tullen å tackjern; men denna författning utfärdades vid Jultiden, endast 10 dagar innan den skulle träda i gällande kraft, och endast kort tid före Hindersmässooch Fastingsmarknaderne, hvarest årets förnämsta tackjernsköp uppgöras. Tackjernsfabrikanterna erhöllo sålunda helt hastigt en ganska betydlig julklapp; men öfriga näringar, på hvilka den beslutade åtgärden hade inflytande, fingo ej någon tid att bereda sig derpå. Ar nu sådant riktigt?
Bankens, reglering deraf. 25,31,33,37, 38. , om förminskning af fastighets-lånefonden 3? , » » af allmänna diskont-fonden |3j’ •• »i o . o 25 fsid 27) , » räntan vid utlåning fran allmänna diskont-fonden 3j’ gj' , » befrielse för lånsökande i Diskont-verken att för fatta anmälnings-sedel, m. m 25, (sid. 29). , » inskränkning i den s. k. respit-tiden g0^ , » förhöjning i beläningsvärdet. å Göta kanal-aktier 25, (sid. 36). , « ändring i föreskrifterna, angående kreditiv till Sparbanker 25, (sid. 40—42). 4 Lånerörelse, om rättighet för enskilda korporationer, bolag och kassor att insätta penningar på uppoch afskrifningssamt deposit-räkning 25, (sid. 42—49). , » emottagande vid Banko-diskont-verket af kontanta medel till insättning å uppoch afskrifningssamt depositoch kreditiv-räkning 25, (sid. 49). , » föreskrifter för allmänna diskont-utlåningen 25, (sid. 49—53). , » ersättande af upphörd privat-bank 25, (sid. 53). , » förändrade föreskrifter, angående försträckning till Filial-banker 25, (sid. 54—65). , » Bankens reservfond och dess användande jj^’ gg^" ^ ‘ Löfgren, Carolina. Se: Eftergift. Löneförhöjning, tillfällig, ät Bankens, Diskont-verkens samt Tumba bruks tjenstemän och betjening 7. — -— , om dess uppförande pä ordinarie stat 32, 36, 41, 42. M. Menk. J. II. Se: Eftergift. Metallisk kassa, hvad såsom sådan får anses och beräknas 26, (sid. ! 1), 34. Minnespenning, prägling deraf i anledning af Deras Majestäter Konungens och Drottningens kröning 24.
Skrifvarearfvode — 300: — 1 Predikant — 675: — Länsfängelset i Falun. Skrifvarearfvode — 150: 1 Predikant — 600: Länsfängelset i Wexiö. Skrifvarearfvode — 300: — 1 Predikant . — 600: — Länsfängelset i Malmö. 1 Direktör , 1,800. Bih. till R. St. Fröt. 1862—1863. l:a Sami. l:a Afd. “ 34 Bil. Nio 1 a) till Kongl. Majlis Nåd. Prop. Nio 1, om Statsverket 1862. Länsfängelset i Luleå. • Löner. Länsfängelset i Mariestad. Länsfängelset i Stockholm. Länsfängelset i Nyköping. Kronohäktet i Eskilstuna. Länsfängelset i Upsala. Länsfängelset i Carlstad, 1 Direktör 1,500. Bil. N:o la) till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. 35 Länsfängelset i Umeå. Löner. Arfvoden. 1 Direktör 1,300. 1 Predikant , — 450: — Länsfängelset i Hernösand. Skrifvarearfvode — 150: — 1 Predikant — 450: — Kronohäktet i Sundsvall. 1 Predikant — 250: — Länsfängelset i Westerås. I Direktör 1,500. Skrifvarearfvode — 150: — 1 Predikant — 600: — Länsfängelset i Orebro. Skrifvarearfvode — 300: — 1 Predikant — 600: — Länsfängelset i Linköping. Skrifvarearfvode — 300: — 1 Predikant — 750: — Kr ono fängelset i Norrköping. Skrifvarearfvode — 150: — 1 Predikant — 450.
Till Utskottets handläggning liar ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet, under den 1 i denna månad, blifvet öfverlemnadt ett Memorial af Riksdagsmannen Olof Rarsson från Calmar Rån, deruti Jonas Jansson från Carlstads Rån instämt, och hvaruti yrkas, att, enär tillåtelsen för vissa I?otehållare,?att, emot en fastställd årlig afgift till,Kongl. Maj:t och Kronan, på flera år vara frikallade ifrån att lega Soldat, samt att förse honom med lön, beklädnad, med mera, jemte ett fritt begagnande af Soldat-Torpet, onekeligen tillskyndar Rotehållaren betydeliga fördelar, sådana Vacancer måtte på det sätt regleras, att dermed ginge i tour och ordning antingen Cotnpagnievis eller Socknevis, efter vissa års förlopp eller annorlunda, som bäst kunde passa för Eotarne; samt att ineddeRotar, sorn äro anslagna till löningshjelp ät Under-Officerare, skulle på samma sätt förfaras; genom hvilken fördelning alla Rotar småningom kunde blifva lika lindrade eller belastade. Utskottet har vid granskningen af detta Mål trott sig finna, att den rättighet, som genom Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den. 12 September 1743 blifvit vissa Rotar tiilagd, att, emot en bestämd afgift till Kongl. Maj:t och Kronan, vara Vacante, ostridigt tillen stor del blifvit förunnad, i afsigt att derigenom lätta Rote, Den 2 9 Maj.