Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Riksdags-Ordningens 6z §. torde äfwen ännu tydligare kunna slutas, att Justiliä-Ombudsmannen, i samma stund han tillträder detta Embete, skiljes ifrän bestridandet af den syfta han tilläfventyrs förut innehar. Utskottet tror sig likwäl böra, till minnande asen önskad fullständighet, »vördsammeligen tillstyrka antagandet af berörde stadganden i Instructionen, hälst den samma icke ännu är utfärdad, och fär således förestå följande tillägg och förändring i början af 24 §. Justitia-Ombudsmannen, hwärs wistelseort, i och för Embetet, är i hufwudstaden, ma ej under sin tjenstetid utöfwa nägon annan publique EmbetSmanna befattning. Zan eger att sig till biträde etc. Stockholm den 15 Februarii 1810. Pä Constitutions,Utskottets magnar, D. Nannsrkeim. Larl von Rosenstein. Daniel Aberstein. ^ncl. ^ckon Deckert. ^s. D. Valerius. Lades pä Vordet. Fri - Den 19 Zebruarii. 85 r Friherre ak äVotterlleät, Lustaf, tillkännagaf att enär Jnstructionen för Riksens Ständers Justiriä-Ombudsman wäl redan wore titt Konungen i underdånighet aflemnad, men Hans Mastr den samma icke antagit, stöde altja tittsället ännu öppet att den af Constitukions-Ukstvttet sörestagne tilläggning i underdänighet anmäla och sä densamma uti Jnstrucrionen införd. Herr Grcfwen och Landtmarskalken tlllkannagas, att eit rum i Lag-Utskottet wore ledigt efter Herr LroneborZ, som för angelägenheter bortrest, och anmodade andra Clasiens Herrar Electsrer att detta rum genom nytt wal af Ledamot upsylla. Föredrogs ett sälydande ifrän Stats«Utskottet inkommit: Wördsamt Memorial! Till Riksens Högloft.
Nu började tumultet än häftigare och de ropade, att han skulle återföras, för att få en hårdare dom, för de ord han talat om Hans Furstliga nåde, men Hans herradöme sade: ”Nej, nu har jag engång gått ut och går aldrig mera in. Jag är här för att dö, och vill här dö. Och må Gud allsmäktig döma emellan mig och dem, som mig dömt hafva. Eder, ärliga män alla, beder jag, tala icke ondt om mig efter min död, förlåt mig om jag förtörnat någon, gerna vill jag förlåta enhvar, som emot mig brutit.” Röster bland folket svarade, att alla ville minnas honom med vänskap, han hade visst icke gjort någon emot. ”Gud vare med eder alla, fattiga, och rika”, sade han och gick nu inåt ringen och drog af sig tröjan. Ännu en gång tillropade han Johan Johansson och mig att sörja före att de fattige måtte få någon gåfva. Så knäföll han på mattans rosor och blad och utbrast: ”Herre Jesu Christi annamma min anda och själ.” Så blundade han med ögonen och slöt sitt unga lif, under det de sjöngo en psalm. ”Gud den allrahögste anamme hans herradömes själ!” Hans herredömes halfbroder, Olof Klasson, skyndade fram för att få blanda sin blod med sin käre broders, men de skjöto honom undan. När ordningen sedan kom till honom ropade han högt: ”Gud skall utkräfva den oskyldige Johan Flemings blod af hertig Carl, den blodige mördarn.” Men knektarne höjde åter sorl och skri, och derunder slöts äfven hans lif.” Ofta hade Sigrids läsning afbrutits med gråt, nu när hon slutade öfvergafs hon alldeles af den mödosamt tillkämpade fattningen, och hennes tårar strömmade utan hejd. Dystert sade herr Erik: ”Han var mig den käraste, de andre voro alla mina vänner, o, att jag hade varit med dem. Dock, otacksam är jag icke, du min milda, fromma och dock så raska flicka. Gud välsigne dig barn! Har du vågat lifvet, har du trottsat alla faror för att rädda din far, så skall han ock icke af otålighet önska sig döden.”
Rådfrågar i fjerran hvar strålig prick – Ej alla, han mindes, dock tända sig, Ty härdar ha släckts i det långa krig. Nu sänker sig natten, en kolsvart korp – Då lyser det svagt i ett litet torp; Men vandraren hejdar sig, plötsligt varm, Och hjertat är skälfvande i hans barm. Der är det – derborta vid skogens rand Det ringaste hemmet i Sverges land, Der har han sin barnblick ur vaggan höjt, Der har han som yngling på åkern plöjt, Der tog efter fader han kronans rock, Der fäste han henne med ljusgul lock, Den leende Anna med grop i kind – Han ser henne ännu vid kyrkogrind! På söndagen vigdes de hop af prest, På måndagen kom der ett bud till häst, Som bragte ett brådskande: i gevär! Till Polen att stöta till kungens här! Från bruden den unga då vek hvar ros. Den morgon med truppen han drog sin kos, Hon packat hans ränsel och sväljt sin tår – Han mins det som hade det skett i går. Se’n dess genom Ryssland han trumman följt, Der isiga skurar och blodregn sköljt, Han vadat i strömmen vid Holofzin, Som piskades skummig af kulors hvin, Han stått vid Pultava bland bröders lik Och värnat sin fanas förslitna flik, I tretton år fånge vid Wolgas strand Han hörde från hemmet ej minsta grand. Så blef han då fri. – Öfver Stockholms torg Ledsagades han till kung Fredriks borg. Der fick han en daler, en sprittny skrud, En nickning: »min gosse, gå nu med Gud!» Till hemmet, till hemmet blott bar hans väg: »Hur är det med Anna på torpet, säg?» En mötande bonde på ensam led Han sporde, men kunde ej få besked. Nu träder han inom sitt rå och rör, Med handen på låset han hör och hör. Han släpper det åter. Som barnet svag, Han står med arbetande anletsdrag. En suck utur djupaste hjertegrund, I tretton år sparad för denna stund Och böjd öfver murknande fönsterpost, Med läpparne tinar han rutans frost. Han ser, när det flämtar från spisens vrå, Det målade skåpet med årtal på,
Utskottets handläggning har blifvit öfverlenmad en inom Ridderskapet och Adélu af Friherre Bonde, Knut Philip, väckt motion, deri motionären., efter att hafva i minnet återkallat Kongl. Theaterns fordna lysande tid, då denna anstalt, stiftad af Konung Gustaf {II och understödd med ett statsanslag till belopp af 85,333 R:dr 16 sk. silfver specie, enligt nuvarande realisations-grund motsvarande 222,000 R:dr. eller en summa öfverstigande dess nuvarande hela utgiftsbudget, var i tillfälle att. utan afseende å vinning och förvärf, egna sig åt uppfyllandet af sin bestämmelse att vara en ledare för det allmänna konstsinnet, — anfört hurusom de särskilda bevekelsegrunder, hvilka, jemte Statens financiela trångmål, sedermera föranledde Gustaf IV Adolph att indraga nämnde Theater, lagt grunden till de missförhållanden, hvari densamma för närvarande sig befinner. Slals-Utskotlels Utlåtande, JYi 72. Den skugga af Theater, som fanns efter år 1806, bestod nemligen i den så kallade Dramatiska Theatern, med dess prsestationer utan chörer, baletter och dyrbara accessoirer, och endast härigenom blef det en möjlighet att bibehålla denna Theaters verksamhet med ett statsanslag af omkring 45,000 R:dr. Med Regements-lörändringen år 1809 insåg man emellertid snart behofvet af att ega en National-Theater i Sveriges hufvudstad; men samma Regent, som förut under sin Förmyndare-Styrelse anslagit lika stor summa, som Konung Gustaf lil, kunde nu, i anseende till förändrade konstitutionela förhållanden, icke anvisa medel dertill, och endast ur konungens handkassa utgick ett obetydligare anslag. Under Konung Carl XIV" Johans regering erhöll Theatern äfvenledes ur den kongl, handkassan årligen 56,000 R:dr, hvarjemte dåvarande 11. K. H.
Visserligen torde konvojer af handelsflottor ej längre kunna komma i fråga, men vår flotta bör kunna bereda kofferdifartygen en tryggad färd i våra egna farvatten till punkter, hvarifrån öfverfart till angränsande länder utan för stor fara kan göras, och möjlighet för dem att inlöpa i våra hamnar utan att förföljas och visiteras af främmande örlogsmän. Den ekonomiska vinst vi utaf en sådan tryggad samfärdsel draga, kan bli stor nog att ersätta kostnaderna för den härför behöfliga utvecklingen af flottan. Och lika oundgänglig är oss en stark flotta, om vi en gång försättas utom neutraliteten. Skola vi under sådana förhållanden kunna hoppas på någon allians med andra makter, så måste det hoppet öfvervägande byggas på, att vi genom en stark flotta kunde erbjuda en allierad några fördelar. Skulle slutligen kriget förflyttas till vårt eget land, så måste dess försvar i första rummet byggas på flottans krafter. Endast den skulle kunna hindra, att fienden genom några få starka pansarfartyg eller kryssare alltifrån Torneå rundt hela landet ända till Strömstad förstörde genom sina kulor och ' bomber hvarje stad, hvarje by, hvarje bruk, hvarje brädgård, hvarje varf och hvarje fiskläge och så öfverallt längs våra kuster utbredde ett namnlöst elände. De ryska härjningarna 1719 — 21 äro i vår historia vittnesbörd om huru härvid kan gå till. — Och vidare måste vi af flottan vänta skydd mot en fiendtlig härs landstigning. Vår enda landgräns, ryskfinska gränsen i norr, bör en vederbörligt förstärkt landthär kunna skydda. Men den kan ej hindra fienden att sjöledes94 LITERÄRA NOTISER. Öfverföra sina trupper. Det bor däremot flottan kunna, äfven utan att i och för sig kunna mäta sig med fiendens sjömakt. Den transportflotta, som skall öfverföra äfven en liten armé, måste nämligen vara så stor och ohandterlig, att den redan häri har en stor olägenhet i jämförelse med försvarsflottan, som endast består af stridsfartyg. Kommer så därtill den sistnämndas kännedom om farvattnet och att fiendens flotta äfven måste vara beredd att understödja de landstigna trupperna.
Öfver de medel som utSvarar mot 22 §, lånas, förer Kamereraren en särskild Bok, hvilken under särskild Nummer innehåller *n korrt antekning af hvarje Låntagares namn och adress, pantens beskaffenhet, Fonden till hvilken lånet hörer, tiden då räntan skall erläggas, samt dagen hvarförinnan Intekningen bör förnyas. 21 §. Öfver de Riddarhuset lillSvarar mot 33 §. hörige persedlar bör af Kamereraren upprättas och hos honom förvaras ett ordente* ligt Inventarium, hvaruti alla de förändringar med Directionens vettskap införas, forn sedermera tillkommit. Riddar hus Fifcalen. 23 §• RiddarhusFiscalen åligger, Svarar mot 24 §, att vara närvarande vid antecknings rne, så väl vid Riksdagens början, som under loppet deraf, och der^ Den 19 Julli e. m. vid anmäla de hinder, sorn enligt till RiddarhusDirectionen inkomne underrättelser, kunna betaga särskildte personer af Ridderskapet och Adeln deras Säte och Stämma, på det ej Poletter må utdelas till andre än sådana, som enligt RiddarhusOrdningen dertill äro berättigade, 23 §• I alla frågor som härmed Svarar mot 25 §. gemenskap äga, är RiddarhusFiscalen Actor och bör han derföre vid Riddarhusutskott» sammanträden vara närvarande. Honom åligger derjemte tillse, att den fastställde ordningen inom Riddarhuset varder isgttagen, äfvensom att öflige Ceremonier följas, samt anteckna och uppropa Deputåiioner, som från Ridderskapet och Adeln skola afgå. t V § 34. Förbryter sig någon emot Svarar mot 26 §. Ståndets ordningsstadga, har Fiscalen, att böterne honom Den Ig Julii e. lil. affordra och om de ej genast erläggas, den feiagtige för RiddarhusLJtskottet uppkalla och der sitt påstående göra. 25 §. RiddarhusFiscalen är derjemte så väl RiddarhusCassans, som de öfrige under RiddarhusDirectionens vård stående Cassör» Ombudsman, hvarföre honom åligger 1:0.
Och har Cassan utbetalt: Samma år , . 44. — år 1787 25:4i* 6, år 1793. , , 78:35. 6. 353:35.~, Men resten R:dr 6,o53: 7. har sedermera stått oförändrad)* B. Innehållning i Banco - Statens Löner R:dr 818:*—• r. Balancen å denna Räkning, utgörande enligt Hufvudboken , vid 1827 års slut R:dr g32: 4• *•> anses höra reduceras till dess rätta belopp R:dr n4: 4 sk. medelst öfverflyttning af nyssberörde R:dr 818: •—j. Banco-Utsfotteti Betänkande. N:o 17. a5 på ett nytt Conto under benämning: Aldre Innehållningar i Banco-Statens Löner, tunnade till Banco-Statens Enke-Cassas disposition. (Af den balancerade Summan, R:dr 932: 4- i*> är icke mera än 114 R:dr 4 sk., hvartill kända egare finnas. Undersökning har skett tillbaka till och med för året 1822, der differencen, R:dr 818:—r., är oförändrad. Enahanda skäl, sam i föregående punct blifvit anförde, tala för denna Summas öfverlåtande till Enke-Cassan, och ytterligare den omständighet, att Summan från sin upprinnelse varit en skuld just till Banco-Staten. Härigenom blifver Räkningens Saldo, från och med år 1828, enl. med rätta förhållandet; och controlleras för framtiden, genom ett Extract från Läne-Banken, för hvarje serskildt år). Björnströms ersättning för borttappade. Sedel-blanquetter R:dr 201: Detta Skuldbelopp anses böra försvinna och tillfalla Banken, såsom Fond för de redan inlöste eller annu utelöpande
Atta emot utelöpande Sedelstocken, Banco-Fullmägtige måge berättigas alt, å de tider Fullmägtige finna tjenligast till Silfver-uppköp, efter möjligaste bä* sta pris använda; a) det år 1826 lyftade Spannmåls-Cre* ditivs belopp, En Million Riksdaler} b) de af 1823 års Ständer, till Silfveruppköp, såsom ersättning för uttagna Piastrar, anviste 66,666-| R;dr, och dessutom, i likhet med hvad Ständerne då jemväl beslutat, 366,666 \ R:dr i Bancosedlar årligen till och med ib5<i; och c) de under samma tid årligen ingående 2 procent af de Fastighets-Lån Rikets Ständer 1823 beslutit. 8:de punkten skulle lyda sålunda: att Silfvermynt, efter denna beslämningsgrund, må tillåtas till emottagande i all Krona-Uppbörd, och att hos Kongl, Majit borde i underdånighet anhållas, det Kongl, Majit täcktes i en allmän Kungörelse låta tillkännagifva, att de nu varande Riksdalers - Prof. Utdrag den al October J8ag. »55 stycken skola gälla för 2 Rldr 02 sk. Bancosedlar, eller 4 R;dr Riksgäldssedlar. 10.de Adeln afslagen. litte punkten skulle erhålla följande lydelse: att Silfver* utlemnande från Banken eJ må tillåtas, intill allmänna utvexlingens början, i vidsträcktare måtto, eller till andra ändamål, än 1 §. 4 Art. af 1825 åts Banco* Reglemente stadgar, ia:te punkten, sista momentet skulle lyda sålunda: b) att utmyntning derjemte måtte ske så väl af detta största mynt, som i Silfver kommer att präglas, som af stycken motsva - rande: 2 3 R:dr R Utdrag den 21 October 1829.
Ständers underdåniga skrifvelses i anledning af åren 1845 och 1847 verkställd revision af Stats-verkets m, fL fonders förvaltning. (Stats-utsk. Uti. m. m., N:ris 30, 205 och 281.) S. Ä. K. Efter tagen kännedom af Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade revisorers berättelser, angående statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1842, 1843, 1844 och 1845, äfvensom af vederbörande verks och embetsmäns öfver dessa berättelser till E. K. M. afgifna underd. utlåtanden, hafva, med anledning af hvad härvid förekommit, Rikets Ständer i nedannämnde ämnen, som serskilt för hvarje dermed befattning egande embetsverk upptagits, fattat följande beslut, hvilka Rikets Ständer härmed få hos Ii K. AL i underd. anmäla; Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o tQo.. 389 Stats kontoret. 1845 års revisorer hafva gifvit tillkänna, att bland reservationeme i riks-hufvudböken upptages en summa af 859 r:dr 2 sk. 2 rst, utgörande behållning af de till 1813 och 1814 årens krigsskulders liqviderande anslagna medel; och då denna post under en följd af år oförändrad balanserats, samt några utgifter derå sannolikt icke vidare förekomma, få Rikets Ständer hos E. K. M. i underd. begära nådig befallnings allåtande till Stats-konloret att ifrågavarande medel till Riksgälds-kontoret öfverlemna.
Inom BondeStåndet har derjemte yttrats den åsigt, alt Utskottet måtte i öfvervägande taga, huruvida icke anledning förefnnnes till anmärkning emot de Konungens Rådgifvare, hvilka tillstyrkt aflåtandet af 1842 års Högstberörde Kongl. Bref, hvars innehåll förmenats stridande emot 60, 62 och 65 §.§. RegeringsFormen. Då emedlertid 2:ne Riks-Slånd bifallit yttrandet i denna del, vidblifver Utskottet sitt förra tillstyrkande. 8:0 Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva afslagit, men Borgareoch Bonde-Stånden bifallit, Utskottets i nedannämnde §.§. framställde förslag: a) uti §. 34 angående underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t om Nådig befallning till Styrelsen öfver ekeplanteringarne i Riket alt, till ledning och upplysning vid framtida Stats-revisioner, afgifva berättelse rörande ekeplanteringarnes fortgång och de hinder, hvilka derför kunna möta; It) uti §. 38, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, att användandet af Postverkets öfverskottsmedel till byggnad och utrustning af ångfartyg, måtte för framtiden endast i de fall ifrågakomma, då sådane fart}»g för postgångars befordrande finnas oundgängligen behöflig»; c> uti §. 40, angående underdånig begäran, att befrielse från eller nedsättning uti de, enligt gällande Tull taxa, belöpande afgifter endast i sådane fall må varda beviljade, då serdeles bevekande omständigheter dertill föranleda; och it) uti §. 44» att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Nådig befallning lill Öfver-Intendents-Embetet att för framtiden i allmänhet medelst assignalioner å Verkets hos Rikets Ständers Bank innestående tillgångar verkställa belöpande utbetalningar, äfvensom alt tillse, det contanta behållningen i cassan må inskränkas tili hvad, som erfordras för bestridande af smärre snart förestående utgifter.
Emedlertid, då alternativer för de flesta större förändringar äro föreslagna, lärer man icke med skäl kunna förebrå committe'en att hafva velat påtvinga folket nya och mot dess vanor och tänkesätt stridande grundsatser. Jag hemtar häraf ytterligare stöd för den önskan, jag redan yttrat, att man ännu må gifva tid åt allmänna opinionen att uttala sig öfver Lagcommitteens arbete, på det detsamma åtminstone icke måtte förkastas endast derföre, alt det ännu icke är tillräckligen kändt. Hr Cederschjöld: Man har väl talat derom, att allmänheten bör få kännedom om det nya lagförslaget, innan det till pröfning företages; men jag får i anledning häraf fästa uppmärksamheten derpå, att 8 år redan förflutit, sedan civillagen trycktes och utdelades. För att döma efter hvad sorn händt i afseende på criminallagen, att nemligen den rättighet, Konungen lemnat åt hvar och en att yttra sig deröfver och göra anmärkningar emot förslaget, blott blifvit begagnad af mig och några få andra personer, utom dem, som, till följd af sina embetsmannabefattningar, haft åliggande att utlåta sig, hemställer jag, om bättre resultat i afseende på civillagen kan väntas genom ytterligare tidsutdrägt. Genom ytterligare uppskof skulle tvärtom bela saken falla mera i glömska, eller åtminstone dess afgörande försvåras just genom anmärkningarnas växande mängd. Man yrkar, att intet förslag till ny lag bör företagas till afgörande, förrän man vore säker på dess fullkomlighet. Men vi skulle då i evighet få vänta pä den nya Jagen, helst fullkomlighet icke är att hoppas af menniskoverk. Dessutom utbeder jag mig få erinra, att 87 §. llcg.F. gifver anvisning på sättet för framtida förändringar, i fall de skulle finnas behöfliga. Jag begagnar slutligen detta tillfälle för att pa Svenska upprepa den sanning, hvarom en värd ledamot vid en föregående riksdag på Franska anfört ett gammalt ordspråk, nemi. att det ej finnes någon större fiende till en god sak, än ett allt för ängsligt bemödande att lä den fullkomlig. Den 21 April. Frih. Boje: Jag anser mig skyldig att tillrättavisa ett här begånget misstag, sorn innebär en orättvisa emot Lagcornmitteen.
Riddcrskapet och Adelle har under denna Riksdag sjelf medgifivit ätskillige upoffringar af sine Privilegier. Jag tror ej art Wi deri hade ingått, om andre Gränd förut derom hade beslutir. Samma förhälsande mäste wara om Wi skulle besluta om ekl annar Skänds-Privilegier» Jag underställer derförer om Wi icke först' borde föreställa Preste Grandet Stats-Werkets behof och anmoda Detsamma, grt kill dest understöd upossra någre af sina förmäner'och dcrwid förestå, arr tvistat systlor till Skarens fördel pä bestämd tid skulle fä sta ledige. Pg della säll kror jag art ändgmälct lät - Den 28 November. r?Z3 lättast och enligast Med tegarne Mlle minnas. Wi hasme ej rätt att rubba hwad Regerings-Formen i den n4 §. föreffrifwcr. Friherre Werta, -^xe!. Jag får wökdsaMmaft underställa Höglofl. Ridderstapet och Adeln ont någonsin den stund inträffar dä Presterskapet kan fä tillräckligt. Här sitta Biffoppar med 10 till r2,002 R:dr. i ärlig inkomst och de haima wäl råd akt förlora »agot. Eljest får jag i hufwudfaken förena mig med Grefwe Oe la Oarst-e. Herr kLKIman. Dä Friherre Uannerkieim och flere wärde Ledamöter äro emot mig, är det för mig tillräckligt skäl att frukta der jag misikagit mig. Om dek är gifwit att privilegier sträcka sig utom innehaswarena kan jag ej bestrida Friherre Leäsrliroms anförande, men jag b.känNer akt jag ej kunnat för» stä annorlunda än att ett Embete är personelt för innehafware». För öfrigt böra alla goda saker kunna hindras, om det kan wara ett Ständ tilläm att undandraga sig frän deltagande i öswerläggningae som strida emot Desi interresie.
En reorganisation af BancöVerket är äfven uti ett annat hänseende af särdeles stor vigt, ej mindre för detta verk än för det allmänna. Svenska Banken innehar visserligen icke någon utmärkt plats bland Europas bancoinrättningar, hvarken i anseende till betydligheten af dess rörelsecapital eller i följd af fördelaktigheten och ändamålsenligheten af dess administratioOssätt. I ett afseende tillkommer likvisst troligen första rummet blahd alla kända Banker R. St:s Bank; ty den Öfverträffar förmodligen dem alla genom dyrheten af densammas förvaltning i förhållande till dess rörelse. Enligt BancofuIImägtiges vid innevar. riksdag afgifna berättelse hafva Bankens förvaltningskostnader under åren t83o, 183 r och t83a Uppgått till ett sammanräknadt belopp af ej mindre Un ygo,4g4 r:dr g sk. 4 r:st. b:co, och således per medium under dessa 3:he år öfverstigit 203,ooo r:dr årligen. Deremot har Bankens behållna, dels till silfverfondens förstärkande använda och dels till Riksg.cönt. öfverlemnade räntevinst under samma år utgjort i,i3o,36i r:dr 33 sk. y r:st. b:co, eller i medeltal för hvarje år nära 3yy,ooo r:dr. Då nu åter Bankens räntebärande fordringar under ifrågavar. period vanligen uppgått i3 II, 3i Den 25 September. till ett belopp af omkring i8-£ millioner r:dr, Bankens fordran af Riksg cont. häruti likväl icke inberäknad, visar det sig, att Bankens behållna räntevinst af dessa utlånade medel icke öfverstigit i proc., oaktadt det räntebelopp, som större delen af Bankens låntagare måste lill densamma erlägga, i allmänhet utgör 5 proc., utom stadgad öfverränta. Jag har ansett mig böra särskildt fästa uppmärksamheten på detta förhållande, emedan jag finner det vara en oeftergiflig pligt för R. St. att icke längre tillsluta ögonen för användandet af de, snart sagdt, oerhörda summor, som förvaltningen af deras Bank kostar.
Herr ^.ftlercreurr, Larl ^okisri, upläste följande till Protocollct: Redan wid början af detta Riksmöte hade jag Len smickrande tillfredsställelsen, att af Höalofl. Riksens Ständer emottaga Deras betygade wäkbehag öfwer de tjenster De ansett mig emot Riket hofwa ä« dagalagt, sedermera har Högloft Ridderskapet och Adeln jämte de öfrige Riks,Ständen genom donation af Leckö Kongsgärd, pa eit kika utmärkt sätt behagar wisa Deras fortfarande ynuestsulla wälwilja emot mig. Jag more owärd denna ynnest, om jag oj kände wärdct deraf, cch jag önskade ingen ting högre än att wid detta tillfälle äga en wältalarcs hela skicklighet, för att lika högtidligt som wärdigt kunna betyga den wördnad, erkänsla och tacksamhet, bwaraf jag känner mig intagen, men i saknad af denna lyckliga egenskap, som i detta lysande Samfund sä oska utmärkt snille, kunskapcr och sann Fädermolands-kärlek, hoppas jag Högloft. R'dderssapet och Adeln med wälbehag anser detta enkla sätt hwarmed jag welat tolka veste mina lika sä oskrymtade som oföränderliga känslor och tänkesätt. Skule Den is December. §49 Skulle jag i anseende lill de Egendomar jag ä« ger i Finland, eller andra ännu osörutsedde omständigheter blifwa försatt i den obehageliga ställning att nödgas äterwända kill min olyckliga fosterbygd, skall jag enliat det af Riksens Ständer gjorde förbehåll redeligen åkerlämna den mig förunnade donation, hwilken i sä sacra omständigheter säkert blir för mig den minst smärtsamma upoffring, dä jag skulle nödgas skilja mig frän ett Land för hwarS ära och stelfständig» het jag warit och altid skall wara beredd upoffra mitt lis. Jag sär den äran innesluta mig Uti Högloft. Ridderskapet och Adelns fortfarande ynnestfull» hogkomst. Ridderskapet och Aoeln hördes härtill yttra bifall.