Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 5j. t N:o 57. Ank. lill Exp. UUk. den 34 Mars. Betänkande , med Förslag till usta och anira Art. af Bevillning*-Förordningen. Sedan Bevillnings-Utskottet, på sätt dess under N:o 56 afgifne Betänkande närmare utvisar, för Rikets Högloft. Ständer uppgifvit, att en summa af 2,3o 1,690 R:dr Banco för Statsoch Riksgäldsverken årligen erfordras och medelst allmän Bevillning bör fyllas, får Utskottet nu vördsammast afgifva dess förslag lill nämnde summas fördelning genom allmän Bevillning, och i sammanhang dermed äfven meddela Utlåtande öfver de flera till Utskottet remitterade motioner, som. åsyfta ändring af i:sta och aldra Artiklarne af i83o års Bevillnings-Förordning. 1 Art. pag. 5. I afseende på denna Artikel, har Utskottet ytterligare i öfvervägande tagit nedannämnde, i Betänkandet N:o 5 omförmälde motioner, rörande personliga skyddsafgiften, nemligen: af Herr Prosten E. Bergqvist, som yrkat, att denna afgift måtte blifva högre för inhyses och på egoine boende arbetsföre personer utan årstjenst; af Herr Contracts-Prosten C.
Innehafvare af Bankens Creditsed-lar, hvarföre betalning blifvit fordrad, men ej erhållen, åtnjute laga ränta derå från uppvisnings-dagen, samt handräckning till sin fordrans utbekommande såsom för till innehafvaren slälldt skuldebref. 11 §. Directionens Ledamöter vare med deras personer och egendom, en för alla och alla för en, ansvarige för betalning af all Bankens gäld. Afgår Ledamot Bitficooch Lag-\J>sköttens Memorial N\o 6 utur Directionen, fovtfare under loppet af ett år derefter dess ansvarighet för de intill dess afgång utfärdade credit-sedlar samt andre Bankens skuldförbindelser. Yrkar någon Bankens borgenär, att dess tillgångar mätte till concurs afträdas och varder lian ej genast för sin fordran förnöjd, döme Rätten till concurs. Belrädes någon Directionens Ledamot eller annan delegare i Bolaget, att hafva begått svek eller bedrägeri, eller genom uppenbar vårdslöshet vållat. Bankens obestånd, straffes enligt Lag såsom bedräglig eller vårdslös gäldenär och ansvare för all Bankens gäld. 12 §. Den, genom Kongl. Förordningen den i3 Junii 1800, för skuldfordring i allmänhet bestämda prasscriptions-tid af 10 år ege ej ruin i afseende på de af Sedel-Banken utgilne credit-sedlar och invisningar; ej heller erfordras, vid inträffad concurs eller års-proclama, bevakning af desamma, på sätl i Conours-Lagen eljest för fordringar är stadgadt; —hvaremot då tiden för privilegium tilländalupit, eller detsamma af annan orsak upphört, hvilket. Kongl. Majits Befallningshafvande bör utan dröjsmål till Kongl. Magt inberätta, Kongl. Majit later utgå nödig Kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af Banken innehafver, alt, vid förlust af all betalnings-rätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i Banken inom trenne år från den dag, hvarunder Kungörelsen utfärdas; börande under tiden samma Kungörelse årligen från predikstolarne uppläsas.
måtto gjorde förbehåll, äfven häfd va fästat det vilkor, att Gripsholms Slott bibe-* hålles vid dess inom Tegelhagens område anlagde iskällare, derest icke köparne heldre skulls åstunda, att å annan lika beqväm och tjenlig plats, på egen bekostnad , för Slottets räkning t en ny och lika god iskällare uppföra. Underdåniga Skrifvelse?} ’ '4511 Detta fä , till svar å E,' K. Mits Nådiga Proposition, Riksens Ständer i underdånighet an<» mäla, och Biksens Ständer framhärda etc. Uppl. o’, gödkänd hos Ridd. o. Ad. d. 55 Aug. 1823.* Preste-StSndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde*Stindet den 27 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Remiss d Ola Jonssons underdåniga ansökning om eftergift af skillnaden i arrende-summor för Lotten N:o 3 under Dahlby Kungsh gård m. m. s: A-’ Kl TJnder deri i nästlidne Julilj har E. K. M. genom Nådig Remiss till Riksens Ständers Statsutskott öfverlemnat en af Ola Jönsson i Dahlby, ä egna och Lars Håkanssons derstädes vägnar, i underdånighet gjord ansökning, att, sedan, i anledning af vederbörandes påstående, sÖkanderne, dels såsom arrendatorer på 30 års tid af den till Flyinge. Stuteri-Inrättning hörande Lotten N:o 3 af Dahlby Kungsgård, medelst E. K. Mas gefallgingghalVandes i Malmöhus Län samt Kongli 48* Underdåniga Skrivelser'. Hof*Rättens öfver Skåne och Blekinge sammanstämmande beslut, blifvit ålagde , att med 396 R:dr 17 sk. 6 rst.
Då de det hörde, upphofvo de endrägteliga sina röst till Gud, och sade: Herre, du äst Gud, som gjort hafver himmel och jord, hafvet, och allt det som deruti är; Du, som genom din tjenares Davids mun sagt hafver: Hvi hafva Hedningarna upprest sig, och folket tagit sig före det fåfängt är? Jorderikes Konungar trädde tillhopa, och Förstarna församlade sig ihop, emot Herran, och emot hans Christ. Sannerliga församlade sig emot din heliga Son, Jesum, den du smort hafver, både Herodes, och Pontius Pilatus, med Hedningarna och Israels folk; Till att göra hvad din hand och råd tillförene beslutit hade, att ske skulle. Och nu, Herre, se till deras trug, och gif dina tjenare, att de med all tröst tala din ord; Uträckandes dina hand dertill, att sundhet, och tecken, och under måga göras genom din heliga Sons Jesu Namn. Och då de bedit hade, rördes rummet, der de uti församlade voro; och de vordo alle fulle af dem Helga Anda, och talade Guds ord med tröst. Och uti hela hopen, som trodde, var ett hjerta och en själ; och ingen af dem sade något vara sitt af det han ägde; utan all ting voro dem menlig. Och Apostlarna båro med stora kraft vittnesbörd till Herrans Jesu Christi uppståndelse; och stor nåd var öfver dem alla. Och ingen var heller ibland dem, som något fattades; ty så månge, som åkrar eller hus ägde, de sålde dem, och båro värdet för det som de sålt hade; Och lade fram för Apostlarnas fötter; och delades hvarjom och enom, efter som honom behof var. Men Joses, som ock kallades af Apostlarna Barnabas, det uttydt är, hugsvalelsens son, en Levit, bördig af Cypren; Han hade en åker, den sålde han; och bar fram värdet, och ladet för Apostlarnas fötter. Men en man benämnd Ananias, med Saphira sin hustru, sålde sina ägor; Och hade lagt afsides något af värdet, med sine hustrus vetskap; och en del bar han fram, och lade för Apostlarnas fötter.
Ä n n u mer ökades hennes hängifvenhet, då Fredrika några år senare skötte henne under en sjukdom. B e t var med verklig rörelse madam J. talade o m, hur g o d mamsell Fredrika varit, icke blott m o t henne, utan m o t alla sjuka på godset. J a g kan när som helst se för mig den lilla grå stugan uppe på backen o c h den lilla grå gumman därinne. Hennes infallna profil tecknar sig skarpt i solljuset inom ramen af det låga, långsträckta, öppnade fönstret, o c h då hon börjar berätta, är det, som döke det förflutnas gestalter upp ur dunklet b a k o m henne. Gamla sägner om Ärsta slott, o m en hemlighetsfull sadel, som förr i världen hängde där på vinden, om den stolta frun, som byggde det, o c h som lät dräpa sin make vid » f e m stena r ö » — sägner, vid hvilka Fredrika B r e m e r vuxit upp — få nytt lif på den gamlas läppar. Men först o c h främst måste hon berätta om mamsell Fredrika. H o n, åttiotvååringen, minns den sedan ryktbar vordna författarinnan redan som ung flicka, då hon brukade gå omkring till de fattigaste o c h eländigaste på godset, till sin mors förskräckelse färdig att ge bort allt hvad hon hade. O c h m e d en skälmaktig glimt i ögat reeiterar m o r L o v i s a: » Liten korg och liten kruka, Ifrån friska och till sjuka, Litet tack — och mycket loppor Liten flicka får. » Författarskapet till denna lilla i Ärstatraditionen kvarlefvande visa får verkligen Fredrika B r e m e r kännas vid — honny soit qui mal y pense. I det äldsta af de många album med teckningar af hennes hand, som finnas bevarade, — ett album från åren 1828 — 30, som till stor del upptages af rimmerier — har hon bland annat inskrifvit en » legend hämtad ur en gammal k r ö n i k a ».
Det ar duck en gamma1 e~farenhet, akt en efterskijrd s8llan blifver af sarnma goda kvalitet soin den m o p 6 frnkt, man fijrst ylocliar. SB &amp; r irfven h5ir fallet och denna a n h p del forefaller att gifva, som det vill svnas, mindre verkligt praktiskt dbeprofvede? anvisningar an den forsta. I foretalet sages ju ock, att det f r a n s h koket i lnycket tagits till monster. Detta markes redan p % anrattningarnas namn, men f r a m g h itfven af deras beskaffenhet och af de rnhnga dyrbara ' och hos oss mindre br&amp;liga ingredienser som anvandas. Sgdan matlagning ' kan ej liin&amp;as Qt olBrda hiinder att utfiira efter iifven cie basta r k e p t, och fijr en skicklig kokerska bor det rnesta redan fornt vare belrant. Tillsaminaas ntgora de b&amp;da delarna viss ' erligen icke en fnllstiindig liold~ok, och forf. has pp % forhand reserverat sig mot alla a n s p ~ l k d a r p ~: nzen cle lilxin ?a och bijra rned fordel studeras aZ intresserade husinocisnr, h y i l l i ~ giirna ~ vilja bjnda nB n %got nytt vid ett i ofrigt godt borcl. La f r o n d e. Zdr namnet PA ett storartadt publicistiskt foretag i Paris, i spetsen for lzvilket st8 endast kvinnor. och som uteslutande skall llafva livinliga medarbetare. Tidslrrifie~, som bar ofvansthende n %got ~ ~ e v o l u t i o lydande n~t nainn, liir enlellertid oppna sina spalter for alla,kvinliga talanger, f r h de mest konservativo till de radikalaste. LitterBra, konstnarliga och politiska amnen skola behanaas i den nya revyn och naturligtvis: fijrst och sist kvinnofrhgan.
Maj:ts Nådiga Proposition innehåller, behof uppstått af nya löner och boställs-penningar för Tre Häradshöfdingar med tillsammans 255 R:dr, hvaremot, medelst indragning af Två Lagmans-beställningar, komma att försvinna 697 R:dr 8 sk. i penningar, med 47 tunnor spanmål derunder, samt 17 R:dr 3o sk. i indeldta räntor, äfvensom och då det på Stat ännu qvarstående halfva beloppet af Lagmans-lönen på Gottland 248 R:dr 28 sk. med 23 tunnor spanmål skall, enligt äldre förfoganden, år 1844 indragas, Kongl. Maj:t ansett berörde halfva lön böra försvinna från 2:dra Hufvudtiteln och öfverflyttas å allmänna Indragnings-Staten. Omförmälde till ordning ledande åtgärder torde Rikets Ständer bifalla. 8:0 Kongl. Maj:ts Canzli. a) Riks-Archivet. Med anledning deraf, att Riks-Archivets tjenstemanna-personal vore för behofvet alldeles otillräcklig samt nödvändigheten, att tjenstemännen der - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 4°- 5 städes fördelades på två afdelningar, en för den dagliga tjenstgöringen och en för den historiska forskningen, har Kongl. Maj:t föreslagit, att till löner åt två ordinarie tjenstemän och en Vaktmästare vid sistnämnde afdelning, äfvensom till arfvoden åt biträdande personer, Riks-Archivets Stat måtte erhålla en årlig tillökning af 2,5oo R:dr. Utskottet gillar fullkomligt den princip, att Riks-Archivet borde delas på två afdelningar, men tror likväl, att, så länge det vigtigaste i afseende å detsamma, eller handlingarnes säkra förvarande i en tjenlig och rymlig local, ännu är lemnadt åsido, något fördelaktigt resultat, g enom högre anslags beviljande för tjenstemännen, icke är alt hoppas. Anledningen, hvarför utrymme såväl för Riks-Archivets, som andra Verks, t. ex.
”Hvarföre illa?” frågade Rosa, darrande och blek. ”Är han sjuk?” ”Ja, Herre Gud, nog är han det, intet annat jag kan begripa,” menade Larsson. ”När jag kom dit bort, frågade jag i andra våningen, om de visste huruvida kandidaten var hemma; och då svarade jungfrun jag träffade, att hon icke kunde tro det, emedan hon ej hört af honom på flera timmar. Jag stod i väg att springa derifrån med det besked jag fått, då det rann mig i sinnet, att det väl vore bäst att se åt sjelf. Jag trefvade alltså uppför de fördömda, otäcka, krokiga trapporna, och letade rätt på dörren. Nyckeln satt uti, jag knackade på; men ingen svarade. Derföre steg jag in. Men rummet var kolmörkt, så att jag inte kunde se hand för mig. ’Är herr Mannerstedt inne?’ sa’ jag helt högt. Då hördes ett slags tungt suckande, riktigt ynkligt, från ena hörnet af kammaren. Jag trefvade dit, och sedan jag slagit omkull ett litet bord, som visst innehöll många saker, ty det klang förfärligt, fick jag tag i herr kandidatens hufvud. ’Jag ber om förlåtelse,’ sa’ jag, ’hur i Guds namn står det till med herrn? Mamsell Rosa skickade mig hit, att höra åt derom; ty herrskapet har länge väntat.’ – ’Tack, tack,’ sade han sakta, ’det är bra. – Men inte var det bra; ty han brände som den starkaste eld. – ’Hvarföre kommer herrn då inte, om han ej är sjuk?’ frågade jag vidare, – ’Kommer,’ sade han, ’hvart skulle jag komma?’ – ’Kors, till kommerserådets, vet jag; de andra äro nu der allesamman.’ – ’Är det du, Larsson?’ yttrade han och reste sig litet. ’Ack, det var sannt, jag kommer nu ihåg alltsamman; men jag kan icke komma. Mitt hufvud värker; jag mår icke väl; jag har haft en bitter Julafton, den bittraste i mitt lif! Bed herrskapet ursäkta, att jag glömt sända återbud.’ – ’Ja, bevars,’ sa’ jag, ’det skall jag visst göra; men är det ingenting herrn behöfver, ljus eller något annat?’
Öfver dem ligger luften och skälfver i sommarhettan. I dem speglar sig rymden blå och djup som ett oändligt öga med smärta i blicken, stirrande ut i verldsalltet. En härlig natur. En vacker ram till en tafla af gränslöst elände. I de låga smutsiga jordhålorna, der luften är osund och frän, der den maktlösa fattigdomen förgäfves kämpar mot sjukdomar och elände – der lefva landets innebyggare sitt lif, medan främmande menniskor på utländsk botten förslösa de rikedomar, som hopa sig allt större hos dem, ju mera irländarnes nöd växer. Men länge har det hörts ett doft knot. Och det skall komma en tid, då hatet bryter fördämningarne och våldet tager det man nyss bad om i rättvisans namn. Och kanske skall mordengeln Ett lätt skri! Det högg till i bröstet. Jag ser upp. Ah – det var ju blott en inbillning. Båten hade gjort en svår öfverhalning och den lilla missen hade blifvit skrämd. Nu kryper hon åter samman med ett litet småleende öfver sig sjelf. Hvad är det hos denna flicka som gör, att jag icke kan låta bli att betrakta henne. Hon är icke vacker; jag upprepar det nästan krampaktigt för mig sjelf. Och ändå kan jag icke slita min blick från detta bleka, smala, förfrusna ansigte, som tittar fram som ur en sky af rök. En bild af hösten, synes hon mig. Jag älskar hösten. Är det vädret, är det naturens melankoli, som återverkar inom mig, som kommer mig att bli vek som ett barn? Jag vill icke ryckas med af denna vekhet, jag vill icke ge mig hän i stämningen, som kväller fram i mitt inre. Jag är den nyktra uppfattningens man. Jag kan dissekera upp känslorna, jag är van att söka de fysiska lagarne, som tvinga dem fram. Och ändå känner jag något ljumt och mjukt födas inom mig. Det är som stege det allt högre i bröstet en vårflod af varma böljor, som slå tillsammans öfver mitt hjerta, långsamt stigande och sjunkande, i långa, smekande dyningar.
Emellertid befanns, vid Revisorernes besök på stället, att brädtaket öfver vattenreservoiren uti öfra våningen, i brist på luftöppning, förmultnat; att på husets yttre vägg åt gatan rappningen på flera ställen affallit; att muren inifrån var af fuktighet angripen, så att sjelfva teglet sönderfaller; att badrummet icke kan genom eldning uppvärmas, utan är för den der rådande köld och fuktighet obrukbart; att kläderna svårligen kunna blifva fullkomligt rentvagna, enär de skola sköljas i ett instängdt käril och icke i öppet vatten; samt att en tillräckligen hög temperatur för klädernas skyndsamma torkning icke kan i torkrummet frambringas. Detta allt oaktadt, hafva utsedde besigtningsman, efter anställd syn den 14 Mars 1850, uti afo-ifvet betyg förklarat och försäkrat, att byggnaden fullkomligt motsvarade det med densamma afscdda ändamål; ett förhållande, som måste väcka betänkliga föreställningar om trovärdigheten af officiella besigtningsinstruinenter. Om man tager i betraktande den stora vedåtgången, personalen och materielen samt derjemte beräknar räntan å tvätthusets anläggningsoch reparationskostnad, kan, utan synnerligt misstag, kostnaden för Barnhusets tvätt åt ett mindre antal barn antagas med omkring 4,000 ll.dr årligen öfverstiga den erforderliga utgiften till tvätt äfven för ett större antal. För detta öfverskott hade icke mindre än 200 barn kunnat uppfödas på landet, der vård och underhåll för ett barnhusbarn vanligast betalas med 20 K:dr årligen. Det är att befara, att bibehållandet af ifrågavarande inrättning allt framgent skall komma att tära på Barnhusets tillgångar. Alla rummen uti Barnhuset, äfvensom i tvättbyggningen, upplysas af gaslågor, hvilket, enligt Direktionens medgifvande, förorsakar större kostnad, än om härtill begagnades talgljus eller vanlig lampolja. Direktionen har dock ansett, att detta ' 27 » — 210 — lysningssätt borde bibehållas, intilldess liela hufvudstaden finge gaslysning, då kostnaden för ett sådant lysningssätt skulle blifva mindre kännbar.
— Hon är mörk, hon har bruna ögon och — nej, man kan inte beskrifva henne, åtminstone kan jag det inte, hon är som sagdt inte alls regelbunden eller ens vacker, men hon är Han letade efter ett ord, som felades honom — Det har jag hört också från mindre partiskt håll, sade Säfve, som i detsamma kom in. Får jag gratulera dig min bror, det gjorde du mycket rätt i. När tänker du gifta dig? Kurt strålade upp vid Säfves vänlighet. — Så fort jag blir i ordning. Vi ha ju ingenting att vänta på. Men jag kommer att besvära din hustru som vanligt. Vill ni hjälpa mig litet, fru Säfve? Jag tänker inte skaffa mig mycket nytt, jag skall göra allt så lindrigt för er som möjligt. — Hon gör det så gärna, svarade Säfve genast. Hon vet ingenting roligare än att inrätta våningar och köpa möbler för sig eller andra. Eleonore svarade ej. Hon tyckte inte om, att Konrad gjorde det så lätt för Kurt. Hon skulle hjälpa honom efter han behöfde henne, men han skulle inte tro, att det var för hennes nöjes skull. — Men om nu er fästmö inte blir belåten med mitt sätt att ordna, sade hon slutligen, sedan hon en stund sytt på sitt broderi. — Åh, det gör hon nog, i värsta fall får hon ändra, när hon kommer hit ner. — Hvad Kurt var klumpig, som alla män för resten. Var det nu ett sätt? — Jag har talat så mycket med henne om er, fortsatte han, hon gläder sig att göra er bekantskap. Ni kan inte låta bli att tycka om henne, det är jag alldeles säker på. — Fru Säfve hoppades det utan någon vidare entusiasm. Kurt såg förvirrad på henne. Det där humöret kände han alls inte till. Det var som om hon vore stött på honom. Hvarför? Kanske därför att han inte berättat henne förut. Men det hade han ju inte kunnat. Tänk, om han fått en korg! Han visste dessutom med sig, att hans förlofning var så vidt skild från det förnuftsparti, en man på några och fyrtio bör göra men aldrig gör, som väl möjligt. Men detta kände han instinktmässigt att han ej kunde tala med fru Säfve om. Han råkade istället att säga det bästa, han under slika omständigheter kunde ha funnit på.
Ig jordt och magistratens bevis deröfverblifvit meddeladt, h-vilket sednare alltid skulle vara alt tillgå och kunna uppvisas, der handeln idkas, vid enahanda äfventyr, som för olaga bandel i lag stadgadt är. Då Utskottet icke Guner lämpligt, alt ifrågavarande afgift, hvilken bör utgå i mån af rörelsen, varder till visst belopp genom allmän författning bestämd, saknar Utskottet anledning att understödja motionärens i detta hänseende gjorda förslag. Hvad deremot beträffar det af motionären föreslagna sätt för uppbörden af afgiften, så anser Utskottet billigheten påkalla, att kommunen •erhåller någon säkerhet för afgiftens utbekommande, hvilket lämpligast torde kunna åstadkommas genom borgens ställande för någon viss tid, och tillstyrker alltså, alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla, det stadgas måtte, alt den, hvilken utöfvar en sådan handelsrättighet, sorn uti ifrågavarande § omförmäles, skall ställa borgen för afgiftens erläggande de tre första åren; dock att afgiften icke erlägges för ilängre tid, än rättigheten begagnas. i Allm. Be.sv. och F.kon.-Utskottets Betänkande, N:o 97. Al riksdagsmannen Petter Hara Mason trän Elfsborgs län: att den i detina § landtman medgiTne rättighet alt å landet i minut försälja inhemska produkter, äfven måtte utsträckas till åtskilige lifsförnödenheter, hvilka ej kunna Lill landtmanna-produkter hänföras, såsom saltj sill, torrfisk och andra vik tua lievarorpå det att tillfälle mätte beredas den fattigare befolkningen att lättare kunna förskaffa sig sitt lifsuppshälle; börande den, som med ofvanuppräknade artiklar drifver ,handel, om han ej är borgare i stad, påföras bevillning, lämpad efter den inkomst, som handelsrörelsen anses gifva. Härvid får Utskottet endast erinra, att de af berörde varor, hvilka äro af inhemskt ursprung, måste vara att hänföra lill dem, hvilka enligt denna få af landtman försäljas.
Arrendatorn förklarade sig ej kunna anskaffa ny borgen, samt, i anseende till Boställets vanhäfd och underlåtne byggnadsskyldigheter, blef vid Laga Husesyn, den 3 Julii 1818 förklarad sin Arrenderättighet förlustig, utbjÖds Bostället på Auction till nytt Arrende, hvarvid ingen ville sig Bostället åtaga förr än midfastan år 1820, och detta med ett nedsatt penninge-arrende från 66 R:dr 3a sk. till endast 1 R:dr årligen. Ehuru Kongl. Krigsoch Kammar-Collegierne, genom skrifvelse af den 8 October 1817, ålagt Konungens Befallningshafvande, att vidtaga de åtgärder, hvarigenom Indelningshafvarens och Boställets rätt behörigen iagttogs, kunde dock Landshöfdingen ej S l a l s-U t s k o 11 e ts Belän Landen. iy5 förmå någon att under år 1819 emottaga skötseln af Bostället under andra vilkor, än att endast derföre erlägga dess Onera och ansvara för ersättningen af en stängsel, sorn under tiden måst för egornes hägnad hesörjas; Hvarföre Lieuleuanten för år 1819, icke allenast Lief i saknad af all inkomst, utgörande för i3 Tunnor 22 Kappar Spanmål, efter då gällande Markegång, 164 R:dr 12 sk., samt 66 R:dr 3a sk. uti penninge-afgift, utan äfven för år 1820 af 65 R:dr 82 sk. genom Arrendets nedsättning, eller tillsammans 296 R:dr 28 sk. Banco.
Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt Frih. Hamilton derefter gjort det förslag, att vid val till andra kammaren skulle kunna väljas äfven utom valdistrictet. Ehuru flera meningar sedan blifvit yttrade, torde R. o. Ad. likväl finna, nit denna vore den första, som borde af R. o. Ad. afgöras; men då det vore angelaget, att meningeu blefve uppfattad så att den kunde utgöra en gemensam tanke, torde Frih. Hamilton finna nödigt, att ordalagen blefve något annorlunda ställda. Frih. Hamilton: Jag minnes icke precist ordalagen i den §:n, men tror att i allmänhet den kunde framställas så: "Till riksdagsman i första kammaren äger valman äfven rättighet att kalla en ståndsledamot, som icke bor inom det valdistrict som valmännen tillhörer.” Hr Frih. o. Landtm, yttrade, ntt Hr von Troil äfven under discussionen framställt den meningen, att valbarheten borde vara inskränkt inom Ståndet eller classen; skulle R. o. Ad. finna, att dessa båda meningar borde sammanjemkas, så ville Hr Landtm, försöka att, så godt han förmådde, nu uppgöra ett förslag till redaclion. Gr. Spens: Under loppet af discussionen tog jag mig friheten föreslå en redaction i detta fall lill den §, som nu är i fråga, nemi. att det skulle sägas: ”Intet Stånd må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar.” Derigenom vore det lemnadt öppet för Ståndet, att linder debatten öfver io , i i och la §§:na af Hr von Hartmansdorffs förslag särskildt afgöra om något ord behöfde tilläggas, som innefattade inskränkningar inom kretsar. Det är således en särskild tanke, som jag skulle önska alt Hr Frih. o. Landtm, här ville framställa, nemi. det jag önskade alt det skulle hållas R. o, Ad. öppet att öfverlemna åt Preste-, 342 Deri 58 0 c t 0 be r f m.