Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts den 13 dennes aflåtne, tamt följande dagen på bordet lagde, Nådiga Skrif* veise till Riksens Ständer , angående utomordentligt anslag till uppköp af Spannmål, för att , i händelse af allmännare missväxt, förekomma brist af hungersnöd. Statt/arnt Allmänna Be/värtoch OeconomieUts kotten: Kongl. Maj.ts den 31 sistledne Julii aflåtne , samt den 14 dennes eftermiddagen på bor» det lagde , Nådiga proposition till Riksens Ständer, angående inrättande af ett Allmänt ArbetsOch Correct:onshus här i Staden, samt anslag af löner och arfvoden för FångPredikanter och Vaktbetjente. LagUtskottet: Kongl. Majts den 31 sistledne Julii aflåt - Ridd, 0. Ad. Prat. VII Band. 35. 546 Den 18 Augusti f. m. ne, samt den 14 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående vidtagande af en ytterligare anstallt till förekommande af fångars flykt. Företogs till pröfning Statsoch BancoUtskottens den 31 sistledne Julii under N:o 376-2 afgifne, samt den 6 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, om anslag af Allmänna Medel för Södertelje CanalVerk. * Grefve Spens, Carl Gmtaf: Om jag icke orätt lattat de förenade Utskottens nu uppläste Betänkande , hafva Utskotten uppgifvit filt som ett af hufvudskälen , hvarföre Söder telje Canal ännu icke kunnat gifva den revenue , att ett anslag derföre af allmänna medel må undvikas , att nemligen Söderslusa här i Stockholm skall vara så beskaffad , att större fartyg ej kunna derigenom passera. Sä länge denna omständighet utgör en hufvudorsak till CanalBolagets ofördelagtiga ställning och den mindre gynsamma utgången af företaget — så länge skulle jag ock tro, att uppmärksamheten borde egentligen rigtas på ut. vägarne att afhjelpa den ifrågavarande olägenheten.
Dessa medel hafva således varit underkastade enahanda controll som de summor, hvilka anordnats till af K. M:t kända behof eller till redovisning inför K. Och då genom Utskottets förslag att öppen redovisning skall, med undantag af Extra utgiftsfonden, hädanefter lemnäs för all utbetalning af Statsmedlen, har Utskottet trott ofvannämnde dispositioner till StatsExpeditionernes Tjenstemän icke föranleda någon åtgärd. Hvad åter angar tiden för försäljningen af Kronans Persedelfiondc, kan Utskottet ej instämma uti Hr CominerceRådet Sanlessons af åtskillige Ledamöter inom Ii. II. o. A., V. BorgareStändel samt Ii. BondeStåndet understödda Reservation, utan förblifver vid sitt förra tillstyrkande på grund af vederbörande Gol 4 B3q 600 Stats-Utskottets legiers i ämnet afgifna yttrande och hvilket igenfinnes pag. 5o i 1827 års RevisionsBerättelse. i3;o Till bemötande af den anmärkning som blifvit gjord dervid, att Utskottet uppskjutit sitt omdöme i åtskilliga delar af RevisionsBerättelserna under förbindelse att i sådane frågor afgifva särskilta yttranden, tror Utskottet sig endast böra omnämna att det i ed t både till en tröttande vidlyftighet och till mindre fullständighet i omdömet, om Utskottet i Betänkandet angående Revisionsförrättningarne skolat särskilt för Revisionstiden afhandla sådane förvaltningar som Allmänna Magazinslnrättningen, GarnizonsSjukhusByggnadsFonden, m. fl. och har Utskottet redan i den mån Utskottets öfriga göromål sådant medgifvit, yttrat sig i de uppskjutna ämnena. i/j:o Inom H. /?. o. A. har en Ledamot anmärkt, att Utskottet icke bordt tillstyrka afskrifningen af bristande Trädgårds-arrende för Mariebergs Egendom 275 R:dr utan snarare tillstyrka att ersättningstalan måtte vändas mot K. KrigsCollegium, som förmodas icke vederbörligen hafva iakttagit K. M:ts och Kronans rätt.
Detta är den andra omständigheten jag ville underställa Ståndet, utbedjande mig, att dessa anmärkn:r, i händelse af återremiss af betänk., måtte få åtfölja detsamma till BancoUtsk. Hr von Troil anförde skriftligen: Sällan har väl ett Utslcs-betänk. varit med mera otålighet afvaktadt, med mera olikartade förhoppningar emotsedt, än det, Den 18 December f. m. -107 sorn nu utgör föremålet för R. o. Ad:s öfverläggningar. Under det man från alla håll förnummit, dels verkliga dels öfverdrifna beskrifningar om nöden och penningeförlägenheten, under det man både enskildt och allmänt öfverlagt om medlen till dess afhjelpande, hafva allas blickar vändt sig emot BancoUtsk., i hvars financebetänk. man hoppats finna ett universalmedel emot de befarade olyckorna. Att under sådana förhållanden detta betänk, icke skall kunna motsvara alla de olika opinionernes fordringar, är naturligt, isynnerhet då man finner, alt de fleste af Utsk:s mest inflytelserika och mest insigtsfull medlemmar reserverat sig emot flere eller färre delar deraf. Men hvad som allmänt torde medgifvas, är den förtjenst, som tillkommer Utsk. af att i ett helt system hafva framställt planen för Riksbankens lånerörelse, att hafva på ett ställe framlagt grundsatser för vårt penningeväsendes ordnande, hvilka, om de i sitt närvar, skick äfven icke vinna bifall, likväl skola framkalla en discussion, som kommer att öfver denna vigtiga fråga sprida en icke ringa upplysning. Efter dessa förutskickade betraktelser, torde det tillåtas mig att uttala mina åsigter öfver förslagets särskilda hufvudgrunder. Dessa böra, såsom mig synes, sammanfattas i följande punkter: ]:o Grundfondens storlek och sammansättning; 2:0 Bancovinstens framtida aflemnande lill Riksg.cont.; 3:o Discontrörelsens öfverflyttande på samma Conior; 4:o Bestämmandet af ett visst maximum för hvarje utlåningsgren; 5:o
M. nåd. propos., rör:de statsverkets tillstånd och behof, yttras följande: ”Om Utsk. äf”ven måste medgifva, att det vid sista riksdagen tills vida”re anvisade, men nu till uppförande å stat tillstyrkta an”slag för universiteten och tillämpningsskolornä gemensamt "af tillsammans 18,000 r:dr icke är tillräckligt att afhjelpa ”alla för universiteten anmälda årliga behof, kan Utsk. Iii.— ”väl, då K. M., hvars nåd. pröfning frågan om ökade anslag "”för universiteten blifvit underställd, förklarat sig icke vilja ”för det närvarande derom göra framställning, och då anledning således är att hopoas, det de väsendtligaste behof”ven kunna genom en änd unålsenlig disposition i det när”maste fyllas, icke till of.vnnberörde motioner, i hvad de afse ”tillökade årliga anslag, tillstyrka bifall.” Men då man läser Konungens propos., finner man sidan 2, att skälet, hvarföre Konungen ej begärt det föreslagna anslaget till universiteten, icke är det, att H. M. ej anser det behöfligt, utan det. ”att Konungen velat, det hela stuts regie ringen skul» le kunna fullbordas inom redan för banden varande tillgångar, utan förändring eller förhöj - Den a Juni f. m. ning i nu v ar. ut sky Ider. Jag vördar denna grundsats, men tror, att hvarje samhälle, som befinner sig i utveckiingstillstånd, måste lika med hvar och en annan, som växer, få med tiden större behof. Motsatta förhållandet skulle vara ett beklagligt bevis på stillastående. Men af tillväxten följer äfven, att krafterna till behofvens fyllande blifva större, och att statsutgifterna kunna i samma mån ökas. Jag vili cj nedsätta värdet af någon sådan utgift, som Utsk. föreslagit; men R. o. Ad. finner lätteligen, att när det numera beror på den intellectuella odlingens framsteg, om något samhälle skall kunna tälla med de andra afven i industriel väg, måste äfven Sverige i detta hänseende använda några medel.
Våldsamt arbetade hjertat i sitt slutna hvalf, tyst som grafven, och gaf icke svar på några frågor. – Emedlertid fortgick ceremonien. Den var snart slutad, och brudgummen vände sig, för att gå; men bruden stod orörlig, lik en liflös, skön bild, hvit och kall som «Marmorbruden,» och då gref Thüringen vidrörde hennes arm, för att bortföra henne, nedföll hon sanslös till golfvet. Några få steg från stället stod en person, som med korslagda armar och uppdragen, kring ansigtet tätt sluten kappkrage, under ceremonien alltjemnt haft sin plats vid den närmaste pelaren. I det ögonblick Arabella sjönk till golfvet, störtade denne fram, undansköt den guldsmidde brudgummen, tog den afsvimmade på sina armar och bar henne genom folkmängden, som villigt gaf vika åt båda sidor och lemnade en trång öppning, hvilken snart åter tillslöts, tätare än förut, efter den gående, under det att trängslen vid dörren tilltog. Utkommen satte baronen sig på en grafsten, och omslöt den sanslösa Arabella så godt han kunde med sin kappa, för att skydda henne för kölden. Djupt mörker herrskade omkring dem, och dystra, melankoliska toner från kyrkan, afbrutna af stormen, läto litet emellanåt höra sig. Kalla droppar från de närstående, af vinden skakade träden nedföllo på baronens hatt. Då föll det honom in, att låta Arabellas ansigte uppfriskas deraf. Han böjde sig tillbaka och blottade hennes ansigte, hvaröfver han hittills skyddande lutat sig. Det kyliga vattnet och den friska kalla aftonluften for svalkande öfver den svimmades kinder, mun och panna, och återväckte henne snart till medvetande. De fängslade lifsandarne återtogo småningom sin verksamhet. «Hvar är jag?» hviskade hon helt sakta, och då baronen dröjde att svara, tillade hon hastigt, i det hon lät sin hand lätt glida öfver hans ansigte. »Ah! – jag vet – jag vet – men jag måste dit tillbaka – till honom – för mig dit!» «Det är omöjligt,» svarade baronen; folket har trängt sig åt alla dörrar.
Gr. v. Fersen har, till försvar för fabriks* bränningen, erinrat om den fördel, som kunde tillskyndas landet derigenom, att productionen såsom sprit inginge i verldshandeln. Jag har någon erfarenhet i detta ämne och skall i enskild väg lemna anvisning på bevisen för hvad jag säger. Jag känner ett konstbränneri inom Östergöthland i Wifolka härad, Tveta socken, der två pistoriska verk tillverkade allt, hvad de kunde. I brist på förmånlig afsättning inom landet föll ägaren på den tanken att tillverka spiit och skicka utomlands. Ilan rådgjorde med en Gen.- Consul Westin från Rio Janeiro, som var här i Sverige. Denne trodde, alt en expedition af denna vara skulle vara lönande, i följd hvaraf ett betydligt qvantum sprit afsändes till Rio Janeiro. Resultatet befanns likväl på intet vis vara förmånligt. Jag har äfven hört, att Gr. Wirse'n från sitt bränneri en gång företagit samma försök med lika olycklig utgång. Mig synes klart, att i concurrens mäste Sverige stå efter brännerierna i Danmark, Polen och Preussen. Slutligen ber jag att få till Gr. v. Fersen och andra ledamöter, hvilka yttrat farhågor, huru vi skola komma från detta ämne, försäkra, att jag ej delar denna farhåga. Fä vi blott betänk, tillbaka, nog skola vi rätta det och komma tillslut. Jag får äfven förena mig i hvad Gr. Horn framställt och anhåller, att Utsk. ville eftersinna, om icke i den hemställan till Konungen om beifrande vid landshöfdinge-embetena af brott emot brännvinsförfattningen äfven borde intagas, hvad Gr. Horn föreslagit, att det må vara hvar och en tillåtet, men rotmästaren inom socknen särskildt ålagdt, att göra sådana förbrytelser anhängiga vid kyrkorådet, på det att en föregående åtgärd må kunna äga rum före inkallelsen till landshöfdinge-embetet, emedan den större aflägsenheteu 9 IT, aG lol Den 9 Juli f. m. dit, än till häradsrätten, i sjelfva verket gör påföljden af inkallelsen svårare. Hr af Ekenstam, Isr.:
gärna afsta första platsen åt denna andra, må han ej frukta, hon sltdl ej vara svartsjiik. Riddaren stöter henne åter med hårda ord ifrån sig, men hon låter icke afvisa sig, och det slutar med att hans ögon öponas, när hon dör i sin uppoffring för honom. Det är en karlek, soin kan fördraga allt, äfven nHr den ingenting hoppas för egen del. Denna vackra saga är vemodsfull som lifvet själft. Den trumpne riddarens fasa för flickans syndiga begär i hans tanke tar all kärlek form af synd - ' hennes trogna vasalltjänst under denna hårda herres brutala snäsor, höra till dessa tragiska blindbocks-lekar, som genomgå lifvet, dar slumpens maskerad så ofta förkläder vänner till ovänner, ovänner till vänner. Tragisk är tonen också i de flesta af de öfriga berättelserna. Motivet af kärlek, som får lida för sin liangifna trohet, upprepas dock alltför ofta. I de nordiska historierna ar det ganska nära be-, slaktade ämnen som behandlas. Torvid Ulfssolzs saga handlar om en ädel kvinnas kärleksuppoffring, val beriittad afven den. Hon följer den älskade, fastän han ä r misstänkt som brottsling. Nergeir jarls hustru är också godt framställd, men har något för mycket af den inedeltidsartade roinantiska uppoffringen i sitt ämne för a t t verka fullt natiirtroget so111 nordisk saga. Också i Sngm om jzmgfm IZima finner man för mbnga moderna drag af vek kvinligiiet för a t t rätt tio på, a t t händelsens romantik i den forimordiska dräkten ar verklighetstrogen. För öfrigt ä r här idén förtriift ' ligt fiiunen. Väpnaren, hvilken anser sig för ringa för jungfriin, ar oviss om sin karlek och vill aflocka henne bekännelsen. Han bertittar henne sagor om kärleksstarka kvinnor, ochhon ger ej med ott ord tillkanna, att hon förstitt och sympatiserat nied dessa kvinnor. X e n när liandliiigeiis stiiiid komineim, dör hon för honom.
De deremot gjorda anmärkningar innehålla hufvudsakligen: l:o att det vore betänkligt, om byggnads-skyldigheten skulle bestämmas efter rösträttighet vid sockenstämma, emedan brukare och arrendatorer för sina hemman, i många fall, då skulle derifrån befrias, om nemligen egaren inom socknen bor; 2:o att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet icke egt rättighet, att, utan i förening med Lag-utskottet, föreslå ifrågavarande lagförändring eller förklaring; 3:o att det numera vore för sent att framställa det ifrågavarande yrkandet, sedan skol - 44 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 114. byggnader i de flesta socknar redan äro uppförda utan bidrag af de i betänkandet oraförmälde privilegierade jordegare, samt äfven orättvist att dymedelst bereda en förmån åt de socknar, som varit försumliga i fullgörandet af sitt åliggande i detta hänseende, framför dem, som skyndat att rätta sig efter lagens föreskrift, samt att det icke eller vore rätt att föranleda hos de sednare några ersättnings-anspråk, innebärande frön till tvister sockneboer emellan; 4:o att uti berörde tillstyrkande ordet ”lägenheter” blifvit uteglömdt, hvadan det i sitt nuvarande skick ansetts tvetydigt och lätt ledande till missförstånd.” I anledning häraf får Utskottet anföra: l:o att hemmanens deltagande uti de ifrågavarande skyldigheterna, efter Utskottets förslag, kommer att ega rum äfven i de fall, att de äro utarrenderade och att egaren bor inom församlingen, ty om egaren röstar för dem, så svarar han, enligt gällande föreskrifter, äfven för de dem åliggande besvär och, i den händelse att han är genom kontrakt eller eljest derifrån fritagen, i hans ställe brukaren eller arrendatoren. Samma förhållande är med dagsverksskyldigheten, som utgöres efter matlag, att den ej heller förändrats uti berörde fall.
Om således en Statsdepartementschef, på sätt jag föreställt mig, någon gång underlåtit att hos Konungen eller Regering föredraga ett till honom inkommet ärende, hvilket bordt der föredragas och genom Konungens eller Regeringens beslut afhjelpas, men i stället på egen hand vidtagit deruti någon åtgärd, hvartill han saknat behörighet; om han försummat att i sin Expedition låta föra ordentliga diarier, eller i dem hålla fullständiga och sanningsenliga anteckningar öfver målens handläggning; om han uraktlåtit vården af handlingar, försummat att tillhålla underhafvande tjenstemän till deras skyldigheters fullgörande eller i förmanskapets utöfning emot dem felat 0. s. v.; så kan ingenting deraf beifras inför Riksrätt; och likväl finnes ej heller någon annan domstol, som dermed kan befatta sig. Den enda, oin hvars anlitande fråga härvid kunde uppstå, vore Kantslirätten, såsom tillförordnad genom den författning, hvilken i allmänhet bestämmer tjensteförhållanden och åligganden för de till Konungens Kantsli hörande embetsoch tjenstemän. Denna författning (Kantsliordningen) inskränker dock alla sina föreskrifter till underordnade, och kan ej lämpas på Statsrådets Ledamöter; hvarföre ej heller den domstol, Kantslirätten, hvilken äger upptaga de mot Kantsliordningen begångna fel, kan hafva att befatta sig med embetsfel af Statsrådets Ledamöter. Äfven i dessa mål skulle jag anse det olämpligt att omedelbarligen anlita Högsta Domstolen. Det torde vara Svea Hofrätt, som bör komma i fråga; och två afdelningar deraf skulle äfven i dessa, tvifvelsutan ganska sällsynta fall kunna användas. Att tillämpningen deraf på Högsta Domstolen skulle få en större utsträckning, än i enlighet med hvad redan är stadgadt, vöre af andra skäl säkerligen icke rådligt. Jag åberopar derom, hvad redan här ofvan är yttradt. — 96 — Slutligen kommer jag till frågan om forum för åtal emot II. S. Justitiä-Ombudsman.
Ofta nog har det till och med inträffat, att arrendator, hvilken sålunda, med begagnande af sin optionsrätt, fått arrendet förlängdt, derefter öfverlåtit detsamma åt annan person mot betydlig Kongl. ilajHs Nåd. Proposition N:o 68- 3 mellangift, utgörande en lämplig mätare på Kronans förlust af den städja, sorn i annat fall skulle kunnat vid arrende-auktion utfästas. Under det Konung och Ständer sålunda, till förmån för arrendatorerna, och utan några motsvarande förbindelser å deras sida afstått den vinst för Staten, som en fri täflan om arrendena skulle erbjuda, har det allt mera visat sig, att den ofvannämnde nu 60-åriga författningen, som bestämmer krono-arrendens varaktighet till 30 år, icke står tillsammans med Kronans rätt att af sina fastigheter bekomma en, i förhållande till deras värde, skälig och tillbörlig inkomst. Dels har nemligen stadgandet om den långa arrendetiden förlorat en del af sin grund derigenom, att odlaren numera, till följd af förbättrade jordbruksmethoder, kan för nedlagda mödor och kostnader påräkna snabbare godtgörelse, än förr varit fallet; dels föranleda ökade penninge-tillgångar och lättade kommunikationer, med flera samverkande orsaker, dertill, att fastighetsvärdena i allmänhet stiga hastigare nu, än förr, att det vid början af en 30-årig arrendetid åtagna arrende utgör mot slutet af denna tid en vida ringare procent af egendomens afkastning, och att Kronan således lider förlust genom sina fastigheters bortarrenderande på en sådan, alltför lång tid, hvilken följaktligen, från synpunkten af ett skäligt interesse för Statens inkomster, påkallar någon inskränkning, till närmare likhet äfven med hvad i arrende-aftal mellan enskilda personer torde i allmänhet betingas. Det är på nu anförda skäl, för Kronan önskligt och angeläget att äfven kunna, något oftare än hittills, komma i tillfälle till betingande af de högre arrenden, till hvilka egendomarnes förbättring och stegrade fastighetsvärden kunna föranleda.
A, Om Bankens närvarande ställning samt bestämmande af förhållandet emellan Bankens Sedlar och Silfvermynt. N;o 22 Litt B, Om uppköp och invexling af myntbara metaller samt framdeles utvexling af reelt mynt. C, Om RiksgäldsContoirets ställning och inlösen af dess CreditSedlar. N:o 24 Litt. D, Om Statsverkets förhållande till Banken. N:o 25 Litt E, om sättet för bestridande af de penninge anslag till allmänna arbeten och företag, hvilka Ständeme kunna vid den. na Riksdag finna skäligt besluta, samt hvad, som möjligen kan brista i de tillgångar som kunna utses till fond för mindre Creditivet. N:o 26, Litt. F, Om BancoDiscontens Lane. rörelse och de omständigheter rörande densamma, hvilka ansetts ega sammanhang med Allmänna FinanceRegleringen. N;o 27, Litt. G, Om Bankens utlåningar å Guld och Silfver, metaller eller andra varor. N:o 28 Litt. H, Om Fastighets och Odlings. Lån. N:o 29 Litt. I, Om Creditivanslagen för JernContoiretoch ManufacturDisconten. N:o 30 Litt. K, Om en föreslagen Hypothekslnrättning för Fastigheters beläning. Prof. Utdr. d. 19 Julii 1825. Utlåtandet N:o 25 Litt E, förkastades*. N:o 30 Litt. K, bifölls. De öfrige återremitterades. Frän Hederv BondeStändet. S. D. Vid föredragning af Statsoch BancoUtskottens Betänkande N:o 31, i anledning af Kongl. Majrrs Nådiga skrifvelse, rörande Inrättning af ett HandelsLåne-Contoir i Götheborg, beslöt BondeStändet, att med hufvudsakiigt yttrande i detta ämne innehålla, intill dess det blifvit af Riksens Ständer afgjordt, huruvida, såsom Utskotten föreslagit, en särskild afdelning af BancoDisconten kommer att till Götheborg förflyttas.
Scen III. DE FORRE. VITTNET. VITTNET. ber sina klienter vara välkomna tillbaka i morgon. MARGIT. Fogatens mottagning är slut för i dag, och han Fogaten väntar mig: Säg honom att jag är här! VITTNET aktningslöst. rummet här bredvid! Det är en annan sak! Vår god och stig in i MARGIT. Hvarför icke i detta rum? VITTNET dröjande. Derför att det skall skuras. QVINNAN går. Hvilket sällskap, hvilket näste! LAGMANSKAN. jag icke min fot. Nu tvår jag mina händer och i detta hus sätter Hvadan detta föraktfulla beteende? Fru lagmanska! Hvad tänker ni om mig? LAGMANSKAN. varelse! Jag känner er inte mera; ni är en föraktlig MARGIT. mig fri. Ni vet då icke att jag är fri? Lagen har gjort LAGMANSKAN. väl en lös qvinna! Och det är ni! Ni har frihet att besöka hvilken man ni vill, ja! MARGIT. En fri qvinna har jag aldrig hört talas om, men ni också besöker, fastän ni icke är fri! Vet ni icke att lagen upplöst mitt äktenskap? LAGMANSKAN. Ni känner icke mitt ärende till denne man, som kan befria en olycklig make från en dålig qvinna! MARGIT. Lagen kan icke upplösa det oupplösliga, men den den svagare; och lagen är en brottsling som ställer som stiftat lagen! Då är lagen en stackare som icke kan skydda sig på den starkares sida; men det är också de starkare, LAGMANSKAN. Jag kan icke svara er, men jag kan gå min väg! (Går.) sanningen! Säg: fly, fru lagmanska, så kommer ni nära Scen IV. MARGIT. VITTNET. VITTNET förtroligt. Stig hu in här bredvid, så kommer snart fogaten! MARGIT. Jag tycker inte om detta! VITTNET. när det är en sådan guldfogel som fogaten. MARGIT. Åh, se så! Det var inte värdt att vara nödbjuden, Jag förstår inte ett ord af hvad ni sade. VITTNET. Guldfogel, sad' jag! Stig på, stig på! MARGIT betraktar honom forskande.
Directionen ansett sig med skyldig rättvisa böra omnämna flera af de begge sednaste DiscontRevisionerne erhållna nyttiga tillstyrkanden, ehuru rörande ämnen, i afseende på hvilka Directionen redan förut vidtagit åtgärder, syftande att afhjelpa de anmärkta olägenheterna; och vid den berättelse, som kommer att afgifvas vid förestående DiscontRevision den i Mars, skall bifogas en fullständig utredning, som visar, att förlusterne på Discontrörelsen i sjelfva verket äro mindre, än man tyckes tro; ty, oaktadt allt hvad som med mer eller mindre skäl kunnat anmärkas vid fordna utlåningar, och hvarför jag icke hvarken tror mig berättigad eller äger vilja alt kasta någon förebråelse på förra Styrelsen, emedan erfarenheten måste köpas och det dessutom, vid förvaltningen afen sådan lån-anstalt sorn denna, ofta erfordras en stränghet vid ansökningarnes pröfning, hvartill icke hos alla personer finnes mod; — men oaktadt allt detta, säger jag, utgör förlusten på 17 år icke mycket öfver 200,000 R:dr, och detta är dock icke så förfärande. Emellertid är det för tidigt att nu diseutera denna del af ämnet; ty min motion åsyftar endast, att granskningen af sjelfva räkenskaperna måtte, lika med alla Kronans räkenskaper, öfverlemnas åt KammarRätten, utan någon inskränkning i R. St:s Revisorers rätt att granska förvaltningsåtgärderna. Den 7 Februarii f. ra. Frih. Boye, Ludv.: Jag har med uppmärksamhet åhört hegge de siste talarne och dervid trott mig finna, att någon motsägelse dem emellan icke äger rum. Det förefaller mig nemligen, att Gr. Cronhjelm motsagt, hvad Hr Rosenblad ej begärt, och att Hr Rosenblad begärt, hvad Gr. Cronhjelm åcke uppfattat. Måhända skulle Utsk. blifva bättre i tillfälle att fälla sitt omdöme öfver motionen, om Hr Rosenblad bestämdare uppdrog linien för KainmarRättens gransknlngsrätt. Ty så angeläget det är, att R.