Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot anser jag det vara af vigt, all åt det stadgande, som finnes i Bevillnrs-författningen, gifva en sä klar lydelse, att icke, såsom nu är händelsen, en beskattnings-myndighet tolkar detta stadgande på ett sätt, och en annan på ett annat. Nu har det visat sig, huruledes Pröfnings-Komitéen i Stockholms län tolkat ifrågavande § alldeles i motsats mot dels Taxeriugs-Komitéerua, dels den högre myndighet, dit besvären blifvit ingifna, nemi. K. Kammar-R:n. Jag vet äfven, att de Skånska auktoriteterna och nominativa Laudshöfdinge-embetet i Malmöhus län, enl. de underrättelser jag i dag erhållit, tolkat nämnde § på det sätt, som majoriteten inom K. Kammar R:n gjort. Detta förhållande måtte således ådagalägga, att ett förtydligande af meningen är af behofvet verkligen päkalladt. Jag tilltror mig icke, att här Ben ? i Maj e. tn. framställa något förslag (ill förändrad redaktion, utan önskar att denna punkt, i sammanhang med de §§, der den ifrågavar.-de meningen ytterligare finnes inryckt, måtte till Bevilln.Utsk. varda återremitterad, på det att Utsk. måtte inlägga den lydelse i §:s ord, att vederbönde besk attil i ngs-myndighe ter icke vidare få anledn. alt tvista om sjelfva tillämpningen, så att af de skattskyldige, den ene blir taxerad efter den enä beskattningsgrunden, och den andre efter en annan. Gr. Björnstjerna: Jag är förekommen af Gr. af Ugglas. Lika med honom motsätter jag mig den af Hr Printzensköld begärda återremissen, dels emedan Hr Printzensköld sjelf medgifvit, att han icke kan upgifva något förslag till förändrad redaktion af ifrågavar:de g, dels då jag för egen del finnér §:n vara fullkomligt tydlig, synnerligast nu, sedan Hr Printzensköld uplyst, att den möjliga osäkerheten blifvit genom K. Kammar-R:ns utslag håfven.
St. sjelfva öfverlemna författningen till K. M. och begära K. M:s åtgörande för densammas utfärdande till allm. efterrättelse. Val hafva föregående Ständer låtit genom sina fullmägtige öfverlemna dessa reglementen; men orsaken dertill var uttryckligen den, att Ständerna sjelfva, före deras åtskiljande, icke medhunno, hvad sorn borde föregå öfverlenmandet. Man säger, att ordalagen i den föreslagna skrifvelsen gifva anledn. till den tydning, som vore afsigten att åt Konungen uppdraga en rättighet, som icke är honom i grundlagen medgifven. Häri uppgifves den egentliga stridsorsaken. För min del har jag i sanning icke känt mig uppskrämd hvarken af motionen eller af Utsk:s oskyldiga betänk, deröfver; men jag erfor i sanning någon farhåga, då jag inhemtade de stränga anmärk n:r, hvarmed saken behandlades i det allmänna, och det var någon tid, som jag verkligen var tvehågsen, huruvida icke någon våda var å bane. Men detta liar fört mig lill en noga undersökning af förhållandet, och denna har fullkomligt lugnat mig samt öfvertygat mig, att den tanka, hvarmed jag först betraktade saken, vardén rätta. Man har i afseende å redactionen funnit den mellanmening mindre passande, hvarigenom den underd. begäran skulle komma att Den 4 Maj £ m - uttryckas, det den endast hade afseende å sådana stadganden uti den ifrägavar. författningen, hvilka icke finnas stridande emot redan befintlig lag. Man har altså velat, att ordalagen borde blifva sådana, att derigenom framställdes den positiva förutsättning, att reglementet, till alla delar öfverensstämmer med i83o års banklag; men nu är verkliga förhållandet icke sådant, ty stadgandet t. ex. i afseende å grundfonden quadrerar icke till 4 § i banklagen.
Protocoll hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stochholms Slott den 22 Februarii 1834. Närvarande: Hans Excellence Justitia Stals-Ministern Herr Grefve Rosenblad, Hans Excellence Stats-Mimslern för Utrikes Ärendena Herr Gref ve af Wetterstedt; Stals-Råden: Hans Excellence Herr Grefve Mörner, Hans Excellence Herr Grefve Lagerbjelke, Hans Excellence Herr Grefve Löwenhielm, Herr Grefve Adelsvärd, Friherre Åkerhjelm, Poppius, Undertecknad Hof-Canceller. Undertecknad Hof-Canceller uppläste en, på Nådig befallning, författad skrifvelse till Rikets Ständer om valet'af ett hemligt Utskott; och täcktes Kongl. Majit, uppå Stals-Rådets underdåniga tillstyrkande, samma skrifvelse, sådan den vid detta Protocoll finnes bilagd, i Nåder gilla, samt befalla, att den, af undertecknad Hof-Canceller confrasignerad, skulle, på vanfi"t sätt, till Rikets Ständer ofverlenrnas. Ut supra. 0 In fidem D. v. Schulzenheim, Kongl. Maj.-ts Nådiga. Proposition N.o 42' Nio 42. Ankom i afskr. till Exp.-Utsk. den i3 Mars kl. tr f. m. KONGL.
— De hvitrappade, af tiden illa medfarna väggarne blicka ned på dig så allvarsamt. Det är som ville de säga dig ett välkommen, som ville de bringa dig en fridshälsning, du, som kommer därutifrån stora världens jäkt och äflan. Vi gå uppför den smala gången fram till det lilla koret med dess trånga altarrund och gamla konstlösa altartafla, föreställande nattvarden. Där på höger hand ser du predikstolen — \ ej som i nutidens tempel konstnärligt snidad och arbetad, utan enkel och anspråkslös som kyrkan själf. Och bänkarne — ja, bekvämlighet sakna de helt och hållet med sina raka ryggar och så trånga och smala som de äro till! Du finner, att allt är mycket ålderdomligt och primitivt. — Och däruppe har du orgel IDUN 1897 läktarn med den lilla orgeln; denna sistnämnda i stil med allt det öfriga, den har ingalunda de nutida instrumentens mjuka, vackra, fylliga ton. — Men allt detta gamla, bristfälliga, det har något säreget med sig — i synnerhet när man vuxit upp därvid, när det är sammanväfdt med alla ens skönaste barndomsoch ungdomsminnen. Hit har man kommit söndag efter söndag och lyssnat till ordet och deltagit i psalmsången — vid detta altare böjde man första gången knä i gråt och böner. — A c k, du skulle se vår kyrka, då barnen » gå f r a m », som det heter — det är något af det vackraste och ljufvaste jag vet !- Då äro väggarne behängda med eklöfskransar, pelarne omvirade med grönt, predikstolen höljd af blommor — - syrenklasar dofta i fönstren och liljekonvaljekvistar äro satta här och hvar i bänkarne. Och så hela altaret täckt af blommande krukväxter — den gamla taflan synes ej för e n mängd af ljusröda geranier, blodröda fuchsior, hvita pelargonier. Och så de unga där rundt kring altaret i allvarsdräkt, själfva fagra vårblomster — hela den högtidliga stillheten, de uppfordrande frågorna, de bäfvande svaren — du skall se och höra det allt, jag tror icke ditt öga blefve torrt därvid.
Ull-diskonten anvisade kreditiv funnes erforderliga, har Kongl. Majit, vid slutlig föredragning af ärendet, den 18 Juni 1864, låtit utfärda nådig Kungörelse om Ull-diskontens upphörande, samt, i afseende å dispositionen af Ull-diskont-fondens till omkring 18,000 Ridr beräknade behållning, och med hänsigt till förut lemnade tillskott till denna fond för underhållandet af Inrättningens verksamhet, förordnat, att 9,000 Ridr deraf skulle till Manufaktur-diskontfonden öfverlemnas, för att i sammanhang dermed förvaltas och redovisas, och återstoden af behållningen öfverföras till de under Kommerse-kollegii förvaltning stående medel för manufakturernas befrämjande; hvarförutan förklarades, att det till Ull-diskont-fondens förstärkande dittills från Manufakturmedlen utbetalda årliga belopp af 1,800 Riksdaler icke borde vidare utgå. 102:o af den 17 Oktober 1863, angående ändring i författningarne, rörande handelsoch näringsrätt samt om upphäfvande af vissa delar utaf Handels-balken. (132.) Sedan i anledning häraf Kommerse-kollegium erhållit nådig befallning att med underdånigt — 23 — utlåtande och förslag i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma, samt Kollegium under den 27 Maj 1864 sådant förslag aflemna!, har Kongl. Maj:t, vid föredragning deraf, i sammanhang med åtskilliga andra härmed gemenskap egande frågor, under den 18 påföljande Juni låtit utfärda nådig Förordning angående utvidgad näringsfrihet, äfvensom, i följd af deri meddelade förändrade bestämmelser i fråga om burskap, nådig Kungörelse om upphörande af skyldigheten för skeppare att för idkande af utrikes sjöfart burskap förvärfva.
När hon nämnde Sverige, klack det till i bröstet på mig, ty som jag visste, att hon varit i Sverige, väntade jag, att hon skulle säga någonting om det, men man kunde ju ej veta, om det skulle bli godt eller ondt. Jäg skulle ha velat taga madame Thé- nard på ärligt svenskt vis i hand och tacka henne därför, att hon talte så godt om mitt fosterland. — Glömmen ej Iduns skollofskoloni! Minsta bidrag emottagas taeksamt. Literatur. J e n n y Lind-Goldschmidt. Hennes tidigare lif och bana som dramatisk konstnär och sångerska 1820 — 1851. En minnesteckning utarbetad enligt dokument, bref, dagböcker m. m., samlade af prof. Otto Qoldschmidt, af Henry Scott, Holland och W. S. Bockstro. Med illustrationer och musikbilaga. Svensk upplaga, ntgifven af J. B. Spilhammar. Två delar. Stockholm, P. A. Norstedt &amp; Söners förlag. Denna omfattande konstnärsbiografi, af hvilken vi nyligen voro i tillfälle att meddela ett intressant utdrag, är nu tillgänglig i svensk, engelsk och tysk upplaga. Denna omständighet vittnar tydligt nog därom, att det minne, åt hvilket boken är egnad, ej är något särskildt folks egendom, utan snart sagdt i lika mån tillhör hela den bildade världen. Huru det gick till att Jenny Lind öfverallt band alla med förtrollningen af sin sång — däröfver sprides ett förklarande ljus af detta arbete, som är omsorgsfullt sammanfogadt af autentiska dokument och redigeradt med diplomatisk noggrannhet. Ur alla samtida uttalanden, märkvärdigt samstämmiga för att vara framkomna under olika omständigheter och på olika orter, framlyser det, att det som gaf åt Jenny Lind hennes underbara makt öfver hjärtan och känslor var icke sä mycket en af naturen härlig och till fin konstnärlighet uppodlad stämma som icke i ännu högre grad en personlighet, som i hennes konst återgafs liksom i ett spegelglas, — en personlighet, som var af naturen så skär och intagande, att hon i användningen af sin konst blott behöfde vara naturlig för att vara stor. Jenny Lind var sångerska af natur och skådespelerska af natur, och det sades om henne, att om hon icke hade varit den största sångerska, skulle hon varit den största skådespelerska.
Kastar man nu, från nutidens historiska synpunkt, en blick på den ställning, hvaruti de europeiska samhällena och vårt eget befinna sig, så bör det väl icke kunna undfalla någon, att inom dessa samhällen har under en lång följd af år utbildat sig ett sjelfsvåld, en missaktning för lag, en lust att motsätta sig hvarje myndighet, med ett ord en uprors-auda, hvilken, om den icke snart motverkas och efter hand ombildas genom en allvarlig riktning till gudsfruktan, icke kan undgå att öfver samhällena nedkalla Guds straffdomar. — Det är den barmhertige Gudens faderskärlek som, för att om möjligt afvända de öfverhängande straffdomarna, nu inom detta, såväl som Europas flesta samhällen, framkallat en väckelse till andeligt lif, måhända mera omfattande, mera kraftig än någonsin till - Den 31 Oktober (. m. 261 fdrene, tilläfventyrs just derföre, att menskligheten näppeligen förut någonsin torde hafva befunnit sig i eu sådan sedlig förnedring, sorn den närv:de, om ej vid början af vår ntiv:de tideräkning. — Väl de folk, som ödmjukt och tacksamt emottaga dessa den Allsmäktiges nådekallelser, och viii dem, som förstå Hans varningar; de, och endast de skola undgå eller vinna lindring i de lidanden, som icke länge torde dröja att öfverväldiga den adalina kristenheten. Aningen om hvad som stundar, genomilar i denna stund Europas folk och deras ögon vända sig ängsligt emot eu enda man, på hvilkens lif verldens lugn i denna stund anses bero. Hvilken djup förnedring för de kristna folken, hvilket ovedersägligt bevis på andelig tillintetgörelse. — År då Allmaktens Herre icke mera Herre öfver jordens folk, eller hvarföre söka vi icke mera hjelp och tröst hos honom? Måtte alltså vi förstå hvad tidens tecken antyda, och icke genom otrohet och förstockelse skjuta ifrån oss de medel till frälsning, som oss erbjudas. Vårt folk liar derförutan framför alla andra åtnjutit den stora fördelen att få Ijuscl, om jag så må säga, för intet.
Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra Öfver efterlefnaden af allt hvad i denna Författning stadgadt blifvit, hålla allvarlig hand; och skall det ovilkorligen åligga KronoStadsoch Polis-betjente samt andre vederbörligen förordnade personer att förbrytelser deremot på det alfvarsammaste beifra, egande derförutan alla och en hvar rättighet att förbrytelser emot denna Författning angifva och åtala, undantagande barn emot föräldrar samt tjenstehjon, under den tid, de i tjensten äro, emot husbondfolk; men rättighet att, så i släderne, som på landet, anställa visitation och göra beslag tillkommer endast Kronofogdar, Landsoch Stads-Fiscaler , Länsmän samt andre af Justitiae-Canzlers-Embetet eller Kongl. Maj:ts Befallningshafvande förordnade personer, äfvensom Polisoch Slads-betjente i städerne, hvar och en inom sitt district, så vida ej, hvad Kronofogdar och Länsmän beträffar, desse, genom Kongl. Majits Befallningshafvande, efter hos Kongl. Majit föregången underdånig anmälan, blifvit auctoriserade att anställa visitation äfven utom deras district. Då beslag göres, skall det ske i två tillkallade vittnens närvaro, och efter det bränvins-brännings-redskapens egare eller, i dennes frånvaro, hans på stället varande ombud, eller någon af hans husfolk, derom blifvit tillsagd; åliggande det nämnde publike betjente att, enär förbrytelser hos dem af andra angifvas, målen lagligen instämma och uLföra, dock på angifvarens äfventyr och ansvar, om angifvelsen saknar grund eller anledning, eller diktad är.
M. att förfoga på sätt K. M. lämpligast finner. Detta har varit afdelmns åsigt och den delas äfven af Utsk., hvilket synes deraf, att ingen person har emot den underd. skrifvelsens aflålande reserverat sig. På dessa skäl anhåller jag örn Hr Frih. o. Landtm:s propos. till bifall å denna punkt. Hr Printzensköld: Jag finner af premisserna i Utsk:s betänk. hvilka Hr von Troil nu har upläst, sådana skäl emot saken, att det icke kan annat än väcka min förundran, huru man det oak - Den 5 Juli e. m. 355 ladt velat tillstyrka 11. St. att ingå lili K. M. med den af Utsk. föreslagna underd. skrifvelsen. Kan Hr von Troli förneka att det icke ligger en motsägelse, att icke säga en ren löjlighet, deruti, att R. St., såsom motiv för deras framställning, öppet erkänna, det de finna högst betänkligt att uphäfva gällande stadgar, men icke desto mindre anhålla att K. M. skall taga saken i öfvervägande och derutinnan såsom Honom lämpligast synes besluta? Jag delar med Hr von Troil den öfvertygelsen att Konungens rådgifvare äro med så många ärenden öfverhopade, att de icke alltid kunna medhinna att särskåda gällande författningar för att upsöka möjligheten af nyttiga förändringar. Om nu dessa rådgifvare saknat tid och rådrum att fästa upmärksamhelen på detta ärende, hvartill de haft en serskildt anledn., enär K. M. sjelf i nådig propos. vid sisth riksdag föreslog just det, som StatsUtsk. nu likväl funnit betänkligt att tillstyrka, så står deremot en hvar Landslnge fritt, om han dertill finner sig befogad, att derom hos K. M. göra framställning då saken också kommer i gång och då vederbönde blifva i tillfälle att höras och K. M. att derefter göra just hvad R. St. här skulle begära alt Han måtte göra. Jag tror att man skall förgäfves söka vederlägga min åsigt, att man här i oträngt mål vill falla K.
Såsom kokrum får beräknas två kannor för hvarje bränvinspanna om 40 kannors rymd och derunder, samt tre kannor, dä pannerymden öfverstiger 40 kannor. Egare af ätlicks-fabriker må icke tillåtas att, oberoende af innehafvande jord och utan afgift, begagna bränvinsbrännings-redskap till åstadkommande af så kallad förbränna. §. 5 Innehafvare eller brukare af tvänne eller flera hemman, hemmansdelar eller lägenheter, sorn till bran vinsbränning berättigade gro, och af innehafvarens folk och dragare skötas, vare öppet lemnadt alt, så vida hemmanet, hemmansdelen eller lägenheten är försedd med egen ladugård, der utfodring sker, på hvardera af dessa egendomar idka bränvinsbränning med så stor panna, som emot jordvärdet svarar. Skulle åter innehafvare eller brukare af flera till bränvinsbränning berättigade hemman, hemmansdelar eller lägenheter, vilja på ett ställe utöfva bränvinstillverkningen för deras sammanslagne 814 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse t N.o 367. värde, vare sådant tillåtet, under vilkor, att ifrågavarande egendomar äro belägne inom en mils afstånd, ifrån åbyggnad till åbyggnad räknadt, ifrån det ställe, der bränvinsbränningen utöfvas, samt att pannerymden i intet fall får öfverstiga det i 4 §. bestämda maximi-belopp. Brän vinsbrännings-rättighet for jord å landet må icke i något fall förenas med bränvinsbränningsrätlighet för jord i städerne, eller efter sammanräknadt taxeringsvärde på ett ställe utöfvas. §• 6.
De Idoka skolmaiiiien och de goda borgame i M. och B. var det i alla hiindelser, som wsans phrases~ först omsatte idén i liandling, i det de iiiiderdinigst aphöllo Iios kongl. maj: t att f&amp; ii %digt tillståhd att lftta sina flickor gh i skola med pojkaine. Men cleiina begiiran var alltför djarf och besvarades darför med ett bleklagclt nej. : i: Vid lararemöten ocli flicksltolemöten liafva tic1 efter annan allte att. itininstone varliga röster liöj t sig för att tillfälle i n ~ ~ t beredas försöksvis upprätta en eller annan sainskola. n !ieii dessa enstaka röster hafva icke fatt niigot gensvar .. Icke heller liaf va (le viiltalip f öroïdeii vid huf viidstadens .diskussioiismöten, elium ställda nnder Iiagn af ansedda föreningar ocli stiindom atföljcla ' af ett uttalande vid yiksclagen, förmatt clrifva saniokoleiden afroin soiinds to things,. Vid debatten iiioin riksdagen förlidenvh, röralicle en motion om förhöjning af kongl. nixj: ts proposition till anslag %t flickskolor~~a, yttrade dkvaraiicle ecklesi8stikministern sitt bifall till densamina pk grand ' &amp; r a, att jt ' fvil~osti~are II^ u~zderstödde de separata jeickskoloma, desto mera a$a9sm&amp; d e m - mÖjliigheten af smaskolo~s upprttkafide. En samskola, Praktiska arbetsskol&amp; för barn ocli ungdomr i 232 Stockholm, liar visserligen under nigra Yr hugnats ined ett krligt anslag at 5,000 kr., men beviljandet dämt torde icke ha afsett, att främja samslcoleiddens utveckling, iitsn snarare försöket att i ilen lärda skolan införa Iiandslöjd (triislöjd). Anslaget har också under nigra år utgAtt friin kongl.
Tillerkändes åter Styrelsen, i dessa såsom andra befordringsfrågor, nödig pröfningsrätt, så kunde de, som önskade från Indragningsstaten blifva förflyttade på den ordinarie staten, icke annorlunda betraktas, än andra tjenstsökande. De vore följaktligen, likasom desse, oförhindrade att, i hvarje särskildt fall, då de icke åtnöjdes med Kongl. GeneralTullstyrelsens beslut i fråga om en tjensts tillsättande, deröfver, i den ordning § 12 af förrberörda Instruktion stadgar, sig besvära; hvarföre och då den i förevarande punkt jemväl upprepade klagan öfver lediga tjensters underlåtna kungörande lämpligen borde behandlas i sammanhang med första klagopunkten, jag ansåg vidare yttrande eller åtgärd af denna punkts innehåll icke påkallas. Klagomålen i de öfriga punkterna af merberörda anklagelseskrift fann jag deremot vara i nedannämnda hänseenden befogade: Beträffande första punkten, eller Malmros' klagan deröfver, att lediga tjenster vid Tullverket tillsattes utan föregången ansökningstid och anslag, borde först i sammanhang dermed tagas i betraktande den af klaganden åberopade § 6 af ofvanomförmälda Instruktion för Kongl. GeneralTullstyrelsen, i hvad denna § rörer tjensters tillsättande.
Detta är naturligtvis icke så att förstå, att de, med berådt mod och vett och vilja, skada sina barn. Hvilka föräldrar vilja väl göra det? De tro säkerligen sjelfva och vilja - tro, att det endast är barnets bästa de befrämja, då de tvinga det in på den bana, som de anse bäst och fördelaktigast, men detta är kortsynt och egenmäktigt och hamnar sig oftast grymt på barnen. Studeren derför noga edra barn, och der I finnen bestämda anlag i någon viss riktning, försöken af alla edra krafter att förhjelpa dem till en grundlig utveckling, tvingen dem aldrig in på något arbete eller yrke, som tyckes dem rent af motbjudande, ty det gamla ordspråket: » den hunden, som jagas till skogs, biter icke många harar » eger säkerligen sin riktighet. Allt detta gäller naturligtvis endast någorPorträttet är skuret af hr Gunnar Forsell efter lunda försigkomna barn; till en viss tid en fotografi af hoffotogr. Selma Jabobsson. måste ju hvarje barn tillhållas att sköta just de arbeten, som äro dem förelagda. För de mindre barnen gäller det ej så mycket, hvad de arbeta, der är hufvudsaken, Hvad skall min pojke blifva? att de vänja sig vid ett regelbundet och pligttroget arbete. Det är derför egentligen först i de åren, let finnes få ämnen, hvari så mycket blifvit taladt och skrifvet, som just frå- då lefnadsbana bör väljas, som vi måste gan om barnuppfostran. Men ser man sig taga hänsyn till barnens egna önskningar, omkring med en smula uppmärksamhet, får smak och fallenheter. man esomoftast intrycket af, att alla dessa Kunde föräldrar af alla samhällsklasser råd, alla dessa lärdomar förklingat för döfva riktigt den konsten att framlocka och utöron, att ingen lyssnat till de varnande roveckla sina barns olika, stundom slumrande pen, att de, som hafva sig barnens uppanlag, så skulle vi hafva flere konstnärer, fostran anförtrodd, taga den saken ganska lätt flere skalder, skickligare läkare, prester, emoch dervid hvarken nedlägga tid eller möda. betsmän, ja, dugligare arbetare.
Om denna motion icke blifvit väckt, hade det vid det förhållande, Hr Fåhraeus omnämnt, varit det alldra bästa, emedan raan eger grundad ani. att det åsyftade ändamålet, eller att inrikes ångbåtstrafiken icke skall blifva besvärad med detta onus, ändock skall vinnas; men sedan frågan en gång blifvit väckt och om man medger att denna afgift är ett onus, så bör man icke bifalla Utsk:ts förslag, ty hvad har Utsk:t gjort? Jo, Utsk:t har ingått i polemik med Hr Wallenberg. Utslct säger att Hr Wallenberg haft orätt i upgiften att lotstaxan blifvit fördubblad för ångfartyg, emedan förhöjningen gäller alla fartyg. Vidare sä ger Utsk:t att beträffande den anmärkta förtidiga indragningen af fyrskeppet på Finngrundsbanken borde den ej klandras, emedan samtidigt ångfartyget Svea sprang läck i Kalmarsund till följd af drifis. Ytterligare ronde påståendet att lotsverket inrättat lotsplatser der sådana förut icke funnits eller varit af nöden påkallade, såsom t. ex. vid Kråkelund, uplyser Utsk;t att Kråkelund finnes uptaget i 1827 års lotsreglem. såsom ordinarie lotsplats. Slutligen hemställer Utsk:t att då derjemte ärendet f. n. är beroende af K. M:s afgörande, motionen må lemnäs utan afside. 185 7 öfverlemnades denna fråga till K. M:s behandling; det är nu 3 år sedan, och sedan dess har K. M. d. 4;de Maj 1858 utfärdat ny lotstaxa, soro förhöjer afgifterne med 50 proe. Het är naturligt att B. Star hafva ani. tro att denna fråga icke blifvit på sätt R. Strr önskat af K. M. afgjord, utan att på andra embetsverks framställning ett motsatt fall, mot hvad Ständerne önskat, inträffat. Det är helt annat, om man, på sätt Frih. Tersmeden anfört, anser någon åtgärd icke behöfvas, emedan det vore all sannolikhet att man snart skulle se en lycklig lösning af frågan. I en sådan fråga som ett önskningsmål ligger hög vigt på att motiverne stå i harmoni med R.