Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan med den talaren ingalunda förena mig derom, att tullbestämmelserna å qvantileten af varuarliklar utgöra de hufvudgrunder, som Konungen åsyftat; desse äro, efter min tanka, huruvida importförbuden skola ökas eller minskas, och i följd deraf en friare lagstiftning äga rum än tillförene. Nu har Utsk., långt ifrån att öka importförbudens antal, och sålunda derigenom förändra den propos., sorn Konungen i nåder framställt, tverlom minskat delta antal, och jag skulle derföre hemställa till den värde talaren, huruvida han kan, med fog af rättvisa, tillvita Utsk. att hafva förändrat de principer i verkställigheten af tulltaxans tillämpning, som Konungens propos. uttalar. Ett ytterligare skäl för oriktigheten af denna beskyllning hemtar jag derifrån, att den värde ledamoten sjelf framställt förslag till tullförhöjning å ett icke så ringa antal varuarliklar. Det är en subjectiv öfvertygelse hos den värde talaren, att dessa artiklar, och icke andra, fordra högre tullafgifler; det var en subjectiv öfvertygelse hos mig och Utsk:s majoritet, att delta antal vore för ringa, och dessa subjecliva öfvertygelser tror jag kunna qvitta med hvarandra. Skulle man vilja gå derhän, att anse sjelfva tullbestämmelserne vara de hufvudgrunder, som Konungen åsyftat, så öfverlemnar jag till den värde talaren, om det väl kan sägas, att Utsk. förändrat de hufvudgrunder, som Konungen åsyftat, då det inskränkt sitt förslag till ändring i tullbestämmelserne till endast J af det antal artiklar, som taxan innehåller. Ett ytterligare bevis derpå, alt man alldeles icke kan hänföra hufvudgrunderna^ dit, som Gr.
» Nå, hur står det till i dag? » sade han, gick fram och satte sig bredvid Emelie och klappade henne vänligt på handen. Jo, det var allt litet sämre. Hon brukade vara sämre och bättre ungefär hvarannan dag. I går hade hon varit så bra, men i dag var hon ganska klen igen. » Ja, herre gud, det går så där upp och ner och fram och tillbaka, » sade modern. Nu börjades emellertid förhöret. Hur var det med svullnaden och värken? Likadant, kanske något bättre. Och aptiten? Hon orkade inte äta mycket, fastän det kunde hända ibland att någonting smakade. Och mattheten? Jo, hon var nog ganska matt. Och sömnen? Dålig. Hon låg så mycket vaken så. Och illamåendet? Som förut ungefär. Och smärtorna i veka lifvet? De voro kvar. Emelie var så rik på krämpor som en människa gärna kan vara. Hvad han än frå- gade om för ondt, så hade hon det, och ändå hade hon i går, som en annan frisk människa, stått på gatan midt framför honom. Det gick öfver hans förstånd. Han gick bort och rullade upp gardinen, hvilket genast föranledde den sjuka att sätta handen för ansiktet. Men doktorn höll undan den och ställde sig att betrakta henne. Det var ingen synvilla hvad han sett i går. Dragen hade verkligen blifvit fylligare, hyn ljusare och friskare. Hon hade genomgått en riktig föryngringsprocess. Och han, som nästan väntat finna henne död och begrafven! Doktorn satt en stund försjunken i funde| ringar. Till slut fästes hans uppmärksamhet vid koppen på nattduksbordet. » Och ni ä ' ordentlig med vällingen, » sade han. » Ja-a då. » » Ja-a då, det ä ' hon visst, det, » sade modern, som suttit så tyst som en skrämd råtta under hela förhöret. » Jag kokar den själf hvarenda morgon, vet doktorn, och vispar i mjölet så långsamt och väl, så det inte ska ' bli några klimpar. Och det har jag gjort ända sedan i julas, då hon började med den. Jag skulle inte våga låta någon annan göra det. Och vet doktorn, jag tror bestämdt, att den gjort mycket till att hon blifvit bättre. » » Bättre! Ä ' hon bättre nu?
Den böra anfeö, ware Sommitteen lifwäl båDc berättigat) och ifylDig att, utan affeenDe på uppgiften, efter förefallanDe jfäl och ml fläDgaöe grunDer, beftämma Det wärDe, hvarefter bewiUning bör utgå; Docf bör anleDningen till Denna föränDring i fprotocollet antecfnaö. §. 68. Sif De hanDlingar och upplpöningar, dommitteen famlat, och öen locata fänneDom, Sommitteen bör ega, åligger Den att utröna egenDomarneé bejfaf fenhet, till utrpmme, jorDmån, åbpggnaD, belägenhet, affättningétillfälle, förmon ner och onera, för att, på grunD af en fålunDa werfflällD unDerföfnittg om 6o förhållanDet, funna tillvägabringa en rättvis taxering, f>vr>avvr>iD äfmen bör af# fcö, huruvtDa Den tfrågavaranDe egenDomen genom elDSvåDa, vattuflöDe eller anDra olpcföhånDelfer blifvoit förfämraD. §. 69.
R:dr, deraf likväl högst 20,000 R:dr böra utgå såsom anslag utan återbetalnings-skyldighet, och 40,000 R:dr såsom lån; emot förbindelse för staden, alt ansvara för arbetets fullbordan inom fem år, samt under iakttagande af de allmänna vilkor och föreskrifter, som vid meddelande af Statsbidrag för dylika förelag äro af Rikets nu församlade Ständer bestämda. 6:o. Likaledes har hos Rikets Ständer blifvit föreslaget, att som en nödig befunnen rätning af segelleden genom Stångån från Nyqvarns hamn vid Linköping lill Expeditions-Utskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o i43. 379 sjön Roxen vore af största vigt icke allenast för nämnde stad, utan i ännu högre grad för den stora del af Östergöthland, sora derstädes hade sin naturliga afsättnings-ort, men detta arbete icke utan understöd af allmänna medel kunde utföras, enär staden, som för den nyanlaggda solida och vackra hamnbyggnaden måst skuldsätta sig för ett icke obetydligt belopp och dessutom förbundit sig att med fidei bidraga till nu ifrågaställda arbete samt ersätta vederbörande strandegare för all den jord, som för Stångåns rätning behöfde genomgräfvas, icke vore mäktig af vidare uppoffringar, Rikets Ständer mätte, i enlighet med E. K. M:ts vid tvenne föregående riksdagar gjorda nådiga framställning, härtill bevilja ett anslag af 16,666 R:dr 32 sk. Ranko, med vilkor att arbete,t verkställdes i öfverensstämmelse med den af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader uppgjorda plan och kostnadsförslag, enligt hvilket den såsom erforderlig beräknade kostnaden uppginge till 25,000 R:dr; Och då E. K.
Så länge emellertid en sådan falsk åsigt om vårt lands penningetillstånd finnes, och så länge dylika grundsatser kunna framställas i de offentliga bladen, utan att blifva vederlagda af dessa Tidningar, som dagligen förse oss med allehanda idéer om handeln och finanserna, då är fara för dörren, och då är det nödigt att i grund undersöka förhållandet. Gr. Liljencrants, Gust. Fredr.; Med den värde motionären ämnar jag icke ingå i någon tvist, huruvida nöd är för handen. Jag är öfvertygad, att han så tror och att han af ett varmt hjerta och af nit för fäderneslandets väl framställt sin motion. Jag vill till och med medgifva, att, jemförelsevis med den närmast flydda 60 Den 5 November. tiden, en viss förlägenhet verkligen förefinnes; men, såsom sagdt är, jag vill icke tvista hvarken om tillvaron af denna förlägenhet eller om dess omfång. Jag vill deremot hålla mig till den uti den väckta motionen gjorda framställning om tillsättande af ett Utskott, som skulle utreda orsakerna till den befintliga förlägenheten och föreslå medlen till dess afhjelpaude. Hvad beträffar första delen af denna fråga, så ber jag att, om jag så må säga, få komplettera de anledmr till ifrågavar:de förlägenhet, som Gr. Gyldenstolpe angifvit. Det förhåller sig nemi., enl. min öfvertygelse, så, att ett folk kan förvärfva egendom på två sätt: det ena naturligt, och det andra konstladt eller onaturligt. När genom ökad flit och mångfaldigade näringar landet efter hand tillflyta ökade kapitaler, då äro dessa kapitaler förvärfvade på naturlig väg. Annat är förhållandet, när, till följd af tillfälliga omständigheter och konjunkturer, landet tillflyter en alldeles främmande rikedom; då är denna rikedom tillkommen på onaturlig väg. Det händer icke sällan då, att denna förmögenhet användes på samma sätt som då en person är lycklig på spel. Det, som kommit lätt, går också lätt, och så går det också vid dylika tillfällen vanligen med en på sistnämde sätt ett folk tillkommen förmögenhet. Hvad som blifvit så der utan moda förvärfvadt, förspilles merändels genom mer eller mindre illa beräknade spekulationer eller genom dålig hushållning.
Dessutom, då mantalsskrifningsäldern numera icke inträffar vid femton års ålder, så torde det i allmänhet icke längre vara billigt att då ålägga en pligt af den beskaffenhet, som beväringsskyldighelen. Jag tillstyrker bifall lill Ulslcns betänk. Hr von Hohen lia lisen, Mich. Silvius: Det är utom all fråga, alt det förhåller sig så som Frih. Cederström nämnt, att, pä Gottland liksom öfverallt i verlden, en yngling vid femton års ålder har mycken håg för exercis, som aflager när hail blir äldre. Dertill kommer, att de heväringsskyklige på Gottland icke, såsom pä fasta landet, sedan de om våren undergått mönstring, äro förpligtade alt i det årets vapenöfningar deltaga. Ingen är nemi. hindrad frän alt under den långt förut kungjorda exercisliden företaga en resa. Om exercistiden skulle framflyttas till en sednare ålder, så kunde det hända, att många alls icke blefvo inöfvade i vapen, emedan en stor del af befolkningen går till sjös och seglar bort. Denna beväring vid femton års ålder får lära sig all marschera i takt, hvilket är det första, som behöfves. De målskjuta också med skarpa skott, sex hvarje år. Delta är således helt olika med förhållandet på fasta landet, der de gamla I unsar ne icke skjuta ett enda skott. Hvad Frih. Palmstjerna nämnt, alt sedan den lid, då beväringen inrättades, mantalsskrifningsåldern också blifvit flyttad, medgifver jag vara ett skäl, hvarpå afseende bor göras; men sker det, sä anser jag del jemväl vara nödvändigt all göra till ett ovillkorligt åläggande, att ynglingarne skola verkligen inöfvas i vapen samma år de blifva dertill uppskrifna, emedan det annars kunde hända att de nndgingo det alldeles och att man, när de en gång kunde behöfvas, finge alldeles oöfvadt folk. Frih. Cederström: Jag instämmer med Frih.
— N:o 84, angående förändrade föreskrifter för vinnande af inträde i Konungens Kansli och de förvaltande verken: III. 510. — N:o 85, i fråga om upplåtelse lill Wenersborgs stad af en Kronan tillhörig tomt derstädes: IV. 85. — N:o 86, angående sådan förändring i de förvaltande Verkens i Stockholm arbets-ordningar, att de större utgifterna derstädes komme att bestridas genom anvisningar å Kongl. Räntekammaren: IV. 85. — N:o 87, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om antagande af en författning angående allmänt kyrko-möte: IV. 85. — N:o 88, angående ändring, i afseende på anställande af Medicine-kandidatoch Licentiat-examina, af 1861 års stadgar för Carolinska Medico-Kirurgiska Institutet: IV. 85. — N:o 89, angående ytterligare anslag till beredande af arbetsförtjenst för de behöfvande inom Marks härad af Elfsborgs Län: IV. 137. Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — N:o 90, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om anvisande af medel till ett väg-arbete i Norrbottens Län för afböjande af der befarad hungersnöd: IY. 137. — N:o 91, i anledning af väckt fråga om hemmanet N:o 1 Fångåmons, \ mantal i Jemtlands Län, befrielse från rotering: IV. 137. — N:o 92, angående ifrågasatt bidrag från Handels-och Sjöfartsfonden till gäldande af den för Stade-tullens aflösning erforderliga utgifts-summa: Y. 139. — N:o 93, angående förändrade föreskrifter i afseende på vilkoren för mjöloch såg-qvarnars anläggande, m. m.: V. 139. — N:o 94, angående förändrade föreskrifter i fråga om byggande och underhållande af bad-stufvor och mält-hus å kronohemman och boställen: Y. 139.
I anledning af b vad Utskottet yttrat, rörande väckt fråga om tillökning uti anslaget för Institutet för blinda och döfstumma, har hos Ridderskapet och Adeln, samt Presteoch Borgare-Stånden blifvit anfördt, att det nyligen blifvit afgjordt, att egendomen Manhem komme att för Institutets räkning inköpas, hvarigenom erhålles en ändamålsenlig local, som lemnar utrymme för något mera än 8ö elever, eller 20 utöfver det nu befintliga eller till antagande bifallna antalet, samt att då således hinder icke möter, att emottaga de 1 f elever, för hvilkas underhåll ytterligare anslag blifvit begärd t, samt ett betydligt antal fattiga blinda och döfstumma personer i Sverige förefinnes, berörde ytterligare anslag af 2*666 R:dr 32 sk. skäligen borde beviljas. Med afseende å de sålunda uti Irenne Riks-Slånd framställda anmärkningar och då, enligt hvad numera upplyst blifvit, erforderligt utrymme lör den ifrågakomne tillökningen icke saknas, har Utskottet trott sig böra, med frånträdande af det förra yttrandet, tillstyrka, att anslaget för nu ifrågavarande Institut må ökas med 2,666 R:dr 3a sk., eller till 10,noo R;dr, under förbehåll att der ytterligare, kostnadsfritt, intages i/y elever; och då eleverne hittills antagits till lika antal ifrån hvarje Stift, men härvid förekommer att folkmängden i de serskilda Stiften är högst betydligt olika, hemställer Utskottet-,] att, utan rubbning af hvad angående nuvarande antalet elever är stadgadt, till Kongl. Maj:t må öfverlemnas att, med afseende å folkmängden och inom hvarje ort befintliga döfstummas antal, bestämma de tillökade friplatsernas fördelning emellan Stockholms Stad och de olika Stiften, så att en billig proportion dem emellan på det hela må blifva beredd. Deremot vidhåller Utskottet dess yttrande angående väckt fråga om anslag till localens utvidgande. De punkter, som icke här förut upptagas, hafva blifvit lemnade utan Stats-Utskoitets Memorial, N.-o 2/5, ochUtlatande, N.-o 216.
i9§ pitals-afbetalningen till ? procent, med en samman, lagd Summa af 157570 R.v. I anledning af Banco-ll k skottets yttrade förmodan, att den nu i fräga »varande Summa "roligen icke sku ie behöfwa, ari pä en gäng utan successive u'gä, har Stats-Uiskottet wid detta ämne fastar en närmare upmarksamher. Stats-Mfkotket har wäl funnit, att Vanquens stadgade credit icke stulle äfwentyras, om denne Summa blefoe pä en gäng af Banquen »'betald, dä Banquen härföre icke saknade ersättning uri en gifwen Amoriisstments-Fcmd till ärlig ränteoch Capitals afbetalning. Men dä erfarenheten wisat, atk en stor del af mmä»heteii, färdens den, som uti ämnen af sadan beskaffenhet som detta, icke äger förmåga att inse grunderne och sammanhanget af en sädan operaston, mera fäster sig wid den tankan af faran af en förökad Sedelmafla, än att besinna, det en ökad Sedelstock, grundad pä nödig fond Lill dest amorterande, icke kan hafwa något fkadeligt inflytande pä Rikets penningewerki Sa inser StatsIltskottet nogsamt, akt följden möjeligen skulle kunna bliswa, att om denna Summa pä en gäng af Banquen utbekalies, skulle det kunna wäcka, wäl icke misstroende, men ett mindre förtroende och credit för Banquens Sedelmynt, ehuru ogrundad en sädan farhäga än wore. Pä detze grunder har Stals-.Utskottel trott sig böra gä BanccSltskmteks tstttade förmodan» om möjligheten af ett succeflivt utbetalande häraf, till mötes, och iy6 Den 5 Zebruarii. och har derföre närmare granskat beskaffenheten af de^e utgifter sami l.uruwida och i hwad mohn ett succestivt utbetalande deraf mä aga rum.
Maj ts under den i 1 Augusti 1815, i anledning af Riksens Ständers underdåniga tillstyrkan , adåtne Nådiga Rescript, uppkommer uti Premier, vid en[ årlig afsättning af 120,00a Tunnor Stenkol, och då Staten förut äger en fordran af 213,600 R;dr Den 5 Januari}, Banco, att till qvittning använda, kan återstoden anses al loga betydenhet. Då, som jag förmodar detta Mål torde Komma att till statssamt Allmänna Besvärsoch. GcconomielJtskoHen remitteras , anhåller jag, att, om så anses nödigt, få der uppvisa de Handlingar, som m*ra specifikt upplysa ■Verkets närvarande tillstånd. Slutligen får jag anmäla den vördsamma begäran, att Riksens Ständer, om detta Förslag vinner Deras bifall, behagade med un* derdånig tills;yrkan anmäla det s imma hos Hans Majt konungen, sorn i Nåder torde utse Cornjnitterade, att gä i författning om Verkets ö vertagande och uppgöra Liqviden så för sj lfva Verket, sorn för der befintlige inventarier. Genom Communication med de öfrige Respective RiksStånden, samt Remiss till vederbörliga Utskott, anhåller jag således, att detta Memorial mätte komma tili Riksens Ständers ompröfning och afgörande. Genom Kongl Maj:ts Nådiga Resolution den 20 Junii 1801, hatva Delägarne af Höganäs Stenkolsgruva blifvit försäkrade, att un» d‘-r 30 års tid från alla Utskylder af Grufvor* ne vara befriade, hvilken befrielse de ock allt sedermera njutit till godo opåtalt, utan att den blifvit ifragasatt, intill dess sistlidne år Den 5 Jamtarii. 167 Anmärkningar deremot blifvit från Kongl. KammarRättens Andra RevisionsCoutoir utfärdade. Och ehuru, med afseende på StenkolsVer* kets sålunda erhållne, ännu kraftägande privi-’ legiér, det väl icke låter föreställa sig, atfc berörde
Sits liberala åsigter i delta ämne, under de senare åren varit uti ett ständigt stigande, synes mig det af Disk. beräknade beloppet 5,200,000 Rtdr icke vara för högt tilltaget. Frih. Palmstjerna har sagt, att StalsUtsk. icke har beräknat lullutgifterne till mer än 800,000 Rtdr, då de i verkligheten upgå lill mer än 1 mill. Det må så vara, men det är en omständighet, hvarmed BevillntsUtsk. icke häfver någonting att sig befatta, ty Utsk. tillhörer det endast, ali upgifva verkliga brutto-inkomsten. Hvilka anslag, som sedermera med dessa inkomster skola bestridas, rörer icke BevillntsUtsk. Enl. min tanke kan Statsverket icke komma i någon förlägenhet i afseende på sina utgifter, ty om StalsUtsk. har beräknat nlgiflerne för tullverket (ill 200,000 Rtdr mindre, än hvartill de kunna komma att upgå, så, då hela bränvinsafgiften hädanefter kommer att direkte till Statsverket ingå, Olifver förhållandet det, att då Statsverket hittills erhållit sin aflöning från RiksgtsKonltt, kommer det att i stället ål nyssnämnde Kontor lemna det öfverskott, som af bränviusmedlen möjligen kommer att upstå. Då jag således icke anser det vara för högt att beräkna tullinkomsterne såsom Utsk. gjort, anhåller jag om bifall till Utskts förslag. Frih. Palmstjerna: Gr. Gyldenstolpe har visserligen rätt derutinnan, alt BevillmsUtsk. icke behöfver bekymra sig öfver de Den 13 .November, 5 anslag, sora äro anvisade på tull-inkomsterne, ilian endast (öija sin öfverlygelse i afseende på dessa inkomsters beräkning. Och ehuru jag icke har den lyckan ali uti sådana frågor, sora angå tullverket, dela Grins åsigler, är jag dock förvissad, alt han i förevaride hänseende följt sin öfverlygelse.
Den ene af de begge var en kejserlig agent – ett slags brefpost och tillika spion – hvilken föregående dag hade anländt till staden med bref till prokonsuln. – Bah, fortsatte agenten sitt samtal med prestmannen, i det de aflägsnade sig ned åt gatan – du säger, att du sett honom två gånger; jag säger, att jag sett honom hundra gånger. Om denne gubbe är Athanasios, så får du skära näsan af mig, till rättvist straff för att hon vädrat så galet. Det är för löjligt! Till hvilken stad jag nu kommer, i Europa, Asien eller Afrika så har man nyss sett Athanasios. Man behöfver bara vara obekant på stället och ha några skrynklor i synen, för att genast vara Athanasios, han och ingen annan. Det är med honom som med Jerusalems skomakare, hvilken bönderna påstå sig se i hvar gammal trashank, som stryker genom deras by. – Nå nå, anmärkte Eufemios, – jag sade icke att han är Athanasios, utan att han är snarlik honom. Det skadar emellertid icke att ha ögonen med sig. – Ögonen? Ja, dem glömmer jag aldrig hemma, lika litet som öronen, var viss derom, ärevördiga presbyter! Och mina ögon sade mig, att denne gubbe är en dufunge mot Athanasios, – Men du vet, att det finnas vissa medel, som kunna förställa ... föryngra utseendet. Man färgar till exempel håret med lixivium, man ... – Hör på! inföll agenten och stannade. – Betrakta mig noga! Huru gammal tror du mig vara? – Omkring femtio år, gissade Eufemios. – Min vän, jag är i dag verkligen femtio år gammal. I morgon är jag kanske sjuttio, i öfvermorgon tjugo. Men annars är jag född för trettio år sedan. Du bär hö till Megara, om du vill lära mig, att det finnes en sådan konst. – Vid englaskarorna! Du förvånar mig, min vän. Den konsten vore värd att inhemta. Min bäste vän, jag släpper dig icke, förrän du ger mig någon undervisning i densamma. För öfrigt betviflar jag icke, att du har alldeles rätt beträffande gubben. Det slöt jag straxt deraf, att han gick in i erkehedningens hus.
Det hinder, som stämpelpappersförordningen lägger mot den fria och idoga verksamheten, då den vid handel om fast egendom och i flera dylika fall påbjuder högst betungande afgifter, synes föga öfverensstämma med vår tids uppfattning af näringsfrihetens grundsatser. Slutligen torde jemväl böra tagas i betraktande det besvär, som uppbörden af och kontrollen öfver denna jemförelsevis obetydliga inkomst alltid funnits medföra. Alla dessa skäl och de flera, som kunna vara att anföra, synas ådagalägga nyttan af denna bevillnings titels upphörande, antingen utan ersättning, ifall nemligen Staten för sina utgif ter kan densamma undvara, eller ock genom ökad inkomst å någon annan bevillmngstitel, som utgår efter mera rättvis grund och icke är förenad med så stora kostnader som dem, hvilka Staten för det stämplade papperets tillverkning, försäljning och redovisning nu måste vidkännas. I öfverensstämmelse härmed och då jag tror mig kunna antaga, att såväl Staten som den enskilde skulle hafva ömsesidig fördel af en i möjligaste måtto förenklad och under minsta antal titlar sammanförd skatteuppbörd, tager jag mig friheten föreslå, att all kartering af handlingar, som till domstolar och öfriga embetsverk ingifvas eller derifrån utgå, må helt och hållet afskaffas, och derom nu gällande föreskrifter upphäfvas. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 11 November 1865. C. Dahlgren, från Elfsborgs län. M>o 86 Motionen ingifven den 11 November, men af motionären återkallad den 13 i samma månad. 132 Motioner i Bonde-Ståndet 1865■ N:o 87. Af Johannes Magnus Lundahl från Skaraborgs län, att viss andel af af giften för tillverkning af bränvin måtte anslås till fortsatt utförande af Statens jernväg sarbeten. Från första stund, då fråga om jernvägsanläggningar inom vårt land blef föremål för Rikets Stånders behandling, hafva stora och allvarliga strider utkämpats om rätta sättet och för oss det most fördelaktiga med afseende å anskaffandet af de erforderliga kapitaler, som för utförande af dessa stora företag äro nödvändiga.
Men efter hvad Utskottet erfarit, skall det ofta inträffa, att rusthållaren, dels för att spara nummerhästen, hvilken skulle fara mindre väl af den tunga packningen, dels af välvilja för ryttaren, med särskildt åkdon forslar hvad som ej beqvämligen kan lastas på ryttarens häst, i synnerhet när rusthållaren önskar, att ryttaren skall medhafva tvänne munderingar, för att icke ständigt slita 12 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 51. den bättre. I hvilketdera fallet som helst leder emedlertid en sådan skjutsning endast till besparing och fördel för rusthållaren sjelf, likasom den är fullkomligt frivillig å hans sida; och Utskottet finner fördenskull: icke anledning vara förhanden att förorda något afseende å Lars Pehrssons ifrågavarande motion. Stockholm den 12 Februari 1866. Stockholm, tkyckt hos Sam. ÄXlrh. Besv.- och Ekon - Utskottets Betänkande N:o 52. i A:o 52. Ånk. till Exp.-Utsk. den 15 Febr. 1866, ki. 12 mield Betänkande, i anledning af väckta motioner i fråga om ersättning åt boställshavare för bekostande af grunddikning ellei' af större odlingar A boställsjorden. Vid riksdagen 1856—1858 väcktes inom Högvördiga Preste-Ståndet of Kontrakts» prosten Berlin det förslag, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom innehafvare af civila, militära och ecklesiastika boställen och löningsjordar tillerkändes ersättning för de of dem nedlagda kostnader å grunddikning af boställets jord, hvilken ersättning, fördelad på tio år, skulle betalas af efterträdaren, dock under förbehåll af tillsyn och kontroll, att företaget vore planmessigt uppgjordt och ändamålsenligt verksteldt.