Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Apollo, som har klädt sig i svarta sorgkläder, afspänt sin lyras strängar, flätat cypresser i sitt gyllene hår och sitter med kinden stödd mot båda händerna och stirrar oafbrutet »rät ändast op i skyyn» på en lysande Gyllenstjerna, som redan fördunklar den bredvid stående Phoebus. Hvem igenkänner ej här en möjligen minnesgod, men lillgammal liten gosse, hans familjs öfverdrifna förhoppningar och sorg, faderns anhållan om ett särskildt sorgepoem och den stackars poetens tiggarmessiga smicker inför den högförnäma familjen? Den bifogade grafskriften är med rätta berömd: »Solen i sin neerok opgång håller vissan tijdh ok lopp, Men nys gek en Gyllen-stierna genom nedergången op.» Men det märkvärdigaste hos Lucidors griftqväden är deras blandning af högt och lågt, högtidligt och profant, snillrikt och löjligt, som redan Sondén anmärkt, och som ligger alldeles bredvid hvartannat utan längre öfvergång. Vi kunna ej gifva något bättre exempel härpå än verserna vid Lorens von der Lindes graf. Här beskrifves »den rätta adels dygde-vääg», hur all adel utan dygd är »En balsam, som haer mäst sin bäste lufft af lijk, En präktig fattidom, then andras dygd giör riik, En lys-mask, som man blott för mörka sinnen lys, Et herligt slott ok borg, som dumman bonhunn hys»; men när sonen vill efterapa faderns ära, »Då kan en dvärg mäd skiäl iett-föttren effterföllia, Då drifs en liten våg utaff en större böllia. Then kan mäd rätt gått skiähl aff bästa adlen kallas (Hvad elliest titt om slijkt i bonde-gårdar rallas) Mig tykkes at en slijk, som hafver konst ok modh, Är dubbel adlig född aff dygd ok adlig blodh.» O. s. v. Man kan ej förneka det snillrika i många uttryck, men hvilket lågt språk deremellan, och detta vid ett riksråds och fältmarskalks sorgehögtid! Men tidens naiva sed var sådan.
M. visserligen lärer låta för Höfrättens ledamöter få gälla hvad E. K. M. i skrifvelse till Commerce-colhm den 28 April 1831 behagat i nåd. förklara, att RJdslönen 1,600 r:dr vore svarande mot behofvet för Collegii ledamöter, eller stöde i fullt förhållande till vigten och värdigheten af deras tjenstebefattningar, eller till de för underlydande tjenstemän uppförda löner, samt att således löneförmånerna skäligen borde bestämmas för en Collegii ledamot till 2,000 r:dr om året, fastän sådan reglering icke då genast kunde ske; om hvilken löneförhöjning ledamöterne i Stats-cont. också genom E. K. M:s nåd. bref den 16 Februari 1833 fått förhoppning, i öfverensstämmelse hvarmed åtminstone de äldre ledamöterne i Hofrätten, som, på sätt här ofvan är i und. förmäldt, redan äga högre löner än de yngre, torde, när det kan ske, i nåd. blifva förunnade lön af 2,000 rtdr, samt de Den i5 Februari e. va. tle öfrige, derest skilnad i lönegraden vidare skulle pröfvas böra äga rum, åtminstone, såsom proportionen hittills varit, trefjerdedelar af den högsta lönen eller i,5oo r:dr; i sammanhang hvarmed får anmärkas, att af ålder, samt förrän ökade göromål gjorde fördelningen i flera divisioner nödig, så väl härstädes, som i E. K. Mts oell Rikets Götha Hofrätt, Staten upptagit bättre löner för två Hofr.- råd för hvarje division, hvilken uppmuntran för de yngre ledamöterne med mindre lönebelopp, derest skilnaden härutinnan kommer att fortfara, måste äfven för framtiden liksom hittills anses billig, då den Iemnar åtminstone förhoppningar, under utöfvande af ett träget och ansvarsfullt domarekall, att på äldre dagar påräkna några beqvämligheler, hvaraf man under tiden måste vara i mistning; i anseende hvartill Hofrätten, som nu oafbrutet kommer att tjenstgöra pä fyra divisioner och af E. K.
Beträffande frågan om undervisningen för dem, som, i händelse de båda läroverken förenades, vid Institutet komme att studera bergsvetenskap, hade Styrelsen, med åberopande af sitt är 1859 afgifna utlåtande, nu ytterligare anfört, att Styrelsen, lika med bergsskolans Föreståndare, ansåge bergselevernas praktiska öfningar vid bruk och bergsverk i allmänhet böra ledas af någon lärare frän Institutet, ehuru vid vissa af dessa öfningar biträde kunde behöfvas af Jernkontorets tjenstemän, eller andra lämpliga personer, som dertill kunde förordnas; att Bruks-societetens förslag, det den praktiska undervisningen i grufbrytning och jernhandtering skulle meddelas af Jernkontorets tjenstemän, väl icke borde anses såsom ett från Societetens sida uppställdt vilkor för dess bidrag till bergsskolan, utan endast såsom ett medgifvande, att bemälde tjenstemän finge för ifrågavarande ändamål användas, samt att, enär bestämmandet af de praktiska öfningarnes beskaffenhet och omfattning, tiden då de skola företagas, huru länge de skola fortfara m. m., icke kunde ske oberoende, af planen för den öfriga undervisningen, Styrelsen ansåge undervisningsplanen för bergsskolan i sin helhet böra af en myndighet fastställas, hvilken myndighet svårligen kunde blifva någon annan än Institutets Styrelse, dock med rättighet för Bruks-societeten att, genom särskilde utsedde Deputerade, ega säte och stämma i Institutets Styrelse, dä bergsskolans angelägenheter der förekomma. Hvad åter anginge storleken af den tillökning i anslag, som skulle erfordras, i fall bergsskolan med Institutet förenades, ansåge Styrelsen, med afseende å svårigheten att finna personer, som äro skickliga att undervisa uti alla de ämnen, hvilka skulle tillhöra de af Bergsskolans Föreståndare föreslagna professioner, dels uti mineralogi, geognosi och grufbrytning m. m., dels ock i bergsmekanik, det vara lämpligare, att ämnenas fördelning till en viss grad kunde få bero af de befatt ningarne - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition J\? 83.
Han, inför hvilken löndråpare kastade sina vapen, han, som leende mötte otaliga dödar, han faller stilla som ett trampadt ax vid vägen, då du fyllt hans ödens mått. Han stupar nära nog i ensamhet en natt på vallen likt en ringa knekt på sin post. Han dör för kulan från ett utdömdt och förrostadt fältstycke, på hvilket några soldater, likgiltigt och sjungande kastat sin lunta. Eller ... hvarifrån kom väl på ditt bud den kulan? Hvad vet jag, en simpel man ... Jag vet bara hvad jag nyss bevittnat och därför måste tro ... Men det var så många främmande röster där uppe i mörkret. Alltjämt satt öfversten på bårskalmen hos den i soldatkapporna omhöljde döde, och allt tröttare föllo i nattens ro yxans hugg mot björkens tjocka stam. När slutligen trädet störtade, satte sig den okände vedhuggaren tyst på stammen. Timmarna blefvo långa. Det led redan mot morgonen, när ett par efterskickade tjänare närmade sig för att bära in sin stupade herre. Mellan dem gick en kapten med konungens värja och berättade, att handen i dödsögonblicket så häftigt omfattat fästet, att klingan till hälften dragits ur skidan. Lyssnande till hvart ord böjde Tolle Årasson Ljusastaksbjörkens grenar åt sidan. – Den värjan ... – frågade han sig. – Var det en förhärdad, en i förtid grånad gubbe, som drog den värjan mot minnet af den ljusens förste, som en gång bar hans namn? Eller månne ... Han steg fram rätt i kaptenens väg och hviskade kväfdt: – Den värjan ... mot hvem drogs den värjan? Under mina blodiga korporalskläder står en jämlike, en kanske kunnigare man än I, fast djupt sjunken inför människor. Visa mig därför inte bort, utan svara af barmhärtighet. – Min vän, jag förstår inte din fråga. – Mot hvem, säger jag? Mot hvem drogs den värjan Jag vet det nu själf. Mot hvem, spörjer jag? Mot alla! Är inte det svaret oss nog? Är det inte så en hjälte måste dö Han trodde. Han trodde på sitt värfs rättfärdighet ...
Men som de på Akademiens ordinarie stat uppförda anslag härtill icke lemnade tillgång, lika litet som till Sigillarbetets vidare fortsättning efter 1300-talets midt, har Akademien, med uttalande af den vissa förhoppning, att dessa under flera år förberedda arbeten, hvilka vore af stor vigt ej blott för forskaren i fäderneslandets häfder, arkeologi och konsthistoria, utan äfven i allmänhet för studiet af medeltidens kulturförhållanden, icke skulle behöfva af brist på medel lemnäs obegagnade, underdånigst hemställt, det Eders Kongl. Majit måtte täckas föreslå Rikets Ständer att äfven vid det nu instundande Riksmötet bevilja, för en gång, ett belopp af 6,000 R:dr att för utgifvande af nämnda planschverk, i mån af behof, till Akademien utbetalas. Bil. N:o 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 7, om Statsverket 1865. 68 Akademien har vidare i underdånighet framställt de nya behof, som blifva Tillökning t en följd af samlingarnes öfverflyttning, anordning och offentliga förevisning i det Statsanslaget nya museet. Ae/S.) HistZ-ie Med den stora tillväxt, — yttrar Akademien —, sorn de under hennes inoch Åntiquiseende ställda offentliga samlingarne i sednare tider vunnit dels genom inköp af tets-Åkade många betydliga enskilda samlingar, och dels genom gåfvor och inlösning af de mlen• årligen i tilltagande mängd hembjudna jordfynden, vore det numera icke möjligt för en person att hinna egna nödig vård åt alla delar af dessa samlingar, äfven om man alltid skulle kunna påräkna att finna hos en och samme man förenade de olika insigter och den olika fallenhet, som härtill erfordrades. Statens historiska museum och Kongl.
Jag missunnar dem icke ett sådant bidrag; men då det skulle kunna hända, att sådana föreningar under loppet af j 835 icke hunne att fullständigt organiseras, och några anslag på så sätt sålunda icke absorberades, skulle sådant kunna vei\ka intrång i sedelstocken, och jag kan följaktligen så mycket mindre godkänna berörde alternativ, som jag skulle tro, att rättvisan eller billigheten fordrar, att någon utdelning till sådana föreningar icke bör äga rum, förrän alla provinser hunnit associera sig i slika inrättningar. Hr Rosenblad: Det är med ledsnad jag uppstiger för att yttra mig i motsats mot én af mina aktade kamrater i Bancostyivelsen. Men hvad han yttrat kan icke förminska den tanke jag haft om lämpligheten af den föreslagna åtgärden, hvilken jag hvarken anser på något sätt försvaga Bankens förmåga att fullgöra sina förbindelser, eller stå i strid med förut eller nu fattade beslut. Hr Hegardt har bland skälen för sin åsigt anfört, att bland Bankens bokförde tillgångar finnas de s. k. silfverfastighetslånen, hvilka icke kunna anses äga det fulla värde, hvartill de blifvit bokförda. Det är sannt, att uti reservfonden, uppgående vid i832 års slut till i,oo3,ii5 r:dr, capitallillökningen för åren i83o, i83i och i832 genom bokföringssättet af silfverfastighetslånen ingriper med ett belopp af 222,470 r:dr. Det är äfven sanning, att dessa lån, bokförda nyssnämnda år till ett belopp af 1,233,486: 25. 4-> skulle kunna betalas med circa 700,000 r:dr, om alla låntagarne ville begagna den rättighet, som blifvit dem lemnad att få inbetala resterande capital - Den 4 Augusti e. m. 133 skulder efter primitiva lånebeloppet, med afdrag för de gjorda afbetalningarna utöfver 4 procts ränta.
— Som likväl de till Flottans Civil-stat hörande Revisorer och Regements-skrifvare, ehuru de före den vid förra riksdagen medgifna allmänna löneförbättring åtnjöto i lön endast 75 R:dr mindre än de Transport R:mt R:dr 9,693: 75. Kongl. Maj:ts Nåd. Prof. N:o l, om Statsverket 1859.
Berättelsen om öarna i Ishafvet och om floden Pogytscha, som skulle utfalla i hafvet tre eller fyra dagsresor bortom Kolyma, hade nämligen föranledt utsändandet af ytterligare en expedition under kosacken Staduchin. Denne afreste från Jakutsk i båtar den 15/5 juni 1647, öfvervintrade vid Jana, reste derifrån i slädar till Indigirka och byggde sig der åter båtar, med hvilka han rodde till Kolyma. Det är att märka, att Staduchin, just emedan han föredrog landvägen mellan Jana och indigirka för sjövägen, gick miste om upptäckten af den stora, i Ishafvet belägna ö, hvarom så mycket talats. Följande sommar (1649) seglade Staduchin åter utför floden Kolyma till hafvet och derpå längs dess kust under 7 dygn mot öster, utan att finna mynningen af den af honom sökta floden. Han återvände derför med oförrättadt ärende, medförande en hop hvalrosständer, hvilka sändes till Jakutsk såsom bilaga till ett förslag att utsända fångstmän till Ishafvet för jagt på dessa djur. Under tiden hade man genom berättelser af infödingar fått begrepp om Anadyrs rätta utlopp och lärt känna en landväg mellan dess och Kolymas flodområde. Åtskilliga kosacker och fångstmän anhöllo nu om rättighet att få slå sig ned vid Anadyr och skattlägga dervarande folkstammar. Det beviljades. Några infödingar tvungos att blifva vägvisare. Man begaf sig å stad under befäl af Simeon Motora och kom slutligen till Deschnews simovie vid Anadyr. Staduchin följde efter och tillryggalade vägen på sju veckor. Han kom dock snart i tvist med Deschnew och Motora, skilde sig derför ifrån dem och begaf sig till Penschinafloden. Deschnew och Motora byggde sig båtar vid Anadyr för anställande af vidare upptäcktsfärder, men den senare blef 1651 dödad under strid med infödingar, som kallades anauler. Dessa hade först bland alla folk vid norra Asiens Stilla-hafskust betalat jassak åt Deschnew, och han hade redan då kommit i strid med dem och utrotat en af deras stammar.
Ad. att få bibehålla min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en Supleant i Riddarh.Utsk. efter Hr Lilljehöök. Anmäldes och lades på bordet ett från BorgareSt. ankommet prot:s-utdr. N:o 315, innehållande inbjudning till MedSt:n, att instämma i 2:ne beslut, som af BorgareSt. blifvit fattade vid föredragningen af Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.UlsIcs Betänk. N:o 27, i ani. af väckte motioner om förändrad lagstiftning rörande hemmansklyfning och jordafsöndring. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half 9 om aftonen. In fidem protocolli, Alberl Munck. 94 Den 8 Augusti. lördagen den 8 Augusti 1857. Plenum kl. 10 f. m. Just. 5 prot:s-utdr. för d. 6 dennes samt pleni-prot. för d. 3 sistl. Juli. Uplästes ett af Frih. af Schmidt, Georg, inlemnadt så lydande memorial: Härmed får jag vördsamt afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Bevilln.Utsk., äfvensom att vara elektor, under lika vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln.- Utsk., och Hrr Bänkman att utse en Elektor efter Frih. af Schmidt. Företog H. E. o. Ad. val af 21 ordinarie ledamöter och 15 supleanter i Förstärkta StatsUtsk.; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:o 60, Gr. Mörner, Carl, med 203 röster; N:o 11, Frih. Sparre, Fullm. Gr.
N:o 13 r öfver väckta motioner om upphäfvande af lagens stadgande, ang:de qualificerade dödsstraff och afskaffande af andra sätt för verkställande af dödsstraff, än halshuggning, och N:o i38 öfver väckta motioner örn upphäfvande af K. brefvet d. 17 Oct. 1778, ang:de förekommande af barnamord. Då nu ånyo föredrogs LagUtsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda betänk. N:o i65, i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de ändring i 5 cap. 1 § Missg.b:n, sorn ock de i sammanhang härmed väckta motioner, blef Den ii December f. m. samma betänk, ånyo lagdt på bordet af Hrr Strussenfelt, Adolph Ludv., samt Bogeman, Joh. Ludv. Företogs till pröfning Constit.Utskrs d. 8 dennes på bordet lagda niemor. Nro 5g i anledn. af återremiss af memor. K:o 4i , med grundlagsändringsförslag, åsyftande riksdagsförhandlingarnas ordentligare gång. R. o. Ad. beslöt, att detta mål skulle punktvis föredragas. Utskrs yttrande i anledn. af irsta förslagspunk te n. Hr Hjärne, Harald: Då återremiss vidtogs af det förra betänk, i ämnet, innefattade den gemensamma tanken, alt Ulsk. malte föreslå ändringar i uppgifterna och benämningarna å Ulsk. uti de §§, hvari sådant, i anledn. af den ifrågavar. reorganisationen af åtskilliga Utsk., kunde finnas nödigt Utsk. har ock iakttagit det sålunda anmärkta; men i ett fall synes Utsk. hafva gått något långt, enär Utsk. inkommit med ett nytt förslag, hvaröfver Stånden icke förut haft tillfälle att yttra sig, men som nu directe i sammanjemnkningsform underställes.
Utsk. har ganska riktigt anmärkt, att författningen om stapelstädernas skyldighet i detta fall utkom på en tid, då productplacatet fjettrade den fria handelsrörelsen, hvarförutan det vidtagna i34 Den 15 April f. m. försigtighetsmåttet funnits nödvändigt, enär den directa hitförseln af salt från Portugal och öfriga vid Medelhafvet belägna länder, der denna vara finnes att tillgå, i allmänhet icke verkställes med dessa länders egna fartyg, och handeln med denna vara således, då concurrens med utländningen, till följd af de prohibitiva författningarna, icke vore att befara, biefelt godtyckligt föremål för den Svenska handelsspeeulationen, i den större eller mindre mån tillfälle yppades till mera vinstgifvande företag; men att, då grunden för detta stadgande i och med productplacatets upphäfvande i afseende på de flesta stater, till hvilka Sverige står i handelsrelationer, numera är undanröjd, och erfarenheten bestyrkt den sanning, att sådana varor, som finna en säker och lönande afsättning, alltid äro att tillgå samt salthandeln häruti icke gör något undantag, Utsk. ansett stadgandet om stapelstädernas saltupplags-skyldighet kunna, utan fara för saltbrist, upphäfvas. Jag anser visserligen, lika med Utsk., för högst sannolikt, att under närvarande fria handelsförhållanden salt icke skall komma att saknas, äfven om saltupplags-skyldigheten försvinner. Men sannolikhet är icke visshet; och mig synes, att man bör äga visshet om, att det är öfverflödigt, innan man tillstyrker upphäfvande af ett stadgande, hvarigenom, i händelse man misstagit sig, landet utsättes för brist på den oundgängligaste af alla förnödenhetsvaror. Vöre här fråga om något annat än salt, skulle jag icke draga i betänkande att instämma i Utsk:s tillstyrkande; men då den rörer denna alldeles oumbärliga artikel, anser jag det högst äfventyrligt.
H a n såg mindre af den stora rörelsen, af det ärliga, rastlösa arbetet, af de själfständiga konstnärernas sträfvan, som gick oberoende af allt hvad moderiktningar heter, än af begäret att till hvad pris som helst ' vara med ' i främsta ledet bland utvecklingens banerförare. A t t följa med strömmen, löpa efter hvarje vindkast, följa hvarje modets nyck, tycktes honom vara hufvuduppgiften för de unga. Temligen isolerad, som han — • liksom flertalet af de unga svenskarne — lefvat här, såg han träden, men fick ingen öfverblick öfver skogen. H a n som afskydde allt hvad h u m b u g och skräflande heter, förifrade sig, när det blef tal om dagens konst, och tog de äldre målarne i försvar, fast han själf instinktlikt sökte det samma som de bästa bland u n g d o m e n: uttryck för den egna känslan, de egna naturintrycken. Och h a n e r k ä n d e för sig själf och sade också till mig, att det var h a n s egna misslyckade försök, som gjorde honom ond på dem, som hade fanatismens eller tanklöshetens gåfva och som därför hade lättare a t t lyckas än h a n. Ty här fanns i alla fall en m e r a liffull sträfvan och större möjligheter till utveckling än på någon annan plats. H a n hade ej k u n n a t arbetat mycket under vintern, ingenting ville lyckas för honom. H a n hade förirrat sig in i experiment, som alls ej lågo för honom, hade försökt sig på ögonblicksstämningar, på luftstudium, han som h e m m a sökt först och sist få fram en kraftfull, sund och rättfram karaktär i laudskapen och som aldrig lagt hufvudvikten på deras luftverkan. Men han var inte den som beklagade sig, och ett ord 71 af deltagande var hvad han minst af allt skulle tåla. J a g hade nu lärt känna denna inbundna natur, som var allt för ömtålig och allt för skygg för att blotta sig och för att sträcka u t handen efter den medkänsla, han törstade efter. H a n hörde till dem, som äro dömda att gå ensamma, hörde till de stumma, som längta efter att få tala.
ge af Iduns ärade läsarinnor, som, ej prenumererat till årets slut, torde o för dröj ligen, förnya prenumerationen till nu instundande qvartalsskifte, på det intet afbrott i expeditionen måtte behöfva ega rum. Sent ankommande prenumeranter löpa risk att gå miste om ett eller annat af de första numren i det nya qvartalet, all den stund upplagans storlek bestämmes efter antalet abonnenter, som tecknat sig vid utgången af näst föregå- ende qvartal. Såsom vi förut haft nöjet meddela visar sig Idun oupphörligt vinna allt vidsträcktare spridning — en omständighet, som oaflåtligt Förmiddagarne kan man använda till att skall sporra redaktionen till nyaansträngSålunda hafva vi besluta att fr. o. bese gallerier och kyrkor, som ligga i ens väg, ningar. m. den 1 instundande juli minst en gång i eller för att göra uppköp och dylikt. Eftermiddagen tillbringas i en af parkerna, kl. melmånaden lemna ett 12-sidigt nummer i stället Och äfven i andra hänseenlan 4 och 6 vid Corso i Champs Elysée; för ett 8-sidigt. den hoppas vi på bästa sätt kunna tillgodose aftonen på teatern, cirkus eller hippodromen. våra ärade läsarinnor. Indelar man sin tid på följande vis, torde Till dessa våra ärade läsarinnor våga vi man ej alt för mycket trötta ut sig: emellertid ställa den förhoppningen och rikta 1. En tur i vagn för att orientera sig, hvarden vördsamma uppmaningen, att de på allt vid vägen tages genom Are de triumphe, Avesått skola stödja oss, särskildt genom att hos nue des Champs Elysée, place de la Concorde, vänner och bekanta, der Idun ännu ej vunnit rue de Rivoli, förbi Tuilerierna och Louvre inträde, varmt rekommendera den samma. till place Chatelet; bestigning af S:t JacquesBetånken blott: om hvar och en läsarinna af tornet, derefter Nölre-Dame; vid middagstiden Idun skaffade en enda ny abonnent — färd genom bois de Boulogne ända till sjön. och hvilken qvinna eger ej så mycken över2.
2 Ii» p. 1 §, sorn innehåller föreskrift, huru förordnande för landtmätare att förrätta laga skifte eller annat landtmäterigöromål skall sökas och utfärdas, samt derom stadgar, att jordägare icke må vägras att lill landtmäteriförrättning erhålla den landtmätare, de begära, så framt denne, enligt hvad särskildt är föreskrifvet, är behörig att landtmäterigöromål på eget ansvar förrätta, och hinder i öfrigt icke derför moter, har Herr von Knorring, Oscar, ansett leda dertill, att en landtmätare med mindre duglighet, än andra, kunde, allenast han ägde ett inställsamt väsende, förskaffa sig flere uppdrag, än han medhunne att utföra, under det hans kamrater, med lika eller större skicklighet, icke lyckades erhålla tillräcklig sysselsättning; såsom exempel hvarpå motionären åberopat det förhållande, hvilket skulle framstå ur årsredogörelsen för ett af rikets vestra län för år 1858, att nemligen, under det en landtmätare derstädes hade, såsom balancerade förrättningar till 1859, endast ett laga skifte och ho diverse förrättningar, och en annan tjugu laga skiften och två diverse förrättningar, 6 Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande M 14. hade deremot en tredje landtmätare till påföljande året balancerat 134 laga skiften och '154 diverse förrättningar.