Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man, som antingen företer bevis om sjukdoms-förfall, eller är hindrad af Den 11 December e. m. göromål vid Laga Ting i annat Härad; antalet af dylike Förordnanden har under senare tider blifvit förminskadt; och såsom allmän regel kan jag tryggt antaga, att Häradsliöfdingarne ovilkorligen kunna medhinna sina göromål hädanefter såsom förut, så vida icke tillfälligheter inträffa, hvilka äro oberoende af HäradsRätternes organisation oell dit hörande ärenders mängd eller beskaffenhet. Jag åtminstone har icke erfarit motsatsen och förmodar dessutom, att ingen giltig klagan bör föras deröfver, som skulle oreda och sakers skadliga sammanblandning i allmänhet äga rum vid Domstolarne. Slutligen får jag vördsamt upplysa, att den förändring, hvarom nu är fråga och så vidt den är tillämplig på Göliia HofRätt, icke medfört någon synnerlig inflytelse i afseende på göromålens fortgång. Man hyser den tillförsigt, att desse skola bestridas utan oreda, och man vill visserligen beflita sig derom, att uppmärksamhet och sansad pröfning i de ämnen, som för HofRätten äro af ny beskaffenhet, snart nog skall ersätta den färdighet, som vanan och erfarenheten bibringa. Hvarefter Friherre Leijonhufvud muntligen tilläde: I afseende på hvad Herr Tham nyss munteligen yttrat om den för Allmänheten uppkommande vinning, derigenom att Berg - Den 11 December e. m. 229 mästarne under Tingens hållande genom förlikning afsluta flere ärender, hvilka i annat fall påkallat BergsTingsRältens pröfning, och följaktligen föranledt till kostnader, samt att åter vid HäradsRätterne en dylik ändamålsenlig sakbehandling desto mindre kunde påräknas, som Häradshöfdingarnes Betydligaste löneförmoner hämtades ifrån den vid Tinget förväntade Expeditionslösen, får jag vördsamt erinra, att ibland 100 till HäradsRätten instämde mål, förfalla vanligen omkring tredjedelen utan handläggning.
Taflor, inköp af 3:ne Aterremiss ... Talmannens Representationskostnader (se Klubbar). Taxa för Landtmätare, angående rättelser deri (se Landtmätare). — Preste, angående dess upprinnelse (se Prestetaxa). —• Tull, ny, om tiden för dess sättande i verkställighet . tillägg vid 4'de Sunderrättelserna i'1826 års (se tillägg). Taxerings och Berednings-Comitéer, angående deras förrättningar (se Berednings). ■— värde, om uppgörande af nya grunder derför . Testamenten, angående ändring af 16 Cap. Ärfda-Balken Aterremiss .. Testamenten till fromma stiftelser, chartcring deraf Testamentsbevillning, borgens ställande derför (se Borgen). — —• Förordning af den 11 December 1811, om an svar för oriktig tillämpning deraf . Testamentefriheten, angående utsträckande deraf för Städernes invånare och Presterskapet Aterremiss .. Theatrar, om yrkad frihet att inrätta sådane . Aterremiss .. Thorshälla Stad, räntorne af några Staden upplåtne hemman angående (se Räntor). — 1— om uppförande af en Magazinsbyggnad derstädes Thorsåker och Ofvansjö Bergslager, om en utvidgad smides rätt derstädes (se Smidesrätt). T/enster, förbud emot fleres innehafvande af en person . Tjenstgör i nfrsskrldii’het för i Arméen qvarstående Officerare (se Officerare). Tillgångar, Bankens, vid 1828 års slut (se Skulder). Tillägg vid 4'de §. Underrättelserna i 1826 års Tulltaxa Återremiss ... Tingsgästningspenningar, deras beräkning angående (se Lagmans). Tionde, Kronooch Kyrko, lösen deraf angående — af Lowers bruk (se Lower). —- anslag, frånkändt Lunds Academi (se Lund). — om dess utgörande till Presterskapet på Gottland (se Prestetionde).
Skrifvelsej N;o 141• proclamadag förvarad, Cronas sterbhusdelegare och Thysenius förpligtades att detsamma gemensamt Kronan godtgöra. Vid pröfning, den 9 November 1841, af Häradsskrifvaren Thysenii öfver Kammar-Rättens ofvannämnde beslut i underdånighet anförda besvär och i sammanhang dermed framställda underdåniga anhållan alt, om ej annorledes, af gunst och nåd varda från den ådömda betalningsskyldigheten (rikallad, har E. K. M. funnit skäligt att Kammar-Rättens omförmälde Utslag, såsom på författningarne grundadt, i Nåder fastställa; hvarjemte, med afseende å de för besväranden förekomna serskilda omständigheter, E. K. M., uti högstberörde Nådiga skrifvelse, behagat i Nåder föreslå Rikets Ständer, att Thysenius må njuta befrielse från skyldigheten alt till Kongl. Majit och Kronan utgifva halfva beloppet, eller 90 R:dr 1 sk. 6 rist. af de för åren 1831, 1832, 1833 och 1834 i Östra och Medelstads Häraders Fögderi orietigt afkortade Kronoutskylder, 180 R:dr 3 sk., för hvilka hvarken kraf blifvit anstäldt hos Kronofogden Crona under dennes lifstid, eller bevakning i hans sterbhus är vorden i laga tid ombesörjd ; och har E. K. M. tillika i Nåder gifvit tillkänna, att, i afbidan af Rikets Ständers beslut i denna fråga, Häradsskrifvaren Thysenius fått sig öppet lemnadt att, emoL godkänd borgen, i Blekinge Läns Ränteri lyfta förrbtrörde, der nedsatta, summa af 90 R;dr 1 sk. 6 rist banco.
I sjelfva naturen af saken och dess behandling af ConstitutionsUtskottet vid 1818 års Riksdag, ligga dock bevisen, att den icke var ett föremål för någon sådan underdånig anhållan eller önskning, hvars 182 Den 9 J a nu a r i i. uppfyllande berodde på Kongl, Maj:ts Nådiga bifall eller afslag. Den var till sin natur en underdånig hemställan om Lag-§:s rigtiga tillämpniug framdeles; och fastän Rikets Ständer, i skyldigt bemödande att göra sin framställning till Majestätet fullkomligt vördsam, misstagit sig, efter min tanka, i att icke nyttja det rätta uttrycket: i underdånighet hemställa, sorm efter hvad jag tror, är lika vördsamt, men mera bestämmande egenskapen af framställningen, så torde väl icke nämnde, hittills kanske icke nog observerade, skil jagtighet i ordalag kunna förändra naturen af saken och BondeStåndets derunder beroende rätt. En förklaring kan jag ej heller medgifva innefattas uti Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om den än må anses för en tolkning. I Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse brukas orden tolkning och förklaring såsom synonyma. I våra Grundlagar finnes icke någon sådan paritet i uttryck uppställd. Ordet förklaring, på sätt det blifvit nyttjadt i 82 och 84 §§• RegeringsFormen och 29 §. Riksdagsordningen, förutsätter alltid, alt ordalydelsen är ansedd otydlig. Nu är likväl påtagligt, att Rikets Ständer icke funnit någon otydlighet äga rum, och således ej ansett sig göra någon förklaring, då de sagt: att de funnit BondeStåndets omförmälde rättighet vara i 24 Den 9 Januarii. i83 §. Riksdagsordningen uttryckligen medgifven. Jag har icke kunnat underlåta begagna detta tillfälle för att söka stämpla det eljest oskyldiga ordet tolkning, såsom odugligt till synomym med förklaring eller tillämpning. Denna distinction är verkligen af vigt ej allenast under discussioner på detta rum, hvaraf vi haft åtskilliga upplagar, utan i synnerhet, då officiella documenter och förhandlingar upprättas.
Ständers egel ompröfwande. Stockholm den 25 Marti! 1810. Pä Högloft. Ridderstapets Pä Högwördige Pra» och Adelns Ledamöters ste-Ständets Ledamö - wägnar Llaes kleming. Pä Wällofi. BorgareStåndets Ledamöters wägnar Larl. kr. k.anäberg - rers magnar "kli. VVeiclmLN. Pä Hederwarda Bons de-Ståndets Ledamöters wägnar Hnäers dlilsron. kröäelius - Larn - Sjette Bandet» r2Z2 Den 29 Mars. e. m. Summarisk Räkning för Wadstena KrigsmanshusRakenffaperne - Debet. Lalancs efter 1806 Ärs 8umimrriffe Rakning, af Krigsmanshusets Fordringar Inko m s t e n. (lentonslen af alla Löningar (utom Presterstapets) har detta Är utgjort Avancements-Penningar afEIvileoch Milltaire Staterne, Prästerffapet och ^callemisStaterne Inskrifning^- och Affleds-Penningar för Ryttare, Dragoner och Soldater , Afgift för erhällne Gafwor och pensioner s Rusthalls-Afgifter, erlagde wid sadane Egendomars försäljning och biträde Bötesmedel för wanskötte Rustningshästar och wid flere andre tilfällen LeneflLis-RäntorafKrigsmanshus-Godfen och llorieralle Döfnmansamt^oidelsSpanmalen jemte winsten derä, utom i Finland « - Lxtra Upbörd afArmäens M. -28Z enligt Utdrag af Kalsnee, efter 1806 Ärs8ummariste Rakning, af Krigsmanshusets fliildcr Afkortningen.
Visst finnes det titlar, som äro lika problematiska, gåtlika och lemnande verlden i lika stor okunnighet om personen, som ett slätt och rätt «herre», t. ex. kammarherre, assessor, doktor, brukspatron, m. fl., och visst finnes det de, som vid allra första anblicken af en person hafva denna fina urskiljning, att de genast se om densamma tillhör de bildade, mångbildade, de uteller inbildade, de missbildade, förbildade, eller rent af obildade, och visst finnas äfven de, som aldrig behöfva några förord, utan som af en boks första sida kan sluta till alla de andra, men som dessa några dock alltid utgöra minoriteten, och som så många andra stå qvar, hvilka behöfva både titlar på personer och förord till böcker, för att veta hvar de äro hemma, vilja vi således med ett sådant der litet för-ord utrusta vår lilla bok, och tala om huru och hvarföre den är tillkommen, m. m. Författarinnan, född, uppfödd och sjelf bosatt på landsbygden, samt genom sina husliga förhållanden, såväl i föräldrahemmet som det egna, nödgad att alltid vara omgifven af en stor tjenstfolkspersonal, att hafva talrika underhafvande och att ofta komma i kontakt med sjelfva landtfolket, har redan från sin allraförsta ungdom haft tillfälle att lära känna denna klass af menniskor, och att från tidigaste åren af sin lefnad införlifva sig med deras sätt att tänka, tala och handla, med deras seder och bruk, vanor och ovanor, samt att lära känna deras fel och dygder, deras många vackra och åtskilliga fula sidor, slutligen deras lidelser och laster och snart sagdt orsaken till dessa.
»Säger du det», sa jag tankfullt. »Men då vore det ju som om jag skulle vilja kritisera höga öfverheten, och därifrån bevare mig Gud.» »Krig kan alldrig kritiseras för mycket», sa Ester häftigt. »Medge, att det är rått! grymt!» Ögonen blixtrade, och näsborrarne skälfde, men så häjdade hon sig. »Minst sagdt rått», tillade hon sedan lugnt. »Visst visst», sa jag fegt, ty allra innerst så kände jag, att jag kommer att hålla fast vid försvaret ändå, ty dels ligger det i min natur att försvara mig när jag blir anfallen, och så fastnade lektor Kulls ord – att det inte allenast gällde vårt lif, utan också våra lagar, vår utveckling och våra barns frihet – i mitt hjärta, och hvad som sitter där kan inte komma bort, om man så bänder med häfstång. I detsamma kom Villy brådskande. »Sitter ni framför det där jolmet?» frågade han. »Jolmet!» sa jag förnärmad. »Nej kom och se på hans Jagtnymf i stället. Det är det enda han har målat som duger.» »Tack du», sa jag, »men det fruntimret är inte i min smak.» »Är det jolm det där med?» frågade Ester och pekade på Hjälten. »Åh – nej – bevars – den har sina sidor. Men alldeles förbannadt öfverskattad är taflan, det är visst. Slickmanner är det i alla fall.» »Herr Villy är bra lycklig», sa Ester med en liten krökning på läppen. »Hur då?» »Som förstår allt så i grund.» Villy skrattade. »Är det meningen att vara nedrig, hva sa?» »Inte alls. Jag bara afundas er.» »Hvad då?» »Er stora ungdom.» Hon reste sig upp. »Ni menar att jag är grön?» »Nej rosenröd. Det är barnfärgen, som ni vet.» »Fröken Ester!» (Nu lät han ond på fullt allvar.) »Jag är lika röd som ni.» »Det är möjligt, men min färg sitter i blodet, då däremot er är litet krigs-smink, påsmetadt af en klick.» Phu!
Det låter på din ton, som om du menade, att hon inte var god. » » Det var hon inte heller. » » Tant — tant, » flämtade Ingrid, » vet du hvad du nu säger. Vet du, hvem du talar om? » » Jag talar om den största synderska, jag någonsin känt. » Icke ett drag rörde sig i Henrikas ansigte, det såg ut, som om det varit af sten, men ögonen, de eljes så döda, kalla ögonen, borrade sig som dolkar i Ingrid och tvingade henne att åter falla ner i stolen och trycka porträttet med bägge händerna intill sitt bröst som en sköld. Då släpte Henrika taget med ögonen, förde handen öfver pannan, betänkte sig litet och sade sedan lugnt, i det hon långsamt började gå af och an på golfvet framför Ingrid med händerna_ i .förklädesfickorna: » Jag har lofvat att säga dig allt om din mor, och jag skall nu göra det, men i fa ord, ty ämnet är mig mer än vidrigt. Och det skall du komma ihåg, att hvad jag nu säger dig är sant, hvarje ord, så visst jag vill bli salig efter döden. » Och medan Ingrid satt der i stolen och följde henne med torra, upphettade, nästa förvildade ögon, fortsatte hon sin vandring af och an och sade i kärf och tvärhuggen ton och med många pauser: » Din mor var utrustad med många härliga yttre förmoner. Men hon hade aldrig känt Gud, oeh hon hade intet samvete, det var hela saken. Det första jag vet om henne var, att hon stal sin man från en annan. Stal honom, medan han ännu tillhörde denna andra. Och inte derför att hon älskade honom, ty det gjorde hon aldrig, det har hon sjelf sagt honom, utan derför att hon ville komma sig upp, bli rik, lefva i flärd och yppighet, och derför att hon såg, att hon hade makt att göra med honom hvad hon ville. Ty han var svag. Det var hans enda fel. I sex år voro de gifta. Det var ett syndens hus med dans och komediantspel och usla nöjen. Hon drog in sina kurtisörer i hans hem och åt och drack upp hans pengar tillsammans med dem. Och ändå dyrkade han henne på knä som en madonna. Han visste inte af det värsta, han trodde ju knappast det han såg med egna ögon.
» 5: — Iduns Modet., månadsuppl _ » 3: — Barngarderoben » 3: — Fredagen den 25 februari 1898. Byrå: Klara södra kyrkog. Allm. telef. Rikstelef. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : Nordling. ll: te årg. Utgifningstid: h v a r j e fredag. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Olivia Rhodin. I Jet var ej så länge sedan Värmland var så skönt och härligt, som det står i visan. Det var när sjöar och älfvar voro kransade af mörk, rakstammig barrskog, och då det ej var långt emellan bruken, hvilkas hufvudbyggnader lyste hvita i slutet af björkalléerna. Och dessa hvita, kära hus! De hyste stora, friska rödletta brukspatroner med stora händer — passande för ärliga handslag — och glada skratt, bullrande som deras stångjärnshammare, de hyste trefliga, vänliga, storvuxna husmödrar, som kunde baka och koka bättre än någon annan i världen, de hyste söta flickor i bomullsklädn ingår och halmhattar, och de hyste till sist en stor svärm gäster, hvilka voro såsom barn i huset. En värmländsk brukspatron var en välvillig och förlåtande och godmodig nian, men var det något, han aldrig förlät, så var det, om en person gick hans hus förbi — det ansågs som en blodig förolämpning. Och var det något, som kunde såra och reta hans rara fru, så vår det, om gästen ej åt tillräckligt af hennes rökta ål eller delikata omeletter, som förflyttade en arm jordeträl till kulinarismens paradis. Lifvet på de stora bruken var ej något förnämt lif med spann och livréer, men ett lif af den mest oskrymtade välvilja och det bästa smörgåsbord, som i Skandinavien kunde upptäckas.
Jag vill nu endast tillägga, att det högeligen förvånade mig att höra Frih. Hamilton, hvilken jag hade svårt att följa med i afseende på alla deändringar, han för några dagar sedan föreslog å tulltaxan, nu vara så rädd för ändring i nämnde taxa, att han förespeglat oss, att om de, som han här benämner extra theoristei*, få hafva sitt spel, så skulle hela jernhandteringen gå under, och han har bedt att vi skola bevilja 2 års anstånd, innan vi slå ihjäl denna handtering. Den 29 Maj f. m. 609 På grund af hvad jag anfört, anhåller jag orri bifall till denna punkt af Betänk:t, och jag hemställer äfven till Gr. Posse, om han icke vill afstå från sitt förslag att dela punkten; ty jag föreställer mig att, örn en sådan delning egde ruin, skulle den först och främst hafva den olägenheten, att, när det kommer till votering i förstärkt Utsk., det skulle föranleda svårigheter att uppställa voter:s-propos:n, och för det andra skulle det, i fall olika beslut fattades med afseende på de särskilta delarne, föranleda svårigheter vid tillämpningen af författningen. Hr Akerman, Fredrik: Det är naturligtvis hvarje representants rättighet och pligt att nagelfara med ett förslag, som regeringen framställt, men jag kan, för min del, icke finna att det är lämpligt att upptaga enskilda Statsrådsledamöters yttranden, särdeles då, såsom nu är fallet med en af dem, han icke är tillstädes för att försvara sig. Jag skall således icke göra något sådant. Tillika vill jag nämna, att jag icke är i samma kategori, sorn den man, om hvilken den siste värde talaren berättade, att han röstade för bibehållande af exportförbud å tackjern, när han var bruksegare, men, sedan han upphört dermed, röstade han för dess borttagande. Jag är icke delegare i något bruk och är således ur den synpunkten opartisk.
Memorial, med föreslående af eli tillägg i 1 §, 5 mom, Tryckfrihets-Lagen, På det att den Auctoritet, som fått uppsigten öfver Tryekfrihets-Lagens efterlefnad sig anförtrodd, må ega en för delta uppdrag nödig kännedom om de Boktryckerier, som inom Riket anläggas, liar uti 3;dje ptioeten af 5:te morn. i nämnde Grundlags irsta §. blifvit stadgadt, alt deri, som nytt Boktryckeri inrättar, skall sist inom trettio dagar, innan någor» skrift derifrån ulgifves, hos vederbörande Magistrat och Kongl. Majrts Befallningshafvande skriftligen tillkännagifva, att och hvarest han Boktryckeri anlagt. Som detta stadgande likväl icke gäller för det fall, då Boktryckeri öfvergår till ny egare, men det emedlertid i alla händelser är af vigt, att Justilia? Slals-Minister n, hvilken numera innehafver den t illförne åt Hof-Canzleren uppdragna befattning med Tryckfrihets-äreuden, skall hafva sig bekant, hvilka Som idka Boktryckeri-yrket, för att kunna tillse, om å utkommen skrift rätter eller verklig Boktryckares namn blifvit utsatt, och för öfrigt handhafva den i Tryckfrihets-Lagen föreskrifna uppsigt å Boklryckerien , har Gonstilutions-Utskoltet, enär det jemväl synes skäligt, att alla Boktryckare må ega, likasom enahanda rättigheter, äfven lika skyldigheter inför Lag, funnit sig föranlåtet att, i öfverensstämmelse med en. inom Utskottet gjord motion, hos Riksens Ständer, för den i Grundlag anvisade åtgärd, tillstyrka, alt 3:dje punclen i 5:lc mom. i §• TryckfrihetsLagen må erhålla de tillägg, som innefattas i följande Redactionsförslag:! Den ett nytt Boktryckeri inrättar till åklagaren förverkat. Lag samma vare , der Boktryckeri ombyter egare.
Min historia är denna: I samma hus som undertecknad bo två gamla fröknar. De äro hvad man kallar » bättremansbarn » och ha nog åtnjutit en för sin tid god uppfostran, fastän den för vår ungdom ter sig skäligen enkel. Fattiga, men ytterst arbetsamma ha de visst alltid varit, och någon egentlig nöd skulle de ej lida, om de blott hade sig själfva att tänka på. Allt, och mer ändå, som de kunna undvara, dela de nu med en fattig broders stora familj, och detta är desto nödvändigare, som denna familjefar i inånga år varit krympling ocli oförmögen till allt slags arbete. Dessa gamla kvinnor möta mig dagligen, leende, vänliga och artiga, och icke ens då man tror sig veta, att de sakna det för dagen nödvändiga, hör någon dem klaga eller begära sina medmänniskors hjälp. Har nu den bättre lottade rättighet att tränga sig på dessa fattiga med en hjälp, som icke begäres? En gång, när nöden var som störst, kom den ena af systrarna till mig för att begära ett litet penninglån. Med gladt sinne kunde jag lämna önskad hjälp, men förödmjukelsens vånda stod så tydligt att läsa i hela den gamlas uppträdande, att jag icke hade mod att dä erbjuda det som gåfva. När jag senare trodde mig lättare kunna göra det, vet jag att de voro tacksamma, men att den tanken plågade dem, att jag skulle tro, att deras mening hade varit att ej betala igen det lånta. (Icke så att förstå, att jag skulle trott dem oärliga.) Att dessa fattiga kvinnor ej ha råd att lega hjälp till sina grofsysslor, är ju klart, men då de utföra dem själfva, sker detta vid tider, då husets öfriga folk ligger i sin sömn, och antar jag att detta sker, för att de genom ständigt propert uppträdande skola kunna dölja, hur stor deras fattigdom är. IDUN Är nu denna stolthet, eller hvad namn man vill gifva det, klandervärd? Jag för min del finner deras sträfvan att hålla sig uppe så beundransvärd, att jag ibland ej tror mig » värdig lösa deras skoband », och att bjuda dem en gåfva af hvad slag det vara månde genom min tjänarinna skulle aldrig falla mig in.
Kommitterade hafva antagit, att en styrka af 30,000 man borde vara stridsfärdig och således utan egentliga rustningar alltid kunna sättas på krigsfot, samt att denna styrka borde, efter någon tids förberedelser, kunna ökas till 70,000 man. För att vinna detta, måste vid den mindre krigsfoten, eller då 50,000 man gå i fält, 25,000 man inkallas i depöterna. För 70,000 man i fält fordras ! 5.000 man i depöt, hvilket med reserv och icke stridande vid arméen gör en stvrka af omkring 100,000 man, för hvilken krigsförnödenheter mer eller mindre fullständigt måste beräknas. Beklädnads-, remtygs-, utredningsoch tross-persedlar. Sådana finnas nu fullständigt för stammen och för närmare 25 000 man beväring, hvarjemte i reserv-förråden förvaras reqvisita till munderingar för 15,300 man samt i upplag öfriga nämnde persedlar för en lika styrka Vid behandlingen af de särskilda vapenslagens organisation hafva kommitterade upptagit kostnaden för beklädnad, utredning m. 11. persedlar för det ökade antalet stam-soldater, likaledes har, vid beräkningarne öfver den föreslagna organisationen af bevärings-manskapet. utförts kostnaden för ifrågavarande persedlar under ett med 27 5 procent ökadt antal omgångar persedlar med oförändrad slitningstid, motsvarande behofvet för omkring 6,870 man. Beklädnads-, remtygs-, utredningsoch tross-persedlar skulle således med redan beräknad tillökning i befintliga anslag kunna anskaffas och underhållas: för stam-soldater (utom spel) i rundt tal 34,200 » bevärings-manskap omkring 31,870 66^070 hvartill kommer: reserv, upplag för 15,500 tillsammans för 81,570 man. Utom reserv-lörrådets upplag af beklädnadsmaterialier. borde vid trupperna finnas färdiga munderingar för åtminstone den mindre krigsfoten, med sina depöter, eller för 75,000 man, så att denna styrka kunde utan tidsutdrägt beklädas, men enligt ofvanstående beräkning skulle endast finnas 66.070 omgångar.
I ett sådant arbete, som en vagn , ingå flera handtverkeri er, och det är just i deras sammanslående, som fördelen ligger. I afseende på senare momentet af §., som Herr Hjerta yrkat borde uteslutas, af den anledning, att lian supponerar, att capitalister skulle slå under sig all förtjenst, så att de öfrige handtverkare, som vunnit Burskap ej skulle kunna uppehålla sig, torde jag få anmärka, att det icke rimligen låter tänka sig, emedan, om en association förlägger en Vagnmakare, sådant icke hindrar en enskild Vagnmakare , att skaffa sig goda och skicklige arbetare , och förfärdiga vagnar; och i händelse han gör sina vagnar bättre, samt aflåter dem för lindrigare pris , är jag fullt öfvertygad derom, att han får afsättning framför alla handtverkare, som möjligen kunna hafva slagit sig ihop om att förfärdiga vagnar. Af dessa skäl anser jag det vara af vigt, att bifalla denna §.; hälst det är oundgängeligt för alla handtverkare att äga capital för bedrifvande af sitt handtverk. Herr Hjerta: Hvad först angår första delen af denna §., så tror jag det faran att bifalla densamma upphör derigenom, att ett, betydligt vite är stadgadt för den, som begagnar sig af personers biträde till andre, än Den 12 November e. m. de arbeten, som vid lian^ egen inrättning förfärdigas; men beträffande åter senare delen, eller a:dra Momentet af så får jag uppriktigt bekänna, att jag icke af livad Friherre Cederström anfört, blifvit öfvertygad derom, att ju icke detta Moment vöre högst skadligt att godkänna. Jag tror ej, att det finnes så få handtverkare i städerne, att de icke kunna slå sig tillsammans; och jag är säker derpå, att , om hel och hållen bifalles, resultatet skall blifva det, att i visse Städer skola associationer elier förläggare förena alla bandtverkericrnc.