Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Seså, nu vet du hvartill ditt kapital skall användas. VIOLA. Ett opassande uttryck, som inte begagnas. Men han har vänner andra resurser. Jag har ingenting. OSCAR. VIOLA. Mina pengar äro således din sista räddning? Min sista räddning. (Med lättnad): Seså, i OSCAR. Guds namn, skrif nu under! (Sätter pennan i hand på Viola, sam viljelöst emottager den.) sig). VIOLA (kastar pennan ifrån Nej, jag skrifver inte under! Du nekar! OSCAR. VIOLA. sist! Jag trodde att den aldrig, aldrig skulle Ja, jag nekar. Så kom ändå min stund till komma. Jaså, Oscar, att fjollan skulle utan vidare rädda dig från följderna af ditt lättsinniga lif och pligtskyldigast kasta mera bränsle på den eld vid hvilken du sakta stekt henne i åratal! Viola, du rasar! OSCAR. VIOLA. tryck, som sammanpressat min själ till en värdegodt i min natur. Nej, endast andas ut efter ett femårigt för lös massa och förqväft allt, som var ädelt och MILDE. VIOLA. Min aning! Min aning! liga och jag hör till dem. Olycklig, du! Somliga qvinnor tåla inte vid att bli olyckOSCAR. VIOLA. torkade af förakt öfver det ömkliga gyckelspel, för att brytas så snart tillfälle gafs då kände Ja, är det inte förvånansvärdt? När tårarne som upppfördes qväll på qväll, när löften gåfvos du dig belåten. Du hade fått frid i ditt hem, din önska, till den blinda, viljelösa nolla, som du hustru utvecklade sig, så bra du någonsin kunde kallade »en hustru i sino prydno». Att hennes hjerta under tiden förblödde, droppe efter droppe. det såg du aldrig. OSCAR. eftermiddag! Äro då afgrundens alla makter lösa denna VIOLA. Alltnog, jag skrifver inte under. Hon skrifver inte under! Men hvad lönar det att tala om allt det der? OSCAR (mekaniskt). vanärad mans hustru. Du måste, Viola. Betänk, att du blir en VIOLA.
Men för möjligheten att kunna bringa dessa åkerlyckor i omedelbart sammanhang med den gamla kyrkogården och sålunda kunna använda dem till den afsedda utvidgningen, erfordrades att hus och byggnader, som hafva sin plats å den del af lyckorna, som ligger närmast kyrkogården, skulle kunna genom köp eller på annat sätt undanskaffas och sedermera den väg undanrödjas, som, mellan kyrkogården och lyckorna, leder till berörde jemte andra åbyggnader i gamla staden. Ett oförmodadt hinder hade dock yppat sig deri, att husegarne, som funnits obenägne att aflåta sina boningar, icke heller kunnat tvingas till afflyttning, då de, vid undersökning inför domstol, visat sig hafva fastebref på tomtplatserne. Att, detta oaktadt, använda åkerlvckorna till gamla kyrkogårdens utvidgning skulle, under sådane omständigheter, medföra det mindre vanliga och äfven mindre lagenliga förhållande, att, då Kongl. Cirkulärbrefvet af den 18 Oktober 1845 föreskrifver, att kyrkogårdar, så vidt ske kan, skola anläggas utom städer och byar, här deremot vissa till gamla staden hörande gårdar, med dertill ledande väg, skulle komma att ligga inuti sjelfva kyrkogården. Till undvikande af dessa olägenheter hade församlingarne frångått planen att utvidga gamla kyrkogården och i stället beslutat anlägga en ny. I stadens granskap funnes likväl icke något till ny begrafningsplats passande område, utom den såkallade Skansjorden, tillhörande den fordna fästningen; och det vore derföre högst önskvärdt, att några tunnland deraf eller den del, som å särskild karta förslagsvis blifvit till kyrkogård afritad, måtte till detta ändamål blifva upplåten, samt att upplåtelsen, i likhet med hvad förut i enahanda fall egt rum, må kostnadsfritt kunna medgifvas.
Jag vågar derföre ej mindre för egen del uttrycka den önskan, att inom motionerna intet ord må utkastas, som kan ge rättmätig anledn. till någon bitterhets framkallande, än äfven hos hvar och en åhörande ledamot anhålla, att några på förhand antagna motiver, af vare sig skrymteri, fanatism eller annat, ej må tillskrifvas motionären, utan att vi må söka oväldigt pröfva hvad sanningen är och klokheten bjuder. På sednare tiden ha, äfven inom vårt fosterland, upstått s. k. andliga rörelser, hvilka, inom såväl det enskildta som samhällslifvet, för den opartiske betraktaren framställa både goda och onda frukter. Ser man blott på de sistnämnda, eller skuggsidorna af dessa företeelser, så skulle man väl kunna frestas, att antingen vilja utrensa det onda eller ock för dess afvärjande, om möjligt, tillintetgöra hela det skedda verket. Men såväl ur Guds ord som erfarenheten finner man, hvad det förra angår, lätt, att till följd af den bland ning utaf två motsatta elementer, nemi. af en mindre del godt mot en större del ondt, hvilken inom allt menskligt förekommer, skulle ett sådant försök, att genom negativa åtgärder söka verkställa en gallring, vara ej blott oklokt och fåfängt, utan äfven föranleda hvetets upryckande jemte ogräset samt det sednares mångdubbla förökande. Hvad åter beträffar försöken till det helas borttagande, så visar oss upenbarligen samma ord och samma erfarenhet, att detta verk, ehuru det, till följd af mensklig skröplighet, framstår med en mängd abnormiteter och förvillelser, dock i sig sjelft icke är ett menskligt, utan ett gudomligt verk, hvilket såsom sådant lika litet får som kan af någon mensklig makt förstöras, utan måste ledas och utföras genom samma Gudomliga hand, som af nåd och kärlek 394 Den 26 November e. m. satt detsamma i rörelse.
Skulle något af Districts-Direclionen lillämnadt mått och steg synas Läns-Directionen vara af den beskaffenhet, att det måste bestämdt afrådas, utnämne den 4» > Districtet boende personer att förstärka Districts-Directionen i och för beslutet om denna angelägenhet, hvarpå detsamma må definitift afgöras; 8:0 att, derest en Districts-Direction skulle, genom tillfällig minskning i de för Skolan påräknade inkomster, behöfva medel för Skolans nödige utgifter, Läns-Directionen må, uppå anmälan derom, meddela den sådane af det åt Läns-Directionerne lemnade creditiv på Riksgälds-Contoret; men att anmälan derom genast borde göras hos församlingarne* sora då egde besluta, huru återbetalning inom ett års tid må till vägabringas, samt förordna om den förändring i Skolans organisation, som, till följd af förhållandena, komme alt ega rum; g:o att räkenskaperne borde granskas af Revisorer, som vid allmän sockenstämma för hvarje år utvaldes; 10:0 att en berättelse om Skolans tillstånd och förvaltning borde årligen efter föregången revision af Districts-Directionen genom Läns-Directionerne insändas till Stats-Secreteraren för Undervisnings-ärendena, samt tryckas, jemte Revisions-Berättelsen, i någon Länets eller närmaste Läns Tidning; Statssamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Betänkande N.o 34• 5 ii:o att Folkskolorna i Öfrigt icke skulle slå under någon Embetsmannaeller Ecclesiastikmyndighet; 12:0 att, så vida någon Läns-Skole-Direction icke behörigen till Riksgälds-Contoret återbetalade hvad som å Creditivet blifvit Jyftadt, Riksgälds-Conlorels Fullmägtige egde att derom göra påminnelse, samt, i händelse beloppet icke inom sex månader derefter funnes inbetaldt, låta det hos Direclionen utsöka. Läns-Directionerne egde i sådant fall samma pligt och enahanda rättighet mot Districts-Directionerne; och borde Konungens Befallningshafvande dem härutinnan med deras Embetsåtgärd tillhandagå.
Summa 54,149: 97. Af Direktionens berättelse inhemtas, att öfverskottena å pensions-fonden härrört deraf, att det denna fond tillkommande fyllnads-ersättnings-anslag i rusthållsafgifter för åren 1855, 1856 och 1857 på en gång under nu ifrågavarande revisionsår influtit med 33,150 R:dr, samt att gratial-fondens öfverskott haft sin grund dels i erlagda dubbla gratial-afgifter, afsedda att från och med år 1861 bereda tillgång till gratialens höjande från { till j af pensionen för de enkor och barn, hvilkas män eller fäder efter år 1850 aflidit, och dels deruti, att 1855, 1856 och 1857 årens fyllnads-ersättningsanslag för en-per-mille-afgiften år 1858 på en gång till fonden influtit med 5,343 R:dr 75 öre Runt. — 116 - Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader. Denna räkenskap, som blifvit för revisions-året med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, redovisar inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1857: Uppbörd: Extra statsanslag: Till aflöningar 30,687: 50. reseoch undersöknings-kostnader samt expenser 25,000: — Drottningholms brobyggnad 61,000: — Skeppsholms dito 116,000: — Försäljnings-medel 736: 75. Credit. Balans från år 1857: Utgifter: Aflöning ... 31,437: 50. Reseoch undersöknings-kostnader 12,799: 68. Gråda kanal 75: — Albrecktssunds kanal 173: 94. Balans till år 1859: Inventarier och materialier 13,363: 9. På sätt Styrelsens till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga berättelse gifver vid handen, utgjordes behållningarne å räkningen i Rikets Ständers Bank af följande belopp vid revisions-årets slut: — 117 — å de äldre medlen, eller f. d. vatten-kommunikations-fonden
En oveldig och kunnig domare måtte tillstå, att Tyskarne hafva ingenting att jemföra med Montesquieus Persiska Bref, Fontenelles Dialoger och Pluralité des Mondes, La Fontaines Fabler, Despréaux’ Poemer, Corneilles, Racines och Voltaires Comedier, Voltaires Berättelser och Piéces fugitives”. (Visserligen icke: men i stället – och just vid denna tidpunkt – Klopstock, Wieland, Lessing, Herder, Bürger, Goethe!) ”En idkare af Vitterhet, som vill söka sina mönster i Tyskland, går således ej rätta vägen. Om häruti förut varit någon skiljaktighet i meningar, så bör den dock ej hädanefter äga rum; sedan en Monark, för hvilken inget slags ära är främmande, och som äfven förtjenar att vara lagstiftare på Parnassen, nu lärt oss hvad vi härom böra tänka” (1781, N:o 48). Så tänker ock Journal Encyclopédique, som här är den åberopade auctoriteten, och hvarifrån utdragen ur boken äro tagna. De bekräfta tillfyllest sanningen af några i en sednare nummer införda mot-anmärkningar, dem en anonym hade insändt ur ”Göttinger Anzeigen”. Med tillägg, att man till och med i Berlin vågat sig fram med dylika, införas de dock egentligen till bevis på den Höge Författarens exemplariska fördragsamhet och aktning för yttrande-rätten. Såsom prof att ändock ej alla Tyskar stodo i smak lika långt efter Fransmännen, meddelas år 1782 en i fransyskt maner författad rimfabel af Nicolai. Ännu i några bland denna årgångs första numror se vi en sammanställning af omdömen öfver Pergoleses Stabat Mater, aftryckta efter vissa tyska författare (mestadels Vogler), vanprydas af de gröfsta både språkfel och tryckfel. Desto angenämare öfverraskar oss, att inom samma års gräns, i en af dess sista numror (296) läsa denna, af Componisten Naumann föranledda, förklaring: ”Jag högaktar
Han slog ner ögonen. »Jag kommer också att sakna dig», sade han långsamt. »Men jag tror inte det går öfver.» »Åhjo, det skall du få se.» »Ellen. Han sträckte sig hän emot henne, tog hennes hand och ville draga henne till sig. Men hon undvek. »Nej, Max, låt oss se till att få slut på det här. Det är inte rätt.» Då blossade han upp. »Rätt? He! Hvad är det för synd vi göra då? Att vi hålla af hvarandra och smekas en och annan gång? Åhnej, det är inte det; men jag vet godt, hvad det är, du menar.» »Det är så hopplöst, Max.» »Det behöfde alls inte vara hopplöst, om du bara vågade hålla af mig riktigt. Men det törs du inte, du är rädd att någon ska’ märka det — och grina åt dig — och säga, att jag är en pojke.» Hon vände bort hufvudet; tårarne stodo henne i ögonen. Hon hade icke öra för, att orden voro naiva; men känslans omedelbarhet grep henne. »Ja, jag vet det godt», fortfor han, »du skäms för mig tycker inte jag är gammal nog, gu’bevars Jag har nog sett din ängslan och din oro men i alla fall tycker du om mig! Mer om mig än om dender löjtnanten! Kan du neka till det?» »Ja jag vet inte det är visst inte på det rätta sättet.» »Det rätta sättet?» »Låt oss tala lugnt om saken», proponerade Ellen. Och då han ingenting invände, fortsatte hon: »Ser du, kärleken det är något stort och mägtigt, som fyller en menniska helt, så, att hon hvarken kan tänka eller andas. Så har jag åtminstone alltid föreställt mig den! Något som — ja, som tvingar sig på en utan tvekan och resonnemang — och derför Ja, derför älskar jag dig inte.» Det var med ett särskildt tonfall af underdånighet eller tillbedjan, som hon uttalade ordet älskar. »Det ljuger du, Ellen!
O Afskrifningen beftår uti vär det för de Byggnader vid SmåDalarö in. ifäldta Bränneri, forn till Jordägaren blif. f vit lemnade utan erfättning, enligt Kongl. Brefvet den 25 Nov. 1800. 1803 1804 1805 .1806 1807 1808 4809 3810 a 811 Summa Afgår för värdet af de Inventarier s forn vid Gripsholms B neri* Arrende.afträde blifvit lemnade utan erfättning år 1802 33ito för vinfter, enligt föregående Sammandrag . Återftå Kongl. Till Elfrensningar och Storskiftsdelningar uti Fahlu Län. —■ 8000 4000 6000 6000 6000 6000 6000 -— —» 42000 42000 — Stockholm af Kongl. Allmänna Magazins-DA .^;ittnir.g’cns Gråvationer nedanskrefne Är. (bråfvor £ 'ill Stockholms »Studs Fattiga. TTU Garnizoi;s Reg$m$n. terna. Summarisk Räkning för Allmänna Magazins-Inråttningens Förvaltning och Tillltånd, År I8I2, Sumniarifk Räkn in gför Allmänna Magazins-In Debet.
Förordningen om kommunalstyrelse på landet, i fråga om grunden för fyrkberäkningen; 24:o C. J. Svensén från Calmar län, om ny klassifikation af städerna i riket och anställande af sådan klassifikation hvart tionde år derefter, enligt vissa föreslagna grunder; 25:o C. J. L. Lönnberg från Östergötlands län, om allåtande af underdånig framställning att, med upphäfvande af Kongl. Cirkuläret den 26 Januari 1856, den s. k. pastoral-examen måtte alldeles upphöra; 26:o C. C. Nettelbladt från Stockholms län, om närmare bestämningar i gällande resereglemente, i den syftning, att icke någon må erhålla ersättning för andra fortskaffhingsmedel, än som verkligen begagnats; 27:o Johannes Svensson från Skaraborgs län, derom, att en viss uppgifven del af Lifregementets husarkorps måtte ställas helt och hållet, på vakans mot årlig vakansafgift; 28:o låss Lars Olsson från Kopparbergs län, om skyldighet för Kronan att i uppbörd och annan liqvid mottaga enskilda bankers sedlar så länge sedelutgifningsrätt medgifves desse banker; Prot.-Utdrag den 3 December 1S62. 115 29:o Liss Lars Olsson frän Kopparbergs län, om skotlpenningars utgående af allmänna medel för fällande af vissa uppgifna rofdjur; 50:o Håkan Pettersson från Blekinge län, derom, alt kommunalnämnd mä förklaras behörig att upptaga och afgöra mål, som röra förseelser mot 6 § i Kongl. Kungörelsen den 12 Juli 1861, i fråga om hundskatt; 31:o Jöns Pehrsson från samma län, om meddelande af vissa föreskrifter för bestämmande af det an'al hästar, hvarmed postdiligenser böra fortskaffas; 52:o B. J. Holmlin från Bohus län. om upphäfvande af det i 22 § af Kongl.
göra sig vårt lands vidsträckta torfmossar ansetts som varande af största vikt för vårt industriella lif. Man vet, att torfmossarne innehålla ett brännmateriel af högt värde. Bränntorf begagnas ju äfven i hnshållen i ganska stor utsträckning. Men de, som försökt detsamma, veta också dess olägenheter. För storindustrien liksom för hemmet är torfven i denna form föga tjänlig som bränsle. Man har därför genom kolning sökt åstadkomma ett brännmateriel, som äger stenkolets eller koksens egenskaper. Redan på femtonhundratalet gjordes försök i denna riktning, och man lär redan då ha framställt ett slags torfkoks. 1 vårt århundrade har man, särskildt i Tyskland, arbetat mycket på torfkolningsmetodernas förbättrande, och många framstående ingeniörer där liksom annorstädes ha ägnat årtiondens arbete åt lösningen af det lika viktiga som svårlösta problemet. De metoder, som användts, ha sinsemellan mycket divergerat, men de ha dock alla haft det gemensamt, att resultatet blifvit ett torfÄofe, det vill säga genom kolningen ha äfven de brännbara gaserna i torfven aflägsnats och därmed äfven en stor del af produktens värde som brännmateriel. Fru Ängel är den första, som vid torfvets kolning lyckats bibehålla de brännbara gaserna och därigenom framställa ett verkligt torfkol, jämförligt med engelska stenkol. Betydelsen af denna uppfinning kan endast en fackman fullt uppskatta. Det Angelska torfkolet, sådant det nu framställes vid hennes försöksuon i närheten af Ebbes bruk i Småland, är ett fast, föga svärtande, homogent och lätthandterligt ämne. Det står emot väta och smulas ej sönder i stoft, som ryker omkring. Enligt intyg från fabriker och fackmän, som jag varit i tillfälle att se, är det som eldningsmateriel jämngodt med stenkol, men öfverträffar detta, användt vid järntillverkning. Det har så- ledes alla de egenskaper, som erfordras för att ersätta och undantränga det engelska stenkolet.
Preste-Ståndet d. 25 I Borgare-Ståndet d. 25 Bonde-Ståndet d. 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förändring och redtiction af Hemil mansRäntorne i de Län, der desamma nu finnas i ett större antal persedlar utförde. S. A. K. Under den i5 Febr. nåstlidet år, har E. K. M. till R. St:s Statsutskott aflåtit Nådig Skrifvelse, angående förändring och reduction afHemmansl Råntorne i de Län, der desamma nu finnas i 64 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif v. N;o 327» ett större antal persedlar utförde; och hafva, efter öfvervägande af högstberörde Nådiga Skrifvelse, jemte E. K. M:ts och Rikets KammarCollegii i ämnet afgifna underdåniga förslag, R. St. jemväl ansett samma förändring leda till redighet och enkelhet, i synnerhet i de speciela Räkenskaperne öfver Statens intrader, och en lätthet för de skattskyldige i öfversigten af Utskyldernes råtta belopp. Denna reduction är dock mera af omståndigheterne påkallad uti en ort ån uti en annan, och såsom ett vilkor för densammas införande måste de skattdragandes fördel och lättnad alltid förutsättas, i synnerhet som den olikhet i skattläggningen och den skiljaktiga tillämpning af skattläggnings-grunderne, förnämligast hvad JordeboksRåntan angår, som förefinnes ej allenast i serskihle orter, utan äfven Härader, Socknar, Ryår, och uti dessa enskilde Hemmansegare emellan, gifver åt detta arbete en så vidsträckt omfattning, att några större ändamål, ån blott beqvåmligheten vid Jordskatternes utgörande uti ett mindre antal persedlar, böra sökas. Ibland dessa råkna R. St. ett föregående stadgande derom, att Markegångsprisen å Spannmål och de öfrige
Majit under förutsättning att Rikets Ständer medgåfve hvad i dessa afseenden blifver föreslaget oell derjemte bifölle de anordningar och särskilda anslag, som för beväringsmanskapets utredning och beklädnad voro ifrågaställda, fann någon tillökning derutöfver å anslaget för utredningsafdelningens behof icke böra begäras; till följd hvaraf endast följande nya eller tillökta belopp utöfver 4:de hufvud-titelns nuvarande anslag borde äskas, nemligen: BilN.-o i till Kongl. Majlis Prop. i847->
Den, som, lika med Ridderskapet och Adlen samt Preste-Ståndet, vill all, så i stad som på landet, afgiften vid minut-handel med bränvin skall utgöras med 8 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-Taxerings-Kommilté beräknas komma att genom minut-handeln försäljas eller för hvilket afgift antingen på auktion, eller af bolag utan auktion, åtages, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutat, ifrågavarande afgift be stämd till 4 sk. banko. B) afgiften vid utskänkning: M 3. Den, som, lika med Ridderskapet och Adlen samt Preste-Ståndet, vill alt, så i stad som på landet, afgifien vid utskänkning af bränvin skall utgöras med 12 sk. banko för hvarje kanna af det bränvin, som af Bevillnings-Taxerings-Kommitté beräknas komma alt genom utskänkningen försäljas, eller för hvilket afgift antingen på auktion, eller af bolag utan auktion, åtages, röstar Ja; den, som det ej vill, röstar Nej. Särskilda Utskottets Memorial, M 2!5. 5 Vinner Nej, varder, på sätt Borgare-Ståndet beslutit, ifrågavarande afgift bestämd till 8 sk. banko. Stockholm den 8 November 1834. Reservationer: Af Herr Hjärne: »Jag reserverar mig emot särskilda propositioners uppställning öfver minuthandelsoch utskänknings-afgiflen, emedan denna sönderdelning af 17 § i författnings—förslaget kan föranleda till en beskattning af bränvins-försäljningen, som icke af något Riks-Stånd blifvit beslutad, — i den händelse minuthandelsafgiften skulle bestämmas till 4 sk. och ulskänknings-afgiften till 12 sk. Detta skulle, efter min tanke, innefatta ett nytt beslut, som icke under frågans föregående behandling varit föremål för öfverläggning inom Stånden och hvartill Utskottets nu förevarande sammanjemknings-åtgärd, enligt 73 § Riksdags-Ordningen, icke, grundlagsenlig!, bordt kunna föranleda».
Slavofilei ne, eller de mystiske dyrkarne af allt » originelt » ryskt, fordrade att bondeförsamlingen » Mircn » skulle bibehållas, såsom uråldrig » slavisk » form för jordegendomen och det sociala tillståndet. (På denna tid hade forskningen ännu ej fastslagit, att denna » originelt-slaviska * form för jordegendomen varit lika för alla folk under ett visst utvecklingsstadium). Dervid gjorde de hänsyftningar på de sår, som frätte » den förskämda Vestern * — proletariatet ooh pauperismen, hvilka hotade Europa med en rad af sociala skakningar. Derunder skulle rys-sarne, detta utvalda folk, genom att bihehålla sin nationella karakter gå en lugn utveckling till mötes. Man behöfver blott vända sig från de förderfiiga liberala principer, som komma till oss vester ifrån, och gå till vår egen forntid. De ryska demokraterna med Tschernyschewskij i spetsen intogo en sjelfjtändig ställning i denna fråga. På grund af de framträngande vest-europeiska idéerna, hvilka vid tiden för den ryska bondereformen tagit en ny riktning, sedan man böljat underkasta grundlagarna för den sociala utvecklingen i Europa en allvarlig kritik, sågo de ryska demokraterna i den kommunala jordegendomen en garanti mot böndernas utarmande och uppkomsten af ett jordbruksproletariat. Dessutom, sade Tschernyschewskij, bereder den kommunala jordegendomen bondeståndet en möjlighet till en öfver-gång till högre former af landtbrukskultur, som annars endast vore möjligt på de större godsen. Ty om vi föreställa oss församlingen såsom den faktiske jordegaren, som alltid har rätt att bestämma, på hvilka grunder den enskilde medlemmen får bruka jorden, så skall, när tiden för införande af landtbruksmaakiner, kemisk gödning, artificiell bevattning o. s. v. kommit, den då kuooa grunda ett enda kommunalt jordbruk, hvaremot det skullema ganska svårt att praktiskt genomföra en behöfiig samman * slutning af en massa små privategendomar. Dessa voro orsakerna, hvarför Tschernyschewskij kämpade för bibehällandet af » Mirerna ». » Statutet om bondesiåndet » stannade äfven bärntinnan emellan de bäda åskådningarna.
(Fritt efter Otto Carius-) f vintertid, du hårda lid, som svept din snödrägt, lcall och vid, kring sjö, der ingen kring skog, som tyst och öde då nordan ofvan och genom tomma bölja åsen slår, gator drar; då isen kläder tak och vägg, och frosten då öron, strös i hår och skägg; näsa, hand och fot beständigt frukta då räfvens Icöldens hot; skall och ugglans på mörlca heden följas att vandrarn — spritter o vintertid, O vintertid, då värmes till grodd skrämd du hårda du sköna med flingors med skridsko snögubben himmel snö vårens frö; ned till frusen kälken och mot vägg; trifvas inne, lockar håg och sätta sig på hur glänsa ögon, konserten; hjertan jacka, pels sinne; tvären mot bal ' n, teatern och inunder — o vintertid, O juletid, hvad — dam; med sitt långa skägg det är omöjligt omöjligt vid, — hvilket glam! står stödd mot qvastkäpp när tid! drifvans den nya då dra de unga dervid tid dans från under låt åt, och klappa kappa, hvad glada ord, hvad skratt Ur ett bref från en af hennes vänner låna vi följande rader: » Jag såg Ernst Ahlgren senast i Köpenhamn i juli detta år. Hon såg då friskare ut än förr, var solbränd och hade lemnat kryckorna hemma i Hörby. Hon var på utställningen, i Tivoli, och om qvällarna på Dagmarteatern, står; far du sköna du kära man samlas tid! tid, brådska och hvad då lampan dervid tänds en i förtrolig julklappsid; aftonstund, rund