Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad slutligen angår den farhågan, att, då det medicinska bruket af spirituösa droppar fritages ifrån afgift, de fleste, som begagna bränvin, skulle föregifva alt det skedde för helsans skull, är hvarken så vigtig ej eller så grundad att förslaget för den orsaken skull bör förkastas. rIy först och främst fortgår alltjemt upplysningen med sina bevis, hemtade både af vetenskapen och erfarenheten, om bränvinets sannskyldiga verkan på menniskokroppens helsa och välmåga, och den tränger sig mer och mer in på allmänna öfvertygelse!!; så vida nemi. den ej allt för mägligt motarbetas af en bränvins-lagstiftning, som talar ett annat tungomål. För det andra är det temmeligen säkert att åtlöjet skulle i allmänna omdömet snart utmärka bränvinssuparen, som ville föregifva vidhållandet af sin skadliga hvardagssed föranledas af omsorg för helsan. Det vigtigaste härvid är fördenskull: att, örn Lagstiftningen ålägger en dylik afgift pä de skäl, som ofvan antydda åro, så hafva Statsmaklerne offentligen förklarat den allmänna bränvins-consumlionen såsom en osed, ett missbruk, en skadlig vana, den de äldre böra aflägga och framförallt ungdomen aldrig vänja sig vid, hvilken offentliga förklaring i denna stadgade afgift, synbar på debet-sedlarne och alltjemt framstående för folkets ögon, skulle vara af en ganska betydlig inflytelse på det allmänna tänkesättet.” Af Herr Contracts-Prosten Nibelius, som ansåg att det i Prosten Sandbergs motion åsyftade ändamål kunde vinnas genom följande stadganden: l:o. i årlig consumtions-afgift betalas 12 sk. af hvarje mansperson, hvilken annorlunda, än som medicament nyttjar bränvin och cognac.
Man kan visserligen häremot invända, att denna princips tillämpning i tryckfrihetsmål hvilar på en blott fiktion, enär tryckfrihetsbrottet i sjelfva verket icke begås, der skriften tVyckes, utan der den skrifves, eller kanske snarare der den läses; men äfven, med erkännande af detta förhållande, torde den föreslagna centralisationen i flere hänseenden befinnas olämplig, särdeles som preslerne derigenom jemväl skulle förlora en instans. Då jag emellertid lifligt intresserar mig för tryckfrihetslagens förbättring, skulle jag gerna se, att Tryckfrihets-juryn blefve organiserad på ett sätt, som i möjligaste måtto befrämjade rättvisa och oväldiga utslag, och för att komma till ett sådant resultat, tror jag mig böra instämma i yrkandet om antagande af Hr Rudlings förslag, dock med vilkor att Const.Utsk. gåfve detsamma den närmare utveckling, som erfordras. Hr v. Koch, Nils Sam.: Jag är öfvertygad derom, att alla de, som hafva tänkt öfver detta ämne, öfverensstämma i den åsigt, att Tryckfrihets-juryns nuv:de organisation icke är lämplig, och att den således bör förändras. Meningsskiljaktigheterna torde således endast röra sättet för denna förändring. Men detta problem är ingalunda lätt att lära, och jag vill derföre icke fördöma dem, som i detta hänseende med mig tänka olika. Hvad jag deremot anser mig kunna och böra öppet förklara, det är att jag för min del icke kan gilla det förslug, som nu af Const.Utsk. blifvit afgifvet, och 48 ben 10 Oktober. hvilket, i min tanke, har så ringa utsigt att vinna framgång, att man ej torde behöfva derpå spilla många ord. Då jag likväl är angelägen derom, att det mål Utsk. åsyftat, måtte upnås, eller att man åtminstone måtte, så mycket sorn möjligt, närma sig detsamma, tager jag mig friheten att framställa ett förslag till gemensam tanke, hvilket, såsom jag föreställer mig, torde hafva mera utsigt att vinna bifall än Const.Utsk:s förslag. Mina åsigter äro hufvudsakligen öfverensstämmande med dem Hr Eudling i sin reservation framlagt.
Carlstads Trivial-Skola.- Alla Lärarne tillsatnmans, kronotionde Socknegångsmedel 168 Skole-Cassa d:ö * 68 14 3 Här föreslås En högre Lärdoms-Skola lika med Enköpings, mert med minskning &c. Åmåls Pedagogie.- Skolmästaren, kronotionde, Socknegång och af Staden * i Här föreslås En högre Lärdoms-Skola lika med näst föregående Philipstads Pedagogie.- Skolmästaren kronot. och Socknegång Här föreslås En lägre Lärdoms-Skula lika med den i Ekesjö - För Carlstads Stift befinnes således brista Hernösands Stijt. Hernösands Trivial-Skola. Alla Lärarne liil sammarin, kronotionde och Socknegång - Här föreslås En högre Lärdoms-Slola, lika med Enköpings, men med minskning 8Cc. E, 'össö Trivial-Skola: Alla Eärarne tillsamman , kronotiende Socknegångsmedel <5 Nuvarande ständig Lönings-Stat. Allmänna medel. Spanne mål. T:r 6343 kap 5 13 y ...I 1 2 24 / 1 42 2 22 26 Collect D;o 3 10 ;8 2i Här föreslås En högre Lärdoms-ikola lika med den näst föregående - Piteå Trivial-Skola: Alla Lärarne tillsammans, kronobonde och Socknegång ' - _ Här föreslås En högre Lärdoms-SkoM lika med Hernösands - , - \ - Umeå Trivial-Skola1 Alla Lärarne tillsammans, kronotiondeloch Soeknegång . \ _ Här föreslås En högre Lärdoms-Skola 'ika med Härnösands » Luleå Pedagogie: Bada Lärarne tillsammans, kronotionde och Socknegång - Har föreslås En lägre Lärdoms-Skola lika med den i Ekesjö, men med minskning 8Cc. Sundsvalls Pedagogie ■ Bada Lärarne tillsammans kronotionde och Socknegång - Här föreslås En högre Närings-Skola lika med den i Alingsås - « För Hernösands Stift befinnes således brista Wisby Stift. Wisby Trivial-Skola.- Alla Lärarne tillsammans, af Allmänna medel Af Staden - Här föreslås En högre Lärdoms-Skola lika med Enkopings, men med minskning 8cC.
De af mig föreslagne 5 procents obligationer hafva ock den med rättvisa förenad eegen; skap, att sorn de allmänna arbeten genom dem tillvägabringas medföra nytta åt •fterkoaunande, Den l4 Julii. 399 tyngden af kostnaderne äfven utsträckes till framtiden utan att fördelt på en mängd af år blifva särdeles tryckande. Förminskning af en årlig utgift till Banken ifrån 500,000 R:dr till emellan 100,000 och 200,000 R:dr blir i allt fall en betydlig lättnad för Nationen, hvilken på sätt jag visat, lika mycket äger rum vid den förenklade iliqvidationsmethod jag föreslagit, som vid den Utskotten ifrågasatt. Begärligheten af desse obligationer sätter jag ej ens i fråga. Garantien är tillräckelig för att gifva dem förtroende och RiksgäldsContoirets förre obligationer lemna rum till en i detta afseende tryggande erfarenhet. Oanvände Capitaler skola troligen egentligen användas till erhållande af sådane obligationer, och sorn upplåningen skulleske under loppet af 5 år torde densamma ej böra föranleda till många uppsägningar hos enskilte, helst om det stadgades, att innnehafvare af de undet tiden utlottade obligationer 6kulle hafva förmonsrätt till omsättning. Hvad särskillt angar Bankens uppköp af silfver, så tror jag Bancoadmioistrationen borde erhålla uppdrag, att efter för tiden efter sanno | likt mest gynnande conjuncturer uppköpa silfver antingen genom vexlar eller helst genom direct utbyte mot Sedlar, utan att bindas vid något visst maximipris, hvarom allt BancoUtskottet torde utfärda en närmare instruction.
Ja, den gifta svenska kvinnan kan sägas stå » helt och hållet utom lagen », såvida hon ej velat begagna sig af vissa, ytterst litet betryggande undantagslagar, hvilka synas vara tillkomna mera » till namnet än till gagnet », så föga effektiva visa de sig i praktiken. Likväl gäller det mer i våra dagar än förr för de gifta kvinnorna att taga vara på sina intressen — ja, den utveckling affärslifvet fått, gör det till en tvingande nödvändighet för kvinnorna att skydda sin rätt för att på så sätt värna det egna hemmet och sina egna och barnens v intressen. Just i detta fall skulle kvinnorna vid lagstiftningen, om de själfva ville, kunna verka otroligt mycket godt. Äfven på andra områden, jag nämner blott i förbigående de båda stora frågorna: sedlighetsfrågan och nykterhetsfrågan, kunde de ingripa. Hur mycket arbete kräfves ej just af kvinnorna, om framgång för dessa idéer någonsin skall kunna vinnas! De svenska kvinnorna ha visserligen med all önskvärd ifver arbetat för båda dessa frågor, men de praktiska resultaten af arbetet kunna aldrig bli desamma nu, som om de själfva hade en röst med vid afgörandet. Hvad hjälpa alla petitioner i världen, om man ej vid riksdagen kan vinna majoritet, och den majoriteten förskaffar eder just rösträtten. Det är ej nog med att önska vinna framgång åt sin sak, man måste äfven på ett praktiskt sätt veta arbeta för samma mål. Skulle det nu kunna kallas » okvinnligt », om vi själfva arbetade på att förskaffa oss just det inflytande, som fordras för att verksamt kunna ingripa i lagstiftningens gång. Om vi genom energiskt arbete förskaffade oss medel i händerna att kunna förbättra IDUN 1894 de lagar, som röra hemmet, sedligheten och nykterheten, allt frågor, som sedan urminnes tider legat kvinnorna långt närmare om hjärtat än männen! Ty dessa frågor äro lifsfrå- gor för kvinnorna och ingripa på det djupaste i hela deras tillvaro. Det kunde väl hända, att en och annan kvinna med ifver och hvarför inte äfven med framgång ägnade sig åt det politiska lifvet, men jag tror, att det säkerligen ej blefve många; däremot tror jag helt visst, att många tänkande kvinnor skulle begagna sig af sin rösträtt, för att främja hvad de ansåge vara godt och rätt.
Men när hon blir mig varse, rusar hon direkt på och bjuder opp mig till damernas vals. Och sen har hon valsat så att jag aldrig varit med om dylikt. Hon är galen! Jag följde grefven till station, och när jag kom KRISTIN. sista fjorton dagarna, sedan förlofningen slogs opp. Det har hon alltid varit, men aldrig så som de JEAN. ju en fin karl, fast han inte var rik. Ack! de har så mycke choser för sig. Sätter sig vid bordsändan. Ja, hvad var det med den historien? Det var Det är besynnerligt i alla fall, med en fröken, hm, följa sin far bort till slägtingar? KRISTIN. att hellre vilja stanna hemma med folket, hva?, än baliken med fästmannen. Hon är väl likasom generad efter den der kala JEAN. alla fall. Vet du, Kristin, hur det gick till? Jag såg det jag, fast jag inte ville låtsas om det. KRISTIN. Troligen! Men det var en karl för sin hatt i Nej, såg han det? Jo, så gjorde jag. De hölls på stallgårn en JEAN. afton och fröken tränerade honom som hon kallade det vet du hur det gick till? Jo, hon lät honom springa öfver ridspöet som en hund man lär hoppa. Han sprang två gånger och fick ett rapp för hvarje på henne, bröt det i tusen bitar; och så gick han. KRISTIN. gång; men tredje gången tog han ridspöet ur handen Gick det till på det viset! Nej, hvad han säger! JEAN. kan du nu ha för godt att ge mig, Kristin? sätter för Jean. Ja, så var det med den saken! Men hvad KRISTIN lägger upp ur pannan och ur kalfsteken! Åh, det är en smula njure bara, som jag skar JEAN luktar på maten. riken. Men du kunde ha värmt tallriken! KRISTIN. Skönt! Det är min stora délice! Känner på tall sätter till. Drar honom smeksamt i håret. JEAN ond. Han är då kinkigare än sjelfva grefven, när han jag är. Nej du får inte lugga mig! Du vet hur ömtålig KRISTIN. Så, så, det var bara kärlek vet han ju! JEAN äter.
Då, såsom jag hoppas, exporten från Riksgäldskontoret detta år icke skall blifva så liflig som tillförene, kan jag föreställa mig, att, oaktadt den blida vintern åstadkommit en någorlunda stor import, detta förhållande icke skal) kunna under hela året fortgå i samma proportion. Samme värde talare yttrade sig om frihandelns stora fördel att kunna helt och hållet från tull befria sådana artiklar, som äro nödvändighetsvaror. Jag vill icke tvista om fördelarne af det ena eller andra systemet, men vill anmärka, att det är en liten brist, att man icke kan bestämma hvad som skall anses som nödvändighetsartiklar. Ingen kan påstå, att det icke är möjligt att lefva utan kafle, men jag hemställer, om det finnes någon, som icke anser att det är en nödvändighetsartikel; och om man icke tvekar att sätta en tull af 10 öre pr skålp. kaffe, kan man med samma lugn sätta 10 öres tull på en kub.-fot salt, ty säkert är att det är liera som på året konsumera ett skålp. kafTe än en kub.-fot salt. Man torde till och med kunna säga, att flertalet konsumerar mångfaldiga skålp. kaffe mot hvarje kub.-fot salt. Förhållandetmed tobak är så nära enahanda, att jag nästan lika väl kunnat använda denna artikel till jemförelsen, ehuru kaffe utan tvifvel begagnas af ett större antal personer än tobak. En talare har yttrat, att han, hellre än att lägga den ringaste tull på salt, skulle vilja höja afgiften på bränvin. Vi 484 Den 25 April f. m. komma framdeles till denna sednare fråga och jag vill derföre nu endast i förbigående säga, att, ehuru jag icke är älskare af bränvinstillverkning eller bränvinskonsumtion, synes mig dock, att man bör taga i betraktande, att blott i bränvinstillverkningsskatt uppbär staten 10 millioner årligen, hufvudsakligen ur den fattiges ficka. Om dertill lägges varans värde samt utskänkningsafgiften, må vi sanning förundra oss, att det ännu i Sverige finnes någon som kan köpa bröd, då staten och kommunerna för bränvin taga så oerhörda summor.
En af Götheborgs Stads RiksdagsfuUmägtige Herrar Vijk, Santesson och hejfier väckt motion, att Rikets Ständer behagade anbefalla deras Fullmäguge i Banken, att medgifva, det den af senaste Rikets Ständer förordnade specification af olika stämplar, dimensioner, stångoch stycketal tills vidare ej behöfver affordras, för belåning i Götheborgs Eåne-Conlor af å Götheborgs våg stående jern, utan att det må vara tillräckligt, att endast totala vigten af det belänta qvantum af hvarje serskild benämning af Bruks-stångjern, ordinarie eller extra-Bergsmansjern 0. s. T. må altes!eras och beslvrkas, och 2:0 En äf Herr Santesson väckt motion, angående serskild pension, till belopp af 5oo Rdr Banco, åt aflidne Banco-Ombudets vid Götheborgs Låne-Contor Kamereraren J. Vallmos efterlemnade omyndige barn. S. D. Vid föredragning af Ridderskapets och Adelns Protocolls-Uttlrag den a5 dennes och Utdrag af Högvördige Preste-Ståndets Protocoll den 18 samma månad, med inbjudningar lill Rorgare-Ståndet, att förena sig uti nämnde 2:ne Riks-Stånds beslut derom, att, tili afhjelpnnde af de oundgängligaste materiela bebofven vid Universiteten i Upsala och Lund, ett anslagaf 4000 Rdr Banco må på Stat uppföras för hvartdera Universitetet, att intill nästa Riksdag utgå, blefvo samma inbjudningar af Borgare-Ståndet icke antagne.
Det förslag till representationens ombildning, som nu utgör föremålet för R. o. Ad:s öfverläggning, vidlådes, för att ej ingå i detaljer, af tvenne hufvudsakliga fel af den mest betänkliga art: det första, ett missförstående af menniskoutvecklingens af verldsutvecklingens lagar, det andra, att mer kanhända än det förslag 1840 års Const.Utsk. framlade, bereda samhällets democratiska upplösning. Jag skall betrakta frågan ur dessa båda synpunkter. Det constantaste factum, som, vare sig hvarje enskild stats historia eller verldshistorien framställer, är det fortgående framträdandet inom samhällslifvet af nya samhällsclasser eller utaf fraclioner af desamma. Berörde af upplysningens stråle framdyka de så tillsägande ur okunnighetens mörker och myndlingstillstånd, och fordra plats för sig inom samhällsbyggnaden att fritt tänka och fritt handla. Frän och med denna stund, ifrån den stund, då de mognat till känsla af eget värde och förmåga, till känslan af att kunna vara man för sig, ifrån den stund den inre emancipation är verskställd, kräfver delta sjelfmedvetande, denna sjelfkänsla äfven politiskt oberoende, och missförstår statsmannen, eller rättare sagdt, kan han icke uppfatta detta stadium, frambryter våldsamt den tillbakatryckta sjelfständighetskänslan, och intager, lyckligt om den i sådana ögonblick ej öfverskrider, det rum i samhället, hvartill den uppträdande dassens, bildning och materiella ställning berättigar densamma. Ar nn detta en sanning, bestyrkt af så väl historien som eftertankan, låter den en gång födda sjelfständighetskänslan aldrig qväfva sig (och detta är igenom alla förvillelser likväl menskligheten adelsmärke), huru mycket mindre skall då en nation, under sekler i politisk frihet uppammad, kunna uppoffra denna frihet och godvilligt under förmynderskap böja sin vilja och sin handling. Och detta har likväl Const.Utsk. föreslagit.
Riksdagar genomdrifvit densamma med biträde af några varma vänner till lättade kommunikationer, för vid pass 2me år sedan ledningen af de beslutade statsbanornas utförande, öfverlemnades i hans händer. Då Öfverste Ericsson kunnat så misstaga sig i fråga om sjelfva hufvud-principen, kan han möjligtvis också hafva gjort det i detaljer af en fråga, som på sätt han yttrade uti sitt intressanta föredrag i går, och hvari jag obetingadt instämmer, måhända är den vigtigaste, som blifvit Svenske Ständer förelagd. Detta ger mig anledning att granska hans förslag. Dock må man icke tro, att, om jag vid detsamma gör några anmärkningar, jag vill på något sätt underskatta hans stora talang. Det är icke holler min afsigt att klandra det förtroende, K. M. skänkt honom; men jag måste klandra, — och det tror jag mig hafva rätt till ur konstitutionel synpunkt — att, då vi, för att nyttja ett sådant uttryck, spela krona och klafve om millioner, Regeringen lagt i en enda mans hand en så oinskränkt makt, utan att sätta vid hans sida några rådgifvare, icke ens en kontrasignant till hvad han besluter. Hrrme får ursäkta, om jag icke går fullkomligen logiskt tillväga i min framställning. Förhållandet är nemi., att jag under en längre tid icke varit fullkomligt frisk och således ej besitter den förmåga, jag så väl behöfde vid detta tillfälle. Derjemte har 430 Den 6 December f. m. det varit så kort tid lemnad att genomgå K. M:s Propos., äfvensom Hr Öfverste Ericssons betänkande, att jag icke hunnit rätt ordna mina tankar i ämnet. Hrr:ne torde derföre godhetsful 11 förlåta, om hvad jag yttrar, kommer något om hvartannat. Då jag betraktar det förslag, som här blifvit framställdt, erinrar jag mig en anekdot ifrån England. Det var nemi. en person, som tänkte sälja sin häst och derföre bad sonen rida densamma, för att få se, huru den trafvade. Sonen yttrade, sedan han satt sig upp: »Du har icke sagt mig, om jag skall rida hästen för att köpa eller sälja.»
Minnet af Brandhammar147 efter 10 års afsaknad. Inga stormar hyddan skaka, Bakom bergen undangömd, Där i sällskap med sin maka Världsföraktarn lefde glömd. I sin trädgård han regerat Öfver trän af hundra slag, Dem han flyttat och planterat Efter pröfvadt välbehag. Ack! Jag glömmer ej den våren, När, min la(n)dtgård, i ditt sköt Jag med mina barn i spåren Lifvets högsta sällhet njöt, Under trän, af blommor höljde, Hälsan andades på nytt. Intet minne mig förföljde Af den värld, jag undanflytt. Berget intill gården sträcktes Och på branten bar mitt hus, Där den sol, hvaraf jag väcktes, Länte mig sitt sista ljus. Trädgåln nedanför mig ledde Till en sjö, där af och an Svanen sina segel bredde Och ett större aldrig fann. Åt en menlös Flora egnad, Sågs vid sidan en parterr, Som till våra gästers fägnad Mellan blomstren hyste bär. Smultron, flyttade med roten Under skygd af egna blan, Blygsamt rodnade vid foten Af narciss och tulipan. Från parterren stäldes gången Under oxlars svala skygd, Hvars invånare med sången Prisade sin fosterbygd, På en gräsbänk, där min flicka Under middagssolens brand Drog en bok utur sin ficka Och insomnade ibland. Men från morgonen till kvällen Drog mig trädgåln ner till sig, Än att röja hviloställen Utan tid att hvila mig; Än vid gamla fruktträns sida Utse rum för ynglingen, Vänja dem att äfven lida Den okända främlingen. Bin i skilda hushåll sköttes Mellan träden. Hvilken lust För mitt öga, när de möttes, Riktade af blommors must! Häggen, linden ömsom räckte Dem en sund och smaklig spis, Medan granen dem betäckte Med sin bark och gröna ris. Öfver alar, som borderat Vattunymfens låga strand, Sågs ett landskap varieradt Af naturens milda hand. Ängar, åkrar, spridda byar, Där förnöjda bönder bo, Och en krets af gyllne skyar Bådar hvilans ljufva ro. Nästa morgon i en julle, Som najadens undran gör, Öfver viken till en kulle
”Åh, du förstår nog!” ”Icke det ringaste.” ”Hör då – ärbarheten är qvinnans högsta prydnad, men hon skall icke visa sig hvarken folkskygg eller tillgjord, utan kunna se rätt upp på den, som ser på henne. Gud bevars att någon skulle säga: ”Se der går en landtfröken!” ”Men, mamma!” ”Tyst, min engel! Icke menar jag att du bör uppmuntra någons blickar, om du förföljes af sådana, utan jag menar att, om ett naturligt tillfälle yppar sig till en anständig konnäsans, du också skall vara naturlig som du brukar vara. Det flyger ingen på dig med näsvisheter, det kan jag försäkra, ty du ser lika durabel ut som jag i min ungdom.” ’Godt, lilla mamma, jag begär intet bättre än att få vara naturlig – jag skall då göra precist som det faller sig, om något sådant tillfälle, som mamma tänker på, inträffar.” ”Bra, min flicka och nu marsch! Jag tycker icke att jag ser så galen ut jag heller – bara det blir vackert väder hela tiden, så att vi slippa att ta fram kapporna! I samma ögonblick som mor och dotter öppnade den ena halfdörren från sitt rum, trädde en person från dörren midt emot in i salen. Denne person var samme unge mörklagde man, hvilken vid deras ankomst stått utanför gästgifvargården. Då han under vägen öfver det långa golfvet passerade förbi damerna, helsade han aktningsfullt och hans blick häftades åter på den unga flickan med ett uttryck, som denna gång förrådde icke blott nyfikenhet, utan äfven ett visst deltagande. Så hastigt å Blendas sida det utbytta ögonkastet än var, var det likväl tillräckligt att i hennes minne fästa dragen af denne man, hvilken – utan att vara vacker i den mening, hvari Blenda föreställde sig en vacker karl, d. v. s. en yngling utrustad med nära nog gudomlig skönhet, en ny upplaga af riddar Egbert Montabor – egde något så välvilligt och fängslande i sitt behagliga, manliga ansigte och sin hela person, att man ej kunde underlåta att gifva akt derpå. Ankomna till tröskeln af förstugan, kunde våra fruntimmer omöjligt låta bli att se sig tillbaka. Främlingen gick in i det rum, som låg vägg om vägg med deras eget.
Att undersökning efter olof igen in för dt gods i annan enskilt persons boningsrum, hus eller gärd, än de förenämnde, ej vare tillåten, sä framt under sökningsmannen icke gitter bevisa, att sådant gods der inkommit inom de beslagsjörrättningen nästföregående 4$ timmar. Med anledning af den härvid gjorde anmärkningen, får jag föreslå följande, till den fullkomligaste tydlighet det föreslagne stadgandet bringande, förändring. I stället för vare tillåten, sä framt undersökningsmannen icke gitter bevisa, att godset &c., skulle det således lyda sålunda: ej vare laggihl, sä framt undersökningsmannen icke gittat bevisa, att godset der inkommit &c. Att dessa förtydliganden måtte få intagas i förenämnde punkter, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täckes framställa till Ridd. och Adelns benägna bifall. Den i Fe b r nar ii e. m. 123 Herr Hjerta, Gustaf: Jag Sr, i följd af vårt öfverläggningssätt och min försummelse, alldeles motverkad i afseende på beslutet i förevarande amne. Jag var den, som uppgjorde contrapropositionen vid voteringen, och jag icke en gång, utan i o gånger vågade framställa, att alla dessa under a:a punkten varande momenter skulle afslås, och att det var bland just de sista, som de värrsta och onödigaste frågorne funnos; såsom till exempel att boningsrum hos den, som förut varit straffad, skulle vara underkastade husvisitation. Jag trodde således, att, då jag framställde den proposition, att Ridd. och Adeln skulle anses hafva afslagit 2:dra punkten, meningen vore att allt vore om ända kastadt. Nu bör jag att så ej var, utan att det endast var fråga om gator och torg, och att således ganska ringa är vunnet genom den öfverläggningeli och voteringen. Jag kan således ej deltaga uti beslutet härom, utan anhåller endast att få reservera mig. Hvad åter angår Friherre Åkerhjelms redactions-förändring, så har jag visserligen ej något emot det tillägg han föreslagit, men skulle bedja Friherre Åkerhjelm, att lian kunde ställa så till med begreppet om ordet Skärgård, att till exempel Stockholm icke kunde dertill räknas, äfvensom några andra städer.