Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som instämmer i Ulskotlets af arne Stånd gillade förslag, att Bräder och plankor, sågade: af juru och gran: wider i\ tums tjocklek, skola vara frie från utförselstull, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, antages Presteoch Borgare-Ståndens beslut, att nämnde slags bräder skola vid utförsel beläggas med 1 sk. lull per tolft. Med 62 Ja emot 87 Nej har Utskottets förslag blifvit gilladt. Fenitiondeåttonde voteringen, enligt 287 punkten. Den, som godkänner Utskottets förslag, att Bräder och Plankor, sågade: af furu och gran: öfver 3 tunis tjocklek, skola afgiftsfrilt få utföras, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, komma dessa slags bräder och plankor alt åsättas 8 sk. tull per tolft vid utförsel. Voteringen har utfallit med 68 Ju och 5i Nej, hvarigenom Utskottets förslag är godkändt. Femtiondenionde voteringen, enligt 288 punkten. Den, som, lika med Utskottet, anser Bräder och Plankor, sågade Bih, till R, St, Prot, 184.0 och i8p> 4 Sunil, i Afd, 3 Band, 22 Haft, 3 18 Förstärkta Stats-Utskotlets Memorial, N'.o 499. aj Jim, Bok och Ek och andra inom landet växande, ej specificerade, trädslag böra under denna ena rubrik sammanfallas och åsällas 10 R:dr tull vid utförsel deraf till 100 R:dr värde, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer artikeln alt delas i a:ne rubriker, nemligen: den ena, Bräder och Plankor, sågade af Ek och Ask, hvarå bibehålles den af Utskottet föreslagna utförselstull 10 R:dr på 100 R:dr varuvärde, samt den andra, Bräder och Plankor, sågade: af Alm, Bok, Björk och andra inom landet växande, ej specificerade, trädslag med derå vid export bestämd frihet från tull.
J a g har sagt detta darför, att den som utan narmare kIinnedom flyktigt genomläser fröken Keys föredrag lätt kan få den föreställningen - kanske mot lierines vilja - att kvinnosakskvi nnorna bara skulden för alla onaturliga tendenser hos kvinnovarlden, och jag vill påmiiina om den » rate, af kvinnor - talrikare i Norge än hos os s - som bär fin-de-sidcle-karakterhs märke och på livars fana man ibland tycker sig läsa ' radikalism, men hvarest det egentligen icke torde stå något annat än hänsynslöshet. Men en anklagelse, som verkligen träffar ett ganska stort antal arbetande kvinnor, iir vanan att yttra sig i nedsättande ordalag om. äktenskapet. Det ar ett tal, som jag åtminstone ofta har Irört, inen som jag tror i grnnden icke ar någonting annat an en &gt;jargon », visserligen en högst dåraktig, oärlig och okvinlig jargon. Oiirlig, ty det finnes väl icke många kvinnor, so111 ej i sitt innersta anse, att en kärlek ', som medför verklig lycka, ar att föredraga framför hvilket arbete som helst. Ofta döljer sig under detta sätt att tala en viss bitter resignation eller ocksh en rädsla att förefalla kvinligt sentimental. Tyngdpunkten i fröken Keys bevisföring ligger däri, a t t hon anser det kvinnans bestämmelse för moderskapet gör henne oförmögen till någon andlig prodnktion, som ä r jämförlig med mannens. agiiar hon sig s % intensivt å t sitt arbete, a t t detta verkligen får ett värde af första, rangen, d % står bon i fara att bhde, fysiskt och psykiskt förlora sin kvinligliet. Ibland ser det ut, som om förf. sent af för flert alet kvinnor ville uppställa alternativet: antingen könsvarelse eller intellektuelt produktiv varelse *). Innan vi besvara detta argument, upprepa vi ater, a t t en sund kvinnoemancipation sträfvar icke efter likställigliet med mannen, den strhtvar endast efter utveckling af gifna anlag och Iiimnar &amp; t naturen och framtiden a t t bestämma det mhl, soin skall hinnas.
41 stat för landtstatens tjenstemän icke kommer till stånd, men denna fråga icke ännu är af Rikets Ständer afgjord, har Utskottet ansett motionen för närvarande ej böra till någon åtgärd föranleda. § 136. Sedan Skeppsombudsmannen vid Stockholms sjömanshus J. S. Freese hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit att, med afseende å den tid och möda, som uppbörden af och redogörelsen för kronoutskylderna utaf det under nämnde sjömanshus hörande sjöfolk erfordrade, Kongl. Maj:t täcktes derför i nåder bevilja Freese ett arfvode af 6 procent å det belopp, som redovisades och levererades, samt tillåta att arfvodet för framtiden finge af uppbördsbeloppet för hvart år innehållas, och att Freese för de sistförflutna tre åren måtte af statsmedlen få tillgodonjuta motsvarande ersättning, har Kongl. Majit, som funnit berörda ansökning, i anseende till saknad af serskildt stadgande i ämnet uti gällande bevillnings-förordning, icke kunna bifallas, uti nådig proposition behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att lämplig ersättning medelst viss procent å uppbörden eller på annat sätt blefve bestämd för den skeppsombudsmannen vid Stockholms sjömanshus uppdragna uppbördsoch redogörare-befattniug, med rättighet för sökanden att deraf jemväl för den förflutna tiden komma i åtnjutande.
Öfver den af Revisorerne sålunda framställda anmärkning kommer Utskottet att yttra sig uti den berättelse, angående verkställd undersökning, huru Banko-Verket efter sednaste Riksdag styrdt och förvaltadt blifvit, som det åligger Utskottet alt till Rikets Ständer afgifva; men emellertid och då af Rikets Ständers vid samma Riksdag fattade och uti ofvanberörde §. af Banko-reglementet omförmäldta beslut tydligen följer, att hela det belopp af Bankens behållna vinst vid 1844 års slut, hvilket icke erfordrades för uppbringande af kapital-öfverskottet eller grundfonden till 10,000,000 r.dr banko, skulle till Riksgälds-Kontoret aflemnas, och till denna vinst, efter Utskottets tanka, destoheldre mäste hänföras ifrågavarande reservfonder, som desamma, tillkomna genom besparingar af vinstmedel under de föregående åren till och med 1844, uti Bankens och Diskont-Verkens räkenskaper för sistnämnde år balanserades såsom en vinst, hvilken blifvit till utlåning genom vederbörande Diskonter från Banken anvisad, så anser Utskottet, att ett belopp, motsvarande merberörde reservfonder vid 1844 års slut, eller 419,422 r:dr 4 sk. 8 rst, banko, bör afskiljas från den efter 1845 års början upplupna, behållna Banko-vinst och, genom Banko-Fullmäktiges föranstaltande, genast till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor öfverlemnas. Hvilken åsigt Utskottet härmed får till Rikets Ständers gillande anmäla. Stockholm den *7 Jan. 1848, Reservationer: Af Herr Skot/man, C. D.: ”Då Banko-Utskottet funnit, att ifrågavarande reservfonder bordt, i följd af Rikets Ständers vid sista Riksdag fattade och i 228 § af Banko-Reglementet intagna beslut till Riksgälds-Kontoret aflemnas, Bilt. till B. St.
För min del anser jag publiciteten vara ett oeftergiflig! vilkor för förslagets antagande, och bekänner, att jag hufvudsakligast derpå grundade mitt tillstyrkande af Utskottets Memorial. Grefve Frölich: Att sluta af discussionen, synes man vara särdeles angelägen om rättigheten att yttra sig öfver de tvänne ifrågavarande puti k terne, ehuru ingen dervid gjort någon anmärkning. Men der ingen anmärkning göres, står Utskottets förslag qvar. Jag förenar mig således med Herr Tham i den mening, att man bör förbigå de ifrågavarande punkterne utan anmärkning; ty om Jury-inrättningen kommer att qvarstå, är det naturligt att dessa punkter i alla fall komma alt utgå, och i annan händelse böra de efter min tanka bibehållas. Ja nu orri e. m. 127 Friherre Cederström: Sedan saken numera är så utredd, att här icke sättes i fråga, huruvida Ridderskapet och Adeln bör deltaga i afgörandet af de tvenne förevarande punkterne , för den händelse att Ridderskapets och Adelns nästföregående beslut icke skulle blifva gällande; utan frågan numera tyckes vara, burn vida Ridderskapet och Adeln i sådant fall anser dessa punkter utan anmärkning böra antagas, samt det är en gifven följd att dessa punkter måste utgå om Jury-inrättningen qvarstår, återstår det endast att yttra sin mening för den händelsen att Tryckfrihetsmålen komma att behandlas af Domstolarne. Jag kan dervid icke instämma med den siste värde talaren; ty, ehuru jag instämmer med Utskottet rörande behofvet af offentlighet vid Domstolarne i sådana frågor, är jag af en motsatt öfvertygelse, i afseende på TryckfrihetsCommitteens hörande af Domstolen i hvarje mål. Skulle således Ridderskapet och Adeln, för att icke sjelf betaga sig rättigheten att pröfva de ifrågavarande punkterne, nu vilja ingå i öfverläggning derom, så anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, huruvida Ridderskapet och Adeln anser Domstolarne böra vara pligtige att i alla Tryckfrihetsmål höra Tryck frihetsCommitteen. Hans Excelience Herr Friherre Lagerbjelke:
Hr Lage r he i m: Erkännande det kinkiga af förhållandet, att i en lag ipptaga en myndighet, som Konung och Ständer icke ännu bemyndigat, eller sockennämnd, hemställer jag, om det icke vore möjligt, att i det beslut, som Ståndet i denna punkt fattar, inlägga den villkorlighet, eller göra den reservation, att för den händelse sockennämnd icke antoges, stadgandena derom kunde sedermera borttagas. Hvad sjelfva deu princip angar, som Frih. Cederström yrkat, så Den 6 Mars. får jag erkänna mig vara i den delen af motsatt tanke. Man har önskat att kunna utbilda en municipalanda, hvarigenom, om den får en god riktning med lagom inskränkningar och tillbörliga gränser, för att icke uti sina befattningar kunna stöta emot embetsmyndigheter , mycket godt skulle kunna tillvägabringas. En sådan sockennämnd bör derföre vara oförhindrad att genom pastor få sockenstämma utlyst, när den derom gör framställning. Deremot torde en sådan rättighet icke böra ordföranden i nämnden ensamt inedgifvas. Ordet biskop bör äfven införas i i :sta mom. efter orden Konungens Bef:h:de, då redactionen skulle blifva följande: När sockenstämma äskas af Konungens Bef:h:de, biskop, contractsprost eller af vederbörande sockennämnd, eller i stad af magistrater, må kungörelse derom icke förvägras. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner riktigheten af den anmärkn., att man icke bör i denna § på förhand afgöra frågan huruvida sockennämnd skall finnas eller icke. Om den meningen skulle af R. o. Ad. delas, så bör frågan om sockennämnd likaväl försvinna ur usta som ur 2:dra mom. af 3 §;n. Detta kan så mycket lättare låta sig göra, som, derest R. o. Ad. sedermera skulle anse en sådan myndighet böra finnas, stadgandet derom kan införas både i i :a och 2:a momentet. Men för den motsatta händelsen anhåller jag få yttra mig i hufvudsaken. Jag tror en sockennämnd böra finnas, emedan verkan af sockenstämmor till stor del måste förfelas om man icke äger inom församlingen en verkställande myndighet, hvilken hittills saknats. Denna är visserligen rättast sockennämnden.
På örngott anbringas spetsar på flere olika sätt, men det bästa och i mitt tycke trefligaste är att låta dem gå rundt om för båda sidor med dubbla fållar ytterst, som kastas ihop, samt att knyta upptill, så att knytningen vändes åt sängstammen. Vid broderi syr man vanligen blott på ena sidan, hvilket ock är klokt gjordt, emedan många af » skapelsens herrar » inbilla sig, att de ej kunna hvila sitt hufvud mot ett broderadt örngott, och då må man ju gärna unna dem fördelen af att kunna vända på kudden, utan att mötas af samma anblick. Värre är att råka ut för stärkta örngott — så- dant kan ock hända! Förr i världen — ja, kanske än — brukades att kasta ihop öppningen vid pass 3 cmtr ytterst vid båda sidor, men är detta bruk mycket opraktiskt och bör såsom varande blott och bart en tom tradition alldeles öfvergifvas. Alla tarfligare lakan kunna märkas med större eller mindre namn i korsstygn med rödt, men vid all märkning med kulört garn gör man klokast uti att på förhand förvissa sig om, huruvida det är äkta eller ej, åtminstone bör man iaktaga det gamla kända försiktighetsmåttet att doppa garnet i ättika, ty jag känner fall, då en hel utstyrsel efter första laket var så godt som mörkt, ja, t. o. m. värre än sä, emedan man råkat få oäkta märkgarn. Det som stöter i tegelrödt, är misstänkt. Dukar och serveter märkas vanligast och vackrast med hvitt, utom teoch kaffebordsgarnityr med kulörta bårder, där namn i färger äro på sin plats. Allt hvad handdukar heter märkes med rödt, eller blandadt rödt och hvitt, t. ex. röda stjälkslygnskonturer fyllda med hvitt, hvarpå sys små röda stjärnor. Börja aldrig begagna någonting omärkt, ty det kan då lätt hända, att det alltid förblir utan namn, hvilket är bevis på den största oordentlighet. Märk allting från det största till det minsta och märk väl och omsorgsfullt; har man ej tid eller förmåga,- därtill, vilja bör tydligen aldrig fattas, så låt hellre någon med vacker handstil märka linneförrådet med märkbläck, då sådant, hvartill lut användes, säkrast sitter uti.
Den upplysning Herr af Malmborg lemnac , har stärkt mig i den tanka., att förmyndare icke böra kunna utfärda fulimagt. Det är naturligt, såsom flere här yttrat, att då representationen är indelad i flera särskilta Stånd, hvilka representera 27* Vtn Ii Junti e, m. plikt intereasen och åsigter si böra ej dessa förblandas, om den jemvigt mellan samhällskrafterna, som hvarje Statsförfattning bör åsyfta, ej skulle gå förlorad. Det är gifvit, att Embetsmannen ser sakerna ur en annan synpunkt, än Näringsidkaren , att Adel och Presterskap betrakta allmänna angelägenheter från en annan ståndpunkt, än Borgare och Bönder. Finge nu Stånden bestämma representanter åt hvarannan, så är det naturligt att den bestämmande valde någon sådan , som mest inginge i hans åsigter, och må hända minst i det Stånds, hvartill han skulle höra, utan att derföre få eller behöfva någon instruction. Så länge man för Rikets bästa anser nödigt , att representationen skall vara delad efter olika grundsattser, så bör man ej upphäfva delningen derigenom, att msn tillåter Stånden utöfva ett deremot stridande inflytande på hvarandras sammansättning. Ansåg* man sammanblandningen nyttig , så må man likväl icke åt en lag gifva den tolkning som man anser förmonligast, utan den som är öfverensstämmande med dess anda; emedan lagen eljest beror på godtycket. Ehuru Ridderskapet och Adeln kan lyckönska sig till de val, som qvinnor och ofrälse förmyndare gjort, så finnes dock deruti intet skäl, att gå ifrån en rigtig regel. Jag tillstyrker således godkännande af den fram ställning Riddarhusutskott^ gjort. Friherre Boije: En värd Ledamot har gif vit mig anledning till en erindran, som jag gerna > loth Ii Junti c* m, S73 gerna gör. Herr Grefve von Sehwerin har förmält, att hsn nat sin represenlationsfullmagt vid denna Riksdag af en ofrälse person.
Efter många svårigheter bland isen kom han den 7 sept./27 aug. till utloppet af floden Bludnaja i Chatanga. Här tillbragtes vintern bland en stam på stället bosatta tunguser, hvilka icke egde några renar och derför voro bofasta. De använde hundar till dragdjur och tyckas hafva fört ett lefnadssätt snarlikt kust-tschuktschernas. På våren sändes Tschekin att kartlägga kusten mellan Taimur och Pjäsina. I trettio hundslädar och åtföljd af en med 18 renar68 nomadiserande tungus, reste han öfver landet till Taimur-floden, följde dess lopp till hafvet och sedan hafskusten mot vester under en sträcka af 100 verst. Brist på proviant och hundfoder nödgade honom att vända. Sjelf ville nu Laptew, öfvertygad som han var om omöjligheten att kringsegla Asiens nordspets, återföra sitt fartyg och det mesta af sina förråd till Lena. Efter att med stor fara och svårighet hafva färdats utför floden till Ishafvet den 10 aug. /30 juli, kom fartyget den 24/13 augusti i besätt och krossades bland isstyckena, enligt uppgift på en rysk karta utgifven år 1876 af Hydrografiska departementet i Petersburg, på ostkusten af Taimur-halfön vid 75°30′ n. br. Sex dagar derpå inträffade en stark frost, så att tunn is bildade sig mellan drifisblocken. Några våghalsar gingo öfver de svagt sammanfrusna isbitarne i land. Tre dagar derefter kunde Laptew sjelf jemte det öfriga manskapet lemna fartyget. Flere mellan dem och deras gamla vinterläger liggande strömmar, som ännu ej tillfrusit, hindrade dem dock att genast gå vidare. Man sökte skydd mot kölden genom att gräfva gropar i den frusna marken och i dem turvis lägga sig den ene öfver den andre. Dagligen sändes manskapet till fartyget för att afhemta så mycket som möjligt af der qvarlemnade lifsmedel, men den 10 sept. /30 aug. bröt isen åter upp och förde den öfvergifna farkosten ut till sjös.
Jag har tillbragt 10 år vid universitetet, och jag har derunder haft rikt tillfälle att lära känna, hvilka motiver som i allmänhet bestämmer de dit anländande ynglingarne att välja den ena eller andra banan. Jag kan ock intyga sanningen al hvad Stats-Utsk:t vid motiveringen af N:o 28 af dess Utlåt, öfver Åttonde Hufvudtiteln säger, nemligen att en yngling, som är utrustad med verklig håg och fallenhet för det presterliga kallet, föga återhålles derifrån genom svårigheten att bekosta vistelsen vid universitetet, en svårighet, som — tillägger Utsk:t — ej torde vara större inom den theologiska, än inom de öfrige fakulteterna. Jag nekar ej, att orsakerna till den öfverklagade prestbriaten äro flere. I någon mån torde väl en sådan förefinnas i inkomsternas otillräcklighet vid de lägre presterliga befattningarna, vid hvilka de prestmän måste stanna, som ej vilja vid äldre år underkasta sig förnyade examensprof, och ännu mer helt säkert i det obehagliga sättet för inkomsternas uppbärande. Vidare håller jag före, att de symboliska banden kunna för månget ömtåligt samvete utgöra ett hinder för inträdande i prestembetet. Intetdera häraf är likväl det vanligaste motivet, hvarföre en yngling af medelmåttigt mod och ej allt för medelmåttig förmåga ogerna väljer prestvägen. Den allmännaste bevekelsegrunden är — den bristande aktning, han öfverallt finner, för det presterliga kallet: bristande aktning vid universitetet, derföre att detta är den väg, som de okunnigaste och svagast begåfvade pläga beträda; bristande aktning ute i lifvet, emedan man så ofta finner de anspråk ouppfyllda, hvilka man tycker sig billigtvis kunna ställa på sin själasörjare.
– Hvad du lärt mig – jag har utöfvat barmhärtighet.“ Bengt lade armarna om moderns hals, lutade sitt hufvud emot hennes och tillade: “Om detta är något ondt, hvarför har du då lärt mig, att hvar helst jag träffar en arm och olycklig, är det min plikt att hjälpa honom? ’Bryt ditt bröd åt den hungrige, aftorka den lidandes tårar och sök att göra så mycket godt du kan mot dina likar!’ Detta, mamma, har du så många gånger upprepat för mig, att jag icke kan glömma dina ord, om jag blir aldrig så gammal.“ Han blickade upp i moderns ansikte. Strängheten hade smält bort däruti och den vanliga sorgsenheten intagit dess ställe. “Jag vet ju icke hvad du gjort eller om du verkligen för att hjälpa en nödställd behöfde vara borta nära ett helt dygn. Förrän jag har reda på hvad som händt, är och förblir jag missnöjd.“ “Och nu vill mamma, att jag skall tala om hvad jag själf gjort. Å nej, det kan du icke begära. Du har också sagt, att den vänstra handen icke bör veta hvad den högra gör. Därför så lägger jag mig att sofva ännu en timme eller par. Godnatt, du snälla, älskade mamma! När jag åter vaknar, skall du följa mig till de fattiga stackarna jag var hos i går. Se nu litet glad ut på mig, så är jag nöjd; men begär icke, att jag skall säga något närmare om mitt vistande hos matrosen Andersons hustru.“ Fru Aurell hann icke svara. Dörren rycktes upp, och hennes man inträdde, hållande i handen en rotting. Bengts arm, som legat om moderns hals, sjönk. Han blickade helt förbluffad på styffadern, som i fullt vredesmod kom fram till sängen, sägande: “Hvar är din nya jacka och väst? Svara genast, pojke, eller slår jag armar och ben af dig! Hvar har du gjort af dina nya kläder, och hvar höll du hus hela dagen i går?“ Fru Aurell reste sig upp och fattade helt förskräckt om mannens arm. “För Guds skull, Aurell, var icke så häftig!“ bad hon. “Vill du vara så god och icke blanda dig i den här saken,“ snäste Aurell och sköt hustrun häftigt åt sidan.
Ja vunnit, komma ifrågavarande artiklar att eventuelt beläggas med införselstull af 10 r:dr 32 sk. per skålpund. fOide Voteringen (351:o). den, det ej vill, röstar 165:te Noteringen f352:o). den, det ej vill, röstar Förstärkta Slats-Ulskoltets Memorial, N:o 278. 15 166:te Voteringen (353:o). Den, sorn, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser eventuela införselstullen å helsidenväfnader, shawlar, shawletter och andra dukar, rubriken: »alla andra slag, ej mindre släta och enfärgade, än genom väfnadssättet eller olika färgadt silke, fa^onerade," böra bestämmas till 10 r:dr 32 6k. per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bestämmes eventuela införselstullen å till denna rubrik hänförliga artiklar till G r:dr skålpundet. Denna votering har utfallit med 75 Ja och 44 Nej. Enär således Ja vunnit, är den eventuela införsel-afgiften å förenämnde varor fastställd lill 10 r:dr 32 sk. per skålpund. 167:de Voteringen (355:o). Den, som, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, anser bomullsväfnader, alngods, dels »hvita: genom väfnadssättet släta, såsom kaliko, bomullslärft med flera,“ dels »färgade: alla genom väfnadssättet släta, enfärgade, “ böra åsättas eventuel införsels-afgift till belopp af 1 r:dr 5 sk. 4 r:st skålpundet, röstar Ja; den, det ei vill, röstar Nej; vinner Nej, bestämmes tullen å dessa rubriker till 28 sk. skålpundet. Voteringen har utfallit med 77 Ja och 42 Nej, i följd hvaraf
Således finner jag ingen svårighet uti att bifalla denna förändring af StatsUtskts förslag; men 0111 jag äfven skulle göra afseende på denna invändning, och ej tilltro mig att, genom minskningar i de efterföljande punkterna, bereda tillgång till den förhöjning, som jag här önskar; hvad skulle väl då hindra mig att här göra ett särskildt anslag, då denna tillökning af StatsUtsk. skulle kunna anvisas på en odisponerad fond, som uppgår till högre belopp än skilnaden är. T alla fall hafva R. St. ännu att disponera om bancovinsten, ty med all säkerhet komma R. St. att ifrån banken erhålla uppgift, som sätter R. St. i tillstånd att göra denna disposition. Jag tror mig med fullkomlig visshet veta, alt bokslut deröfver i banken blifvit gjordt och att detta utan uppskof lärer komma till R. St:s disposition. I afseende åter på den olikhet i RiksSttns beslut, som skulle uppkomma genom denna förhöjning, så får jag nämna, att om man anser saken vara af vigt, så kan man ju genom inbjudning till de öfriga Stånden söka att åstadkomma ett beslut, hvarigenom den moraliska kraft skulle kunna tillvägabringas, hvilken jag anser böra stämpla R. St:s beslut i detta stora och vigtiga mai. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte besluta ett anslag af 5oo,ooo r:dr för detta ändamål, och om delta blifver beviljadf, så är det mig för öfrigt fullkomligen likgilltigt, om anslaget fördelas på 4 eller 5 år. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då jag begärde ordet, var det hufvudsakligen för att besvara en förfrågan, som Gr. Frölich framställt till StatsUtsk:s närvar, ledamöter.