Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu får man det visserligen i detta fall på frågor, som hos Const.Utsk. blifvit väckta, eller som af Const.Utsk. sjelft blifvit framkastade; men den värde ledamoten hade icke bort, då han här analyserade frågan om rättighet till återremiss af detta betänk., förgäta, att i 8i §:n Reg.F:n jemväl finnes stadgadt, huru med de förslag, som från Konungen emanera till ändringar i grundlagen, skall förhållas. Han hade deri funnit, alt om Utsk. tillstyrker hvad Konungen föreslagit, så skall frågan hvila till nästa riksdag, då Ständerne skola derom besluta, och det utan att återremiss får äga rum, ifall det föll Hr Professorn eller någon in att icke vara nöjd med Utsk:s tillstyrkande. Samma ^ innehåller äfven: ’’Afstyrker Utsk. Konungens propos, då må R. St. genast kunna antingen denna propos. afslå eller ock afgöra, att de vilja öfver densamma å nästföljande riksdag besluta; gällande i detta fall etc.” Äfven då äga Ständerne icke den ringaste rätt att återremittera utlåt, till Utsk. för att få detsamma förän - Den B Juli f. m. dradt. Utsk:s skyldighet är uppfylld genom aflemnandet af sitt utlåt., Ständernes inträder derefter att pröfva, om de vilja afslå eller låta frågan hvila intill nästa riksdag. Af dessa förhållanden hade Hr Professorn ock lätteligen bort finna, att de i 56 §:n omtalade allmänna frågor icke tillhöra dem, hvarom grundlagen anför speciella stadganden i spe cielia §§, ibland hvilka också är den 107 §:n Den bestämmer Utsk:s skyldighet att, efter granskning af Statsrådets prot., för Ständerna tillkännagifva, om de utvisa att Statsrådets ledamöter, en eller flere, i sina rådslag icke iakttagit
— Det händer ej sällan, att mycket grundade sanningar och goda öfvertygelser komma i glömska, derföre att de ej frambäras under sådone förhållanden, som äga magt att göra sig gällande. Jag tager mig derföre friheten, att i minnet återföra ett yttiande år 18 15 af Herr af Sillen, Cail Wilhelm. Det var af följande lydelse: Helt annat hade resultatet blifvit af båda håfvens sammanbindning genom en Canal, sorn ifrån Wenern gått genom Slagern, Svart. Elfven, Mobert i, öfver Ian dt ryggen vid Sandvik, genom Elsängen, IV'kern, förbi Nora Stad genom Wär in gen och Arboga Ä till Mälaren; eller ock genom Skagcrn, LitElfven, Den 26 Mars f. m. 69 öfver landtryggen åt Örebro, genom Hjelmar en och Arboga Slussar i Mälaren; hvilken Canal-led redan ijb/j varit påtänkt, och är af Landtmätare afmätt, af vägd och beskrifven. En sådan Canal hade varit nyttig i alla möjliga hänseenden. Ingen fieniltlig sjöstyrka hade, i hvad politisk händelse som hälst, kunnat hindra Hufvudstadens gemenskap sjöledes med Weste rhafvet och derintill liggande Landskaper. Denna Canal hade således varit verkligen Riksgagnelig i politiskt och militairiskt afseende, och i ekonomiskt oändligen vida mer än Götha Canal; ty uti hvilken politisk ställning som Riket befunne sig, skulle genom förenämnde Norra Canal, allt Östra, Norra och Westra Bergslagernas jern (circa -jfSkepp:dj med lätthet kunna sjövägen transporteras till Götheborg. Jag anmärker detta yttrande, som en stor märkvärdighet i Canalens historia. Det är för mig påkostande, att framkasta någon förebråelse emot en man, för hvilken jag hyser en stor aktning, och åt hvars personliga egenskaper jag lemnar det mäst oinskränkta bifall; men jag kan ej af considerationer låta afhålla mig ifrån att antyda de kanske värsta tillvitelser, som kunna göras emot sjelfva planen för Canal-företaget.
Äfven på villdjuren gjorde det mäktiga fenomenet intryck: de flydde nedåt dalarna, derifrån deras tjut hördes allt mattare och mattare. Säkert ett par timmar sutto de båda unga der, afvaktande urvädrets slut. Thorsten erfor en känsla af välbehag; hans själ kände sig högt lifvad till mod och beslutsamhet, då han slöt den sakta darrande flickan i sin arm. "Du behöfver värma dig, flicka!" sade han. "Tryck dig fastare till mitt hjerta." Men hon böjde sig sakta ifrån honom och ville göra sig lös ifrån hans omfamning. "Nu har uren rasat ut", yttrade hon: "Vi kunna fortsätta vår vandring." "Det är mig icke angenämt att gå härifrån", sade Thorsten tankfull. "För hvart steg som vi gå vidare, kommer den stunden närmare, då jag skall skiljas ifrån dig. Det gör mig ondt, flicka! Det blir en bitter stund. Vill du lofva mig att ej alldeles glömma mig, sedan jag är borta." Hon vände sitt ansigte emot honom och svarade blott med en blick. Och han kände ett par tårar bränna i sina ögon, då han tog en kyss från hennes läppar. Hon stod upp och såg sig omkring. "Stormen har fört snön med sig", sade hon, "så att vi kunna komma fram utan allt för stor svårighet. Inom ett par timmar hoppas jag äro vi vid den stora forssen." Thorsten följde henne, då hon nu tog vägen utför det snöklädda berget. Vandringen utföre berget gick långt lättare, än den gått uppföre. Och det var med en känsla nästan af barnslig glädje, som Thorsten helsade de första spåren af vegetation, som mötte på nedvägen. Den första dvergbjörken, som stod emellan ett par snödrifvor, den första granen tycktes honom nu skönare än de synts förut. Han gladde sig att åter se en lefvande natur. Solen var just uppgången då de ankommo till den stora forssen. Den var belägen emellan tvenne sjöar, af hvilka den ena, som låg betydligt högre än den andra, utför en brant klippvägg nedsände sin öfverflödiga vattenmassa. Midt i fallet, just öfverst der den framstörtande vattenmassan bröt sig, hade klippan bildat en liten plan, ombrusad af den skummande forssen.
Maj:t öfverlåtas att, efter vederbörandes hörande, bestämma den, som på llere ställen skett, serskildt för olike orter, anser jag den icke kunna utsättas till mindre än 28 ä 32 sk. b:ko per mil för hvarje häst och förklarar derföre den ringa förhöjningen till 20 sk. b.ko, som Utskottet föreslagit, allt för ringa och icke motsvarig kostnad och besvär.” N:0 122. Ank. till Exp. Utsk. den 12 Juni 1851, kl. 1 e. m. Utlåtande, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 61, i fråga om inskränkning af den genom Kongl. Förordningen den 22 December 1846 beviljade frihet att å landet idka handel m. m. Om förmäldte Betänkande, som innefattar yttranden i åtta serskilda frågor, har blifvit återremitteradt af Högloflige Ridderskapet och Adeln i 4:de punkten, af Högvördige Preste-Ståndet, hvad hela Utlåtandet angår, samt af Välloflige Borgare-Ståndet i 4:de och 5:te punkterna; hvaremot samma Betänkande blifvit af Adeln och Borgare-Ståndet i de icke återremitterade delarne och af Hedervärda Bonde-Ståndet i samtlige punkterna bifallet. Då sålunda tre Riksstånd godkänt Utlåtandet i 1. 2. 3. 6. 7 och 8 punkterna, samt den i 5:te punkten förekommande fråga genom två Riksstånds bifall till Utskottets afstyrkande Utlåtande förfallit, återstår endast till vidare behandling den i 4:de punkten förekommande fråga. Denna fråga angår de ändringar, som i 25 § af omförmälde Kongl. Förordning blifvit föreslagna, dels af Herr Grefve Mörner, Otto Gabriel, 22 Allmänna Besvärsoch Ekonomi* Vtskottets Utlåtande, IV.<?
De middagar hon gick hem med kriaboken i sin skolväska, var hon knappast i humör till att springa krokvägar för att möta gossarne från Norra latinläroverket. Och. när hon gick öfver Hötorget, kastade hon afundsjuka blickar på torggummorna. Tänk, hvad de ändå hade det bra! Sitta där hela dagen och väga upp och ta in pengar, som måtte vara rysligt trefligt, och se sig om i världen och så vara med om allt som hände och skedde och dricka kaffe och prata med hvem som helst hur det föll sig och inte behöfva ha ett enda bekymmer för hur man skulle kunna sätta ihop tankar om saker, som man inte hade några tankar om och som man inte brydde sig om för ett öre! Ja, nog var det orättvist deladt här i världen, alltid! Bäst det var hittade emellertid de sämsta kriaskrifverskorna i klassen på att begära hjälp af de bästa. För några karameller eller en tio-öres bakelse kunde man få en ganska bra kladd, som sedan bara beböfde skrifvas in i boken. Och det gick som en dans. Elma sparde ett par öre om dagen af sina frukostpengar, så att hon alltid kunde disponera öfver tio öre på kriaskrifningsdagen. Och så lefde hon en god tid bortåt ett jämförelsevis lugnt och Ivckligt lif. Men ingen lycka är beständig, och det ville sig inte bättre än att rektorn, som själf var lärare i svenskan, en vacker dag kom under fund med bedrägeriet. Det blef en faslig uppståndelse, och så dekreterades det, att om det hände en gång till att ett dylikt ofog blef upptäckt, skulle både den, som skrifvit den falska krian, och den, som låtit skrifva den, få anmärkning för fusk. Sedan dess voro alla utvägar stängda till att få hjälp. Elma sparde inte längre af sina frukostpengar, och hennes krior hade fått ett stadgadt rykte om sig att vara de uslaste i hela skolan. Så kom hon åter hem en dag med kriaboken i väskan och fyra ämnen uppskrifna på en lapp. Hon kunde välja efter behag mellan dem, men ett af dem måste väljas och skrifvas om. Sedan middagen var öfver, satte hon sig vid det afdukade salsbordet för att få vara i fred och stirra på sina fyra ämnen.
VIII. B. 283. A. 297. E. 399. — N:o 36. angående den så kallade Kurhus-afgiften. III. 149. R. 186. V. B. 250. — N:o 37. angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm. III. 149. B. 185. IX. B. 58, 106. A. 114. E. 187. — N:o 38. angående uplåtelse ål staden Jönköping af plats lill Skolhus å den Jönköpings f. d. fästning tillhörande mark. III. 149. R. 185. V. B. 249. A. 286. — N:o 39. angående låne-understöd för anläggning af en Jernväg emellan Städerne Örebro och Nora. III. 149. R. 185. — N:o 40. angående dispositionen af de 1848 års krigsrustningsfond tillhörande persedlar, som blifvit i Stockholms utredningsförråd inlemnade. III. 149. R. 185. VI. B. 495. VII. 48. A. 82. E. 168. — N:o 41. i fråga ora grunden för beräkningen af reservräntorna vid Båtsmanshållet i Blekinge. III. 149. R. 186. IX. B. 55, 78. A. 83. E. 187. — N:o 42. angående eli hegardt amorterings-lån lill fullbordande af en nybyggnad för Läns-lazarettet i Lund och dermed förenade sjukvårds-inrättningar. lil. 149. R. 187. VI. B. 267, 541. VII. A. 3. VIII. U. 283. A. 296. E. 560. — N:o 43. i fråga om förändrad beräknings-grund för Båtsmansvakans-afgiften af ny roterad jord inom Blekinge län. III. 149, R. 187.
Dermed måtte väl menas att det är Ståndet öfverhufvud som deröfver beslutar, och hvarken Adeln i Halland eller i någon annan landsort. När nu R. o. Ad. jemte de öfriga Stånden, beslutat den eftergift, att all oroterad jord skulle roteras: så är det ett sådant beslut, att hvarken de Halländska eller andra adelsmän i riket, kunna yrka, att de allena skola vara befriade från den roterings-lag, som i det öfriga riket gäller. Om detta är sant, så förfaller också frågan om giltigheten af 1756 års K. bref. Det kan icke vara heligare än de af 1809 års Reg.F. befästade privilegierna. Men håda dessa fribref af 1723 och 1756 hafva förfallit derigenom, alt R. o. Ad. samtyckt till de öfriga Ståndens beslut om voteringen. Hvad den Skånska roteringen beträffar, så önskar jag visserligen att Utsk:n deraf måtte hemta all möjlig och nödig upplysning, men det är ju oss alla bekant, att egarne af det ypperliga frälset i Skåne ansågo det för sig möjligen blifva allt för betungande, att 220 Den 22 J n n i e. m. vid inträffande krig på en gång uppsätta hela den extra roteringen, och att de derföre sjelfve åstundade utgöra ordinarie rotering. Om de sedermera ångrat sig, så är det en annan sak, som icke förändrar den ifrågavar. ordinarie roteringens upphof. Den angick i alla fall det ypperliga frälset, hvartill utsockne-hemmanen icke höra. Frih. Palmstjerna säger, att det nu beror pä hvad statsmakterna gå att besluta. Jag tror mig hafva visat att statsmakternas beslut längesedan äro fattade, och att det är endast tillämpningen deraf, som nu bör komma i fråga. Här talas äfven om eftergift af allt hvad desse Halländske hemman för den förflutna tiden äro skyldige. Någon eftergift måste man väl göra, emedan de ej under 26 år betala hvad de borde.
Jordbrukets idkare, utan sådana föreningsband, utan lika inflytande och utan förmåga att erbjuda utsigter till snar del i vinst åt Regeringar, hvilka, likasom enskildta, helst välja den genaste utvägen att få inkomst, hafva blifvit offer för Skråandans och MortopolSystemets inflytelse. Dessas verkningar hafva hämmat vår och många andra Staters fortgång till välstånd, och fortplantat fördomar, hvilka, både uti Oeconomiskt, politiskt och Moraliskt afseende, skadat Nationerna. Den enkla grundsatsen börjar nu mera.vara allmänt känd, att en Stats rikedom består uti dess production , och att i samma mon denna ökas och öfverstiger consumtionen, tilltager Statens välstånd. Efter erfarenhet af alla de national förluster, som tvångslagar och styrelsens förmynderskap - Deli 19 April, derskap öfver enskildtas hushållning vållat, haf. va författare i Statshushållningen och upplyste Statsmän funnit, att en allmän och oinskränkt frihet för alla enskildta att använda arbete, flit och capitaler på lofliga Näringsfång är lika enlig med Statens sanna fördel, sorn allt intrång i denna frihet är emot Samhällsordningens ändamål och emot rättvisa stridande. De hafva insett , att det är öfver en styrelses förmåga att ordna om de'ailerna af alla ett Rikes hushållsstrenar, att hela Skatens Välstånd säkrast uppkommer genom föreningen af alla enskildtas åt sig sjelf leonade bemödanden, och att Staten bör skydda alla tillåt, na företag, samt uppmuntra och förhjelpa nyttiga yrken, men tcKe på bekostnad af andra Att enskildtas arbetsförmåga och capitaler i allmänhet söka yrken, som gifva första vinsten, är utan tvifvel, och således skola, då något visst näringsfång uti en Stat genom ensidiga fördeiar lönar sig bittre än andra, capitalerna ledas dit. De skola då saknas uti andra näringar, som de ölvergifvit. På detta sätt kan och bör man säkert utfinna orsaken till Jordbrukarens saknad af förlag , uti de monopoliska fördelar, som hagre handelsgrenaf erhållit. Herr StatsSecreteraren Grefve Märner har, då han sökt utreda orsakerna till penningbri* sten, deribland nämnt en tvungen bandelsStäll* ning.
Maj:t, uppå derom gjorda underdåniga ansökningar, vid stadfästandet af åtskillige reglementen för dylika magazins-inrättningar, täckts medgifva, att afraden å utlånad dylik spanmål må beräknas till 4 kappar på tunna, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 1 October 1844. Alm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande> N:o 34. 3 M 34. Ank. till Exp. Utsk. elen 2 Oet. kl. G e. m. Betänkande, i anledning af Täckt motion om upphörandet af Interims-hesigtningar å Prestebol. Genom remiss från Hederv. Bonde-Ståndet har till Alllmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ankommit en af Riksdags-fullmägtigen Lars Larsson från Gefleborgs Län väckt motion, hvari han, enär erfarenheten visat, huru öfverflödiga till större delen de så kallade interims-besigtningarne å prestebol äro, och i betragtande af de större eller mindre kostnader, hvilka derigenom tillskyndas boställenas innehafvare och kyrkorne, föreslagit, att sådane besigtningar må upphöra, eller åtminstone icke anställas hos andra, än dem, som visa försumlighet i de dem åliggande skyldigheter, under förutsättning likväl, att kostnaderne härföre skola bestridas af den försumlige prestehols-innehafvaren, och kyrkorne för framtiden dermed icke betungas.
När han icke släppte efter för dig, så gaf han dem väl till henne, för en sådan der kan aldrig vara karl för sin hatt, det får jag säga. Och för fattiga sju mark vill ni stå här och frysa snäste Callo pf! jag går min väg, adjö med er! Det kom en liten svartklädd, mager femtioårig qvinna ut ur dörren till höger och rakt upp mot gruppen. Bort med er och det genast yttrade hon häftigt tror ni jag inte känner er? Det är ni, som i flere år förstört Erik, narrat honom med er och stält till gemenheter här för hans stackars hustru. Jag vet, hvad du är för en, Callo! Jag vet, att det var du, som stal rocken hos assessorns, och om du ännu en gång går till krogen med Erik, så anmäler jag dig för stölden, ty jag har ett vittne till! Ja, det har jag... Och du, Janne, jag vet, hvad du haft för fuffens med garfvar Olins kalfskinn... Håll dig du i skinnet och låt Erik vara, eljest talar jag med fiskalen... Janne spottade, körde ut läpparne, rynkade sin panna, svor en ed mellan tänderna, knöt handen och gick derifrån, slängande med ben och armar och med en min, som om han varit särdeles förnärmad. Callo teg som en mur, han låtsade som hörde han intet, utan gnolade en visa, under det han gick inåt gården. Liisa stod och såg förargad ut, satte armarne i sidorna och borrade sina ögon rakt in i den lilla grälsjuka gummans skrynkliga ansigte. Akta hon sig, käring! Hvad har hon med oss att göra? röt hon. Pallra sig i väg; eljest kan hon få sig en knuff af mig, en som hon känner så länge helgen räcker! Den lilla svarta betraktade allvarligt den unga qvinnan. Hon tycktes med ögonen vilja utgrunda hennes innersta tankar, läsa i hennes själ, beherska henne. Nå, hvad ser hon på mig för? frågade Liisa. Har hon aldrig sett folk förr? Vet du hvad, Liisa, jag har känt dig förut, stackars flicka; du är icke skuld till att du är som du är.
Vid verkställigheten häraf iakttages, att anbud, genom kungörelser i allmänna tidningarne, infordras af dem, som kunna vara hugade att tillhandahålla och leverera berörda effekter eller besörja omförmälda tryckningsmed flera arbeten; och bör, innan pappersupphandlingen sker, från Ståndens Kanslidirektioner inhemtas upplysning om storleken och beskaffenheten af det papper, som för protokollstryckningen skall anskaffas. För öfrigt ega Fullmägtige att utse någon bland Riksgälds-kontorets tjenstemän, som bör ej allenast, före och under riksdagen, emottaga, vårda och efter vederbörliga reqvisitioner utlemna de upphandlade effekterna samt ombesörja de under riksdagens fortgång ifrågakommande ytterligare uppköp, äfvensom erforderliga reparationer å inventarie-persedlarne, utan ock, efter riksdagens slut, upprätta och afgifva fullständig redovisning för alla dessa af honom emottagna effekter. Som, enligt de af Kongl. Maj:t för Strömsholms nya kanalbolag den 27 sistlidne Mars fastställda reglor, Kanal-direktionens förvaltning och Kanalverkets räkenskaper skola årligen granskas utaf två Revisorer, af hvilka den ene bör utses - Ski.ts-Utskot.tek 25 ses af Fullmägtige i Kiksgfilds-kontoret, så skola Fullmägtige hvarje år välja en person att uti berörda revisions-förrättning deltaga. § 251. Uti Allmänna Hypotheksbankens styrelse bör en ledamot, sorn skall vara vice Ordförande, utses af Fullmägtige i Riksgälds-kohtorek Likaså utses af Fullmägtige till deltagande i den årliga revisionen af Hypotheksbankens förvaltning och räkenskaper en Revisor, som vid revisionen förer ordet. Dessutom böra Fullmägtige utse ett ombud vid den allmänna ordinarie sammankomst, som mellan Hypotheksbankens delegare skall fega rum hvarje år efter afslutad revision.
' Såsom bevekande omständighet för Notarien Lundblad har i den Kongl. Propositionen, efter »intyg af trovärdiga personer», upptagits, bland annat, att, sedan år 1852 en mängd byggnader samt en betydlig de! inbergad gröda jemte inventarier genom åskeld gått förlorade, »ersättning derför, i anseende till låg braud»försäkring, endast i ringa mån erhållits». Af de i utlåtandet omförmälda handlingar inhemtas dock, att förlusten å byggnaderna blifvit af brandstodsmedel ersatt, om än ersättningssumman icke fullt uppgick till det belopp, hvartill de nya byggnaderne blifvit brandförsäkrade. Dä öfverbyggnaden skall å framtida nybyggnadsskyldighet afräknas, kan således ingen egentlig förlust sägas hafva derå genom branden uppkommit. Hvad deremot beträffar den lösa egendomen, så utvisar ett den 51 Mars 1854 utaf Rrandstods-bolagets Ombudsman å tjenstens vägnar utfärdadt intyg följande: »Enligt Direktionens för Westmanlands Läns Brandstods»bolag Protokoller och Rakenskape.r meddelas, på begäran, det intyg, att den »förlust arrendatorn af Strömsholms Kungsladugård, Eric Lundblad, genom elds»våda den 39 Juli 1852 lidit å i bolaget försäkrad lösegendom, blifvit af Erand»stods-Kommittéen uppskattad till 4,352 R:dr 8 sk. Banko, men af Direktionen »ersatt med allenast 3,596 R:dr samma mynt». Förlusten dera utgör således blott 736 R:dr Banko, af hvilket allt kan slutas huru mycket vitsord kan eller bör tillerkännas de trovärdige peysonernc.
Den som instämmer i Ridderskapet och Adelns samt Borgareoch Bonde Ståndens beslut att, på sätt Utskottet föreslagit, icke vidtaga någon åtgärd i anledning af de uti Doktor Runstens motion framställda yrkanden, att lönebevillning för tjenstebefattningar icke skall beräknas efter lönebeloppen i deras helhet, utan på sin höjd efter hälften deraf, samt att embetsoch tjensteman icke må för boställe taxeras efter detsammas möjliga uppskattmngsvärde, utan blott med en procent af den deraf påräkneliga rena behållning, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva Rikets Ständer, lika med Preste-Ståndet, beslutat, att till § 17 i nu gällande Instruktion skall fogas en så lydande föreskrift: Vid bevillnings - Bevillnings-Utskottets Memorial M 21. 31 afgifters bestämmande för embelsoch tjenstemän gälle för öfrigt såsom allmän grundsats, att enhvar på/öres bevillning för så stor del af lönen, som, efter afdrag af alla vid Ijenstens utöfning nödiga kostnader, han beräknas återstå såsom enskild lönebehållning. Sora denna omröstning utfallit med 93 Ja och 26 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen; hvilket Förstärkta Bevillnings-Utskottet skolat hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 21 Augusti 1863. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Bevillning s-TJtskottets Memorial JN:o 22. 1 N:o 22. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Aug. 1863, kl. 1 e. m. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande tullbestämmelserna för bränvin och sprit, m. m.
St., ang:de beskattningsväsendet samt upbördsoch redogörelseverkets förenklande blifvit bestämda”. Hvad Statsrådet här tillstyrkt har K. M. till alla delar i nåder gillat, och i detta tillstyrkande har äfven Hr Sandströmer deltagit. Med afseende på den ställning, hvari frågan såleledes är hos den andra statsmakten, skulle jag således för min del anse lämpligt, att R. o. Ad. gillade StatsUtsk:s tillstyrkande i denna fråga. fi H. 7 98 Den 24 April. Hr af Harmens: Gr. Sparre har redan besvarat den anmärkn. som blifvit yttrad emot hans föreg:de yttrande; men jag ber att i samma afseende få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på 2:a punkten mom. a) i delta betänk., der Utsk. föreslagit ”att hvad af enskild motionär blifvit i detta ämne föreslaget icke må till någon R. St:s åtgärd föranleda.” Då detta bifölls af Ståndet, böjdes ingen enda röst emot detta beslut. Den talare, som klandrade Gr. Sparres yttrande, lärer således sedan dess fått en annan öfvertygelse i hufvudsaken, då han nu vill alt StatsUtsk. skall, under det att detta mål är under pröfning hos K. M., förskottsvis bevilja ett anslag af 14,400 r:dr b:co. Vid den föregrde punkten var en vida mindre summa i fråga. Medan jag har ordet får jag fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på den omständigheten, att en talare har sagt, att man ej borde göra afseende på att för en gång till K. M. lemna denna summa; men om R. St. en gång komme att till delta behof anvisa en bestämd summa, så kan man taga för gifvet att den kommer att (jvarstå: ty då penningar finnas, så lära ej behofven komma att saknas.