Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Usta och 4:de artiklar samt motsvarande artiklar af 1756 års förordning visar sig, att dessa artiklar blifvit i sistnämnda författning införda oförändrade. Enligt 7 § i riksdagsbeslutet af den 21 Oktober 1756, hade Rikets Ständer funnit nödvändigt, att lönoch belalningsafgiflen än vidare fortfore. 1 afseende på slottsbyggnaden innehåller samma §: att denna bygnad val vore så långt kommen, att Kongl, familjen kort före samma riksdag kunnat deruti inflytta; men som icke dess mindre mycket återstode till slottets fullbordande, och Rikets Stunder förelagts en plau, hvarigenom sådant inom vissa år kunde utföras och slottsbyggningshjelpen derefter ändtligen upphöra; så vilie Rikets Ständer icke undandraga sig alt än vidare erlägga denna afgift. Genom Kongl, cirkulärbrefvet den 25 Oktober 1757 förklarades hvarken fabrikörer och manufakturidkare eller deras arbetare böra påföras allmän bevillning. Under den riksdag, som började i Oktober 1760 och slutade i Juni 1762, åtogo sig Rikets Ständer för 1763 och följande år, till krigsskuIdens afbetalning och såsom fredshjelp, en förhöjd och i afseende på några afgifter mer än fördubblad bevillning, för hvars utgörande hufvudsakligen samma grunder fastställdes, som för den under föregångna år utgjorda allmänna bevillning. Uppställningen af 1762 års bevillningsförfatlning, eller ordningen af deruti meddelade stadganden, är likväl så till vida afvikande från 1752 och 1756 års bevillningsförordningar, att föreskrifterna om de egentliga eller vanliga bevillningsalgifterna, som i dessa två förordningar utgjorde 2:dra artikeln, blifvit flyttade till början af nu ifrågavarande förordning, hvars Usta artikel derföre motsvarar 1756 års bevillningsstadgas 2:dra artikel. Bevillningsafgiften för alla, efter eller utom stat, i penningar utgående löner och arfvoden höjdes till 2 och för aflöning i spanmål eller andra räntepersedlar till 4 procent.
Först sedan de förberedande åtgärderna för en allmän lönereglering äro undangjorda och resultaterna deraf kända, kan tiden vara inne att uttala ett omdöme om och i hvad mån en ”lämplig fördelning af nuvarande tillgångar, regementena emellan”, kan och bör ega rum, samt om ”med de stora tillgångar af indelta räntor, kronotionde, boställen och kontanta anslag, som finnas anvisade, en ny allmän reglering af befälets aflönings-förhållanden kan tillvägabriugas utan ytterligare bidrag från Statens sida.” Den af förra Rikets Ständer uttalade och af Utskottet nu vidhållna öfvertygelse om möjligheten af en sådan aflöningsförhållandenas reglering synes, beträffande frågan om bidrag från Statens sida, endast angå sjelfva regleringen, men synes icke kunna i sig innefatta någon anledning till afslag å bidrag från Statens sida för betäckande af omkostnaderne för de förberedande åtgärder, som påkallas lör att regleringen må kunna möjliggöras. Jag nödgas derföre reservera mig mot de motiver, hvarpå Utskottet stödt sitt tillstyrkande till afslag å Kongl. Maj.ts nådiga Proposition i detta fall.” Af Ilerr Thulstrup. I afseende på motiveringen i denna punkt reserverade sig jemväl Biskop Annerstedt, Prosten Schram, Doktor Nordström, Prosten Wåhlander och Prosten Arrhenius. Bilt. till B. St. Hör till Stats-Utsk. Uti, år 1859—1860, N:o 84. 1 Taft. liiif. A. Landtförn var s-Dej/art ernant ets Kansli-Expedit ion. Nuvarande Aflöning m. ra. Kongl. Expeditions-ehefen, arfvode 1 Expeditions-sekrelerare 1 Dito 1 Protokolls-Sekreterare 2 Dito 1 Registrator 1 Kanslist 1 Dito 1 Dito 1 Kopist I Dito 1 Dito, indrages vid inträffande ledighet, lönen användes lil! befrämjande målens gång inom Expeditionen Till befrämjande af göromålens gång inom Kanslist och Kopisl-graderne 1 Vaktmästare 1 Dito • Summa 37,500 Anni.
Och då den beskattning, som må anses böra dylika bolag åläggas, lämpligast torde kunna på nyssnämnde sätt utgå, anser Utskottet sig nu endast böra anmäla, all Utskottet i sammanhang med frågan om stämplade pappersnlgiften kommer att öfver Riksdagsfullmäktige!! Mengels ofvannämnda motion afgifva hufvudsakligl yttrande. § 36. I fråga om bevillning af testamenten, gåfvor m. m. har Herr Kontraktsprosten Tegnér föreslagit, alt sådan bevillning, hvilken nu för belopp af 300 R:dr B:ko och derutöfver utgår med sex för hundra, icke skulle utgöras för mindre än 1,000 R:dr B:ko och derefter i förhållande lill beloppet af den testamenterade summan utgå enligt följande larif: för 1.000 R:dr B:ko till 5,000 med 1 procent „ 5.000 „ „ „ lO.OöO „ 2 „ 10,000 „ „ „ 15,000 „ 3 „ 15,000 „ „ „ 20,000 „ 4 „ „ 20,000 „ „ „ 25,000 „ 5 „ och sedan med 6 procent, hvarutöfver någon bevillning icke borde utgöras, lill huru stort belopp testamentet eller gåfvan än uppginge. Något skäl har icke blifvit anfeldt och förefinnes icke heller, enligt Utskottets tanke, hvarföre bevillningsprocenlen å teatamenlsmedel, som tillfalla aflägsna slägtingar eller oskylda personer, skulle nedsättas under hvad nu är stadgadt, hvarföre Utskottet i denna del afslyrker bifall å motionen. Men Bevillning-s-Utskollets Betänkande N:o 5. 17
I sragan om de Konqsgärdar, hwilka aro Landshöfdingarne pä Lön arrstagne, har Herr Dockor 'Hekman uti Hög-vdrdige Preste - Siandet anmärkt, au de,amma mätte reduceras och ordentelige Löner Landshösdin arne wid blistvande vacancer i destas ställe tilldelas. Stats-Utffottet har i dest Betänkande redan tillstyrkt, art Landshöfdinge-aflöningarne pä Gottland och Malmöhus Län, hwarest Kongsgärdarne Roma Kloster och Alnerup under Arrende-titul aro Lands hbfdingarne uplätne, mätte warda reglerade utan sammanbindning med veste Kongsgärdar; Och ankommer det säledes pä Riksens Högloft. Ständers Egit be» pröfwande hwad Utstottels Betänkande i denna de! innehåller. Af de alternativer som Stats-Utskottet hast arari till Riksens Högloft. Ständers ompröfwande öfwer, Den 2i Zchruatti tverlemna, angående ledigblifwande Kongsgärhaxs framlida förm Ilning, antingen de i mindre delax horte lin Skatte föxsäljas, elier under Arrende pä öppen Anclion uplgtas, hafwa Högwprdige Präster Ständet och Wälloft. Borgare d landet redan pröfsvat det slftnanjve förflagek wara med Stålens fördel närmast öfverensstämmande; hwaremvt der Hederwärhg Bonde-Ständek förklarar Crgndets allmänna ön? bast wara, att berörde Kronogods malle i mindre delar styckas och derefter offenieligen försäljas; Och ehuru Högloft. Riddcrstapet och Adeln härutinnan sig ännu ej flureljgeu uttattt, och pluraliterens lanta således ej är falkad, anser Stats-Utstottet sig likwäl böra för tidens minnande inga utt förklaring öfwer de inom Wälloft. Norgare-Ständet, i förening metz
Allt hvad. säkerheten i denna del fordrar, synes mig redan vara iakttagit i den nu gällande Författningen; och jag stödjer denna min öfvertygelse derpå, att under 4° är missbruken med öfver-assignering och de deraf följande öfverkorsningar varit så liten, att den ej ens förtjenar nämnas. — Jag anser således ingen skärpning af Lagen vara af behofvet påkallad, och jag finner det vara vådligt stadga en Lagbestämmelse, som ej är frambringad af behofvet, men som till sina följder kunde blifva ganska melinlig inom vårt Land, redan förut nogbetungadt genom en inskränkt credit-rörelse och dåliga myntförhållanden. Jag anhåller om afslag å Utskottets Memorial. Herr Uggla, Göran Gustaf: Förekommen af Friherre Anckarswärd i hvad jag ämnade anmärka emot ifrågavarande Memorial, vill jag nu inskränka mitt yttrande till att instämma med honom, och under åberopande af Herr Presidenten Poppii grundeliga reservation, begära afslag å berörde Memorial, såsom efter min tanka oförenligt med principen för den inom vårt Land gällande Lagtolkning, vid ansvars bestämmande för itererade förbrytelser. Herr von Hartmansdorff', August: Enrot Utskottets Memorial har blifvit anfördt, att Den g April e. m. man snarare borde lätta rörelsen, än försvåra den, genom strängare vilkor för Assignering på Banken, Om detta är en grundsats, som bör iakttagas mot näringarne, så är det å andra sidan äfven nödigt, att BankoStyrelsen, som skall handhafva författningarne om assignering, måtte äga dem så bestämda, att hon må kunna förekomma, det allmänheten iake på Assignationer bedrages. Från det ögonblick Banken’upphörde att vara omgifven af mörker, borde dess styrelse äfven upphöra att hålla hemligt med dem, som på Banken öfverassignera. Allmänheten skulle eljest, i förlitande på öppenheten af BaneoStyrelsens förvaltning, snarare bedragas nu, än förr då ingen uppriktighet var att vänta hvarken öfver Bankens eller andras oförmåga att fullgöra sina förbindelser.
»Hon är för god för att man skall söka smyga sig öfver henne,» sade han. »Man måste gå emot henne i öppen kamp.» Så sade Hjalte rent ut: »Kungadotter, om Olaf Haraldson begär dig af din far, hvad skulle du säga därtill?» Den unga prinsessans ansikte ljusnade, såsom människors ansikten ljusna, då de komma upp på ett berg och skåda hafvet. Hon svarade genast utan omsvep: »Är han en sådan kung och en sådan kristen, som du har sagt, Hjalte, så vore detta för mig en stor lycka. Men knappt hade hon sagt detta, förrän glansen dog bort ur hennes ögon. Man skulle hafva trott, att en dimstod rest sig mellan henne och den stora, sköna synen i fjärran. »Ack, Hjalte,» sade hon, »du glömmer en sak. Kung Olaf är vår fiende. Det är krig och ej friareanbud vi vänta från honom.» »Låt detta ej bedröfva dig,» sade Hjalte. »Vill du det allenast, så är allt godt. Jag vet kung Olafs vilja i denna sak.» Hjalte skald var så nöjd, att han log, då han sade detta, men prinsessan blef mer och mer sorgsen. »Nej,» sade hon, »hvarken på mig eller kung Olaf beror detta, utan på min fader Olof Skötkonung. Och du vet, att han hatar Olaf Haraldson och ej ens vill tillåta, att någon nämner hans namn. Aldrig låter han mig följa en fiende till hans rike. Aldrig ger han sin dotter till Olaf Haraldson.» Då prinsessan hade sagt detta, lade hon bort all sin stolthet och började klaga inför Hjalte. »Hvad hjälper det mig, att jag nu lärt känna Olaf Haraldson,» sade hon, »att jag drömmer om honom alla nätter och längtar till honom alla dagar! Hade det ej varit bättre, att jag aldrig hade hört något om honom? Hade det ej varit bättre, om du aldrig kommit hit och talat med mig om honom? Då prinsessan sade detta, fylldes hennes ögon af tårar, men då Hjalte såg tårarna, lyfte han handen, het af ifver. »Gud vill det,» ropade han. »I hören samman. Strid måste byta ut sin röda mantel mot fredens hvita dräkt, så att er lycka kan fröjda jorden.»
Jag har i den af mig gjorda propos. tydligen uttryckt, att det skulle lemnäs R. o. Ad. öppet att bestämma den ordning, i hvilken R. o. Ad. önskar till afgörande företaga Constit.Utsk:s betänk.; och således skulle icke någon tidsutdrägt i afseende på betank. N:o 72 äga rum, i händelse R. o. Ad. skulle önska alt snart derom fatta sitt beslut. Hvad särskildt den af Frih. Sprengtporten framställda anmärkn. emot min propos. vidkommer, tager jag mig friheten fästa uppmärksamhet derpå, att jag endast nämnt, att Constit.Utsk:s utlåtm i nu under Utsk:s behandling varande frågor af enahanda beskaffenhet med dem, hvilka i betänkma 74 och ^5 förekomma, skulle afvaktas. Det är således icke fråga om, huruvida Constit.Utsk. vill i framtiden upphäfva sig till envåldsdomare öfver R. St., utan fråga är blott om de mål, hvari Constit.Utsk. hittills vid denna riksdag gjort det; och det är dessa mål, som jag önskar måtte i sammanhang komma under Ståndets bepröfvande. Jag tror således, att min propos. fullkomligt quadrerar med den åsigt, Frih. Sprengtporten hyser, och kan derföre icke annat än ånyo anhålla om den propos., jag föreslagit. Jag beklagar, att den är något lång; men då man skall bestämdt uttrycka sin mening, kan man ej göra den så concis, att den upptages i 2 å 3 rader. Frih. Boye: Af Hr Dalmans yttrande erfar jag, det jag nu åter råkat misshaga honom. Jag ber dock, för att göra allt hvad jag kan för mitt rättfärdigande, att få erinra derom, att jag ej är skulden till allt, hvad som nu miss - Den 39 Januari e. m. hagat honom. Min begäran var blott den, att dessa betänk:n måtte få hvila till nästa plenum. Till en sådan framställning torde jag varit lagligen berättigad, och längre gick jag ej. Det var Gr. Horn, som begärde ett längre anstånd, och dervid förklarade jag endast, att i fall R. o. Ad. ville antaga Gr.
Jag vill också uppriktigt medgifva, att det skett först efter stor tvekan. Men mig berörde det smärtsamt att se denna viktiga fråga hårdt och ensidigt bedömd, och jag vågade icke vänta ett tolerantare inlägg, ty jag vet, att fördomskänslan härvidlag är så godt som allmän. Icke har jag dock velat bevisa, att detta omskrifna bruk för tagandet af lifvets viktigaste steg är passande för vår tid eller det rätta. Långt därifrån! Jag vill vara en af de första att beklaga de följder, som dess användande i lättsinne mången gång kan hafva i alla sina konsekvenser. Jag har endast velat påpeka, att det dock finnes förhållauden, där den triviala giftermålsannonsen kan både förklaras och försvaras, och jag önskar, att jag hade kunnat bevisa, att detta bruk icke alltid är en » sport » eller ett » ofog », utan ofta framsprunget ur en af människans ädlaste drifter: sökandet efter lifvets sällhet och lycka. Har äfven jag skjutit öfver eller under målet, må det därför förlåtas mig. U R NOTISBOKEN. Svenska på studieresa. Under den gångna sommaren har fru Eamsay, föreståndarinna för det epileptiska barnhemmet på Wilhelmsro, tvänne må- nåder vistats utrikes för att särskilt studera epileptiska anstalter i Tyskland och Holland samt medverka till bildandet af dylika i England. En del af läkarekåren i London har med värma omfattat isynnerhet den plan, som följes vid Bielefeld, olika små arbetsoch sjukhem för olika grader af epilepsi, förenade inom en större koloni under ett hufvud, meddelas till Idun. * 319 Teater och musik. o p e r a n gaf i måndags operan » Figaros bröllop » inför till sista plats ussåldt hus, hvilket visar, att de klassiska Mozartska operorna fortfarande äga oförminskad dragningskraft. Utförandet var på det hela taget mycket godt, om man också ej kan säga, att mer än två af de uppträdande ägde förmågan att stilenligt tolka sina uppgifter. Dessa två, fruarna Östberg och Edling som resp. grefvinnan och Susanna, äro emellertid här öfver allt beröm, den förra särskildt på sångens, den senare på spelets område.
Och ehuru Utskotten för deras del ingalunda funnit skäl att förneka det ju icke SparBanks-anstalterne, i anseende till de mångfaldiga fördelar för Sainliällslifvet och Medborgares tilltagande allmänna trefnad, hvilka deraf härflyta, kunna vara framför mångå andra företag förtjent^ af att njuta allmänt understöd; fortfara dock Utskotten att sjelf* ve anse, och utbedja sig att fä fästa de Stånds uppmärksamhet, hvilka ännu icke bifallit Betänkandet, uppå att, enligt hvad Utskotten uti delta Betänkande anfört, understöd för egentliga välgörenhets-alistalter, ahslagne af allmänna medel, särdeles de som utgå från ett allmänt penningeyerk, hvilket till sitt eget bestånd beror af allmänna förtroendet för dess af alla tillfälliga omständigheter oberoende skick, sällan uppfylla sitt ändamål, äfven i afseende på det egenteliga befrämjandet af ^ide Sami 5 Band, S t a ts-U t s k o 11 e t s Bet ä n kan d eli. de nyttigal inrättningar ne, hvilka vida mera tillhöra deli enskilda, än den allmänna förmågans verksamhet. Då Utskotten sålunda icke ansett sig hora frångå det yttrande Utskotten förut i detta ämne afgifvit, hafva Utskotten äfven skolat vördsammeligen anmäla, att detta blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln den i September och af Högvördige Preste-Ståndet den 3o Augusti gilladt^ Stockholm den 6 October 1833. Antom fen Oct. aSuj. Rikets Höglofl. Ständers Statsoch BancoZ/tskotts Utlåtande i anledning af Hedervärda Bonde-Ståndets återremiss utaf Z/tskottens Betänkande an - 5t ats-TTtskottets B et§ nk a nden. 327 gående väckt fråga om Låneunderstöd af allmänna medel för Hamnbyggnaden i Ystad.
Ribens och von Hartmansdorffs påståenden gå ut på helt annat, än vederbörande auctoritelers hörande; de åsyfta menigheters hörande i en fråga, der de omöjligen kunna äga någon rätt att yttra sig. Det faller af sig sjelf, att StatsSecreteraren öfver Ständernes förslag, innan det i StalsRådet föredrages, infordrar vederbörandes utlåtande, hvarefter Kongl. Maj:t fattar sitt beslut; men att städernes innevånare skulle kunna säga Nej, lill hvad Konungen och Ständerne gemensamt beslutade, har sannerligen aldrig fallit mig in, att tro det någon skulle kunna påstå. Då jag nu afvisat den anmärkning, att Utskotten skulle afstyrkt vederbörande auctoriteters hörande 424 Den 12 Mars e. ra. i frågan, så återstår den emot förslaget om den provisionel regleringen, i afseende hvarå jag blott vill nämna, att den är af behofvet påkallad samt på billiga grunder uppgjord; hvadan jag ock är öfvertygad, att hvar och en inom detta hus, som önskar det som är billigt, till förslaget i denna del skänker sitt bifall. Grefve Horn: Det förundrar mig i sanning, alt hafva hört någre Ledamöter här flere gånger, med en bestämd visshet, upprepa, huru den slutliga regleringen skall komma att slå ut. Detta skulle jag tro vara att nog långt sträcka förmågan att se in i framliden, hälst det är en fråga, som icke kommer att endast bero på Ständer. Friherre Cederström har åter sagt, att det icke tillkommer menigheten att yttra sig i frågor af den beskaffenhet, som den förevarande. Jag är deremot af en alldeles motsatt tanka, och jag beklagar, alt Friherren och jag så ofta äro af olika meningar. Jag förmodar likväl och hoppas, att den tid skall komma, då Stånden tillsätta ett Ekonomiutskottet, som ej skall våga alt framkomma med sådane grundsatser, som Friherren nu bjuder till att försvara. Skulle dessa vinna häfd, så kunde ju, på begäran af en Rotehållare, en rotejemkning öfver ett helt Län komma att äga rum, emot alla de öfrige Rotehållarnes önskan.
Till konungen beder han ”för sin salige faders trogna tjenster, så ock min egen intill denna stund, att min hjertans kära morkär och systrar må njuta det till godo, som de hafva mist både ärfdt och förvärfdt, att de ej må behöfva lida nöd och spott.” Några andra punkter, alla bevisande hans ädla, varma hjerta, tillade han yttermera, och slutade med följande ord: ”Låter jag min hjertans kära morkär förnimma, att hvem hon hafver att beskylla för min död, kan jag intet annat säga, utan att den trängtan och åstundan, som hans furstliga nåde hafver haft, till att ödelägga och fördämpa min slägt, hafver varit orsaken till det förnämsta, hvilket nu efter hans vilja gånget är. Gud tröste eder, min hjertans kära morkär, samt mina kära syskon, och låte oss finnas i den eviga glädjen. Gifvet uti min eftersta stund på Åbo slott den 10:de November Anno 1599. Eder ödmjuke son hafver jag varit. Johan Fleming.” Sedan detta var skrifvet, vände sig Johan Fleming till sin gamle tjenare och sade: ”Nu har jag allt ordnadt, och beder dig blott ännu en gång, att du, om dig möjligt blifver, må framföra mina hjertliga och kärleksfulla helsningar till alla dem, du vet att jag hållit kär, och att du må berätta dem om mina sista stunder.” Sigrid och hennes fader hade emellertid tillbragt tiden i sitt mörka, unkna gömställe. En afton i mörkningen hade Sigrid vågat sig in till den lilla staden, för att få köpa mat, men snart blef det lilla förrådet slut. Hon måste nu åter försöka att skaffa mera. Dessutom blef det allt mer af nöden, att söka en annan tillflyktsort, ty det blef allt kallare i luften. Derföre måste flyktingarne bjuda till att få höra något från den yttre verlden, hvilket äfven eljest var för dem af högsta intresse. Herr Erik fogade sig med sin vanliga, lugna bekymmerslöshet uti det ingalunda behagliga läget, att tillbringa sina dagar i det mörka och unkna, källarlika rummet; och Sigrid tänkte alldeles icke på att hon sjelf led obehag deraf.
Man måste alltså utfinna andra utvägar till förminskande af bränvinskonsumtionen. En sådan utväg har erfarenheten också anvisat oss, genom att i allmänhet det förhållandet eger rum, att hvarje konsumtion, som i någon betydligare mån beskattas, derigenom äfven förminskas. En dryg beskattning på .konsumtionen lärer således vara den enda utväg som, oberoende af rent moraliska hjelpmedel i lagstiftningsväg står alt vidtaga, för att åstadkomma någon föii - 420 Den 26 April f. m. bättring i detta afseende. Alt åter lägga hela beskattningen direkt och uteslutande på konsumtionen d. v. s. på försäljningen låter sig likväl svårligen göra, emedan derigenom säkert skulle framkallas mycket underslef, och otaliga försök att genom lönnkrögeri undandraga sig en så lung beskattning. Det finnes dock ett annat indirekt sätt att träffa konsumtionen med .beskattning, och detta är att beskatta produktionen, enär ändock alltid konsumenten i sisla hand blir den, som, ofta honom sjelf ovetande, måste betala den skatt, som pålägges producenten. Resultatet af hvad jag nu haft äran anföra blir alltså, att det kraftigaste, om ej enda medel vi nu ega, alt allvarligt motverka det onda ligger uti en lämplig beskattning af produktionen. Men ett villkor för möjligheten alt lill någon betydenhet kunna beskatta bränvinstillverkningeu, är otvifvelaktig!, att denna tillverkning först måste concentreras på färre händer. Att concentrera näringen, är således enl. min åsigt, det första vigtiga steget som måste tagas på denna bana. Nu är likväl olyckligtvis förhållandet det, alt långt ifrån alt vara concentrerad, är denna näring tvärtom f. n. så kringspridd i landet, att intet annat land kan framvisa någonting härmed jemförlig). I st. f. att, t. ex i England, hela bränvinstillverkningeu lärer vara sammanförd till omkring ett dussin brännerier, finnas i Sverige omkring 36,000 sådana. Alt under dylika förhållanden, och innan bränvinsbränuingen blifvit concentrerad, underkasta densamma en allt för dryg beskattning, har alltid synis mig såsom ett ganska svårt, ja till och med vådligt experiment.
Ridderskapet och Adeln behagat att till Lag-Utskottets behandling öfverlemna den af Her Pehr Gustaf Cederschöld med stöd af 56 §. i Riksdags-Ordningen väckle motion, att, såsom ett vigtigt bidrag till allmänna Creditens stadgande och penninge-förlägenhetens afhjelpande, ett formulair måtte uprättas och allmänt kungöras, huru skuldsedlar böra skrifvas för att sätta Lagen i tillfälle att betrygga långifvaren derom, att Renta och Capital ovägerligen skola med silfver liquideras eller med gångbara mynt-representativer efter Cours. Till berörde framställning har Herr Cederschjöld funnit sig föranledd af den öfvertygelse, att penningemannen endast af fruktan för myntets ytterligare försämring afskräckes från att utgifva stående lån, och att således det säkraste sätt till afhjelpande af den öfverklagade penninge-förlägenheten vore, att försäkra långifvaren om å - 6 G 3 Lag TJ$\otlets Bettniande. terfående af samma silfvervärde, som han utlånt Och som förenade Stats oell Banco-Utsotten ehuru medgifvande rigtigheten af berörde pvincipe, likväl yttrat, att ingen särskild åtgärd i detta afseende behöfves, emedan det stod hvarje långifvare öppet att i skuldsedeln betinga sig återbetalningen i silfver, men erfarenheten vittnade, att i senare tider flera Rättegångar upstått om dylike skuldsedlars liquidationssätt, hvilkas utgång ej sällan varit olika; så befarade Herr Cederschjöld, att mången torde afhållas att utlåna sina penningar blott af ovisshet, huru en på silfver lydande förskrifning skall vara styliserad för att med säkerhet blifva af Rågen godkänd. Detta har alltså Utskottet tagit i öfvervägande, samt får nu deröfver aflemna följande utlåtande. Då Lagen uti g Cap. a §. Handels-Balken föreskrifver, att det sorn försträckt är skall å förelagd dag till Borgenären eller hans ombudsman eller till den harrs rätt innehafver, i samma slag, jemngodt och till fullo återgäldas, har ock
4 Murs iS34* för Svea Hof-Kätts Embetsoch Tjenstemän, jemte det» i anledning; deraf, denne dag afgifne yttrande, j t:o Grefve Cronhjelm.?, Otto August, motion, rörande ombyggnad af Trollhätte Canal, 12:0 Grefve Cronhjelms, Otto Auguat,. motion, att, f. d.