Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer omförmälda förhållandet nu icke kunde vidtagas, men att Kongl. Maj:t framdeles ville i nåder pröfva, huruvida någon framställning i frågan till Rikets näst sammanträdande Ständer må af behofvet vara påkallad. 2»l:o an gående inköp till kyrkorne af en ny upplaga utaf Psalmboken med koralmelodierna och messa a (63). Under den 19 Februari 1846 har Kongl. Maj:t i så måtto bifallit Rikets Ständers anhållan, att Kongl. Maj:t genom nådigt cirkulär anbefallt Konsistorierna att om utgifvandet af ifrågavarande Psalmbok underrätta församlingarna och dervid fästa deras uppmärksamhet å vigten att för kyrkorna tillegna sig densamma. 222:o angående skärpta kontroller i afseende på kyrkoböckers förande m. m. (60). Öfverlemnad till Juslitie-slatsdepartementet. 223:o angående ytterligare kontroller öfver vissa föreskrifters efterlefnad inom katolska församlingen i riket (53). Öfverlemnad till Justitie-statsdepartementet. angående ytterligare be v i 1 jad t anslag till fullbordandet af reparationen å de vid Wreta klosters kyrka befintliga grafchor (67). Med nådigt bifall till det härvid af Rikets Ständer fästade vilkor, har Kongl Maj:t den 3 Februari 1845 derom vederbörande förständigat. :o angående ersättning lill Provincial-läkaren D. F. Rudolphis enka och barn för af honom i lifstiden ej utbekomna aflöningsmedel (68). Öfverlemnad till Finans-departementet. 226:o angående reglering af utgifterna å Riksstatens Åttonde Ilufvudtitel (88). Kongl. Maj:t, som under den 17 Februari 1845 antagit de af Rikets Ständer Bil. till RSt. Justitic-ombudsmans Embetsberättelse den 15 Nov. 1847. 37 å denna hufvudtitel beviljade anslag, har derom försländigat Statskontoret och öfrige vederbörande. angående förändringar i rikets Elemenlar-läroverk (97).
Resolutionen den 12 Februari i^35 tydligen utmärkte, den Åse Häradsboer derigenom från ifrågavarande krono-parker medgifvna hjelp lill byggnad och vidmaglhållaude af deras hus icke varit dem gifven såsom någon laglig rättighet eller vore af annan egenskap, än andra derifrån, lid efter annan, medgifne utsyningar; i följd hvaraf och då, efter hvad upplyst blifvit, nämnde hemman icke hade oundgängligt behof af skogsfång från parkerne, något understöd derifrån icke vilare kunde dem tilldelas; och kunde ej eller det för Thuns Skolinrättning yrkade skogsfång mrdgifvas, enär icke visas kunnat, att Skolinrättningen, genom någon Kongl, tillåtelse, dertill vunnit rättighet. Då således de af Riksdags-fullmägtigen von Zweigbergk nu, på grund af iy35 års Kongl. Resolution och Stiftelse, brefvet för Thuns Skola, väckta frågor om Åse Härads samt nyssnämnde Skolas rättigheter till utsyning å Krono-parkerne Halleoch Hunneberg redan blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder pröfvade och afgjorde, anser sig Utskottet, som dessutom saknar anledning att för framliden föreslå någon förändring, uti hvad Kongl. Majrt härvid angående hushållningssältet med dessa Krono-pai ker i Nåder föiordnat, böra afstyrka all åtgärd, i följd af hvad von Zweigbergk uti berörd* hänseende föreslagit. Vidkommande åter den nu ifi ågaställde rättigheten för Rothållarne på slätlbyggden inom Barne, Wiste, Åse och Skånings Härader att, till soldatstugornas uppbyggande, erhålla virke från meranämnde Krono-parker; så hafva Rotehållarnes i delta afseende på kneckte-contractetgrundade anspråk, så Slats-Utskottcts Utlåtande N:o 23. 5 v i cj t af ofvanåberopade Kongl. Bref kan inhen.las icke varit bevakade vid den om dessa parker anställda undersökning; hvadan desamma ej eller kommit alt utgöra föremål för Kongl. Maj:ls Nådiga pröfning.
För öfrigt och ehuru Stadgandet uti gide puncten af Kongl. Förordningen den 23 Martil 1807, att, i alla de händelser, då Fägen föreskrifver tillökning i Straff för den, som annan eller flere gånger beträdes med brott och missgerningar, den svårare bestraffning, sorn. bör följa å förnyad brottslighet , ej kan ega rum, innan det Straff blifvit till alla delar fullbordadt, hvartill förbrytaren var dömd för den missgerning, han förut utöfvat, tydeligen har afseende på det högre ansvaret för iteration, hvaraf således följer, att det enkla eller primitiva ansvaret för oloflig bränvins-minutering bör, i de fall, då iterations-ansvar icke kan ega rum, åläggas förbrytaren särskildt för hvatje gång, förbrytelse sker; Likväl och som olika Lagtolkning härutinnan egt rum, få Riksens Ständer i underdånighet föreslå, att en Lag-förklaring i öfverensstämmelse härmed måtte i Nåder utfärdas. Riksens Ständer framhärda etc. Underdåniga Skrifv el sen 3>g N:o 380. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Ad.d. 6 Nov. 1823. Preste-Ståndet d. 6 Borgare-Ståndet d. 6 —• — Bonde-Ståndet d. 8 Riksens Ständers underd. Skrifvelse, angående ändring i 12 och i3 /. /. af Kungl. Förordningen den i5 Julii 1818, om Inteckning i fast Egendom samt i 17 Cap. 13 /. Handels-Balken. S. A. K.
Till förekommande deraf och till vinnande af«n ändamålsenlig jemförelse och pröfning af Statens tillgångaroch Statens behof, hemställer jag om det icke vore lämpligt, att först, efter motionstidens slut, då så väl genom Konungens Nådiga Propositioner, som framställde motioner, förslagen till nya Statsutgifter åro kände, StatsUtskottet då i ett sammanhang sig deröfver utlåter, samt med framställningen af en tableau deröfver och tillgångarne, samt med specielleoch totalbeloppen af föreslagne Statsanslag, meddelar yttranden om deras större eller mindre nödvändighet, eller nytta, då Riksens Ständer blefvo i tillfälle att, med beräkning af hvad som blifvit föreslaget, följa anslagssummornas tillstyrkta belopp, och, med jemförelse af tilhångarne, pröfva deras större eller mindre nödvändighetj samt att då kunna bifalla hvad oundvikligen tarfvas och deremot till en lämpligare framtid uppskjuta föreslagna behof, sorn, ehuru nyttige, kunna medgifva anstånd. Det förstås af sig sjelf att granskningen af Statstillgångarne, böra föregå dem, af behofveni och är det väl att förmoda, Dtn 15 Dehriidriii 36.9 da, atl den vanliga beräkningen af StatsVerkets inkomsttitlar meddelar någon tillökning i tillgångarne j men då skäligen förmodas att man återgår till den princip, som varit följd, ända till sista regementförändringen, att nem-t ligen StatsVerkets inkomster i det närmaste böra lemna tillgångar till Statens behof, och biträden dertill genom bevillning sparsamt äskas* hvilken princip, nu. då riket icke häftar för någon räntebärande skuld, är lättare att följa, än i förflutne tider, så torde ytterligare tillgångar till Statensbehof hufvudsakligen böra sökas i besparingar och infkränknin. gar samt förändringar i förut g torde Statsanflag, der de kunna äga rum.
4 Sami. 1 Afd. 12 Häftet. 5 34 St ats-Utskottets Utlåtandej N:o 4°- nära allmänneligen anses oafvisliga, utan äfven inskränkt flere hitintills i Stat upptagne, för fortfarande oförändrade behof oundgängliga anslag; så har den omförmälda grundsatsen tydligen blifvit i den syftning tillämpad, att närvarande Styrelse och lagskipning får gå så godt och i de delar den kan, och i annor händelse hvila, under väntan af det tillkommande bättre. Det är denna tillämpning jag ogillar. Då äfven jag, med de fleste, som jag förmodar, både inom och utom representationen, anser mig böra hoppas af den nya organisationen goda frukter, så ville jag i tillämpningen häraf draga alldeles motsatta slutsatser. Jag ville nemligen, att den nya Styrelsen, under det icke lätta eller snarfärdiga arbetet med ombildningen af Rikets Embetsverk, icke saknade tillräckliga medel för Riks-Ärendenas obehindrade fortgång; jag tillägger äfven tillräcklig tid för det nya arbetet, så vida det icke, såsom ett hastverk, skall blifva behäftadt med samma brister och blottstäldt för samma klander, som det gamla. Det skulle fördenskull, i min tanka, vara lämpligast, att Utskottet alldeles icke åberopat de nya förväntade regleringarne af Embetsverken och Domstolarne annorlunda, än såsom en välgrundad och till fullbordan skyndande förhoppning, hvilken, en gång förverkligad, säkerligen skall mötas af Rikets Ständers välvilja och understöd, men intilldess icke kan hafva någon inflytelse på Statens närvarande behof och bestyr. Deremot borde det närvarande och närmast kommande betraktas med hufvudsakligt afseende på sig sjelf, för att dels icke förhindras i sin gång, dels äfven icke hindra det kommande i sin utveckling. Omsorgen om det närvarande på framtidens bekostnad är ett fel, men det omvända förhållandet ett icke mindre. Man har någon gång trott, äfven yttrat, att en Styrelse, med knappare tillgångar, skulle känna sig föranledd till en noggrannare hushållning och skyndsammare vidtagande af sådana förbättringar, som önskas. Jag lemnar i sitt värde dessa, efter främmande modeller, beprisade tvångs-åtgärder.
Län icke förekomme uågra dagsverksoch arbetsskyldigheter af nu ifrågavarande beskaffenhet till boställen, eller till Kungsgårdar och Kronolägenheter andra hjelpedagsverken än de, sorn vid dagsverks-regleriugeu ar 1805 af dåvarande Ståtbållare-Einbetet öfver Svartsjö Län påfördes, enligt kungörelse den 14 December samma år, men hvaraf dock redan upphört att in natura illgöras samt blifvit till Kronan indrague och etter årlig markegång uumera löstes alla hjelpedagsverken för de kungsgårdar, hvarom då gällande arrende-koutrakter sedermera tilländagätt, sä att till utgörande in natura endast återstode dels de till Drottningholms lustslott från Lotti och Eckerö sockDar anslagna bjelpedagsverkeu, hvilka likväl vanligen godtgjordes med penningar (ill Slotts-kassan, dels de med ännu fortfarande gamla arrendet af Eldgarns kronoäng förenade hjelpedagsverken fiån Adelsö, Munsö och Färentuna socknar, om hvilka hjelpedagsverken, de der icke kunde indragas förr än arreudet med år 1888 upphör, öfverenskommelse emellan Kongl. Maj:ts Nåd.
Sedermera och i fråga om 8 och 12 gg samt ny 13 g. förekom nu först Utsk:s hemställan, att åtskilliga motionärers förslag, om uphörande af den gästgifverierna å landet tillerkända rättighet att utskänka bränvin och andra spritdrycker, ieke må vinna R. St:rs bifall; och yttrade sig härvid: Hr Adlercreutz, Carl: Genom den lag ang:de bränvins försäljning, som antogs vid sisth Riksdag förklarades gästgifvare icke mera vara skyldiga att tillhandahålla resande sådana drycker, och då gästgifvare äro till för de resandes beqvämlighet, och då dessa sednare icke hade rättighet att fordra, att få sådana drycker sig tillhandahållna, så hade jag trott, att gästgifvarnes rättighet att försälja spirituosa äfven borde uphöra. Trotsande på sin ovilkorlig^ rättighet, utöfva de denna rättighet på ett sätt, som är störande för den resande och för den kringliggande trakten. Enligt min tanke bör såväl för gästgifvare som för hvarje annan person rättigheten alt försälja bränvin vara beroende af sockenmyndigheterna, och man kan icke antaga att dessa skulle beröfva honom denna rättighet, om han på ett anständigt sätt utöfvade densamma. Gr Sparre, Erik: Jag instämmer till alla delar med Hr Adlercreutz, så mycket mer, som Utsk. väl tillkännagifvit, att en del af de olägenheter, som motionären öfverklagat, böra afhjelpas, men icke i någon mån sagt på hvad sätt det skulle gå till. Stån - Den 17 Jnni o. m. 393 det är således icke i tillfälle att bedöma, om det förslag Utsk. i detta afs:de tänkt framställa, kan motsvara det dermed afsedda ändamålet. Jag anser äfven, i likhet med Hr Adlercreutz, att sockenmyndigheterna böra få utöfva något inflytande vid bestämmandet af en gästgifvares rätt att försälja bränvin, emedan denna rättighet kan missbrukas, till allmän förargelse för socknen. Jag anhåller derföre om afslag. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
S. D. Vid förnyad föredragning af Lagocti EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 216, i anledning af anmärkningar vid Betänkandet N;o 125 » frågan Prof, Utcfr. d. ig Nov. 1823. om näringsfriheten och dermed gemenskap egande ämnen, har BorgareStåndet, under förbehåll af öp. pen rättighet till den särskilda underdåniga framställning, hvartill Ståndet i anledning af de öfriga BiksStåndens redan fattade beslut, kan finna sig befogadt, företagit till pröfning de vid Utskottens först afgifna Betänkande bifogade särskilda förslag till Handtverks och Handelsförordningar, med de genom sednare Utlåtandet deruti gjorda ändringar och tillägg, hvilka förslag, ändringar och tillägg Ståndet gillat, utom i följande delar, hvaruti Ståndet fattat de beslut, som här nedan otaförmälas. Förslaget till förordning angående Handtverkerierne. ma Art. Utskottens förslag till inrättande af Handtverks-Societeter förkastas, och de hittills varande Handtverks-Ämbeten bibehållas ; I följd hvaraf hela denna Artikel förfaller samt alla de ställen i de följande Arttklarne, hvarest omnämnas *’Handtverks-Societeter” och deras ”Ordförande”, höra, så vida dessa Artiklars §§. eljest blifvit af Ståndet antagne, förändras till Handtvsrks-Ämbe&en ”och deras Ålderman”. jit Fru. Utrir, d. 1$ Ntv. ltV - 3:dje Art. 3 §. Förslaget förkastas; och nu gällande Handtverksordning angående Gesällers antagande, affyttnirg, förbindelser emot Mästare m. m., hvarom denne §. handlar, bibehålies hädanefter 4:de Art. n, 12 och 15 §• §. förkastas; i följd hvaraf slutmeningen i 16 §:n om rättighet för den idkare, som efter vunnet burskap i stad drifver handtverk på landet, att sine egne tillverkningar äfven på stället försälja, bör utgå.
Majit äfven skäligt lemna dess Nådiga samtycke. 3:0 Befrielse under 30 år från alla Afgifter och Utskylder af Grufvorne och det Folk, som dervid ständigt sysselsättas, derom hafva Delägarne dernäst i underdånighet bönfallit } och hvad således först beträffar befrielsen från Utskylder af Grufvornej så vill Kongl. Majit, i afseende på den nytta och förmån detta Verk kommer att Riket tillskynda, härmed i Nåder hafva försäkrat Delägarne, att under Trettio Års tid, ifrån alla Utskylder af Grufvorna vara befriade: Vidkommande åter ArbetsFolkets Utskylder, finner Kongl. Majit billigt, i så måtto förunna
Ständet förmenar, at det biträde, som til stancjuens första inrättning blifwit lemnadt, sa wäl som den styrka Landner» nu mera wunnit, egenteligsn icke kryma fägaZ hafwa tilkommik utan Mmogcyg hch tagande, eller endast af Trcnne Riks. Stånds enffildca biträde. Ost) dä LiMhuen i hela werlden är känd för et Riksens Ständers, men icke endast Trenne Stånds Werk, hwilket ock instämmer med i66g och 167; ärens Riksdags/Beflut, som urtryckelkgen nämna samte/ liga Riksens Ständer, och med Häradernas stgiH blifwit bekräftade; förmodar Bonde-Ståndet, at de hin, der, som kunnat walla dest uteslutande ifrån befattning och delaktighet i Lmco-Werkcls förwaltning, nu mera alldeles haswa uphörl och förfwunnit. Pa hwilka med flera skäl och grunder, Bonde-Ståndet hoppas, det icke worå dest lislpeÄive Med-Ständer obehagligt, eller anses betänkligt at Bonde-Ståndet erbjuder sig wilsta deltaga i den Asranrie de öfriga Trenne Riks-Standen för Lanco-Merker och dest bestånd afgifwit; med willtor at Bonde-Ståndet blifmer astocisraäc i kaninens sämlnistrstion, med lika rätt, som hwarje as de andra kclpeÄivs Standen utöfwa. Af hwilken tanka BondeStåndet beflöt, at lemna sina Med-Ständer ödmjuk och wänlig del med anhållan om deras benägna sivar och ullätande. Ödmjukt lVIemorial. Wid äldre och sednare Riksmöten har frägan om det Atbara och Hsderwärda Bonde-Ståndets astmirrersnäc såsom delägare och med-Zaranr af Languen warit et ämne, hwilket bade blifwit pätänkt och framställt.
Inom högvördiga Prcste-ståndet har hr prosten Melén, med insiäminande uti hr Prytz reservation, påyrkat, att den i 4 § stadgade bevillning å hushyror och värdet af fria husrum i städerne, äfvensom inqvarterings-penningar måtte upphäfvas, enär dessa förmåner borde med lika skäl vara befriade frän bevillning, sorn fria husrum på landet; i sammanhang hvarmed hr prosten ock velat vinna rättelse af den motsägelse, han förmenade ega rum mellan, å ena sidan, beskattningen å nyssberörde förmåner i städerne, samt, å den andra, dels stadgandet i 6 § om bevillning af boställen på landet, hvarigenom bostadshusen derstädes tycktes helt och hållet undgå beskattning, och dels bestämmelsen i 145 § 5 mom. derom att »boställshus» vöre fria från bevillning; och hafva förenämnde §§ och moment, i följd af dessa anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade. Föreställningen, att boställshus på landet äro frie från all bevillning, 8r dock icke grundad, utan hvilar på étt förbiseende af stadgandet i 68 §, att, vid uppskattning af fast egendom (och således äfven boställen) å landet, jern - Betalnings-Utskoltein Utlåtande, A:o 2f. 7 väl åbyggiiaden skall tagas i beräkning; och till följd deraf förfaller det indragna skälet för borttagandet af bevillningen å hushyror och värdet af fria husrum i städerna, samt inqvarterings-penningar. Ilvad åter angår den förmenta motsägelsen mellan 4 § och 145 §, 5 morn., så synas dessa ställen i Bevillnings-förordningen tvärtom förutsätta hvarandra, i det att boställshus på det sednare stället förklaras frie från fastighets-bevillning, såsom varande redan förut enligt 4 § beskattade. På grund häraf, och då Utskottets från nu gällande
Maj få nedgå till sådan obetydlighet, att några månader fördröjd leverering af 200,000 fyra-riksdalers-stycken kunde försätta Banken i någon slags förlägenhet, under det att Myntverket större delen af år 1860 saknade allt slags myntningsarbete. Revisorerne hafva vidare ansett det särdeles angeläget, att »arbetet vid Myntverket så ordnas, att frän Bankostyrelsen ingående reqvisitioner skyndsamt kunna fullgöras och Banken icke, till följd af fördröjd eller uteblifven leverans af mynt från Myntverket, urstandsättes att tillhandahålla allmänheten de myntsorter, som derstädes begäras». Det må tillåtas mig härvid erinra, att det äfven för ett dubbelt större myntverk, än det här befintliga, skulle ofta blifva alldeles omöjligt att fullgöra dessa Kevisorernes fordringar, om ej Bankens styrelse låter sig angeläget vara att låta i förskott och un - 37 — 290 — der tider, då klingande mynt föga efterfrågas, förmynta flerdubbelt större myckenhet mynt, än hittills varit fallet, hvarigenom Myntverket tillika kunde få en någorlunda jemn sysselsättning, ty det förefaller mig åtminstone icke svårt att inse, att en eller annan million riksdaler af grofsta silfvennyntsorten icke kan vara tillräcklig för att emotstå påtryckningen af hastigt påkommande uttag af stora summor silfvermynt för att liqvidera fordringar från utlandet, i fall, såsom detta år varit händelsen, omyntadt silfver af Banken hålle* J proeent dyrafe och vexlar på Hamburg här på platsen stå 1J a^2 procent och deröfver i högre pris än det myntade silfret. — Om en myntreqvisition fran Banken till Myntverket ingår kort tid efter en ny Konungs uppstigande på timonen, dä de gamla myntpräglarne icke få begagnas, kunna nya punsar och stampar omöjligen blifva färdiga till något slags mynt på kortare tid än fyra månader och kanske icke förr än efter ett halft års förlopp, alldenstund Hans Maj:t Konungens sittning, sorn icke lärer kunna undvikas för bildens förfärdigande, alls icke beror af Myntverket eller dess gravör.
Jag tror den kunde minskas till 5o procent. Herr von Qvanten: Det är verkeligen en liten contradiction i denna saken , ty man får föra in hackelsekistor mot 50 procent, och uti de nymodiga af dem är mycket gjutgods. Således anser jag , att man ock för machinerier kunde bestämma 50 procent. Herr Hjerta: Jag finnér af en anteckning att gjutgods till machinerier står särskildt, så att det ej kan sammanblandas. Friherre Cederjlröm : Jag har ej något emot, att tullen blir lägre på gjutgods till machinerier , men på öfrige smiden bör den utsättas till 100 procent. Herr Grefven och LandtMar&kalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, Ett Inkommande Tullprocenten å Gjutgods till Machinerier och delar deraf skulle till 50 bestämmas. Ropades Ja. 72.6 Dea 18 Augusti e. m. ”Jern , TackOsmtindsoch Ballast; Utgående Tullprocent 30.” Herr Cederfchjöld: Då tackjern är en vara, tom med bästa förmån kan förädlas inom landet , hemställer jag om icke import tullen kunde nedsättas till 10 procent. Herr af Uhr, Carl David: Jag får upplysa, att Osmundsjern nu blott åren tittel. Den finnes i Kronans räkenskaper men tillverkningen har upphört. Hvad tackjern beträffar, är det in. gen fara att bibehålla det vid 100 procent , eller bestämma det till intet, ty jag vet ej något land, hvarifrån Sverige kan lå sådant. I England är det grufveiigen dyrt. Jag har införskrifvit sådant för någre rör; det kostade en och en half gång mera än stångjern. I andra länder finnes det ej eller till utförsel, ej i Tyskland, ej i Frankrike. Sverige har tillräckligt förråd af denna vahra och behöfver ej införskrifva densamma, att här förädlas. Herr Cederfchjöld: Jag är visserligen öf vertygad, att ej tackjern kommer att importeras, men det är blott för principens skull som en ändring är nödvändig, för att ådagalägga om man vill befordra importen eller exporten deraf.
St. må behöfva eller icke behöfva Konungens sanction i fråga om förändring af grundskatterna, så ar det deras rätt att ensamma besluta, det de ej vilja hafva någon förändring i dessa skatter; och då icke någon förändring har kommit i fråga, tror jag, att ingen med fog kan här sätta Ständernas rätt i fråga. För min del tror jag ej, att exemplet från realisationen under K. Gustaf Hirs tid betyder mycket; ty då ingick från början i planen, att uppbringa grundskatterna till deras primitiva silfverbelopp. Nu är förhållandet olika, och här är icke fråga om något annat, än att förvissa allmänheten, att ingen förändring genom realisationen skall ske i grundskatternas belojip, utan att de skola utgå såsom hittills. Jag vill visserligen tro, att Gr. Frölichs redaction är riktig och bra; men några värda ledamöter hafva yttrat, att de linna svårighet vid att uppfatta en lång redaction, då den icke varit bordlagd, och jag får derföre hemställa, huruvida icke Ståndet ville förena sig om en kortare, i hvilket afseende jag får äran föreslå, att de fem första raderna af Utsk:s förslag må bibehållas, och att dertill må göras följande tillägg: ”jemväl i nåder måtte ”kungöras R. St:s beslut,v att fr. o. m. den dag, då silfver”utvexlingen åter tager sin början, alla utgående skatter och ”onera, af hvad namn de vara må, komma, såvida ej annorlunda särskildt beslutas, att utgå i samma belopp b:co”sedlar som hittills, eller ock i annat lagligt Svenskt mynt, ”efter för detsamma fastställd valvationsgrund mot b:cosedlar.” Hr Rosenblad: Till en så utmärkt jurist, som Gr. Frölich, behöfver jag visserligen icke ställa den erinran, att om Hr Gr. anser någon punkt i en gällande lag behöfva förklaring, bör derom särskild framställning göras, ämnet behandlas af LagUtsk. och sedermera deröfver beslutas af Konung och Ständer. I annan väg kan ej en lagförklaring tillkomma. För mig är det klart, att det säger sig sjelf, att ingen förändring kan ske i grundräntorna utan R.