Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottets den 3 dennes på bordet lagda memorial N;o 36, i anledning af de beslut Riks-Stånden fattat, angående de i Utskottets memorial j\:o 35 förekommande tullbevillningsfrågor. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets den 3 dennes på bordet lagda utlåtande N:o ioy, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 91, öfver väckt motion om förmonsrätt för förskott, lemnadt på varor, som blifvit Lill försäljning emottagne, m. m. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets den 3 dennes på bordet lagda utlåtande N:o 108, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets betänkande N:o 92, öfver väckte motioner om förändring af 17 Gap2 § Rättegångs-Balken, angående den kraft lill bevisning, som bör tillkomma böcker öfver handel och köpenskap, biföll Ridderskapet och Adeln berörde betänkande N:o 92, med de derutinnan i utlåtandet N:o 108 föreslagna förändringar. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo en från Höglofl. Ridderskapet och Adeln, medelst protocollsutdrag af den 3 dennes, till Högv. Preste-Ståndet och Hederv. Bonde-Ståndet gjord inbjudning att instämma i det af Höglofl. Rid - 900 Prot.-Utdrag, den j Maj 184 5. derskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Slåndet fattade beslut, hvarigenom Lag-Utskottets betänkande JN':o 99 blifvit bifallet, med den förändring, att sista momentet i 9 § af den deri föreslagne Lag för actiebolag skulle erhålla följande lydelse: ”innan Reglementet blifvit till Konungens Befallningshafvande inlemnadt, är bolagsförening ej emellan bolagsmännen förbindande”: Ståndet fann för godt att denna inbjudning antaga.
I Landskrona, der östra tornet af fängelset blifvit påbygdt med 2:ne våningar för 32 celler och 186! för fångars emottagande upplåtits, hade den yttre afputsningen blifvit utförd, och den derstädes uppförda nya bostälIsbyggnad för Direktör och vaktbetjening inredd och fullbordad. Uti fängelset å Norrmalm hade, till afhjelpande af den dittills rådande bristen på tjenligt dricksoch kokvatten, vattenledning blifvit inrättad. Kongl. Stuteri-öfverstyrelsen. Stuteri-öfverstyrelsens hufvudbok för år 1862 häri Kongl. Kammar-rätten granskats med anmärkning, hvaremot redogörelsen för det vid 1859—1860 årens riksdag anvisade extra statsanslag, 50,000 R:dr, till inköp af utländska race-hästar, utan anmärkning undergått dylik åtgärd i nämnda embetsverk. Utaf räkenskaperna inhemtas, att förhållandet med inkomster och utgifter varit följande: a) Ordinarie statsanslaget. Debet. Balans från år 1861: Tillgångar Uppbörd: Statsanslag 47,895: — Räntemedel 1,806: 66. För försålda hingstar 8,880: — Donationsmedel 66: — Balans till år 1863: Utgifter: Aflöning och expenser Reseoch traktamentspenningar Inköp af 9 hingstar till Ottenby stuteri • » af 1 hingst till Strömsholms dito Diverse utgifter Lever eringar: Till Strömsholms stuteri » Ottenby dito » Flyinge dito Omföriug till extra anslaget: Tillskott för inköp af engelska ston Balans till år 1863: Kontant behållning Utlånta medel Fordringar b) Extra anslaget. Debet. Balans från år 1861: Tillgångar Uppbörd: Omföring från ordinarie anslaget - K redi t. Utgifter: För inköp i England af 4 ston och transport m. m. Balans till år 1863: Summa 18,300: — Någon anledning till anmärkning vid dessa räkenskaper har hos Revis orerne ej förekommit.
Maj:t genom revisionssökande eller besvär fullföljdt mål; af samme ledamot, JVs 189, om utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att hvad redan gäller såsom lag i afseende å kommunikation af besvär hos Hofrätt i skuldfordringsmål jemväl bör tillämpas på alla andra mål, som genom besvär dragas under Hofrätterna och icke angå häktade personer; af Herr Lallerstedt, M 204, angående vissa bestämmelser i fråga om sättet att, der omyndigs medel icke äro nedlagde i fastighet, göra desamma fruktbärande; af Herr Wallenberg, M 216, om upphäfvande af de i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818 och Kongl. Kungörelsen den 20 Maj 1835 meddelade förbud och stadganden i afseende å utgifvande af assignationer eller invisningar; af samme ledamot, M 217, om upphäfvande af de i Kongl. Kungörelserna den 7 Augusti 1816 och den 7 Maj 1817 meddelade stadganden, äfvensom af alla öfriga före den 23 Augusti 1851 utkomna författningar, angående vexlar, i hvad de icke angå sjelfva ordningen för köpslut af utrikes vexlar och kontroller derå; samt af Herr Hierta, M 218, angående ändring af 1 § i 8 Kap. Giftermåls-Balken och tillägg till 9 Kap. i samma balk. S. D. Till Lag-Utskottet remitterades nedannämnda motioner, jemte deröfver afgifna yttranden:
Alla billiga önskningar, hvad beträffade de inrikes telegraferna, syntes således snart blifva uppfyllda; men i afseende på deras förbindelse med öfriga Euroneiska telegraf-systemer, återstode ännu en vigtig omständighet, den nemligen, att en sådan förbindelse för närvarande kunde ske allenast med anlitande af de Danska iinierna och genom den emellan Skåne och Seland befintliga undervattens-telegraf, som blifvit anlagd på Sveriges och Danmarks gemensamma bekostnad, enligt en den 23 November 1854 på 25 år afslutad konvention, hvilkens XV artikel, enligt motionärens uppgift, innehöile följande bestämmelse: »skulle det från Svensk sida beslutas att anlägga en ytterligare undervattens-ledning eller på annat sätt verkställa eller meddela tillåtelse till direkt telegraf-förbindelse med en utanför Danmark liggande punkt i Östersjön, söder om norra spetsen af hertigdömet Kurland, skall Kongl. Svenska Regeringen, innan en sådan tillåtelse gifves, återbetala till Kongl. Danska Regeringen hela det belopp hvarmed sistnämnde Regering bidragit till den i närvarande konvention omhandlade anläggning.» Den å Sveriges sida utbetalda hälft i kostnaden för ifrågavarande telegraf utgjorde 28,267 R.dr 24 sk. banko eller 42,401 R:dr 16 öre riksmynt och en lika summa skulle således, på grund af anförda artikel, godtgöras Danmark, så snart en underhafs-telegraf utlägges emellan Sverige och någon tysk Östersjöhamn, hvaremot Sverige då måste blifva ensam egare till den öresundska ledningen. Inkomsten af denna telegraf hade öfverträflat all förväntan. Sveriges andel deraf utgjorde år 1855 16,74-3 R:dr riksmynt, eller nära 4-0 procent af dess andel i anläggningskostnaden. Under år 1856 hade trafiken så tilltagit, att inkomsten kunde anses för Sverige komma att uppgå till mer än 30,000 R:dr riksmynt. Under första halfåret hade nemligen öfver 13,000 depescher gått till och från Danmark, och under sednare halfåret blefve antalet ännu större och kunde antagas till 17,000 st., då således sammanlagda antalet depescher komme att uppgå till 30,000.
Det är i Sverige merendels händelsen, att åtminstone vid småposter, Spanmålslefveranteuren är mottagaren underlägsen; och att vid uppmätningen af ett större målkärl, och ett litet till fyllnad, bonden får vara glad, om det stora blir lagligen strukit; det tages vanligen för alldeles afgjordt, att tunnan bör mätas med mer eller mindre rågade kappar, ehuru det ursprungliga obestridligen varit, att äfven dessa skola vara strukne. Ögonskenligen är det, då grunden till ett sådant förhållande alltid kommer att fortfara, en fördel för räntegifvaren, när det mindre måttet blir 3 kannor i stället för 7; skillnaden i råge gör i kanna. Jag nämner delta ej för någon sakens serdeles stora betydenhet, utan derföre, att denna nya rymdemålsstadga, som vår nuvarande Regering skulle utfärda, härigenom Den 14 Augusti f. m. 23 blir till skattegifvarens förmon i de delar der förändring uppstår; de gamla påbyggnader, hvarigenom Sveriges hittills gällande mål och vigtsystem uppstått, visa sig deremot i historien merendels såsom producler af dåvarande stora behof, och dåvarande sätt att öka skatter. Man skall invända kanhända, att åtminstone 75-tummingen är för liten att vara Spanmålsmått. Den är £ af närvarande lialfkappe. Men just denna detta fyllnadsmåls litenhet skall, som jag hoppas, småningom eliminera sjelfva uppmätningen af halfspann; den sjelfdöd afgamla ideer, hvilken jag nyss påstod böra ske småningom, Liefve otvifvelaktigt då halfspannets lott, och först sedermera halflunnans och tunnans. I mon deraf kunna de här tillåtne mälkärlen successift allysas, men aldrig bör det ske, förrän namnen foting m. m. ingått i språket, så att den gamla ideen, om en tunna med tillhörande fyra kappar, redan allmänt benämnes en sexfoting med tillhörande trekanning; och ju mindre man försvårar, ju mer man tverlom lättar, den practiska uppmätningan af dessa gamla storheter, som en stor del så ogerna saknar i sin rörelse, ju lättare blir sjelfva namnutbytet. §. ?. medgifver för våta varor kröning af följande: Den i4 Augusti f. ra.
N:o 87. äfven deraf att derifrån i år dimiterats ej mindre än 28, i behörig afgångsexamen godkända lärjungar, det största antal något elementarläroverk, enligt nu gällande stadgar för nämnda examen, åstadkommit. Men med det ökade förtroendet hafva ock de svårigheter, som uppstå genom brist på utrymme, tillvext och äro nu af den tvingande beskaffenhet, att de ej kunna undgå Riket Ständers både uppmärksamhet och behjertande. I följd häraf och under anhållan att framdeles, innan frågan till behandling af Stats-Utskottet förekommer, få dit ingifva de handlingar, som till dess utredande kunna erfordras, får jag vördsamt föreslå: att Rikets Ständer måtte bevilja 75,000 R:dr Riksmynt till utvidgande af elementarläroverkets hus i Skara, hvaraf 60,000 R:dr såsom anslag och 15,000 R:dr såsom lån, att efter de grunder, som för det åt läroverket i Upsala föreslagna lån af Kongl. Maj:t blifvit hemställda eller annorledes blifva bestämda. Stockholm den 14 November 1865. A. P. Trybom. tf:o 87. Af Herr Trybom, A. P., om anslag till uppförande af en Seminarii-byggnad i Skara. Sedan Kongl. Majit i nåder beslutat bibehållande af två folkskole-seminarier för qvinliga elever, hvaribland det i Skara har, på sätt i bilagan N:o 7 till Kongl. Majrts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, sid. 41, vitsordas, den fullständigare undervisning, som efter berörda läroanstalters reorganisation åsyftas, långt ifrån att afskräcka från dess sökande, lockat till seminarierna ett alltmera vexande antal lärjungar, hvilket, särskildt i Skara, så tilltagit, att det under innevarande termin uppgår till 61, således lika med det, hvartill förut alla qvinliga lärjungar i hela riket uppgått, och föga underlägset det som njutit undervisning vid de mera besökta seminarierna för manliga lärjungar. Denna stora tillvext i lärjungarnes antal har hufvudsakligen Motioner i BorgareStåndet 1865.
Men man måste härvid ihågkomma, att Riksg:s-kont., vid kapital-rabattens bestämmande, alltid tager i betraktande den ränta, som för densamma måste beräknas, så att den alltid medgifves på det sätt, alt, i fall ett lån kan erhållas mot 4 proc, al pari, men 3% proc. med kapital-rabatt, denna då ingår i ränteberäkningen och lånen jeraföras med hvarandra i hänseende till kapitalförlusten under tid, de utvisa. Huru nödvändigt det är att Fullm.-ge erhålla en sådan fullmagt, som Utsk. föreslagit, synes af den kastning, som penniogetillgången för dagen utöfvar på obligationernas begärlighet, hvarå jag anhåller att få anföra elt exempel. Under öfverläggningarne inom Utsk. uplystes nemi., att hypolheksföreningarne, sora, för några månader sedan, voro särdeles tacksamma derföre, att R. St., utan att uppsäga deras obligationer, anskaffade de summor, som erfordrades för neutralitetens uprätthållande, nu likväl hos Riksg:s-Kont. anhållit, att få sina obligationer upsagda, fast Riksg:s-Kont. har funnit det med Statens fördel mera öfverensstämmande att låta dessa obligationer ligga i Kont:t Den 7 November. 321 Kontit obegagnade, än att upsäga dem till inlösen. Huru länge della skall fortfara, är ovisst, men i alla fall finnas sådana förhållanden, alt de gifva stöd åt hvad Utsk. föreslagit. Det är också en sanning, som inom andra länder blifvit konstaterad, att ju lägre räntan blifver, ju mindre förlust lider Slalen. Det är endast skenbart som förlusten blifver större, emedan kapitalrabatten, som synes stor, likväl alltid beräknas med afseende pä den skillnad, som förefinnes i ränte-folen, så alt, sedan denna skillnad blifvit kapitalrabatten tillagd, länet ändock befunnits fördelaktigare. Detta faktum återfinnes i de lån, som både i England och Frankrike på sednare tider blifvit uptagne, och det är med dessa faktiska förhållanden för ögonen som lllsk. beslutat att bestämma räntan lill högst 4 proc. Orsaken hvarföre
Som vid tillämpningen af denna föreskrift, i hvad den rörer liden, inom hvilken vinstmedel för 4:de qvartalet skola vara till Banken insända, det vid Götheborgs Låne-Konlor förekommit, att, oaktadt det uppehåll i utlåningen, sorn vid årets utgång för böckernas afslulande eger rum, inbetalning af lån och räntor lili de serskilda lånerörelsegrenarne vid Kontoret emottages och bokföres till och med sista dagen af året, äfvensom alt de å Kassa-kreditiv förfallna räntor till stor del på samma dag liqvideras, samt den vinst, som för ofvannämnde qvartal skall till Banken inbetalas, således dessförinnan hvarken lill sin helhet ingått eller kan vara lill beloppet känd; har Låne-Konlorels Direktion, under lillkännagifvande, att det icke vore för Direktionen möjligt att ställa sig omförmälda Reglements föreskrift till efterrättelse i vidsträcktare målto, än att Direktionen skulle inom den bestämda tiden lill Banken insända så stor andel af vinstmedlen, som till Kontoret influtit och hunne till Banken lefvereras, hos Fullmäktige anhål lit om den förklaring öfver mer åberopade föreskrift, som med ofvanuppgifna förhållande vid Låne-Kontorel kunde blifva öfverensstämmande och Fullmäktige funno af behofvet påkallad. Med anledning häraf hafva Banko-Fullmäktige förklarat sig anse meningen med förevarande stadgande i 87 §. 1 morn. af Banko-Reglementet icke kunna vara arnian, än att de till Låne-Kontorel inflytande vinstmedel skola, så nära ske kan, å den i berörde §. och morn. bestämda tid till Banken inlefvereras; vid hvilken, af Fullmäktige meddelade förklaring Revisorerne, för sin del, icke funnit något att erinra. §. 21. Utredningen af f. d. Ombudsmannen vid Götheborgs Låne-Konlor V. Slutliga ut M.
Jag skulle bedömma saken lika med Grefve Spens, i fall det vore fråga om smärre afvikelser på rågångarne, men det står tydligen i Författningen, att en sådan process icke kan väckas, om icke flera bugter och krökningar finnas på rågången; och vid sådane tillfällen blir jordutbytet på båda sidor vanligtvis ungefärligen lika. Jag tror således icke, att man bör befara mycket af den enskilta omtau - Den 27 Augusti f. m. kan att åtkomma odlad mark. Dessutom erhålles ersättning för hvad man förlorar. Det kommer aldrig i fråga på andra ställen, än der rågångarne äro för vanskapliga, och då man besinnar den kostnad, som i och för stängseln tillskyndas genom en vanskaplig rågång, anser jag behofvet verkligen påkalla ett sådant stadgande. Jag hade väl önskat, att i 1 §. icke finna orden märkligt mefillj emedan det är en obestämd term; men i allmänhet fäster man sig för mycket vid tomma ord, och mera än som behöfdes; jag är ganska säker, att deras bemärkelse icke så ordagrant vid tillämpningen kommer i fråga. Jag anhåller derföre om proposition till bifall på Utskottens yttrande i nu förevarande omständighet. Grefve Spens: De åsigter, som blifvit framstälde af mina motståndare, äro characteristika bekräftelser på hvad jag yttrat i början af detta plenum. Det är nemligen, säger jag, charaeteristikt, att män, kända för liberala tänkesätt, åberopa kostnad för stängsel såsom ett skäl till ingrepp i ägande-rätten. Jag skulle kunna fråga dem, huru många famnar gärdesgård gå på en Svensk mans ägande-rätt. Här är icke fråga om sådane jordägare, som legat i samfällighet med andra, utan här är fråga om sådana,hvilka från urminnes tider, och med aldrig i något afseende ifrågasatt ägande-rätt, innehaft sin jord, och hvilka genom detta stadgande i58 Den 27 Augusti f. m. få deras odalmanna-rätt rubliad.
Skulle under sådane omständigheter det honom ådömda straff ovilkorligen blifva straffarbete, blelve sannolikt hela hans framtid derigenom förstörd, och åklagaren skulle då troligen tveka, om han skulle anklaga honom eller icke. Vore deremot straffet icke nesligt, utan i stället t. ex. fängelse, skulle en sådan tvekan icke komma ifråga, och således det goda resultat vinnes, att man ej behöfde befara någon slags konsideration för vissa samhällsklasser. Jag skulle derföre på denna grund vilja föreslå en förändring i denna §, nemi. att efter ordet »dömes» komme att stå: »till straffarbete i högst sex år eller fängelse.» Gr. Sparre, Erik: Såsom ett grundvilkor för friheten, i alla de länder, der en sådan finnes, har jag alitid ansett, att embetsmännen beredas skydd genom lagen. Denna grundsats har äfven alltid blifvit följd i vårt land, ja till och med så strängt att 1734 års lag stadgade lifvets förlust för den, som öfverfull en embetsman, då denne var stadd i sitt embetes utöfning. Först genom K. Förordnm af år 1801 nedsattes straffet för dessa slags brott till straffarbete Irån och med 2 till och med G år. Förslaget till detta straff utgick från Lagberedningen, i hvilken den 448 Den 14 Juli, siste talaren var ledamot; oell han afgaf, mig veterligen, ej någon reservation i detta afseende. Sedan K. M. genom 1861 års Förordning sanktionerat det af R. St:r antagna förslaget, hafva älven grunderna i samma Förordning blifvit i K. M:s Propos. följda. Utsk:t har, just med afseende på sådana mildrande omständigheter, som Hr von Koch påpekat, föreslagit, att straffet må kunna nedsättas till 6 månaders straffarbete. Tager man nu i betraktande detta nedsättande af straffet från lifvets förlust till 6 månaders straffarbete, som egt rum inom loppet af endast 3 år, synes mig denna nedsättning al straffet vara al beskaffenhet att ej tåla vid någon vidare afprutning.
Men ni kan tryggt lita på hvad jag sagt." "Godt", inföll ryttmästaren. "Se noga till den sårade. Jag ska' genast skicka hit en fältskär." Med dessa ord kastade Fredrik Dahlspets om sin häst och jagade med sin trupp i sporrsträck tillbaka till Miltnitz. Detta hans vänliga uppträdande jemte den utlofvade hjelpen åt gamle Arnold gjorde ett godt intryck på reinauborne. "Se det kan man kalla menskligt", utropade en gammal gumma. "Ja, nog är det hederligt", menade Sebastian. "Så går inte det påfviska packet tillväga." Högljudda förbannelser öfver de katolske besvarade dessa Sebastians ord. Då Fredrik Dahlspets återkom till Miltnitz befallde han att den fältskär, som åtföljde truppen, genast skulle begifva sig till Reinau. Derefter lät han kalla Odowalsky till sig. Slottsherren inträdde i ryttmästarens kammare med ett trotsigt leende på läpparne. "Jo, ni har fine tjenare, ni", utbrast ryttmästaren utan att besvara Odowalskys helsning. "Hur så", sporde denne och tog på sig en förvånad mine. "Vet ni då inte hvad som händt i natt?" "Nej", svarade Odowalsky och kunde med möda tygla den glädje han kände, ty af ryttmästarens uppretade sinnesstämning kunde han sluta sig till att munkens och slottsfogdens flykt lyckats. "Nej det vet jag, inte", fortfor han. Fredrik Dahlspets gick honom nu in på lifvet och borrade sina blickar djupt in i hans. "Stå inte här och ljug så öppet för mig", utbrast han derefter med dundrande stämma. "Ni är deras medbrottsling!" "Jag... jag... jag... medbrottsling... Hvad menar ni", stammade Odowalsky och bleknade under det han tog ett par steg tillbaka. "Jag vet ju ej hvad ni menar!" "Jaså", utbrast Fredrik Dahlspets sarkastiskt, "ni vet då inte om, att eder slottsfogde och munken-spionen lyckats fly härifrån i natt?" "Nej!"
Dock får Utskottet härvid anmäla, att en Summa af 16,51g R:dr 19 sk. t; r:st blifvit af Coursförhöjnings-rnedlen år 1816 afskrifne, men, enligt upplysning fran Kongl. Stats-Comoiret, höra till 1815 års Öfverskotts-medel, och alltså i Riks-Staten för år 1818 komma att upptagas; och har Utskottet för öfrigt skolat upplysa, huruledes den del af Tull-afgifterne, som ingar i Vexlar, funnits öfverstiga deri Summa af 90,000 R:dr Hamburger Banco, som till Kongl. Majus Kådiga disposition i och för Ministerielle Utgifter är anslagen, hvilket Öfverskott i Vexlar derefter för Stats-Verkets räkning väl blifver försa 1 cSt och medlen upptagne såsom en serskildt inkomst, under benämning af Cours-Förhöjningsmedel. Då denne tillgång ei finnes bland StatsVerkets inkomster upptagen, och det synes ländande tili en närmare beräkning af Statsfru raderttes verkliga belopp, äfvensom de Ministerielle Utgifternes, att ali,Inkomst i Vex - 1804 Stats-Utskottets Betankanden'. lar från Tullverket upptages i Hamburger Banco inom Column, men utföres i Svenskt Banco till det belopp, som instämmer med dagens Cours då de ingå; hvaremot Utgiften af anslaget för Ministerielle behofven likaledes borde upptagas, till beloppet i Vexlar inom Column, men utföras i Svenskt Banco, efter den Cours, som vid utbetalningen äger rum; så har Utskottet ansett sig böra hemställa, det Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:c i underdånighet anhålla, att sådant måtte uti StatsVerkets Räkenskaper från och med nästa års början iagttagas.
En sådan anordning har endast varit möjlig derigenom, att de landshöfdingar, under hvilkas embetstid karteverket der fortgått, hos sig förenat icke allenast nit för saken utan äfven erforderliga specialinsigter, i följd af förut innehafda befattningar vid landtmäteriet. Medan detta förhållande fortfar synes särskild anledning vara för handen att inom detta län öka arbetskrafterna, synnerligen som en noggrann kännedom om detta vidsträckta län af flera skäl torde vara af särdeles vigt. Med hänsyn härtill och hvad Departements-chefen för öfrigt anfört har Utskottet funnit någon nedsättning i det nu äskade förhöjda anslaget icke kunna, utan skada för sa ken, ega rum; hemställande Utskottet alltså, a) att utöfver det för rikets ekonomiska karteverk å ordinarie stat uppförda belopp, 6,000 R:dr, ett extra statsanslag af 60,000 R:dr måtte för samma ändamål anvisas att från Riks gälds-kontoret utgå; och b) att, af detta sednare belopp, 20,000 R:dr måtte få användas för kartearbetena i Norrbottens län. Till fyllande af Under-ståthållarens aflöning sförmåner, så att desamma må uppgå till 8,000 R:dr, har Kongl. Maj:t begärt anvisande af ett belopp utaf 1,250 R:dr.
Nå, men schalar, siden, juveler och dylik grannlåt, det finnes väl icke en qvinna, som kan vara likgiltig för dylikt? — Ah, mr Merton, ni har en besynnerlig tanke om qvinnorna. — Hvarför det? — Derför att ni tror er kunna vinna deras kärlek med sådant. — Ack, miss Agnes, jag tror tvärtom, att det är ni, som är alltför oerfaren; men det gör ingenting, jag tycker nästan ännu mer om er för det och jag begär icke bättre än att få göra er till herrskarinna på Merton Hall. — Men, mr Merton, ni vet mycket väl, att jag icke älskar er. — Ah, bah! Hvad den saken angår, så är jag icke så nogräknad; jag älskar er så mycket mera, och ni skall dessutom snart älska mig, då vi blifvit gifta. — Jag tviflar derpå. — Men icke jag. Hm, ni skulle väl vara ett litet odjur, om ni icke älskade den, som befriade er ifrån fattigdom och ett odrägligt beroende, som gjorde er rik och grann och lycklig. — Ja, man kan möjligtvis tycka så, men tänk, om jag nu likväl vore ett sådant odjur. — Jag riskerar det i alla fall, — återtog Merton, mycket upplifvad och skramlade med de otaliga berlockerna i sin tjocka urkedja. — För fan, jag begär icke, att ni försmäktar af kärlek till mig, jag begär blott er hand. Han hade i sjelfva verket bemäktigat sig båda mina bänder och förde dem nu turvis med en skymt af verklig ömhet till sina tjocka mörkröda läppar. — Men jag kan icke skänka bort min hand utan mitt hjerta, — sade jag, i stolt och harmsen ton och ryckte mig hastigt lös ifrån honom. — Är detta ert allvar? — sade Merton förvånad och tog ett steg närmare, under det att ådrorna på hans låga och breda panna svälde af harm. — Mitt fulla allvar. — Ni afslår således mitt anbud? — Ja fullkomligt, jag är er tacksam, men ... — Tanklösa och dumma flicka, ni kommer att ångra er enfald. — Jag tror icke det, mr Merton. — Men jag är säker derom.