Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer föreslå sökandens öfverflvttande på pensions-stat, med rätt att erhålla den för berörde fängelse-föreståndare-befattning bestämde pension, 1000 rdr banko årligen. Vid ansökningen voro fogade tvänne af Doktor Vincent Lundberg, den 12 Oktober 1817 och den 3 Maj 1850, utgifna betyg, enligt hvilka sökanden lider af svår urinfistel, som till icke ringa grad försämrats och krafterne förminskats, så att utsigten om ett möjligt tillfrisknande numera äro långt sämre, än år 1847. Styrelsen öfver fängelserna och arbetsinrättningarne, som insändt ofvanberörda ansökning, har för egen del anfört, att, som styrelsen, under sednare delen af den tid af mera än 11 år Major Gjerts innehaft den mödosamma Kommendantsoch Direktörs-befattningen vid fängelset å Långholmen, erfarit, att Gjertz, hvilken tid efter annan undfått tjenstledighet för sin helsås förbättring, dä han åter inträdt i tjenst, genom den ansträngning, som dermed är förenad, blifvit mer och mer försvagad och lidande, till följd hvaraf styrelsen antog, att han icke vidare kan med den kraft och verksamhet, som förenämnde befattning fordrar och Gjerts deruti tillförene ådagalagt, densamma förvalta, styrelsen ansåg sig derföre böra å ansökningen tillstyrka Kongl. Maj:ts nådiga bifall. Hans Excellens Hr Justitie-stats-ministern yttrade, att, då Majoren Gjertz, hvilken i nära 12 år innehaft Direktörsoch Kommendants-befattningen vid stratfoch arbets-fängelSet på JLångholmen, eller längre tid, än som i detta fall, enligt Kongl. Brefvet den 21 Maj 1811, erfordrades för hans öfverflvttande till erhållande af pension å allmänna indragningsstaten, men deremot icke uppnått den i samma Kongl.
Lemriar han fartyget, när det är stadt i fara, utan att iakttaga hvad § 176 stadgar eller hvad i öfrigt åligger honom som en god sjöman; straffes med böter ro frän och med etthundra till och med femhundra riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med två år. § 290. Använder befälhafvare oskäligen sin rätt att straffa, eller öfverskrider han densamma, dömes, för uppsåtlig misshandel, efter allmän lag. Förhåller han besättningen dess lagliga kost, varde han ock, såsom för uppsåtlig misshandel, straffad. § 291. För vårdslöst förande af skeppsdagbok eller för underlåtenhet att, i de fall sådant stadgadt är, densamma uppvisa, straffes befälhafvare med böter från och med tio till och med tvåhundra riksdaler. Vägrar befälhafvare utan lagligt hinder att, i de fall § 60 mom. 2 omförmäler, sjöfolk å sitt fartyg emottaga, straffes med böter från och med trettio till och med femhundra riksdaler. § 292. I de fall § 289 omförmäler samt, der omständigheterna synnerligen försvårande äro, jemväl i de fall §§ 288 och 290 omförmäla, kan förlust af sådan rättighet att föra fartyg, för utöfvande hvaraf särskilda vilkor äro stadgade, på viss tid eller för alltid befälhafvaren ådömas. § 293. Sjöman, som tager hyra innan han från sin (orra tjenst ledig är, eller underlåter att å öfverenskommen tid sig i tjensten inställa, straffes med böter från och med^fem till och med femtio riksdaler. Går han utan lof från bord eller har han efter erhållet lof fartyget lemnat, men först efter utsatt tid sig åter inställt; straffes med böter såsom nu sagdt är. Öfvergifver han fartyget när det är i fara, utan att iakttaga hvad § 176 stadgar eller hvad som i öfrigt åligger honom som en god sjöman; dömes till böter från och med femtio till och med tvåhundra riksdaler eller till fängelse från och med en månad till och med ett år. § 294.
— N:o 67. i anledning af väckt fråga, alt Banken mätte åter komma i åtnjutande af de fördelar af MvntVerket, hvilka af ålder varit Banken förunnade. XVII. B. 133. A. 160. — N:o 68. i anledning af RiksdagsFullmägtigen Peter Anderssons motion, om förhöjd t arfvode för Rikets Ständers ( a7 ) Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoret, samt Omhud vid LåneContoren. XVII. BankoUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: N:o 69. i anledning af Herr Lakes motion, om ofördröjligt utbetalande från Banken af Brandförsäkrings-Bolagets der innestående medel, hvilka blifvit uppsagde för Wenersborgs stads bispringande. XVII. B. i65. Å. 4o5. — N:o 70. i anledning af Herr Linderholm? motion, angående afskafifande af öfverräntor vid liqvider af Diskontlån, m. m. XVII. B. 5n. XVIII. A. 4. — N:o 71. i anledning af Herr Hallings motion, om utfärdande af allmän Kungörelse, till underrättelse om det gamla Silfvermyntets gångbarhet i allmänna rörelsen. XVII. B. 5i 1. XVIII. A. 4. XX. U. 95, i5g. A. 217. — N:o 72. angående anordnande af arfvoden åt Bankens Cassaskrifvare. XVII. B. 5u. XVIII. A. 4- — N:o 73. i anledning af återreiniss å N:o 38. XVIII. B. 32, 49. A. 64. B. 3i5. XIX. A. 55. —■ W:o 74. i anledning af Herr Rosenblads, B., motion om förändring i fördelningen af styrelse-åtgärderne i Banken och i sammansättningen af Bankens UnderStyrelse. XVIII. B. 33, 49.
bestående af en ordförande och fyra ledamöter, undfå nådigt uppdrag att, efter mogen pröfning af ämnet, till Kongl. Majit inkomma med underdånigt betänkande och förslag till sådant ordnande af kredit-förhållandena och låne-anstalterna uti riket, som, med fästadt afseende å Rikets Ständers genom grundlagarne förvarade rätt i bestämmandet af förvaltningen utaf Rikets Ständers bank, afsåge de tjenligaste utvägarne att befordra penninge-cirkulationen och att bidraga till våra näringars säkra utveckling. 46 KonstitutionsUtskottets Memorial, N:o 6, Sedan Kongl. Maj:t samma dag i nåder bifallit denna hemställan samt till ordförande och ledamöter i kommitteen förordnat de af föredraganden tillika föreslagna personer, hade den sålunda bildade kommitté under den 8 April 1853 afgilvit underdånigt betänkande, vid hvars föredragning den 13 påföljde Maj Kongl. Maj:t dels förordnade om tryckning och utdelning af samma betänkande jemte bilagor, dels ock, uppå anmälan af chefen för Justitie-departementet, Hans Excellens Justitie-statsministern Herr Grefve Sparretill hvars föredragning betänkandet i afseende på vissa deruti gjorda framställningar öfverlemnades, biföll Herr Justitie-statsministerns underdåniga hemställan, att förslag såväl till inrättande af handels-domstolar, med noggrant bestämmande af föremålen för deras verksamhet och af rättegången derstädes, som äfven till de ändringar i konkurs-lagen eller öfriga kredit-lagar, hvilka i sammanhang med inrättandet af nämnde slags domstolar eller eljest kunde anses vara erforderliga och af behofvet påkallade, skulle i Justitie-departementet upprättas, samt att för sådant ändamål Herr Justitie-statsministern egde tillkalla två eller tre sakkunniga personer, att vid utarbetandet af dessa förslag biträda; hvarefter samma förslag, sedan vederbörlig granskning föregått, borde underställas Kongl. Maj:ts nådiga bepröfvande; hvarjemte Kongl. Maj:t, hvad angick frågan om lagen för enskilda banker, förklarade sig vilja, uppå särskild underdånig föredragning, framdeles taga densamma i nådigt öfvervägande.
Visserligen hafva större Arrenden på papperet erhållits, men redan de första åren har svårighet mött vid deras fullgörande, och, sedan först Arrendatorn och sedermera dess Cautionister kommit på obestånd, har bostället, 3a Den ij5 December f. m. utmärgladt och vanvårdade befunnits i det skick, att, utan en betydlig nedsättning i arrende-summan, ingen velat emottaga detsamma, och äfven med detta nedsatta arrende thar det åter varit blottstäldt för dylik behandling. Huruvida detta härrört af mindre noggrant uppfyllande af Kongl. Majrts Nådiga Förordning, rörande dessa Boställens bortarrenderande, eller ej, tror jag mig icke kunna bedöma; men det säkra är, att Indel n i ngsli afva ren, sorn vid tillträdet af Indelningen påräknat den inkomst Bostället på papperet synts afkasta, och i följd deraf betalt ett drygt Accord, har funnit sig bedragen, och hans skäl till klagan deröfver kunna anses så mycket mera befogade, som han sjelf, eller dess företrädare, alldeles icke haft någon handläggning vid ÅrrendeContractets uppgörande, utan, så tillsägande, blifvit påtrugad en Arrendator, hvars vederhäftighet och duglighet han sjelf aldrig ägt rätt att bedömma. Billigheten tyckes således påtagligen vara, att icke Indelningshafvare!! ensam mätte vidkännas en förlust, som det aldrig stått i bans magt att förebygga. Min ödmjuka anhållan är derföre, att hos Kongl. Majit en underdånig hemställan måtte göras, om icke i dylika fall, eller då Arrendator af Boställe på 3o år kommer på obestånd, och arrendet af honom och Cautionisterne icke kan fullgöras, Staten måtte garantera In - Den i5 December f. m. 33 Indelningshafvare!! för arrendet, och ersättning för brist deri af Statsverket erhållas. Skulle den af Kongl.
Jag aktar ej möda, jag aktar ej nöd Uppå jorden; Och brister mig också mitt timliga bröd, Jag rädes ej död Tillsammans med Anna min trogen. (Han går åter ned till stranden. I detta ögonblick skrider båten inom scenen. Anna står i midten af densamma och vänder ryggen åt Erik. Han ropar ännu en gång) Anna! Anna (gifver till ett glädjerop) Det var han! (Hon vänder sig hastigt om, och då hon får se Erik, springer hon med utbredda armar emot honom, faller så öfver bord och försvinner. Erik störtar sig äfven i vattnet och försvinner.) Prosten och Anders. Hjelp, hjelp! De drunkna! hjelp, hjelp! (Anders skyndar ut. Prosten för båten till stranden och springer i land.) FEMTE SCENEN. PROSTEN. JAN rusar ut ur stugan. Jan. Hvem är det som drunknar? – Gud, jag förstår! (Han springer med förtviflade åtbörder ned till stranden, för att kasta sig i vattnet. Prosten fattar omkring honom och håller honom tillbaka.) Prosten. Stilla dig, stilla dig, gubbe! Anders sprang efter folk; de stackars barnen bli väl räddade. Hvad skulle du kunna göra? – Vill du alldeles slita sönder mig? – Kära Jan, stilla dig, stilla dig! (De brottas mot hvarandra. Rop och buller bakom scenen.) SJETTE SCENEN. De Förre. SVEN (störtar in). Sven. Hvad är på färde? Folket springer och ropar: hjelp! hjelp! – men jag kan inte få veta hvad som händt. Jan (sliter sig lös från Prosten och rusar emot Sven) Ha, se Stor-Sven! Nu är allt riktigt som det ska vara, du! Din son ligger på sjöbotten likaväl som min doter. Hahaha! (Sven dignar ned på bänken vid stugan med händerna för ansigtet. Jan vill åter springa ned till sjön, men hindras af Prosten.) SJUNDE SCENEN. De Förre. LISA skyndar in från ett annat håll. Lisa. I Herrans namn, hvad är det för ett larm här? – Vördig herr Prost, säj, säj, har nå’n olycka skett? Jan. Se der är Lisa med! Ha!
Följaktligen skulle det derigenom inträffa, att de andra hemmanen genom den föreslagna förändringen bragtes i en förmånligare kategori i detta hänseende än säterierne; och detta må väl icke vara öfverensstämmande med någon billighet; helst man bygger liela anspråket uppå denna förmenta grund och dervid förebär, att allmän likhet i åligganden eftersträfvas. Man må väl icke heller lemna ur sigte att de åtskilliga förmåner, dem säterierne lagligen åtnjuta, hafva otvifvelaktig!, vid alla transaktioner af arfsfördelningar och egendomsköp, blifvit tagna i betraktande och värdet af dessa gärdar i jemförelse med andra af mindre fördelaktig natur, kommit i beräkning. Kan man då, billigtvis, utan någon den ringaste ersättning pålägga säteriernas nuvar. innehafvare något sådant onus”. Man kan svårligen upsöka några bättre och fullständigare skäl, än i detta yttrande finnas anförda, emot bifall till TJtskis betänk., hvilket jag således anhåller måtte af R. o. Ad. afslås. Annu fullständigare bekräftelse af denna åsigt finner man vid genomläsningen af K. M:s nåd. stadga ronde de bestyr, som fjerdingsman åligga. Man må se saken från hvilken synpunkt som heldst och säga att fjerdingsmans-befaltningen utgör ett kommunalbestyr, så står det likväl fast, att alla de åligganden, som tillhöra densamma, göra dess innehafvare rent af till ett biträde åt den executiva magten inom samhället men ingenting annat. Således när man betraktar saken från denna sida, såsom den enda riktiga, blir det alltid ett fruktlöst försök att påstå, att det ypperliga frälse! skall deltaga i fjerdingsmans-befattningen derföre att den är ett menighets-bestyr. Också hafva både Hr Fåhraeus och Hr Wejdenhjelm medgifvit att fastän namnet blifvit ombytt ifrån hvad det fordom var, nemi. Kronobesvär, så har likväl derigenom sjelfva saken icke undergått den ringaste förändring. Ostridigt är då, Mine Hrr, på sätt Gr.
Medelpriset för spannmålen under lönerna efter riksmarkegången för de io sistförflutna åren har varit 6 r:dr 44 sk. och några runstycken. Om denna summa skulle under hvarje tunna spannmål anslås, måste, då spannmålen under lönerna uppgår, om jag icke misstager mig, till 101,000 tunnor, följaktligen ett anslag göras af några och go,ooo r:dr, hvarmed statsbristsumman sålunda komme att ökas. Jag hemställer då, oin det vore lämpligt att på detta sätt öka denna brist, som i alla fall uppkommer, när man jemnför statens kända inkomster med de utgifter, hvarom här är fråga. Men om ej något sådant anslag under spannmålslönerna äger rum, blir förhållandet sådant, att när riksmarkegången icke öfverstiger 6 r:dr, något vidare icke utgår, än de på stat uppförda lönerna, och när den t. ex. uppgår till 8 r:dr, fråga väl uppkommer om en betydlig summa, som skall utgå för lönernas utgörande för denna spannmål, men statsverket då äfven äger tillgång härtill uti den statsverket tillfallande spannmålen och i följd af det stigande priset derå, hvarigenom sålunda en bestämd tillgång uppkommer för den utgift, som för året erfordras; men denna tillgång har icke uti den nu uppgjorda beräkningen af statsverkets inkomster blifvit upptagen, emedan den blott är accidentel och beroende på högre spannmålspris än vanligt. Uti beräkningen af statsverkets inkomster är spannmålen upptagen till endast 5 r:dr per tunna. Detta ådagalägger, att om man skulle antaga Hr Dalmans förslag, beräknar man sina utgifter högt och har redan beräknat sina inkomster lågt. Att så fortgå finner jag icke vara rätt. Jag tror visserligen, att spannmålens beräkning under lönerna bör helt och hållet upphöra, när myntet blifvit stadgadt; men jag anser denna reglering böra ske i sammanhang med andra regleringar af embetsmäns löner, hvilka först vid nästa riksdag lära komma i fråga. Jag afstyrker således att för närvar, verkställa förslaget om bestämmande af ett oföränderligt medelpris intill nästa riksdag för spannmålens beräkning under lönerna, och tillstyrker följaktligen bifall till hvad Utsk. i detta hänseende föreslagit. Frih. Boye:
I afseende å syner å Rotetorpen får Utskottet upplysa, att soldaten, jemlikt Kongl. Resolutionerne på Allmogens besvär den 18 November i6q3, §. 3, den 3 Junii 1719, §. 21, den 17 September 1723, §. 20, och den 17 Augusti 1762, §. 75, är pligtig att, sedan Torpet i godt stånd blifvit lemnadt, detsamma vidmagthålla och svara för derå nödige mindre repationer, dertill rolen-dock hör framföra materialier. Då desse syner, hvilka, på sätt i förra Betänkandet är utredt, besörjas af Kronan, utan att Rolehållarnelagligen böra dervid i någon mon betungas, således ske för att tillhålla soldaterne att väl vårda sina torp, vöre det, efter Utskottets öfvertygelse, skadligt att borttaga dem, och olämpligt alt låta dem hero på anmälan af soldaterne sjelfve; hvarföre Utskottet lika litet nu som förut kan till de derom framställde förslag tillstyrka bifall; men då anledning förekommit dertill, att Torpsynerne, hvilka, enligt nu gällande föreskrifter, Compagnie-Cheferne ega förrätta när de finna behofvet så kräfva, i en del orter ske mera ofta, än nödigt vore, samt för Rotehållarne medföra kostnader, sorn, ehuru saknande stöd af Lag, Rotehållarne dock ansetts hafva svårighet att undandraga sig, torde tiden för synernes verkställande böra närmare, än nu eger rum, bestämmas; i anledning hvaraf Utskottet hemställer, om icke Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelande af den föreskrift, att syner å Rotetorpen icke må, utan Rotehållarnes eller innehafvarnes egen begäran, hållas oftare, än hvarje sjette år; i sammanhang hvarmed jemväl torde framställas den underdåniga begäran, att de mindre reparationer å torpen, för hvilka soldaterne åligger svara, måtte, genom utfärdande Författning, till sin beskaffenhet varda bestämde. 8 Allm.
Hvad serskildt beträffar Tackjernsbelåningen x Stockholm, så hafva Rikets Ständer, i anseende till de hinder, hvilka mött för denna belåning, hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Stockholms Stad måtte förklaras skyldig lemna sådan säkerhet för det Tackjern, som å Stockholms Våg upplägges, att egaren dertill blifver i tillfälle detsamma i Rikets Stän - 6 B anco-Utslcottets Memorial N:o i33. ders Bank belåna; och har, med anledning häraf, Kongl. Maj:t, uti Nådig Skrifvelse af den 22 November 1834, förständiga! Öfver-SlAlhållare-Embelet alt i behörig ordning tillse, det nödige åtgärder varda af Stockholms Stad vidtagne för fullgörande af Rikets Ständers vid denna belåning fästade vilkor, nemligen: att Stockholms Stad, genom Våg-Inspectorens och 2.:ne af Stadens Styrelse och på dess ansvar utsedde Embetsoch Tjenstemäns intyg, bör lemna full säkerhet för Jernets qvarhållande å Vågen;1' skolande alltså Attest öfver Tackjern, liggande å Stockholms Våg, vara underskrifven af Inspectoren vid Vågen, tillika med 2:11c af Stockholms Stads Styrelse och på dess ansvar utsedde Embetsoch Tjenstemän, hvilka intyga, att den i Attesten uppgifne Tackjernspost oförryckt skall för Bankens räkning å Vågen qvarhållas. Innehafvare af så beskaffad, å honom ställd eller behörigen transporterad, Vågattest, som i nästförestående mom. är föreskrifven, skall, vid Tackjerns belånande, jemte afgifvande af Skuldförbindelse till Banken eller Låne-Contoret enligt serskilde tryckte Blanketter, samma Attest, genom åtecknad transport, å Banken eller Låne-Contoret öfverlåta. I afseende på relaxationer till större eller mindre delafbelånadt Tackjern, lånens Successiva afbetalning, pantens försäljning vid uteblifven liqvid m. m., skola de för belåningen af Stångjern och öfrige
Sålunda länge i djupa tankar försänkt, hade hon ännu ej talat ett enda ord, då oförmodadt den hektiska rodnaden på hennes kinder antog en bjertare färg, snarlik den ännu ur vestermolnet uppflammande aftonrodnaden. Den inre nyvaknade värman, som vid denna rodnad genomilade Saras själ, upptinade tungans band och upplöste det i en djup suck, sakta framvaggande ett: ”O, Albert! o, Albert!” ”O, Albert!” svarade en mild stämma från andra sidan af rummet. Sara vände hufvudet dit. En ung qvinna med ett skönt men blekt ansigte, tarfligt men snygg klädd, stod vid dörren med ett fat mjölgröt i handen. ”Du här, stackars Celestine”, sade Sara med en röst, hvars ljufhet förebådade en engels. ”Doktorn har ordinerat denna mjölgröt åt dig, goda Sara; ät, den skall göra ditt sjuka, lidande bröst så godt.” ”Tack, Celestine! din trägna omsorg för din arma vän är äfven ett band, som ännu qvarhåller mig vid lifvet, och gör att jag med dubbel saknad skiljes härifrån.” ”Sara! hvad väga väl mina omsorger, om också ett helt lif egnades åt deras friaste utveckling, mot hvad du gjort för mig?” ”Tala ej derom; hvad jag gjort, Celestine, är ett intet”, yttrade Sara, i det hon långsamt nedsväljde en sked gröt. ”Är det ett intet”, inföll Celestine, ”att rycka en varelse ur förderfvet? Har du glömt den dag, då du, fastän svigtande på grafvens brädd, gjorde den långa resan till Stockholm, för att taga mig från tukthuset, dit menniskors kalla ondska eller liknöjdhet fört mig? Är det ett intet att hafva upptagit mig i ditt hus, som en vän, som en syster, oaktadt du visste, att det var jag som törnbeströdt din rena bana? Är det ett intet, att jemte mig hafva tagit vård om mitt arma faderlösa barn, hvars anletsdrag dagligen måste påminna dig om den fader, dina egna barn förlorat?
Men om de tänkte sådant om henne, kunde hon icke räkna på en annan plats i hast, så att hon inte skulle kunna hjälpa honom. Och blef hon anmäld för polisen, så måste hon till slut ändå visa sina papper! Där var ingenting annat att göra än att träffa Elias på gatan och sticka pengarna åt honom en gång måste väl eländet taga slut! Ett par veckor fortgick det på så sätt. Kristina mötte Elias hvar afton under några minuter utanför huset och såg för öfrigt alls icke till honom. Men en afton, då det var mera än vanligt bittert kallt och blåsten därtill trängde genom märg och ben, hade hon icke hjärta att se honom stå där och skaka af köld. Kom in, sade hon resolut. De må nu anmäla mig eller göra hvad som hälst, om de märka det, men du tar döden på dig, om du inte får värma dig. De smögo så tyst och sakta de någonsin kunde genom förstugan in i köket. Allt gick väl. Kläd nu skjortan af dig, hviskade Kristina så går jag upp i mitt rum på vinden och lappar den. Här vågar jag inte tända ljus, men du kan sitta här i värmen under tiden. Hon drog själf kängorna af fötterna för att icke höras i trappan. Var nu alldeles stilla, varnade hon ännu en gång, innan hon smög sig ut. Det vore ändå en förfärlig skam att komma i polisen På en lång stund rörde Elias icke så mycket som ett finger. Men så sträckte han litet på det ena benet, som började domna och stötte till eldtången i spiselhörnet. Den föll naturligtvis, med ett brak, som bragte honom på fötterna och ekade i den djupa tystnaden. Elias stod väl en half minut orörlig. Så hörde han en dörr öppnas ofvanför och skyndade på tå ut i förstugan. Hvem är där? frågade en hög, skrämd röst i trappan. Elias stannade, rätt framför glasdörren till gatan och snön därute, men svarade ingenting. Svara eller skjuter jag! hotade rösten. Jag räknar till tre Ett Två Elias teg. Tre! Ett skott smällde och Elias kände det som om ett skarpt piskrapp träffat hans ben. Men han stod orörlig och nästa ögonblick smällde ett skott till, i detsamma Kristina kom skyndande ned från vinden. Då rörde han sig, vände sig halft åt dörren, men föll framstupa, med ansiktet mot golfvet.
Hvad som för öfrigt här blifvit upplyst om creditiverna, står i alldeles samma cathegori med hvad jag förut upplyst i anledn. af Frih. Sprengtporten yttrande, nemi. att detta är att betrakta såsom en utbetalning, på grund af en eventuel anvisning, och helt annat än en öfverflyttning af de medel, som blifvit dertill använda. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig böra hemställa, om den sista delen af discussionen verkligen kunde anses höra till ämnet, som egentligen vore huruvida den af StatsUtsk. föreslagna voter:s-propos. borde godkännas eller icke. Hr Stuart: I största korthet anser jag mig, i anledn. af Hr Rosenblads yttrande, böra nämna, att äfven Upsala barnhus’ kronofordran af Riksg.cont. har blifvit betald. Hr Landtm, yttrade, att den propos., som vanligen framställdes på ett Utsk:s förslag eller utlåt., vore till bifall eller gillande af detsamma, och denna propos. vore äfven under discussionen begärd; men Hr Landtm, ansåg sig af 75 §:n Riksd.Ordn. vara förhindrad att vid detta tillfälle framställa den. R. o. Ad. torde måhända fordra, att Hr Landtm, äfven framställde de skäl, som vore orsaken dertill, att han funne sig af nämnda § förhindrad att framställa denna proposition. Vid hvarje tillfälle, då en fråga före» komme, hvars grundlagsenlighet kunde vara tvetydig, och då det kunde åligga Hr Landtm, att framställa sin tanke derom, hade han försökt att från sig skilja ali tanke på följderna af frågan, huruvida de kunde vara nyttiga eller skadliga, ändamålsenliga eller onödiga, och att fästa sig dervid, huruvida frågan, enligt grundlagens ordalydelse, kunde för R. o. Ad. till bifall eller afslag framställas.