Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
5 I Transport Runt R:dr 819,434: 9. 339,781: 30. författningarnes tillämpning, än för uppsigten i orterna öfver sjelfva tillverkningen, m. m., må, under titel »Kontrollen å bränvinsförfattningarnes tillämpning, förslagsanslag», uppföras ett belopp af 4 '( 0,000: — att utgå direkte af inflytande bränvinstillverkningsme.del; samt 7:o att det under Sjette hufvudtiteln till »Extra Utgifter» uppförda reservationsanslag må från 9,000 R:dr höjas till 15,000 eller med 6,000: — 1,265,434: 9. I afseende å alla öfriga delar af Sjette hufvudtiteln föreslår Kongl. Majit att riksstaten må blifva oförändrad. De summor, hvilka Kongl. Majit nu äskat till utgående från Sjette hufvudtiteln, dels såsom fortfarande ordinarie anslag och dels såsom årliga anslag under nästa statsregleringsperiod, utgöra sålunda tillsammans Runt R:dr 1,605,215: 39. Då från detta belopp afdragas de under anslaget till »befrämjande i allmänhet af slöjderna» indelta räntor med 1,450: — återstår, såsom föreslagen tillökning R:mt R:dr 1,603,765: 39. hvartill kominer ofvannämndé förhöjning i värdet af de under anslaget till »landsstaterna i länen», upptagna indelta räntor eller 46,550: — Summa Ruht R:dr 1,6 5 0,3 1 5: 39. Hvilket belopp, sammanlagdt med Sjette hufvudtitelns nuvarande an - slagssumma 2,206,950: — bildar för samma hnfvudtitel en årlig slutsumma af Runt R:dr 3,857,265: 39. Den föreslagna betydliga tillökningen i anslagen å denna huf vudtitel uppkommer förnämligast dels genom de nuvarande förslagsanslagens höjande till ett mot de derå anvisade utgifter närmare svarande belopp eller med tillsammans 69,431.
Jag bade visserligen önskat alt nu vid frågans afgörande, med något hopp om framgång för sjelfva saken, kunna till R. o. Ad. framställa en upmaning att så behjerta förslaget, att vi, uti upoffring af en ståndsindelning, som sannolikt i alt fall ej kan länge beslå, och uti beredvillighet att antaga ett system för ömsesidigt förtroende i st. f. det nu rådande misstroendet, gåfvo våra medständer ett ädelt föredöme. Men jag hyser icke mera något hopp i detta afseende, sedan frågan genom ett annat RiksStånds beslut redan fallit; och jag skall således ej längre uppehålla Eder, Mine Hrr! — Ett förklarande är jag dock skyldig mig sjelf att tillägga. Det har på senare tiden blifvit en temligen allmän jargon, hvarpå man äfven här under diskussionen hört antydas, alt utarbetandet och framläggandet af ifrågavar. förslag aldrig skulle haft någon allvarlig mening, ulan att det endast varit ämnadt till ett konjunktursförslag, hvarmed man för ögonblicket ville lugna en storm, som hotade att blifva öfvermäktig. I anledn. häraf anser jag mig böra öppet förklara, att efter milt sätt att se, denna jargon innebär en så förnärmande tillvitelse, alt jag är pligtig mig sjelf och dem, som med mig dela ansvaret för förslaget, alt tillbakavisa tillvitelsen med ett bestämdt förnekande. Mitt deltagande i förslagets utarbetning, likasom mitt tillstyrkande af dess framläggande, har tvärtom varit grundadt på den innerliga öfvertygelse jag ännu hyser, att detta förslag är det enda, som på laglig och fredlig väg kunnat föra oss till det mål, dit nationen, om än i afbruten gång, dock med säkra steg och efter hvarje afbrott med ständigt ökad ifver sträfvar. o Åtskilliga ledamöter hördes härtill yttra bifall. Frih, Raab, Adam Christian: Visserligen har den otålighet, hvarmed R. o. Ad. uttryckt sin önskan att snart komma lill slut med denna redan långt uttänjda diskussion gifvit ett stöd åt de upmaningar vi af en föreg:de talare emottagil: att i möjligaste måtto förkorta våra föredrag. Visserligen har den vigtiga frågan, hvarom vi öfverlägga, genom det beslut ett annat
Nej, blifver förhållandet dermed såsom förut. Vid sedlarnes öppnande befunnos rösterna hafva således utfallit: Ridderskapet och Adeln: Ja 4 Nej 2. Preste-Ståndet: Ja 2 Nej 4. Borgare-Ståndet: Bonde-Ståndet: Meningen om Departements-Chefer i Konungens Canell bifölls. Angående den så kallade Landt-Eegeringen tvekade åtskillige Ledamöter både om uttryckets bemärkelse och sjelfva förändringens nytta. Herr Borgmästaren Ullberg yttrade: Om det ifrågavarande uttrycket i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition innefattar blott Lands-Secreterare och -Camererare, Räntmästare, Häradsskrifvare och Krono-Fogdar, så kan jag för min del intet aDse nödigt att sätta desse personer i större beroende än förr, då de efter närvarande inrättning ej kunna hindra verkställigheten af Landshöfdingens befallningar, men väl de 2:ne förstnämde till Bilaga F till Mern. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Det är vårdslöshet och oförstånd, som äfven skola förebyggas, och det är derföre som orden, efter bästa förstånd, stå i eden, sä att hvarken oförstånd eller upsal får ligga till grund för den åtgärd sorn åligger taxeringsmannen att vidtaga. Föroch eftersatserna åro med hvarandra så sammanhängande, att om man jemför dem såsom sig vederbör, så kommer man till det resultat, att lagstiftarne ålagt taxeringsmannen endast en sådan plikt sorn en menniska kan upfylla, nemi. alt handla efter bästa förstånd och samvete. Slutligen är ordet, upsåtligen, på det ställe Frih. Alströmer har velat hafva det infördt, icke allenast onödigt, utan förvrider meningen af edsformulärct till en icke obetydlig grad. Gr. af Ugglas, Ludv.: Det förändrade stadgande, som i 122 § föreslås, härleder sig deraf alt åtskilliga ledamöter af Utsk. fästade upmärksamheten ä omöjlighen ali samvetsgrant verkställa det förra stadgandet i 122 §. De uplysle, och deribland funnos äfven några prester som upgåfvo, att de sjelfve vägrat att ingå i Taxeringskomitée», derföre att de icke ansågo sig så, som förra Bevillmsförordn. bjöd, konna bestämdt påföra hvarje skallskyldig person den skatt som vore liklig, emedan de icke så noga kunda känna hvarje persons omständigheter. Det är nogsamt bekant att, isynnerhet i de smärre städerna, svårighet der upkommer att kunna få de personer, som utom HorgareShs ledamöter skola i Taxerings-komitéen ingå, och vid ombytet af sådana personer, då de kort tid varit i staden, kunna de icke sä noga känna alla förhållanderna derstädes, utan de förmå endast sä godt de kunna, elter efter deras hästa förstånd, svära på att upfylla Bevillms-förordms föreskrifter. Del har, såsom jag redan nämnt, varit exempel på, att just derföre att Bevilln. varit så absolut bindande, personer af deras samvete ansett sig förhindrade alt i komitéen ingå.
Han tänker sig denna gamla jsociété monastique », blott och bart sammansatt af de finare, de ädlare, af dem, hvilka icke kunde fördraga barbariet, dem, som i kampen med en brutal styrka ej kunde göra motstånd — kort sagdt: af de besegrade. Denna lilla élite af själsaristokrater — » ensam bibehållande kärleken till och smaken för andliga sysselsättningar och erbjudande en tillflykt åt ali intellektuel begåfning », — den synes äfven öppna sig för att mottaga Georges L. Hans tid och medeltiden synas honom så närsläktade, hans själ och munkarnes synas honom så likartade, att han icke har svårt att tro på denna sin drömbild. Festerna, balerna, jakten efter förströelse, ja, hela det oroliga och bullersamma sällskap, hvilket är ett Paris i miniatyr på slottet de Malouet, väcker hos George L. både ovilja och afsmak. Georges älskar ett mera intellektuelt lif, studier, psykologiska reflexioner och iakttagelser, tankens alla idrotter, själens alla njutningar. » Men » — skrifver han i ett bref till sin vän — » jag kan icke finna ett tillräckligt behag i tankens rena och något torra betraktelser: äfven min inbillning måste tala och sätta min hjärna i rörelse, ty jag är född romanesk, och romanesk skall jag do. » Denne romaneske och melankoliske filosof, hvilken hälst drömmer sig bort till ett gammalt kloster i medeltiden, är icke någon annan än Octave Feuillet444 OCTAVE FEUILLET, själf. Äfven han klagar öfver sin tids barbari. Äfven han är en medlem af detta andliga brödraskap, hvilket dragit sig undan från en brutal verklighet för att i fantasien upptimra sin värld. Tiden — det är män sådana som herr Montjoie. Tidens protestanter — dèt är diktarens munkar. » De enfaldige och svage släpa sig med möda fram på lifvets knaggliga väg, vid hvarje steg häjdade af någon betänklighet, någon känsla af vördnad, någon hjärtats eller samvetets upproriska rörelse. De starka gå under tiden förbi, krossa dem och hinna till målet!
Riksdag varit stadgadt och dels upphörande af Vågoch Stämpelpenningars erläggande m. m.: B. III. 274, 396, 456, A. 456; U. IV. 496; V. 21. A. 21. — N:o 14, i anledning af väckta motioner angående upphörande af nederlagsrätt för bränvin och sprit m. m.: B. III. 274, 396, 456, A. 456. •—- N:o 15, angående den så kallade Kurhus-afgiften: B. III. 274, 396, 456, A. 456, E. 462. — N:o 16. i anledning af väckt förslag om förändring i Kongl. Kungörelsen den 15 December 1854, angående kortstämplingens verkställande: B. IH. 274. 396, 457, A.' 457. — N:o 17. med hemställan att ett al Kongl. Majlis och Rikets Kammar-llätt afgifvet underdånigt utlåtande mätte få tryckas för att bland Riks-Ståndens ledamöter utdelas: B. 111.314,457, A. 457 — N:o 18, rörande Bevillnings-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 32, rörande vissa ännu icke afgjorda tullbeviliningsfrågor: B. Vin. 351; IX. 4, A. 4, B. 165, 366, A. 366, E. 301. — N:o 33, i anledning af Riks-Ståudens skiljaktiga beslut angående stämpel-pappers-afgiften: B. VIII. 351; IX. 4, A. 4, 5, B. 165, 366, A. 366; E. X. 160.
Sedan Banko-Fullmäktige vid riksdagens början meddelat Utskottet uppgift å de från Banken utgående, i 7:de artikeln af Banko-reglementet omförmälda, anslag, samt dervid tillika yttrat sig om och hvilka så beskaffade anslag, Fullmäktige ansett böra under tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst fortfara; har Utskottet granskat berörde artikel af Reglementet, omfattande §§ 220—224, samt får härmed afgifva förslag till de ändringar och tillägg i samma artikel, Utskottet funnit erforderliga. Uti 222 § af reglementet uppräknas de välgörenhels-bidrag, som från Banken årligen meddelas. Då, enligt nämnde §, dylika bidrag utgå till Frimurare-barnhusen i Stockholm och Götheborg, Gustavianska barnhuset i Norrköping samt barnhusen i Gefle 8 Banko-Utsliottets Memorial, N:o 59. och Carlshamn, men deremot icke till Allmänna Barnhuset i Stockholm, har, uti en inom Utskottet väckt motion, blifvit anförd t, ”att orsaken, hvarför undanlag i detta hänseende för sistberörde inrättning egt rum, sannolikt varit den, att denna inrättning ansetts så försedd med inkomster, att något sådant bidrag icke varit af nöden; att detta jemväl tillförene torde hafva varit förhållandet, men alt Allmänna Barnhuset nu mera råkat i en så bekymmersam financiel! ställning, att största skäl syntes vara för handen att, genom årliga bidrag från banken, hädanefter äfven söka underlätta denna inrättnings i så hög grad vigtiga verksamhet.
Jag kan ej härvid undgå beklaga, om en sådan opinion inom Stånden skulle göra sig gällande, helst de Landsorter, som icke för närvarande ega förmåga stifta egen tillräckligt stor Bank, gjorde bättre att, för ett visst bestämdt antal år, förena sig med andra, under tillgodonjutande af samma fördelar medelst Bankafdelningar, hvilka i sinom lid, under tillväxt, rörelse och vunnen erfarenhet, kunna framstå såsom Banker med egen creditrörelse; och att emedlertid, intill dess Nationen hunnit vänja sig vid det nya Banksystemet, icke alltförmånga och veka Banker uppstå. 4:o Att då Utskotten i principen gillat mitt förslag att anvisa för Actieoch Solidariska Bankerne en samfälld verkningskrets eller horizont fastän i olika planer, så hade de bort bibehålla den proportion af minimi sedelvaleurer jag föreslagit, nemligen 10 R:dr courant för de förre och en R:dr courant för de senare. De motiv, som ligga till grund för bestämmande, i en Lag, af blotta sifferförhållanden, måste synas de fleste godtycklige; men för dem, som uppfatta systemet af en centraleller Hufvudmynt-Bank, sådan som Rikets Ständers Bank slutligen bör blifva; Handels-Banker i Sjö-och Stapelstäderne, ställde på Adier deremellan och, underst, solidariska Banker i Provincernes Uppstäder; för dem få siffrorne af 10 och 1 R:dr, såsom minimum, betydelse och vigt; för dem blir det också klart, hvarföre Actie-Banker, dragande vinster, hvartill de solidariska icke ega tillfälle, icke böra få hålla Bankafdelningar, hvilka dessutom, med 10 R:drs sedlar, skulle vara föga gagnelige för Cassa-credilivs-tagare och den mindre rörelsen, för hvilkas räkning desse Bankafdelningar egentligen böra inrättas. 5:o Att i4 § bör utgå, som, ehuru ganska tillämplig Bolagsmän emellan alt inflyta i deras Bolagsreglor, aldrig borde finnas i Lag.
Då delta förslag förra gången här förevar, anfördes till dess försvar, att det just kommit från Hedervärda BondeStåndet, som tillräckligt insåg sitt eget bästa, för att veta, hvad det borde göra, utan att någon behöfde i andra Stånd åtaga sig ett oombed t målsmansskap för Sveriges allmoge. BondeStåndet har nu visat sig verkligen äga d nna insigt; ty det har afslagit Utskottets Utlåtande. Enär den störste jordägaren bland Stånden redan så gjort; så förmodar och tillstyrker jag, att Ridderskapet och Adeln, som näst allmogen äger den betydligaste andelen af Sveriges jord, mätte göra likaledes. Herr Crusenstolpe: Innehållet af Herr von IiartmansdorfTs yttrande är så fullkorn - 122 Den ii November f. m. ligt lika med hvad han anförde förra gängen ämnet förevar, att enda och bästa sättet till vederläggning deraf vore, att hos Herr RiddarhusSecreteraren anhålla om uppläsning af hvad då på andra sidan anfördes. Som jag likväl icke vill trötta Ridderskapet och Adeln med alt, likasom Herr von Hartmansdorff, idisla om detsamma, ber jag endast alt få upptaga det skäl, hvilket närmast rörer Ridderskapet och Adeln såsom Stånd. Herr von Hartmansdorff tror, att en förändring i arfsiälten skulle vara stridande mot Ståndets intresse. Jag tror tvärtom, då vi ständigt se, huru få af Ridderskapels och Adelns Ledamöter få sina döttrar bortgifta. Man gör nu sina förbindelser icke blott inom de andra Stånden, hvilket jag ingalunda klandrar, utan ifrån sjelfva dräggen af Folket; och det synes vara skäl, att Ridderskapet och Adeln så doterade sina döttrar, att de Adeliga Ätterna icke blifva för mycket uppspädda med värdshuspigor. Herr Rosenqvist: Jag vill blott, i anledning af Herr von Hartmansdorffs yttrande utur skriften, att mannen är qvinnans hufvud, nämna, att det på samma ställe står, det qvinnan är mannens ära, och då tycker jag dessa bägge uttryck kunna qvittas emot hvarandra. Herr Cederschjöld:
Alingods: tryckta eller prås sadel andra slag, hvilka, enligt i835 års Taxa, varit till införsel förbjudne, komma, sedan Presteoch Borgare-Stånden förbuds-beslämmelsen bibehållit, oagladt Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet desamma till införsel medgifvit, att med införsels-förbud beläggas, och 33o:de voteringen alt således utgå; I följd hvaraf Ridderskapets och Adelns beslut, alt de, vid införsel från Ostindien, skulle åsältas 25 sk. 8 rst. lull per skalp. Bevillnings-UtsTcottets Utlåtande , N'.o 48. 35 förfaller, och den allmänna bestämmelsen af 10 procent utaf värdet kommer vid slik införsel att för denna artikel tillämpas. Prop. N:o 332. Sorn trenne Stånd stadgat förbud mot införsel af Väfnader: Ylle-. Alngods-. Boj, bör, utan afseende å Ridderskapets och Adelns beslut, alt Boj skall till Riket få införas, sagde artikel med införsels-förbud beläggas; och förfaller alltså 33a:dra voterings-propositionen. Prop. N.ris 334 Enär Bonde-Ståndet frånträdt dess serskilda beslut och 335. viii Väfnader: Ylle: Alngods: Fris., Frisad, Böffel och Kalmuck, hvarigenom, enligt hvad förut blifvit anmärkt, 334:de och a:dra alternativet i 335:te propositionen förfallit, men Borgare-Ståndet vidblifvit sin skiljagtighet, i afseende å denna artikel, kommer sistnämnde voterings-proposition alt få följande förändrade lydelse: 28:o. Den, som godkänner Utskottets af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, äfvensom af Bonde-Ståndet biträdda förslag, alt Väfnader-. Ylle: Alngods:
Nu inträdde Johan Fleming och bugade sig djupt. Hertigen gick häftigt emot honom. I hans öga strålade segerglädje, då han sade: "Ha, detta är således Klas Flemings son!" Det var som om han nu först skulle hafva känt sig rätt säker om den krona, han eftersträfvat, och dock rörde sig i hans inre en dunkel önskan att skona den älsklige ynglingens blod. När Johan så stod inför fursten, på en gång ödmjuk och stolt, och det behagliga, ungdomliga anletet höjde sig bönfallande emot honom, då vek för ett ögonblick sjelfviskhetens blodlystna demon från Carl och han sade: "Det synes mig dock hårdt, att förgöra detta unga lif. Välan, vill du, som en ärlig och adelig yngling, lofva och förpligta dig för framtiden, att troget tjena mig och riket, så vill jag, för din ungdoms skull, låta nåd gå för rätt och skänka dig lif och frihet." "Mot mig har min herre, konung Sigismundus, alltid varit en nådig herre; det vore af mig otacksamt att öfverge hans tjenst, och jag äger dertill ingen skälig orsak, och dock", tillade Johan, böjande knä, "beder jag, att Eders Furstliga nåde måtte bevilja mig nåd, emedan jag till Finland kommit endast för att skaffa mig medel att försöka min lycka i fremmande land." "Du, Johan Fleming, beder om nåd och böjer blott ett knä! Hvarföre vördar du mig icke med tvänne knän?" Öppet och rent strålade Johans blick, då han svarade: "Endast åt Gud och min konung sparar jag denna vördnad." Nu trädde Carl ett steg tillbaka: "Ha, så är det. Af ormaägg komma ormaungar. En sådan var din fader och sådan blir du sjelf, om du får lefva; men du skall icke växa mig öfver hufvudet, som han. Hade icke den öfvermodige och bålstore tyrannen, som aktade hvarken Gud, konung eller land, satt sig opp emot mig och farit fram som ett vilddjur, och dräpit och slagit ihjäl fattige bönder och godt folk, som ville försvara rikets lag och regering, så skulle längesedan fred och rolighet herskat.
St. böra göra något för att bispringa denna angelägna och för Rikets handel vigtiga stad, och jag tror alt det sker bäst och lättast derigenom att man återlemnar dessa 79,000 rtdr, som gått från sitt ändamål, för all göra dragvagar långs elfven, af hvilka alla de städer, som ligga ofvanför elfven, draga en stor fördel för båtfärden till Götheborg. Alltså tror jag, att det vore skäl och billigt att återgälda dessa 79,000 r:dr, under det villköl-, att de afsättas i Iliksgcont. för att af Götheborgs stad få lyftas, när planen blifvit fastställd och arbetet företaget och gilladt för hamnens byggande i Götheborgs stad, och det är från denna propos., hvarom jag förut anhållit, som jag icke anser mig böra afstå. Hr von Hartmansdorff: Jag lan icke annat än beklaga den vändning, som öfverläggningen om de särskildta anslagen synes hafva tagit. Man börjar med att först reta missundsamheten emot ett bolag och säger att ingenting bör gifvas, emedan det är bolaget, som skall hafva gagn af företaget. Detta sker, då fråga är om den öfre delen af ett stort vattendrag. JNär man nu kommer längre ned efter detsamma, så åberopar man det förra afslnget, för att icke heller meddela några andra anslag. Sålunda fortgår man från den ena egenheten till den andra, och den enas förtrytelse öfver alt hafva blifvit utan, begagnar man för att beröfva andra hvad de borde erhålla. Om man möjligen haft rätt uti att neka anslag åt deni, som bo långt ifrån en elfs utlopp i hafvet, så bör det icke vara skäl alt vägra anslag åt den del af elfven, som ligger nära utloppet, eller för bildande eller förvarande af den hamn, som der finnes, ty dit komma utländningarne från hafvet och infödingarne med alla de inhemska varor, som skola till utlandningen afsättas. Efter all sund statshushållning skulle det väl vara denna punkt, som hufvudsakligen borde vara föremål för R.
Det synes mig besynnerligt, att de aldra enklaste formfrågor skola efter så många riksdagars förlopp, och då denna riksdag redan varat så länge, kuuna återkomma till debatterande, nästan hvarje gång en propos. skall framställas. Det måste vara temmeligen tydligt, att denna sak kan afgöras på Iva sätt, antingen så, att hvarje framställd anmärka, först särskildt pröfvas, — så snart en sådan blifvit godkänd som Ståndets tanke, så följer deraf, att betänk, återremitteras; skulle anmärktUna underkännas, så måste Utsk:s förslag blifva hvilande; — eller också, hvilket å andra sidan intet synes hindra, alt propos. först göres å godkännande af Utsk:s förslag till behandling vid nästkommande riksdag. Jag har visst hört en ledamot vidlyftigt demonsliera, att i händelse denna sednare propos. blefve afslagen, så skulle Utsk:s betänk, antingen icke blifva hvilande, i8o Den iy Augusti f. m, eller också R. o. Ad. nödsakas alt förena sig om en annan anmälkn.; meri det malle vara lätt alt finna, att innan votering företages, så skall man vara ense 0111 contra-propos. Den kan ej lyda så, all lietänk, icke skall blifva livilande, utan contra-propos. måste blifva Aterremiss på grund af gjorda anmarkntr. Begge vägarna leda till målet. Ur Lefren: Del Jagnar mig att den siste värde talaren, linder det lian mot mig amnäikt all jag demnnslrerat sjd» fylligt, erkänt att jag demonstrerat så alt äfven min sals vore grundlagsenlig. Hr Cederschjöld:
Uppläst i Rödöns kyrka den söndagen den 1sta junii 1851 af O. A. Staaff S. M. adj. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 133–134, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma i Rödön den 1:ste juni 1851. S.D. Sammanträdde socknemännen för att enligt förut skedd pålysning, granska kyrkooch fattig casse räkningarna äfvensom välja en ny fattigföreståndare. Wid kyrko och fattig cassa räkningarnes granskande, hvilka sedan ock förut voro enl. sockenstämmobeslut granskade af länsman Larsson och b. Pehr Ersson i Nygården, voro ingenting annat att anmärka, än att födorådsmannen Nils Johanson i Wejmon skulle till fattig cassan återbära 2 r.d. b:co hvilka han uppburit för en väst, som rothjonet Nils Wester skulle hafva köpt af honom, ty borde det icke tillåtas att någon socknens rotehjon bedrefve någon handel, utan eger fattigföreståndaren allena att köpa hvad rothjonen nödvändigt behöfver. Innan man skred till val af fattigföreståndare i stället för bonden Lars Johansson i Häste, hvilken afsagt sig detta förtroende, så beslöts, 1:o, att den blifvande fattigföreståndaren skulle ansvara för fattig casse medlen, mot 5 procents ränta årligen, och skulle han för det andra, 2:o, i och för sitt besvär hafva 3 r.d. 16 sk. b:co årligen af fattigcassan. Efter dessa bestämmleser blef bonden Olof Jonsson från Undrom vald till fattigföreståndare. År och dag som ofvan. O. A. Staaff S. M. adj. Uppläst och justeradt å allmän sockenstämma den 8:de junii 1851 intygas af. O. A. Staaff S. M. adj. Å socknemännens vägnar Olof Larsson i Häste, Lars Larsson i Häste, Jonas Jonsson i By. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 134–135, ÖLA.
Prot. i45. 6 Sami., / A/d. 33 Haft. 3 i8 Banco-Utskollets Memorial, N.o 64- Uti punkt 33:o upptages Rikets Ständers beslut, i följd af skedd omröstning i Förstärkt Banko-Utskott öfver framställningarne i 5 och 6 §§ af Utlåtandet N:o 44; och Utskottet, som ansett den från innevarande års början inflytande Bankovinst, i händelse dess reserverande i Banken icke finnes nödigt, bör, i mon som den inflyter, användas till uppköp af sådane räntebärande papper, som i punkt 30:o omförmälas, har, i öfverensstämmelse dermed, vid Rikets Ständers ifrågavarande beslut föreslagit det tillägg, punkt 33:o jemväl innefattar. Slutligen får Utskottet hemställa, att följande §§ uti 1841 års BankoReglemente måtte, såsom nu mera öfverflödige, utur det upprättande Banko-Reglementet utgå, nemligen §§ 185, 187, mom. 2, 188, mom. 3 och 4, 214, 215, 216, 217, 218, 219 och 220; äfvensom och dä alla de i 176 § omförmälde Odlingslån nu mera äro inom linien förde, nämnde § jemväl torde ifrån blifvande Banko-Reglemente få uteslutas. Stockholm den 13 Maj 1845. S T O C K H 0 L M ,ECK5TEINSKA BOKTRYCKERIET, 1845. Banco-Utskoltels Memorial, N.o 65. 1 N:o 65. Alili, till Exp.-Utsk. d. 14 Maj, lil. 3 e. m. Utlåtande, angående tillökning i Löncinkomsterne för Registratorn aud Banco-Discont-Verket Adolph von Ehrenclou.