Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta utlät, blef gilladt af BorgareSt., lagdt lill handlingarne af Presteoch BondeStm, samt afslagel af Adeln; emedan sådana åtgärder redan blifvit vidtagne af de andre Stånden, som uleslöto all möjlighet att fä den ändring i beslutet, del beredande åtgärder mätte vidtagas lill sådan reglering vid nästa riksdag, att begrafningshjelpen kunde försvinna. Oaktadt ingen underd. skrifvelse härom sålunda kunde vid sistI. riksdag afgå lili K. M., har likväl K. M. infordrat eli omständligt utlåt, i ämnet af K. Statscoutoret, hvilket uppdrag det också fullgjort i uuderd. skrifvelse lill K. M. den 28 Dec. 1842. Denna skrifvelse slutas med den förklaring, ”att Slalscont. linner ingen betänklighet ali tillstyrka, det pensionscassorna, såsom ersättning för de anvisade vacanceoch nåd ärsbesparingar, måga erhålla bestämda årliga anslag, som till dem qvartaliter utbetalas”; och något egentligt synes icke vara att erinra vid de ersättningsbelopp, hvarå vederbörande rass teförvaltningar gjort anspråk, nemi.: Till Civilstatens pensionscassa b:co r:dr 10,000. Armeens pensionscassa 32,000. och Amiralitetets krigsmanscassa i rund summa 3,440. eller tillsammans 45,440. Denna motion får jag frän förra riksdagen upplaga med anhållan om dess remiss till StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. Justerades pleni-prot. för den 25 dennes. Anmäldes oeh emoltogs på vanligt säll Statsrådet m. in. O. J. Fåhraeus, hvilken ä K. M. höga vägnar aflemnade en nåd. skrifvelse och 2 nåd. propos:r till R. St. Upplästes K. M:s nyss ankomna nåd. skrifvelse lill R.
Doctor Decanus presidens ger tillkänna, att han sammankallat de skriftlärde, på det de skola afgöra, huruvida Messias redan är kommen eller om han ännu kan väntas. Sjelf är han benägen att antaga det förra och han påminner om Jakobs och Daniels profetior om honom. Primus Rabbi deremot finner saken mycket tvistig och anför Haggais ord (2: 7), att vid Messiæ ankomst skall Gud röra himmel och jord, hafvet och det torra; då detta ej ännu skett, kan han ej vara kommen. Decanus erkänner sanningen deraf och manar till ytterligare forskning. Nu frågar Jesus, om det tillåtes honom att, fastän ett barn, få tala med i denna sak, och han upplyser, att för tolf år sedan rördes både himmel och jord; himmelen rördes, då englarna kommo neder ”med en fart” och ropade öfverljudt: ”Frälsaren är eder födder i dag,” och då stjernan visade sig för de visa männen och ledde dem till Bethlehem. Decanus frågar, när då vatten och jord rördes, och Jesus svarar, att jorden rördes, då kejsarens bud om verldens beskattning vid samma tid utgick, och enhvar färdades till den stad, ”tit han kleckter och båren war.” Primus Rabbi blir förvånad öfver detta svar och vill veta, hvar Jesus gått i skola, och denne svarar, att han hvarken gått i skola eller ens känner en bokstaf, utan att han allena aktat till hvad hans föräldrar honom sagt. Nu reser sig secundus Rabbi och anförer Malachie ord (3: 1), att Messias skulle med hast komma till templet; detta har icke skett, sålunda är han ”neijliga” kommen. Decanus menar detta vara ett vigtigt inkast och vill höra Jesu tanke derom. Jesus säger, att sex veckor efter det englarna förkunnat frälsarens födelse, kom en ung qvinna med ett barn till templet, och han förtäljer, huru Simeon och Hanna vittnade om detta barnet.
Memorialj med förslag till ny Instruction för Rikets Std iders Revisorer öfver Rik-g ilds-Ve/ket. j (Rgs. Afd.) Sedan Rikets Ständer år 183o fastställt en serskild Instruction för Revisoreme öfver Banco-Verket, hvilken Instruction, me i iagttagande af åtskilliga deruti beslutade förändringar, vid sisla Riksdag förnyades, så har den af Rikets år 1823 församlade Ständer fastställda och genom Kongl/Kungörelsen den 20 Januari 1824, lill allmän kännedom ulfärdade^lnstruction för Rikets Ständers Revisorer öfver Bancooch Riksgälds-Verken upphört all vidare tjena till efterrättelse vid revisionerne af förstnämnde Verks förvaltning och räkenskaper. Men deremot har densamma vid Riksgälds-Verkets granskning måst, i saknad af andre härför gällande föreskrifter, fortfarande tillämpas, oagladt den innehåller väsendtligen skiljagtiga stadganden i åtskilliga hänseenden, derutinnan föreskrifterne för revisionerne af dessa hegge Verk tillförne varit gemensamma, I betragtande häraf och enär den likhet uti ifrågavarande föreskrifter, som under förflutna lider ansetts vara lämplig och ändamålsenlig, äfven för framtiden syntes böra till vägabringas, hafva Fullmäglige i Riksgälds-Contoret fästat Siats-Utskottets uppmärksamhet å berörde förhållande; hvarvid Fullmägtige tillika serskildt erinrat om skiljaktigheten af de uti åberopade Instructioner förekommande stadganden, i afseende på egenskapen af de yttranden och beslut, som uti förvaltningsfrågor af Revisorerue meddelas.
Och äfven utan en sådan förutsättning, kan det falla sig svårt för en ansvarig Rådgifvarepersonal, alt vidtaga en större eller mindre inskränkning i ett af R. St. utan sådan modifikation gifvet förbehåll. Den goda mening Gr. Lagerbjelke i denna punkt hyser, kan således lätteligen stranda på de hinder, han icke torde magta aflägsna. Når R. o. Ad. en gång fattat ett för företaget gynnsamt beslut uti hufvudsaken, bör Ståndet noga akta sig för att uti detaljerna fastställa något vilkor, som skulle kunna motverka beslutets verkställighet; och om än R. o. Ad. af inträffad öfverilning råkat bestämma ett sådant vilkor, lärer R. o. Ad. väl icke of förkärlek för denna sin en gång uttalade tanke låta sig förledas att vidhålla densamma, när bättre skäl för öfvergifvandel deraf bjudes. Hvad Frih. Stiernstedt yttradt i afseende å Utskts framställningssätt utaf denna punkt, hade jag ämnat lill vederläggning nptaga; men i detta hänseende har Gr. Gyldenstolpe gått mig i förväg, hvarföre jag nu endast behöfver i denna del af frågan helt och hållet mig med honom förena. Ingen, och alldraminst jag, kan förneka, att ju godkännandet af delta betänk, innefattar ett ganska betydande förtroendevotum till Regeringen, säkerligen är delta också det bästa sältet alt med full enhet och plan i föreskrifterne fä företaget i gång; men, när så synes vara, kan det i sådant fall vara rätt och konseqvent, att uti vissa punkter af detta betänk, inlägga bestämmelser, som skulle i hög grad binda händerna på Regeringen vid handlägguingen af detta ärende? Jag går längre; jag fruktar att Regeringen kunde möjligen vilseledas genom en sådan stränghet i några delar, att anse de delar, hvaruti ingen särskild åtgärd är föreskrifven, för varande utan behof af stadganden å det allmännas sida. På sådant sätt inträder en skefhet i ärendets behandling, som blefve svår alt jemna.
Derest tjensteman, hvilken förut blifvit för tjensteförsummelse eller annat förhållande suspenderad, ånyo gör sig skyldig till dylik förseelse, ankommer på Fullmäktige att, efter förseelsens beskaffenhet, antingen ytterligare suspendera honom, eller helt och hållet skilja honom från dess vid detta verk innehafvande tjenst och lön, Likaledes beror på Fullmäktiges särskilda pröfning, huruvida Kommissarie, Sials-Utskolicts Memorial, JM 378. 21 som, lill följd af oordentlighet i sina enskilda affärer, blifvit bysatt, eller varit nödsakad lill borgenärer afträda sin egendom, må vidare bibehålla och utöfva sin kommissarie-beställning. § 261. Tjensteman, som är förvunnen att hafva begått ärerörigt brott eller annani förseelse, i eller utom Ijensten, af den svåra beskaffenhet, att verkets trygghet eller anseende fordrar hans endtledigande, har derigenom gjort sig förlustig sin innehafvande tjenst. § 262. Om någon af vaktbeljeningen i sin tjenst varit försumlig eller under tjenstgöring befunnits af starka drycker öfverlastad, eller ock eljest på ett tadelvärdt sätt sig förhållit, må han, efter sig företeende omständigheter, antingen inför Kommissariatet erhålla föreställning, eller genast hos Fullmäktige anmälas till suspension eller eudtledigande. § 263. Innan tjensteman eller vaktbetjent varder suspenderad eller skiljd från ijensten, bör hans skriftliga förklaring öfver hvad emot honom förekommit infordras.
Och han sade: Min herre Konung, min tjenare gjorde orätt emot mig; ty din tjenare tänkte: Jag vill sadla en åsna, och stiga deruppå, och rida till min herra Konungen; förty din tjenare är ofärdig. Dertill hafver han ock beklagat din tjenare för min herra Konungenom; men min herre Konungen är såsom en Guds Ängel, och må göra hvad honom täckes. Ty allt mins faders hus hafver icke varit utan till döden skyldigt för minom herra Konungenom; så hafver du dock satt din tjenare ibland dem, som äta öfver ditt bord; hvad rätt hafver jag mer, eller hvad kan jag mer ropa till Konungen? Konungen sade till honom: Hvad talar du mer härom? Jag hafver sagt det, du och Ziba skifter åkren med hvarannan. MephiBoseth sade till Konungen: Han må tagan allsamman, efter min herre Konungen med frid hemkommen är. Och Barsillai, den Gileaditen, kom neder ifrå Roglim, och for öfver Jordan för Konungen, på det han skulle ledsaga honom öfver Jordan. Och Barsillai var fast gammal, väl åttatio år; han hade försörjt Konungen, medan han var i Mahanaim; ty han var en ganska väldig man. Och Konungen sade till Barsillai: Du skall draga fram med mig; jag vill försörja dig med mig i Jerusalem. Men Barsillai sade till Konungen: Hvad är det jag ännu hafver till att lefva, att jag ännu skulle draga upp med Konungenom till Jerusalem? Jag är i dag åttatio år gammal; huru skulle jag känna hvad godt eller ondt är? Eller smaka hvad jag äter eller dricker? Eller höra hvad de sångare eller sångerskor sjunga? Hvi skulle din tjenare ytterligare besvära min herra Konungen? Din tjenare skall något litet fara med Konungenom öfver Jordan; hvi skulle Konungen göra mig en sådana vedergällning? Låt din tjenare vända om igen, att jag må dö i minom stad, och varda begrafven i mins faders och mine moders grift. Si, der är din tjenare Chimham, den låt draga öfver med min herra Konungen; och gör honom hvad dig täckes.
vistas Iios en familj 118 landet, mot att fil uiidc~.~isa i pianospelning. Niirmam unclerr8ttelscr m cddclns beniigot hos hr 1Xicharcl Anclcrsson, Brunnsgntnii 28, 2 ti., Stocldiolm. Wimans S~isar for ved o&amp; to&amp;. s '. ' &gt;,. l ' Vedslöseri .omöjligt. Ugnar116 icke Belagdo me8 nAgon, lers, steka ocll grkclda iitornoïclentligt jemiit, val. och fort. Inga, brBuiiplHtsr~, ztb,förnya; De yp.pe@i intyg frku hels l a d e t. I&lt;iiliun ses i verksnnihet o q l ~ profvas d Ingenior E.. l. ANS Utstiilliiing. och Fihsiiljnin,&amp;,. ; ' s K ~ &amp; G 25; 0b0, I~; OOO, ~OOO,~.,QOO; .~H Aero, X I ôtöye belopp. kz-tniia. ' viim. h s geooni köp ' sf Teater-Premie-Obligationer. pK .Vexolkoi~toreii: r36 Sk-eppsbi: oii ocli ' l2 B ~ n i e i i fi Noidrbro, Stockholin. S %lias kqptant till f i r d~lgan giillnnd? pr$. Obligationer siiljiu Lfvon p&amp; su9nci.dtliga afbetahingav p&amp; fölinnae vilkor: Ev. Obligatiou erhfilics mot 13 inbetalningar nf 2:. 60 i malaadon, %bd 0bl.igat; oner mot IS inbctr~liiingai. ef 5 Itronor i inhaden, Pkm Obligationer mot l6 inbetdningar nf 10 kronor i i n h ~ d c n o. s. v. Obligation, som.
Maj:ts högstberörde Nådiga Bref framställde grunder, har Utskottet funnit sig sakna anledning att för närvarande tillstyrka förändring eller indragning af den för salpeter-ärendenas förvaltning tillsatte serskilda Öfverstyrelse. Härigenom anser Utskottet sig jemväl hafva besvarat en af Riksdagsfullmägtigen Henrik åndersson från Örebro Län inom Bonde-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion, innefattande hemställan om SalpeterComitéens upplösning och dess befattnings öfverlemnande till Kongl. KrigsUollegii Artilleri-Afdelning. § 76. Af Revisions-berättelserne , jemte Kongl.
Endast trängande nöd eller lifsfara, som icke annorledes, än medelst egna försvaret och sjelfvillig» åtgärder kunna afvärja», så ock andra, med de sagda jemförliga förhållanden, deraf större våda för allmän och enskild säkerhet äfventvras, kunna rättfärdiga lagstiftningens behörighet att från straff befria verkställaren af sådana gerningar, som i annat fall hänföras till mera eller mindre svåra brott. Lika mycket nu gällande lag haft vårdnad derom, att menniskolif, äfven missgerningsmannens, icke må i oträngt mål spillas, likamycket instämmer det med rättsbegrepp och folkets föreställning, att detta icke lår saklöst ske. Utan att förbise eller för ringa upskatta svårigheten för en enskild fångvaktare eller fåtalig bevakning att hindra och omintetgöra rymningar, finner jag det likväl ganska betänkligt att i fångbevakningens skön lägga hvarje, äfven en för ringa brott eller endast såsom försvarslös eller för ransaknings skull häktad, möjligen oskyldig persons lif eller död genom ett lagbud, så affattadt, att det berättigade fångbevakaren att exempelvis skjuta en redan på flykten kommen fånge. Blotta rymningen, hvartill det hos menniskan inneboende begäret att återvinna friheten instinktlikt och oemotståndligt drifver, innefattar icke, i och för sig sjelf betraktad, rättsenlig anledning att derhän utsträcka nöd värnsrätten. Behörigheten dertill kan icke gerna anses hafva inträdt i annat fall, än att fången söker betria sig genom våld eller hot emot dem, som honom gripit eller i vård hafva, samt rymningen icke kan afvärjas genom andra än våldsamma medel. En af lagen medgifven ovilkorlig tillåtelse att till förhindrande af rymning, som är under verkställighet, tillgripa det yttersta medlet af fångens säkra eller sannolika dödande, skulle tvifvelsutan lägga hyende under fångbevakningens försumlighet och likgiltighet att vidtaga nödiga åtgärder till förekommande af försök till rymning - De n 24 Ma rs «. m. ning, samt kunde mången gång bereda den enskilda hämndlystnaden utväg att, under nödvärnets skydd, söka sitt offers undergång.
Naturligtvis kan äfven en tidningsredaktion — den må nu arbeta med aldrig så varmt och uppriktigt intresse för sin publiks tillfredsställande — begå ett missgrepp, och vi erkänna öppet, att lika litet vi själfva, som säkerligen vid den tidpunkten någon annan, kunde göra oss den aflägsnaste föreställning om, till hvilka snart sagdt orimliga dimensioner denna täflan skulle svälla ut, och hur ordmakeriet — underblåst af geschäftsmän och all slags spekulation, mot hvilken vi med bästa vilja intet kunde uträtta — skulle uppnå resultat, som ingen drömt sig. Bland de nära C,000 insända ord-listorna, af hvilka ett flertal bildar digra volymer, och hvilka samvetsgrant af oss och de tillsatta prisdomarna genomgåtts, fanns emellertid en, den sedan prisbelönta, som ensam med många tusen godkännbara ord framstod framför alla de öfriga, sedan, väl att märka, den åsikten segrat inom bedömningsnämnden, att de mycket dryftade rad-orden äfven måste gillas. Härvidlag behöfde då icke längre någon som helst tvekan råda, och priset utdelades ock med iakttagande af alla gängse regler enligt denna uppfattning. Sedan emellertid pristagarinnan afstått från tanken på en Chicagoresa, återstod och återstår ännu att fördela de 4 0 0 kronor, som hon i detta fall fick afträda. Dessa 4 0 0 kronor stå ännu i denna dag, enligt notarii publici intyg, hos honom deponerade. D e för hvarje utomstående snart sagdt ofattliga svårigheter, som uppresa sig för att mellan de nu öfriga listorna fälla en absolut rättvis dom, ha vi och hrr prisdomare i det längsta arbetat på att kunna öfvervinna. A f dessa bortåt 6, 0 0 0 listor är nämligen ett flertal af i hög grad jämngod beskaffenhet, och granskningen och gallringen i enhvar af dem Se här. » de 400 kronorna anslås till som I själfva något ändamål af välgörande art, behagaden bestämma? Härigenom ovillkorligen minst någon enskilds rätt, och gören I ock en liten uppoffring h ä r och h v a r p å edra förhoppningar, så gören 1 d ä r m e d samtidigt en god gärning. Stockholm i a u g. Redaktionen af Idun. Ett stockholmsoriginal. Hon är sitt släktes ära och mänsklighetens stolthet.
Mina vänner kommo för att hämta mig, men han hviskade: " C * a inte ifrån mig ", och jag lofvade honom att stanna. Det dröjde icke länge - innan solen gick ned hade han hunnit den aildra stranden. Nar jag återkom till min vans hem, kunde jag hvarken tala, äta, sofva eller sitta stilla. Hela natten gick jag i mitt rum. J a g kampade med mig själf, jag ville draga mig tillbaka, jag dugde icke till det, jag stod icke ut a t t se krigets fasor. - Detta var ju blott en sal pi % åttio man, det var bara början, i morgon skulle jag se tv&amp; tusen. Nej, jag kunde icke. Aldrig förr hade jag förstatt hvad krig betydde. " Men efter den dagen for hon under flere veckor från sjukhus till sjukhus, vårdade, utdelade hjälpmedel, mat, dryck, n Dagny. 6 " - ' klader, skref bref, tog emot döendes sista helsningar, var en g h g nästan midt i elden, organiserade sjukv&amp;rclsa~istalter, gick omkring bland dem som ledo af smittosamma febrar, allt utan att svigta. D&amp; hon kom hem från denna resa blef Mary Livermore kallad till ett Irvinnomöte i Dubuque i Iowa. Man önskade att hon skulle beratta hvad hon sett i kriget för att afven inom denna stat åvagabringa mer kraftig hjalp. Nötet skulle äga rum i en sal, rymmande trehundra personer. Hon for fran Chicago aftonen före den bestämda dagen. Men när hon kom med tag till Mississippi, der m a n. skulle farjas öfver, befanns floden full af drifis. Under ett dygn hade ingen kommit öfver, och en hop människor vantade på öppet vatten. Författarinnan såg en båt vid stranden, lyckades muta och öfvertala ett par karlar att ro henne öfver emellan isstyckena, och under allas olycksprofetior begaf hon sig af. Och hon kom lyckligt frani en mil ofvanför hamnen och en kort stund före mrnöts början. Da ifriga damerna hade dekorerat alla hus med stora plakat: hvarpå i handshöga bokstäfver lästes, " Mary Livermore. En röst från slagfältetn.
Men äfven om barnen undgå de ' fin skuta han har så solid och god, allt mer och mer tilltagande föraktet för äksvåraste följderna af de äldres tanklösa ord, Ren tjogtals duster hon pröfvat har, tenskapet och de däraf följande lättvindiga så anställa dessa dock på flere andra sätt skilsmässorna mellan äkta makar; man beskador, som förvrida riktningen af mången " Och därför med lugnt och glädtigt mod skärmar sig ännu mera lättvindigt öfver brutna ynglings och mången flickas lefnadslopp. f^å nytt mot storm och böljor han drar. trolofningar, och icke minst klagar man öfver En viss förhärdelse inom känslolifvets omden tilltagande barnkurtisen. råde blir i hvarje fall den naturliga följden hon tillhörde detta slag af pä en gång tillbakadragna och innerliga naturer, som, ehuru mäktiga af en hängifvenhet utan gräns, med en liksom medfödd skygghet både öfver sina djupaste känslor och öfver sina ädlaste handlingar ka~sta en slöja, hvilken världens blickar sällan lyckas genomtränga. Hon var visserligen road af sällskapslifvet och deltog gärna i hofvets glada förströelser, men det var dock först i den trängre kretsen, som hennes personlighet fullt gjorde sig gällande. Hon var då vanligen öppen och glädtig, uttalade lifligt sin mening om dagens händelser och roade ofta särskildt sin gemål med sina muntra, stundom humoristiska infall och berättelser. Mer än en af de personer, som tillhörde den närmaste hofkretsen, vet berätta om huru sprittande liflig, huru ofta nästan barnsligt glad den för den utanförstående världen så tillbakadragna, nästan stela drottning Lovisa kunde vara. För öfrigt var hon i besittning af personligt mod och en viss oförskräckt käckhet, som kom henne att med förkärlek egna sig åt en eller annan sport; när t. ex. prinsessan Lovisa om somrarne fick undervisning i att simma, deltog drottningen häri och upphann snart en ganska stor skicklighet i simkonsten. Hon red äfven utmärkt väl och var ofta sin gemål följaktig till häst.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag anhålla om bifall till hvad K. M:t i den nåd. proposin föreslagit. Uppå härefter gjord propos. upskjöts den vidare pröfningeu af Utskits förevarande förslag till eftermiddagens plenum och åtskiljdes R. o. Ad. kl. nära 3 e. m. In fidem, O. Krakel. Onsdagen den 15 Februari 1860. Plenum kl. 6 e. m. Justerades I prot.utdrag för förmiddagens plenum samt protok, för d, 28 December sistl. år. Den lii Februari e. m. 491 Fortsattes pröfningen al StatsUtsk:ts Betänk. Frill. Sprengtporten, Jakob Wilhelm: Då jag vid den allmänna sammankomsten hade tillfälle att yttra mig i afs:de på den del af K. M:s nåd. Propos., som afser uptagande inom landet af en mindre del af den för jern vägsbyggnaderna erforderliga summan, och då jag äfven uu i väsentlig mån funnit mig förekommen af 2:ne talare, hvilka, bättre än jag förmår, hafva utvecklat nyttan och behofvet af den ifrågastälda åtgärdens vidtagande, skulle jag anse det öfverflödigt att yttra mig i denna fråga, såvida de satser, som framställts af andra talare, ej vore af egenskap att böra i någon mån motsägas. Det är med ani. deraf jag utbedjer mig att, med afs-.de å sammanhanget mellan det utoch inländska lånet, få yttra några ord. En ledamot har yrkat, att obligationerna borde förskrifvas såväl i utländsk som Svensk myntsort. Jag befarar, att detta ej kan låta sig göra utan stor förlust för Staten, i följd af förefallande kursdifferenser. Att lemna åt obligationsinnehafvaren alternativerna att fordra sin betalning antingen i Hamburg i mark Hamb. bko eller bär i Svenskt mynt, med ett ord att förskrifva obligationerna i olika myntsorter, vore sålunda ej välbetänkt.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, till Frih. Cederström, om icke, sedan hans ifrågavar. begäran blifvit lagd på bordet, öfverläggningen derom kunde fä anstå tills frågan nästa gång förekomme. Frih. Cederström tillkännagaf, att han endast önskade att med några få ord besvara hvad Frih. Palmstjerna anfört, samt yttrade, då han sedermera uppropades: Frih. Palmstjernas förklaring, att den af R. o. Adis majoritet beslutade skrifvelse till K. M. vore i fullkomlig öfverensstämmelse med grundlagen, lemnar jag i sitt värde. Jag känner icke någon § i grundlagen, som innehåller ett enda ord derom. Vore det likväl ett factum, att denna fråga fordrade fyra Stånds beslut, då hade R. o. Ad. icke varit berältigadt, sedan Ståndefi afslagit frågan, att tillstädja någon expeditions afgående derom, ty de 3 Ståndens beslut vore då en nullitet; men dä R. o. Ad. icke lågt något hinder i vägen för expeditionen, så blir också R. o. Adis nu fattade beslut erkändt olagligt. Föredrogs lill justering Exp.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda, under N:o 91, afgiftia förslag till R. St:s und. skrift velse lill K. M., ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt, arfsrätt och isladarätt. Den 10 Februari. 253 Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Skrifvelsen är, såsom Frih. Cederström täckes förnimma, ännu icke af R. o. Ad. godkänd eller afgången, men den har åtta dagar legat pä R. o. Adis hord, och hvarje ledamot har haft tillfälle att taga fullständig kännedom deraf. Tiden är långt framskriden, och jag hemställer, om någon uppläsning är af nöden, då dess innehåll förut är väl kändt och man torde i afseende på collationeringen kunna vara förvissad, att Exp.Utsk. icke underlåtit att göra densamma med all noggranhet. H. Ex. Hr Gr. o. Landt m., som under detta yttrande hört Frih.