Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
C. har Utskottet hemställt, att Rikets Ständer måtte ej mindre, i enlighet med hvad Kongl. Majit i Nåder föreslagit, nedsätta tiondetackjernsskatten med en tredjedel, än äfven för deras del besluta, att hammarskatten måtte nedsättas till hälften af hvad den nu utgör. Skulle Rikets Ständer bifalla Utskottets berörda hemställan, torde i öfverensstämmelse dermed lionde-tackjernsskatten böra beräknas till 8,400 Sköl, k 5 R:dr 32 sk och hammar-skattsjernet till hälften af det belopp, hvartill skatten i medeltal uppgått, eller 3,150 Sk^f. å 15 R:dr , 9:o. Ahintionden, som under åren 1847—1851 i medeltal uppgått till 573 R:dr, har Kongl. Majit föreslagit böra bibehållas vid förutvarande beräkning af 500 R:dr. Då emellertid Utskottet, uti särskildt denna dag afgifvet, 3,619,233: 16. — 82,000: 47,600: 47,250: R:dr härhos fogadt utlåtande Litt. D. tillstjrkt Rikets Ständer för deras del besluta, att aluntionden måtte från och med år 1855 upphöra, har Utskottet ansett sig icke nu kunna-någon Inkomst under denna titel upptaga, utan torde densamma, derest Rikets Ständer bifalla Utskottets berörda utlåtande, derefter böra från Stats-verkets inkomsttitlar uteslutas. 10 :o. Svafvelbrukstionden, innefattande jemväl tionde för vitriol och rödfärg, upptogs vid sista Statsregleringen till 600 R.dr och har under åren 1847—1851, jemnt stigande, i medeltal uppgått till 956 R:dr, hvadan den, enligt Kongl. Maj:ts förslag, uppföres med ll:o Mantalsp enning arne, beräknade vid sista Statsregleringen till 350,000 R:dr, hafva utgjort:
Han talade muntert, som gälde det att komma öfver en barnslig svårighet, ett af dessa sandkorn, som af den unga fantasin göres till ett bärg. Midt i hvardagsrummets soffa satt Matilda svartklädd, med stora, oroliga ögon och något böjd, som tröttade det henne att bära upp sin slanka kropp. Frågan var väntad. Pastorn hade nu besökt henne några gånger, hittills följd af sin fru. Han hade språkat sällskapligt, gycklat med Ruth, talat om platsen och dess historia, vidrört metodisternas skärmytslingar med luteranerna i en ton af slug skämtsamhet, som man brukar använda om älskvärda personers små svagheter. Utan att hon ville det, ringde Eriks ord i Matildas öron, och hon iakttog skyggt de båda makarna — hur kunde de lefva lyckligt samman? Hon märkte dock icke det minsta, de voro som vanligt folk, kallade hvarandra enligt landets sed för »mister» och »misses» men talade otvunget och hänsynsfullt. Efter Atles död behärskades Matilda helt och hållet af ett begär att få veta, få höra något nytt. Hon hakade sig fast vid tanken på att få återse sitt barn, detta återseende i en annan värld fick något materielt vid sig, hon formligen såg sin babys öppnade armar och igenkännande leende. Och icke blott detta ... Stucko henne icke likt piggar af järn de oräkneliga små ting, som hon gjort eller underlåtit, och som alla stälde sig i samband med hennes sorg? Såg hon icke de fina trådar, hvarmed hennes synder bundos vid straffet, var det icke ett lönligt sammanhang mellan orsak och värkan i det dagliga lifvets upp och ned? Jo, hon var själf skulden till sin pröfning. Och ändock — när ögonblicket kom, då reste sig den gamla människan. Det var som sute hon här för att bygga upp förskansningar och icke för att ödmjukt låta upp sitt hjärta. Hvad hon icke trodde på i bibeln?! Så förfärligt naivt ... Hon sade plötsligt: — Jag behöfver inte bibeln, jag känner ingen värme för den, himlens fröjder locka mig icke. Pastorn log. — Det kommer först när ni genom bönen blifvit pånyttfödd. Ja — så dumt sagdt af henne.
Revisorerne, som anse, att, om skäl förut må hafva förefunnits för beviljande af en slik förmån, detta likväl numera icke torde vara förhållandet, få i öfrigt fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på den minskning i inkomster, som lotsoch fyringsverken genom nämnde undantag måst vidkännas. Koiifti. Konvoj-kommissariatet. Räkenskaperna för så väl Sveriges enskilda handelsoch sjöfartsfond, som ock Sveriges och Norriges gemensamma fond, äro i Kongl. Kammarrätten granskade — 65 — för båda revisionsåren, dervid förstnämnde räkenskaper för så väl år 1848, sorn år 1849, till anmärkningar föranledt. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Sveriges enskilda Handelsoch sj ö farts fond. E&el»ct. år fS-SS. år Balans från föregående året: Uppbörd: Balans till påföljande året: Credit. Balans frän föregående året: — Utgifter: Understöd för Svenska kyrkan i London 1,210: 20. — ' 1,220: 40. Sportelersättrtingar till General-konsuler och Kommendanter samt tjenstemän i Kommerskollegium 21,490: 1. 3. 21,343: 3. —- Til sjömätningar — 5,000: 5,000: För sjö karteve rkets fortsättande 1,666: 32. Bidrag till ombyggnad af Trollhätte kanal och slussverk 60,000: 60,000: Dito till mätningar å sjön Wenern 5,000: 4,000: Dito till byggandet af en ny skeppsdocka vid Stockholm 60,000: 30,000: Bogseringskostnader å Götha eif 1,S89: 10. 2. För fyrväsendets förbättrande 13,611: 32. — Till Kongl. Örlogsmanna-sällskapet - 201): „ inköp af Klintska sjökarteverket 36,000: För signalering med en tidkula 300: S:r 319,154: 25. 7. 339,863:, 8. 2. Balans till påföljande året:
John Hall talade med hufvudet långt inne i skåpet. – Sir man på, just så skall det vara, platta med kläden belagda lådor! Vore inte snickarne här i staden så obegripligt enfaldiga, kunde man ju hoppas att få detta skåp kopieradt. Men något sådant är otänkbart, fullständigt ogörligt! Således får farbror lof att afstå skåpet åt mig! – Visst har du rätt i att Götheborgssnickarne äro oskickliga. Men låt nu skåpet vara och kom i stället hit, min käre konnässör, ej blott i skåp utan än mer i målning, och se om den här ändringen vinner ditt gillande. – Pardon, farbror Koskull, det är mig omöjligt att nu tänka på något annat än det här skåpet. Goda fröken Constance, lägg ett ord för mig och säg sin far, att jag måste ha det här skåpet. Baron Koskull målade immerfort. Constance gick med långsamma och afmätta steg, à la tragedienne, förbi Marianne och föll på knä framför faderns fötter. Hon knäppte ihop händerna, höjde dem mot honom och sade: – Herr John Hall den yngre ber och bönfaller genom mig att få köpa det märkliga och oskattbara skåpet för sin myntsamling. Värdes bifalla hans anhållan! Baron Koskull slog ut med handen. – Hvad tänker du på? John Hall såg ju ögonblickligen, att detta är ett gammalt arf, och som sådant har det alltför stort affektionsvärde för mig för att jag skulle vilja tänka på att sälja det. Constance reste sig långsamt upp och vände lika högtidligt tillbaka till John Hall och skåpet. Armarna hade hon lagt i kors öfver bröstet, hon bugade sig djupt. – Ambassaden har misslyckats, sade hon. Nej, nej, nu vrider herr Hall låset igen åt galet håll. Så där skall det vara! Var nu inte dum nästa gång! John Hall stod alltjämt kvar, han förmådde ej slita sig från skåpet. Baron Koskull målade stadigt. – Jo, farbror, jag måste ha det! Jag blir sjuk, om jag inte får det. Låt mig få det till hvad pris som helst! Jag betalar villigt två hundrade riksdaler. Det är en veritabel väntjänst, farbror gör mig. – Under tre hundrade riksdaler kan jag inte tänka på det. – Det ger jag med nöje.
Utaf de l<t-8pectivs Niks-Sränden med bifall afgjord, sig icke tillhöra, at inga i någon pröfning om nyttan eller nödwändigheten deraf; dock derest nägot yttrande derom likwäi kunde aga rum, trodde Herr DoÄor I.LAU8 och Riksdagsmannen kiricLnLsson, lika med Herr Friherre inljeneratux och de af Herrar Fullmägtige, som med Herr öL>onen warit af enahanda tanka, det Lowöirets ärender ffulle kunna stötas fullkomligen sa wai utan, som med Lommisx-,- NLt, hälst det pä Herrar Fullmägtige ankommit, at Sjette Bandet. N.o 65. 1026 Den 2Z Mars. e. m, at förordna om göromalen för hwarje Departement, samt föreffrifwa all den rontroll, som annu kunde saknas; och anlag Herr Rådmannen Höberg, at dä nyttan af et Lomm,88ariat inom Rikets Ständers Lareus wore genom mangfaldiga ars erfarenhet bestyrkt, kunde Herr Radmannen följakteligen icke finna annat, an at et Lommi88ariat j Riksgäldö-Dontoirer skulle medföra en lika beskaffad nytta för behandlande af sadane ärender, hwilka med Lsnc^uens wörö af enahanda beskaffenhet. Beträffande ater det til InxtruÄion för Lomrm88Li Mlet Utkast, och förnämligast den del deraf, hwarigenom Lommi88arierne blifwit updragit handhafwandet af utrikes ärenderne och den dermed förenade Wexel-handel, Brefwexling samt öfrige dertil hörande operationer och ne^ociationer, funno famtelige närwarande Herrar
Uti en inom hedervärda Bonde-ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion, har riksdagsfullmäktigen E. Persson från Gefleborgs län föreslagit, att, enär svenska jordbruket obestridligt vore hårdast beskattadt af landets alla näringar, synnerligast derigenom, att roterings-besväret blifvit detsamma uteslutande pälagdt, Rikets Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla dels, att hälften eller minst en fjerdedel af indelda arméen, både till häst och fot, samt båtsmanshallet, måtte under fredstid hållas vakant intill dess Kongl. Majit funne rikets säkerhet erfordra de vakanta numrens kompletterande; dels ock, att dessa nummer måtte få erlägga en emot hälften eller fjerdedelen af roterings-bördan svarande vakans-afgift, hvilken afgift, sedan derutaf blifvit afsatt en bestämd summa till utdelning åt de rustoch rotehåll, som vid inträffande hastig rekrytering kunde komma att få utgifva en stegrad lega, skulle tillflyta de nummer, som fortfarande utgjorde rotering; hvarjemte motionären hemställt, att, för den händelse båtsmansstyrkan, med afseende å behofvet af arbetsmanskap vid flottans stationer, icke ansåges kunna minskas, Rikets Ständer, i sådant fall, ville anslå en tillräckligt stor summa för tillvägabringande af båtsmans-rotehållarnes befrielse från skyldighet att utgöra tre-årspersedlarna eller kapotterna.
På detta enda ord beror Brasiliens öde för en lång framtid. Med! – svarade Dom Ignazio med en fast ton. Jag vill bekräfta detta ord med den dyraste ed på crucifixet. Det behöfs icke, sade drottningen, med ljusnadt anlete. Ni är en man af ära, och jag tror eder. Masken skulle också i annat fall snart ryckas från ert ansigte. Godt; vi äro alltså ense om bufvudsaken. Alltså två kronor, två infanter. Men åt hvilkendera Portugal, och åt hvilkendera Brasilien? Äfven denna fråga är föga mindre vigtig att bestämma. Man säger, att Eders Majestät af sina båda söner mest älskar Dom Miguel; – och att ni, af de båda rikena, mest älskar Portugal, deraf har ni aldrig gjort någon hemlighet. Det torde således bäst öfverensstämma med Ers Majestäts önskningar, att den käraste sonen erhåller det käraste landet. Billigt är dessutom, att den förstfödde undfår den största lotten. Ni har rätt, Andrada; sådana äro också mina önskningar, och för min del skulle jag icke tveka, ifall jag skulle välja för mig sjelf, att taga det civiliserade, fast lilla moderlandet framför den större, rikare, men aflägsna och ännu chaotiska colonien. Dock i denna punkt öfverensstämmer icke Dom Miguel med mig: jag har ej längesedan talat med honom om den framtida möjligheten af ett sådant val. Han föredrager Brasilien. Dom Miguel var ännu blott ett barn, då han lemnade Portugal, af hvilket han nu knapt mer har ett enda minne qvar. Hans uppfostran, hans varor, hans lynne äro helt och hållet amerikanska; hvad som hos Dom Pedro är öfverlagdt, instuderadt, måhända affecteradt är hos Dom Miguel ren natur, oförstäld böjelse. Eller hvad menar ni och edra vänner? Jag sjelf är ännu en främling i hufvudstaden, och känner de båda Infanterne för litet, för att hafva fattat ett bestämdt omdöme. Men patrioterne, nationen äro stämda för Dom Pedro. Nationen? ni misstar eder, Dom Ignazio. Hvad kallar ni nationen? Detta är ju, enligt den theori, hvartill ni bekänner er, mängden, flertalet.
Ehuru Utskottet väl finner, att någon ostridig besittningsrätt till hemmanen Törnestorp och llofslena Lunnagården icke kan tillerkännas Kyrkoherden von Zweigbergks enka, synas likväl de förekomna omständigheterna ådagalägga billigheten deraf, att all förmån af hemmanen icke varder henne betagen. Fördenskull och då berörda hemman, såsom för närvarande utarrenderade för Statsverkets räkning, icke vidare kunna till enkan von Zweigbergk upplåtas, samt skäl icke eller synes vara för handen, att det arrende, som derför redan ingått till Statsverket varder till henne öfverlåtet, får Utskottet, med fästadt afseende jemväl å de särdeles betryckta omständigheter, hvaruti enkan von Zweigbergk med sina oförsörjda barn sig befinner, att hemställa, det framställningen på det sätt måtte af Rikets Ständer bifallas, alt enkan von Zweigbergk, emot det alt hon ansvarar för den af hemmanen utgående ränta, berättigas att ilrån och med den 14 Mars innevarande år och framgent under sin återstående lifstid, intill dess annan författning med hemmanen kan vidtagas, uppbära det för dem inflytande arrende; hvarom, i händelse af Rikets Ständers bifall, underdånig skrifvelse torde böra aflålas. Ank. till Exp.-Utsk. den 28 Au g. 1863, kl. 5 e. m.
Ank. till Exp. Utsk. d. 5 Febr., kl. 12 midd. - . ' t J i * » • J■ ; t • * Utlåtande, i anledning af dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositionsoo/i jor de g ande-rätt till de så kallade kyrko-hemmanen i Halland, dels serskilda i detta ämne inom Riks-Ständen njäckte motioner. (I. A.) Sedan Rikets sednast församlade Ständer, uti skrifvelse af den 12 December 1840, under andragande af flerfaldiga omständigheter och förhållanden lill ådagaläggande af Kongl. Maj:ts och Kronans jordegandeoch dispositions-rätt till åtskilliga hemman i Halland, hvaraf vissa räntor äro kyrkor och presterskap anslagne, i underdånighet anhållit, dét Kongl. Majit läcktes i Nåder föranstalta, att genom behörigen förordnadt ombud, å Dess och Kronans vägnar, stämning till vederbörlig domstol, blefve uttagen och talan utförd om återvinnande af Kronans jordegandeoch dispugititions-rätt till ifrågavarande hemman, hvaremot Presle-Ståndet, uti underdånig skrifvelse, som den 29 Mars 1841 till Kongl. Majrt inkommit, jemte framställning af de förhållanden, som ansetts ådagalägga kyrkornes och presterskapets disposionsrätt till berörde hemman, yttrat den underdåniga förhoppning och önskan, att Rikets Ständers i förenämnde hänseende gjorde begäran icke måtte varda i Nåder bifallen, så och efter det Kongl. Maj:t, som i anledning af dessa tvänne skrifvelser inhemtat ej mindre Consistorii i Götheborg, Kongl. Maj:ls Befallningshafvandes i Hallands Län och Kammar-Collegii, än ock Justiliae-Canzlers-Embetets underdåniga utlåtanden, vid föredragning den 20 November 1843 af ifrågavarande ärende, förklarat
Man har anfört, att det vore lika mycket skäl fölen rådgifvare att nedlägga sitt embete, om han funné beslutet stridande mot allmän lag, som då det stridde mot grundlag. Jag upprepar i anledn. deraf hvad jag förut tillkännagifvit, att begreppen om allmänna lagens rätta mening och förstånd äro understundom ganska olika, och att det således helt och hållet ankommer på det subjectiva begrepp, som den ena eller andra rådgifvaren fattar om allmänna lagens rätta förstånd, huruvida denne kan anse en åtgärd, som Konungen beslutat, vara uppenbarligen stridande mot lagen eller icke. Då således rådgifvaren äger rättighet alt i en sådan pröfning ingå, är det oriktigt att vilja ålägga honom en pligt, hvilken endast uppkommer af det begrepp han fattar om lagen. Hvad deremot grundlagen beträffar, så äger ett sådant förhållande icke rum; ty äfven om rådgifvaren, efter sin öfvertygelse, anser sjelfva saken oriktig, så måste han dock följa denna grundlag bokstafligeiii och är först pligtig att då nedlägga sitt embete, när han finner densamma bokstafligen öfverträdd. Någon öfverensstämmelse mellan den 38 och 10G § kan jag för min del icke finna vara lill vägabragt, i händelse förslaget antoges. Det står nemi. i 10G § såsom ett positivt stadgande för Const.- Ulsk., att, om det finner att någon Statsrådets ledamot eller föredragande uppenbarligen handlat mot rikets grundlag eller allmän lag, så skall han ställas under Riksrätt, för att der få sin åtgärd pröfvad; och vidare, att om denne ledamot af Statsrådet, i de fall, som 38 § af Rcg.F. förutsätter, underlåtit att vägra sin contrasignation, så skall han äfven ställas under Riksrätt; och då frågar jag, om det är conseqvent att först föreskrifva, alt om han handlat uppenbarligen mot allmän lag, så skall han derföre tilltalas, och om han sedermera underlåtit att, för ett så beskaffadt beslut, som Const.Utsk. funnit stridande mot allmän lag, nedlägga sitt embete, så skall han ock derföre ställas under Riksrätt.
Lokalen borde ock blifva densamma som nu, eller KrigsCoIhii hus, deruti, så vidt Den i December f. m. 261 utrymmet modgifver, jemväl de nya Afdelningarne, och företrädesvis SjukvårdsAfdelningen, borde erhålla behöfliga embetsrum. Afdelningarne skulle benämnas och omfatta: 1 :sta Afdelningen: Mi 1 itärBiIdningen. 3:dra Afdelningen: ArtilleriMaterielen och Vapnen. 3:dje Afdelningen: Befästningsoch Byggnads-arbelen. 4;de Afdelningen : Fältmätning och Telegrafering. S:le Afdelningen: GeneralKrigsKommissariatet (utredning och underhåll). 6:le Afdelningen: Arméens sjukvård. 7:de Afdelningen: Aflöning och Pensionering. 8:de Afdelningen: Kassavård och Redogörelse. Af hvilka Afdelningar den sistnämnde, såsom Landtförsvarets GeneralKassa, borde ensam hafva alla medel under sin vård; samt de öfrige sju Afdelningarne, med iakttagande af fastställda stater och af K. M. gifne Nåd. föreskrifter, ega att, efter behof, sina ativisningar på 8:de Afdelningen utfärda. Vid fördelningen af ärenderna, skulle tillfalla: Första Afdelningen Högre MilitärLäroverket å Marieberg. Kadettskolan å Carlberg. ExamensKommissionerna inom MilitärDistrikten. ArtilleriRegementernas undervisningsanstalter. Af enskildte personer inrättade skolor lill en förberedande militär-bildning, då K. M:s Nåd. reghten för dem begärts och erhållits. Undervisningssättet vid ExercisSqvadroner och Korporalskolor. Reglementen för exercis och manöver, vapenhandtering och Militärgymnastik. Militära Läroböckers och kursers granskning, innan desamma antagas eller på Statens bekostnad från trycket utgifves. Andra Afdelningen. Arméens och Beväringsmanskapets vapen och ammunition med tillhörande Förråder. Artilleriets Materiel och Förråder. GevärsFaktorierne. Krut-tillverkningen. Uphandling af Salpeter och Svafvel.
Bör åtfölja uppbörbömannenö rebomiöning eftner be influtna afgifterna. tipp* Börbömanneitö qoitto å erlagb Betalning för febnaft inom rilet giftta reprefentationer Bör befjutom omilforligett af B mar ocp en fåban utlänbning, bå Batt i fagbe ättba* ntål till annan inrifeö ort anfotnnter, företeö, innan nytt tillftånb jottom ntebbelaö. Sill lontroll berå, att ifrågamarattbe afgift B lif mi t i Behörig orbning erlagb, ffall bet åligga, i ftab fiffal od) i föling elter på lanbet lättöman elter ben, forn ber innehar motfmaranbe Befattning, att, efter pmarje B alf t års utgång, till konungens 33 e falin i n g e B a fm a n be i länet ffriftligen ttppgifma, punt många föreftällnittgar af förettämnba Bcffaffenpet berftäbeS Blifmit uttber tiben gifna, eller, ont någon fåban ej förefoutmit, bet lifa lebeS anmäla; Bmarjemte uppBörböntänitett [fota inom 3a nu ar i tttånabs utgång bet påföljattbe året till konungens 33efalliungSBafmanbe ittfänba rebomiöning för be imber förflutna året influtna afgifter af ifrågamarattbe Beffaffen* pet; Böranbe befja rebomiSnittgar ocp uppgifter åtfölja fronoräfenffaperna, bå be till jtainmar*9iätten infättbaS. H) Itmiirrntiu) af gåfroa, testamente, ftfoeifromtrufj, arf od) fpö. § 18. l:o gör gafma af fafi egettbont, nteb full cgauberätt tilt fjelfma egettbomen erläggeö @n för puttbra i Bemillniitg.
Hvad nu den förta af dessa befattningar angår, eller utsökandet af Kronans Byiesfordringar, så är det ganska sant, att, i anseende till de familjer, hvilka af sådana Kronofordringar hemsökas, alla de vigtig) och ömmande omständigheter inträffa, de der nu blifvit af Friherre Cederström anförde; men deremot förekommer, hvad den andra befattningen rörer, att de familjer, hvilka äga Bytesrordringar hos Kronan, iske lära vilja bortskänka dem Riksens Ständer kunna visserligen bevilja eftergift af Statens fordran, men kjnna, efter hvad jag tror, ingalunda, utan att göra ingrepp i ägande rätten, neka att vidkännas Statens så beskaffade skulder; och då så mycket mindre någon qvittning deremellan kan äga rum, som resultatet träffar helt olika familjer, så synes mig också, att, tillg äldande af Statens skuld, den tillgång icke eftergiives, som äges i Sta* Den g Juni. e, fri. »3 tens fordran ; hvarföre jag tillstyrker bifall af Utskottets Betänkande. Herr Tham, Pehr: Vid 1809 och I8lö årens Riksdag blef om Bytesbfisterna ordadt i flera RiksdagsProtocoll: Detta ärendet, så Vidlyftigt utveckladt, att föga mer kali vara att tillägga. Verkan deraf var, att alla fyra Ståndert samhälligt (annu tror jag, utan votering i något Stånd) tillstyrkte, i stöd af Kongl. Collegii förut uppgifna Betänkande, att Bytes bristerna skulle alldeles förfalla. Mrg är ännu berättadt, ätt Kongl KammarCollegium, på JustitieKådernes sedermera gjorda förfrågan, äfven blifvit vid sitt förra Betänkande. Mera solennt och nagelfaret kali väl alff t ig något ärende blifva afhandladt — när äfven Kongl. KammarCollegium (Gens de métier, hvilka böra tros framför allt) gjort samma tillstyrkan tvänne gånger. Att under alla dessa deliberationer man öfvervägt så väl Kronans, som alla enskildtas ägande rätt, ar ganska begripligt; ty annars hade det intet varit att deliberera om.
Då en länsman icke äger mer än 100 r:drs lön, men skall hålla sig häst; så frågar jag, om en sådan tjensteman möjligen kan lefva sorn han bör, d. v. s. lagligt och lofligt. Hr Ribbing, Arvid: Instämmande i de värde ledamöters yttranden, som sednast talat, kan jag icke heller annat än, lika med dem, yrka på folkets rätt. På sätt, som Hr von Rosen nyss ådagalagt, angår frågan icke blott länsmännen, utan äfven de personer, som hafva med dem att göra, d. v. s. hela allmänheten. Det torde tillåtas mig, att jag uppläser ett kort utdrag utur K. M:s nåd. propos. till R. St. vid 1828 års riksdag, lydande i i3 p. sålunda: ”1 följd af R. St:s vid sista riksdag gjorda underd. hemställan, hafva Kammar-colkm och Statscontoret undfått K. M:s nåd. befallning att, efter föregången undersökning om Landtstaternas lönevillkor i allmänhet, upprätta generelt förslag till förnyad lönestat för denna tjenstemannacorps, i ändamål att för densamma bereda en jemnare, och, i förhållande till sysslornas beskaffenhet och vigt 1 H47 3;0 Den i?
Capital göras fruktbärande igenom Vår Riksgälds-Directions försorg; Så är härmed till Eder Vår Nådige vilja och befallning, att I dessa medel, i den nion de inflyta, insätta i Banken för räkning af Vår Riksgälds-Direction, som nu tillika undfår Vår Nådiga befallning, huru dermed vidare kommer att förhållas. VI befalle Eder Gud Allsmäktig Nådeligen. Stockholms Slott d«n 18 December 1780. GUSTAF. J. Liljencrantz.' Till Stats-Contoiret angående disposition af någre Hans Kongl. Höghet Hertigen af Söderg nianland anslagne medel. "Stats-Utskottets Betänkande^ J*99 Med Höga Originalet lika lydande, betygar C. Hejdenborg. Vidimeras C» Sylvani Eif t. C. GUSTAF nied Glids Nåde3 Sveriges} Gö. fÅejr oc/t Vendes Konung &c. &c> Arfvinge till Norrige samt Hertig till Schlesvig-Holstein & c. &c. år synnerliga ynnest och Nådiga benägen-1 het med Gud Allsmäktig, Troman, Herr Grefve, Vårt och Rikets Råd* Cantzlie - President* Acidemle - Cantzler* Riddare och Commendeur af Vare Orden; Så ock samtelige Ledamöter i V år Direction öfver Riksgälds-Fonden; Som, likmätigt Riksens Ständers Bi-afsked af den 2 5 Januarii 1779 samt 13 §, i Riks4 dags-Beslutet af samma dato, Ett Hundrade Tusende Riksdaler Specie blifvit såsom ett stående oförryckt Hemgifts - Capital till Vår Nådiga disposition anslagne, hvaraf den årligen belöpande Räntan tillkommer Vår älskelige HerC Broder Hans Kongl» Höghet, Hertigen af Södermanland; Och VI i Nåder funnit att detta Capital säkrast och lämpligast hös Eder kart göras fruktbärande, till hvilken ända VI nu jemväl anbefalle