Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter Kommers-Collegii berättelse vidkommer, har förhållandet med denna tillverk - ning vid nedannäinnde näringar varit under åi ren 1845. 1855. 1864. Väfnader: Bomulls-, spinnerier 1,340,698. 5,421,562. 4,912,898. väfnader ej upptagna. 2,090,946. blandade ylle o. bomull d:o 1,364,443. S-s a Talgljus 820,259. ”i * Mineralolja 170,000.) CO «ö . c Stenkärl och kackelugnar 59,319. 163,567. Tillverkningen har således vid alla slag af fabriker mång — n • c* dubblats, oaktadt fabrikernas antal blifvit mindre och antalet af arbetare obetydligt under tiden tillvuxit, hvilket utvisar förbättradt tillverluiingssätt och fördelen af ångkraftens användande. För min del bygger jag derpå det hopp, att vi ej behöfva befara, att den rörelse, som visat så mycken lifskraft, skall duka under för den Franska traktatens skull. En pröfvotid förestår möjligen lör våra näringar, men denna pröfning skall, så tror jag, blott leda till ytterligare ansträngning af krafterna, möjligen ock till större sparsamhet och en väl behöflig inskränkning i lefnadsbehofven, hvilket ej är skadligt. Man säger att tullinkomsterna skola nedgå till skada för Statsverket, och man vill ej medge att förhållandet sista året har någon bevisningskraft i det hänseendet. Jag tror åter, att Den 7 Februari f. nj. 343 tullinkomsterna fortfarande skola stiga, då de nu nedsatta tullafgifterna skola leda till större konsumtion, ej blott af lyxartiklar, utan äfven af nödvändighetsvaror, hvilket är en fördel. Endast om penningebrist uppstår, komma inkomsterna möjligen under något år att falla, inen det beror ej på nu ifrågavarande traktat. Vidare säger man, att landet skall blifva öfversvämmadt af Franska och Tyska öfverflödsvaror.
För dem, som möjligen skulle vilja inlåta sig i dylik byteshandel, vore det väl ändock nödigt att förnimma, hvad som i stället kunde erhållas af Hederv. BondeSt., på det att vederbörande måtte få veta, om denna köpslagan är något värd. Delta borde först upplysas; men jag skulle helst önska att aldrig höra sådana framställningar göras på detta rum, utan att Ståndet, likasom hvarje ledamot, beslutade efter sin öfvertygelse, fritt från biafsigter öfverlemnande åt samtid och efterverld att bedöma ett sådant handlingssätt. Sedan Hr Gr. o. Landtm, yttrat, huru med formen skall förhållas, förbehåller jag mig att få tala i saken, derest den till afgörande förekommer. Hr Dalman: Hr Hjärne har föreslagit en medelväg, som han trott skulle leda till målet. Jag betvifla]' dock, att resultatet skulle blifva sådant. Jag tror, att om R. o. Ad. nu först företager BondeSCs inbjudn., hvilket jag anser vara R. o. Adts pligt enligt grundlagen, som ej lärer medgifva rättighet att uppskjuta mål, hvilka 2tne gånger hvilat på bordet, så funnes, äfven om R. o. Ad. skulle afslå inbjudn. , intet hinder att, derest Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. skulle anse Gr. af Wetterstedts motion laglig, remittera den till StatsUtsk. och från detta Utsk. erhålla ett utlåt, deröfver, som sedermera kunde pröfvas. För mindel ansel' jag Gr. af Wetterstedts motion stridande emot ett förut fatladt beslut och således icke lagligen kunna remitteras; men kan den remitteras, så kan sådant ske oberoende af beslutet öfver BondeStts inbjudn. Jag tycker mig dessutom af Gr. v. Fersens m. fl. talares yttrande finna, att det egentligen är uppskofvet, som ligger dem om hjertat, och om så icke varit förhållandet, ser jag icke, hvarföre H. Ex. Gr. af Wetterstedt ej förut kunnat begagna sin i8o Den i i BI a r s f. ra. grundlagsenliga rätt att väcka ifrågavar. motion, lieist det redan i flera veckor borde varit II.
Ty med begagnande af det redan anförda exemplet kan enhvar, som tillika tager i betraktande möjligheten, och man må väl säga sannolikheten, af det förhållande, att serskilde egendomar, gemensamt intecknade för en eller flere skulder och sedermera genom arf eller köp, eller annorledes, komne i olika egares händer, blifvit hvar för sig serskildt intecknade för skuldsedlar, ställde, såsom isynnerhet ofta är fallet med köpeskillingsreverser, på 5, 10, 15 eller flere års betalningstid, lätteligen inse att i följd af den föreslagna lagen, om densamma erhåller retroaktif kraft, kan en inteckningsegare förlora en stor del af den rätt han nu har, enär det ej är möjligt för honom att, intill d. 1 Januari 1857, indrifva eller skaffa sig ny säkerhet för reverser, ställde på längre betalningstermin än till nämnde dag, och för hvilka gäldenären icke torde före förfallotiden underkasta sig betalning då han påräknat en längre tids förlopp för upgörande af liqviden. Och om således den enskilde, hvilken, i förlitande till den rätt, som nu anses gällande, förskaffat sig en inteckningssäkerhet, skulle, i följd deraf att den föreslagna lagen tillägges en tillbakaverkande A 416 Den 15 Juli. kraft, blifva utsatt för att förlora större eller mindre del af sin egendom — vore detta rättvist? Hvilket förtroende skola lagarne i en stat kunna hafva, då de rättsförhållanden, som blifvit grundade på dessa lagar, icke ens respekteras af den lagstiftande makten sjelfl Månne icke dessutom i allmänhet kreditlagarnes anseende, hvilket nu redan icke är det aldra bästa, skulle, om lagstiftande makten börjar att gifva sådane lagar retroactif verkan, helt och hållet förloras, och månne ej allt förtroende man och man emellan måste försvinna, då ingen längre kan veta hvad han skall trygga sig vid? Visserligen vore ännu att härtill lägga åtskilligt annat, men jag inskränker mig till det jag nu haft äran yttra.
Jag hyser deri öfvertygelse, att hvarken någon af StatsUtskts ledamöter eller någon af R. St. skulle vilja öfverlefva den dag . dä man skulle se detta för hvarje Svenskt hjerta så heliga tempel förfallet. Det innesluter inom sig så många stora minnen för Svenska nationen; der förvaras stoftet af de största Konungar Sverige ägt; der förvaras de trofe'er Svenska vapnen med ära tillvunnit sig. Dessa minnen ligga för djupt hos Svenska män, de anslå för lifligt dess känslor, för att icke StatsUtsk. skulle föreslå den summa, som äskas, för atl skydda ifrån förfall de murar, som sluta inom sig den helgedom vi emottagit af förfädren och den vi äro skyldige att lemna våra efterkommande; och om StatsUtsk. gören sådan framställning, gör jag mig den glada förhoppning att den äfven kommer att af R. St. bifallas. Mine herrar! tillåt mig äfven fästa eder uppmärksamhet derå, alt den tidpunkt detta anslag skulle komma att afslås för bevarandet af det tempel der den store Gustaf Adolphs stoft hvilan, den ar densamma under hvilken man i Tyskland uppreser ärestoder åt denne hjeltes minne och hvarunder betydliga bidrag lill de dertill behöfliga anslag äfven lemnäs af enskilda och communen. — Jag vågar äunu en gång upprepa min hemställan, att StatsUtsk. behagade taga dessa mina anmärkmr i öfvervägande och tillstyrka anslaget i sin helhet ; anhållandes att detta mitt yttrande må fa åtfölja återremissen. Den aS November f. m. 4o5 Gr. Mölner, Carl, uppläste följande: Dä jag går alt yttra mig öfver SlatsUlskis utlåt. litt. D, böijar jag med den förklaring, att jag anser det mindre angenämt alt nödgas taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk för en fråga, som till någon dej rörer fördelar för mig personligen; men jag hoppas, alt R. o. Ad. skall finna, att jag icke begär mera eller annat un hvad som instämmer med både rättvisa och billighet. Statsötsk. har såsom skäl för afslag till K.
Då lärjungarne ville nedkalla himmelens straff öfver en stad, hvars innevånare ej ville emottaga dem, sade Jesus: J velen icke hvars andas harn J ären, och Han segrade slutligen öfver verlden ej genom att förfölja henne utan genom alt lida och dö för henne; och denna strid emellan kyrkans anda och hennes Stiftares anda måste nödvändigt förlama hennes kraft all verka. Religionstvånget undergräfver vidare kyrkan, derigenom att det vänjer hennes tjenare alt förlita sig på köttsliga vapen, på samma gång de afvänjer dem från bruket af de i dylika mål enda dugliga, de andliga. Det gör ytterligare kyrkan nödvändigt till en förföljande kyrka och 8 H. 14 210 Den 16 Juni. ådrager henne den förbannelse, sora är fästad vid alla religionsförföljelser, en förbannelse, som är så mycket förfärligare, som dessa förföljelser ej drabba de sämste, ej dem som lia nog förslöadt samvete alt kunna bekänna ett och tro ett annat, ulan antingen samvetsömina otrogne, som ej kunna uthärda med skrymleriet, eller nitiske och varma, om ock vilseförda trogna, hvilka kyrkan, om hon följde sin stiftares föredöme, långt ifrån alt stöta ifrån sig borde företrädesvis upsöka och omhulda, eller ock sluteligen sådane personer, som yrka på verkligen behöfliga reformer. Ilar bekräftas nemi. förr eller sednare Frälsarens varning, att, då menniskor vilja med väld uprycka ogräset, upryckes hvetet med. Så lemnar den Svenska Statskyrkan dem, som från predikstolar, kathedrar, i tal och skrift sprida irrläror och otro, i godan ro, under del hon förföljer kristna för det de komma tillsammans all upbygga sig, eller ej vilja foga sig efter kyrkoböcker, som bon sjelf medger behöfva förbättras. Så hafva Påfvedömets förföljelser i alla lider företrädesvis varit riktade mot dem, som velat rena det från dess missbruk. En naturlig följd häraf är att religionstvånget gör alla grundliga kyrko-reformer nästan omöjliga.
Ibland de ekonomiska frågor, som utgöra föremål för nu församlade Ständers upmärksamhet, intages obestridligen det första rummet af den, som afser lösningen af det svåra problemet att, utan en för all företagsamhet förlamande inkräktning på privatmannens arbetsområde, genom en vislig lagstiftning förekomma ödeläggelsen af landets dyrbaraste egendom — dess skogar. Här, om någonsin, visar sig orimligheten af ultraistiska grundsatsers konseqventa tillämpning, i thy att å ena sidan den nationalekonomiska nödvändigheten och å andra sidan den enskilda besittningsrättens helgd måste lika väsendtligen respekteras, och till följd deraf frågan aldrig kunna ledas till en lycklig utgång annorledes, än genom en jemkning, hvari det ena intresset, för det gemensamma fosterlandets skull, till någon del bevakar det andras fördelar. Med erkännande af det förtjenstfulia i skogslagstiftningskomiténs bemödande för detta mål, måste man dock, så ny som frågan ännu är, högeligen betvifla att någon omfattande Skogslag kan bli af nu församlade Ständer antagen. För sådan händelse torde det ej vara ur vägen, om på den enskilda motionsvägen ett och annat förslag framlägges, som, genom dess mindre vidsträckta omfattning, bör röna ringare motstånd, samt åtminstone i någon mån kunna verka för det goda ändamålet. Ett ondt, som kanske djupare, om ock inom en mans ålder mindre märkbart än den lättsinniga egendomsspekulationen, bidragit lill skogarnes förstörande, är, enl. sakkännares enhälliga vittnesbörd, den jordbrukets inkräktning på skogshushållningen, som ligger uti kreatursbetning å skogsmark. Denna åter har ett fast stöd uti våra mångsekelgamla stängselförhållanden, hvilka hafva härflutit ur en grundfalsk princip, för hvilken vi nu äro på väg att bli straffade med skogsbrist.
Jag upprepar det än en gång, i 107 §. af Grundlagen ligger ett vigtigt complement af ansvarighets-principens utöfvande, men den blifver antingen en död, eller i sin tillämpning orättvis föreskrift, så länge Embetsmännen ej erhållit en motsvarande verkningskraft. Oviss om jag ej, i detta ämne, redan missbrukat Ståndets tid , sätter jag här gränsen för yrkande af min mening deri. Grefve von Schwerin : Då denna fråga förmodeligen kommer att återförvisas till Constitutions-Utskottet, utber jag mig få göra Ridd. och Adeln uppmärksam derpå, att, då en StatsSecreterare icke kan förlora sin förtroendepast, utan pä grund af Konungens Opinion om honom ; sä skulle hädanefter en ExpeditionsSecreterare, genom det’ afsättlighet man föreslagit , kunna förlora 1 ,n tjenst på grund en - Den 3 December fm. 115 « dast af Stats-Secreterarns opinion. Då kunde man icke längre säga , att han stöde i Konungens och Rikets tjenst. Här företer sig sam. ma skillnad som emellan' handtverks-systemet och Fabriks-systemet i stort; och i vårt land torde det vara bäst, att ännu en tid bibehålla handtverks-systemet. Herr Cederschjöld: Ehuru det icke bestämdt hörer till ämnet, utber jag mig dock få erindra , att de exempel man anfört från andra Jander om Embetsmäns amovibilitet, synas mig mera bevisa skadan än nyttan deraf, isynnerhet för ett land som vårt, der en så stor del af representationen utgöres af Embetsman, Jag hemställer hvad sjelfständighet man skulle äga rätt att vänta af en Representation i massa , af hvilken en så stor del vore amovibel ? Detta vare sagdt utamafseende på dem, som nu innehafva sådana embeten , ty jag vet väl , att deribland finnas flere , hvilkas character gör dem oberoende på hvilken plats som helst. Men Lagstiftaren måste vid uppgörandet af en lag icke räkna pa ovanliga menniskor, utan taga dem, sådane de i allmänhet äro. Herr Hjerta „ Gustaf'.
Friherre Cederström, Jacob', Jag ämnar vis - $ 6 Den 3 Junit c, m, serligen ej bestrida återremiss af Betänkandet, lå mycket mindre, sorn den Jemnar Utskottet tillfälle att besvara de nu gjorda anmärkning garne, Men i sjelfva saken ber jag att få ytt- ra, att aldenstund Utskottet ej ansett sig äga den kännedom om Sveriges politiska förhållanden sorn Konungen, Utskottet sålunda ej funnit sig böra gå Honom i förväg med tillstyrkandet af en ändring af ifrågavarande författning, den landets ställning och politiska skäl möjeligen icke skulle medgifva, men som Kongl. Maj:t efter Utskottets öfvertygelse, skall sjelfmant vidtaga, så snart omständigheterne sådant tillåta. Herr von Hartmansdorff.\ Åu?u4: Då Herr von Wahrendorff väckte förevarande motion, instämde jag deruti, och anförde åtskilige facta såsom bevis på olägenheterna af närvarande Pass-författningar i anseende till främlingar. Hvar och en som tjent vid Kongl. Maj ts Beskickningar hos utländska Hof. eller på andra »tällén utom riket, haft att göra med utfärdan* det af pass, och erfarit de svårigheter och hinder, som utländingar derigenom underkastas, bör känna sig uppfordrad , att söka afhjelpa dem, och befria osg ifrån den afvoghet , sorn dr ho» främlingar måste föranleda. Herr von Wahrendorff har tillräckligen utvecklat skälen för »in motion , och de öfrige som talat för den, hafva äfven anfört flere giltiga anlednin< gar till bifall derå. Jag vill ännu tillägga en, I den mot utländingar gällande Pass-författningen är det bestämdt, hvilka Nationers med - Ben 3 Junit ,e. m. 7 lemmar som Sro privilegierade att med mindre svårighet få inträda öfver Svenska gränsen, och hvilka icke utan serskildt tillstånd kunna i riket inlåtas. Menniskor äro således för deras passage till Sverige behandlade lika som vissa oprivilegierade varor och Fartyg i förhållande till andra. Om jag ej bedrager mig, så äro Preusiska men icke Danska Undersåtare privilegierade till inträde i Sverige.
Sedan Gr. Sparre begärt votering, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att det ankomme på R. o. Ad. att besluta huruvida bifall till Betänkt eller an tgande af Gr. Jn ni. blifva kontrapropo3. vid den begärda voteringen; hvarefter H. Exc. framställde först propos. derå, att bifall till Betänkit skulle utgöra kontraproposm, dervid svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. om att Gr. Sparres förslag skulle innefattas uti merberörde kontrapropos., då svaren utföllo med många ja tillika med några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. Hr Carleson begärde votering om kontraproposms innehåll. Uplästes och godkändes följande voteringspropos. : »Den som vill att, vid blifvande votering om återremiss af LagUtsk:ts Betänk. N:o 28, kontraproposrn skall blifva afslag å samma Betänk, och antagande af Gr. Sparres dervid fogade reservation, röstar Ja; den det ej vill, röstar Hej; vinner nej, beslutar B. o. Åd. att bifall till ifrågav:de Betänk, skall blifva kontrapropos.-n vid den blifvande voteringen.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 44. Nej — 6. Härefter uplästes och godkändes följande voteringspropos. i hufvudsaken: »Den som vill, att LagUtsk:ts Betänk. N:o 28, i anledn. af väckta motioner om dels uphäfvande, dels ock inskränkning af rättigheten att börda jord på landet, skall, på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utsk:t återremitteras, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde Betänk, och antager det förslag till författning, Gr. Sparre uti hans Betänk:t vidfogade reservation afgifvit.» Vid denna voterings slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: Ja — 31. Nej — 25.
I Stats-Utskottets Utlåtande N:o 71. d) till stallskjuls uppförande för Sappör-kompaniets hästar, 9,000 R:dr. Under åberopande af yttrandet i 26 punkten, hvaruti Utskottet afstyrkt beviljande af medel till legnings m. fl. kostnader för nämnde hästar, hemställer Utskottet, att icke heller nu ifrågakomne anslag må af Rikets Ständer beviljas. e) till uppköp af 12 st. nya hästar för Svea Artilleri-regemente, k 450 R:dr, 5,400 R:dr. Hvad denna anslags-fråga angår bär Utskottet redan i 25 pnnkten af detta utlåtande tillstyrkt beviljande af den äskade summan att här bland extra anslagen uppföras. /) till bestridande af ökad beklädnads-passevolans under år 1857 för Svea Lifgarde, Andra Lifgardet, Lifgardet till häst, Kronprinsens Husar-regemente och Sappör-kompaniet, 35,114 R:dr. Af enahanda skäl, som här ofvan uti 34 punkten mom. e är anfördt för tillstyrkande af dylik anvisning för nästkommande tre år, hemställer Utskottet, att nu ifrågavarande anslags-belopp må beviljas. Och har Utskottet i öfverensstämmelse med sitt yttrande i nämnde punkt och moment jemte de följande momenten J och g, låtit å bifogade tabell öfver de extra anslagen uppföra de för nästa statsreglerings-period tillstyrkta anslagen dels till nyssomförmälta föremål dels till indelta arméens utredning, det förra med 35,113 R:dr 78 öre och det sednare med 4,963 R:dr 83 öre årligen. g) till värfvade Garnisons-regementenas mathållning under åren 1856 och 1857, 300,000 R:dr.
Man skulle af deras framställning tro, att många omedelbart efter Hafrsfjordslaget togo land på Island, hvilke dock i åratal efter den märkliga striden ströfvade kring på hafven, innan de beslöto sig för en fredlig bosättning. Ej heller var denna yttre anledning den enda, ty han förklarar ingalunda den så otroligt stora utflyttningen. Visst voro de gamle Nordboarne frihetsälskande, men jag betviflar, att alla kunde så djupt harmas öfver Haralds omstörtningar, och det är mer än troligt, att icke få af de utflyttande voro alltför obetydliga, för att på sig reta envåldsherrskarens tunga missnöje. Det var som hade en smittsam sjukdom rasat i Norden i de dagarna och ryckt bort hundradetals af menniskor. Hur stor folkmängden var, som lemnade Norden, kan icke med någon säkerhet beräknas. Man känner namnen på ungefär 100 utvandrare, men det är sannolikt, att icke alla fått sin historia skrifven och i de allra flesta fall vet man dessutom icke, med huru stort manskap enhvar utvandrare for ut. Mången landnamsman kom till ön på en annans skepp och hörde till hans följe. Den förre kom måhända ensam till den torfva, han utvalde åt sig, den senares följe var kanske mycket stort. De tvenne skepp, med hvilka Qväll-ulf och hans son foro ut till Island, buro tillsammans 60 män. Men icke alla, som sålunda kommit till Island, stannade der för alltid. Bland Anund träfots manskap funnos sådane, som förut varit till Island. Att utflyttarnas antal icke var ringa, är fullkomligt säkert. Omkring 200 år efter Islands bebyggande lät Biskop Gissor räkna öns inbyggare och funnos då i den östra delen 840, i den södra 1,200, i den vestra 1,080 och i den norra 1,440 fullsutne bönder, tillsammans således 4,560.
D.e arliga extra utgifterna hesta uti; 34 Famnar Björkved, kostade ar 1814 R;d257: 14. lo famnars Sägning - 10: Lyktornas, tändning peli underhäll - 26; Torg Galans reihäll ning - 25: 'Transport 298". *4' Den 27 Juli t. r*r. Transport 2q8'. *4 För Sotning 5: Preen liniera tion på PostOch In■sikes Tidningarna, Annoncer i Tidningarna, Medianpapper till Genealogierna, Skrifbläck, in* köpte Förordningar, Sprutans underhallande och smärre re* parationer * * * 49; *7* 14 Postporto * 98: 55. 9» Banko Camereraren ärligen 4: t— Brandvakts-afgift dito * 25: _ Skrif-MateriaLier >■ - 70; 26. 8. Diverse reparationer. * 105: 28. A. Summa R;d. 654-, 15. 10, C. W. Straié. tiörsamste Memorial! Genom beslut af den 22:dra i denna Månad har Högloft. Ridderskapet och Adeln Lehagat till RiddarhusUtskottets utlåtande remittera en af Herr HofCanzleren, Riddaren och Conitnendeuren sf Kongl. Majus Orden Friherre Gustat af Wetterstedt hos HöglofL Ridderskapet och Ad#ln berörde Den 27 Jul! c. m. dag väckt motion om en Förbättrad Redaktion af begynnelsen till 7:de §. tili RiddarhusOrdningen den 15 October 1810. I afseende på den vidsträckta tolkning, som kunde uppkomma af FiiddarhusOrdningens stadgande i början utaf nämnde der orden sålunda lyda:
Ridderskapet och Adeln föreslagit, att ej mindre den, i motionärens tanka, förvillande meningen, som 63 § jemväl innehåller om nytta och vägledning af i orten gångbara pris vid värdets bestämmande, än ock den, mot taxerings-eden samt 66 och 72 §§ stridande, föreskriften uti 108 §, att hus, åbyggnader och tomter i Städerne skola uppskattas efter deras gångbara värde, måtte från 68 och 108 uteslutas, på det icke fortfarande jord eller hus må ryckas utur det proportionsvärde, de innehaft till andra lika beskaffade jordoch hus-egen - Bcvillnings-Ulskoltets Betänkande, N.o II. i9 domar, för det de blifvit försålde till annat pris, än det värde före försäljningen, hvartill de varit uppskattade; i sammanhang hvarmed, Herr Cederschiöld , Pehr Gustaf , hemställt, om icke sista köpet må vara rätta grunden för bestämmandet af taxerings-värdet på hus i Stockholm; och Herr Aminoff, Johan Fredrik, upplyst, att man dristades vanligen ansett brandförsäkrings-värdet böra gälla såsom bestämningsgrund för taxeringen, och att detta i allmänhet icke vore för högt, ulan merendels hälften af försäljuings-priset; —- samt Herr Fr. Sundler har inom VäHofi. Borgare-Ståndet föreslagit, att laxeriugsmännen hädanefter må, ulan afseende på brandförsäkringsvärdet, ega lätt att bestämma värdet å hus i städerna efter sista frivilliga köp eller gångbart pris, hvarigenom, enligt motionärens förmenande, mera rättvisa vid beskattningen skulle tillskyndas husegaren.
Cronhjelms begäran, blifvit särskildt pröfvad under förra plenum, och att det således endast var den derpå följande meningen, hvilken nu såsom 15 punkten var föremål för öfverläggningen. Denna mening hade Gr. Cronhjelm ansett endast utgöra en ingress till den tariff, som blifvit intagen i de efterföljande 5 och 6 §§, och II. Ex. hade i följd deraf hemställt och finge nu å nyo hemställa, alt jemte denna ingress äfven 5 och 6 §§ måtte få förekomma till pröfning. Denna hemställan blef af R. o. Ad. bifallen, i följd hvaraf nu i sammanhang med förenämnde 15 punkt företogs jemväl 16:de punkten, innefattande förslag till S ock 6 §§ i den blifvande författningen. Då uppläsningen af delta förslag börjades, anmälde sig och yttrade Gr. Cronhjelm: Jag hemställer, huruvida det är behöfligt alt uppläsa hela denna tariff och förnyar min anhållan om bifall lill densamma, med alla de ändringar och modificalioner, om hvilka R. o. Ad. redan fattat sitt beslut, emedan i tariffen icke förekommer någon annan ändring än de, som redan blifvit ventilerade. Det är blott en enda redactionsförändring, som förekommer, och jag anhåller att få upplysa om orsaken till densamma. Den är nemi., att för militära fullmakter beräknades den egentliga chartan efter de lönebelopp, som den ifrågavar. tjenslen under förra åren hade gifvit, men i afseende å cancelligebiihr, som sedan ersattes med charta-sigillala, beräknades lösen för alla indelta infanteriregementen efter de Skånska regementenas stat och för alla värfvade regementen efter Wermlands fältjägares stat. Dä nu Ulsk. slagit ihop den egentliga chartan med cancelli-gebiihren, ansåg Utsk. bäst, alt göra hela beräkningen efter den verkliga lönen, som gifver ett något lägre belopp än det förra beräkningssättet.