Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets af Borgare-Ståndet godkände förslag, i afseende på ylleoch halfYlleoch ylleväfnader, skulle, med tillämpning på de i gällande tulltaxa upptagne rubriker för halfylle-. till införsel tillåtna slag af dessa väfnader, innebära följande förändringar: a) att ä ylle, alngods, »Casimir, hvitt, gult och rödt, af högst 6 qvarters bredd», såsom utgörande en valkad väfnad, införselstullen komme att förhöjas från 1 R:dr 24 sk. till 2 R:dr skålpundet; b) att införselstullen å ylle, alngods, »flaggduk och quinette», såsom varande en ovalkad väfnad, nedsatles från 1 R:dr till 36 sk. skålpundet; c) att ylle, alngods: »alla andra slag», derå införselstullen nu utgör 24 sk. skålpundet, komme att indelas i ovalkade, med 56 sk. och valkade, två- och flerskaftade, med 2 R:dr införselstull per skålpund; dock att tullen å Siktduk fortfarande skulle utgöra 24 sk. skålpundet; d) att å halfylle-, eller af ull med blandning till minst hälften af bomull, lin eller hampa, alngods: »aila andra slag» (än (lanell) »af 7 qvarters bredd och deröfver», såsom utgörande en ovalkad väfnad, införselstullen nedsattes från 1 B:dr till 36 sk. skålpundet; samt e) att Shawiar, Shawletter af ull, eller ull och bomull, tillsammans »af 6 R:dr 52 sk. värde och deröfver stycket», nu förtullade efter värde med 20 procent, i stället komme att åsättas tull af 4 B.dr 16 sk. per skålpund. 86 Bevillnings-Ulskottels Memorial, M 14.
Måhända skall mången anse det i högsta grad opåkalladt, att se ens en skymt i de härofvan framställda förslagen, och vilkoren derför, som kunde leda till skarpskytterörelsens urartande; icke dess mindre tillåter jag mig likväl — och det af kärlek till sjelfva idén — att uttala mina dubier.» »Den grundsats af fullkomlig frivillighet, hvarpå skarpskytteföreningarne vuxit upp, berättigar icke blott den minsta stad, utan jemväl den minsta socken, ja by, att bilda siri särskilda skarpskytteförening. Lägger man till denna frivillighet nu rättigheten att befrias ifrån, vare sig ett af beväringsårens exercispligt eller till och med begge, skall tvifvelsutan fördelen deraf blifva nog lockande för organiserandet af skarpskytteföreningar öfverallt. Till följd likväl af svårigheten att ordna ett större sammanhängande helt, socknarnes i allmänhet glesa befolkning samt bristande snabba kommunikationer o. s. v., torde man få antaga, att flertalet af dessa föreningar komme att inskränka sig till ett fåtal, kanske ett korporalskap, och ändock vore det en förening lika berättigad som någon annan, med sitt reglemente, sitt försvarsområde, sin öfverbefälhafvare — allt i öfverensstämmelse med K. Förordningen af den 8 Mars 1861. Mig synes, att ett sådant resultat likväl i intet afseende motsvarade skarpskytterörelsens uppgift. Förhållandet skulle vida mera sönderrifva försvaret, än sammanhålla det. Dessa små föreningar, med sina motsvarande små proportioner i allt öfrigt, saknade allt egentligt värde såsom ingripande del i försvars väsernl et. Inom möjlighetens gebit ligger åtminstone, att de i krigstid icke kunde tagas i någon effektiv beräkning och i fredstid hufvudsakligast skulle komma att reducera de beväringsskyldiges nu i lag bestämda exercistid.» »ålen nu har såväl K. M. i dess Propos., som äfven Hr Blanche i sin motion, föreslagit vissa vilkor, såsom kontroller på, huruvida beväringsskv Idigs öfningar i skarpskvtleledet motsvara hans öfningar under beväringsmötena. Antager man likväl antingen K.
Det var en vacker men spenslig och outvuxen gosse. Den fjäderkantade hatten satt lustigt liten uppe i den stora burriga peruken, och när konungen stack den under sin arm voro hans åtbörder ängsliga och besvärade. Han gick trippande och något litet krokig i knäna, som det var bruk, och ögat var sänkt. Hans sorgklädsel var dyrbar med hermelin på uppslagen och blonder kring handskarna, och på de högklackade karduansläderskorna hade han spännen och bandrosetter. Förbryllad af de nyfikna blickarna tog han plats i den kungliga bänken under den af genier burna gyllene kronan. Han satt stel och vänd mot altaret, men förmådde icke att samla tankarna kring den heliga akten. När till slut prästen steg i predikstolen och med en ordlek och ett kraftigt slag på bokbrädet väckte ett dämpadt sorl, rodnade han häftigt och kände sig ertappad på bar gärning. Snart blefvo dock tankarna samma upprorsmän som nyss och gingo sina egna vägar, och för att dölja sin blyghet begynte han bortplocka de svarta punkterna på hermelinen. – Si på’n! – sade en hustru i en af de nedre bänkarna. – Han behöfde ännu slita fadersriset. Har fan biti’n i fingrarna? – De ska hon säja, snuskona, som hasat in i högre bänk än hon har lof till! – svarade grannkvinnan och knuffade henne hufvudstupa ut på gången. Käppgubben, som stod nere vid dörren och hade till ämbete att gå kring och stöta de åhörare i nacken, hvilka somnade, knackade i golfvet och hytte med handen, men bullret hördes upp till adelsbänkarna, så att de höga herrarna vände på hufvudet, och predikanten insköt genast följande ord: – Endräkten, sade jag, den kristliga endräkten! Hvar vankar hon med sin lena sötvälling? Må tro i folkhopen? Håll fast’na! Må tro i Guds hus eller kring kungliga majestäts egen person? Pytt den som hittar’na! Därför säger jag eder, I jordens förstar, befliter eder om endräkten och kärleken och lyfter icke till örlig det svärd som Gud satt i eder hand, utan endast till edra undersåtars skygd.
St. deruti skulle kunna vid första riksdagen göra jemnkningar förmedelst anmärkn:r, som RiksSUn förklarade såsom sina gemensamma tankar. Jag anhåller i anledn. häraf, att Hr Cederschjöld behagade 20 H. 3 x8 Den a Mart f. m. något närmare påse innehållet af R. o. Ad:s ifrågavar. beslut, då jag tror han skall finna, att i 3 mom. RiksSt:n* rätt till öfverläggning och anmärkntrs framställande endast har afseende på Constit.Utskrs utlåt., icke på Konungens propos.T. Om några gemensamma tankar är för öfrigt här icke fråga, utan endast om anmärkn:r på samma sätt, sorn nrimärknir göras emot hvarje annat Utsk:s betänk:n. Men dessa anmärkn.T kunna afse antingen ett rent tillstyrkande elier rent afstyrkande af den K. propostn, eller ock för det tredje uppgörande af ett contraförslag, och i begge de tvenne sistnämnda fallen skulle R. St:s utlåt, komma att hvila jemte den K. propostn. — Hr Hjärne har vändt sig emot ordet: förklaring, som förekommer i mitt ir.bjudntsförslag. Jag har dock, efter att först hafva motiverat inbjudn., i slutet af förslaget uttryckt mig sålunda: och har R. o. Ad., genom denna förklaring af Reg.Fts 56 och Bi §§, trott den dubbla fördel kunna vinnas etc. — Det är således först genom de olika beslutens sammanjemnkning till likhet med R. o. Ad:s, som förklaringen tillvägabringas, utan att man derföre sagt, att den sker omedelbarligen i RiksStrn. Det är blott en önskan, att man i grundlagsenlig väg må komma till en förklaring af ifrågavar. §§. — Hvad åter angår Hr Hjärnes aninärkn. mot den af mig föreslagna redactionsföräudringen i sjelfva beslutet, så får jag ännu en gång fästa uppmärksamheten derpå, att genom utbyte af ordet förslag till utlåtande meningen på intet sätt ändras. Utsk. har sjelf föreslagit en ändring i motsatt riktning, eller insatt ordet förslag i stallet för utlåtande, och mitt förslag afser i detta hänseende blott mera tydlighet. Hr Cederschjöld:
Den hade således blifvit nedlagd långt efter den egentliga begrafningen. Så angelägen jag än var att snart kunna från en telegrafstation afsända några lugnande rader till hemlandet, emedan jag befarade, att man redan började hysa allvarlig oro för Vegas öde, skulle jag dock gerna dröjt vid detta i vetenskapligt hänseende vigtiga och intressanta ställe åtminstone några dagar, om ej de utanför drifvande isbanden och isfälten varit så betydande, att de lätt kunnat vid en hastigt uppkommen pålandsvind blifva farliga för vårt fartyg, som äfven nu var förankradt på en alldeles öppen redd. Den längre in i S:t Lawrence bay belägna ypperliga hamnen var nämligen ännu isbelagd och otillgänglig. Redan den 21 juli på e. m., sedan alla voro församlade om bord, nöjda och belåtna med utbytet af förmiddagsbesöket i land, lät jag derför Vega åter lätta ankar för att ånga öfver till den amerikanska sidan af Beringssund. Såsom i alla norra halfklotets polarhaf, var äfven här sundets östra sida isbeströdd, den vestra deremot isfri. Öfverresan gick i alla fall hastigt, så att vi redan den 22 juli på e. m. kunde kasta ankar i Port Clarence, en ypperlig hamn söder om Amerikas vestligaste udde, Kap Prince of Wales. Det var första gången Vega ankrat i en verklig hamn, sedan hon den 18 aug. 1878 lemnat Aktinia-hamnen på Taimur-ön. Under hela den mellanliggande tiden hade hon ständigt varit förankrad eller förtöjd på öppna redder, utan ringaste landskydd mot sjö, vind och drifis. Fartyget var dock ännu, tack vare kapten Palanders insigt och omtanke samt officerarnes och besättningens duglighet, ej allenast oskadadt, utan äfven lika sjödugligt, som då det lemnade dockan i Karlskrona, och vi hade ännu om bord proviant för nära ett år samt omkring 4000 kubikfot kol. Mot hafvet skyddas Port Clarence af ett långt, lågt sandref, mellan hvars norra ända och land finnes ett beqvämt och djupt inlopp.
Denna ofinhet, att tala om sig sjelf i en tidningsartikel, det är ju ”ligefrem Andenrangsselskab. Det gör man jo ikke. Taler man vel om sig selv i en avisartikel?” Kunde han icke ha lärt så mycket af Hörups fina, förträffliga artiklar att han tillegnat sig deras kalla, förnäma opersonliga stil!198 En stort tilltagen karaktär göres lugn och harmonisk af en djup sorg. Lika litet som en sådan känner frestelse att föra sin smärta till torgs, lika litet behöfver den gömma henne under spasmodiska pajazzogrin. Skälsförnämheten är skydd nog.199 Genomgående skakningar komma svaga karaktärer att brista som remnande hus, men de starka bli deraf endast fastare i sina fogar. Att ha varit lycklig, det är att ha sett himlen blå och sett solen skina. Detta har äfven jag sett. Men det var på en sensommardag, och solskenet var icke brännande varmt, det egde den kyliga klarhet, som väcker ett så oändligt vemod, derför att det är ett afsked. Len var den vind som strök öfver min kind, men sval var dess smekning. Underliga sensommarlycka! Resignation under det obevekliga solsken öfver förgängelsen Lyckan är en talisman, genom den får man tilltro till sig sjelf. Jag vill minnas. Jag vill minnas en afton då ett par ögon lyste in emot mina och jag kände lyckan stråla ut från mitt hela ansigte, dämpad och stilla, – sensommarlycka. ”De er brav og de er god, og de er smuk og de er söd, – og jeg kan saa godt lide dem.” Och nu vill jag vandra bort, med talismannen gömd under min tarfliga drägt, – min gråa pilgrimskåpa.200 I sjelfva verket var den aftonen vårt afsked, och det är den jag vill minnas längst. Det var Lördagen den 26te. Hur enkelt och naturligt det var att vi två skulle hålla af hvarandra! Och så detta sista farväl!
Hon medger att de fullkomligt kunna nöja sig med sex skedar och att det väsentliga verkligen, som Robert menade, var prae-giottiska taflor, gamla gobeliner och sidenstycken från forna kardinalers sängar, rococostolar och bokhyllor, smyckade af renässansskulpturer; deras käre Balzac får sålunda i ensam storhet sin plats på en praktfull hylla från – ett kloster! Utom de fyra rummen åt terrassen hade de åt andra sidan hvar sitt sofrum. Redan under förlofningstiden skref Browning: att hans ideal skulle varit att som George Sand lefva med sin älskade på ett vindsrum, ifall han icke måst be om ett eget sofrum, ty han hade aldrig kunnat klä sig ens i sin fars närvaro och, när han nu ej ens kunde ta af sig rocken i hennes, insåg han ej hvarför han framdeles skulle kunna det? Som Elisabeth Barrett Browning äfven i detta fall delade hans känsla, införde de redan från början det enkammarsystem, hvilket – då endast ett lifsbehof för dessa erotiskt högst stående af sin tids människor – blir ett allt oafvisligare kraf i samma mån som den individuella frihetskänslan jämte den idealistiska kärlekskänslan utvecklas hos både man och kvinna. Från deras lif i Florens får man många skizzer i Elisabeth Barrett Brownings bref. Man ser deras vandringar på sin terrass i aftonsvalkan eller under de djupa skuggorna mellan de täta häckarna i Boboliträdgården, där de ägde fritt tillträde. Eller aftnar vid Bellosguardo, då kullarna purprades och cypressernas spetsar stucko rätt in i himlens glöd medan stjärnorna tändes; eller andra aftnar då de vandrade längs Arno för att se dess flytande guld under Trinità och de andra broarna, eller bort till loggian, där Perseus glänste i månljuset. Elisabeth Barrett Browning älskade ögonblickligt och för alltid Florens, »som den skönaste stad människor danat, natur och konst sammansmälta till den rikaste fullhet». Och dessutom fann hon här och öfverallt lika mycket trefnad i de italienska lefnadsvanorna som vantrefnad i de engelska. Här och i Frankrike, skrifver hon, »förstå människorna konsten att lefva och att skapa en verklig »comfort», långt öfverlägsen den vi erhålla i våra dragiga obekväma, engelska hus»
De derpå följande stadgandena, sorn bestämde den inre verksamheten inom dessa skolor, deras indelning i visst antal klasser, läroämne - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N.-o US. 11 nas och lärotimmarnes fördelning mellan lärarne, äfvensom föreskrifterna rörande intagning i klasserna och flyttning mellan dem, med hvilken sistnämnde sammanhängde föreskrifterna för den ordning, i hvilken läroämnena skulle följa på hvarandra inom skolan, voro, dels af samma skäl, dels genom införandet af valfrihet i vissa läroämnen och af ambulatorisk läseordning, till en stor del icke längre tillämpliga. De disciplinära föreskrifterna, förut väsendtligen olika för gymnasium och för skolan, kunde icke förblifva orubbade sedan båda dessa läroverk voro förenade till ett. Rörande den ordning, som borde iakttagas vid tillsättning af lärarebefattningar, äfvensom de för denna tillsättning erforderliga prof, kunde ovisshet uppstå, då skollagens bestämmelser i förra hänseendet förutsatte den kännedom, Biskop och Konsistorium ansägos hafva om den sökande, så länge ansöknings-rällen var inskränkt inom stiftet, i sednare afseendet grundade sig dels på olikheten mellan lärdomsoch apologist-skola, dels på beskaffenheten af lärarnes undervisnings-skyldighet. hvilken sistnämnde genom införandet af den ambulatoriska läseordningen var väsendtligen förändrad. Kastar man en blick på skolornas närvarande tillstånd, finnér man äfven i deras organisation och verksamhet en olikhet, som svnes bekräfta saknaden af gällande närmare bestämmelser. Redan i sjelfva benämningen, ehuru på denna visserligen icke ligger så stor vigt, röjer sig mellan läroverken en olikhet, som genast antyder att sådana bestämmelser icke finnas. Man finner nemligen å särskilda på öfvergångs-staten upptagna elementar-läroverk följande olika benämningar antagna: Elementar-skola, Elementar-läroverk, Högre Elementar-skola, Lägre Elementar-läroverk, Gymnasium, Förenad högre Lärdomsoch Apologist-skola, Högre Lärdoms-skola, Lägre Lärdoms-skola, Högre Apologist-skola, Lägre Apologist-skola, Apologist-skola, och slutligen blott Skola.
Hvilket till Rikets Högloflige Ständers, närmare bepröfvande vördsamt öfverlemnas. Ankom till Exped.-Utskoltet den 20 Augusti. Betänkande, i anledning af väckt fråga om inrättande af en Skola i stadén Borgholm. Uti memorial, som från Högvördige Preste-Ståndet blifvit till Allmänna Besvärsoch, Oeconomie-Utskottets Utlåtande remitteradt, har Herr ContractSrProsten Ahlqvist anfört, att Öland, sorn, på i3 mils längd, eger en folkmängd af emellan 29 och 3o,ooo personer; hittills är i saknad af någon allmän undervisnings-anstalt, hvilket vore så mycket mera olägligt, som högst få föräldrar kunna låta sina barn begagna Läroverken i Calmar, så vida de ej skola äfventyra barnens helsa och lif, under den höst och vår oftast vådliga, samt vissa tider på året helt och hållet afbrutna communicationen öfver Calmar sund; hemställande Herr Prosten, på dessa skäl, att en allmän Skola med en Rector, en Collega och en Apologist måtte inrättas i Borgholms stad, sorn är belägen nästan midt på Öland, och der ett Lärohus säkerligen, utan synnerlig kostnad, skulle kunna genom provincens biträde erhållas. Utskottet liar tagit i öfvervägande denria sålunda gjorda; framställning;; Allm. Besv. och Occcn.-Vtskollets
Skrifvelse N:o 25. rikets stat. utom de vid Krigs-staten anställde, för hvilka, enligt särskilda sladganden, ännu strängare föreskrifter äro meddelade. Rikets Ständer föreställa sig likväl att, då intill år 1855, alla de icke vid Krigs-staten anställde tjenstemän, som ej med Kongl, fullmagt voro försedda, egde rätt att, utan särskildt tillstånd, under erhållen tjenstledighet vistas å utrikes ort, hvaraf några menliga följder ej heller hade visat sig, så borde en sådan rättighet äfven för framtiden kunna ulan olägenhet dem medgifvas, likasom det vill synas Rikets Ständer, dels att något giltigt skäl, hvarföre de med Kongl, fullmagt försedde tjenslemännen skulle i detta läll vara underkastade större inskränkning än andra, ej är förhanden, dels ock att några öfvervägande hinder ej kunna möta derföre, att ju icke de medgifvanden, som i förevarande fall lemnäs öfrige embelsoch tjenstemän, jemväl borde blifva för de vid Krigs-staten anställde gällande. På grund häraf och då ofvanberörde sladganden endast synas leda dertill, att ådraga utrikes resande tjenstemän kostnader och besvär samt att betunga E. K. Maj:t med en, i samma mån kommunikationerne med utlandet tilltaga, ständigt vexande mängd af ansökningar om tillstånd att resa utrikes, hafva Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet anhålla, att embetsoch tjensteman i rikets tjenst, må, utan E. K. Maj:ts särskilda tillåtelse, ega rättighet alt, då han styrker sig hafva af behörig myndighet erhållit tjenstledighet, hos vederbörande utbekomma pass för resa till och vistelse å utrikes ort under den tid tjenstledighet blifvit honom beviljad. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Januari 1860. Exp c di Hons-Utskottats Förslag till unden]. Uppläst oell god kändt hos Kidd. och Adeln den 4 Febr. lt!6().
Majit har redan i Nådig Skrifvelse af den 9 sistlidne December meddelat Rikets Ständer, att Kongl. Majit, af uppgifna skäl, under den 3 Oktober 1835 i Nåder uppdragit åt en kommitté af Svenske och Norrske män att till Kongl. Majit afgifva underdånigt utlåtande, angående de förändringar och tillägg i nu befintliga stadganden, som kunde anses nyttiga och ändamålsenliga för beredande af alla verkställbara ytterligare lättnader i Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart; och det af kommittéen utarbetade förslag till förordning i detta ämne har också blifvit till Rikets Ständers pröfning öfverlemnadt. Ett väsendtligt hinder för tillvägabringandet af den friare handelsgemenskap emellan begge Rikena, hvilken ur flera synpunkter vore särdeles önskvärd, har emedlertid funnits i de betydliga skiljaktigheter, som för närvarande ega rum emellan Rikenas tulltarifer; och i afsigt att småningom bereda väg för det ömsesidiga varubytets fullkomliga frigifvande samt aflägsna de olägenheter, som uppkomma genom betydligt skiljaktiga tallsatser, hafva nämnde kommittés Svenska ledamöter särskildt utarbetat förslag till sådane förändringar i den Svenska tull-lagstiftningen, som, under iakttagande af de grundsatser, hvarpå denna lagstiftning härstädes ansetts böra hvila, och de särskilda förhållanden, hvilka i vissa afseenden förekomma, skulle i möjligaste måtto närma densamma till den Norrska. Men detta förslag, om ock föranledt af de sålunda anförda skäl, har, i naturlig följd af det inre sammanhang, som en systematisk lagstiftning kräfver, erhållit den utsträckning, alt icke allenast tull—tar i fen i sin helhet, jemte de reglementariska föreskrifter, som vid dess tillämpning skola tjena till efterrättelse, utan äfven andra i tull-lagstiftningen ingående frågor blifvit föremål för kommitterades behandling. Bih. lill R. SI. Proj>. JM 51. Det betänkande, hvilket i sådan omfattning är af de Svenska kommitté-ledamölerne i underdånighet algifvel under den 2
Kronprins sjelf intresserat sig för denna sak och på egen bekostnad verkställt vid Stäket mätningar; så vågar jag, oaktadt den ringa framgång detta ärende vid föreg:de riksdagar haft, vid denna riksdag hoppas större sympathier för den framställning, jag nu går att göra. Jag får på grund af hvad ofvan blifvit anfördt, hos R. II. St. föreslå, att medel till undersökning af kostnaden för uppmuddringen vid Södra Stäket må anslås, och att R. St. hos K. M. i und. må anhålla, att en kunnig och erfaren person må ut ses, som, efter noggrann undersökning, till Regeringen inkommer med detaljeradt kostnadsförslag för uppmuddrandet af Stäket till såväl 18 som 24 fots djup, hvilket vid nästa riksdag kunde för R. St. framläggas. Skulle delta mitt förslag ej vinna framgång, så får jag alternativt föreslå, att R. St. i und. hos K. M. ville göra framställning om vigten af att åt enskildt person eller bolag bereda möjligheten att företaga uppmuddringen af Stäket, och att dels lån af Staten på hilliga vilkor beviljades den eller de, som ett dylikt företag sig åtoge, och dels att omnämnde person eller bolag beviljades att framdeles uppbära en viss afgift med hänsigt till djupgåendet af alla fartyg, som efter canalens gräfning derigenom passera. Om dylika förmåner beviljades enskilda, så tror jag visserligen, att, utan all sorts uppoffring från Statens sida, canalen vid Stäket inom kort skulle komma att blifva farbar för handelsfartyg; äfvensom mindre krigsfartyg och kanonslupar i detta fall under hvilket vattenlag som helst skulle kunna derigenom passera. — Om remiss till Statssamt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:n anhålles ödmjukast. Lades på bordet. Frih. Cederström tilläde derefter muntligen: Tillika får jag äran att till de förenade TJtskms ledning lemna en charta, på hvilken såväl sjelfva den föreslagna canallinien är antecknad, som 2 andra förslag till nya canalsträckningar äro upptagne. Hr Prytz, Lars Adolph, uppläste följande motioner: 1.
Innebyggarne bestå ännu af trenne till språk och lefnadssätt olika nationaliteter, af hvilka den Lappska förekommer inom samtliga lappmarkerne, den Finska inom Torneå fögderi, der den utgör nr af befolkningen, men äfven till någon del inom Gellivara pastorat, samt den Sve7iska eller hufvudbefolkningen inom kustlandet och till mindre del inom lappmarkerne. Tal». Litt. A. Fastoraternas antal och areal. k kust landet. Piteå pastorat, hvartill såsom annexer höra Piteå stad och Elfsby kapellförsamling Neder-Luleå med Luleå stad såsom annex Öfver-Luleå Råneå Neder-Calix Öfver-Calix Neder-Torneå med Haparanda stad som annex Carl Gustafs Öfver-Torneå med Hietaniemi och Korpilombolo kapell-lag Pajala Summa tunnland Areal. Arjeplougs pastorat Arvidsjaurs » Jockmocks och Qvickjocks kapell-lag Gellivara Juckasjärvi Enontekis Summa tunnland Areal. Tunnland. Folkmängd. 3 Medföljande tab. N:o 1 jemte nedanstående specifikation Litt. B utmärka befolkningens mycTab. N:o l o. Litt. kenhet. Den utgjorde enligt husförhörslängderna den 31 December 1856: 64,642, och den 31 December 1860: 69,225 personer, hvaraf visar sig en tillökning på fem år af 4,583 personer. Mantalslängden^ åter utvisa för år 1855 en befolkning af 61,084 och för år 1860 såsom nedanstående specifikation utmärker: 66,997. Orsaken till folkmängdens olikhet enligt husförhörsoch mantalslängderne lärer åtminstone till största delen härleda sig från de olika tider, hvarunder dessa längder upprättas. Samma orsak torde ock verka, att Tab. Litt. It. Specifikation af folkmängden. Enligt de mantalslängden som upprättats vid slutet af motstående år. Hela folkmängden af Deraf frie från mantalspengar UtskrifAr. mankön. qvinkön. båda könen. mankön. qvinkön. båda könen. nmgsmanskap. Finnar. Lappar. Folkökning.