Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon -Utskottens Utlåtande, 1V.-o 1. 29 Majit i Nåder, ef:er föregången pröfning, låta staden godtgöras, hvad den tili ved och ljus m. m. mast gifva öfver hvad densamma, enligt författningarne och en rättvis fördelning, är skyldig alt draga. §• 24. Magistraten, eiler den Commission, som med Magistratens och invånarnes medgifvande ombesörja inqvarteringen, tillhör, enligt hvad i 2 §. är förordnadt, att låta anvisa qvarteren, hvilket sker sålunda: att å husets port eller vägg tecknas med krita den dukommande inqvarteringen till antal och grad, hvilket derjemte värden, eller, i fall han ej träffas, hans husfolk muntligen förkunnas. De sålunda utsedda qvarteren fördelas sedan på commenderingen genom Regements-Qvartermästaren, eller i hans frånvaro, någon annan militär. §. 25. Ersättning för hvad inqvarterad, till föda för sig och häst, af qvarter-värd erhållit, hafva vederbörande att erhålla, så skyndsamt sorn möjligt, men sist, inom fjorton dagar derefter. 4 C AP. Serskilda föreskrifter till ordnings vidmägthållande. §. 26, Befälhafvare åligger vaka deröfver, att deras underhafvande hålla god ordning i casernerne och qvarteren, och så snart dem kunnigt blifver, att någon invånare blifvit till sin person elier egendom förolämpad och ofredad, sådant ofördröjligen beifra, samt den lidande lill dess rätt och skadestånd, äfvensom den brottslige till straff befordra.. Huru qvarteren anvisas och fördelas. Befälhafvare vakar öfver ordningen. 30 Statssamt^Allnu^Besv.- och Ekon*-Ut sköttens Utlåtande, N:o /• Att nyttja Borgerskapets tillhörigheter, m. xn., för b judes. Jagt och fiskande, ra. m, förbjudes. Uppköp af matvaror till försäljning förbjudes. Hvad inqvarterad af värden erhåller, skall genast betalas, m. m.
Utsk. stannade på dessa grunder vid det förslag, som Utsk. i detta betänk, framställt till R. St:s pröfning, och jag medger visserligen för mindel, att en betänklig makt öfverlåtes åt ett sådant Utsk., då det får handla med R. St:s lätt; men jag har i detta hänseende biträdt Utsk:s majoritet, då vi åtminstone för tillfället ej kunde utfinna någon lämpligare utväg att under närvar, förhållanden komma till det åsyftade målet. Jag skulle således för min del önska, att Utsk:s förslag kunde vinna det biträde af R. o. Ad., att detsamma blefve förklaradt för Ståndets gemensamma lanke, eller att någon till ändamålet bättre ledande gemensam tanke kunde uppgifvas, ty alt behofvet är för handen, att på annat sätt än genom R. St. sjelfva söka tillvägabringa det nya lagförslagets antagande, det torde af ganska många inses och medgifvas. Frih. Boye, Ludv.: Jag kan för min del ej understödja Utskis förslag. Jag anser ingalunda antagandet af den nya lagen så svårt, som man i allmänhet föreställer sig detsamma. Af K. M:s nåd. skrifvelse till R. St., då K. M. till dem öfverlemnade Tableau-comiteens arbeten, slutar jag, att K. M. är sinnad att låta utarbeta propos:r, angrde de förändringar i lagen, som af K. Med den kännedom jag tror mig äga om den nya lagen, anser jag, att skiljaktighetsfrågorna ej blifva på långt när så många, som man föreställer sig. Jag förmodar, att K. M. låter utarbeta, på samina gång propostna göras i principfrågorna, äfven propos. ang:de de detaljer som höra dertill; och jag försäkrar, alt min öfvertygelse är, alt svårigheterna af förändringen på långt när ej blifva så stora som man i allmänhet föreställer sig. Hr Dalman har för öfrigt gifvit tillkänna, alt hans mening icke var alt åt en delegation af R. St. öfverlemna att med R. St:s rätt afgöra sjelfva principfrågorna, utan egentligen endast redaclionen.
Detta gifver banken en stark credit, då den säkert icke vill blottställa sig för en sådan händelse; och skulle den inträffa, kan utmätning anställas hos hvilken af delägarne som helst. Hr Lefre'n: Då Hr Rosenblad började sitt sista anförande, yttrade han en viss farhåga för ett sådant systeme, som hade till syfte att utsträcka privatbankssedlarna till att utgöra en alltför stor del eller största delen af rörelsecapitalet. Jag delar denna fruktan såsom princip; man bör hafva den under försigtighetens synpunkt; men jag hemställer till Hr Rosenblad, om ej hans motion då har en syftning, som verkar tvertemot hans afsigt. Det fägnar mig, 336 Den 22 Februari e. m. att en ledamot af en privatbank-direction yttrat sig här så som jag tror det vara lyckligast för landet. Hr Gyllenhaal, Lars Herm.: DA jag har äran vara ordfor. } central-directionen för en af våra privatbanker, nemi. den Småländska, anser jag mig pligtig yttra mig om tillståndet med denna bank och dess credit. Jag är till stor del förekommen af min collega, Hr Ribbing; han har redan visat, hvilken credit den har inom Riket, och utom Riket har den hos ett hus i Hamburg en blanco-credit af 200,000 mark med rättighet alt sträcka denna credit till 3oo,ooo mark. Jag får tillägga, alt ingen den minsta svårighet möter att, när som helst, hos ett af de största husen ytterligare erhålla en blanco-credit till ett ganska stort belopp. Vi hafva ännu icke begagnat creditiv att draga på, annorlunda än för att visa huset i Hamburg, att vi hafva för afsigt att begagna det, och att vi hafva mening med contractet. Men jag tror ej, att vi egentligen behöfva begagna det, emedan central-styrelsen gjort sig till ögonmärke att ej utsträcka rörelsen längre, än att den kan betäckas genom bankens ständiga rörliga fonder, och genom mindre lån, som vi kunna få i Stockholm.
De yttersta höjdpunkterne af den här förtäljda stridens hetta äro, å ena sidan, Leopolds svar till Philipson och rimmade bref ”till Mäster Allt i Alla”; å andra sidan, Thorilds orimmade bref till Rosenstein; hvilket för öfrigt blifvit anfördt blott för den underrättelse, som Thorild ansåg sig äga, att i Svenska Akademien fråga var om ett juridiskt näpsande och hejdande af hans framfart mot Leopold. Men om något sådant förslag verkligen var å bane, så stannade det dock helt och hållet inom en muntlig diskussion. – Så mycket mer förtjenar den omständighet berättas, som förekommer i sextonde delen af Svenska Akademiens Handlingar (sid. 149): att ”Thorild erhöll röster vid uppfyllandet af de första lediga rum i Svenska Akademien”. Alltså fanns, inom detta samfund, redan då en icke liten aktning för Thorilds snille. sednare tid har samma Akademi sökt med understöd lätta den torftiga belägenhet, hvari Thorilds Enka framlefde sin ålderdom. ADEL. (D. V. sidd. 68 o. f.) Detta redan gamla stridsämne mellan Statslärarne blef här i förbigående vidrört af den orsak, att hos oss de olika meningarne derom redan i begynnelsen af 1790-talet representerades, å ena sidan af Thorild och Philipson, å andra sidan af Zibet och Kellgren. Hvad författaren dervid tillagt, är – i det hela – blott en historisk förfrågning; med önskningar, att detta vigtiga ämne, der ännu (särdeles i afseende på den Svenska Adeln) så mycket återstår att uppdaga, ju förr dess hellre måtte af någon fullt dertill utrustad forskare bli opartiskt och grundligt undersökt. Spridda bidrag hafva blifvit lemnade; framförallt är en förträfflig början gjord af Geijer, i begynnelsen af hans afhandling ”om Feodalism och Republikanism”. I sammanhang härmed anfördes Montesquieus lära, att Adel hör väsendtligen till fullständigheten af en verklig Monarki. Man kan komma på denna tanke redan deraf, att en ursprunglig samåldrighet och sammanhörighet af Konungskap och Adelskap är strängt historiskt uppvislig.
Importen af denna vara hade ofvannämnda år utgjort 4,603,650 skålp. oarbetad tobak med ett tullvärde af 1,379,721 R:dr R:mt samt 45,742 skålp. arbetad tobak med 141,470 R:dr R:mt tullvärde. Förbrukningen äfvensom tillverkningen af dessa fabrikater kunde antagas vara i fortgående stigande. Flera utvägar funnos att göra Statsverket till godo den ofantliga tobaksförbrukningen. Det vigtigaste vore, enligt motionärens förmenande, att hvarje skålp. förarbetad tobak belädes med lämplig afgift, för uppbörd hvaraf Staten borde vid hvarje fabrik anställa någon kontrollant, på samma sätt som vid bränvinstillverkningen eger rum. En annan utväg vore att i städerna utarrendera rättigheten Bih. till R. St. Best).- o. Ekon.-Ulskts Betänkande N:o 15. att sälja tobak, i de mindre städerna till en, i de större två, i Stockholm och Göteborg till tre personer. Slutligen kunde ock konsumtionsskatt åläggas tobakens förbrukare, hvilken sistnämnda utväg kunde ställas i förening med någon af de tvänne förstnämnda alternativerna. Likaledes har uti en hos Vällolliga Borgare-Ståndet väckt motion Herr Boman, A. F., erinrat, hurusom den allmänna meningen förmådde Rikets Ständer att vid 1833—34 årens riksdag taga i öfvervägande vidden af det onda, som en öfverdrifven bränvinstiilverkning och bränvinskonsumtion sedan lång tid tillbaka spridt öfver hela fäderneslandet. Genom begge statsmakternas bemödanden hade, i anledning deraf, vid nämnde riksdag biträdts en annan bana, hvilken, sedermera fullföljd, burit välgörande frukter, i det den minskat superiet och dess olyckliga följder, på samma gång den tillskyndat så väl Staten som kommunerna fördelar, hvilka till icke obetydlig de! slutligen kommit just de klasser till godo, från hvilka medlen, ehuru för ett värdelöst ändamål, utgått. Den princip, från hvilken Rikets
Sig, så skulle jag tro det vara att förneka tillvaron af den harmoni emellan statsmakterne, som äfven en talare vitsordat, om man icke genom bifall till förslaget går Regeringens önskningar i detta hänseende till mötes. Många ledamöter ropade på propos. Hr Gripenstedt: Frih. Cederström har en gång sagt sig vara uppkallad af mitt förra yttrande, och dervid gjort mig den äran, att directe ställa sitt tal såsom replik till mig. Han har deruti inblandat den frasen, att riksdagar icke voro gjorda, för att ”öfva sig i personligheter emot höga embetsmän.” Jag ber då den värde ledamoten först citera när jag tillåtit mig dylika personligheter, innan han tillvitar mig en så obehörig beskyllning. Men jag har deremot hört honom sjelf, nu i afton, göra anspeglingar pä personer och deras yrken, samt dervid tillåtit sig så opassande uttryck, som att man borde ”blygas” öfver sina meningar m. m. Vid sådant förhållande torde jag äga full rätt att tillbakavisa den värde ledamotens obehöriga anfall, och bedja honom något mera länka på sig sjelf, innan han härnäst till viter andra ett sådant handlingssätt. Detta för den värde Friherren. — Här har vidare i sjelfva saken blifvit sagdt åtskilligt, som jag hade ämnat upptaga, men tiden är långt liden, och jag vill derföre inskränka mig endast till den förklaring, att det synes mig högst besynnerligt huru man kan andraga såsom ett argument emot Utsk:s förslag, att det ej föreslår riksdagars sammankomst hvarje år; och detta af samma Hrr, som jag vid nästan alla andra tillfällen hört så ifrigt yrka, att man aldrig bör gå brådskande tillväga, utan att allt bör ske successive och varligt. Vill man då komma derhän 400 Den 21 September e. m. att riksdagar skola inträffa hvarje år, så synes mig oförklarligt, att man nu ej röstar för ett förslag, som just på ett sätt som man älskar närmar sig målet. Man har äfven sagt, att ett sådant oftare sammanträde af representationen icke skulle bidraga till sammanjemkning af ideer och tankar; ty, säger man, man tvistar ej så lätt med dem man icke ser.
Flere skäl och omständigheter hafva härutinnan till BancoUtskottets öfvervägande förekommit, hvaribland hufvudsakligen må nämnas: att den ersätt ning, sorn blifvit Banquens Casseurer till ofvannärnnde belopp tillagd, troligen ej ens svarar emot hvad en Casseur på de störie private Handels Contoir, till betäckande af förluster och missräkningar, utöfver lönen i allmänhet åtnjuter, ehuru någon slags jernförels, hvad uppbördens betydlighet och det deruppå beroende äfventyr beträffar, icke lärer kunna komma i fräga ; att de smärre Banco-sedlarne, som alla, nästan hvarje dag, i Cassorne förekomma, antingen till uppbörd eller utbetalning, för närvarande, då äldre och nyare sammanräknas, utgöra ej mindre än sjutton särskildta slag, hvaraf förblandningar och missräkningar på ett eller annat sätt, under eu skyndsam och brådskande expedition, snäft nog kunna inträffa, ledande till förluster för Casseurerne; och ändtligen: att genotn dessa mångå olika sedel-formulairer, ett desto vidsträcktare utrymme är lemnadt för en mängd, särdeles på sednare åren, tidt och ofta öfvade bedrägliga speculationer att förhöja sedlarne, medelst tillfogade *tycken af en eller annan högre valeur, hvarigenoln Casseuåerne, oaktadt nogaste uppmärk* BancO'Vtskottets Bttdnkandtn. tSg aamhet, ej kunna undgå att stundom blifva lidande; och ännu oftare på eftergjorda sedlar, lill likhet med Banquens å 3 och 2 R:dr, de der ej sällan funnits vara med den mest förvillande skicklighet förfärdigade. Utom allt detta, sr en betydande gravation med Banquens Casseurs-tjenster förenade, uti skyldigheten att-ställa Banquen ■vederhäftig
Denna är icke jag, men på samma gång har jag ett genomgripande etiskt ansvar för hennes likaväl som i allmänhet för min varelses beskaffenhet. Ty, om jag icke beherskar henne och underlägger henne min viljas lydnad, så kommer en stor del af det sedliga lifvet ej blott att bli fattigt, utan rent af abnormt. En, som icke beherskar sin nervmänniska, ter sig såsom saknande karakter, fasthet, konsekvens, själfbeherskning. Den omotiverade omväxlingen är egendomlig för den nervöse. Nervmänniskan är en nyckfull tyrann. Jag skall därför lägga en stark moralisk tygel på henne, och där det behöfves, använda piskan också. Om hon t. ex. drifver mig till det omtalade hätfulla misshumöret oeh börjar väsnas och disputera mig bitter, så att jag » känner nervbitarne dallra i mig » och icke kan sitta stilla, så skall jag med godo eller ondo söka få henne tyst. Jag kan det ofta, och det är ej blott5 18 några tankar om nerYlifvet och det sedliga. moraliskt utan äfven rent fysiskt hälsosamt att så göra. Drifver hon mig att i blaseradt hy perkritisk sinnesstämning gå omkring som en nattuggla bland glada människor och ropa » uh — hu! » åt deras oskyldiga glädje, bör jag hafva henne att » gå hem och lägga sig ». Vill hon flyga från en sak till en annan, så skall jag pedagogiskt tvinga mig till regelbundenhet i arbete, hvila o. d. Då läkaren föreskrifver en nästan pedantiskt noga bestämd lefnadsordning för den nervöse, så är det ej blott ett fysiskt riktigt, utan ett moraliskt förträffligt dietmedel. Man skall icke kurtisera nervmänniskan och därmed Öka hennes själfsvåld. Man skall ej ständigt och jämt ursäkta sig med sin nervositet och tala om den såsom en absolut monark. Det kan göra en rätt godt, om man af sig själf eller andra far det tillmålet: » du borde veta skäms », när ens nervmänniska burit sig illa åt. Djupt osedligt är att i egoistiskt intresse hyckla nervositet och likasom odla dess ogräs i sin varelse, såsom man brukar beskylla fruntimmerna för — de bli ju ibland » nervösa », när de ej få sin vilja fram.
Justerades följandet Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, förmiddagen den 22 Junii 1818. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Grefve Posses, Claés Fredric, Motion, innefattande hemställan, att Riksens Ständer måtte till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition för Dess lifstid i underdånighet öfverlemna så väl Ro** sers bergs Den 22 Junit f. ni. ^ersbergs Kungsgård, som den till underhållet äf de derstädes befintlige byggnader redan an-; slagne årliga summa af 2000 Riksdaler Bancö; uti hvilken Remiss de öfrige Respective Riks^ Stånden skulle vänligen inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena» Ut Supra» Vid förnyad föredragning af BevillningåUtskottets den 17 dennes afgifne, samt deö 20 derpå följde på bordet lagde, Memorial oift ett arfvode af 400 Riksdaler Banco åt Öfver-» Commissarien jD. Ek, för det han, vid författandet af förslaget' till deri blifvande BeVillningsFörordningen och andra dermed gemenskap ägande ärenden, biträdt Utskottet; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att dertill lemna bifall» ForetogS till pröfning Bevillningsutskott tets den 17 dennes afgifne, och den 18 derpå följde förmiddagen på bordet lagde. Utlåtande öfver en del af de emot Utskottets författade förslag till en blifvande BevillningsFörordning gjorde anmärkningar; och fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, uppå sär-^ skilte af Hans Excéllencé Herr Grefven och Landt* Marskalken framställde propositioner, till älla delar bifalla Utskottets Utlåtande, i hvad detSamma rörde de emot andra Artikeln Samt 1» Ridd. 0, Aå. Prof. VII. B. II. Afd. 3g, 354 Den 22 Jimii f. m. §. i.
Jag får erinra, att innan Riksens Ständer hinna välja fordras anslag, val af Electorer m. m., hvaremot Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret kunna 2 timmar efter Justitieombudsmannens död vara samlade till valförrättning. Finnes di intet stadgande sorn sager, att Fullmäktige ej få göra det, si är man icke säker på, att det icke sker. Man har sagt, att de mångfalldige orsakerne till afgång ej borde specificeras. Det yttrande jag afgifvit innehöll ej , att orsakerne skulle specificeras, blott att man skulle säga dier eljeji från Embetet af ginge. Samma Talare har trott, att JustitiseOmbudsmannens aktning för Riksens Ständer skulle förmå honora att nedlägga sitt Embete, om hvarjehanda sådana fall inträffade, som hindrade honom alt Embetet förrätta. Jag vill ej betvifla 19® Den *!> Octoler f. rut att han ju skulle visa tillbörlig aktning för Riks Bens Ständer; men likväl har man nyligen i alla Ständ hört klagas öfver bristande aktning mot dem i fråga om JustititE - Ombudsmannens tillsättande. Samma Talare har trott, att om 3u3tit!32-Ombudsmannen afled dagen före Riks. dagens afblåsande, kunde Ständerne ignorera händelsen^ och saken således lemnäs åt Fullmäktige. En annan har trott, att en sådan föreskrift, som Herr Stråle omtalat, icke bshöfdes. Örn än så vore, kan jag likväl icke tro, att Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret få ignorera att Justitieombudsmannen dött, under det att Riksens Ständer varit tillsammans och då lärer man ej kunna fordra, att de emot. ordalydelfen böra insätta en efterträdare. Jag vågar således tro, att en Iterremiss varder nödig. Herr von Hohenhaufen: Herr von Hart mansdorff har förekommit mig, i afseende på det af Herr Cederschjöld anförde, att Riksens Ständer kunde ignorera Justitieombudsmannens död. Fullmäktige få ej vara i okunnighet om, när den skett, emedan de då skulle uraktlåta att fullgö ra sitt åliggande.
St. således kunnat anslå någon del af bevillningen till detta verk, så är jag af den öfvertygelsen, att R St. äfven kunna anslå allt hyad medel heter till Riksg.cont., alltid under förbehåll, att de anslagna medlen der förblifva till K. M:s disposition, emedan jag ej kan fatta och göra mig begripligt, hvartill det skulle tjena att öfverlemna till statsverket medel, öfver hvilka statsverket ej får någon dispositionsrätt och öfver hvilka K. M. således icke får disponera. Detta kan jag ej 3oS Den 6 April e. ra. göra för mig faltligt och finner på denna grund, att det är vida ändamålsenligare, att dessa medel insätlas i Riksg.cont. Jag ur ufven öfvertygad om, att detta en gång måste komma att blifva resultatet, om det också nu ej kan blifva det. Jag anhåller således om Husets biträde till bifall å de voterispropostr, hvilka redan blifvit af två Stånd i grundlagsenlig ordning godkända och ansetts vara öfverensstämmande med grundlagarnes föreskrifter. Frih. Hamilton, Hugo: Då så erfarne ledamöter på båda sidor redan yttrat sig i detta ämne, kan det synas öfverflödigt, måhända orätt, att jag med några ord upptager tiden: men då frågan, som af flera talare redan blifvit utredd, nu mera icke gäller saken, icke nyttan utan formen, och då denna folin blifvit så mycket förbisedd af StatsUtsk. i den framställda voter:s-propos:n, att R. o. Ad. af grundlagens tydliga bud och klara föreskrift kan anse sig föranledt alt förklara två Stånds beslut vara olagligt, så är frågan af den vigt, att jag tror det hvar och en är skyldig att söka göra sig reda för densamma, och att uttala sin öfvertygelse. Jag får öppet bekänna, att jag icke ser annat än en sofism i den uttydning af frågan, som här blifvit gjord af Frih. Sprengtporten och Gr. Frölich, med flere talare. Jag tror alt de grundlags-§§, hvilka här blifvit anförda till stöd för den satsen, att ett sådant beslut af R.
Jag tager mig för öfrigt friheten fästa uppmärksamheten på det förhållandet, att en ändring ägt rum uti 21 §, som ej blifvit omtalad i Utsk:s nu upplästa utlåt., nemi. att frälscräntans ägare belägges med 5 proc. bevillning för det capital, som svarar mot frälscräntans belopp. Orden ”frälseräntans ägare” äro de, sorn blifvit här införda, och visserligen med rätta; men derom hade anmälan bort göras uti betänk. Emedlertid blir nu frälseräntans ägare belagd först och främst med bevillning för hela frälseräntans belopp och dernäst med bevillning för rusttjenslmarkerne. Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: Det är visserli gen tillfredsställande för Bevilln.Utsk., att Frih. Cederström, med de insigter, som allmänt tillerkännas honom i kameralmål, oaktadt han underkänt motiverna, likväl medgifvit riktigheten af Utsk:s förslag. Frilun har sagt, att rusttjeustbevillningen icke motsvarade sjelfva prestationen, och att det uttrycket vore oriktigt. Jag hoppas kunna bestrida detta, och torde för sådant ändamål ej kunna välja något säkrare document än K. br. till Kammarrätten af d. 17 Juni 1844, i anledn. af Kammarjunkaren Hammarskjölds besvär i fråga om rusttjenstbevillning af skattehemmanet stora Rothult och Skuru i Östergöthlands län, så lydande : OSCAR etc. Vår ynnest etc. Hos Oss har Kammarjunkaren C. H, Hammarskjöld i und. besvärat sig deröfver, alt J, genom utslag d. 17 Dec. 1841, gillat och fastställt Landshöfdinge-embetets i Östergöthlands län d. 20 förutgångne April raeddelte 2:ne särskilde beslut, hvarigenom, uppå klagandens, under 4 II.
Dessutom är bevarandet af folkets rätt att sig sjelft beskatta en helig pligt; och hvilken sakkunnig vet icke, att den strängaste beskattning kan tillvägabringas blott genom en manöver med penningeväsendet, hvaruti de flesta icke ana den minsta fara? De garantier, Frih. Rantzou sökt finna, äro visserligen till en del goda, men, jag fruktar, icke tillräckliga. Förslagen t. ex. om discontlånens totala inbetalning och fastighets-lånefondens förflyttning till Handelsdisconten, ehuru enliga - Den i Mars e. in. liga med en riktig bankesprit, torde möta ett oöfvervihnerligt motstånd, äfvensom upphörandet af assignationsrätten. Blancocrediten på Hamburg förekommer väl silfverexport; men då trasseringarna skola betäckas, får Banken nog kännas Vid förlust, ty den får icke återköpa vexlar a 128 sk. Frih. ogillar riktigt (ehuru blott assertoriskt och icke demonstrativt) den föreslagna redactionen af 72 §. Reg.-F., men synes tro på någon mystisk kraft att förekomma missbruk, hvilken skulle finnas uti ett af Frih. önskadt tillägg till besagde §. under sin hvilotid till nästa Riksdag, då upplysningens magt blott är beräknad för framtiden. Dessutom uppgöras nästan alla bevis för Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser under förgätande af den hufvudsakliga omständigheten, hvarpå jag anhåller, att BancoUtsk. måtte fästa en särdeles uppmärksamhet, nemligen, att Banken må skyddas för den förstörande influehce på denna förmåga, som kan utöfvas af ett creditmynt, hvars uppkomst, till ett nästan obegränsad! belopp, från hypotheksföreningar en af sjelfva Regeringens Ledamöter proponerat, och som, enligt 1824 års lag för privatbankelsamt Hr Skogmans motion, äfven frän dessa kan framstörta.