Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kunde man oförmärkt stå på hans kappa, så såg man det också. Fick man stå på hans fötter, så hördes himmelrikets klockor. Han hade lefvat ytterst rättfärdigt. En ond ande herrskade på ett ställe, och alla prester, som kommo att undanjaga honom, fingo blott höra sina hemliga brott nämnas och måste sjelfva gå ut. Men “Wirestads prest“ eftersändes. Anden ljög på honom åtskilligt, men frimodigt nekade presten och öfverbevisade anden om hans lögnaktighet. Genom denna lefvernets oskuld blef han mäktig att använda Frälsarens makt mot anden, som, då han måste fly, förskapade sig i stora förfärliga gestalter; men presten stack med en syl ett hål i fönsterblyet och tvingade honom, att smal som det onda bettet krypa ut derigenom. Af den märkvärdige teosofen och andeskådaren Emanuel Svedenborgs många syner och uppenbarelser meddelas här några, som blifvit intygade af de mest trovärdiga personer. Berättelse om drottning Lovisa Ulrika. Drottning Lovisa Ulrika, Adolf Fredriks gemål och syster till Fredrik den store i Preussen, hade hört mycket talas om Svedenborg och hans underbara andesyner. Hon bad derför en dag grefve Höpken, som hon visste vara nära bekant med Svedenborg, att föreställa honom för sig på hofvet. Detta skedde också. Drottningen, som någon kort tid förut mistat sin bror, August Wilhelm, frågade nu Svedenborg, med erkänd afsigt att roa sig med gubbens underliga inbillning, om han ännu träffat hennes aflidne broder i andeverlden. Då Svedenborg härtill gaf ett nekande svar, tillade hon: “Om ni skulle råka honom, så helsa honom ifrån mig och fråga, hvarför han ej efter löfte skref mig till rörande det vi vid afskedet talade om“; hvarefter hon vände sig med sitt samtal till någon annan. – Åtta dagar derefter kom Svedenborg åter på hofvet, men så bittida, att drottningen ännu icke lemnat det så kallade “hvita rummet“.
Försynen äger i sin|m®gt tusende medel att straffa Folken; men om detta skulle ännu förestå mitt Fädernesland, så ber jag Gud att jag må dessförinnan hinna nedstiga i grefven. Den lS Junit J. m. 44» Herr von Heijne, Georg: Det är, som mig synes, här blott fråga om valsättet af Nämndemän. Jag delar med Friherre Boije den öfvertygelse, att blott Bönder böra blifva Nämndemän; men jag tror att alla bofaste män af hvad Stånd som hälst böra få deltaga i valet till Nämndemän. Denna anmärkning anhåller jag måtte få åtfölja återremissen. Herr von Hartmansdorff, Auguft: Jag får i afseende på hvad Herr Rosenskjöld anfört, anmärka, att ett Stånds vägran icke hindrar verkställigheten af den Kongl. Propositionen, om den af de öfrige blifver antagen. Rörande valsättet, tror jag ej, att man med Herr Rosenskjöld bör fästa sig vid, om det är mer eller mindre liberalt, utan om det är rigtigt. Den särskildta mening, som han ogillat, synes mig vara den billigaste och oväldigaste; den nemligen, att både Domaren och menigheten skola deltaga uti valet af Nämndemän. Domaren, emedan de med honom skola afgöra målen; Folket emedan det skall dömas i frågan som röra dess yrke och lefnadssätt, hvarom Nämnden äger vitsord, och hvaruti den bör vara Folkets organ. Det skulle kunna hända att, om menigheten ensamt skulle välja, Liefve de trät gi r i gaste utsedde, ej de fredälskande och lugna. Jag tror således att Domaren bör hafva något inflytande på valet, och att ej jemte honom i Rätten må kunna sättas personer som han ogillar. Donna rätt för Domaren i den lägsta instantien, kan jern förås 4 i» Tten tff Junti f. m, mod Kooungens i den högsfa, «tt ej omgifva* af män , forn sakna hans förtroende. Grefve iron Schwerin, Fredric Bogislaus'. Cap i §. RättegångsBalken lyder sålunda: Forjle
Af detta aktenskap foddes sonen Joseph, som under Napoleons tid upphojdes till kardinal och alltid af sin halfsyster omfattades med den vaivlaste tillgifvenhet. Knappt fyllda 13 h, straande vacker son1 hon var, gaf Letizia hand och hjartca kt en 18- &amp; rig, stiitlig advokat, Carlo Buonspa.rte. ~ 1 B 3 r gemmal, gifte jag ~ n i g med Carlo B. en vacker karl, l h g som 31wat. Yid 33 l r s Alder blef jag anka. Under 19 iks gktenskap fodde jag 13 barn, af hvilka 3 dogo spada och 2 vid foclelsen.~ St % uttrycker sig U: mc Letizia sjdf i det fragment af autobiografi, son1 hon ph sin hijga iilderdom dikterade. Som man finner, konstlost och rakt. p l ssk. MHngen borgerlig matrona, anmiirker Cherbuliez, skudle sakert hafm talat ur en betydligt hogre ton vid bergttandet af sina oden iin dennu Irvinna, moder till en man, hvars lif Br en hjiiltedikt. Det. blef snart oroliga tider for Korsika sl val son for det unga paret Buonaparte. &amp; r 1.768 intriiflar niidigen det tappra lrorsikanska folkets frihetskamp, dii det under sin hjalte, Paoli, soker forhindra om besittningstagande af fransmannen. Nen korsikanmes tapperhet form&amp;r intet mot ofvermakten. Paoli blir slagen och raddar sig genom 5ykten till England. Bland de tappraste deltagarne i dessa strider var Cmlo Buonapmte, som, 1edsa.gad af sin unga, skona huutru, kampat till det sista vid Paolis sida. Hennes boner och t&amp;rar, hennes fasthet och sgkra hopp om framtiden va.1. det, s o u forrniidde mannen att ej, son1 han iimnat, med sin f d j folja Paoli i landsflykten.
Då emedlertid denna förlust icke vållats i följd af oskicklighet, oordentlighet eller okunnighet vid arbetets anordnande och utförande, utan uppkommit dels genom vederbörande tjenstemans misskalkylering i kostnadsförslaget, dels ock hufvudsakligen genom omstörtning i arbetspriserna, har motionären, enär officielt vore styrkt, att denna för orten nyttiga och särdeles behöfliga förbättring i kommunikationen blifvit nöjaktigt fullbordad, hemställt, att ett be - Stats-Utskottets Utlåtande N-'o 30. 11 lopp af 1,334 frdr 9 öre måtte af allmänna medel Klockaren J. Nilsson beviljas, såsom ersättning för hans sålunda lidna förlust. Då det helt och hållet berott på ofvanbemälde entreprenör, Klockaren Nilsson, att, när kontrakt om ifrågavarande vägomläggning uppgjordes, för berörda arbete betinga sig sådan ersättning, som varit tillräcklig till bestridande af den för arbetets utförande erforderliga kostnad och, enligt Utskottets tanke, det skulle blifva ett ganska vådligt prejudikat, utan tvifvel föranledande till icke obetydliga utgifter för det allmänna, i fall staten åtoge sig godtgöra sådana förluster, som enskilde entreprenörer få vidkännas derigenom att de, möjligen till följd af bristande förutseende eller felaktiga beräkningar, ingått förbindelser, som för dem sedermera blifvit mindre fördelaktiga och icke kunnat utan uppoffringar fullgöras, får Utskottet, jemväl med fästadt afseende derå, att, enligt motionärens uppgift, Nilsson, såsom bidrag till lindring i den förlust, han genom berörda arbetsföretag sig ådragit, utaf Kongl. Maj:t hugnats med understöd af allmänna medel, hemställa, att den väckta motionen må lemnäs utan afseende. Stockholm den 12 Januari 1863. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 16 Jan. 1863, kl. 6 e. m Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående pension från Allmänna lndragningsstaten åt Justitierådet m. m. Axel Fredrik Gyllenhammar. (U. A.)
C.,— deruti Utskottet dels afstyrkt Rikets Ständers bifalt till Kongl. Maj:ts nådiga framställning om tackjernstiondens upphörande för alla utom bergslag belägna hyttor och masugnar, dels ock, på grund af detta afstyrkande, förklarat, att en af Riksdags-fullmägtigen J. Bergstöm från Kopparbergs län väckt motion om tack jernstiondens upphörande jemväl inom bergslagerne icke kunde till vidare yttrande å Utskottets sida föranleda, — blifvit, likasom den i 7:de punkten af Inkomst-betänkandet föreslagna beräkningen af tiondejernet, af de tre öfriga Riks-stånden bifallna, och förevarande frågor således, enligt 75 § Riksdags-Ordningen, äro af Rikets Ständer afgjorda, kan Utskottet dermed icke taga vidare befattning. t; Sta ts-Ul sköt tets Utlåtande M <58. Uti det af Ridderskapet och Adeln afslagna 2:dra momentet af utlåtandet Lil t. C., hade Utskottet hemställt, det Rikets Ständer icke måtte till Kongl. Maj:ts nådiga framställning om hammarskattens upphörande lemna bifall i vidsträcktare mån, än att Rikets Ständer för sin del medgåfve att hammarskatten måtte från och med nästkommande år tills vidare nedsättas till hälften af det belopp, hvarmed densamma hittills utgått, dock med förbehåll att det uti Utskottets utlåtande anförda stadgandet uti 2 § af Kongl. Maj:ts nådiga förordning den 27 April I Sif) blefve från samma tid till all kraft och verkan upphäfdt. Denna hemställan har blifvit af Borgareoch Bonde-stånden i sin helhet, samt af Preste-ståndet med uteslutande af det deri föreslagna förbehållet godkänd, hvaremot Ridderskapet och Adeln bifallit Kongl. Maj:ts nådiga framställning om hammarskattens upphörande från och med nästkommande år, dock med bibehållande af ofvanomförmälda utaf Utskottet tillstyrkta vilkor.
Asigter kunna vara olika och betänkligheter upstå af mångahanda nator, men när dessa lugnt och efter öfvertygelse framställas, kan sjelfva saken icke annat än vinna derpå, och man börjar och slutar med att, äfven hos motståndare, kunna respektera olika omdömen. Hr Gr:n börjar sitt anförande med att låta den skattskyldige häpna öfver de äskade anslagens storlek och möjligheten att dem tillfredsställa. Måhända borde dock denna häpnad kunnat något lugna sig — ja försvinna — om man betänker, att K. M.. långt ifrån att äska nya skatters åtagande, till fyllande af de begärda anslagen, tvertom vid så väl denna, som föregående Riksdag sett Sig vara i tillfälle att föreslå icke så obetydliga nedsättningar. Jag tror mig derföre nu så mycket hellre kunna förbigå denna del af Hr Gr:ns allmänna betänkligheter och betraktelser, som jag för öfrigt instämmer fullkomligt uti Hr Gr:ns erkännande, att StatsUtsk. är bäst i tillfälle att icke allenast undersöka och pröfva Statsbehofvens natur, utan äfven bedöma och afgöra dessas behöflighet och ändamålsenlighet, hvadan jag med full tillförsigt öfverlemnar hela frågan åt StatsUtsk:s handläggning, säker att såväl Utsk. som, i sisla hand, R. St. icke skola underlåta att tillse, det behofven blifva behörigen fyllda, med derjemte fästadt tillbörligt afseende å de skattdragandes bördor. Hr Gr:n beklagar, att hans förslag för 40 år sedan att ställa en betydlig del af Svenska Arméen på vakans-afgift. icke vunnit afseende, utan fastmera blifvit ogilladt. Då Hr Gr:n på samma gång erkänner, att, det varit R. St., som under denna långa tiderymd icke funnit antagligt ett förslag, som gick ut på det något ovanliga att genom indragningar och inskränkningar ordna, stärka och fullkomna Sveriges försvarsanstalter, så förekommer det mig såsom en oegentlighet, att vid detta tillfälle framkasta en. om ock indirekt förebråelse, som snarare borde drabba R. St. än Regeringen och. nuvar.-de Dep:tsChef.
Det mäste ju ena ghngen bli ganska uttanjdt, en annan gAng alltför knapphhdigt, en tredje ging gar det alldeles icke ihop med verkligheten eller bilden. " At barnen matte det viil dugan, t8nker en, en annan tanker: " det a r detsamme, bara affaren blir godn, Men vi, som vilja ha vhra barn s&amp; sundt utvecklade som möjligt, vi tänka: " endast det basta ar godt nog &amp; t demn, och derför valja och kritisera vi. Ur djurens lif, pris 1.25, skall sakert bereda gladje &amp; t smilbarn, som tycka om djur. Den versifierade texten roar dem nog; i ett par fall - i versen om " Lejonet och Papegojann - &amp; r den dock sakerligen obegriplig. Bast hade ockss varit, om de sluppit historien om vildgalteq, som de sett i skogen har hemma och sedan ata upp. Kommen barnen sma, hit att se och höra pi! pris 2: 00, ar kanske den basta af alla fem. Verserna flyta latt, iiro enkla och barnsliga och försths nog till det mesta af 6- ?-hingar. Illustrationerna &amp; ro ocksh enkla och ganska bra. Men har se vi just bekraftadt, hvad som ofvan sagts om svhigheten att satta ihop en svensk text till utlandska illustrationer. S&amp; tvingas man till vild pil verkligheten; barnen g&amp; ut att bryta kvistar af mispel och jarnek till julen, d e binda liinga blomsterkransar redan i maj och, om en liten mörkhhrig pys med tv&amp; stora svarta prickar till ögon star det: " liten blhögd pilt, guldhirign. Det var en gang, pris 1.25, innehiiller sju gamla valkanda sagor i öfversattning. Skada blott, att sagans breda, naiva spr&amp;k fatt gifva vika för ett mera sammantrangdt och nutidsmässigt, förmodligen för utrymmets skull. E n annan sak! Hvad tiar den moraliska snarten har att göra? Lilla Rödhattan varnas till sist för " obekanta lekkamrater ", som ofta nog visa sig vara " roflystna vargar. "
bok anförtror sitt lifs tomhet och sin oä~dliga ennui och det njalper henne ej, att Iion i ' konsten liar ett surrogat, ty till ocli med den ' vissnar under liennes Iialider. Det ar en ny version af Dioiiysossagan, författarinnan velat teckna: det är icke liar vinguden, som hämnas p % sina försumliga tillbedjare,. det är gud Eros. Det finns mycket i boken, som ger intryck af en lefvande uppfattning, nieii ännu mer, som ge: intryck af en konstruktion. Man kali, af ven om det besynnerliga lrviiiiioideal, förf. uppställt, saga, att det liar vissa egendomliga verklighetsmotsvnrigheter, Blott man finge stryka namnet modern kvinnotyp ocli i stället sätta: modern kvinnoabnormitet. A t t riktigt utgriindaf förf: s mening faller sig dock icke lätt. Af liennes beskrifniiig p&amp; en äkta kvinna kunde-man idörstone inbilla sig, attollon därmed menade nhgot rent inedeltidsartadt. Kvinnan liar, Iieter det, mannen till sitt iniiehU1. För henne ar kärleken det väsentliga. Detta lkter som en ren Aterghng till forntidens sentiinentala flicktyp, livars liela lif var ett ja och amen .till inaniiens vilja. Men s&amp; är icke meningen. Denna nioderna kvinna älskar mannen, därför att hoii vet, att utan kärleken hennes lif är tomt. Författa. rinnan liar skildrat och skildrat ypperligt det förtorkande i att ' lefva utan ett personligt förli&amp;llande: hon betecknar en reaktion mot » hjärn' t kvinnan, s yrkeskviniian w O o. s. v. Men det iir hennes misstag att niiig, .denna fastlag blott ar farlig leken är lika dödande för inannen. hiillandet likadant som för kvinnan.
Frågan är af stor vigt och jag anser det vara en ambitionssak för dem som framlagt detta förslag att söka drifva det igenom, i hvilket afseende jag tror att intet bör åsidosättas för att förstärka deras leder, som komma att rösta ja för detsamma. För min del får jag åberopa hvad jag här hört yttras, att utan en sådan föreg:de discussion, som den jag föreslagit, torde det vara omöjligt att rösta för förslaget. Härvid erinrade Hr Gr. o. Landtm., hurusom 41 § Riddarh. Ordn. innehöll: ”Vackes fråga in pleno om ändring af denna Riddarh.Ordn. bör en sådan alltid remitteras till Riddarh.Utsk., som med sitt Retänk. deröfver till R. o. Ad. inkommer;” samt att Hr Stjernsvärds förslag, såvida det af Hr Gr. o. Landtm, blifvit rätt upfattadt, innefattade, att R. o. Ad. skulle i morgon e. m. uti extra plenum discutera och antaga grunder för en blifvande Riddarh.Ordn. Detta skulle, hvad sednare delen af förslaget an - I)e n 8 Februari. 435 ginge, stå i strid med nyss åberopade §, och allt hvad genom sammanträdet kunde uträttas vore en remiss till Riddarh.Utsk. af de förslag, som dervid kunde framställas, hvarigenom svårligen något stöd för omdömet nm antagligheten af det hvilande Representations-förslaget kunde vinnas. Hr Stjernsvärd: Jag tror att ordalydelsen af 42 § Riksd.- Ordn. lemnar R. o. Ad. fullkomlig rätt att utan remiss afgöra denna fråga, enär den icke kan sägas vara af allmän beskaffenhet utan är af sådan art, all den enskildt rörer R. o. Ad. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Då jag utaf Hr Gr. o. Landtm, redan blifvit förekommen i åberopande af 49 § Riksd.Ordn., afstår jag ifrån allt vidare yttrande och förbehåller mig blott att §:n måtte ordagrannt efterlefvas och Riksd.Ordn. i helgd hållas.
IV:0 5 till Kongl. Majus Prop. 1847, Häft. 1. 11 82 beliofvet kunna användas antingen såsom duplikanter åt klasslärare i alla eller vissa ämnen eller såsom biträden åt ämneslärarne; 4:o att vid läroverk med lika antal lärare de af statsmedel utgående lönerna böra på olika ställen vara lika, antingen läroverken äro belägna i större städer, der lefnadskostnaden är högre, eller i mindre med lägre lef nadskostnad; hvaremot de inkomster, som nu tillhöra eller framdeles kunna blifva anvisade för vissa läroverk, vare sig genom dispositioner af enskilde personer eller genom penningar eller andra förmåner, beviljade af städer eller kommuner, böra få komma lärarne till godo, utan att verka minskning i de af statsmedel utgående löner; 5:o att, för rektorstjensterna vid medelskolor, både rektorsoch lä rarebefattningarna vid lägre skolor, rektorsbefattningens bestridande vid högre skolor samt lärarebefattningarna i musik, teckning och gymnastik vid alla skolor anslås vissa oföränderliga löner eller arfvoden, men att för alla andra ordinariei tjenster lönerna blifva rörliga, så att de tillträdas efter ålder i tjensten, på sätt Skolordningen derom närmare bestämmer; 6:0 att den spanmål, som nu utgår antingen in natura eller efter markegångspris till lärare vid elementarläroverken, äfven bör vid den nya löneregleringen disponeras för sådane lärare i den ort, för hvilkens läroverk den förut varit anvisad, och beräknas inom lönerna efter statspriset 6 r:dr banko tunnan; börande denna spanmål på lönerna fördelas, på sätt Eders Kongl. Maj:t torde för hvarje läroverk närmare bestämma, innan löneregleringen vid detsamma träder i verksamhet; 7:0 att inkomsten af prebendepastorat inberäknas uti den föreslagna lönen.
Sitt förefontmanbe af mittag och på bet Statens iufomft må meb fåfert)et tunna påråfuaS, flätt firar jc orbittarie ©utbetS* o cl) Sjenftetnan, utan affeenbe å I)vab be# mebfjetpare etter incarte må åtnjuta, oaffortabt erlägga Sevitlning för atta tjenjten åtfötjanbe löneförmåner; (nea rem o t mebtjjetparenS etter eicarieus töneiufomft befrias från bevillning. § 4, i:o Huber lön förftås att beit infotnfl, font löntagare påråfitar att un ber (öppet af året genom tjenften förvärfva. Setoppet beraf flätt på bet fått uppgifvas, att tjvab efter Stat utgår, berifrått tele unbantagne löner, peuftotter oet) arftoobeit å 9)liitifler 2:o §ör att ben iufomft, font uppbåreS af Sjenftemän, i fötjb af eitflitba ttppbrag, utan att omebelbart vara förantebb af Stat, ©rpebittonSdara etter fårflith beftämmetfe, etter i ovitlorlig fötjb af tuuef)afvanbe tjenftebefattning, utgöres 6 5Ben.)ttlntugé^örorbntng 1858. enabanba Seundmng, forn aitbre pctfoner, enligt t benna Stabga förejTrifna grun® ber, för bt)lif infomft böra erlägga. § 3. 5ör alla ©cclejtajUfe <Smbetd Maj bet år, tareringen ffer, till famina tib påföljaitbe år. § 6. l:o Softäden od) på lön anflagne binner-, Menfal
Herr Silfverstolpe j Fredric Samuelj anhöll att få i Protocollet antecknadt, det han för sin del ogillade StatsUtskottets Betänkande, 172 Den 5 Jimii. Grefve von Platen samt Friherre Cederström anmälte äfven till Protocollet deras Reservationer emot Ridderskapets och Adelns Beslut. Föredrogos ånyo och gillades följande från StatsUtskottet inkomne, samt den 3 dennes på Bordet lagde Utlåtanden: i:o Af den 26 sistlidne Maji, angående de till Saltpetter-tillverkningens upphjelpande i Rikets anslagne Medel. 2:0 Af samma dag, angående PostYerkets Intrader. 3:o Af den 28 sistlidne Maji, angående de af Riksens Ständers förordnade Revisorer anmärkte omständigheter, rörande redovisningen för TullYerkels Medel. 4:o Af samma dag, angående ChartEeSigillatoe Medels Redogörelsen. Då nu å nyo föredrogs StatsUlskottets den 26 sistlidne Maji afgifne, samt den 3 dennes på Bordet lagde Utlåtande, angående KrigsFonden, samt serskildte Committerades förvaltning af Allmänna Medel, Beslöt Ridderskapet och Adeln, så väl att till BancoUtskottet remittera StatsUtskottets hemställan, det Banken Den 5 Junii. 173 måtte förskottsvis förskjuta de 5f)G,4oo R:dr KrigsFondsMedel, hvilka Loide af RiksgäldsGontoiret disponeras till inlösen af KrigsCommitteens den i nästkommande Julii förfallne Invisningar, som ock att StatsUtskottets Utlåtande i allt öfrigt gilla. Företogs till pröfning StatsUtskottets den 28 sistlidne Maji afgifne, samt den 3 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående RiksIIufvudBokslutet. Grefve Gyllenborgs Johan Henning: hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande: Det hade icke förekommit mig oväntadt, om Kongl.
Tro ej hoppets morgon mer! I Tartarens öcken, bröder, Ingen drufva blöder; Och mot famnen Blotta hamnen Af en skönhet sträcks. Saknaden. Ensam, i min hyddas famn, Med min saknad innesluten, Ögat skumt och rösten bruten, Suckar jag Zulimas namn: Blodet svallar, bröstet häfves, Lågan genom själen tär; Jag förqväfves, jag förqväfves Utaf minnen och begär. Du, som mina ödens skick Med ett ögonkast förbyter! Från ditt löje lifvet flyter, Verlden ljusnar i din blick; Kroppens plågor, sinnets smärta, Grafvens djup, som förestår: Allt förglömmes, då ditt hjerta Mot mitt ömma hjerta slår. O, hvad vore, utan Dig, Lyckans nåd och snillets lager? Blott en skugga, som bedrager, Blott en dröm, som skingrar sig. Jemte dig, jag ej förskräcktes För Tartarens gruflighet; Utom dig, min ledsnad väcktes Vid Serafers salighet. Då jag var liten. Det var en tid, jag kallades: ”den lilla”! Och liten var jag; knappt en alen lång. Hur ljuft, när jag det tänker, tårar trilla: Och derför tänker jag det mångengång. På bästa Faders knä att rida ranka, Och slumra sött på bästa Moders arm: Så flöt min tid – och ingen minsta tanka Utaf bekymmer uppsteg i min barm. Då tycktes jorden mycket mindre vara, Men mycket mindre ondskefull också; Och himlens rymd med stjernors hela skara En stor, blå, skön paulun med perlor på. Då såg jag månan öfver kullen tåga, Och tänkte: Stod jag nu på kullen der, Så kunde jag med lätthet se och fråga Hvem som den gubben uti månan är. Med undran såg jag, huru solen släckte Sitt bloss hvar afton vester ut i sjön; Och såg hvar morgon hur hon åter sträckte Sin glans från österns skyar, dubbelt skön; Och tänkte på den nådige Gud Fader, Som skapte mig och denna vackra sol, Och alla dessa himlens perlerader, Som hvimla om hvarann från pol till pol; Och sjöng med späda läppar till hans ära, Och bad den bön min Moder lärde mig:
Om det i föregående artikel behandlade fall af mildhet med en presterlig förbrytare är egnadt att väcka uppseende, så är detta i ännu högre grad förhållandet med följande i embetsberät-teisen för 1889 refererade sak. Till j.-o: s beifran anmäldes, att vice pastorn i ösmo församling S. Jakobsson ‘ Ekvall dels den 14 augusti 1885 efter föregången lysning i vanlig ordning sammanvigt torparesonen L. J. Jansson och pigan H. S. Johansson, oaktadt Jansson vore född den 4 december 1864 och således vid tiden för vigseln ej ännu uppnått 21 års ålder samt icke heller erhållit vederbörligt tillstånd att det oaktadt ingå äktenskap, dels ock, ehuru Ek vall i den efter församlingens husförhörsbok den 10 januari 1885 uppgjorda namn-rulla angående beväringsskyldige inom församlingen för samma år rttteligen upptagit Jansson såsom född den 4 december 1864, efter det den olagliga vigseln egt rum och Ek vall omedelbart der-efter uppmärksamgjorts å det, förelupna felet, i ett till statistiska centralbyrån aflemnadt utdrag ur församlingens vigselbok för 1885 uppgifvit Jansson vara född den 4 februari 1864. Klaganden styrkte med vederbörliga transsumt sina nu anförda uppgifter. I infordrad förklaring anförde Ekvall, att han funnit, att ett misstag blifvit i omförmälta hänseende begånget. Ekvall hade, såsom uppgifvita, i vanlig ordning lyst för Jansson och vigt honom, utan att hafva uppmärksammat hans födelsedag men väl årtalet och utpq ?tt hvarfcen Jansson eller någon annan gjort E.uppmärksam p&amp; den förelupna oriktigheten, förrän efter det vigseln egt rum. E. hade således här bandl&amp;t af ouppmärksamhet utan afsigt att bereda sig någon egen fördel eller att vilja någon gynna eller skada och på god tro, .att allt vore klart och att ingen kunde vilja begära lysning och vigsel utan att innehafva stadgad ålder.