Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna nu föreslagit och, i likhet med honom, anser jag, att det icke vore lämpligt, alt alla bankens sedlar hade 32 Den 16 September f. m. samma färg. I afseende å förelrädet emellan de olika fägerna, så tror jag, att man numera kommit till den öfvertygelse, alt de färglösa eller de hvita sedlarne äro mest belryggade mot förfalskning; men, såsom sagdt är, det må bero på bankbolagen sjelfva atl bestämma sedlarnes färg. Deremot kan jag icke instämma i FIr Aminoffs mening, alt sedelblanketterna böra genom Riksbankens försorg Privatbankerna tillhandahållas. Della skulle leda till den följd, ali Riksbanken näslan iklädde sig en moralisk ansvarighet derför, att sedlarne ej skulle kunna förfalskas, hvilket jag anser vara oriktigt, och linner snarare, att man bör öfverlemna ål Privalbankerne sjelfva, atl så mycket som uiöjligl skydda sig emot sedellörfalskuing. Jag kan icke finnanågon serdeles våda deruti, atl Privalbankerna beställde sina blankeller&ntingen vid Tumba eller hos någon gravör utomlands, och skulle äfven våda deraf upkotnma, så är det ju den banks ensak, som sig icke bättre föresåg. Jag yrkar således ingen annan förändring af mom. än atl ordet färg derifrån utgår. Gr. Gyldenstolpe: Jag förenar mig desto hellre i Frih. Palmsljernas yrkande cm borttagandet af ordet färg, som det kan komma alt draga länge ut på tiden, innan man mera allmänt kommer underfund dermed, att sedlarnes färgning icke utgör något säkert skyddsmedel emot deras förfalskning. Dessutom skulle detta stadgande lägga hinder i vägen för en Privatbank att låta förfärdiga hvita eller färglösa sedlar, hvilket är högst olämpligt. I afseende å Hr Aminoffs framställning, instämmer jag i det bestridande deraf, som Frih. Tersmeden afgifvit, och anser det ej vara tjenlig!, att Riksbanken blifver de enskilda Bankernas sedelförläggare. Hr Aminoff: Utsk:n hafva föreslagit, alt alla enskilda
I fall denna framställning varder af Rikets Ständer bifallen, torde Utskottet få sig uppdraget, att underrätta Fullmäktige i Riksgälds-kontoret om oftaberörde låns i sammanhang dermed medgifna afskrifning i detta Verks räkenskaper. Stockholm den 25 Januari 1858. Anis. till Exp.-Utsk. den 27 Jan. 1858, kl. 10 f. m. Utlåtande, angående legardt statsbidrag för en större reparation ä Westerås Domkyrka. (R:gs-Afd.) Med åberopande af de särskilda understöd, Rikets Ständer vid flera tillfällen beviljat för iståndsättande och vidmakthållande af landets monumentala 6 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 238. byggnader, bland hvilka domkyrkorna företrädesvis utgjorde föremål för nationens omvårdnad, enär den storartade och upplyftande karakteren af en förgången tid vore uttryckt i dessa byggnader, dervid likaledes upplifvande fosterländska minnen voro fästade och under hvilkas hvalf stoftet förvarades af många i häfderna ärofullt framstående personer, har Biskop Fahlcrantz, genom en af Preste-.Ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion, deruti Domprosten Bjurling och Doktor JSorström samt Prostarne Ljungdahl, Tegnér, Eurén och Tellbom instämt, fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på behofvet af Statens bidrag för verkställigheten af nödvändiga reparationer och förändringar m. m. å Westerås domkyrka, hvilken bland Sveriges kyrko-byggnader intoge ett af de främsta rummen, ej endast genom de vigtiga historiska tilldragelser, hvarom den erinrade, utan äfven genom den öfverträtfande arkitektoniska skönheten af vissa delar af densamma; i hvilket afseende kyrkans östra del samt tornbyggnad förtjenade att särskilt anföras, den förra såsom det inom Riket mest fulländade profvet på 15:de århundradets, och det sednare på en nyare tids kyrkobyggnads-stil.
Säfves intresse koncentrerade sig emellertid på ett rum, biblioteket, som från golf till tak fylldes med böcker, af hans egna pietetsfulla händer ordnade i hyllor och skåp. De, som sett S:t Lorenzobiblioteket i Firenze, visste hvilken förebild Säfve haft i tankarne. Öfver alla andra detaljer, möbler och dylikt hade Eleonore full bestämmanderätt, och den gamla satsen, att ju enklare man blifvit uppfostrad, desto större pretentioner får man, när man får något, besannades äfven här. Hvem kunde tro, att Eleonore Lundbäck, som haft det så tarfligt i sitt hem, kunde förstå sig på all denna raffinerade lyx! Och alla de bekvämligheter, hvilka på en gång blefvo alldeles nödvändiga för henne, som hittills bott i samma rum som de tre systrarna och endast haft några hängare i ett gemensamt klädskåp och ett par lådor i en byrå för sin räkning! Man talade om tretti skåp! Efterfrågan på de stora, modernt inredda våningarne blef allt större, i den mån Eleonores ungdomsvänner fingo ryktesvis eller personligen inblick i hennes blifvande hem. Tills det blef färdigt, det dröjde ett par år, måste de nygifta nöja sig med den gammalmodiga våningen i Säfves föräldrahem vid Södra Hamngatan. Ändtligen blefvo Eleonores flickdrömmar i allt, där hon ej ändrat tycke och smak, i de minsta detaljer realiserade. Från det gamla Säfveska huset, en gång föremål för hennes oskrymtade beundran, åkte hon till sitt eget nyinredda, präktiga, i det charmanta ekipaget, stadens elegantaste, och såväl kusk som betjänt buro det ljusgrå livré med silfverknappar, hon så ofta och så noga beskrifvit för sina systrar, att dessa knappt kunde föreställa sig, att de sågo det för första gången. Det blänkte af seldonen, hästarne kråmade sig, kusken satt styf och stolt, betjänten höll armarne korsade öfver bröstet, båda hade violbuketter i knapphålet. Hjulen rullade ljudlöst fram på sina gummiringar. Fru Eleonore lutade sig tillbaka mot vagnens mjuka kuddar. Hon kände, att hon ändtligen kommit i den rätta infattningen.
I Sams8 realskola har man börjat lemna flickor tilltmde till undervisningen; och i högskolan i A s h hafvn i vintras första gangen qsinliga ele \ .er undervisats tillsammans med de manliga, dock innu icke i alla iimnen. Försöket har hafi en framg h g, som öfverträffat alla förväntningar: och i stallet för att p i nigot sitt inverka störande p3 minnens undervisning, har qvinnornas niitvaro, s8 r91 i skolsalen som \ .id de sillskapliga sammankomsterna. bidragit till .att en synnerligen god ton herrskat bland denna vinters Iarjnngar.~ Faderns biärug tul &amp; ta barns wrdtrhdll. Justitieministern har den 13: de anpsti detta Sr till samtliga vederbörande litit utgi en skrifvelse, inskarpande rigten af att fadern tillh5lles att till modem eller fattigdrden inbetala onderhSll för sitt utom Bktenskapet födda barn. JIinimiim i r halften af hvad barnets nnderhS11 efter vederbörande myndighets uppskattning kostar; men SS snart faderns lefndsstrilning eller fimnögenhetsvilkor det mrdgifver, bör större bidrag affordras honom. Idun PRENUMERATIONSPRIS PR Å R: IDUN KR. 5: — IDDNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. IDDNS MODETID. UTAN PL. UTGIFNINGSDAGAR: &gt; &gt; 5: - 3: - REDAKTÖR 18 OKTOBER OCH FRITHIOF .HVARJE - ONSDAG DEN OCH L Ö R D A G. UTGIFVARE: HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. BYRÅ OCH KOMMISSIONARER EXPEDITION: KLARA S. ÅRG. • ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÄ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÄNL. VILLKOR. STOCKHOLM, LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. AULINSKA REDAKTIONSSEKR. IDDNS KDNGL.
Dä krig emellan Sverige och främmande magt blifvit förklaradt eller rikets lugn af yttre fiender så allvarligen hotas, att Svenska krigshären mobiliseras, skola de, efter uppbåd genom den embetsmyndighet Kongl. Majit utser, fullgöra hvilken tjenstgöring som helst inom det område, de sjelfva för sin verksamhet bestämt, och detta under så lång tid, vederbörande anser lämplig. Under denna tid underkasta de sig äfven gällande krigslag, dock i tillämpliga delar, med iakttagande af de i Kongl. Brefvet af den 21 Mars 1811 för Gottlands nationalbeväring stadgade särskilda bestämmelser. Derjemte eger Kongl. Majit att utvälja öfverbefälhafvare bland trenne personer, som föreningens medlemmar sjelfve utse. Slutligen skall förening omfatta visst område, såsom stad, socken eller härad. Dessa äro Kongl. Förordningens bestämmelser. Vidare äro de liesta föreningar indelade på korporalskaper af ungefär 25 man; af 4 sådane korporalskaper bildas ett kompani, hvilket således räknar omkring 100 man; och är föreningen mycket stor, bildas af 4 kompanier en bataljon. Allt befäl, utom öfverbefälhafvare, såsom korporaler och vice korporaler, kompanichefer och vice kompanichefer välja föreningarne sjelfva på bestämda tider. Detta'befäl utbildas särskildt inom föreningarne. Endast bataljons-chefsbefattningen anses erfordra sådane specielt inilitäriska egenskaper, att de blott hos en man af yrket kunna finnas; der således öfverbefälhafvaren ej p.å samma gäng kan vara bataljons-chef, användas härtill särskilda för tillfället antagna bataljonsinstruktörer. Som man ser, hafva således skarpskytteföreningarne en för kriget ganska brukbar och med arméen temligen likartad organisation. Föreningarne eg a enligt Kongl. Förordningen att sjelfva bestämma området för sin verksamhet. Äsigterna hafva härom varit delade, i det somliga föreningar för sig bestämt mycket stora, andra mycket små områden. Onskligt vore, om i detta hänseende några bestämda principer, öfverensstämmande med fordringarne på landstormens verksamhet, kunde göra sig gällande.
Jernpriserna hafva stigit, och denna omständighet liar nalurligsvis orsakat en ökad drift i bruksrörelsen. Bruksägarne hafva sökt att i det möjligaste uppdrifva deras tillverkningar både i afseende på mängd och godhet. Vid åtskillige bruk hafva för detta ändamål betydliga förändringar och nybyggnader ägt rum. Länets Grufvor, Masugnar och Jernverk sysselsätta 370 personer. Tillverkningarna kunna beräknas till 10,000 SkU. Jernmalm, till ett värde af 8,000 R:dr, 9,000 SkU. Tackjern, till 85,000 R:drs värde, samt minst 10,000 SkU. Stångjern, som kunna uppskattas till 180,000 R:dr allt Banko. Häruti är dock icke inberäknad den betydliga mängd jern, som försäljes hemma vid Bruken. Dessutom finnas 9 Knipliamrar och 12 Jernmanufakturverk, hvilka, med en personal af 60 arbetare, årligen tillverka sraiden för omkring 50,000 R:dr. Här finnas 2 Alunverk, nemligen ett uti Södra Möckleby Socken på Öland och ett på motliggande kusten af Småland, kalladt Lofversbruk. Det förra fortfar att drifvas med fördel, och årliga tillverkningen kan upptagas till 2,100 Tunnor Alun af ungefärligen 28,000 R:drs värde, förutan en mängd viktriol och rödfärg. De i sista Femårs-Berättelsen anmärkta olägenheter, hvilka vidlåda aluntillverkningen vid Lofversbruk, hafva föranledt till beslut att flytta största delen af detta bruks rörelse ifrån Lofvers till brukets schiffergrufva på Öland, der belägenheten i alla afseenden gynnar alunproduktionen. 21 Fabriker, Bruk och öfrige näringar hvilka icke höra till Bergsrörelsen. De förnämsta af alla liit hörande Inrättningar i Länet äro: l:o Det i Handbörds Härad och Fliseryds Socken belägna krutbruk, sorn här Socknens namn.
En duglig, af sin husbonde värderad tjenare skall utan tvifvel kunna träffa sådan uppgörelse, oafsedt att ynglingar torde finnas i den ställning, såsom varande i föräldrahemmet eller hos slägtingar, att uppgörelsen derigenom underlättas. Att härigenom skulle, på sätt emot förslaget blifvit anmärkt, skapas en klass af proletärer, är ingalunda sannolikt, vid betraktande deraf, att det icke kan möta svårighet att för 5,000 man, eller det antal, som komme att sysselsättas två månader, skulle, enär de voro fördelade öfver hela riket, kunna träffas sådana anordningar, att sysslolöshet för dessa ynglingar icke behöfde blifva en följd deraf, att de under 62 dagar blefve skiljda från sina hem. Med afseende å de öfriga 15,000, som blott skulle öfvas i 15 dagar, har erfarenheten redan visat, att icke någon svårighet mött för beväringsskyldige, som redan nu i två år äro underkastade samma förpligtelse, att erhålla tjenst, likasom vid ett regemente, Wermlands Fältjägare, manskapet, hvilket undergår rekrytskola och i öfrigt under mötestiderna är sysselsatt, alldeles icke tynger samhället, eller har svårighet att vinna anställning eller årstjenst. I afseende på sannolikheten för framgången af detta Utskottets förslag att grunda förstärkningen hufvudsakligen på frivillighet, kunna naturligtvis flerfaldiga invändningar göras, då någon erfarenhet i detta afseende icke kan åberopas. Utskottet har grundat sin förmodan hufvudsakligen på den beräkning, att det arfvode, 62 R:dr, som det första året erhölles för två månader, nära nog motsvarar två tredjedelar af den årslön, som en yngling vid den åldern i allmänhet uppbär, samt att de återstående korta exercistiderna under de följande åren — för hvarje år icke längre än de nuvarande — icke, efter hvad erfarenheten hittills gifvit vid handen, förefalla motbjudande. I betraktande bör äfven tagas, att de beväringsskyldige, i annat fall, äro underkastade dels att blifva uttagna till första krigs - Sammans.
— Visst är att, om förordningen, i sitt nuvarande skick, skall strängt tillämpas, kommer enhet och sammanhang i förvaltningen af städernas angelägenheter fortfarande att saknas, debiteringen af kommunalafgifterna att blifva krånglig, räkenskapsverket vidlyftigare, än som eljest behöfdes, och öfversigten af kommunens årliga inkomster och utgifter, för ådagaläggande af skattebehofvet, antingen invecklad eller ofullständig; hvarjemte inträffar, att den i § 12 stadgade röstberäkningsgrund blifver i så måtto orättvis, sorn icke alla de röstberättigade erlägga algifter till kommunen ensamt efter densamma grunden. För behofvet och nyttan af en förändring i den riktning, som här blifvit antydd, talar dessutom ett skäl. af stor och allmän betydelse. Lätom oss, en gång för alla, bryta med de sista traditionerna från en tid, då städernas kommunal väsen de var uteslutande grundadt pä de borgerliga yrkena. Tag bort från borgaren alla dessa extra onera, som väl icke heller i allmänhet böra betraktas annat än som bihang till hans numera försvinnande företrädesrättigheter; gör honom i alla skyldigheter likställig med kommunens öfriga medlemmar, likasom de förut i rättigheter blifvit det med honom: — och ett af de förnämsta inkasten mot införandet af en utvidgad näringsfrihet är dermed undanröjdt. Måhända skall man invända mot det förslag, som här framlägges, att uti en eller annan stad borgare erhållit jord till ersättning för något visst onus, som blifvit honom ålagdt, och att borgaren derföre icke bör ifrån det sednare befrias. Detta synes mig emedlertid blott vara en enskild hushållningsfräga för den staden, enär, mig veterligt, ett sådant förhållande icke har sin grund i någon lag eller allmän författning. Icke lärer en sådan öfverenskommelse behöfva, till stadens trygghet, skyddas genom någon allmän kommunalförfattning; ej heller kan borgaren i, den stad, der förhållandet är sådant, som det förutsatta, klaga öfver att vara oskäligen betungad, i fäll staden fordrar ett fortsatt uppfyllande af de skyldigheter, sorn äro fästade vid jordens innehafvande, och de båda parterna, staden och borgaren, icke heldre öfverenskomma om jordens återgång till staden.
Alt förhindra sådant kan likväl svårligen hafva varit afsigten med det ifrågavar:de stadgandet; och då t. ex. en resa t. o. m. med de snabbgående ångfartygen till Stettin eller Liibeck, erfordrar, äfven om. återresan sker med samma fartyg, minst 10 ä 12 dagar, samt inskränkningen till 4 å 5 dagar endast leder till onödigt hinder, eller ej sällan förorsakar både öfverträdelse af en ännu befintlig författning och underlåten tillämpning deraf, tager jag mig friheten föreslå: att R. St. må hos K. M. i underd:het anhålla, att högstberörde Kungörelse af d. 17 Mars 1780 måtte förklaras icke vara gällande, samt K. M. i nåder bestämma någon längre tid af åtminstone 14 dagar, under hvilka det må tillåtas äfven civile embetsman, försedde med Konungens fullmakt, att för enskilde angelägenheter vistas å utrikes ort, utan afbidan af K. M:s nådiga tillstånd dertill. Jag anhåller, att denna min motion måtte remitteras till Ekon.Utsk. Dessa motioner remitterades till Allra. Besv. o. Ekon.Utskottet. Vidare uplästes följande äfven af Hr Dalman, Wilh. Fredr. Achates, inlemnade motion: I öfverensstämmelse med de åsigter, dem jag under hela min förflutna riksdagsmannabana yttrat och framställt, och då, inom 230 Den 29 December. della hus, ingen annan väckt motion om Svenska undersåters af Mosaiska Trosbekännelsen ställande i likhet med andra infödde Svenske män eller här natnraliserade fremlingar, tager jag mig friheten att å denna fråga fästa förnyad upmärksamhet samt, under tillämpning af regeln, att det är bättre vinna något än intet, söka bereda, att åtminstone den största nu existerande orättvisa inskränkning af dessa medborgares bosättningsoch förvärfsrätt måtte undanrödjas; i hvilket ändamål jag vördsamt föreslår: att R.
Att på detra speciella fall grunda en sådan und. skrifvelse som Hr Stuart föreslagit, vore att generalisera frågan, oaktadt det förhållande, som förorsakat Revisorernas anmälan, icke mera äger rum , utan genom sedermera ingånget arrendecontract det blifvit arrendatoren ålagdt att ansvara för hemmanens alla onera. Frågan synes mig således helt och hållet kunna förfalla. Frih. Cederström: Att contraeten med arrendatorerna af de under Carlberg lydande hemmanen af säteri-natur ålägga dem att ansvara för extraordin. onera och besvär, har med denna fråga icke något sammanhang, ty derunder inbegripes icke prestgårdsbyggnad och reparation, från hvilket onus säterier äro befriade; och hade StatsUtsk. tagit kännedom om 26 Cap. 2 §. Byggn.Bm, hade säkert ett sådant utlåtande sorn detta icke blifvit afgifvet. i 9- Hr Stuart uppläste följande: Uti c) §. har väl Utsk. tillkännagifva, att K. StatsCont., i afseende på verkställandet af beviljade afskrifningar uti Den 10 April f. ra. 53 Statsverkets och magasinsfondens räkenskaper, fdreskrifvit enahanda ordning, som för dylika afskrifningar uti K. KrigsCollegii räkenskaper blifvit stadgad genom K. Brefvet af d. 7 April i83o; men då Utsk. icke upplyst, huruvida samma ordning, hvars fördelar StatsCont. jemväl erkänt, numera äfven iakttages vid afskrifningar i de öfriga förvaltande Verkens redogörelser, anser jag det vara för tidigt att, innan förhållandet härmed blifvit behörigen utredt, låta Revisorernas anmälan om behofvet af ett allmänt stadgande i berörde hänseende förfalla. §; .6. Gr. Cronhjelm:
R:dr 822,951: 63. samt kapitalrabatten å det under sistlidet år upptagna inhemska lånet jemte den för samma lån medgifna provision, utgörande tillhopa ,. 270,000: — Till följd af de under förra hälften af innevarande år från Kongl. Statskontoret öfverlemnade öfverskott ä 1860 års sta (sinkomster, har den tillökning i Riksgälds-kontorets behållning uppkommit, som uppgiften å skilnaden mellan tillgångarnas och skuldernas belopp vid sednast förlidna halfårs slut visar. Vid jemförelse mellan de räntor, Riksgälds-kontoret tillgodokommit för dess fordringar, och de ränteutgifter, samma Verk måste vidkännas för dess skulder, Stats-Utskottets Memorial N:o 3. 13 utom jeruvägslåueu, befimies, att de å fordriugarne upplupna ritutor öfverstego dem, som påförts för de räntebärande skulderna, under år 1859 med R:dr (51,550: 46. ,. ,. 1860 med „ 148,011: 73. och under år 18(5] med „ 124,260: 78. De inom linien i Riksgälds-kontorets räkenskaper upptagne tillgångars sammanlagda belopp vid 1859 års början R:dr 6,489,425: 78. har sedermera ökats, dels genom årligen verkställda oeb fortfarande på sådant sätt bokförda utbetalningar rill bestridande af kolonien S:t Barthelemys förvaltningskostnader, hvilka utbetalningar under de 3 sistförflutna åren tillsammans utgjort R:dr 83,775: 82. oeb dels isynnerhet genom tillkommen och inom linien upptagen fordran i anledning af de till grundfond för Allmänna Hypoteksbanken af Riksgälds-kontoret utfärdade och till denna Bank öfverlemnade 4.}-proeeuts-obligationer å ett kapitalbelopp af 8,000,900 R:dr.
Under denne Tikul Lro upraqne följande Skater. nemligen: Kongl. Majus Hvfoch HossSrall Skater Staken för Hans Kongl. Höghet Thron söljaren — Hennes Kongl. Majus Enke-Droriningens Stat — Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Loplun ^lbeitinLS Stat — Staren för Drottningholms och Swartsjö Slott, — för Ulriksdahls Kongsgård för Gripsholms Slakt — för Kongl. Slottets PoliceLysoch renhållning, Skal till Wed och Kohl för Kongl. Hofweks, samt Staten för Kongl. Majus Lif-Drabanks Corps. Det af Skats-Ukffottek projecterade Stats-an» slag för alla förenämnde Stater utgör tillhopa: Jndcldt, efter Krvno-Wärdi . 176: y I Conkante Penningar , 458468:18: 2 samt utfodring för 159 Hästar, som pä förslag uplagas till 15,241: 9: Rdr 473,885: 27: n Staterne för f. d. Kron-Prinftn och de Kongl. Prinsessorna, jämte Hanö Kongl. Majus förra Fursieliga Stal och Staten för Dess Drabanter äro tväl här redan upragne och utredde, men till deras qwarstående belopp upförde pa Allmänna Indragnings Staten. D §ör - !2l8 Den 22 November. Förhällandet med alla osman omförmälde Stater, i jämförelse emot iniiewarande eller 1809 ars Stat, är följande: Longs. Naj.ts Hofoch Sos» Stall-Sta ter 1809 ars Ordinarie Stat för Hof-Sta, ten uprager . 161,186 16 —.
Men på sätt jag redan anmärkt, tillstyrker jag återremiss för begge frågorna och anhåller att omständligare, än som skedde förra gången, få ut 8 H. 22 I JO D e 11 10 J ii 11 i f. m. veckla skälen dertill. Mili mening är ingalunda, att Stiinderne vid denna riksdag skulle fatta ändtligt beslut angrde omskrifning af de fromma stiftelsernas låne-bancocapital, utan blott besluta uppsägning af dem alla, lill utrönande huruvida desamma numera innehafvas af fromma stiftelser. Det kan möjligen hända, att några af dem vore, oaktadt föreskriften deremot, transporterade på andra händer. Vid en kommande riksdag, då totalsumman, som skulle omskrifvas, vore tillförlitligen känd, kunde R. St. besluta, örn de ville, icke på grund af någon rättighet å fordringsägarnes sida, men med afsende å den billighet, som kunde lala derför, bevilja någon ersättning för den capilal-förlust, myntförsämringarna vållat. Jag anser det komma på ett ut, om denna ersättning tages af statsverkets tillgångar, eller, såsom en talare yrkat, af bancovinsten. Det vore i alla fall en skänk och ingalunda en fordran som betaltes, ty jag vet ganska väl, att sådana anspråk icke kunna göras gällande i domstolsväg. Kunde de det, så hade motionen i detta ämne förmodligen uteblifvit. Då man vet att enskilde personer, som göra concurs och träffa accord med sina fordringsägare, ofta finna sig böjde, när de åter kommit till välstånd, alt på grund af ömmande skäl fullt godtgöra en eller annan fordringsägare, utan att de öfrige kunna derpå grunda något rättsanspråk att åtnjuta enahanda förmån, så synes mig att banken, eller hans hufvudman, Ständerne, kunna förfara på samma sätt. Ur Rosenblad har icke heller, såsom Hr Mannerskantz förmodat, yrkat, att det vore till banken, som desse fordringsägare skulle vända sig, utan motionärens mening är, om jag ej misstager mig, den, alt det är hos R. St., framställning i ämnet skulle göras. R. o.