Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna § är ordagrannt afskrifven ur 1734 års lag, för hvilken jag hyser stor vördnad, hade jag aldraminst väntat att Hr von Hartmansdorff skulle emot densamma göra någon anmärkn. Hr Printzensköld: Afven jag har stor vördnad för 1734 års lagstiftare, men den går icke så långt, att då jag ser samma lagstiftare hafva begått ett språkfel, detsamma icke bör rättas. Då nu verkligen ett språkfel blifvit begånget, så, ehuru jag skulle önska att lagbestämmelserna blifvit bibehållna i hela sin kraft, anser jag likväl att detsamma bör rättas, samt att det tillhört LagUtsk. att, när det gjort förändring i straffbestämmelserna, äfven tillse att språket blifvit riktigt. Gr. Sparre: Eftersom anmärkn. blifvit gjord, vill jag taga mig friheten visa befogenheten af den, som af Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld blifvit framställd. Mig synes icke lämpligt att, på sätt dessa Hrr föreslagit, förändra ordet dess till hans, ty det kan ju lika väl vara hennes gods, som är i fråga. Skulle någon förändring vara behöflig, bör enl. min tanka ordet dess förbytas till dens, men jag för min del anser §:n tydlig sådan den nu befinnes. Hr Carlheim-Gyllenskjöld: Jag anhåller att få instämma med Gr. Sparre deruti, att uttrycket dens är det riktigaste och rättaste. Jag har egentligen begärt ordet för att försvara 1734 års lagstiftare emot den anmärkn., som af Hr Printzensköld blifvit framställd. Det uti gamla lagen befintliga och af Utsk. nu bibehållna ordet dess utgjorde icke år 1734, såsom ofvanbemälde talare påstått, något språkfel, utan var fullt öfverensstämmande med den tidens språkbruk. Gr. Lagerbjelke: Jag hemställer, huruvida det är lämpligt, att slutet af §:n erhåller följande lydelse: ”och den sitt mist, njute det äter af dens gods, som har att gälda med”.
Om, vid grufvor, större bruk och manufacturier, värdshus för resande erfordras, skall tillstånd för inrättandet deraf sökas hos Konungens Befallningshafvande, som, efter Pastors och Socknemäns hörande, derom förordnar; och böra sådane värdshus beskattas på sätt i 35 §, stadgas, 48 % Vid Kyrkor på landet och inom en fjerdedels mil deromkring, på hvilket afstånd från kyrka krogar ej få finnas, så vida ej serskilda onlständigheter föranleda Konungens Befallningshafvande, att, efter Socknemännens och vederbörandes hörande, från detta stadgande göra undantag, må ej på Sönoch Helgedagar bränvin försäljas, hvarken i minut å Gästgifvaregårdar eller å andra minutenngs-ställen, utom till resande och vägfarande vid måltider, eller, af hvem det vara må, i partie. Bryter någon häremot, plikte första gången 20 R:drj sker sådan förbrytelse andra gången eller oftare, bote förbrytaren Fyratio R:dr hvarje gång; och vare, med undantag af Gästgifvare, hvar och en, annan, som tredje gången återkommernäringsrättigheten för alltid förlustig. Vid enahanda ansvar vare I stä^derne all bränvins-försäljning i partie å Sönoch Helgedagar, samt utminutering under Gudstjensterne förbjuden Be v.-, Bagsamt ,Allm, Be fp.- och Oecon.- Utsk:s Utlåtande N:o 8. 3j 4.9 §• Försäljer någon, utan vederbörligt tillstånd, bränvin i minut till en eller flere personer af den menighet, som å landet är samlad vid ting, uppbördsstämmor, mantalsskrifning, mönstringar, husförhör, auctioner, kronosk julsningar, skallgångar och andra sådane till större sammankomster ledande förrättningar oell anstalter, bote han första gången Tjugu R:dr och sedan dubbelt.
N:o 85, angående reglering af utgifterna under Riksstatens Fjerde Hufvudtitel; dervid punkterne N:ris 14, 16, 17, 18, 19. 20, 21, 22 och 24 biföltos, 23:e punkten, jemte dervid bilagde tabell, återremitterades, samf löte punkten, såsom till åtgärd icke föranledande, lades till handlingarne. N:o 86, angående regleringen af utgifterne under Riksstatens Femte Hufvudtitel; dervid punkterne 8, 11, 17 och 20 återremitterades, samt Utlåtandets öfriga punkter af Ståndet biföllos. N:o 87, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvudtitel; och blefvo samma Utlåtandes åtta första punkter af Ståndet bifallna. S. D. Vid fortsatt föredragning af Stats-Utskottets utlåtande: N:o 87, angående reglering af utgifterna under Riksstatens Sjette Hufvudtitel, blefvo Bih. till It. St. Den 3 Maj. Från Häglof. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Banlio-Utskottet ett af Friherre Raab, Adam Christian, ° r» denna dag afgifvet yttrande, i anledning af Herr Nordenfeldts, Johan Alie, den 30 sistlidne April till nämnde Utskott remitteradt anförande med förslag om nedsättande af en kommitté för undersökning af Riksbankens samt Riksgäldskontorets och Privatbankernas verksamhet och beroende af hvarandra samt för utarbetande af förslag till förbättrad organisation af nämnde penningeverk. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsliottets, den 23 och 30 sistiidne April på bordet lagda utlåtande:! N:o tit. i anledning af väckt motion om ett lån för beredande af sunda och ändamålsenliga bostäder åt deri arbetande klassen inom hufvudstaden. S. D. Föredrogs ånyo och remitterades Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet Herr Cederschöld», Rob. Theophron, den 24 och 30 sistl.
Det blir ock då nödvändigt att vidtaga lika bestämmelser som de Tyska, med afseende ä det förslitna myntets indragande. Med anledning af hvad sålunda i största möjliga korthet blifvit framstäldt, föreslår jag: att Rikets Ständer för sin del ville besluta: i:o. Att den Franska grammvigten skall utgöra myntvigt och att 500 gramm finsilfver skall utmyntas till 20 Riksdaler Silfver-Specie. 2:o. Att myntet skall bestå af 9 delar silfver och 1 del koppar, och alltså 18 Riksdaler Silfver-Specie i vigt innehålla 500 gramm. 3:o. Att myntets remedium i finhet bibehålies, men att remedium i vigten bestämmes i enlighet med här ofvan angifna grunder. 4:o. Att Rikets Ständers Banks sedelmynt, det nu utgifna, så väl som det, hvilket utgifves, intill dess förändringen vidtager, skall äfven derefter inlösas med silfver efter den nuvarande myntfoten. 5:o. Att, der utbyte sker af nuvarande sedelmynt mot det, som kommer Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 199. att utfärdas efter det förändringen vidtagit, det förstnämnda inlöses med det nya sedelmyntet, med tillägg af 2 för hundrade. 6:o. Att enahanda grund gäller för liqvid af alla, vare sig Statens, korporationers eller enskildes förbindelser, som äro åtagna att fullgöras i nu gällande mynt, eller som tillkomma, innan förändringen ägt rum. 7:o. Ätt dessa bestämmelser skola träda i verksamhet, sedan Bankofullmägtige hos Kongl. Maj:t i underdånighet, anmält, det hinder derföre å Bankens sida icke möter och å tid, som Kongl. Majit finner för godt att bestämma samt låta kungöra. 8:o. Och att ett nytt formulär för det blifvande nya sedelmyntet efter Banko-Utskottets förslag af Rikets Ständer fastställes.
147 oell således jemväl deri om B;incofiillm:s förständigande ronde åtgärder i verkets förvaltning. Det är alltså klart, att sådant kan ske innan ännu något Utsk. är organiserad!, emedan sådane frågor kunna förekomma, som R. St. önska skola redan i Utslcs första sammanträde afhandlas. Det är af vigt, att skilja frågor rör:de behandling af Bancoärenden och sådane, hvilka eljest ock tillhöra alla fyra Ståndens beslutande lätt; detta är så mycket angelägnare, som det finnes ett annat R. St:s verk, nemi. Riksg.cont., som äfven står under R. Sl:s förvaltning, och hvarom 66 § Reg.F. innehåller, att frågor ronde detsamma skola först i SlalsUtsk. förekomma. Föredrogs Exp.Utsk-.s mern. N:o 6, angide ett tillägg lill skrifvelseförslaget N:o 1). Frill. Cederström, Jacob: Den rättelse, som nu af Exp.- Utsk. blifvit föreslagen, är i alla afseendeu nödvändig, och jag instämmer deruti; meli dä nu redan en löpare lill de andra Stånden circulerat, innehållande rättelser uti samma Exp.Utskts förslag till und. skrifvelse, hvilka rättelser vid justeringen i Ståndets plenum af Hr von Hartmansdorff gjordes, så enär denna löpare skall förvaras såsom slutlig handling och verification på den expedition, som skall till K. M. afgå; sä hemställer jag, huruvida det ej är nödigt alt densamma blifver rättad, på sätt som Coust.Utskrs nu afgifua mern. innehåller, på det att samtlige RiksStm må komma i tillfälle alt i denna rättelse instämma. Jag reserverade mig för framtiden mot det sätt, hvarpå R. o. Ad. företog ofvannämnde ändringar i Exp.Utskts förslag til! und. skrifvelse, emedan jag dä anförde, att oaktadt den noggrannhet, hvarmed Hr von Hartmansdorff gått tillväga, del likväl vore möjligt, att oriktigheter deruti kunde förefinnas, som han förbisett.
Båtsmän för att vid hastigare utrustningar vara att tillgå. Blekinge Province, bestående af omkring goo Hemman, fick altså emottaga att utgöra och underhålla 1500 Båtsmän; likväl? ©ch som en så stor Rustning detta Stats-ZJtskottets Reftlnkanden; 1329 antal Hemman ej med Landsortens bestånd och billighet kunde, jemte öfrige utskylder, åläggas, måste utvägar vidtagas att, i någon del , komma de Rustningsskyldige till hjelp; Blekinge fick altså efter grunderne för dess Indelning och nans af Provincen utgående Ordinarie Ränta och Terminsamt Saltpetters-skatt, efter LandsContoirets uppgift till ett belopp af 9453 Rrdr 3 sk. Dessa räntor, som efter Malmö Recess och de Författningar, hvilka försäkra de så kallade Conqveterade Provinserne från Jordeboksoch Hemmantals-Räntans utgörande uti Persedlar eller med penningar efter förvandlings - grunden , äro derföre att anse såsom ett anslag uti penningar till underlättnad af en Rustning, den der ■uti Persedlar till större delen måste fullgöras, utan att anslaget sedan den tiden undergått annan emot stigande varuvärden lämpad förhöjning, än att, enligt Mynt-evalvationen, 3 Daler Silfvermynt beräknas på hvarje Riksdaler eller 16 Skilling för hvarje Daler Silfvermynt.
Då jag är förvissad att undervisningen i detta ämne, på sistnämnde sätt ordnad, skulle medföra olägenheter, hvilka, för dem, som önska någon framgång åt saken, mäste befinnas vara ganska väsendtliga, — olägenheter, hvilka deremot icke förefinnas, om undervisningen i detta ämne förlägges till skolan, — vill jag med några ord påpeka dessa olägenheter, 154 Deii 10 Juni e. m. sorn af undervisningens förläggande till akademierna skulle blifva en följd: att nemi. lärjungarne derigenom ginge i mistning af det, icke särskild tid upptagande studium af stenografien, som i skolan kunde ega rum, genom anteckningar under de öfriga, icke för stenografien afsedda, skoltimmarne; att vidare de studerande vid akademien derigenom ginge i mistning af det tillfälle, som de annars skulle ega, att kunna med stenografi upptaga de vid akademien hällne föreläsningar, enär de vid akademien antagligen icke i allmänhet komme att förr än efter någon tids förlopp erhålla dertill erforderlig skicklighet; att vidare de studerande vid akademien i allmänhet hafva till sitt mål och ögonmärke, att, så fort som möjlgt, afsluta sina examina; samt att följaktligen de ämnen, deribland stenografien, som för dessa examina icke utgöra något oundgängligt vilkor, komma att undanskjutas till en obestämd framtid; samt slutligen, att kostnaden för upprättandet af särskilda lärarestolar i ämnet vid akademierna skulle uppgå till ett belopp, som jemförelsevis med de för lärarne vid de 30 fullständigare elementarläroverken afsedda arfvoden, vore ganska betydligt, utan att dock medföra en nytta, hvilken i någon mån vore jemförlig med den fördel, som, på sätt förut antydt blifvit, skulle hemtas af detta ämnes förläggande til] skolan. Jag yrkar fortfarande på återremiss.
Cronhjelm, att resultatet blefve detsamma, antingen frågan nu lägges på bordet eller icke, skulle jag gerna afstå från min nyss gjorda begäran; men jag tror, att, om R. o. Ad. kommer att längre besinna sig i frågan, resultatet kan blifva olika. Jag behöfver dessutom tid för att författa milt särskilda yttrande, och kan således icke afstå från den bordläggning, jag begärt. Hr Rosenblad: Då förmodligen frågan kommer att blifva livilande på bordet, efter Hr Dalman är obeveklig, får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes underställa Ståndet, huruvida ej Ståndet ville besluta, att denna fråga må i början af nästa plenum förekomma, så att icke längre uppehåll i dess afgörande må äga rum. Denna framställning af Hr Rosenblad blef af R. o. Ad. bifallen. Den i5 Au jusi i f. m. 5i ■>. r: s l a punkten, momentet a n g : d e exercissqvad roner. Hvad Utsk. härom tillstyrkt i utlåt. N:o 2i5 Lief af R. o. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Då jag nu uppstiger för att tala i hvad som rörer denna punkt, erkänner jag mig deruti hafva det bästa hopp om framgång, i anseende till hvad jag i dag och under föregående discussioner hört yttras om bevär:smanskapets exercis. K. M. har för detta ändamål i sin nåd. propos. framställt behofvet af 3o,ooo r:dr, ulan att någon fördelning emellan landtoch sjöbeväring hvarken dervid eller vid användandet af det förut till samma ändamål beviljade anslaget af 60,000 r:dr ägt rum; ty denna sistnämnda summa har ntgått gemensamt för båda. Otillräckligheten af densamma har år från år allt mer och mer visat sig, emedan populationen ständigt varit i tilltagande. De af K. M. nu äskade 3o,ooo r:dr äro icke beräknade för att öka exercistiden för beväringen, utan endast för att årligen under hittills vanlig tid kunna exercera en dass beväring.
Jag minns till och med, att han en gång frågade mig om, hvilka tapeter han skulle ta till salen, och att jag svarade: de där med röda rosorna på, för jag har tänkt, att vi skulle ha röda och hvita gardiner! Han såg så förvånad ut som aldrig det. Året efter var allting färdigt, och så for han bort på ett par veckor. När han kom hem igen, var det någon, som ordnade blommorna i fönsterna, ett hvitt ljust hufvud tittade fram mellan de skira gardinerna. Han hade varit borta och gift sig, förstår hon, Maggie. » » Men han var ju inte förlofvad, Karin. » » Hm, det är inte alltid säkert, att tarfligt folk ha ringar inte. » » Men hur kunde han leka med dig, Karin? » » Han lekte inte; det var bara jag, som trodde för mycket på hans artighet. » » Men sörjde du inte förfärligt? » » Åh, visst sörjde jag väl, men det var bara inne i handkammaren. Där grät jag väl mina modiga tårar, men tiden gick. Jag blef snart god vän med hans lilla hustru, och herrskapet gaf mig klädningstyg till jul i stället för något till bosättningen. » » Var det alltihop, Karin? » frågade Maggie besviken. » Ja-a, » sade Karin långsamt; » det har fallit mycket snö sedan dess. Men jag är ändå glad, att det har varit. » » Glad » — upprepade Maggie. » Ja, ser hon, grynet mitt; lifvet utan kärlek, det är som kaffe utan klarskinn. Man kan nog dricka det, men grumligt är det. Men si min flicka, hon ska ha både kaffe och klarskinn, det ligger i korten det! » Karin smekte Maggies mörka lockar och skrattade sitt friska, klingande skratt. feMan kan sålunda definiera mannens och kvinnans olika roller: å mannens sida är makten; å kvinnans sida är inflytandet. Om kvinnan vid denna fördelning är missnöjd med sin andel, vågar jag påstå, att hon ingenting begriper däraf. Den lumpnaste själ kan älska makten; en upphöjd själ, som känner sin styrka, skall föredraga inflytandet, ty det är själens makt. A. Ränner emellan. På grund af uppmaningar från många håll hafva vi äfven i år lå- tit trycka utmärkt vackra presentkort å Idun för år 1891.
Från den banan, som Ulsktn beträdt, då de tillstyrkt husvisilationens utsträckning, på sätt som af betänk, inhemtas, ur icke mer än ett tuppfjät för alt inträda på den, som jemväl tillåter att bryta bref, för att tillse om icke deruti finnes vare sig skriftligt eller säljbart olofligt gods. Hvart lager väl detta vägen? Är det på rättsprinciper el ler på fördomarnes välde öfver förnuftet, som en sådan lagstiftning hvilar? Det är mer än vådligt att tänka sig möjligheten, att man uti ett samhälle skall äga rättighet alt våldföra enskilde medborgares rykte, deras frid i hus och hem. Man anställer visitationer och finnér ingenting, och med några r:dr ansvarar blott tjenstemannen för försöket att kasta skugga pä redlige medborgares ära och rykte. Man säger att rånaren och mördaren får sökas i enskild mans hus; men så länge den, hos hvilken den brottslige uppehåller sig, är okunnig om brottet, är han ej skyldig att öppna sitt lius för dem, som efterspana förbrytaren, hvaremot om den, som hyst förbrytaren, äger kännedom om brottet, blifver han saker lill ansvar för det han döljt den brottslige. Jag tillstyrker afslag på Utsk:ns betänk., men vill, i händelse visitation medgifves, tillstyrka, att R. St. hos K. M. i underd. anhölle att visitation finge ske endast i öppna salubodar och i magasinet'. Gr. Posse, Fredr. Salomon: Då jag inom Utskm tillhört minoriteten, och nu inom Ståndet troligen äfven kommer att tillhöra densamma, så anser jag mig icke böra vara vidlyftig, emedan milt yttrande säkerligen icke skulle kunna medföra någon verkan. Likväl anser jag mig böra lill prof. förklara, att om jag äfven vill medgifva nödvändigheten af 32 §:ns bibehållande, så anser jag dock, att 33 §:n icke bör 358 Den 26 Maj. qvarstå.
Under denna charta lyda sålunda: instämning och kallelse, afskrift af bifogade original-acter, lösen af prot:r och beslut, klagomåls anförande till högre instans m. m. 2:o Permutation af egendom: innefattande arfshandlingar och boupteckning, fideikomissbref, köpekontrakt och köpebref, gåfvobref, testamenten och codiciller, inteckning samt auction å fast och lös egendom. 3:o Handel och skeppsfart: omfattande vexlar, skuldebref, öfver 50 R:drs värde, fraktslut, certepartier, assurancedokumenter, bolagsoch bodmeriacter, connoisementer eller fraktsedlar, tullaugifning och räkningar; sjödeclaration, protest mot vexlar, alla räkningar öfverstigande 50 R:dr, årskontrakt af handelshus, hyreskontrakter m. m. 4:0 Adrainistrativ-charta: omfattande alla till statseller stadsmyndigheter ingifven skrift eller handling och alla handlingar som derifrån utlösas. 5:o Kyrklig charta omfattande dop-, lysningsoch vigselsamt begrafnings-attester, äfvensom flyttningsbevis. Må vi nu närmare betrakta vidden af en så allmän charleringsskyldighet. Det är i denna skrift icke nödigt alt ens våga ett försök öfver antalet ehartor som dervid årligen utgå. Det enda vi förmå är, att lemna några allmänna beräkningsgrunder, öfverlåtandes åt erfarenheten, ett enda ån erfarenhet, att visa resultatet för Statskassan. Såsom elementer till en upgjord Conlo-finto, vela vi nämna: l:o hvad juridisk charta beträffar: att Just.-Statsministerns årsberättelser visa att 220,000 mål årligen vid våra Domstolar afgöras, af hvilka circa 20,000 äro af brottmålsnatur och således böra afgå ur all beräkning. Hvarje mål förutsätter instämning, kommunikation till Svarande part, kallelse, partens gensvar, vidimerad afskiift af original-dokumenter och Rättens utslag. Inom dessa 6 juridiska ehartor, det minsta möjliga antal som kan beräknas, finnér man redan approximatif åtgång af 1,200,000 ehartor.
Med Herr Hammarsköld kan jag icke upp - 1-4 Den i Martil, täcka något skeft eller förderfligt i den uppdragna grånslinien emellan allmän medborgerlig och lård bildning. Att andra dela min åsigt, bevisas deraf, att en medlem al ett annat Riks. Stånd, då inom detsamma rådplågades om öfverlåggningarnes offentlighet, nyligen yttrat, att StåndsLedamöter ej åro af sina Comittenter kallade att ådagalägga litterär, utan medborgerlig bildning. I långliga tider har man inom vårt Fädernesland varit van att under benämning af lärda språk innefatta Grekiska och Latin, och att anse kunskaper om dessa språk såsom den egentliga lärdomens kännemärke. __ Herr Hammarskölds förmodan, att Näringsidkares danande vore ApoIogistSkolornas förnämsta syftemål, är icke heller grundad. I dessa Skolor bildas älven Tjenstemän för alla sådana Embetsverk, i hvilka inträde vinnes ulan Latinska skriföfn ingar. Att Fäderneslandets Statskunskap och Grundlagar böra redan vid Skolor och Gymnasier blifva hufvudsakliga undervisningsämnen, kan jag icke medgifva. Att de deremot böra blifva det vid Rikets Universiteter, är min oryggliga öfvertygelse. —• Jag inser ej hvarföre Nordiske Mythologien blifvit ett mål för Herr Hammarskölds ovilja. Då Grekers och Roma res Gudalära år och långe blifvit vid ElementarLåroverken föredragen, bör väl våra egna förfäders icke förgäta*. Den nu gällande Skolordningen synes icke föranleda någon rättmätig farhåga för afsigten Den I Martil. att upplifva f. cl. Kejsaren Napoleon* påbud om det Romerska språkets studium med det Grekiskas uteslutande: Skolordningen bjuder motsatsen. Öfversåttningar från Grekiska på Latin åro för nybegynnare icke anbefallde. Att ett stridigt förhållande åger rum, utvisas af Skolordningens Bihang, sid. 26. Någon befallning att vid Gymnasier blott föredraga en Philosophie1 definitiva, har jag icke i Skol-lagen kunnat finna.
Om .jag icke alltid följt allmänt riktiga grundsatser, då jag med Hr Den i-j Mars f. m. 399 Stafsrådet enskild t, eller på detta rum, förfäktat canalanläggningen vid Forshaga, så torde det likväl icke betydligen träffa hvarken min karakter eller mitt handlingssätt såsom liksdngsman. Då anslag af R. St. fordom voro beviljade alt of K. M. användas till canalföretag, hvilka sorn helst, så hemställer jag, om det var någonting omoraliskt, eller någonting förunderligt deruti, att jag försökte att få någon del deraf använd för ifrågavar. före tag; och jag vädjar lill den värda talaren sjelf, om han icke vid en viss tidpunkt hyste enahanda åstundan. Hvad som gjort förändringen uti hans åsigt, då det blef fråga om canafen vid Carlstad, derom vill jag icke vidare, än som redan skett i allmänt tryck, yttra mig; om hvad jag nu sagt icke förmått borttaga den recrimination mot mig, som finnes lili Hr af Wingårds yttrande, så får jag underkasta mig allmänna omdömet. Hvad för resten de undersökta mässarne angår, så Sr det icke nog att hafva undersökt dem; man måste äfven hafva funnit dem dugliga till odling. Inom öfre Elfdalen tror jag icke finnes någon annan mark, sorn kunde komma ifråga att odlas, än den gamla sjöbotten. Alt stora måssar finnas i trakten af Uddeholm och på dess ägor, vet jag ganska väl, och jag tror att de blifvit undersökta, men högst obetydliga delar deraf lära blifvit befunne till odling duglige. Jag har icke yttrat mig emot företaget, utan endast ansett mig uppmanad och skyldig att lemna upplysningar. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Vid frågor af så allmän beskaffenhet, som denna, torde det vara en omöjlighet för den enskilde representanten, att äga fullständig sakkännedom i alla detaljer, hvarpå oindömet naturligtvis bör grunda sig, när det gäller att fatta ett beslut i fråga om skattemedels användande.
År 1838 för mord, dråp, rån, våld mot föräldrar, bedrägerier o. förfalskningar 239; för stölder o. snatterier 1,049. Summa 769 5,034. eller i medeltal om året 154 1,007; hvilket antal är betydligt större än under åren 1833- 1837. Väl visar sig häraf, att antalet af de i Poliskammaren till ansvar för fylleri dömde personer på det hela varit något mindre under nyssberörde lem ar, än under de nästtörulgångne; men af detta förhållande, som till en del är beroende al Polis-Betjeningens mer eller mindre nit lör dylika förbrytelsers åtalande, må man dock icke draga den slutsatis, alt fyllerilasten 5 inom Hufvudsladen verkligen minskats. Tvertom tolde man i bran vinets tilltagande omåttliga bruk och de förderfliga följderne deraf finna en af de hufvudsakligaste anledningarne lill den redan anmärkta tillökningen af gröfre brott samt den jemväl alltmer ökade mängden af andra förbrytelser, såsom slagsmål oell våldsamheter på gatorne samt öfverträdelse!- af Polisförfattniugarne, som varit föremål för Poliskammarens handläggning. 3:o. Näringar. Beträffande de såsom föremål för Femårsberätlelscrne uppgifne frågor, på hvilka näringsfång Hufvudstadens bestånd synnerligast grundas, ani naturen af dess handel, tillförsel af Landets öfver skottsprodukter, af sättningsorter och communication med desamma, får Öfver-Ståthållare-Embetet i underdånighet åberopa hvad dess förut afgifna Femårsberättelse!’ i dessa delar innehålla; tilläggande allenast, att de lättade communicationer, som uti sednaste Berättelsen omnämndes, blifvit ytterligare utvidgade genom tillkomsten af flera Ångfartyg, hvarmedelst de inrikes på Stockholm trafikerande Ångfartygens antal numera uppgått till 37, oberäknade 2:ne Ångfartyg, som på bestämda tider afgå emellan Stockholm och Lubeck, 2:ne Ångslupar samt tre Finska Ångfartyg.