Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty han skall skilja emellan bröder; der skall ett östanväder komma, och Herren uppstiga ifrån öknene, och uttorka hans brunnar, och utöda hans källor; han skall bortröfva all kostelig tyg och håvor. Samarien skall öde varda; ty de äro sinom Gud ohörsamme; de skola falla genom svärd, och deras unga barn sönderkrossade, och deras hafvande qvinnor sönderrefna varda. Omvänd dig, Israel, till Herran, din Gud; ty du äst fallen för din misshandels skull. Tager dessa orden med eder, och vänder eder om till Herran; och säger till honom: Förlåt oss alla synder, och gör oss godt, så vilja vi offra våra läppars oxar. Assur skall intet hjelpa oss, och vi vilje icke mer rida på hästar, och icke mer säga till våra händers verk: I ären vår Gud; utan låt de faderlösa finna nåd när dig. Så skall jag åter hela deras afträdelse; gerna vill jag hafva dem kär; då skall jag vända mina vrede ifrå dem. Jag vill vara Israel lika som en dagg, att han skall blomstras såsom en ros, och hans rötter skola utsträcka sig såsom Libanon; Och hans grenar utvidga sig, att han skall vara så dägelig som ett oljoträ, och skall gifva en sådana god lukt som Libanon; Och skola åter sitta under hans skugga; af korn skola de föda sig, och blomstras lika som ett vinträ; hans åminnelse skall vara lika som vinet på Libanon. Ephraim, bort med de afgudar. Jag skall bönhöra honom, och leda honom; jag vill vara såsom ett grönt furoträ; på mig skall man finna dina frukt. Ho är vis, den detta förstår, och klok, den detta märker? Ty Herrans vägar äro rätte, och de rättfärdige vandra deruppå; men öfverträdarena falla deruppå. Detta är Herrans ord, som skedde till Joel, Pethuels son. Hörer detta, I äldste, och akter häruppå, alle inbyggare i landena; om något sådant skedt är i edar tid, eller i edra fäders tid? Säger edrom barnom deraf, och låter edor barn säga det för sin barn; och de samma barnen för sina efterkommande;
5 Kap. Om delaktighet i brott. 1 §. Hvar som bjuder, leger, trugar eller eljest uppsåtligen förleder annan till brott; den anstiftare skall, för brottet, om det fullbordas, eller för försök, om gerningen dervid stannar och försöket är i lagen med straff belagdt, straffas som vore han sjelf gerningsman. Har anstiftaren så tidigt, att brottet afvärjas kunnat, gjort hvad hos honom stått för att förmå gerningsmannen att från verkställigheten afstå, och varder brottet ändå fullbordadt eller försökt; då må straffet för anstiftaren nedsättas till hvad i 4 § sägs. 2 §. Förmår någon, på sätt i 1 § sagdt är, till brottslig gerning den, som ej fyllt femton år, eller göra det föräldrar med sina barn, fosterföräldrar med fosterbarn, förmyndare med myndling, husbondefolk med tjenstehjon, eller förman med den, som under hans 55 lydnad står; varde det, vid straffets bestämmande för anstiftaren, såsom försvårande omständighet ansedt. 3 §. Den som, vid brotts utförande, annan med råd eller dåd uppsåtligen hjelper, så att gerningen derigenom sker, straffes som vore han sjelf gerningsman. 4 §. Har någon, före brotts utförande, eller vid utförandet, dock i mindre mån, än i 3 § sägs, med råd eller dåd gerningen främjat; straffes efter ty som lian pröfvas hafva till brottet bidragit, dock högst med det straff, som är närmast under det, som honom drabba bort, om han sjelf gerningsman varit. 5 §. Hafva två eller flere i samråd beslutit verkställandet af något brott; då skall hvar som i den stämpling deltagit och vid brottets utförande när varit eller, före eller vid utförandet, gerningen främjat, eller efteråt gerningsmannen tillhandagått, straffas som vore han sjelf gerningsman. 6 §. Har deltagare i stämpling ej vid brottets utförande när varit, eller det främjat eller gerningsmannen tillhandagått, såsom i 5 § sägs; straffes efter 4 §, der han ej anstiftare är och förty efter 1 § straffas bör. 7 §.
Hon satt i en fåtölj med sitt arbete och log trött, men så vänligt hon kunde emot sin slägting. Atte observerade, att hennes ansigte hade samma uttryck som man ofta återfinner hos en viss kategori af gifta qvinnor. Man kunde säga, att hon såg försummad ut. Liksom en krukväxt, som stått i skuggan och som man glömt vattna. De talade om likgiltiga ämnen. Atte trodde för resten, att alla ämnen i verlden voro henne likgiltiga. Hon var som uttorkad. Och ännu för ett år sedan hade han sett henne glad, liflig i sina rörelser, med rodnande kinder, visserligen blyg och stillsam, men intresserad och varmhjertad. Då hade hon varit lycklig. Hade några få månaders kroppsligt illabefinnande kunnat göra så mycket? Det var då väl, att hans hustru var så frisk. Han var innerligen förnöjd med sin lott och med hela verlden. Gerna hade han hjelpt sin slägting, om han kunnat. Men när icke ens läkarne... Ändtligen tyckte herr Adolf sig böra komma fram med sitt ärende. Det skulle bli en konsert till förmån för den fullkomligt medellösa fröken Sergeiewna, ville hon icke intressera sig derför, köpa några tiotal biljetter för den stackars värnlösa flickans skull? Nej, det vill jag verkligen inte, jag hatar det usla kräket, och kunde jag göra henne något ondt, så gjorde jag det ... men nej, det skulle jag likväl inte. Jag orkar egentligen inte heller hata henne nu mera. Hon är mig endast vidrig som en giftig spindel. Men hjelpa henne det bryr jag mig inte om. Du dömer förfärligt strängt. Atte såg förebrående på henne. Du är kanske ännu svartsjuk! Hvad? En liten smula? Inte nu mera. Då jag fick visshet, var jag ju rasande några dar, jag skulle kanske säga några veckor, men så, ju mer jag fick tänka mig in i allting, dess mer lugnade jag mig. Nu är jag resignerad. Det hela intresserar mig inte. Var så god, fröken Sergeiewna! Var så god! Slit honom med hälsan. Sug ut blodet på honom, efter han så vill. Jag är snart ifrån det. Men vara med om när det odjuret skall visas för pengar, nej tack. Hon talade helt lugnt.
Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 3o. Medelfin, eller af öfver 16 sk. till och tned 32 sk. värde skålpundet — 1 skålp. 8 sk. införselstull. Fin, eller af öfver 32 sk. värde skålpundet — 1 skålpund 12 sk. införselstull. Anni. Grof och medelfin ull må införas endast till städerne Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg; och ankommer det på General-Tullstyrelsen att föreskrifva de serskilda controller, som kunna anses nödiga till förekommande af finare ulls införtullning såsom gröfre, löstalja; den det ej vill, röstar Nej. (l:a alternativet) Preste-Ståndets beslut; Vinner Nej antages (2:a alternativet) Borgare-Ståndets beslut; (3:e alternativet) Bonde-Ståndets beslut; kommande i hvarje händelse tullfrihet att ega rum vid utförsel, och ull, alla slag, att vara fri från tolag, äfven vid införsel. I afseende sedermera å kar dulls garn, får Utskottet, åberopande hvad här ofvan blifvit derom utredt och anfördt, föreslå, att hvad angår de två rubrikerna ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt samt färgad t, otvinnadt och odubbleradt först må afgöras, livilketdera Ridderskapet och Adelns eller Borgare-Ståndets beslut bör blifva contraproposition i hufvud voteringen, nemligen sålunda; 43:o. Den, som vill, att till contraproposition i hufvudvoteringen om införsels-afgifterne å de vid kardulls-garn förekommande två rubriker "ofärgadt, otvinnadt och odubbleradt” samt 'färgadt, otvinnadt och odubbleradt’’ skall antagas de af Ridderskapet och Adeln stadgade belopp, nemligen 18 sk. för det förra och 20 sk. skålpundet för det sednare slaget, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej. Vinner
Och så myste fru Jetta ett litet varmt mysande åt salig Peder Gudes silhuett på väggen: och sedan hon tyckt, såsom hon ofta tyckte, att det svarta pappershufvudet rörde på sig – hvilket var ett tecken att far deruppe bland sina förfäder gaf henne en liten förtrolig nick – gick hon helt förnöjd att sysselsätta sig med de nyss slagtade tvänne ankorna, som skulle utgöra underlaget för den lilla måltiden, om hvilken hon beslöt att den skulle intagas på gårdsplanen under den stora blommande häggen. Allt detta blefve en ersättning derför att hennes åtskilliga värdinnebestyr hindrade henne att sjelf komma till kyrkan och höra den af henne så högt värderade predikanten. Under tiden satt Konkordia i sin bänk full af alla andra rörelser än den frid, som på denna plats bort intaga henne. Den starkast rådande känslan var förbittring mot den unge presten, som hoppades att i dag så röra denna ihoppackade menniskomassa att han till belöning för sin vältalighet erhölle de flesta rösterna vid det blifvande valet. ”Mina röster – d. v. s. mors – skall han då bestämdt icke ha”, tänkte hon, ”och då så många rätta sig efter mina beslut och mina handlingar, så kan väl exemplet verka ... Jag vill icke alls ha honom hit och jag vill icke se åt honom, när han kommer upp – det skall gräma den fromma själen, som icke kan förtretas.” Och så skedde. När det gick i predikstolstrappan, började Konkordia med den envisaste ihärdighet att betrakta de fyra evangelisterna, som i upphöjdt arbete bildade predikstolen, och när detta blef för tröttsamt, vred hon hufvudet så mycket att hon kunde se på en bakom altaret befintlig nisch, hvilken fordom egt en helgonbild, men nu utgjorde bostaden för kyrkans flitigaste spindlar. Men hvar helst Konkordias exempel verkade, icke verkade det nu.
Landtm, nu anmält, utber jag mig att få med några ord i R. o. Ad:s minne återkalla hvad som hitintills förefallit i afseende på riksdagens successiva prolongation. R. o. Ad. torde då behaga påminna sig, att redan i Nov. månad 3:ne Stånd häslö to att till K. M. ingå med en und. skrifvelse för att anhålla, att riksdagen före Jul måtte afslutas. K. M. svarade derpå under d. 3 Jan., att K. M., i anseende till mängden af återstående vigtiga ärender funne sig med ledsnad föranlåten att ännu uppskjuta med utsättande af dag till riksdagens afslutande. I Mars månad begärde Hrr Talmän, efter förutgående öfverläggning sins emellan, en prolongation, Den 17 Maj. i&3 ... f som K. M. då i nåder bestämde till slutet af April månad. Hr Gr. o. Landtm, samt de öfriga talmännen uppvaktade derpå K. M. ånyo med anhållan om riksdagens ytterligare förlängning, och, om mitt minne icke alltför mvcket bedrar mig, föreslogo de äfven d. 20 Maj såsom en lämplig dag för riksdagens alslutande. Till följd af denna anhållan bestämde K. M. d 20 Maj lill R. St:s åtskiljande. Detta förhållande hade ingen bestämd motsvarighet vid föregående riksdagar. Förut hafva riksdagarna vanligen, efter de tilländalupna 4 månaderna, varit på obestämd tid uppskjutna, tills talmännen anmält, att de kunnat afslutas; men nu har en viss dag blifvit utsatt. Eli anmälan af Hrr Talmän torde derföre vara nödig, emedan K. M. i annat fall, derest talmannen iakttaga fullkomlig tystnad, ej lärer kunna annat förmoda, än att riksdagen vid den utsatta tiden lämpligen kan afslutas, och säkerligen, till följd af sin meddelade nåd. förklaring, låter afstuta den. En anmälan af talmännen före d. 20 dennes anser jag således nödvändig, derest prolongation finnes erforderlig, och jag hemställer detta vördsamt till R. o. Ad:s pröfning. Gr. Horn, Claes Fredr.: Såsom jag fattat K.
Jag anhåller, att hvad j3g nu anfört, må få åtfölja deri blifvande återremissen af BancoUtskottets Betänkande. Herr von Heyne, Georg: Jag har tillförene inom de sammansätta Statsoch BancoUtskotten yttrat den öfvertygelse, att man borde göra Dis. contrörelsen så litet skadlig, sorn möjligt, och, i afseende å ränteberäkningen, så brukbar för Randtmannen, att han utan men kunde deraf sig begagna. Men jag har ock i följe häraf trott, att man borde tillvägagå med mycken försigtighet vid inrättandet af de båda Discont-utgreningarne, dem jag icke annorlunda gillat, än att de skulle utgöra egenteliga DocumeritContoir. Man har hufvudsakeligen ansett det vara svårt för lånbehöfvande i aflägsne orter, att i Stockholm kunna undfå lån, derföre att deras namn oftast icke voro der kände. Jag hade förestält mig, att ändamålet kunde vinnas, om säkerheten vid slika tillfällen pröfvades af en a-uetoritet inom den sökan, des ort, och Fånemedlen .sedermera utassignerades i Stockholm. Nu har jag väl. hört talas om vådan, att sän^ da pengar fram och åter mellan DiscontContoiren och BancoDisconten i Stockholm, och såsom en. 26 JDen 16 September f. hjelp deremot, har man föreslagit assignationer, Jag medgifver fullkomligen, att svårigheter m,öta vid transporten af Bancosedjar; röen jag tror af* ven det vara lika olämpligt, om icke olämpeli* gare, att.å nya lemna de blifvande FilialDisconterne assignationsrätt. Det. vöre ett nytt tillska* pande af sedlar, som blifva gångbara man och man emellan, och allmänheten skulle snart tro den gamla oredan vara återställd. Jag önskar derföre, att blotta DocumemContqir i Landsorternp anätte inrättas.
Vid Högloflige Expeditions-Utskottets uppgifne egentliga förslag torde för öfrigt följande anmärkningar få göras, nemi.: Vid 1: sta punkten , hvarest föreslås, att hvarje act skall tryckas såsom ett särskilt helt, och blott förses med ordningsnumer, Den 8 December e. m. holde 1 slutet tilläggas: skolande hvarje Utskott sjelf ombesörja tryckningen af sina egna Betänkanden; och ExpeditionsUlskottet dels särskilt tryckningen af de handlingar, som ej utgått från något Utskott; samt dels hafva uppsigt derpå, att samtliga Utskotten låta verkställa tryckningen efter samma plan. Genom denna uppsigt vore stadgandet i 59 §. Riksdagsordningen uppfyldt. Vid 2:dra punkten. Utskottet säger: ”Att derest en sådan (het) ej ensam skulle ”utgöra ett helt ark, då, efter som Expe”ditionsUtskottet för hvarje fall kan finna ”lämpligast.” I stället för Expeditions Utskoltet, borde här endast stå Utskottet. Vid 4'de punkten. Utskottet föreslår, att hvarje Utskott skulle till ExpeditionsUtskottet aflemna 2 Exemplar: men om hvarje Utskott sjelf skall ombesörja tryckningen af sina Betänkanden; så synes ej mer än ett Exemplar behöfvas. Vid 5:te punkten. Utskottet föreslår, att de tryckta arken skola genom ExpeditionsUtskottet till Stånden insändas. Men om hvarje Utskott skall ombesörja tryckningen af sina egna Betänkanden; så böra de ock sjelfve aflemna dem directe tilt Stånden, till undvikande af onödig tidsutdrägt. Den 8 December e. m. 191 Dc exemplar, som till förvar i RiksgäldsContoret skola aflemnas, synas böra vara häftade, på det all förskingring af de lösa adema desto säkrare må förekommas.
Maj ds Nådiga Propos. N.o 34• »9 Vid General-Tull-Directionens upplösning utgjordes densamma af Ordföranden, En af Rikets Herrar, Herr Grefve Rosenblad j och af Ledamöterne: Vice-Presidenterne Billberg och af Wåhlberg samt Commerce-Rådet Wegelin, Bländ dessa Embetsman fanns endast den sistnämnde eller CommercerRådet Wegelin, enligt de af Rikets Ständer uppgifna grunder , berättigad att framgent såsom pension tillgodonjuta dess på General-TullDirectionens Stat innehafda arfvode; men Kongl. Maj:t, sorn, hvad Vice-Presidenten Billberg beträffade, var betänkt att hegagna hans kända nit och skicklighet på ett sätt, som kunde hålla honom skadeslös för det borrlmistade arfvodet, ansåg' sig derjemte icke kunna undgå att fästa enskildt afseende på Herr Grefve Rosenblads bepröfvade Embelsmanna-förtjenster och den nitiska omsorg, sorn utmärkt Herr Grefvens tolf-åriga styrelse af Tullverket, deraf Statens sanna fördel och nytta varit en följd , äfvensom på Vice-Presidenten af Wåhlbergs höga ålder af fyllda 70 år, och den långa tid af mer än 3oår, som han i Tullverkets Styrelse deltagit, och Kongl. Maj:t förordnade, med anledning häraf, att Herr Grefve Rosenblads arfvode, såsom Ordförande i General-Tull-Directionen, samt ao Kongl. Mapts Nådiga Propos, N.-o 34- Vice-Presidenten af Wåhlbergs arfvode så-* Sorn Ledamot derstädes, skulle af dem, intill Rikets Ständers nästa sammankomst, få uppbäras. Kongl.
Skulle denna sedelstock ytterligare ökas med 4,000,000 R:dr Banco, så blottställes Banken för äfventyr, som böra undvikas. Att å en annan sida minska rörelse-capitalet med de 5,000,000 R:dr, som Privat-Bankerna nu hafva i omlopp utöfver deras egande 2,000,000 R:dr i Bancosedlar, vore skadligt för rörelsen i landet. Jag anser derför nödvändigt, att dessa Banker fortfara, (såsom Utskottet tillstyrkt,) till slutet af 184g. Genom den nedsatta räntan från 5 procent till 3 procent å spanmåls-creditivet, få Privat-Bankerna en ny och för landet högst nyttig verkningskrets, nemligen spanmåls-belåning; hvarigenom de till stor del kunna godtgöra det onda, som deras Discont-rörelse förorsakat (alla Engelska Privat-Banker belåna oriad spanmål till | af dess marknadsvärde.) Af Herr von Hohenhausen, M. S. ”Jag anser mig böra leda uppmärksamheten derpå, att, då tvifvelsutan betänkandet kommer att inom RiksStånden punktvis föredragas och a (göras, det torde vara beböfligt att uti i:sta §. tillägga ordet minst framför ”Tio millioner,” och gifva 4;de §. efterföljande förkortade lydelse: Bankens vinstmedel af dess utlånta capital bör, efter afdrag derifrån af möjligen inträff ande Capital-förluster samt af alla utgifter och kostnader för myntvärdets upprätthållande och för Bankens förvaltning m. m. ärligen aflemnas till Riksgälds-Contoret, intill nästa Riksdag, enligt hvarje års bokslut. Vidtages icke denna ändring i texten 86 Banco-Utskottets Utlåtande j N.o d-4' kan tvist möjligen uppstå derom, när man längre fram i betänkandet kommer till den §., som handlar om supleerandet af nu varande Privat-Banker, huruvida, genom det förut fattade beslutet, man då mera är berättigad, derest sådant skulle aktas nödigt, att, i och härföre, öka Bankens Capital utöfver de i i:sta §. till grundfond bestämda Tio millioner.
R:dr 25 öre till förslags-anslaget för gemenskapens vid Flottans korpser naturaunderhåll, nyssberörde anslag skulle från 1,302 R:dr 13 öre lill 1,238 R:dr 96 öre nedsättas, men deremot hela tillökningen blifva inskränkt till R:dr 138,670: — Och hemställer jag tillika underdånigst, att 5:le Hufvudtiteln uti alla delar, der någon förhöjning eller förändring nu icke blifvit af mig ifrågaslälld, må blifva oförändrad.» »Genom tillägg af här förut utförda tillöknings-belopp R:dr 138,670 till Hufvudtitelns nuvarande, jemväl upptagna slutsumma, skulle denna komma att uppgå tili Runt R:dr 3,580,20® deraf på förslags-anslagen belöpa 560,838 R:dr 96 öre» Bil. JYs 3 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JW 1, om Statsverket 1859. 79 »Dessutom skulle, i fall mina här förut i afseende pä Sjöförsvarets utomordentliga behof gjorda underdåniga hemställanden af Eders Kongl. Maj:t i nåder gillas, nu jemväl af Rikets Ständer äskas följande extra anslag nemligen: till nybyggnad af en ångfregatt af bästa modell, med maskin om 800 nominella hästkrafter, beräknad att, fullfärdig och fullständigt kompletterad, kosta 2,009,500 R:dr, skulle under nu instundande statsreglerings-period två femtedelar eller R:dr 803,800: — behöfvas; men som ständiga anslaget till Flottans nybyggnad 162,000 R:dr årligen, eller för alla 3 åren R:dr 486,000: — härtill kan, utöfver kostnaden för jemväl behödiga och till nybyggnad under samma tid afsedda 4 kanon-ångslupar
Utstottet med mycken skicklighet insinuerar att Canal Directionen -brutit emot de willor och förbehäll som äro stadgade för Banquens biträden genom det, de öfwerlcmna till Herrar fullmägtiges widare noggranna upmärksamhet, att i händelse hädanefter nagra steg af Götha Canal Direction stulle wrdlagas deremot stridande, iakttaga, hwad till behörigt handhafwande af Kongl. Majus för Canalwerket i näder uisördade föreskrifter, uti hwar^ je 256 Den 16 Julli. je fall kan finna närmast tjenandes. Följande utdrag af autentiqua handlingar rörande Canal Directionen och desi sörwaltning torde harwid bäst kunna uplysa förhållandet. Utdrag af 1:0. Riksens Ständers underdäniga strifwelfetill Kongl. Majit af den 22 Februarii 18io angående Götha Canal. » , « , , « Riksens Ständer hafwa serstildt, såsom wilker för Banquens biträde tillCanalwerket, faststält följande puncter: Si, , s s s g:y. Alt Banco-fullmägtige mä wälja en Directeur i Direciionen för Canalwerket, hwilken lika med de öfrige Directeurerne as Bolaget lönas, samt wid de ärliga revisionerne afwen en Fullmägtig. 2.-0'. Kongl.Maj:ts af den II April lgia faststälde Reglemente för Götha Canal Bolag. cs - « 6:te Arr. z:dje mom. Uti Canal-Directionen böra under arbetsaren minst fem och derefter minst irenne ledamöter, mom Ordföranden och Banquens fullmägtig, wid hwarje sammankomst wara tilstäLes, samt uti Province-Directionerne altid minst Iwänne Directeurer jemte Ordföranden. z:o.. Protocoll hällit wid Götha Canal Bolags allmänna sammankomst i Stockholm den zo Maji 18 re,. » ! k s . - » » tz 7.
ConvoyCommissariatet lyftade i33,333 R:dr 16 sk. vore för litet utredt, och hatt icke kunde pä så lösa grunder tillstyrka den löreslagne afskrifningen; hvadan Anders Danielsson ansett Utskottet böra uppgifva beskaffenheten af ConvoyCotninissariatets, i afseende på medlens lyftning, afgifuc Förbindelse. Hvad nu först angar ofvanberörde, lios Höglo!]. Ii. och A. framställda anmärkning, i afseende på rätta meningen och förståndet af R. Sl:rs Beslut år 1823, så får Utskottet, till besvarande häraf, erinra, att, uti Utskottets Utlåtande Wto 67, (4 Sami. 1 B, p. 345, 2 §.) i anledning af R. SUrs, åren 1825 och 1827 församlade Hrr Revisorers afgifne Berättelser om granskningen B e t ä n k a ii cl e n, N.'o 27 3. 319 af RiksgaldsVerket, GeneralAssistanceConloiret och f. cl. FilialDiscontlni ältningarne, äro förstnämnde års Revisorers åsigter af detta ämne, hvaruti Utskottet för egen del instämt, fullständigt utvecklade, och hvilka åsigter, genom bifall till detta utlåtande, jemväl blifvit af R. II. St.’r godkände; i följd hvaraf utbetalningarne från RiksgäldsContoiret ansetts hafva skett, i öfverensstämmelse med R. II. St:rs ifrågavarande beslut. Beträffande åter den föreslagna afskrifningen, så innehåller R. H. St:rs Beslut af år 1823, som uti nierberörde Utlåtande N:o 67 är ordagrannt infördt, alt vid nästpåföljande Riksdag komme att förordnas, huru dc medel, hvilka, på grund af Creditivet, kunna, för SlutsVerkels räkning, lyftas, böra crsätlas.
M. finge officiel kunskap om Ständernas åsigt i saken, på det att ett förslag i denna syftning derefter måtte kunna uppgöras i Konungens Conseil, för att vid nästa riksmöte framläggas till R. St:s antagande. Jag yrkar altså bifall. Hr S tuart, Carl Gust: Då vi nu ändtligen kommit till den tidpunkt att få, utan några mellankommande nya förslag, till slutligt afgörande företaga BondeSt:s, på R. o. Ad:s bord alltför länge hvilande inbjudn., har jag ansett mig böra ånyo uttala min redan förut yttrade öfvertygelse rör:de ifrågavar. ämne, — en öfvertygelse, sorn icke kunnat i någon mån rubbas utaf hvad som deremot å detta rum blifvit anfördt och många gånger upprepadt. Jag förklarade, då denna fråga sista gången härstädes förevar, att jag fästade den vigt vid afskafländel af räntetagarnes uppsägningsrätt, att jag för sjelfva sakens framgång vore beredvillig med min röst understödja de modificationer uti det afgifna förslaget, hvilka uppgåfvos vara behöfliga. Af denna anledn. har jag äfven varit benägen biträda de af Frih. Palmstjerna och II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt i detta hänseende framställda förslag. Jag hoppades också, alt, genom Den g April f. m. 63 enfagandet häraf, man skulle komma till samma mål, som BondeSt:s inbjudn. åsyftar. Men då numera icke någon, så vidt jag hört, yrkat bifall till dessa förslag, utan deremot de flesta talarne ansett inbjudn. böra helt och hållet afslås, så får jag anhålla om propos. på ovilkorligt bifall till densamma. Jag delar fullkomligt Gr. Gyldenstolpes åsigt, att någon våda för räntetagarnes fördelar icke uppkommer genom den förevar, inbjudningens antagande. Vi äga, mina Hrr, temligen grundade antedmr till den förhoppningen, att räntetagarnes interessen skola hädanefter, lika omsorgsfullt som hittintills, vårdas af fiegeringen.