Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För det af motionären angifna ändamål, torde den föreslagna förändringen af Egodelnings-Rättens sammansättning vara så mycket mindre behöflig, som skiftesmannen, hvilken, såsom redovisande för sin förrättning, måste vid Egodelnings-Rättens sammanträde vara tillstädes, bör densamma med alla nödiga upplysningar tillhandagå, och ordföranden dessutom eger att annan landtmätare, om så behöfves, Rällen till biträde kalla; med afseende hvarå och då den påyrkade förändringen i allt fall torde vara allt för mycket stridande mot de grunder, som hittills blifvit följda vid organiserandet af landets underdomslolar, hvars samtlige ledamöter utses af dem, hvilkas domare de skola vara, saint den landtmätare, som blefve till ledamot i Egodelnings-Rätten förordnad, svårligen kunde undgå att sina egentliga åligganden försumma, då han såsom domare skulle bevista Rättens alla sammanträden, Utskotten anse sig böra hemställa, att å omförmälda förslag afseende icke må fästas. För den händelse, att Rikets Ständer i allo, eller till någon del, bifalla de af Utskotten här ofvan tillstyrkta ändringar och tillägg uti ifrågavarande Stadga, få Utskotten slutligen härmed vördsammast föreslå, all Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, att Kongl. Muj:t täcktes, genom utfärdande författning, uti Kongl. Stadgan örn Skiftes-verket göra de ändringar och tillägg, Rikets Ständer sålunda godkänt. Ank. till Exp.-Utsk. d. 30 Okt. 1834, kl. 42 m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om f örbud för landtmätare, dels att på en gäng innehafva förordnande till mera än en förrättning, samt dels att för skiljoliniers utstakning beräkna arfvode. Berörda yrkanden hafva vid innevarande Riksmöte blifvit inom Hedcrv. Bonde Ståndet framställde af Riksdags-fullmäktigen Olof Lindström från Westerbottens län uti en till Lag-Utskottet remitterad motion, som detta Utskott gemensamt med Allmänna Besvärs* ocb Ekonomi-Utskottet tagit i öfvervägande.
Banco, medtagit omkring 8000 R:d, ej mera än circa 1,522 R:d. 7 sk. 10 rst. blifver öfrigt till Riddarhusets reparation, hvilken reparation. som enligt Major Mechanici Bloms,den 10 Januari 1812 meddeldta kostnadsförslag, redan då ansågs icke kunna verkställas unn-r 5000 R.d. Banco, visserligen nu mera, i anseende till varuprisernas efter den tiden märkbara stigande, blir betydligen dyrare. Vid sådant förhållande och jemte anmälan, att nåttot biträde, i och för Riddarhusets reparation, ifrån RiddarhuCassans Fond icke skäligen kan påräknas, till upp. lysning hvarom RiddarhusContoirets inlordrade uppgift på Cassans inkomster och utgifter härhos vördsammast bifogas, får Utskottet, med fästadt afseende derpå , att Hog. loll. Ridderskapets och Adelns beslut om Riddarhusets iståndsättande ofelbart bör fullgöras, och det så mycket hastigare, sorn bristfälligheterna å denna märkvärdiga byggnad påkalla en snar hjelp, till Högloft. Ridderskapets och Adelns bilall öfverlemna om V. T)eui'\ Juli. F. ni. örn icke, i bröt af ali annan möjlighet För uppfyllandet af ifrågavarande anordning , BiddarhusDirectionen må autori«eras att i berörda afsigt, emot Högloft: Ridderskapets och Adelns garanti, upptaga så stort 1 n, som svarar emot den kostnad, hvartill Riddarhusets reparation kari uppgå, och att till godtgörande af detta lån Högloft. Ridderskapet och Adeln behagade åtaga sig att För hvarje skattskrifven Adelig man«per on, sorn betalar afgift för förmögenhet eller rj 1- ter lön, utgöra, efter de 2:ne ännu återstående Capitations-årens förlopp, ifrån och med 1317 års början samt derefter i fulla Fem år, en Capitationsafgift af 24 sk. om uret, eller hälften af den Högloft. Ridderskapet och Adeln hittills erlaggt. J händelse Högloft.
Vi kunna icke dölja för oss den händelse, att voteringar i lika ämnen ofta slå olika ut härstädes. Det är för alt förekomma sådant jag föreslår, att på en gång afgöra båda punkterna. Jag anhåller, att få motsätta mig ett yttrande, att belånings värdet och räntan icke stå i sam5 i II. 4 >o Den i5 No v em b er m. manhang mecl hvarandra, och att om belåningsvärdet upptogs till f, när räntan liöjes till 4 procent, Bankens rörelse likväl icke skulle minskas. Det är gifvet, att allmänna rörelsen skulle lida i samma män man uppsatte räntan pä elt lån, som endast gifves till f:delar af värdet. Jag får derföre å nyo nämna, att jag har ganska svårt att besluta om räntan, i fall belåningsvärdet utsättes endast till f:delar. Om det deremot fastställes till adelar, skall jag icke tveka att, lika conseqvent som någon annan, yrka, att få räntan höjd till 4 procent. Jag tror dessutom, att man gör sig ett orätt begrepp om saken, då man säger, att jernhandteringen redan förut är nog gynnad, och att det creditif den har på Banken skulle vara tillräckligt. Man måste icke behandla detta såsom en enskild näringsangelägenhet, utan äfven betrakta den uppmuntran, som häraf skänkes åt andra näringar; och jag ser icke, hvarföre hela belåningsvärdet skall stanna vid ett hittills okändt maximum, och icke komma alt afse den egentliga handelsrörelsen. Jag anhåller således vördsamt om proposition å båda punkterna, att räntan fastställes till 4 procent och det med |dels belåningsvärde. Herr Munck af Rosenschöld: Det är af stor fördel för Riket i det hela, icke blot t för Bruksegaren eller exportören, att desse kunna qvarhålla sin för utländningen Den 2j jVov ernber f. m. 5i omistliga vara, lills en förmånlig conjunctur inträffar; och då de förlora, förlorar äfven Riket. Men för ett sådant ändamål är nödigt, icke blott, att effecterne få belånas till % af värdet, utan ock alt räntan icke sättes högre än till 3 procent.
Lag samma vare vid de val i Tryck fr i hets-Corn i teen, som i nästföregående §. omtalas, och vid alla deval, hvilka, enligt serskildt fattade beslut, Riksförsamlingen, dess Kamrar, Nämnder eller Utskott, kunna komma att företaga, så framt valsättet icke genom ett sådant beslut annorlunda bestämdt blifvit. §. 135. Allt hvad Riksförsamlingen har efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny, lill ansvarighet förbindande, granskning af ny Riksförsam Bih. lill R. St. Prot. 184$ j 3 Sami. 16 Haji. 6 42 Hör till Constitutions-UIskottets Memorial, N.o 26. ling i samma mål vara tillåten; dock bör, oaktadt den af Riksförsamlingen eller dess Utskott eller Revisorer förrättade allmänna öfversigt af Statsmedlens utdelning, det åligga vederbörande Embetsman att verkställa den serskilda revision, som dem i kraft af deras Embetsbefattning tillkommer. §. 136. Ej må Riksdag utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande beslut kunna upplösas förr, än 150 dagar tilländagått från den dag, som är till Riksdags början bestämd. Efter denna tid eger Konungen magt att Riksdagen upplösa, när Han så för godt finnér. Der så oförmodadt hända skulle, att, när Riksdagen skall upplösas, Riksförsamlingen icke hade Staten reglerat, eller någon ny bevillning fastställt, då skall Konungen kunna Riksförsamlingen åtskilja; och fortfare den förre bevillningen intill nästa Riksdag. Är åter bevillningens hela belopp bestämdt, men Riksförsamlingen icke om fördelningen ense, då skola efter den fastställda be vi 11- nings-summans förhållande till den, som vid föregående Riksdag blifvit fördelad, de i den sista Bevillnings-Förordningen stadgade Artiklar jemlikt ökas eller minskas; och uppdrage Riksförsamlingen dess Fullmägtige i Riks-Banken och Riksgälds-Contoret att en ny Bevillnings-Förordning på sådan grund uppgöra och utfärda. §. 137.
Förr än Magazinen uppnått denna höjd, få de ej på annat sätt än i Låneväg, emot räntas erläggande, af delegarne Lii litas och således årliga sammanskott göras till bestridande af de inbetalningar, som å första Lånefonden blifva förfallue; Hvarjemte äfven till iakttagande bör föreskrifvas, att icke mer än hälften af Magazins-lagret får utlånas, på det att vid inträffande behof åtminstone tjenligt utsäde alltid må vara alt tillgå. Men sedan Magazinen, i likstämmighet med hvad här ofvan stadgas, ernått en större utvidgning må det ankomma på Magazins-Slyrelsens oell delegarnes, ompröfvande att använda öfverskotts-behålimugarne tili allmänt gagneli - 364 Stat*-Ut»kottet* Betänkanden. I I ga föremål, hvaribland företrädesvis kunna räknas anslag lill Barna-undervisning, Läkarevård och Jordegummors underhåll på Landsbyggden, Fattigförsörjning och Kyrko-utgilter m. m. dervid dock markas bör, att om särskildle Cassör för slike behof inom församlingarne redan finnas sammanskjutne, någon slutsats utaf nyssnämnde föreskrifter icke får liemtas till ändring eller rubbning af förr ingångoe öfverenskommelser. Under enahanda vilkor, sorn blifvit för District - Magazinens inrättande uti Norra och en del af Västra Länen här ofvan stadgade, hafva Utskotten på grund af gjorde anmärkningar hos RiksStånden trott sig böra vördsamt tillstyrka, att äfven ett Spannmåls-partie af 25,000 Tunnor må anslås för de öfrige Länen i Riket, der skörden i medelmåttiga år stundom slår felt och der Innebyggarne önska att erhålla bidrag till egne SpannmålsfÖrråders anläggande. Dernäst och vidkommande den uti återremisserne gjorde erindran, om icke utöfver det för Norra Länen föreslagne undsättnings-parlie, ytterligare ett särskildt upplag af 100,000
Dessa Fonder, till antalet 3:ne, uppgingo år 1847 till 15,553 R:dr 1 sk. 8 r:st., hvaraf räntan utdelades till 40 understödstagare. e) Konungens Hospital. Dess fond vid 1847 års utgång var 155,645 Rxlr 26 sk. 7 r:st. Inkomsterna samma år utgjorde 7,404 R:dr 39 sk. 2 r:st ; utgifterna / ,142 R:dr 16 sk. Inom Hufvudstaden boende 90 Pensionärer erhöllo deraf omkring 1,800 Rxlr; hvarjemte till det såkallade Provisionella Militärförsörjningshuset årligen anordnats 600 Rxlr. f) Konungens Mihtär-IIospitals-Fond. Den har icke undergått någon förändring sedan sista Berättelsen afgafs; och befunno sig år 1847 inom Hufvudstaden /2 af Inrättningens underhållstagare, hvilka tillsammans erhöllo 3,429 Rxlr 16 sk. g) Jonas och Paul Filéns Pensions-Fond för Civile Embetsoch Tjenstemäns samt deras Enkors och Barns underhåll. Denna Pensionsfond, som förvaltas af Direktionen för Civil-Statens Pensions-Inrättning, uppgick år 1847 till 91,463 R:dr 4/ sk. 10 r,st. I understöd till Civile Tjensteman betaltes 1,980 R:dr och till Enkor och Barn 2,116 Rxlr 32 sk., af hvilka personer en stor del bodde i Stockholm. h) Pensions-Fonder, ställde under förvaltning af Allmänna Enkeoch Pupillkassans Direktion. De utgjorde berörde år 48,934 R:dr 42 sk. 6 r:st.; och derifrån blefvo till 8 i Stockholm boende personer utdelade 1,601 R:dr 44 sk. 2 r:st. i) Goduska Pensions-Fonden.
Att detta icke vore lämpligt, likasom alt betydliga kostnader och svårigheter skulle uppkomma af sådana flyttningar, enär den dyra gymnaslik-appareijen för hvarje gång mäste omskapas och tili en del nybyggas, kunde lätteligen inses, och anskaffandet af egen lokal för institutet vore, i motionärens tanke, den bästa och säkraste utvägen att betrygga institutets existens. Också hade Föreståndaren varit betänkt på inköp af en för institutet passande egendom, men då inrättningens verksamhet och bestånd i väsentlig mån är deraf beroende, att institutet har ett centralt läge och en så beskaffad egendom, hvilken derjemte vore tjenlig alt för ändamålet apteras, under nuvarande högt stegrade pris både på egendomar och bygg - Stats-Ulskottets Utlåtande N.-o 148. 75 nads-rnalcrialier, icke utan betydliga, penninge-uppoffringar kan erhållas, har motionären, då det icke rimligen kunde ifrågasättas, att Institutets Föreståndare af egna tillgångar härför skulle bereda utväg, ansett Statens mellankomst både böra och kunna påkallas för denna för samhället vigtiga angelägenhet. Af sådan anledning har motionären, med åberopande af Sundhets-kollegii och Svenska Läkare-sällskapets i denna fråga afgifna yttranden, föreslagit, att, för den händelse en ändamålsenlig lokal, på Statens bekostnad, icke anskaffades eller anvisades, att mot vissa bestämda vilkor användas för institutets räkning, hvilket likväl syntes vara lämpligast, Rikets Ständer, utöfver det statsbidrag institutet redan eger, mätte anvisa en summa af 5,000 U:dr B:ko, alt årligen för berörda sjukvårds-anslalt utgå, intilldess Föreståndaren derigenom blifvit ersatt för den penninge-förlust han komme att vidkännas, såväl genom det ornförmälda egendomsköpei, som oclt genom egendomens ombyggnad och inredning för ifrågavarande ändamål; varande derjemte den framställning af motionären gjord, alt, om berörda förslag icke vunne Rikets Ständers bifall, det nuvarande årliga stats-anslagct måtte ökas med 3,000 R:dr B:ko, hvarigenom de största svårigheterna för inrättningens upprätthållande åtminstone tillsvidare förmenats skola blifva afhulpne.
Utskottet har tagit hvad sålunda förekommit i öfvervägande; och emedan genom utgifvandet från trycket af Riddarhusets genealogier, dessa tvifvelsutan spridas till allmännare kännedom, samt således troligen kunna föranleda åtskilliga ledamöter af Ståndet, som deraf inhemta i hvilket ofullständigt skick många Ätters stamtaflor sig befinna, noggrannare än som hitintills egt rum vårda sig om kompletteringen deraf, samt dessutom berörde generalogier innehålla åtskilliga upplysningar både i genealogiskt och biografiskt hänseende, hvilka kunna vara af interesse icke blott för Ridd. o. Adeln enskildt, såsom bidrag till kännedom om dess slägtförhållanden och historia, utan äfven för häfde-forskningen i allmänhet, har Utskottet ansett det vara af vigt, att det ifrågavarande arbetet, hvilket genom en enskild ledamots af Ståndet nit och uppoffringar blifvit ordnadt och betydligt framskridit, icke må komma att afstanna i brist på möjligheten för utgifvaren, som af förläggaren för sitt arbete uppbär en ytterst ringa ersättning, att under arbetets vidare fortgång subsistera, helst samma arbete till den grad tager i anspråk hela hans tid, att han icke kan egna sig åt någon annan inkomstgifvande sysselsättning; och då Riddarhus-Direktionens Riksdags-berättelse utvisar, att, oaktadt åtskilliga under tiden å Riddarhus-kassan anvista extra utgifter, samma Kassa likväl sedan förra Riksdagen under tre år vunnit en tillvext af 14,155 R.dr 2 9 öre eller af omkring 4,7 00 R:dT årligen, samt, enligt Ridd. o. Adelns beslut vid innevarande Riksdag, det för lifgifvande af Ståndets äldre protokoller fastställda anslag af 600 R:dr årligen blifvit tills vidare indraget och jemväl en besparing af de år 1857 till arfvoden mellan Riksdagarne åt Riddarhusets extra ordinarie tjenstemän anvisade 300
Och Hiram sände sina tjenare till skepps, som förstodo sig på skepp, och till sjös förfarne voro, med Salomos tjenare. Och de kommo till Ophir, och hemtade der fyrahundrad och tjugu centener guld, och förde till Konung Salomo. Och då Salomos rykte af Herrans Namn kom för Drottningen af rika Arabien, kom hon till att försöka honom med gåtor. Och hon kom till Jerusalem med en ganska stor skara, med cameler, som speceri båro, och med mycket guld och ädla stenar. Och då hon kom in till Konung Salomo, talade hon med honom allt det hon sig föresatt hade. Och Salomo sade henne det allt; och Konungenom var intet fördold, det han henne icke säga kunde. Då nu Drottningen af rika Arabien såg all Salomos visdom, och det hus, som han byggt hade, Och rätterna på hans bord, och hans tjenares boningar, och hans tjenares ämbeten, och deras kläder, och hans skänkesvänner, och hans bränneoffer som han i Herrans hus offrade, kunde hon icke längre hålla sig; Och sade till Konungen: Allt det jag i mitt land utaf ditt väsende, och af din visdom, hört hafver, det är sant. Och jag hafver icke velat trott det, tilldess jag är kommen, och hafver det med min ögon sett; och si, mig är icke hälften sagdt. Du hafver mer visdom och rikedomar, än ryktet är, som jag hört hafver. Salige äro dine män, och dine tjenare, som alltid för dig stå, och höra din visdom. Lofvad vare Herren din Gud, som till dig lust haft hafver, så att han dig på Israels stol satt hafver; derföre, att Herren älskar Israel i evig tid, och hafver satt dig till Konung, att du rätt och redelighet göra skall. Och hon gaf Konungenom hundrade och tjugu centener guld, och ganska mycket speceri, och ädla stenar. Der kom icke sedan så mycket speceri, såsom Drottningen af rika Arabien Konung Salomo gaf. Dertill de Hirams skepp, som guld förde af Ophir, förde också ganska mycket hebenträ, och ädla stenar.
En gammal berömd man, som han ansåg skulle kunna vara dem nyttiga, men förvånat alla med sina storverk, blef en gång hade slutligen afstått derifrån, ty han fann, att, tillfrågad, hur han burit sig åt for att hinna i stället för att framräcka sina händer för att uträtta så mycket. » Året », svarade han, mottaga råd, voro menniskor benägna att sträcka » har trehundra sextiofem dagar eller åtta tusen ut klorna. sjuhundra sextio timmar. På så många timOm vi blott hade en timma om dagen att mar kunna stora ting utföras. Den långundvara, hvilket skulle väl vara det bästa möjsamma sköldpaddan tillryggalägger en lång resa liga sätt att använda den? Det bästa skulle genom att ej förlora någon tid. » kanske vara att sätta oss ned och tänka. AnTänk bara hvad en timmas läsning skulle tag, att vi hvarje dag gjorde halt för en timma » Hvad gör jag? Hvad är ändagöra på ett år. På tio minuter kan man med och tänkte: lätthet läsa fem sidor i en bok af vanligt formålet med detta mitt jägtande lif, och huru mat, och kan man således på trehundra sextiokan jag så handla, att när jag lemnar denna fem timmar hinna igenom icke mindre än tio verlden, den har blifvit bättre genom att jag lefvat? » tusen nio hundra femtio sidor. Att så tänka och planera skulle göra oss Hvad beträffar de böcker, hvari årets läsning skulle sökas, må hvar och en följa sitt till alltigenom bättre karaktärer, skulle förbereda eget val, ihågkommande, att man lär känna oss på hvarje kommande pligt och sätta oss i menniskor genom dem de umgås med; och för stånd att möta framtiden, beredda på hvad att lefva ett ädelt lif, borde man så mycket som hända må. En timma om dagen sålunda som möjligt hafva umgängelse med det, som är tillbragt skulle blifva en klar strimma genomlöpande året; förlängd genom ett helt lif skulle ädelt och upphöjdt. I stället för att läsa antag, att man toge sig den få sin afslutning, i hvad som stundom blifför att skrifva; en timma om dagen skulle då vit kalladt » uppgörelsens timma », då vi öfvergå frambringa lika märkvärdiga resultat. Till och till andens verld.
Sådant hör till undantagen och inträffar kanske icke mer än ett par gånger om året. Dertill kommer att vid sådana tillfällen, der den enskilda behöfver för uplysningars vinnande anlita RiksArchivet, har han i allmänhet ganska god besinningstid. Behofvet är icke momentelt. Den Ater, som i och för anställande af historiska forskningar, vänder sig till RiksArchivet, behöfver vanligtvis att uppehålla sig der en längre tid, för att kunna utriitta sitt ärende; och torde således det för honom vara af mindre vigt om han en gång på dagen nödsakas gå något längre vägstycke. Återstå således embetsverken, för hvilkas skull RiksArchivet skulle nödsakas hafva centralt läge. Men äfven af dessa anlitas det mycket sällan. Det embetsverk, som har lifligasfe kommunikationen med RiksArchivet, är Just.Revisionen, som vanligtvis en gång i veckan, — att sådant sker oftare hör till undantagsfallen, — derifrån reqvirerar handlingar. Om nu Just.Revisionens vaktmästare blefve nödsakad att en gång i veckan tillryggalägga en längre väg, för att kunna hinna till RiksArchivet, torde derigenom icke något Riksvådligt upkomma. Ja! Äfven om Archivet vore så aflägset, att man deraf blefve föranlåten medgifva Just.- Revisionens Vaktmästare att begagna åkdon vid sina besök uti Deri 21 Not ernber f. ra. ItiksArchivet; sä skulle den utgift, som derför komme att drabba expensmedeln, icke blifva särdeles betydlig. Af denna framställning torde det falla i dagen, att RiksAvchivets mer eller mindre aflägsenhet från centrum i sjelfva verket medför ganska ringa olägenhet, om ens någon, som förtjenar att nämnas. Men i hänseende till kostnaderna för en ny ItiksArchive-byggnad, blir skillnaden mycket betydlig, för den händelsen att den placeras i centrum af staden eller mera aflägset på någon af malmarne. I sednare händelsen kail man dessutom ega fritt val af byggnadsplatsen, så med afside å grundens fasthet, som å lokalens mindre eldsfarlighet.
Äfvenledes —1 ehuru, i sträng mening, ändamål ej rättfärdiga medel — torde dock, när anledning till åtal för någon afvikelse från i Grundlagarne föreskrifna former kunde emot Konungens Rådgifvare sig förete, det tillkomma, om icke ovilkorligen åligga Konstitutionsutskottet, utöfvande i slika fall ett slags Jurybefattning, att pröfva huruvida icke det anmärkta formbrottet måhända varit ländande till allmänt gagn, och att, om så förhölle sig, skäligen lemna detsamma obeifradt. Regeringsformens 106 §. hänvisar också, för att ännu närmare bestämma gränsen, inom hvilken fordran af juridiskt ansvar å Konungens Rådgifvare må inskränkas, till den serskilda lag derom, hvilken komme att af Konungen och Rikets Ständer fastställas. Denna lag blef sedermera utfärdad den 10 Februari 1810. Den uppräknar noggrant de §§. af Regeringsformen, för öfverträdelse!’ hvaraf Konungens Rådgifvare kunna göra sig skyldige till juridiskt ansvar, hvarefter den i §. 6 stadgar, att om StatsRådets Ledamöter uraktlåta att de öfriga dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifna, men i ansvarighetslagen icke serskildt uppräknade, pligter oeh föreskrifter iakttaga och fullgöra, ankommer det på Rikets Ständer att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 §. Regeringsformen dem berättigar. Häraf visar sig klarligen, att ett Konstitutionsutskott ej kan lagligen låta anställa åtal -mot Konungens Rådgifvare inför RiksRätt för andra förmenta Grundlagsöfverträdelser, än dem, som ansvarighetslagen uppräknar och bestämmer. Derest fråga kunde uppstå om rätta meningen af något Grundlagsstadgande, hvilket syntes vara öfverträdt, så borde väl de begrepp derom, som föregående Ständers och deras KonstitutionsUtskotts handlingssätt ådagalagt, få, till ett åtals afvärjande, ega authentik giltighet. Eljest skulle all stadga och konseqvens i Grundlagarnes tillämpning och, i följd deraf, allt förlitande på deras värn mot någon tillfällig partiifvers vrånghet försvinna.
Betänkande, angående föreslagen förenkling af Titulaturer i Em bets s k rifve Is e r lill och frun Embetsverk oell enskilde personer. Hans Excellence Herr Grefve Lowenhjelm, Gustaf, har genom en från Högloft. Ridderskapet och Adeln remitterad motion föreslagit: ”att Rikets Ständer i underdånig önskningsväg ingå till Konungen med anhållan, det täckes Kongl. Majit fullborda Regeringens äldre åtgärder till Canzli-stylens förenklande, såmedelst], att derom lemnade föreskrifter utsträckas till alla uti embetsskrifvelser till och ifrån Embetsverk och enskilde personer förekommande titulaturer, och att dessa inskränkas till det, som personernes behöriga betecknande jemnt kräfver. Utskottet delar motionärens åsigt, att enkelhet i embets-skriftvexlingen bör iagttagas, och att således allt öfverflödigt upprepande af titulaturer må undvikas; men sådant heror endast af bruket, hvilket säkert sjelfmant lämpar sig efter hvarje tids olika fordringar, derföre hinder icke möter uti någon gällande föreskrift, helst tvertom den åsyftade enkelheten hufvudsakligen redan är genom Författning påbjuden; i anledning hvaraf, och då dessutom ämnet synes icke vara af den vigt, att det påkallar någon Rikets Ständers framställning till Kongl. Majit, Utskottet hemställer, att Hans Excellence Herr Grefve Löwenlijelms ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 25 Februari 1841. Nio 132 Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottets Betänkande> N.o 132. 9 N:o 132. Ani;, till Gxp. Utsi; d. 1 Mart 1841, kl. 1 t. m. Betänkande, i anledning af v acki motion, att Läkare, sorn an ställas vid Bruk eller hos menigheter, må vara pligt ige att under krig tjenstgöra vid Arméen.