Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utur enahanda skäl kan ej heller Ridderskapet och Adeln betaga andre personer rättigheten, att kunna väljas till Ledamöter i Utskott, än sådane som uti 41 §. Riksdagsordningen äro uppnämnde, och ibland dem finnes icke Riddarhus-Secreteraren. Men, säger man: afsägandet af Representationsrätten kan göras till ett vilkor för antagandet till RiddarhusSecreterare. Jag är ej af den tanka, att ett vilkor äger bindande kraft, utan att vara tillå 1 i t af Lagen. Flere exempel derpå kunna anföras utur Allmänna Lagen. Huru mycket mindre afseende måste då det vilkor förtjena, som strider emot Grundlag, innan det, efter iagttagandet af föreskrifna former, af denne blifvit gilladt. Att ingen RiddarhusSecreterare före framlidne Axel Silfverstolpe vetterligen varit Ledamot i Utskott, grundar säg hvarken på något bestämdt förbud, eller förklarad incompe* Den 22 Junit e. m. 413 tence. Men säkert är, att alla RiddarhusSecreterare alltsedan 1720 vid voteringar röstat. Jag har äfven yttrat, att RiddarhusUtskottets framställning vore illiberal. Erfarenheten har alltid rättfärdigat Ridderskapets och Adelns urskiljning, vid öfverlåtandet af ett vigtigt förtroende, och detta, i förening med skicklighet, redlighet och Fosterlandskänsla, har ofta ägt eit nyttigt inflytande på Allmänna Arendernas gång. Det är lyckligt, om man tror sig kunna umbära ett sådant förhållande, men svår blir bevisningen , att det såsom skadligt bör afskaffas. År 1627 antog Ridderskapet och Adeln till Secreterare en Man af Ofrälse Stånd, vid namn Johan Larsson; han nobilherades och introducerades under namnet Riddérhusen, och uppflyttades således till likhet i rättigheter med andre Riddersmän. Nu föreslås, att nedflytta en född Adelsman under hans likar, ty det är en nedflyttning, att blifva betagen den af hvarje Svensk högst skattade rättighet&n, att kunna medverka vid afgörande! af Fäderneslandets stora angelägenheter.
Att under sådana förhållanden ett ökadt anspråk på arbete af Kammarrättens embetsoch tjenstemän mäst vara en naturlig följd, lärer väl af ingen oväldig kunna bestridas; och det är då lika obilligt, som orättvist af StatsUtsk., att, genom den åtgärd Ulsk. nu vidtagit, söka beröfva arbetaren en lön, som likväl StatsUtsk. sjelft medgifvit honom hafva förtjent. Jag yrkar vördsamt återremiss af StalsUtskts ifrågavar. betänk.; och för alt inför Ulsk., så väl som inför R. St. ådagalägga, det Kammarrättens verksamhet äfven i ekonomiskt hänseende är för Staten af så ringa vigt, att ju icke det begärdta anslaget, äfven från denna synpunkt betraktadt, ej bör förvägras, får jag härjemte bifoga ett utdrag af Öfvcrrev. -depart:s actoratsräkningar för de sist förflutna 10 åren, som visar, att de af Revisionen gjorda, samt af Kammarrätten fastställda, anmärkntr vid de inkomna räkenskaperna i medeltal uti Stålens cassa årligen inbringat icke mindre än i8,5oa r:dr 27 sk. 7 rist blco, hvilka, utan Kammarrättens åtgärd, skulle för statsverket alldeles galt förlorade. Tabell, ulvisande beloppet af anmärkn.incdel, sorn, i följd af Kammarrättens åtgärd, influtit under 10 år j räknadt från tSig till tS3>) cirs slut. Summa r:dr b:co 185,025; 36. — som i medeltal för hvarje år gör i8,5o2 r;dr 27 sk. 7 r:st. Frih. Cederström, Jacob; Utsk. har här, likasom vid Revisionen och Kammar-colltm, förbisett angelägenheten af ärendenas gång och endast fästat sig vid den i premisserna framställda tanke, nemi. att, då Ständerne icke lern. nät sitt begifvande till de regleringar inom verken, som vid sista riksdag af Konungen begärdes, men blefvo af R.
Detta hud är så positivt, att, sedan detta förhållande inträffat, BancoStyrelsen icke utan ansvar kunde, för något ändamål, låta den minsta sedel utgifva*, hvilket åter komme att stå i strid med både andra lagbud oeh J3au( o-Utskottets Betänkande N:o g8. all fortsättning af Bankens rörelse. Det blir således en af den nya BancoSlyrelsens vigtigaste åligganden att förekomma, att ej sedelstocken nedgår till denna punkt, men ju mera man vid beräkningen lagger till den så kallade sedelstocken, ju större blir dess förhållande till metalliska cassan, och således ju förr uppnår man ofvannämnda punkt, hvars minst svåra följd vore att påkalla onödig skuldsättning utrikes och öfriga till metalliska cassans förstärkande anvisade åtgärder. Alt tillägget af crediliv-béhållningarne ej komme att verka obetydligt, visar bifogade afskrift af första veckorapporten till Bancofullmägtige enligt nya uppställningen och som visar en härigenom tillkommen förhöjning i sedelstocken utöf ver ali Vexel-Bankens verkliga skuld både för sedlar och depositioner af nära i3 hundra tusen R:dr Banco, och ännu större skulle verkan blifva, när flera års besparade vinster, inbetalningar från Riksgälds-Contoret och indragningar å Discontfonden komme att anvisas åt creditiv-fonder, dels för sådan lånerörelse, som, enligt sin natur, är till sitt belopp så ombytlig sorn en verklig handelsdiscont, dels för cassa-creditiv, hvars begagnande vore underkastadt icke mindre ombytlighet. Äfven visar denna tabell, att, efter sådan beräkning af sedelstocken, skulle, utan att afse annan inverkan på denna senare, knappast behöfvas 2 millioner
Angående beloppet af den inkomst, som af detta kronofiske till staten ingått under tidrymden från och med 1794 till och med 1842 inhemtas af Kongl. Kammar-kollegii i ämnet afgifna utlåtande, att arrendet utgjort för åren 1794 till och med 1800 rtdr 1,702: — „ 1801 1806 „ 2,215: — „ 1807 1812 „ 1,401: — „ 1813 1818 „ i,o52: — „ 1819 1824 „ i,4oo: — „ 1825 i83o , 2,o33: 16. „ 1831 i836 „ 1,420: — „ 1837 1842 „ 2,002: — och sålunda under hvarje af dessa tidrymder mindre, än hvad Jolm Svensson utfäst sig i arrende erlägga.
Likväl synes denna utväxlirig alltid böra varti frivillig och utan alla slags tvångsmedel verkställbar , emedan Lapparne , såsom ett fullkomligen Nomadiskt Folkslag, hata allt tvång och, då de deraf för mycket tryckas, vandra bort och flytta sina Bopålar till nästgränsande Riken, der de mötas af frihet och oberoende. Så väl för Lappen som för Nybyggaren, ja äfven för sjelfva Bonden , uti desse vid sådan rö»' reise ovana bygder skulle verksamheten säkrast framkallas genom en genast synbar fördel. Om derför några mindre premier, hvilka för Eder Kongl. Majit och Kronan ej blefve af kännbar betydenhet, kunde fästas per Skeppund för Malmtransporten, och dessa utbetaltes i det mynt ellet de varor, som äro i orten kände och begärlige , skulle dymedelst det åsyftade ändamålet säkrast yinnas» Hvad sådane qppmuntringar uträttat, d| 464 Underdåniga Skrifv elstri de äfven af den ringaste neli under minsta tillverkning eiler bemödande kunna erhållas, derpå ära Norrländske Premie-Läffter talande bevis; Och hvad den arbetande Folkklassen uträttar så snart den inser fördelen af sitt arbete, derom vittnar Saltpetter-iillverkningen i de Norra Faridskapen och dess Historia.
Jo jag ansvarar för att den håller», svarade min far, med detsamma han steg i båten och fattade årorna. Hunden och jag kraflade oss efter. Den fiskare, som talat, stod och såg efter oss, bredbent och med händerna på höfterna. »I går te’ botten», ropade han, då vi rott några båtlängder. »Gör vi så?» svarade min far skrattande, »då kan du få den förtjensten att fiska upp oss.» Och dermed rodde han vidare. Jag är verkligen ledsen, att jag efter denna lofvande början icke kan säga, att vi hade hvarken faror eller äfventyr, hvilket jag nästan hade väntat. Men sanningen måste fram, hur bedröflig den än kan vara: – allt gick lyckligt. »Hvarför sade de, att båten skulle gå sönder?» sporde jag slutligen, då jag märkte, att der icke blef något af. »Ah, de ville bara preja oss och trodde, att vi skulle låta dem ro oss i någon af sina båtar», svarade min far leende. Prejeri? Ja det var fasligt prosaiskt, men sant var det. Man kan icke uppträda som resande ens i ett litet fiskeläge utan att stöta på ordet, eller, hvad värre är: sjelfva saken. Färden gälde en skuta, som låg för ankar långt ute. Men som min far var en dugtig roddare, och båten tycktes vara god, hunno vi snart dit. Fallrepstrappan nådde ned i vattenbrynet, och en ung matros stod och hängde på relingen, betraktande oss med uttråkad likgiltighet. »Hvad lastar skutan?» frågade min far. »Råg.» »Hemma?» »Falsterbo.» »Hur stor besättning?» »Fyra man.» »Ärter och fläsk till middag?» »Ja, lägg till och smaka på», svarade matrosen skrattande. »Vill du?» frågade min far, vänd till mig. I en hast rusade genom min hjerna erinringen om alla sjöromaner, jag läst, ifrån Robinson Crusœ till Röde fribytaren, och i andanom såg jag oss redan inspärrade i kajutan och för fulla segel flygande utåt oceanen med Falsterbo-skepparen: – naturligtvis en »ryslig» sjöröfvare.
Och de skola smida sina svärd till plogbillar och sina spjut till vingårdsknifvar. Folk skall icke lyfta svärd mot folk och icke mer lära att örliga. Och de skola sitta enhvar under sitt vinträd och under sitt fikonträd, utan att någon stör dem; ty Herren Zebaots mun har talat. Ty alla folk må vandra hvart och ett uti sin Guds namn; men vi, vi skole vandra i Herrens vår Guds namn evinnerligen.» Förstår du detta? frågade Gordon. Nej. Gossen hade hört bibeln läsas i Kaskas torp och längesedan glömt orden, likasom han glömt bokstäfverna. Han hade åtföljt ryttarne, som eskorterade herr Åke till kyrkan, men stannat med dem på kyrkbacken utanför porten. Guds ord bodde icke i Gerknäs' stall. Härute i kriget flydde det krutröken. Soldaten, som hvar dag umgicks med döden, behöfde äfven dagligen umgås med Gud, såsom han gjorde i Gustaf Adolfs tid, såsom han gjorde i Oliver Cromwells tid, ur hvars rot Gordon uppvuxit. Men i Banérs härskaror var det närmare till svärdet än till altaret, närmare till en svordom vid bägaren än till Guds namn i skriften. Du skall snart bära ett svärd, fortfor öfverste Gordon till gossen Niemand. Minns då, att vi lefva i eländets tid och strida för att hvarje folk må vandra i sin Guds namn och icke vara domare öfver andras samveten. För denna sak döda vi utan förskoning och dö utan fruktan. Det är hårdare att döda än att själf dö, men ogräset måste uppbrännas i eld: den goda säden växer bäst ur askan. Minns, hvarje gång du drager detta ditt nya svärd ur slidan, att du drager det för Guds ära och människors samvetsfrid! Inskrif dessa orden med ditt blod på svärdet, och vet, att om du drager det utan dessa ord, är du en mördare Gå, du har tre timmars hvila. Vi behöfva i morgon all vår kraft. Neunburgs sista dag. Än en dag, gossar! En enda dag än! Icke i hvila förgingo nattens mörka timmar. Arbetet inom de grusade murarna fortgick rastlöst.
För min del skulle jag ock, såsom jag i min reservation antydt, helst önskat, att de reglementariska föreskrifterna i denna § utgått, emedan jag tror, att R. o. Ad:n på grund af gammal praxis med lätthet skulle kunna hjelpa sig fram utan några sådana; men vill man nödvändigt hafva dylika stadganden intagna i Riddarh.-Ordnm, lära de här föreslagna vara fullt tillräckliga såsom ledning för förfaringssättet. Det är väl icke fråga om att skrifva ett reglemente såsom för t. ex. en bolagsstämma, der personer sammankomma, hvilka icke ega någon erfarenhet vid offentliga värf. Den traditionella praxis, som förut gjort sig gällande hos R. o. Ad:n, hoppas jag fortfarande skall fortlefva; och om landstingen, arméns fullmägtige eller kyrkomötena kunna hjelpa sig med de dem gifna reglementariska föreskrifter, lär väl med ännu större skäl de i berörde afseende föreslagna stadgandan vara för R. o. Ad:n tillfyllestgörande. Jag yrkar att §:n måtte oförändrad antagas. Frih. Leuhusan: Sedan R. o. Ad:n antagit Frih. Klinckowströms förslag att adelsmötets ordförande icke får deltaga i öfverläggningarne eller besluten, torde den af honom föreslagna förändring i första punkten af det nu föredragna mormt vara fullt motiverad, och jag får derföre med honom hemställa, att den måtte lyda: »när förekommer, bör ordförande, sedan, på framställning af honom, öfverläggningen förklarats slutad, framställa etc.» De öfriga af Frih. Klinckowström föreslagna tillägg anser jag deremot alldeles obehöfliga, ty jag tror, att §:n för öfrigt innehåller alla reglementariska föreskrifter, som kunna anses behöfliga: och får jag på denna grund yrka bifall till den öfriga delen af det nu föredragna mom:t. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Ilr Gr. o. Landtm., att i afseende å den förevarande delen af l:a mom:t hade yrkats dels bifall till densamma utan förändring, dels Den 11 April e. m. 177 dels af Frih.
Luleå eifHedens forssar, angående jernväg mellan 160: 4. Luleå skolbyggnad, angående låneunderstöd till 108. Luxe, Kronofogde-boställe, angående indragning deraf till Kronan 119. Lånebank för jordbruket och dess binäringar 112. Låstad .Jägaregården, angående dess anslående till Kronofogde-boställe 23. Läkare, arméens och flottans, angående pensionsrät! för 152: 19. Länsmansboetållen i Malmöhus län, angående försäljning af 17. Länsmansdistrikt, angående nytt i Stockholms län 93: 15. Länsmän, angående ersättning till åtskilliga inom Westeroch Norrbottens län 93: 16. » angående ersättning åt 13 stycken 152: 42. Läroverksbyggnader, angående anslag till 123: 101-10*. Löneförhöjningar ät embetsoch tjenstemän, angående bibehållande af 48. Memorial, i anledning af Riks-Ständens skiljaktiga beslut rörande dito 125. » åt en Theologie Adjunkt vid Upsala Universitet . .. 123: 23. ät Prolessorerne i ny-europeisk linguistik 123: 26. åt. Rektor vid Piteå läro veik 123: 48. Lönnroths enka, angående pension ät 152: 32. t M. Magda.lenah.em Malå kapell, angående inköp af boställe samt aflöning åt. predikanten i 123: 6. Maria kyrka i Sigtuna, angående reparation af 29. Memorial, i anledning af återremiss å N:o 29 179. Mariebergs Artilleri-läroverk, angående arfvoden åt lärarne vid 93: f>5. Bih. till R. St. Markaryds församling, angående afskrifning af beviljadt kyrkobyggnadslån till 131. Markegångsprisen, angående bestämmande af 145. Memorial, angående återremiss ä N;o 145 200. Marstrands stad, angående afstående af jord till 99. Medelplan, Häradsskrifvare, angående pension åt 152: 40.
Alldenstund denna fråga står i närmaste sammanhang med närvarande undersökning, vill jag här i korthet framlägga de ytterligare bevis, som ur Kalevala lätteligen kunna hemtas för ofvannämnda åsigt. Det sednaste af Lönnrot sinnrikt framställda allegoriska tydningssättet62 torde, liksom de föregående, icke för en noggrannare pröfning vara hållbart. Allegorin öfverhufvud äfvensom här det abstrakta begreppets bildning tillhöra ett mera utveckladt medvetande än den finska dikten ger tillkänna. Kalevala-sångerna utgöra nu till större delen en skildring af ömsesidiga härtåg mellan Kalevaoch Pohjola-folket; det är derföre ingenting underligt att dessa krigståg upprepas. Men en anmärkningsvärd omständighet är den, att Louhi innesluter i berget både Sampo och solen jemte månen. Vid hvardera tillfället utbredde sig med anledning deraf olyckor och mörker öfver Kalevas folk. Att lefva utan Sampo var att lefva ett fattigt lif, utan sol ett dystert och mödosamt. Kalevas hjeltar beslöto derföre hvardera gången att återförskaffa sig denna det godas källa. Äfven i det enskilda visar sig en öfverensstämmelse dem emellan. Både Sampo62 och solen63 benämnas kirjokansi, det brokiga locket, kirjorinta, det brokiga bröstet. Mångt och mycket i fornsångerna synes väl vid första ögonkastet strida emot en sådan uppfattning, men motsägelserna lösas lätt, då man besinnar de mångfaldiga omgestaltningar dessa sånger under tidernas lopp lidit. Minnet af hvad man tänkt sig under Sampos namn har försvunnit, men medvetandet derom såsom någonting stort och förunderligt qvarlefver ännu. Såsom Sampo för det närvarande beskrifves är det ett oting, ty de skilda delarna kunna aldrig sammanfogas till ett helt, äldre och yngre föreställningar blandas om med hvarandra. Så uppfattade äfven Castrén Samposångerna, åtminstone till en början.
Denna nådiga proposition innehåller: att Kongl. Maj:t väl funnit att, då Kongl. Maj:t, vid meddelande af nådigt samtycke till Rikets Ständers under 1840 och 1841 årens riksdag fattade beslut att, jemte det Jemtlands soldater ålades samma skyldigheter, som kronans indelda manskap i det öfriga riket, vare sig i krig eller, i hänseende till arbets-kommenderingar, under fredstid, provinsen skulle ånyo lill rotering indelas i likhet med hvad inom det öfriga riket egde rum, fästat det förbehåll, hvilket äfven uti den under dea 22 Maj 1846 utfärdade nådiga instruktion för kommitterade till indelningens förrättande funnes intaget, alt, derest berörda nya indelning skulle utfalla med en sådan förminskning i nummerstyrkan, som Kongl. Maj:t funne oförenlig med fordriugarne för landets försvar, Kongl. Maj:t då egde låta provinsens nuvarande indelning fortfara, intill dess Rikets Ständer anvisat nödiga medel till försvarsverkets uppehållande på annat sätt inom berörda vidsträckta trakt af riket, detta förbehåll nu kunde af Kongl. Maj:t göras gällande, sedan, på sätt af roterings-handlingarne sig visat, den Bih. till B. St.
Vid hvad som här blifvit anmärkt om LandsFiskalernes skyldighet, att directe communicera sig med JustitiseCanzlersEmbetet, får jag erinra, att det i alla fall alltid blir tillfälle för JustitiaeCanzlern, att från Konungens Befallningshafvande infordra alla de uppgifter, han kan finna erforderlige. Friherre Boye: Jag skulle visserligen gerna vilja instämma med den sista värda Talaren, men jag kan icke förlika mig med den tanka, att, för det LandsFiskalerne äro annorlunda lönade, än andre Tjenstemän, man icke bör begagna sig af den nytta de kunna göra Staten. Må andra söka förena detta med en rätt logisk slutföljd; jag kan det icke. Jag hoppas, att Ståndet, när frågan återkommer, lärer inse rigtigheten af mina anmärkningar, eller också att Kongl. Maj:t bättre öfverväger det allmänna bästas fordran i detta ärende. Friherre Ridderstolpe, Fredrik: Instämmande i Prosten Broomes reservation, och i förtröstan att Regeringen icke ser 88 Den 16 Februarii e. m. denna sak, såsom Utskottet, vill jag icke upptaga tiden med att bevisa nödvändigheten af Lands-Fiskalernes tillvarelse. Men det förundrar mig, att vid en tidpunkt, då man talar om införande af Municipal-Styrelser, höra klandras, att icke någon lön finnes till dessa tjenster. LundsFiskalerne kunna likväl hafva andra binäringarne. Vi se Auditeurer vid Regementerne föda sig genom att vara sakförare vid Domstolarne. Om återremiss beviljas, anhåller jag få fästa Utskottets upmärksamhet på något, som icke kostar Staten en skilling, men icke dess mindre är en billighet och rättvisa mot LandsFiskalerne, nemligen en underdånig anhållan till Konungen, att LandsFiskalerne måtte få ingå i PensionsStaten, så att, när de lemnat sina tjenster, de måtte komma i åtnjutande af något underhåll på gamla dagar. Herr Cederschjöld} Pehr Gustaf:
S. D. Dä Utskottet nu företyg till slutelig öfwerläaaninq det af Des Första Beredning projekterade Betänkande, rörande Herr Justikiä-Rädet och Riddaren von Strokircks uti memorial andragne yrkande om Konungens magt, att i en del allmänna laaens stadgande» sä wäl som i wiste Fidei-CommistFcrfnkningar göra dispenser, samt om ändring i Zi Cap. i §. Rättegängs-B.ilken, upläste Herr Kammarherren Baron kennet ett sä lydande anfö» rande: "Herr Lagman von kiaulsvolK' har redan sä grundeligen urredt sättet huru löfen a de FideiCommist, hwilka dermed äro onererade, bör af Fidei-Commistarien till medarfwingar godtgöras, arl hel skulle wara öfwerfiödigt att derom något widare - Den 27 November. 1727 re tillägga; Men hwad aker beträffar rättigheten för Fidei-Commistari)?n, att wid en a Fidci»Tommistrt kimande eldswäda fa kill dest älerupby gande gora län, hivars äterbetalning endast häftat »vid Fkdei-ConilliiHet, kan jag för min del ej wara af Nka ranka med Herr Lagmannen. Dä en eldswäda ä ett Fidei.Commitz inträffar tycks det mara en obillighet arr Fidei.Comm>starien. om han tillika äger annan tillgäng nti fastighet eller contance penningar, deraf lager antingen hufwuvstol eller rän'a, för an pä bekostnad af det fom borde tillkomnia dest öfrige barn, äter nybygga en egendom, hwacrf endast en Son eller Dotter fä njuta ftuken. Skillnaden emellan den egendom fom genom
För Eå och Eörs samt Insockne Hemman erlägges hälften emot det som för Utsockne stadgadt är ; Börande, i händelse af Bustningens uppsättande, ej mindre för Eå och Eörs än Insockne Hemman, samma afdrag äga rum, som för Frälse-Hemman är faststäldt; Och iakttages för öfrigt att förestående 'afgifter, efter förmedladt Hemmantal , beräknas. —- 4. Mom. För de Post-och Lots-hemman, som äro frikallade från Botering och Kronoskjuts, betalas serskildt efter Hemmantalet, Två Eiksdaler för hvarje helt Mantal och i lika förhållande för de mindre ; men för dem, hvilka endast njuta frihet för Kronoskjuts , försvinner afgiften. 5. Mom. Då all annan i Biket befintelig, Eotering underkastad, jord, af Krono-Skatte-och Frälsenatur , enligt Eiksens-Ständers Beslut, borde vara till Kneckteoch Båtsmanshåll indeldt , men Hemman eller Hemmansdelar likväl gifvas som ännu ej kommit att vidkännas ett sådant Onus, utan att något motsvarande dem ålagt är , skola desse för en sådan Eotefrihet, så länge de den åtnjuta , årligen betala Tolf Biks - Ig6 BevilhiingsZJtsk. Betänkanden. daler för helt Hemman , och i lika förhållande för mindre delar , äfvensom Regements Officers Stabs Boställen, så länge de ej utgöra Extra Rotering , skola i Krigstid vidkännas en lika afgift ; hvaremot Säterier, Rå och Rörs samt öfrige Privilegierade Hemman och Lägenheter, så väl som Militaire och andre Boställen , som åtagit sig Extra Rotering, ifrån ofvanstående Bevillning under fredstid frikännas. 6. Mom. Arrendatorer och Hälftenbrukare betala
Till Utskottet har förre Apothekaren C. P. Lidmans hustru, Jenny Lidman, lödd Bentzelstjerna, inlemnat en skrift, deruti hon anfört, alt, sedan hennes man, i följd af borgen för ett af Domprosten Sven Lidman i lifstiden den 16 Januari 1845 hos Banko-diskontverket upptaget lån. stort 1,800 R:dr Banko, nödsakats i April månad 1846 afstå all sin egendom till borgenärers förnöjande, och konkursmassans Banko-Utskottets Utlåtande M 49. 3 hufvudsakliga tillgång, bestående af Apotheket i Södertelje med dertill hörande privilegier, blifvit å auktion försåld till ett pris, understigande dess verkliga värde, hvaraf inträffat, att de oprioriterade borgenärerne endast till en del erhållit godlgörelse för sina fordringar, så hade makarne Lidman beredt sig ett tarfligt uppehälle genom den undervisningsanstalt för flickor, som sökanden med stor ansträngning och under många bekymmer i nämnda stad inrättat, men hvarken genom arf erhållit eller annorledes kunnat förvärfva några medel till liqviderande af den graverande skulden, nu utgörande i kapital 1,367 R:dr 4 öre; i anseende hvartill, och då C. P. Lidman, hvilken ensam iklädt sig borgen för lånet, icke af detsamma haft någon enskild fördel samt makarne Lidmans oförmåga att gälda skulden blifvit af vederbörande exekutor under loppet af mera än 15 år intygad, sökanden anhållit att, emot vilkor alt 500 R:dr, hvilket belopp några för dem sig intresserande personer lofvat sammanskjuta, inom någon viss föreskrifven tid till Diskontverket inbetaltes, Verkets återstående fordran måtte få afskrifvas. Bankodiskont-direktionen, som i häröfver afgifvet utlåtande ansökningen tillstyrkt, har upplyst, att, innan ifrågavarande af Domprosten Sven Lidman under Jtä 515, emot borgen af dåvarande Apothekaren C. P.