Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid sådant förhållande och då, enligt samma underdåniga skrifvelse (sid. 45), Rikets Ständer tillika beslutat, att Kongl. Majit vid jérnvägsarbetenas utförande må ega att närmare bestämma de ställen, som hvarje bandel bör anlöpa, torde en sådan föreskrift, som berättigar till den ifrågavarande tomtupplåtelsen, få anses redan vara af Rikets Ständer meddelad. Vidkommande Jernvägsbyggnads-styrelsens derjemte gjorda framställning om användandet af den i ofvannämnda murar befintliga sten äfvensom om dispositionsrätten till den del af nuvarande jernstängsel, som efter jernvägsarbetets fullbordande; kunde återstå obegagnad, har Utskottet, under förutsättning att berördå sten och stängsel i främsta rummet Varda använda till inhägnande af den del utaf torilten, hvilken efter jernvägens framdragning fortfarande kommer att tillböra Riiksgälds-kontorei, ansett något hinder för ett sådant medgifvande icke böra möta; och hemställer alltså Utskottet, att Rikets Ständer, under förbehåll af nämnda förutsättnings iakttagande, behagade till ifrågavarande framställning lemna bifall, hvarom, derest denna hemställan godkännes, Utskottet torde få sig uppdraget att meddela Fullmägtige i Riitsg(ilds-kontoret underrättelse. Stockholm den 8 Juni 186(3. Stata-Utskottets Memorial. 3 Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Juni 1866, kl. I1 f. m. Memorial, om anvisande af de i Regeringsformens 63 § förc skrifna kreditiv summor. (R. A.) Enligt 30 § i Riksdags-ordningen åligger det Stats-Utskottet att föreslå beloppet af de tvänne särskilda kreditivsunimor, som för oförutsedda händelser skola till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisas; hvilket åliggande Stats-Utskottet får härmedelst fullgöra.
Martii, besvarat de hos 64o Stats-Utskottet,i Betänkanden• Hoglofl. Ridderskapet och Adeln, samt Hederv. Bonde-Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottens d. 25 iorutgångne Febr. afgifne, Betänkande rörande ändring i tiden och sättet för indrifningen af Gotha Canals Bolags, Götheborgs samt Malmo f. d. Disconts-Verks ännu utestående fordringar, hvilket Betänkande då blifvit af Hogv. Preste-Ståndet, samt Vållofl. Borgare-Ståndet till alla delar gilladt, så hafva Hoglofl. Ridderskapet och Adeln d. 1 i denna månad, samt Hederv. Bonde-Ståndet d. 4, och under d. 11 jemväl Vållofl. Borgare-Ståndet, sistnämnde Stånd med jämkning af dess förra yttrande, meddelat Statsoch Banco-Utskotten följande i ämnet fattade sammanstämmande Beslut, hvarigenom 1:0. Sjunde puncten bifallen med den förändring, att de 2:ne så kallade respitmånaderne icke borde afdragas på Låntagarnes ytterligare rått till omsättning uppå 6 månader. Fjerde puncten anses böra förfalla, och 4:0. Tionde puncten bifallits med det förbehåll, att de Beslut Rikets Höglofi. Stånder, i afseende på öfverråntans beräkning, framdeles vid denna Riksdag komma att fatta, afven borde för Låntagare i Filial-Disconterne lånda till efterrättelse; hvaremot Högv. Preste-Ståndet, uti Protocolls-Utdrag af d. 7 April, tillkännagifva sig ej finna skål att frångå dess, under d. 5 nåstl. Martii, lemnade bifall till Statsoch Banco-Utskottens afgifne forsta Betänkande. Enligt 6g §.
Har val, som i 63 §. sägs, första gången vid Riksdagen för sig gått, öppne då Konungen, elier den styrelse, som regeringen efter denna Grundlag förestår, Riksdagen, sedan Riksförsamlingen, efter kallelse, gudstjenst bevistat och å Rikssalen sammanträda läte ock Riksförsamlingen afhöra berättelsen om hvad, sedan sist hållna Riksdag, uti Rikets Styrelse sig tilldragit. §. 105. Riksförsamlingen ege, gemensamt med Konungen, magt att stifta allmän Civiloch Criminal-lag samt Kyrkooch Sjö-lag, så ock att nämnde Lag, som gällande är, förändra, eller upphäfva. Under Civiloch Criminal-lag förstås äfven de delar af Krigs-lag och Författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning tili medborgare utoru Ivrigs-staten. Ej må Konungen, utan Riksförsamlingens samtj^cke, ej heller Riksförsamlingen, utan Konungens, ny Lag stifta, eller gammal ändra, eller afskaffa. Framställer Konungen hos Stora Nämnden förslag till ny lag, eller till gammal lags ändring eller upphäfvande; ege Riksförsamlingen att deröfver, i den ordning, 70 §. stadgar, besluta, och meddela Konungen sitt samtycke eller afslag. Antager Riksförsamlingen ett Lagförslag, som icke af Konungen blifvit framställdt; underställe Riksförsamlingen sitt beslut Konungen; och ege Konungen att det beslut gilla, eller, der Han ej finner det kunna ordagrannt antagas, meddela Riksförsamlingen de skäl, som föranledt förslagets ogillande. Kan Konungen ej, innan Riksförsamlingen åtskiljes, fatta och meddela Sitt beslut, ege Han rätt att, före nästföljande Riksdags öppnande, förslaget ordagrant bifalla och Kungörelse derom utfärda. Ogillar Konungen förslaget; meddele då nästa Riksförsamling de skäl, som afslag verkat. Vill Konungen hos Stora Nämnden framställa förslag, som i denna §. sägs, eller hav Riksförsamlingen underställt Konungen ett af Församlingen antaget förslag; inhemte Konungen, innan Han beslut fattar, Högste Domstolens yttrande. S. D. Föredrogs ett från Högvörd.
Hnfvudtitelns anslag still befrämjande i allmänhet af bergsbruket,;; hvilket anslag visat sig under tiden äfven dertill lemna tillgång. Vid denna reglering af Bergslags-staterna hade Kongl. Majit derjemte i Nåder förordnat, att geschworner-tjensterne skulle indragas och att i hvarje af de distrikter, hvaruti landet blefve i bergs-statistiskt hänseende indeladt, skulle finnas anställd endast en tjensteman, nemligen en bergmästare, hvilken tillika borde bestrida erforderliga geschwornereller grufve-ingeniörs-göromål, men att arfvoden derjemte ansloges åt några elever eller stipendiater, på det unge män med kunskaper kunde antagas och utbildas till biträden åt de ordinarie bergstjenstemännen samt till skicklige efterträdare vid deras afgång. Då likväl de till Kongl. Maj.ts disposition varande medel icke tilläto att i stats-förslagct upptaga mer än tvänne dylika stipendiater dier extra ingeniörer, hvilket antal ingalunda kunde anses vara för ändamålet tillräckligt, föreslog Kongl. Majit, förberedande af tillgäng till ytterligare fyra stipendiater, att det för dem erforderliga arfvodes-belopp måtte anvisas, att af sjette Jlufvudtitelns anslag still befrämjande SiatsUtskottets Uttalande, .V.-o 71. i allmänhet af Bergsbrukets årligen utgå med 1,600 r:dr, som ansågs böra till ordinarie staten öfverflytta.-;.
På en med omdöme och sakkunskap utarbetad plan till medlens användande h v i lar i hufvudsakligt afseende det resultat, han deraf har att vänta. Dermed tillgår nu sålunda, att de förberedande, eller s. k. reqvisitionsförslager, upgöres af StationsCheferna, som ensamt äga lokalkännedom och som således grunda sina beräkningar på de inskränkta vuer, som i detta afseende för dem öppna sig. Dessa förslag öfverlämnäs till Förvaltn:n af Sjöärendena, som med en vidsträcktare kännedom om försvarets ekonomiska förhållanden, dock antingen icke äga kännedom om det system hos sjöförsvarets utveckling, som af K. M., samt Dess Rådgifvare i dithörande mål omfattas eller, om det är kändt, kan helt och hållet förbise det vid upgörandet af den vigtiga plan, som just i systemets anda borde utarbetas. Dertill bör visst hos detta verk förutsättas en allmän kännedom om lokalförhållandena, men en så fullständig bekantskap med specialiteterna som erfordrades, för att gifva reqvisitionsförslagen en uti de minsta detaljer fullt opartisk granskning, låter icke hos öfverstyrelsen tänka sig. Man tyckes således, likasom roed beräkning, hafva sökt genom nuv:de institutioner förhindra den samverkan emellan de auktoriteter, som hvar för sig äger den grundligaste kännedom i den detalj af Flottans ekonomi, hvilken det åligger densamma att handhafva, som utgör ett oeftorgifligt vilkor för att den högst vigtiga åtgärden, att uprälta förslag till statsmedlens ändamålsenligaste användande, må kunna med den största sakkunskap och möjligaste skyndsamhet förrättas. Det enklaste och tjen 1 igaste sätt att härvid tillvägagå skulle, enl. min åsigt, vara att vid de öfverläggningar, som måste förutgå upgörandet af nämnde förslag, samtlige Cheferne, så väl för stationerna, som Lots-, Sjökarleoch Konstruktionsverken, sammanträda med Flottans öfverstyrelse, för att, under Depart:tsChefens ledning, utföra detta updrag.
Medförande denna taxa uti första rummet, en ganska stor förminskning uti Statens påräknade inkomster, uti den andra en orimlig stegring i priset på denna lifsförnödenhetsvara och uti det tredje, måhända det vigtigaste, framkallande af laglöshet och brott, ganska stora och vidtomfattande. Alla dessa omständigheter böra af R. St. tagas i noga beräkning, och då bjuder klokheten, att den höga tullen på smör, sättes i fullkomlig öfverensstämmelse med det allmänna och enskilda iutresset, hvarigenom Staten får en rättvis och behöflig inkomst, och konsumerande medlemmarne varan för drägligt pris, samt lurendrejeri och tullförsnillning undvikes. Vid sista riksdagen var införseltullen på smör blott 32 sk. Ltt. Denna tull uppsattes dä emellan 3 å 400 proc., eller till 2 r:dr 24 sk. LS’, utan alt några yttre eller inre förhållanden f dertill gåfve den minsta anledning. Förhöjningen har ganska betydligt skadat våra handelsförhållanden, oberäknadt det högst oklo - L)i n 5 Juni f. m. 395 ka i politiskt afseende. Förmodligen ville man afse producentens fördel med förbisående af konsumentens, Statens, och de otvifvelaktig uppkommande lagbrotten? Så länge smör fick införtullas för 32 sk. LU, ingick frän Finland till Sverige i medeltal räknadt omkring 57,400 Lf£, men nedgick sedan år 1845 då den höga tullen af 2 r:dr 24 sk. vidtog, till 915 \M, samt är 1846 endast till 123 L8f, utan att likväl någon förminskning ägde rum i qvantiteten smör inom landet; hvaraf tydligen kan dragas den slutsats, att denna vara inkommit uti riket, pä den olotliga och mot lag stridande vägen. Må man ej möta denna anmärkn., alt sedan priset på smör stigit, har landtmannen ökat sin ladugård, och derigenom betäckt den betydliga skilnaden emellan ofvannämnde 57,400 LS, och 123 hU smör. Visserligen hafva ladugärdarne blifvit ökade, och detta är väl.
Helsa Nanny om några dagar skall allt vara väl bestäldt." "O, tusen tack... Så fort Ragnar kommer hem, betala vi, på Guds makt." Med hjertat klappande af glädje flög Gottlieb tillbaka till Almvik. Men den, hvars hjerta i stället led en olidlig beklämning, det var vår patron, som darrande steg in i sin hustrus rum, rädd att Gottlieb redan hunnit före honom. "Kors, hur är det med dig?" frågade frun, som redan gått till hvila. "Du ser så upprörd ut icke har hästen skyggat eller något annat händt?" "Nej, söta vän, nej, dyra Ulgenie, töta Ultenie, ingenting alls ingenting! Men mitt hufvud har varit tungt hela eftermiddagen." "Det kommer deraf att du sofver för mycket!" "Kanske jag skall då sofva mindre hädanefter. Jag vill göra allt till ditt behag, älskade maka!" "Så der, min vän, är du en värdig man om jag alltid finge se dig sådan, skulle jag icke ha så mycket att beklaga mig öfver." "Har du då att beklaga dig öfver något?" Patronen kände sig redan nära att qväfvas: han såg idel spöken, stackars karl! "Jag säger icke det der för att oroa dig, gubben lille ... det vore oädelt af mig att just välja denna stund då du så väl synes fatta dina pligter för att erinra dig om andra, då det förekommer som om du vore mindre genomträngd af din hustrus värde." "Ja, ja, det skulle vara grymt ty det är sant, ja, fullkomligt sant, att ... att..." "Hvad, min älskade Fabian?" "... att jag aldrig så har dyrkat och tillbedt dig som nu, ljufva, ljufva..." Han kunde ej frambringa mer. "Fabian, denna eld ... ha, du begriper då ändtligen att du är lycklig?" "Ja, som de fördömde!" suckade han i sin själs stora ångest. Men patronessan hörde blott första ordet. En högtid. Då Gottlieb andra morgonen vaknade, fann han att han redan hade ett besök. Farbror
Proposition N:o 33. sk. 3 rst. och öfriga inkomster 127,936 R:dr 15 sk.; samt att utgifterna uppgått till 299,561 R:dr 38 sk. 5 rst., allt Banko; hvarjemte och då häraf vore uppenbart, det ifrågavarande sjukvårds-inrättningar utan kurhus-afgiftcn icke kunna ega bestånd, samt berörde afgift är bestämd att utgå endast till och med det år, hvarunder instundande riksdag slutar, Ordensgillct, hos hvilket någon framställning om behof af kurhus-afgiftens förhöjning icke blifvit gjord, underdånigst hemställt, att nådig proposition om samma afgift s fortfarande måtte till Rikets Ständer aflåtas. Med afseende å hvad sålunda förekommit, vill Kongl. Maj:t i nåder hos Rikets Ständer föreslå, att ifrågavarande kurbus-afgift må jemväl under nästa statsreglerings-pcriod utgå på sätt och till de belopp, som blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag bestämda och, i öfverensstämmelse dermed, genom Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 23 April 1858, påbudna. Kongl. Maj:t förblifver Rikots Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Henning Hamilton. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 14 Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Justitie-Stats-Ministern, Herr Friherre de Geer, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
Omöjligt är visserligen icke, att äfven några så väl bland de rent lyriska dansvisorna som bland de egentliga danslekarna kunna hafva samma ursprung som romanserna; men om flertalet gäller, att de antingen förskrifva sig från medelklassen eller ock hafva alla kännemärken af att vara allmogens eget verk. Huru tilldragelser än inom det offentliga, än inom den enskilta kretsen gifvit anledning till lekars uppkomst, skola vi längre ned visa, äfvensom att ända in på vår egen tid folket visat sig verksamt i skapandet af sådana. Och med ett så lifligt intresse för dessa förlustelser är det otvifvelaktigt, att alltjemt folkfantasien varit verksam med skapandet af nya och ombildandet af gamla lekar. Också visar sig en märklig skillnad emellan sånglekarna, ty då några hafva folkvisans hela naivitet, äro andra så reflekterade, så i form och uttryckssätt påminnande om konstpoesien, att de kunna ganska väl vara författade i går eller i dag. Så bära t. ex. ”Kärleken säges vara blind,” eller ”Tro ej Chloris att jag är,” båda i Arvidssons samling (III. s. 321 o. 348), en omisskännelig prägel af att tillhöra en sednare tid; och sannolikt är, att de, som diktat dem, icke tillhört allmogen utan den bildade medelklassen. Samma är förhållandet med de dansvisor, hvilka innehålla en ända in i detaljer genomförd allegori. En sådan är t. ex. den allmänt utbredda danslek, som i Skåne och Finland har denna början: ”In slapp jag och vardt så glader,” men i Östergöthland: ”Ungersven gick att spatsera” (Arv. III. I denna lek föreställer ringen en örtagård, de dansande tärnorna rosorna, en i ringen stående karl örtagårdsmästaren, och hela visan fasthåller vid denna allegori med en konseqvens, som icke vanligen tillhör folkpoesien, hvilken väl symboliserar, men icke synnerligen älskar den torra allegorien och allra minst ger sig ro att genomföra den i enskiltheter.
Sedan jag sålunda gjort reda för de sannolika anledningarne till grunderna för ifrågavarande stadganden, så vill jag söka ådagalägga hvad som kan menas med de i den ofvan anförda paragrafen nyttjade högvigtiga orden: »den rena evangeliska läran», helst på dessa ords betydelse hufvudsakligen beror 1 §:s hela verkan. a) Denna förskräckelse i ett land med numera gammal tryckfrihet och deraf uppkommen vana att fritt yttra sig muntligen, ja i ett land, der vetenskapliga, ekonomiska och andra partier fritt och länge idkat proselytmakeri, hvar i sin profession, kan svårligen förklaras genom något annat än det i den förderfvade inenniskonaturen inrotade begäret att i ändliga frågor vara obekymrad och sofvande: »oroa mig icke!» Lag-Utskottets Utlåtande JV3 42. 13 Vid redigerandet af Missgernings-Balkens 1 Kap 3 §, nyttjades orden: »vår rätta evangeliska lära»; och dermed menades otvifvelaktig! hela den lära, sorn var »förklarad in Libro Concordiae», såsom orden lyda i den då och vid 1734 års lags antagande gällande Konungaförsäkring af den 22 Mars 1720. Men under den märkvärdiga tid, som förflöt från sistnämnda år till 1809 ‘års revolution, hade allmänna tänkesättet förändrats så, att, vid grundlagarnes stiftande, till trosnorm antogs icke hela »Liber Concordia», utan blott ungefärligen deraf, nemligen den Augsburgiska Bekännelsen.
Det kunde ju finnas – och enligt hvad rabbi Jonas försäkrade fanns det verkligen – en hemlig mening i den godtyckliga afvikelse från den vanliga formen eller i den ovanliga storlek, som vissa af dessa oräkneliga bokstäfver egde i sjelfva urskriften. För den skull var det af vigt, att afskriften fullkomligt liknade densamma. Det var således ett mödosamt arbete, men desto förtjenstfullare, när det ändtligen blifvit fullbordadt. Och fullbordadt var det nu till icke ringa glädje för den fromme köpmannen. De voro färdiga, samtliga rullarne, och lindade omkring gyllene stafvar, hvilkas ändar voro prydda med juvelknappar af ofantligt värde. Han hade ursprungligen bestämt dem för synagogan i Athen; men nu hade en vida äregirigare tanke uppstigit i hans barm. Han ville skänka dem till det nya templet, och han befarade blott, att deras afskrifvares ringa anseende bland de skriftlärde skulle göra honom ovärdig en sådan ära. Det var emellertid ingalunda Baruks afsigt att en längre tid qvarstanna i Jerusalem, ännu mindre att bosätta sig der. Han ville blott återse Davids stad, göra sin bön på Moriah, bevittna verksamheten vid tempelbyggandet och frambära sin sten till detsamma, samt derefter återvända med en handfull mull af dess heliga jord, hvarpå hans hufvud skulle hvila, när han gått till sina fäder. Hans maka, den ålderstigna Ester, var för sjuklig för att äfventyra en resa öfver hafvet; hon och Rakel skulle derför stanna hemma och afbida hans återkomst, då han för dem ville berätta allt hvad han sett och erfarit, så noggrannt och utförligt, som om de skådat det med sina egna ögon. Baruk hade ålagt Ester att under hans frånvaro noga vaka öfver Rakels uppförande, hvilket voro så mycket mer af nöden, som äfven rabbi Jonas, hennes trolofvade, skulle åtfölja tåget. Midt under dessa förberedelser hade Baruk blifvit öfverraskad af Karmides’ frieri till hans dotter.
Men ett vore att erkänna honom såsom son, ett annat att insätta honom till arfving af sin kolossala förmögenhet. Skulle Krysanteus äfven detta? Petros betviflade det på goda grunder. Det vore att lemna det väldiga materiella vapen, som han rastlöst nyttjade mot den gamla bildningens och lärans fiender – att lemna det just i händerna på samma fiender, för att begagnas emot hans egen sak. De konflikter, som ovilkorligt måste uppstå mellan far och son, kunde äfven bidraga att försvaga, ja kanske qväfva en faderskänsla, hvars föremål mötte den med förakt och afsky. Och vid sidan af en sådan son stod ju en dotter, som hitintills ensam egt anspråk till arfvet – som egde sin faders oinskränkta kärlek och förtjenade den. Petros hade hört ett rykte, att Krysanteus upprättat ett testamente, i hvilket han bestämt hälften af sin förmögenhet till Hermione, den andra hälften till den filosofiska skolans i Akademia underhåll. Detta rykte var äfven till sin sednare punkt ganska sannolikt, ty det hade från gamla tider varit ett bruk bland rika Athenare att göra testamenten till förmån för denna skola, och Krysanteus hade desto större skäl dertill, som han var hennes stödjepelare, räknade sig som en Platons efterträdare på dess lärostol, samt i Akademia såg den mägtigaste upprätthållaren af den gamla läran, bildningen och filosofien. Hvad borde nu Petros göra? För honom var det af största vigt, att Clemens komme i besittning af Krysanteus’ förmögenhet, ty från Clemens händer skulle den inom kort vandra öfver i Petros’ egna, och väl i besittning af densamma borde ingen magt på jorden kunna hindra Petros att bestiga biskopsstolen i Rom, sedan rikets spira öfvergått i den väntade homoiusianske kejsarens händer. Sedan en så lycklig thronförändring inträffat – och den måste enligt Petros’ åsigt inträffa – så vore utsigten till en för honom lycklig lösning af arfsproblemet gifven.
Detta har blifvit ett tal, hvars giltighet allmänheten utan besinning synts villigt erkänna. Utan att förneka en mångenstädes varande likgiltighet Den 23 November e. m. 311 oell en mindre vaksamhet i presterskapets dyra kall, är detta dock ett hårdt tal. Kail man väl med den värde motionären säga, att t. ex. i denna hufvudstad uphofvet till de söndringar, vi beklaga, ligger i en försummelse, i ett missförstånd af dess lärare i fyllandet af deras kall. Likväl härleda sig dessa söndringar till betydlig del just härifrån. Härifrån utgå, hvad kändt är, de upmaningar, härifrån sändas de bidrag, hvarmed separatismens ledare verka i många landsorter. Då jag anser det ondas grund böra långt ifrån uteslutande sökas hos presterskapet, kan jag ej heller för detsamma söka bot der den värda motionären tror densamma stå att finna. Han lägger felet i Kyrko-ordningen, och söker bot i förändrade löningsgrunder och befordringslagar för detta presterskap. Jag ber här få fästa mig vid det förslag, som i sednare fallet är framlagdt, och dervid framställa några betänkligheter. Det säges, »att dessa lagar väcka missnöje och verka menligt för kyrkans inflytande». Det tillägges, »vill man åt kyrkan bevara hennes lifskraft, hennes förmåga att lifva och befästa tron, att segrande bestå sina strider, vill man under tider af andligt behof och andliga sträfvanden förekomma söndringar inom hennes sköte, måste nu gällande ordning ändras. En större valfrihet måste tillförsäkras församlingarne. Det är förtroendet, som banar väg till hjertat, och den lärare, som genom församlingens förtroende är kallad, skall otvifvelaktigt vida mera kunna verka, än hvilken annan som helst, äfven om denna med högre kunskaper och gåfvor är utrustad». Så långt författaren. Han synes mig här hafva låtit hänföra sig af ett varmt nit och af en liflig känsla för en förutfattad idé, och väl hastigt antaga för gifvet, att denna idées ut förande skulle medföra en önskad verkan. Låtom oss i korhet granska förslaget. Här raedgifves och antages som grund, att förslag och val till presterliga sysslor ej böra läggas uti en hand.
cr v e rn b c* r. e, m - derdånighet tillkännagifva* ali, sudin Kongl1, 'Majit genom öfverlämnunde vid dem a Riksdag al' Comiterudes Betänkande och förslag till en förbättrad fatlig-vard i Nåder uppfyllt Riksens S landers unde» dä niga begäran härutinnan , och Riksens Sländer af CoUdlerades undersökning iubämtatv att Fultig-vården inora Riket allt elter olika sedvanor , Local och lilgångar på mångfaldigt olika sätt besörjes, vid hvilket förhållande Riksens Ständer funnit, att en allmän fa t • tig-vårds Stadga för bela Riket ovillkorligen skulle åstadkomma rubbning i den mi lydande ordning och till någon del ingripa i den rätt och phgt, allmänheten hilmlills baft att sj elfve vårda och besörja sine Fattiges underhåll; Riksens Ständer alisa på grund häraf, och med underdånig erkänsla för Kongl. Majlis Nådiga omsorg att genom ilen föregångne undersökningen sätta Riksens Ständer i tillfälle alt med sakkännedom bedöma ett ärende, der misstag äro af så vådliga följder, ansett någre andre författningar, angående den allmänna fattig-vården än de nu gällande, för närvarande icke böra utfärdas. Ut Supra. S. D. Föredrogs fi nyo och bifölls l.ag-samt Allmänna Besvärs och Oeconomie Utskottens den 4 dennes under N:o afgifne samt den 12 derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande angående yrkadt utvidgande af de så kallade privilegia exclusiva. Ut Supra. Den 17 November e. m S. D. Föredrogs å nyo «1\ bifölls BnncoUtskoltets den 1 s dennes under l\:o Gg afiåtue, samt den 12 derpå loljde e. m. pä bordet higde, Memorial, i anledning af gjord.