Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ehuru Bankens första pligt är upprätthållandet af myntvärdet och Banken således kan behöfva alt för berörde ändamål verkställa hastigare indragningar från låne-rörelsen, för att derigenom minska sine egne vid anfordran betalbara förbindelser, torde det dock kunna försvaras att Banken, som eger en så betydlig grundfond, ullemnar lån till ett begränsadt belopp äfven på längre lid, endast den derför lemnade pant innefattar fullkomlig säkerhet. Utskottet anser följaktligen, att lånen emot rörlig och fast pant kunna fortfarande, utan äfventyr för Bankens säkerhet, utgifvas. Hvad deremot utlåningen genom Banko-Diskonten och Låne-Kontoren på namn och reverser med omsättningsrätt angår; så har det visat sig, alt denna låne-rörelse allt mer och mer iklädt sig naturen af stående lån, och sålunda icke lemnar det understöd åt enskildta krediten, som genom lån på kortare tider vinnes. Visserligen har behållna vinsten å denna låne-rörelse uppgått till betydliga belopp; men för Banken får icke denna omständighet ensamt tagas i beräkning. Banken mäste afse, huruvida den för en lånerörelses bedrifvande afsatla fond, kan, i behofvets stund, till större eller mindre del blifva tillgänglig för andra ändamål. Och delta har visat sig icke vara händelsen med Diskont-låne-rörelsen. Tvärtom äro tid efter annan tillök - uingar i fonden för nämnde rörelse meddelade, och det oaktadt har tilloppet af lånsökande och den deraf uppkommande bristen på medel varit i ett fortsatt stigande Då nämnde fond således icke låter realisera sig ulan en större rubbning i många enskilda förhållanden, kan det icke annat än menligt inverka på Bankens credit, att samma lånerörelse bibehålles; och Utskottet bör ej tveka alt uttala den förmodan, det Banko-Diskontens lånerörelse skall, i Bunco-Utskotlcts Betänkande, N:o 20. 23 händelse densamma förblifver under Banken samt icke förminskas eller efter hand förändras, småningom undergräfva Bankens förmåga alt upprätthålla myntvärdet.
Ansökningar om kassa-krediliv emottagas af Kamereraren inom dertill i tidningarne utsatte terminer, minst tolf gånger om året; och få kreditiven begagnas från och med månaden näst efter den, då kreditivet blifvit beviljadt. Sedan de till hvarje termin inkomne ansökningar blifvit å föredragnings-lista införde och Registralorn å anmälningssedlarne verkställt vederbörliga utstakningar, allemnas haudlingarne lill granskning af Kommissarierne. Efter det inträdes-afgift blifvit för beviljade kassa-kreditiv erlagd, inlösas derå utställde invisningar af Kassören alla söcknedagar från klockan 91 till klockan 12 med kontanta medel. Dertill användes ett från Bankens Depositionsafdelning utanordnadt under samma vård, som verkets öfrige säkerhets-handlingar befintligt, förskott af 30,000 R:dr banko, hvilket förskott, i mån af behof under dagens lopp, genom assignering förstärkes. Efter för dagen slutad inlösning återbringas förskottet, genom förnyad assignering eller insättning å Diskont-verkets räkning i Deposilions-afdelningen till det bestämda beloppet 30,000 R;dr. Inbetalningar å kassa-krediti v verkställas medelst kontanta penningar, vid hvilkas företeende i Diskont-verket, qvillenser genast erhållas. 32:o Angående utlåning dels mot liypothek af aktier och publika papperj dels med omsättning. Ansöknings-handlingar utgöras af anmälnings-sedel och revers samt liypothek. Ansökningar om nya lån emottagas alla söcknedagar, från klockan 9 till 12, af verkets Kamererare, som genast och i den ordning desamma inlemnas, förser dem med ordningsnummer, samt införer dem i föredragnings-lista med upptagande af N:o, lånesökandens nama och det sökta lånebeloppet. Banko-Utskottets Memorial, N:o 66. 37 Ansökningarne tillställas derefter Registratorn, som verkställer den anteckning, hvartill registret föranleder och inlernnar ansökningarne lill tle i Direktionen deltagande Kommissarier, för undergående af förberedande granskning.
Flere af Ståndets värda Ledamöter hafva redan väckt frågor, hvilka åsyfta Landtmannens intressen, men desse torde bäst iakttagas, om vi skaffa oss utvägar till nya Näringsgrenar, hvarigenom vårt välstånd (ej såsom hittills) blefve ensamt beroende af Bränvinsbränning och Sädesprisen. Vår Landthushållning, eller snarare sagt vårt Åkerbruk, har visserligen de senare åren gjort betydliga framsteg, men att desse ej svara mot vår tids fordringar och behof, derom öfvertygas vi, då vi beräkna hvilka ofantliga summor årligen gå ur Landet för Kreatur, Ull, Lin, Hampa, Olja, m. fl. Landtmannaproducter, dem vi kunde skaffa oss sjelfve, om vi, i stället för att rikta Utlänningen med införskrifningen af desse Producter, sökte i vårt Land införa de practiska kunskaper, som alstrat deni, Följom häruti de efterdömen, hvilkas nytta erfarenheten redan godkänt. Det ekonomiska ljus Mögelin ländt i Preussen och dess GrannLänder, Lohmens Stamschäferi med flere i Sachsen, Fredriksborg i Dannemark äro från oss ej långt aflägsna bevis på nyttan af dylika Inrättningar, och Tyskland har deni, jemte en StatsRådet Thaer, en Grefve Hohenthal, med flere andra insigtsfulla män alt tacka för de otro - / 38o Dfiii so December e. m. liga summor, de nu årligen skörda genom de väckelser och kunskaper de gifvit åt alla grenar af Landtmanna-industrien. Öfvertygad om möjligheten att utveckla ett lika lyckligt förhållande hos oss, har jag i förutnämde Länder sökt inhämta de upplysningar, hvilka en der redan bepröfvad erfarenhet kan meddela uti de ämnen, sorn anvisa hvilka åtgärder i ett Land snarast och säkrast kunna sprida Landtmannakunskaper och välmåga.
Ett sökt väsen, en sökt stil — det må vara i hvilken konstart som helst — visar förr eller senare sin inneboende tomhet. A f detta slags ansträngda originalitet ha vi ännu en del, och så länge som osanning finnes på jorden, kommer den nog fortfarande att lefva och trifvas. En helt annan sak än det att vara eller vilja vara originel är den att hålla på sin personlighet. D e allra flesta människor hafva en personlighet, äfven om den är aldrig så liten. Små barn ha alltid en ganska utpräglad, naturlig personlighet, men de flesta människor hålla alltför litet på denna sin bästa privata egendom. De tyckas för det mesta hafva mycket brådt med att nivellera sig själfva och uppgå i en allmän mening, och långt ifrån att blifva och förblifva utpräglade människor blifva de så småningom dussinmänniskor — icke så sällan en af dem, af hvilka det går tretton på dussinet. Är det något, hvartill jag särskildt skulle vilja uppmana de unga, så vore det detta att bevara sina personligheter. Efterapa ej fader och moder och lärare och kamrater och partichefer, utan försök att tänka och döma själf! Man skall kanske svara: det är just, hvad de unga hafva allt för myckeu lust till. D e äro alltid färdiga att skrika ut sitt omogna omdöme, då ingen ber dem därom, och i synnerhet när det gäller motsägelse. Det är just denna motsägelseanda, som de unga äro besatta af. Jag medger, att det är ett fel hos många af de unga, detta att vilja säga emot för alt säga emot, och då har det j u lika litet värde som allt annat, som icke har en sann grund. Då motsägelse kommer af motsägelselust och icke af öfvertygelse, är det ju blott ett slags koketteri, som icke inbringar den opponerande annat än en ordstrid. Men ofta tror jag, att denna motsägelselust likväl kan komma af en hemlig motvilja mot att få allting i sig med sked. Det är den unga personlighetens första sparkningar, när barnet slår efter barnpigan, som vill mata detsamma, och griper efter skeden för att själf äta sin välling.
Och uti motiverna härtill yttrade Beredningen: “Den för stöld och snat teri gemensamma karakteristiken finnes i 1 §. Början af denna karakteristik “blef, i anledning af gjorda anmärkningar, ändrad vid lagförslagets revision 1833. “Ändringen har framkallat nya anmärkningar, och Beredningen har funnit sig “föranlåten att föreslå en återgång till den i först utgifna lagförslaget antagna “lydelse: “ “Tillgriper man olofligen lös egendom." “ Afsigten mod ändringen 1833 “var, att från tillgrepp af det man ej har i besittning, skarpt skilja sådant, som “begås å egendom, hvilken i gerningsmannens besittning finnes; och till förekommande af all förvexling i detta hänseende blefvo vissa brott, som förut varit an“sedda och straffade såsom stölder, upptagna i 24 Kapitlet om bedrägeri, med uteslutande ur kapitlet om stöld och snatteri af hvad der yarit sagdt om de sålunda “till annan klass hänförda brotten. Vid granskning af sednare lagförslaget, der “karakteristiken å stöld lydde så: “Tager man olofligen i besittning lös egendom“, “har Högste Domstolen ansett orden: i besittning böra utgå såsom öfverflödiga och “möjligtvis ledande till den origtiga föreställning, att här kunde vara fråga om “bruk och nyttjande. Och Beredningen bar, med instämmande i tanken om obe - 70 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. “höfligheten af de anmärkta orden: “i besittning“, till ytterligare förebyggande af “all förvexling med andra brott, i 1 och 2 §§ tillagt, att de der utsatta straffbestämmelser för stöld och snatteri endast gälla när gerningen ej efter lagen straf“fas såsom annat brott. Till undanrödjande af tvifvelsmål är i 1 § också föresla“get ett tillägg, hvilket uttryckligen förklarar olofligt tillgrepp lika straffbart, “ehvad det är sig sjelf eller annan man vill tillegna det som tillgripes.“ En af Beredningens ledamöter reserverade sig häremot, och yttrade: “Uti “1 § af detta Kapitel, som innefattar definitionen å stöld, anser jag ordet “penningar* äfven böra intagas.
Ilen möjlighet af öfverraskning vid ärendenas föredragni °Sf som åberopats såsom skäl för andra uppropets bibehållande, har nu mera blifvit förebyggd genom det stadgande i 28 §:n Ridd.Ordn., alt för hvarje plenum en föredragnts-lista bör uppgöras, hvaraf en afskrift under påstående plenum bör vara i Riddarhus-salen uppsatt, derå de förändringar i föredragnts-ordningen , hvarom Ståndet, i enlighet med 47 §:n Riksd.Ordn., kan öfverenskomma, genast skola anmärkas; och torde i öfrigt afskaffandet af detta bruk föranleda mången ledamot att, då något ämne af vigt förehafves, Lellie qvarstanna för att afhöra discussionen, än derunder aflägsna sig, med anmodan till någon bekant att så tidigt underrätta honom om en blifvande votering, att han må kunna till andra uppropet sig infinna, hvilket nu, ej utan skäl, torde lemna rum för den anmärkning, att åtskillige R. o. Ad:s ledamöter lägga sin voter;s-sedel utan tillräcklig kännedom och pröfning af ämnet. I öfverensstämmelse med dessa åsigter föreslår Utskottet, att andra uppropet vid voteringar och val må afskaffas. Men då Utsk. icke i något hänseende finner lämpligt att åt den vid ingången till Riddarhus-salen vakthafvande under-officer öfverlemna någon pröfningsrätt, vid hvilka tillfällen en med inträdes-pollett försedd ledamot af R. o. Ad. må förvägras att i sessionsrummet vinna inträde, har Utsk. ansett sig böra afstyrka den del af Hr Reutersvärds motion, som åsyftar att, efter börjad votering, ingen ledamot må uti - Riddarhus-salen insläppas.
S. D. Efter skedd föredragning biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 37, angående föreslagen förhöjning af förre Bokhållaren vid Riksgälds-Kontoret J. E. Lindbergs pension; N:o 39, angående afskrifning af ett, förre Expeditionsfogden C. J. Moritz1 beviljadt, vatten-aftappningslån; Bilt. Ull II. St. Nio 40, i anledning af begärd afskrifning af ett för aftappningen af kärrtrakten Mören i Kalmar Län beviljadt lån; Nio 41, i anledning af väckt fråga, om boställs-innehafvares berättigande att för odlingslån gravera vid odlingen icke belägen faslighet; N:o 42, angående ifrågasatt restitution till Häradsskrifvaren J. F. Dahlström af ett honom ålagdt ersättnings-belopp; N:o 43, i anledning af väckt motion, angående skyldigheten att underhålla en till följd af fäslnings-byggnaden vid Carlsborg anlagd väg; N:o 45, i fråga om införsels beviljande för bytesfordran i Skånsk ränta; N:o 46, angående tryckning af ett nyligen upprättadt register öfver Preste-Ståndets Protokoller vid 1834 och 1835 arens riksdag; N:o 47, i anledning af väckt fråga om de till stipendier för Folkskolelärare-elever anslagne medels användande till förbättring af Folkskole-lärarnes löner; och N:o 48, angående nedsättning af räntan å fonden för Hjelmare kanals och slussverks undeihållande; samt Memorial N:o 55, rörande aflöning för en af Utskottet antagen extra ordinarie Kanslist; hvaremot samma Utskotts Utlåtande N:o 38, i anledning af väckta frågor om afskrifning af det, Öjaby och Härlöfs samt Wederlöfs och Dänningelanda församlingar, tilldelade belopp utaf staden Wexiös byggnads-lån, återremitterades med anmärkningar. S. D.
Hr Aminoffs anmärka, huru förhållas la insättningen i contanta penningar, nemi. huru dessa penningar skulle placeras mot ränta, luiru stor denna ränta borde vara, samt luiru inteckningshnndlitigarne skulle förvaras bland öfriga handlingar, så äro dessa omständigheter af den 520 Den 20 Februari c. ra. beskaffenhet, att de icke utgöra föremål för denna lag utan böra få bero på de föreskrifter, som derom i bolagsreglorna kunna intagas. Jag anhåller derföre, att, med iakttagande utaf den först anmärkta rättelsen, §:n i öfrigt må oförändrad antagas. Hr Ribbing, Bengt: Jag anhåller att få behålla ordet efter Hr von Rosen. Hr Aminoff: Till svar å hvad den siste värde talaren anfört, får jag meddela den upplysning, att om icke det af mig föreslagna tillägg inflyter i denna lag, så kan icke heller det ändamål, jag dermed åsyftar, genom någon föreskrift i bolagsreglorna vinnas, emedan 6 §:n innehåller, att grundfondshandlingarne skola i landtränteriet förvaras, och följaktligen skulle äfven den del af grundfonden, som blifvit i penningar inlemnad, på samma sätt förvaras; men följden af detta stadgande skulle blifva den, att ingen actieägare insatte bela summan i contanter, hvilket dock vid många tillfällen är ganska nyttigt. Jag finner derföre ingalunda orätt att på förhand bestämma huru en actieägares insatta penningar böra användas. Hvad åter angår Konungens Bef:h:des deltagande uti pröfningen af säkerhetshandlingarna, så anser jag honom dervid böra hafva större makt än blott sin enda röst. Jag skulle tro alt honom borde tillkomma ^tdel i beslutanderätten, d. v. s., att om Konungens Bef:h:de samt -Jrdelar af bolagsmännen anse handlingarna icke innefatta nöjaktig säkerhet, så är denna mening ett gällande beslut, i följd hvaraf handlingar, som innefatta fullkomlig säkerhet, böra anskaffas. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Det är i anledn. af frågan om Konungens Bef:h:des befattning med granskning af handlingarna, som jag anhåller om en stunds uppmärksamhet.
Inspektörens nuvarande aflöning 1,500: borde afdragas tillsammans 7,100 R:dr, så att blott återstoden eller 7,000 R:dr erfordrades såsom nytt årligt anslag; anmälande Akademien slutligen, att det för Agrikultur-kemisterne vid såväl experimental-egendomen som instituten föreslagna lönebelopp möjligen kunde synas nog högt, men alt en sådan aflöning vore nödvändig ur tvenne skäl, del ena att man må kunna erhålla personer med utmärkt skicklighet och mogen erfarenhet, det andra, att taxan för analyser och undersökningar måtte kunna sättas så lågt som möjligt, enär erfarenheten visat, att så snart den beräknas så hög, att Kemisten erhölle äfven blott den måttligaste ersättning för sin möda, kostnaden afskräckte den stora allmänheten från att begagna sig af bans biträde. 3:o angående Landtbruksskolorna: Efter framställning af de skäl, på grund af hvilka Landlbruks-Akademien, ehuru fortfarande hysande den uti memorial den 14 Juni 1856 uttryckte åsigt att ett årligt anslag af 5,000 R:dr vore för hvar och en af de lägre landtbruksskolorna behöfligt, likväl trott sig icke nu böra för dessa skolor ifrågasätta något förböjdt anslag af allmänna medel, hade Akademien med afseende derå att frenne af Rikets län ännu saknade landtbruks-skoior samt från Wermlands och Elfsborgs län inkommit anmälan om behofvet af ytterligare en dylik skola i hvartdera länet, i underdånighet föreslagit att nådig proposition måtte till Rikets Ständer aflåtas om ett årligt anslag af 12,000 Riksdaler, för att, med 4,000 Riksdaler till hvarje, utgå för trenne landtbruks-skoior i de orter, som Kongl. Maj:t kunde finna vara deraf företrädesvis i behof, och hvilka uppfyllde de för erhållande af dylikt anslag löreskrifna vilkor. 4:o angående Mejeriskolor ne. Härvid hade Akademien endast gjort underdånig hemställan om fortfarande af de årliga anslag för tvenne mejeriskolor, som vid sisllidne Riksdag med 3,000 R:dr för hvardera beviljades. Bil. N:o 4 till Kongl. Majis Nåd.
Men all Hr von Hartmansdorff, deraf att han hört mig bestrida en sådan åtgärd, dragit den slutsats alt jag erkände rättsgrunden derför, det innefattar i sanning ett slag af logik, sorn jag tror att ingen har skäl alt afundas den värda talaiaren. I öfrigt har samme ledamot bestridt förslaget, på den grund att det ej vore godkändt af mätismän, som blifvit behörigen valde af dem saken rörer. Man skulle visserligen deremot kunna göra den invändning, att i §;n Piiksd.Ordn. säger, att R. St. äro Svenska folkets representanter; men jag ihågkommer likväl hvad sorn troligen måste ligga till grund för Hr von Harlmansdorffs yttrande, att denna § lill en stor del är en fiction, så länge betydande medborgareclasser äro orepresenterade, och jag förmodar, på grund af hvad jag nu hört Hr von Hartmansdorff yttra, att äfven han är beredd att afhjelpa denna brist. Frih. Jag har egentligen ingen anmärka, att framställa emot den grundsats, som 0111- fönnälesi Hr von Hartmansdorffs yttrande, då han ställer fullmakt på tjenst i fullkomlig parite' med äganderätt, jag anser detta ganska riktigt, ty' 36 §:n Reg.F:n är åtminstone i afseende på embetsman, som icke innehafva förtroende-sysslor, i detta fall efter min mening fullkomligen klar och tydlig. Men alt vilja utsträcka aktningen för gällande författningar i denna fråga rinda derhän, att Konung och Ständer skulle vara förhindrade att införa förändrade grundsatser i afseende på markegångssättningen, är tvifvelsutan att gå något för långt. En sådan grundsats i lagstiftningen, jemförd med hvad lagstiftningen fordrar i afseende på den verkliga äganderätten i landet, är icke dermed öfverensstämmande. Sålunda skulle t. ex. en lag kunna stiftas, som tvingar en ägare af ett vattenverk att taga lösen för detta vattenverk, som tvingar honom att öfvergifva sin alfda jord, derföre ali det är förenligt med Statens nytta; men Konung och Ständer skulle icke vara berattigade att genomdrifva en förändring i fråga om markegångssältningen.
Att ehuru 2 procents inbetalning bör inflyta i verkligt silfver, deraf ej vore någon följd, att låntagaren borde samma silfver anskaffa och deponera; utan kunde det lemnäs låntagare öppet att erlägga betalningen i Bancosedlar efter cours, eller uppgäld som af BancoFullmägtige årligen vid vissa tider bestämdes; dessa Fullrnägtige likväl ålagdt, att ovilkorligen inköpa silfver för de influtne spdlarne, hvilka ock ej skulle få insättas i Banquen förr, än de blifvit till silfver förvandlade. Hos Hedera. BondeStändet : Att ehuru ännu något afseende ej blif« vit gjordt på BondeStåndets allmänna önskan, ätt inbetalning måtte få ske äfven i Bancosedlar efter cours, i stället för i verkligt silfver, borde BondeStändet likväl i det yttersta fortfara med samma yrkande; och då BancoStyrelsen i alla fall kommer att verkställa silfver kö p, kunde väl eh ytterligare upphandling för så stor del dermed förenas, som motsvarade inbetalningssumman på fastighetslån. Dera igenom förskonades Allmogen för brydsam omtanka och ökade kostnader, till anskaffande och insättning af silfver, samt beräkningar ef - Banco-Utskottets Betänkanden. ter lodtal eller scrot och korn sorn i allmän'" het äro för Svenska Bonden okända; och torde farhågan härföre tilläfventyrs hindra rpån. gen att begagna den beredda bjelpen. Om iBnncoUtskottet för Rikets Ständer framstälde det billiga uti UondeStåndets nu omnämnde önskan, vore ingen tvifvel att densamma skulle med välvilja och benägenhet af RiksStånden omfattas. Att i fall coursen skulle uppgå till 144 sk. eller derutöfver, borde afbetalningarne ovilkorligen få ske i sedlar, såsom då motsvalande jemna 6 procent, 'helst låntagaren eljest kunde blottställas för drygare utgift» än som från början varit åsyftad.
Om någon till brännvinsbränning berättigad bränner eller distillerar brännvin med större eller annorlunda beskaffad redskap, än hvartill han eger rätt, eller under tillverkningen, genom hvad medel som helst, anbringar mäskning i redskapen utöfver det kannetal, hvartill den är stämplad och anmäld, eller begagnar andra utvägar Lil! brännvinsbränning, än han vederbörligen uppgifvit, bote han ehvad redskapen är hans egen eller andras, hvarje gång tvåfaldt det belopp, hvartill afgiften, beräknad efter 6 månader för den dervid brukade brännvinsbränningsredskap, efter behörig mätning, skolat uppgå, om den lofligen varit nyttjad; dock Expeditions-Ulskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 199. G55 att när, efter sådan beräkning, böterna icke stiga till 16 R:dr 32 sk. förbrytaren pliklfälles till detta minsta belopp. Belrädes någon, som till brännvinsbränning ej är berättigad, eller icke behörigen dertill sig anmält, att hafva tillverkning eller distillering af brännvin anställt eller anställa låtit, böle ban tre gånger beloppet af afgiften, enligt här ofvan stadgade beräkningsgrund; men om, efter sådan beräkning, böterna icke uppgå till 25 R:dr, pliktfälles förbrytaren till detta sistnämnda belopp. Befinnes någon nyttja en eller flera brännvinspannor, som hvardera eller gemensamt innehålla öfver den högsta tillåtna pannerymd, beräknas böterne till tre gånger afgiften för den högsta pannerymdeu, och dessutom till 15 R:dr för hvarje överskjutande kannerum. Ar den uppgift, som rörande redskapen blifvit aflemnad, öfverensstämmande med pannans stämpel och justerarens betyg samt med stadgandet i 3 §. förenlig, vare brännvinsbrännare, om uppgiften oriktig befinnes, från allt ansvar i sådant afseende fri, så vida han ej om den oriktighet bevisligen haft kännedom. §. 35.
Den 7 Juli /, m. 577 fordrar, det Bankens förskotter gifvas mera nu än framdeles, emedan man med skäl kan hoppas, att de välgörande följder, som öfriga vidtagande allmänna anstadfer kunna medföra, skola framdeles förbättra ställningen, då deremot den närvarande tidpunkten endast kan vänta af Bankens förskott lindring i ett öfver hela Iliket öfverklagadt penningeocker. Jag behöfver icke påminna Tit. om vigten af det Beslut Ständerna i detta ämne vidtaga. Tit. vishet kan sådant icke undfalla. Nationen väntar af Ständerna sin räddning för ett annars förestående tillstånd af allmän nöd. Matte då icke Nationens hopp förvandlas i klagan, och anledning aldrig uppstå att rigta mot Ständerna ett allmänt missnöje, vådligt, om ej för denna, likväl möjligtvis för en framtid. Härefter tilläde Friherre Boye mundtligen: om jag icke redan gått för långt i förlitande på Högloft. Hidderskapets och Adelns tålamod, så skulle jag utbedja mig att ännu få tillägga några ord: I Riksdagens början, och då alla Ståndens Medlemmar från Landsorterna medförde känslan af allmänna tillståndet, syntes öfvertygelsen om dess beskaffenhet vara allmän och hågen att bidraga till hjel - 578 Deu 7 Juli. f. m, pen vara varm. Må ske har under 4 månaders vistande här hoppet om hjelpen något skingrat minnet af ställningen; men icke tror jag att denna har denna tiden blifvit förbättrad. Må ej illa upptagas, att jag här framför det skal emot ali sådan förmodan, sorn i går gafs mig, och flera med mig, af en aktningsvärd Ledamot af detta Stånd, har nu närvarande. Med documenter styrkte han att, sedan han sålt en egendom för 15,000 R:d. och derpå uppburit 7,000 R:d, har nu, under hans vistande bär, samma egendom undergått UtmätningsAuction, då hans Ombud inropat densamma för 4000 R:d.