Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
At beskatta lttuxen later wal billigt: men om det siker utan atskillnad af den kmxs, som är sielfwillig, oäven som åtföljer et i desta tider antaget lefnadssätt, änskönt blott anständighet och ej fåfäng prakt deiMd fökeö, sa bliswer det äfwen orättwist. Pä enahanda sätt förhåller dek sig med 6graKsrs afgift». En Man af förtjenst, som ulan ärfva fördelar - » —S-H 4;; delar redeligen och oegennyttigt förwaltar de warf^ hwilka honom anförtros, blifwer uphögd til högsta äroställe!, . I och med det samma förökas hans beskatta ning stl Staten, och dek som än obilligare är, sedan han gatt utlir tjensten, får han i hela sin öfriga lifstid, plikta för det han warit en förtjent Man: Likaledes hans Enka efter Mannens död, ehuruwäl deras wilker kliniia wara ganska inskränkta. Ak förhöja Tull och ^ccir, at belägga Waror med hög Lontumilkions - Afgift, tjenar endast lil prisernas, stegring, hwilket drabbar den fattigaste i xro^oriiow lika mycket som den rike. Jag haller före, at det är i synnerhet werkelig förmögenhet, som wid en Beskattnings utgörande bör tagas til grund: Ar Titlarna hwarunder den utgår, börcr förmindskas til antalet, sä mycket som möjligt ar, pa det at den enfaldigaste ma kunna uträkna, at han icke orätt: äsbirarss, samt Räkenskaperna llm^listsras och förkor tas: At likhet uti Titlarna bibehälles emellan alla Lon-»' tribuer-mäe, hmarigenom all anledning til misttanka, at Beskattningen ojämnt utgår, undanrödfeS.
Främst i de aktivas led, är hon outtröttlig i sin verksamhet, hållande föredrag och stiftande lokala kvinnoförbund i skilda städer. Hon är ordförande för de kanadensiska kvinnornas nationalförbund såväl som ordförande i det Internationella kvinnoförbundet. Uppslaget till denna konsolidering af de skilda föreningar, som omfatta kvinnokönets intressen, har utgått från Förenta staterna. Vid kvinnokongressen i Washington 1888 bildades » The International Council of W o m e n », men dess egentliga organisation ägde dock rum först under världsutställningen i Chicago 1893. Den 22 maj nämnda år hölls därstädes ett möte, besökt af delegerade från olika länder och af åtskilliga andra deltagare i den i samband med utställningen anordnade stora kvinnokongressen. Genom de å detta möte förda förhandlingarna klargjordes, huru kvinnosaken borde kunna på det bästa och mest omfattande sätt främjas genom » ett internationelt samarbete af nationella föreningar ». Nödvändigheten och fördelen af solidaritet mellan de olika nationernas på skilda områden verksamma kvinnor blefvo på det starkaste framhäfda. Det beslöts enhälligt, att försök skulle göras att inom så många kulturländer som möjligt få till stånd kvinnliga nationalförbund, förbund af inom landet bildade kvinnoföreningar, vare sig dessa föreningar arbeta för. något önskningsmål, som särskildt berör kvinnofrågan, eller deras verksamhet rör sig inom mera allmänna områden. Ombud valdes, hvilka fingo den ansvarsfulla uppgiften att i sina respektive hemland befordra bildan IDUN 302 Icke för sig själf, utan för mänskligheten! Motto för Kvinnokongressen i Chicago 1893. från massan, som tåligt bidande står det af dylika förbund och vara behjälpliga vara den fristad, där vi alla hämta krafter för för att höja sin starka röst. vid deras organisation. arbete utåt och dit vi återgå att finna hvila Det är jubelhymnen, och däruti Nationalförbund äro nu stiftade i Förenta — se där den grundton, som besjälar den instämmer en fulltonig harmoni, staterna, Kanada, Frankrike, Tyskland, kvinnas ord, hvars hand håller ordförandeen kör af hela hans folk. Storbritannien och Sverige. Förberedande klubban i det Internationella kvinnoförDet är tacken för hvad han verkat har arbeten äro å bane i Danmark, Norge, Finbundet. W. Ii. K. under fem och tjugu år, land, Belgien och Italien.
Utan att det ringaste förstöras, rubbas eller ens åtkomma!, kan ett minnesmärkes undergång säkert förberedas och vållas genom kringgräfning och ännu mera genom att mer eller mindre undergräfvas »Såsom ett förberedande af eller vållande till ett minnesmärkes undergång måste äfven anses det i författn:n förbisedda, men ingalunda sällsporda ofoget, att fornlemningar, särdeles stensättningar och liggande (fordomdags fallne] runstenar, utan att »förändras», »rubbas» eller »skadas», höljas med jord eller annat, samt såmedelst blifva okända eller för fornforskaren oåtkomliga, och alltid i större fara att förstöras. Om döljande af fasta fornlemningar talar nemi. icke författnin, tilläfventyrs emedan redaktören icke tänkt sig möjligheten deraf. Författn:n föreskrifver, att ett förstördt minnesmärke skall återställas i sitt förra skick. Att sådant i de aldrafiesta fall är en omöjlighet behöfrer icke ådagaläggas. ' > »Bland de i författnm nämnda' fornsakerna (lösa fornlemningar) saknas sådana af jern, hvilka i vårt land likväl äro de talrikaste, och de af slen och trä böra ovilkorligen närmare bestämmas till slagen, tillika med de förra, - samt saker af ben och glas m. m., hvilka författn:n äfven förbigår. Sålunda böra stridsyxor och spjut af jern, urnor och perlor samt verktyg af sten eller flinta m. m. upräknas. »Vådan af att, såsom författnm medger, låta anmälandet om bortlagning eller förändring af en fornlemning mer eller mindre bero på jord-innehafvaren, inser enhvar. Stadgandet har varit och är i högsta måtto förderfvande, hufvudsakligen derföre att det af denne sällan eller aldrig efterkommes. »Likaledes har det varit snart sagdt ett underverk, om en Fjerdingseiler Länsman, i det lika sällsamma fallet, att jordägaren anmält nämnde sitt upsåt, befattat sig med sakens fullföljande hos K.
Vid 1815 års Riksdag höjdes detsamma till i,5oo,ooo R:dr, hvaraf 1,000,000 R:dr skulle allenast få användas, derest oundgängliga försvars-anstalter behöfde vidtagas. Den vid sistnämnde Riksdag bestämda creditivsumman bibehölls vid 181och 1818 samt i8a3 års Riksdagar; men vid 1828—i83o års Riksdag nedsattes nu ifrågavarande creditiv till 1,000,000 R:dr, af hvilket belopp hälften bestämdes för utomordentliga åtgärder till Rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna föremål. Under näst derpå följde, eller 1834 oc^ 1835 års Riksdag, blef samma creditiv-belopp bibehållet hvarefter Rikets sednast församlade Ständer ytterligare nedsatte creditivet till 5oo,ooo R:dr, dock utan att fastställa någon fördelning häraf emellan utgifter för försvars-verket och andra vigtiga behof Efter denna framställning om de af Rikets Ständer under framfarna Riksmöten, angående förevarande ämne, vidtagna beslut, får Utskottet, beträffande först det stora creditivet, förklara, att Utskottet icke har någon anledning att för närvarande tillstyrka förändring i detta creditivs under nära ett fjerdedels sekel oförändradt bibehållna belopp. Vidkommande det mindre creditivet, så synes någon ökning af den derför vid sednast förflutna Riksdag fastställda summa destomindre vara af omständigheterne påkallad, sotn detta creditiv, till följd af de under innevarande Riksdag antagna grundiags-förändringar, nu Kommer, att anvisas för en betydligt kortare tid, än den som måste afses, då creditivets belopp af Rikets sednast församlade Ständer fastställdes. Utskottet anser alltså, att jemväl sistberörde creditiv, för den kommande tiden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, bör bestämmas att utgå med enahanda belopp, och emot samma villkor, som vid 1840 och i84i års Riksdag.
f en Elsa Fougts samtida i Stockholm, hvars täcka och pikanta fysiognomi Idun (efter en bild i förfns teaterhistoriska samlingar) här presenterar, förvärfvade sig på 1780- talet ett lika stort rykte, ehuru inom en annan sfer. Primadonna vid Gustaf IILs franska teatertrupp var madame Sophie Hus. År 1784 blef Sophie Soullier-IIus engagerad vid nämnda trupp och inom kort för sina utmärkta sceniska talanger både konungens, hofvets och i öfrigt den stockholmska teaterbesö- kande publikens förklarade gunstling. Hon var — för att citera gamle Gjörwell, i ett i hans, å Kungl. biblioteket förvarade, otryckta bref — » uti sit kön det samma som hr de Mouvel uti sit, kort sagdt en aldeles divine actrice ». Emellertid trifdes ej den franska skådespelerskan i Stockholm; särskildt fann hon — säger Gjörwell — » climatet så aldeles odrä- geligt », hvadan hon ock 1786 begärde sitt afsked. Då detta af Gustaf I I I afslogs, beslöt madame Hus att i hemlighet resa från Stockholm. Den 22 juli samma år hade hon spelat å Drottningholm och, som vanligt, hänfört med sin talang. Klockan två följande morgon körde genom Hornstull ut en långvagn, försedd med kur och dragen af tre hästar. Ini vagnen satt den » divina », uppvaktad af en major Aminoff och sin kammarjungfru Therése Charles. På kuskbocken satt eu » bock » och skötte tömmarne, nämligen skräddaren Bauman, en, efter hvad det tycks, för sitt fula utseende och originella sätt mycket bekant personnage i Stockholm den tiden; han hade, för att imponera, prydt sig med väldiga lösmustascher. Färden gick söderut. Ryktet om denna rymning utbredde sig med blixtens hastighet öfver hela Stockholm den 23. Madame Hus ' moder, hvilken vistades vid Drottningholm, häktades, förmodligen som ett slags gisslan, och infördes till Stockholm.
34 91. hemsänder efter reqvisition till alla delar af hufvudstaden, inlagdt i paketer, J &gt; c l i k a t e s s - K i i ä c k e b r ö &lt; l: 60 öre pr kg. [652] ar artiklar nu utkommen oeh tillsändes franko. " P. J O B S. [620] med » Illustrerad familjebibel » N S E N Träförädlings-Aktiebolaget g (Under 1890 Moseböckerna.) Bedaktör: Karl Petter Rosén. GuldS t o r [018] 65 t Silfver-, Allmänt förordade så- som praktiska o. billiga. Nysilfver-, Se reklam Nya Dagl. Allehanda den 6 nov., Svenska Dagbladet den 8 nov., Börstidningen den 6 nov. och Svensk Trävarutidning m. fl. Omfattningar och omfolieringar af stenar, förgyllnin|| gar och försilfringar utföras utmärkt väl o. billigast hos Vesterlånggatan. — Telefon 65. Ludv. A x e l s o n. [ojioilo] tonoirollollollo] toilol tonollollollo] [cl [blio] [olIol folfoirol [Ol fbj lOj I Qll 4 1. ® C » F. DUFVA. 9 4 \ JM C. F. I m. m., m. m. H u s h å l l e t. I E för 1 kanariefåglar skola väl trifvas, i sept. 1889 - Z PJJ I! G (1890: 3:dje årgången) g d e c. i år endast 25 ö r e! AJO öre; för qvartal 50 öre. ' 5 5 (svar på frågan n:r 291), behöfva de jemn vård. Mat pä någorlunda bestämd tid, bestående af frö, kanarieoch rof-, ej hampfrö, och sommartid grönt, såsom sallat och nata. Alltid friskt vatten att dricka och annat, kylslaget, att bada uti en gång dagligen. Framför allt stor renlighet i buren, som ofta bör tvättas, ja, skuras.
Således godkänner jag denna del af betänkandet. R. o. Ad. torde ock erinra sig, att jag i fråga derom ej gjort någon anmärka. Min erinran var emot orden: Rikets sannskyldiga nytta. — En annan talare har här anmärkt, att om de än infördes i 9 §:n, skulle likväl ingen annan påföljd derigenom drabba Konungens rådgifvare än samma tillämpning af 106 §:n soin förut. Men i den händelsen skulle den enda åsyflningen vara, att kraftiga föreställningar skola göras, äfven i frågor om Rikets sannskyldiga nytta. Det är således ordet kraftiga, hvarpå vigt egentligen skulle läggas. Detta är dock ett oegentligt uttryck; ty ehuru kraftiga ordalagen må vara, i hvilka Konungens rådgifvare göra deras und. föreställningar, så äro dessa likväl icke kraftiga, med mindre de verka, och verkan ligger alldeles icke i ordalydelsen. Det kunde således vara lika godt, om hela ordet kraftiga vore borta, som att det står här; ty det betyder i det hela ingenting. Troligast är, att de hofsammaste ordalag äro lill deras verkan de kraftigaste. Om man ser saken blott ur den synpunkten, så gjorde man, efter min förmening, måhända rättast, om man toge bort ordet kraftiga. Skola likväl orden ”Rikets sannskyldiga nytta” bär qvarstå, så tror jag, att man, för följdriktighetens skull, bör i slutet af 9 §:n åberopa icke blott 106 §:n, utan äfven den 107, som är tilllämplig i fråga örn Rikets sannskyldiga nytta. Men på intet villkor tror jag, att R. o. Ad. bör oförändradt godkänna Const.Utskts förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då han hört 9 §:n Reg.Ftn här citeras af flera ledamöter efter den ordalydelse, som den före denna riksdag haft, men hvilken icke numera, efter den af Konung och Ständer vid denna riksdag deruti beslutade förändring, vore gällande, ansåg Hr Landtm, sig böra låta uppläsa den nu gällande ordalydelsen af 9 §:n Reg.Ftn. Denna § upplästes härefter, så lydande:
!:o Olof Johanssons från Stockholms län, sedan den 23 dennes på bordet livilande, motion, angående samlande af en fond till understöd för i fält utkommenderade bevärings-ynglingar; 2:o Anders Olofssons från Jemtlands län d:o dito angående beväringsmanskapets vapenöfningar; 3:o Sven Jonssons från sistnämnda län dilo dito, i samma ämne; 4:o Sone Pehrsans från Skåne motion, angående upphörande af Skånska kavaileri-regemenLernas sqvadronsoch ådermöten; 5:o Jöns Månssons från Skåne motion, angående böterna för ryttareoch dragon-hästars vanvårdande; 6:o Ingemund Odins från Gottlands län motion om inrättande af ett nytt apothek på Gottland; 7:o Tobias Linds från Götheborgs och Bohus län motion om utvidgad fiskerätt i samma län; 8:o Magnus Månssons från Östergöthland motion, angående allmänningarnes disponerande inom Björkekinds och Bråbo häradei’. 9:o Andreas Bengtssons från Jönköpings län motion om meddelande i folkskolorne af undervisning i botanik; 10:o Jonas Petter Danie/sons från Calmar län motion, angående instruktion för kronofogdar, länsmän m. fl.; 11 Nils Fredrik Husbergs från Södermanlands län motion, angående krono-fjerdingsmäns tjensteåligganden; liro Jonas Peterssons från Calmar län motion, angående länsmäns och uppbördsski ifvares skyldigheter; 13:o Sone Pehrssons från Skåne motion, angående indragning af landtfiskals-tjenslerne; 14:o Carl Nilssons från Östergöthlands län motion om indragning af kronofogde-syslorna; Prot.-utdrag den 29 December '184-7. 119 15:o Olaus Erikssons från Götheborgs och Bohus län motion, angålantlshöfdinge-residensels flyttande från Götheborg till Uddevalla; 16:o Anders Pehrssons från Örebro län motion, angående förändrade lider för kungörelsers uppläsande från predikostolarne; 17:6 Olaus Erikssons från Götheborgs och Bohus län motion angå ende krono-åboers och innehafvares af hemman med ständig besittningsrätt skyldighet att deltaga i riksdagsmanna-arfvode; 18:o Sone Pehrssons från Skåne motion, angående upphörande af lumpsamlares kringstrykande i landsorterne; jemte hvad dervid blifvit mundtligen yttradl; 19:o Joli.
Jag påstår, att denna tyngd skulle på detta sätt blifva till nära hälften förminskad med det att man återginge till våra gamla lagar, på en sann praktisk princip byggda stadganden. Det Betänk., hvarom vi nu öfverlägga, är deremot till den grad opraktiskt, att det väcker förundran huru det kunnat afgifvas från de män som deltagit i ärendets behandling, och från hvilkas antal jag med nöje undantager Gr. Sparre samt de öfrige som deremot sig uttryckligen reserverat. Ibland annat bär stadgandet, att vägpenningar skola erläggas vid ankomsten till hvarje härad, vittne om en temligen stor okunnighet, enär man, tvärt emot verkliga förhållandet, tyckes hafva föreställt sig, att öfver hela Riket vägunderhållningsskyldigheten vore fastställd endast häradsvis. Det finnes ju orter der denna skyldighet är fördelad länsvis, och på sådana orter komma de svårigheter Gr. Liljencrantz i afseende på upbörden af vägpenningar 442 Den 2 Maj. redan omtalat, att i ännu högre grad inträffa. Ekon.Utsk. har vid denna Riksdag varit sysselsatt med det nyttiga ärendet att söka befria oss från skyldigheten att vid inrikes resor vara försedda med pass, men om dess nu afgifna förslag antoges, så klefve det alldels nödvändigt att hafva sådana eller något dylikt, för att dermed styrka sin bostadsort. För att bevisa förslagets fullkomliga oanvändbarhet inom vårt land, behöfver jag ej öka antalet af de redan gjorda anmärkn:ne, utan inskränker mig till den begäran, att Betänk, måtte blifva i dess helhet återremitteradt, och vågar jag tillika uttala den förhoppning, 8tt Utsk:n vid sakens förnyade pröfning måtte åt hvad jag nu anfört skänka något afseende. Frih. Raab: Det är egentligen frågan om vägpenningar erläggande som nu är föremål för vår öfverläggning. Hvad nu denna fråga beträffar, så vill jag för min del icke så hardt som en föregtde talare lägga Utsk:n till last, att de afgifvit det i den nu föredragna punkten intagna förslag.
— För inköp af lokal till läns-arkiv i St. Kopparbergs län 4,000: Transport: 61,820: 1. 3. 45,293: 5. 84 — Transport: 61,820: 1. 3. 45,293: 5. — Till Styrelsen öfver fängelser och arbets-inrättningar i riket, för underhåll af fängelse-byggnaderna Afskrifning 248: 35. 4. Balans till påföljande år: Fordringar 257: 40. —- Förskott .' Debet. år 1852. år 1853. Balans från föregående året: Uppbörd: Credit. Balans till påföljande år: Summa 25,000: 47,828: 28. 6 \ \ V 85 §. l. Sedan Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 10 Oktober 1850. förordnat, att den Kongl. Stats-kontoret dittills åliggande befattning med Kronans magasins-bvggnader, så i hufvudstaden som i landsorterna, skulle, från och med början af år 1851, på Öfver-intendents-embetet öfverflyttas och att nämnde embetsverk ägde att från samma tid hos Kongl. Stats-kontoret uppbära hvad af de, för ifrågavarande byggnaders underhåll, å 7:de hufvudtiteln anvisade anslag för ändamålet erfordrades, finnes numera, sedan denna öfverflyttning ägt rum, särskilda redogörelser för magasins-byggnads-anslagen icke upprättade, utan hafya de å nyssnämnde båda anslag vid 1851 års slut befintliga behållningar, utgörande, enligt sednast afgifna revisions-berättelse, å det förra anslaget: 357 Ridr 7 sk. 4 rst., och å det sednare: 6,306 K:dr 46 sk. 8„rst., jemlikt Kongl, brefvet den 30 September sistberörde år, blifvit uppdebiterade i Kongl. Ofver-intendents-embetets förenämnde räkenskaper för år 1852.
I vigtigare frågor åter ville Presterskapet se sin rätt hvila i en kollegial styrelses hand, och förenämnde stadigvarande Domkapitel borde dervid förstärkas med två kyrkans män eller, då frågan rörde skolan, med två män derifrån. Det vore ock önskvärdt, om Biskop och Domkapitel egde utöfva en allvarlig censur öfver ecklesiastika embetsoch tjenstemäns lära och lefverne, så att kyrkan och skolan kunde befrias från ovärdiga medlemmar, äfven om ingen fiskal ville tilltala dem för fylleri i tjen sten, tjufnad, horsbrott eller annat dylikt. Den mest sedesech samvetslöse prest kunde nu, med iakttagande af en viss försigtighet i sin utvärtes vandel, vara oåtkomlig för sina förmäns näpst. Motionären hade derföre ansett sig böra framställa ett förslag i syfte att »rensa Levi söner.» Men då man ogerna lemnade i en enda eller några få förmäns hand en magt, som, missbrukad vare sig af ovilja eller af ovarsamhet, kunde blifva vådlig för underordnades ära och välfärd, vore i delta hänseende ett, åtminstone till större delen, af stiftets församlingsoch skol-lärare sjelfve Lag-Utskottets Betänkande N:o 47. 5 valdt Domkapitel icke blott det mest betryggande, utan äfven det enda, som stöde i öfverensstämmelse med all kyrkotukts högsta urkund. I enlighet med dessa åsigter och då de Konsistoriales, som af motionären blifvit benämnda föredragande eller Decani, borde vara särskildt tillsatte och aflönade, i följd hvaraf anvisning jemväl borde lemnäs till detta lönebehofs afhjelpande, framställde motionären följande »Förslag till Förordning om Domkapitlen. 1. Domkapitlet skall bestå af Biskop, såsom ordförande, samt för öfrigt efter nrendenas beskaffenhet af två eller flere ledamöter. Tvänne ledamöter äro ständiga Konsistoriales med åliggande att i alla Dom kapitlets förhandlingar och beslut deltaga. Den ena af dem är föredragande (Dekanus) för kyrko-ärender, den andra för skol-ärender. 2.
Vi tro det vara önskvardt, ja oeftergifligt för vårt slagtes sunda utveckling, att bsde miia och pvlnnor lära sig så småningom nå fram till harmoniskt bruk af sitt starkaste naturanlag. Nutidsdikten är uttrycket af denna vår tro. Att den ännu blott frågar och Ster frågar efter lösningen af det invecklade problemet, ar icke ett giltigt skal för att tala illa om den - i synnerhet, icke för att tala mera illa om den i mån af att sättet att fråga ar djupsinnigt som Ibsens eller högsinnadt som Björnsons. Hvarförutom är att ihägkomma: att dikter äro icke lagförslag, utan insatser i värt sjalsarbete. De galla ej ändringar inom statsinstitutionens särskilda former för närmaste framtiden. Men äfven lagförslag hafva råkat under författarens granskning, i artiklarne 4 och 5. De två vigtigaste gälla samundervisning och gift qvinnas eganderätt. (Red: n måste tyvärr i följd af bristande utrymme hiiiblott i korthet nämna hurusom den svenske granskaren med gycklande skarpa tillbakavisar pastor Faxdens, ur föråldrade och partiska källskrifter hämtade påstaenden om samskolans förderfliga inflytande i Amerika och de amerikanska qvinnornas sedliga förfall, samt huru han vid sidan haraf uppställer sitt eget ideal för samskolan och sina höga förhoppningar om dess inflytande afven på äktenskapet. Förf. afslutar dessa sina anmärkningar med följande ord:) Hur mycket vi praktiskt vänta oss af samskola12 sarskildt för aktenskapsfrågans lugnare och sundare lösning an på någon annan vag, det bjuder det mig emot att förtro pastor Faerden? som star och vantar på ett helt annat resultat: fosterfördrifning. Om g@ pozia~zas nitt att besitta egendom är afven han, lyckligtvis, den ende jag numera vet, med hvilken det ej kan ifrågakomma att tala. Med hans kamrat för tillfallet, qvinnoförföljareii August Strindberg, skulle det gå jämförelsevis lätt. Ratt att besitta egendom ar emellertid den nedersta, första, enklaste medborgerliga ratt som j~znes? ar just skiljestangslet mellan träl och erkänd människa.
Majrts och Rikets Kammar-Rätt, genom Utslag den 23jMaj 1846, fastställd med förmånsrätt till betalning utur aflidne Landskamrerare!!, Kammar-Rätts-Rådet Sellings konkursmassa, Landshöfdinge-Embetet i nämnde Län, uti skrifvelse den 26 November sistlidet år, tillkännagifvit, alt fordringsbeloppets utbekommande då ännu berodde på massans utredning; och 3:o förenade mötespassevolans-fondenias fordran för de, på namn från f. d. gamla Mötespassevolans-kassan utgifna, trenne lån, hvilkas in 355 — drifvande eller ' afskrifning ännu är beroende på slutlig utredning af eller redovisning för låntagarnes och löftesmännens konkursmassor. I fråga dernäst om Revisorernes vid anslaget för Exercis-sqvadronernas underhäll gjorda anmälan: ”att, ehuru Stats-Kontoret förskottsvis anordnat hälften af påföljande års anslag, de sålunda erhållna för”skotterna icke uti hufvudböckerna balanserats,” anser Kollegium sig höra i underdånighet upplysa: att dessa, på grund af Kongl. Brefvet den 19 Oktober 1839, årligen meddelade förskotter hittills såsom upphörd intagits och redovisats uti hufvudredogörelsen för det år, under hvars lopp medlen anordnats och till Kollega kassa lefvererats; att denna allt sedan år 1839 vidtagna och så väl i Kammar-Rätten, som vid föregående