Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon trodde äfven, att när menniskorna gingo och deras antipoder råkade gå öfver någon vätts, elfs, rås eller något dylikt spökes hemvist i jorden, skulle den underjordiska menniskan blifva skadad och den öfverjordiska följaktligen lida deraf.“ Men hvad hennes kunskap att känna sjukdomar vidkom, skall den, yttrar Linné, öfverträffat både hans och alla läkares förfarenhet; ty när någon var sjuk, behöfdes icke patienten ses af henne, ej heller behöfde hon fråga efter dess konstitution, temperament, puls, symptomer eller förda diet, utan var henne nog, att hon fick se en strumpa, ett strumpeband, ett lintyg eller något kläde, som patienten burit, hvaraf hon kunde sluta om sjukdomens eller passionens orsak och kur. Hennes patologi eller omdöme var merändels, att patienten låtit sitt vatten på något rum, eller sofvit på något ställe, eller att han tagit af något träd, som varit helgadt af någon ande, eller att patienten fått sjukdomen af luften, vattnet, elden eller jorden. Hennes kurer voro: patienten skulle gå tre morgnar tigande och fastande, eller tre torsdagsqvällar, till ett rinnande vatten, bedja om ursäkt eller offra någon mjölk eller dylikt. Hon hade ofta haft ledsamhet för sin stränga praktik, och blifvit hårdt tilltalad af så väl prester som kronobetjenter och domare; men hon försvarade sig med, att hon ej gjort någon menniska ondt. Eljest lefde hon gudfruktigt och bevistade flitigt gudstjensten. Hon hade dagligt tillopp af allmogen, som litade på henne såsom på ett orakel. Om Anders Boman, som 1687 var pastor i Bäckaby socken, berättar Wieselgren: “Boman ansågs för trollkunnig, hade jemte nio andra adepter lärt svartkonsten af Lucifer. Denne behöll alltid en af de nio i lärarlön; Boman var en gång, som den siste, nära att bli tagen, men narrade Lucifer att ändå taga efter “den siste“ och sprang ut. “Boman hade ingen skugga“, huru solen än sken emot honom.“
Jag anser således hela tillägget öfverflödigt, otydligt och möjligen ledande till hinder vid afgörande! af andra lika vigtiga frågor. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då så många förslog blifvit framställda i afseende på Const.TJtskls nu föreslagna tnemor. om ändring i 109 §:n Reg.F:n , samt 80 §:n Riksd.Ordn., Hr Landtm, ansåg sig böra först, sedan discussionen nu tycktes vara i det närmaste fulländad, låta uppläsa Const,Utsk:s förslag, hvarefter han skulle söka att för R. o. Ad. framställa sammandrag af de af åtskilliga ledamöter uppgifna andra förslag, på det sätt Hr Landtm, kunnat uppfatta dem. Då likväl 80 §:n Riksd.Ordn. i Const.Utsk:s förslag vore en hänvisning till den iog:de i Reg.Ftn, förmodade Hr Landtm., det Ståndet funne, att uppläsningen först borde inskränka sig endast till innehållet af 109 §:n Reg.F:n , och att uppläsningen af förslaget angtde 80 §:n Riksd.Ordn. och de förslag , som till ändring deruti kunde, vara gjorda, först borde ske sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på 109 §:n Reg.F:n. Härefter upplästes Const. Utsk:s förslag till förändring af 109 §:n Reg.Fm. Hr Cederschjöld: För att förkorta redactionen, vill jag instämma i den delen af Frih. Sprengtporten förslag, som innefattar, alt det skall fordras R. S t: s beslut, istället för 4 eller 3 Stånds, o. s. v.; ty hittills bar det visserligen fordrats alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut för att kunna få afstilla en riksdag före den dertill lagliga liden vore tilländagången; men jag finner ingen betänklighet vid att inskränka det till 3 Stånds beslut. Då fråga äter är om riksdags förlängning utöfver den egentliga tiden, har jag sjelf yrkat, att dertill endast skulle fordras 3 Stånds beslut, och icke samtliga Ståndens.
Krigs-Collegium, uti dess häröfver afgifne underdåniga utlåtande, upplyst, dels: att Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse af den 23 April i83i, förklarat Kongl. KammaivRättens, vid granskning af 1827 års Artillerie-Stats-medels hufvudbok gjorda anmärkning, rörande utlåning af medel från Artillerietill Underhålls-Departementet, höra förfalla, samt dels alt alla under Kongl. Collegii disposition slående medel äro till vissa, behof afsedde; men alt, då anskaffningen af Armeens förnödenheter sker genom leverancer, som fordra längre tid att kunna fullgöras, blir deraf en naturlig följd, att de på hvarje års Stat anvisade medel ej genast behöfva användas, och kunna således, enligt förstberörde 1824 års Kongl. Bref, utan olägenhet användas för tillfälligt biträde lill något annat Departement, enär Kongl. Maj:ts höga tjenst sådant oundvikligt kräfver, och i hvilket fall det är likgiltigt af hvilken Titel lånebiträdet lemnäs, enär Kongl. Collegium noggrannt tillser, att ersättningen från det andra Departementet erbålles, innan de försträckta medlen till deras afsedde ändamål erfordras; anser Utskottet likväl Revisorernes förrberörde anmälanden förtjena uppmärksamhet; men då härvid tillika förekommer, att Rikets Ständer eller deras Revisorer nu mera tillhöra att granska alla de under Kongl. Krigs-Collegium ställde cassors styrelse och förvaltning, och såmedelst äfven ega tillfälle att hädanefter tillse dispositionerna dervid; så får, af sådan anledning, jemte hvad af Kongl. Krigs-Collegium anförd t blifvit, Utskottet hemställa, att förevarande anmärknings-frågor må förfalla. § 27. (Pag. 67. Förkl. 6.) Både i83o och i832 årens Revisorer hafva i deras afgifna Berättelser upptagit frågan angående försäljning af tackjernsgods till Handelshuset Jacob De Ron & Söner.
Jag tror det derföre vara för tidigt, att tillåta ifrågavarande depositionsräkning, innan realisationen tagit sin början, det vill säga innan den proportion emellan silfverfond och sedelstock blifvit uppnådd, som Rikets Ständer stadgat såsom vilkor för realisationens början. Men helt annat är förhållandet, sedan realisation skett och Banken ej mer beböfver, att genom köp eller invexling varaktigt förstärka sin fond; då först blir den föreslagna depositionsräkningen nyttig, och i utländska Banker, sorn vi nu vilja, men ej rätt förstå, efterhärma, bar den icke eller förr varit använd. Jag förenar mig derföre med Herr Hjerta uti att anse Utskottens förslag i denna del rakt stridande emot det ändamål man söker; ty denna rätt, att på behaglig tid insätta silfver, skall förmå de fleste Speculunter, att i stället för att sälja eller vexla sitt silfver till Banken, blott deponera det der, för att åter kunna uttaga det vid förhöjd curs. Men en sådan momenlel tillökning af silfver i Den 16 October e. m. 4 7J Banden genom deposition bidrager snarare till cursens stigande, och således att förhindra silfverfondens permanenta eller varaktiga tillökning. Tv för att deponera i Banken, köper man eller drager in silfver utifrån, när cursen är lägre; häraf blir mindre tillgång i framtiden på vexlar; häraf åter stiger cursen, och då täger man ut sitt deponerade silfver, för att sälja efter högre pris eller curs, än efter den man sjelf förskaffat sig det. Således ju mer silfver deponeras, dess mindre säljes eller vexlas till Banken, eller ock får den betala dess mer för det den köper. Herr Cederschjöld: Lika med Herr Hjerta anser jag den ifrågavarande depositionsräkningen skola motverka möjligheten af silfvers uppköpande för Bankens räkning; ty det är naturligt, alt hvar och en, som har silfver att aflåta, heldre skulle begagna den utvägen att emot erhållande Bancosedlar insätta det i Banken, med rättighet att uttaga det, då cursen gör det förmonIigt, än att sälja det utan alla vilkor.
Förer någon olojligen bort hustru från hennes man och sker det med hustruns vilja, dömes till fängelse. Ej må dock i ty fall åtal af annan ån mannen ske. 21 §. Den vid 8 Kap. 14 § framställda anmärkning åberopades af Högste Domstolen äfven i fråga om det i första punkten af förevarande § föreslagna straff. 16 Kap. • 1 §• Med anledning af den ändring af 15 och 16 §§ i 2 Kap., som här ofvan blifvit tillstyrkt, och med åberopande af hvad vid 8 Kap. 14 § blifvit antordt, hemställde Högste Domstolens fleste Ledamöter, att mom. 2 i denna § må erhålla denna lydelse: om straff - 27 arbete på viss tid öfver två år eller ovärdighet att i Rikets tjenst nyttjas å brottet följa kunnat, till straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader. Justitieråden Quensel och Adlercreutz deltogo i denna anmärkning endast så vidt den afsåg ändring af den bestämda straffarbetstiden. 3 §. Högste Domstolens fleste Ledamöter yttrade, att, i händelse hvad vid 2 Kap. 15 och 16 § blifvit anfördt vunne nådigt godkännande, torde deraf en sådan ändring i denna § blifva en följd, att orden: »afsättning från embete» utbytas mot ovärdighet att i Rikets tjenst nyttjus och orden »mistning af embete» emot afsättning', hvarjemte efter orden »om det var fängelse» synes böra tilläggas: eller mistning af embete på viss tid. Justitieråden Quensel och Adlercreutz lemnade denna § utan anmärkning. 4 §. Af enahanda skäl, som vid 8 Kap. 14 § blifvit anfördt, ansåg Högste Domstolen en sådan förändring, som der sägs, jemväl böra äga rum i den här först förekommande straffbestämmelsen. 7 §• Äfven här hemställde Högste Domstolen, att ansvarsbestämmelsen: »straffarbete från och med sex månader till och med två år» måtte förändras till straffarbete i högst två år; hvarjemte, likasom vid 1 §, Högste
Men med detsamma har icke heller kunnat »nd« falla Riksens Ständers upmarksamhet den ialklynra grannlagenhet, som gjort at Ebers Kongl. Mastx, icke we.at deswära Riksens Ständer med någon erinran, »470 tmgaende de kostnader, sgm wid Eders Mojfts Högstqsaliga Herr Faders högst beklagliga frånfälle 06) wik E« ders Kong!» Majus och Hennes Majus .Drottningens Kröning erfordrars. Häfderna winna, ac ingen af Evra Majus Företrädare wid dylrka tlifäilen trott sig kunna undgå ac päkaila det Allmännas bicrLdkn. Da Eders Mant sjelf den Förste nu gisrsit del efterdöme, at kunna umbära «t sgoank unbrrsisd, hafwa R-k» seus Ständer deri igenkäm et nytt hewis af Eders Kong?. Majus ömhet för Sst Folk. Men ju merg. Verra förljeuac deras erkänsla, ju mera hofwa dx trott sig förbundna ot icke lara Eders Kongs. Mastt wara i saknad qf de tilgangar, som för Stars, Wer-, ket aro oei!Nga>igelig§» Äuksens Ständer hafwa dersöre trott sig icke kunna göra mindre äu besluta, at den Bröllopsgärd, hwilken af Riket ukgalt, ännu i 6 ar ma sor-fara, och anflas til ersättning af de kostnader, som wrs ofwaaberörda höga kilsällen erfprdracs. Nikjens Ständer anhålla tillika, at af samma Gärd ti! Henns Mqj:t Drottningen och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen fa öfwerlemna en underdånig, gäswa af iOo,oOO Riksdaler til hwarsera, Riksens Ständer wäga hoppas, at Eders Kongl. Maju i dosta uuderdäniga offer lackes igenkänna den rilZiswenhet och det underdåniga nit för Eders. Jong!.
Hur starkt och säkert tanke och vilja fungera hos henne, alltid lefver hon på samma gång känslans och sinnenas omedelbara lif, lik en kraftfull planta, som på samma gång har en rik blomform högt uppe på stängeln men äfven många rottrådar djupt ner i den näringsrika jorden, en Victoria regia, som i kraft af sin egen lag växer högt öfver grannskapet och hänsynslöst utvecklar skönheten i sin blomning. Men är allt hos Katarina stark natur, är allt hos Gustaf III konst, civilisation, stiliserad fantasi. Kejsarinnan är fyllig, sangvinisk, klok och harmonisk, konungen är spenslig, formell, trots all sin fintlighet mer subtil än klok, alltid utsatt för fantasimänniskans fara att behärskas af ett hugskott och att i ett ögonblicks upphetsning demaskera under åratal planerade afsikter. Gustaf var smidig nog för att beundra Katarina, men hon, som älskade de starka, rättframma och hänsynslösa – männen af Potemkins typ – fann honom fadd, tillgjord och teatralisk. Josef har åter det germanska draget i sitt moraliska patos, ty så skulle man väl kunna benämna det världsförbättrarens svärmiska allvar, till hvilket upplysningens idéer omsatt sig i hans sinne. Ty ingen af tidens monarker har så brännande som han känt konungaplikten att lyckliggöra och reformera och ingen med så ungdomlig och otålig ifver sökt rycka sina undersåtar framåt. Med skäl har den österrikiske upplysningsfilosofen Sonnenfels skrifvit, att »första året af Josefs regering är rikare på märkvärdiga lagar än andra monarkers hela lifstid». Det ligger helt visst i denna feberaktiga lust att ombilda något oklokt – men det är reformatorernas apostoliska oklokhet, och hur tragiskt hans lif slutade som ett bokslut med jättestor underbalans, låg det dock i »josefinska systemet» den artens idealism, som icke dör med sin upphofsman. – Gustaf III, som liknade Josef i oförmågan att riktigt skilja fantasiens och det verkligas värld liksom i oförmågan att kunna skapa en storhet, som öfverlefde honom, har i sitt svärmeri icke Josefs etiska fond men något mer estetiskt och egoistiskt ärelystet. Denna skillnad kom också fram i deras uppträdande.
Ständers vid 1809 års Riksdag fattade beslut, samt Kongl, förordningen den Jorde November iSioi RandJtulls-bevakningen i de fleste och Xtandttolls-upphörden i alla Städer vid sistnämnde års utgång upphört och Randtmannen från samma tid varit obetagen, att, utan afgift, på torgen i Städerne, af hvilka en del blifvit nästan helt och hållit genom dem försedde, dagligen införa och försälja slagtadt kött, bröd, fisk och öl m. rm hvartill äfven komrrie, att de 6,0,000 R:dr landet lika med Städerne utgjort såsom ersättning för liandttullarne och Husbehofs - Accisen icke innefattade någon ersättning för den andel i SaluAccisen som landet förut i mån af dess afsättning på Städerne erlagt, innebar Salu-Accisens uttaxerande af Städernes vanlottade innevånare den högsta orättvisa, sedan Randtmannen redan långt för detta blifvit genom 1 §. i meranämnde författning derför© befriad och ersättning för så väl Randt-tullen som Husbehofs-och SaluAccisen genom 18 Art, i 1818 års BevillningsFörordning Statsverket lern» nåd; och slutligen af Herr Cederborg: alt om Städernas accisafgift icke är af samma beskaffen. het som Tullrnedlen och således blifvit öfverfiyt. tad på allmänna Bevillningen , utgör den en Revillnings-Utskottets Betiiniarulen. 441 högst orättvis gärd på nödvändighets varor, hvilken bör så mycket heldre upphöra, som Städerna enligt sina Privilegier, ära berättigade, att, såsom motsvarande denna beskattning, af vissa inkommande
Ribberssapek och , Adeln torde tilläta mig förcflä det tillägg, att sedarr en Ledamot af Constitutions > Utskottet, som deruti rörande Stats-Rädcts answarighet warit af skiljaktig tanka mot Pluralitetcns, anmält den samma hos sitt Ständ, 'bör Ständet deröfwer infordra Utskottets yttrande. Oerjgenom kommer Ständer i belägenhet att pröfwa, innan Domstol fär med mälet befatta sig, och olägenheten af en förhastad angifwelse förekommer. För öfrigt utbeder jag mig fä nämna huru jag fattat dm answarS-skyldighet, som här kan komma i fräga. Jag tror att om man anfört en falsk upgift, sä bör man 44^8 Den 19 October. tvisterligen derföre answara. Men om den anklagade blifwer, efter inhämtadt utlåtande afUtffottet, genom StändetS pröfning ställd under Justitiä-Ombudsmannens Activa, och saken öfwerlämnad ät Domaren, dä synes mig answars-skyldigheten icke böra äga rum, äf« wen om den anklagade sedan skule frikännas. Skul, fe nägon annan answars-skyldighet stadgas, kunde man hljfwa straffad för sin öfwertygclse, ej för det man W^brrffat esk förtroende och afwikit frän sanningen. Friherre (gellerström: Den answarighct Herr käklmsn nu föresiaglt, synes wig icke tillxäckelig. I 4:de Momentet af 29 Z Riksdags - Ordningen finnes sbreskrifwit sättet huru en Ledamot af ett Riksständ kan yrka granskning äfen Stats - Räds Ledamots förhållande. För en Ständs-Ledamot som gär till tvaga pä detta sätt, är det klart att nägot ans swar icke äger rum.^
Tåg anhåller emellertid om ursäkt, att jag vid detta tillfälle gör ett afsteg från denna min vana. En värd talare har sagt, att jag begär, ehuru olämpligt, att Norrige skall bidraga till en Svensk embetsmans aflöning. Det är ett fullkomligt misstag. Jag har aldrig begärt Den 24 Mars. 383 något sådant utan endast frågat, om alla utgifterna för Utrikes ärendernas bestridande skola bekostas af de förenade Rikena gemensamt. Nu är endast fråga om, huruvida en Svensk embetsman bör kunna få någon aflöning från Norrige eller ieke. Det är olyckligt, ja besynnerligt mine Hrr, att något dylikt ännu kan ifrågasättas, ty jag kan icke förneka, att jag anser UtrikesStatsMinistern vara lika mycket Norrsk som Svensk embetsman, änskönt lian icke står i något ansvarsförhållande till Norrska folket, men han står likväl i spetsen för Norriges alla Utrikes angelägenheter. Det är icke Sveriges fel att så är, och det är blott dervid jag fästat mig. Jag tillåter mig ingalunda att ingå i något betraktande af det mer eller mindre rigtiga i beräknings-grunden. Jag har endast velat nedlägga en protest mot det sätt, hvarpå den nu är framskjuten för att icke säga något annat, och under förutsättning, att den just på detta sätt kan blifva gällande tor framtiden. Det är detta, sorn jag anser oförenligt med representantens värdighet att godkänna. Jag tror mig veta, att i alla dessa åsidolagde KomitéBetänkm måste finnas någon utväg upgifven, för att kunna bringa saken derhän, att UtrikesMinistern skall komma att anses såsom Minister för båda Rikena, och att han efter sådan grund skall blifva aflönad. Jag ingår icke i frågan om den yttre politiken. Här är fråga om våra förhållanden till Norrige och våra inre förhållanden, och på grund häraf har jag framställt mina anmärkmr. Jag skulle kunna sträcka mina pretentioner mycket längre, men då jag föreslagit nedsättning i Ministerns lön med 4000
Tallhöra draga 36 sk. tull famnen vid export, yoterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, blifver utförsel-tullen å Tallved utsatt till 1 R:dr per famn. 306:o. Den, som instämmer med Utskottet deri, att å Ved: andra slag bör bestämmas i R:dr 24 sk. utförsel-tull för hvarje famn, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej; vinner nej, antages utförsel-tullen å Ved: andra slag till 2 R:dr 16 sk. per famn. Jrirad och ämnen Utskottet har föreslagit och trenne Riks-Stånd bi tili äror. fallit, alt årträd eller ämnen till åror böra vid utförsel draga 4 sk. tull paret, hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett dem tullfritt böra få utföras; och kommer omröstning deröfver att anställas efter en så lydande voteringsproposition : 307:o. Den, som, lika med Utskottet, anser årträd eller ämnen till åror böra åsättas 4 sk. utförsel-tull paret, voterar ja; den, det ej vill, voterar nej: vinner nej, komma årträd eller ämnen till åror att få afgiftsfritt exporteras. r Utskottets förslag till införsel-tull å denna artikel har >tk, “mer "elkrmtnaf trenne Stånd blifvit anlaget; men som Borgare-Ståndet dre arbetade, derderå bestämt 33§ procent tull af värdet vid införsel, komBih. till R. St. Prot. 184.0 och 1841. 5 Sami. 1 Afd. 33 Haft. 6 4a Forts, af Bevillnings-TJiskottets Memorial, N\o j.1. under inbegripne ej specificerade snickareoch svarfvarearbeten, med eller utan betsning^ målning eller lackering. Tågvirke, nytt. mer, i fall sistberörde beslut icke frånträdes, omröstning att ega rum, enligt följande proposition: 308:o.
Värdet af kopparen uti de af Riksgälds-Contoiret utgifne, och tillsammans med Credit-Sedelstocken beräknade, polletter minskar den härigenom uppkommande förändringen af Banquens, såsom behållet, bokförda Capital. 2:0 Vid bokslutet innevarande är beräknas skilnaden emellan RiksgäldsContoirets, såsom säkre ansedde, tillgångar och öfrige skulder; och denna skilnad blir den Riksgälds-Contoirets skuld till Banquen, som ännu ytterligare kommer att i Räkenskaperne qvarstå samt, i den mån tillgångarne inflyta, inbetalas; likväl utan att ränta kan anses böra ega rum å denna del af Banquens egentliga tillhörigheter, som endast af Riksgälds-Contoiret förvaltas. — Hvad som Riksgälds-Contoirets discortt-skuld till Banquen, vid ofvanberörde bokslut, finnes öfverstiga denna skilnad, blifiver deremot uti Banquens räkenskaper alldeles af skrif vet. Dock bor härvid iagttagas att, i den händelse större eller mindre antal af de vid innevarande års slut till inlösen förfallne Riksgälds-Contoirets Obligationer, icke då ännu skulle vara till betalnings erhållande uppvisade, bör vid bokslustet likafullt en emot det obetalta beloppet, med derå upplupen ränta, svarande summa, öka den Riksgäl ds-Con-; toirets Discont-skuld, hvarå afskrifning sker.
tipendiedonationn till 18nungar vid siatens ISrorerk för gossar under 9r 1885 haka ~iitgjorts af följande: Till Iitrorerket i Afalma af framlidne redakttir Rnllcnherg ~. o o o kr. - Till Iiiroverket i hcbro af bruksegaren Arridsson p i Hrdens~i 1,000 kr. och af framlidne lektor Aminson 8,000 kr. Till SIrr&gt;rsais I !iroverk af den sistnamnde gifnren 4,000 kr. - Till Iiiroverket i Enkupi~g af franilidne stadskassören C. i .. Otter 1,000 kr. Till läroverket i Uni&amp; af framlidne f. d. I.äroverksadjunkten ii. Lundberg 2,000 kr. Till 19roverkct i Lj,sa / a ' af grosshandlaren P. 1.undberg och hans frii 4,500 kr. - i Ostersrrrrds Irroverk af framlidne apotekaren M. Justeliiis 3,000 kr. Till Inroverket i E / &amp; af densamme 3,000 kr. Allts9 haha stipendiedonatioiier till förmån for eleverna i de niistan afgiftsfria elemenlarskoloma fir gossar, Illifrit af frikostiga, för imgrlomens viil nit5lsknnde gifvarc skankta under inncwrande 3r en summa stor 31,500 kr. Under samma tid liar, till förm5n för elever vid elementarskolor for flickor, der under \ - isningen I~etalas med Srsafgifter, v~slandc fr9n 50 h ioo till 300 kronor, skiinkts intet! Om m8nadsbladets spridning. För sin spridning rXknar Ihgny p9 haft&amp; mt~liicrfian, ej blott af förbundets medlemmar, utan ock af alla \ .anner af cn snnd r ~ h ~ e c k l i ~ ~ af quinnofrågaa.
Derest åkdonet sedermera af samma perdon, som det förtulla!, inom natt och år åter ut föres, antingen från den hallin, dil del inkommit, eller ifrån hvilken ”annan som helst, der Sjötulls-kammare finnes, må egaren å ”den ort, der utförseln sker, emot förlulinings-bevisels aflemnande, genast återfå den tull, han erlagt, så framt ej något Bevillnings-Utskotlels Tillåtande, N\o 30. 55 ”emot beviset är att anmärka oell den vid inkommandet åsatle 'stämpel är i behåll.” 2 moni. hvilket i gällande Taxa lyder sålunda: ”Svensk resande, "som till Riket återkommer med vagn, hvilken han vid afre"san härifrån bevisligen medfört, ege alt densamma tullfritt ”disponera”, torde deremot få följande förändrade lydelse: Re”sandes vagn må, dä den vid niresan blifvit bevisligen med”Jord, tullfritt återinföras
Skulle Fullmäktig, ehuru vistande i Staden, antingen af opasslighet, eller af enskilda angelägenheter, vara hindrad att bivista Fullmäktiges vanliga Sessioner, eller ock de extra Sammankomster, hvilka blifvit honom kungjorde, bör han sitt förfall hvarje gång serskildt tillkännagifva, s. 135. När, på sätt i §. 136 omförmäles, Fullmäktig reser från Staden, men icke låter höra af sig inom Tvenne (3:ne) veckor efter den tid, då hans tjenstledighet upphört, anmärkes sådant uti Protocollet. Men, derest han, utan anmäldt laga förfall, skulle utablifva fulla Två (2) månader, att räkna från den dag, hans tjenstledighet tilländagått, inberättas det hos RiddarliusDirectionen, i fall han är Frälseman, eller, 01 n han är Ofrälse, till Canzliet vid det Stånd, till hvilket han hörer. §. 136. Istundar Fullmäktig att på längre eller kortare ( 76 ) tid resa från Staden, gifve sådant tillkänna, samt huru Jange han arnar vara borta» — Och bör uti Protocoliet antecknas, huruvida Fullmäktige för det RiksStånd, till hvilket han hörer, anse något hinder för göromåJens jenina och oafbrutna gång, genom hans frånvaro, kunna uppstå. §• >37- Sessioner få ej hållas eller något beslut fattas, då Fullmäktig för ettdera af de Fyra RiksStånden saknas. — Några ärenden af vigt och betydenhet, såsom Låns upptagande eller inställande, Sysslors tillsättande jn. m., få icke heller afgöras, så framt icke minst Itta bland Fullmäktige äro närvarande. — Och gäl le härvid endast de undantag, som uti efterföljande §. 142 omförmälas. §. 138. Uti alla mål, hvilka fordra någon utredning, inhärate Fullmäktige Commissariernes Utlåtanden. §• i3g.