Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Söndag inträffande första lysning önskade se slutad, hvilket arbete för att af handtverkare till nämnde dag hinna fullfärdigas, fordrade en liten vice-hjelp. Presenten består i en mästerligt vacker portfenille, hvilken i hoppet att vinna sin blifvande ägares tycke, nu utgör gifvarinnans innerliga fröjd. "Du är dock rigtigt obegriplig Mathilda", sade i går eftermiddags Rosa, under det på det ännu ofullbordade arbetet, hon flitigt förde nålen upp och ned, "som icke beständigt sjunger, ständigt dansar, såsom jag, ständigt talar om din älskade Baron. Vet du, jag kan verkeligen icke en minut låta bli att tänka på R. och ville i hvarje ögnablick äfven tala om honom, endast jag dertill, för er andra ägde courage. Jag vet ju då i verlden ingenting skönare och gudomligare än min R., ingenting högre och bättre; och kan ej låta bli då han håller mig sluten i sina armar, att, 'ehuru det väl ej lär vara så alldeles rätt', säger mamma, flere gånger i minuten låta honom taga af mig de aldrahjertligaste kyssar." "Såå, det är ju obegripligt, och vill han då verkeligen taga dem så många?" "Å-ja, och många fler ännu, men då kommer jag alltid ihåg mammas ord: 'att ej slösa med sin gunst', och hoppar då merendels i ett skutt ifrån honom, tills jag, uttröttad af hans efterjagande, åter sjunker till hans bröst, och åter..." "Hvad då?" "Åter sjelfmant kysser honom rätt ömt; men du! du glömmer väl ständigt att tala om din Baron, emedan"... "Emedan jag ej blifvit efterjagad, eller huru?" "Kors men nu är du malitieuse Mathilda; nå, om du mer tycker om att tala om det förfärliga krona, än om din Baron så..." "Nej Rosa! för Guds skull nämn det ej." "Nå se der, hvad blir dig då i smak i dag?
Men detta är först en den allra senaste tidens företeelse, ty dessförinnan såg det länge mörkt ut för byråkratien. Så länge vår krigiska storhetstid räckte, var adeln under energiske och ofta personligen framstående konungar folkets närmaste qjelfskrifne ledare, och när denna sjelfskrif-venhet tog slut, kom i stället den absoluta konungamakten, som icke ville vidkännas någon mellanmakt mellan sig och folket, åtminstone icke bland desse, hvilkas första och enda uppgift ju var att tjena både konungen och folket. Men tiderna förändrades. Vår adel upphörde att längre vara en mäktig aristokrati, den kom snart till att i sitt stora flertal icke vara aristokratisk alls. Efter konungamakten med guds nåde kom samtidigt en annan med mindre öfveijordiskt ursprung, hvilken från böljan erkände behof-vet af något slags särskildt stöd för sin maktställning. Helt naturligt sökte den då detta, der det med största beredvillighet erbjöds, der lydnaden och den blinda undergifvenheten en gång för alla var hufvudsaken. Från denna sidan söktes också förbindelseo med minst lika stor begärlighet, alldenstund den der betraktades såsom det enda ofelbara medlet att vinna öfvertag öfver de för sin rangställning i samhället afundade adelsmännen. Denna allians mellan konungamakten och byråkratien, till hvilken vi framdeles få tillfklle att återkomma, utgör ovilkorligen hufvud-draget i vår historia efter 1809, och förmodligen är det också i kraft af den byråkratien ännu i dag anser sig representera konungamakten, ibland till och med mer än konungen sjelf. En stark konungamakt, d. v. s. mycket regerande med mycken myndighet för alla sl&amp;gs tjenstemän blef den nya serans lösen. Det var icke längre fråga om hvad som var politiskt klokt eller historiskt berättigadt, utan statsstyrelsen gjordes till ett slags uppenbarad religion, hvars för den oinvigde ofattliga sanningar det skulle tillkomma en ny prestkast att uttolka. Af alla kulturhi-stori9ka kuriositeter finnas endast få, som äro kuriösare än denna 8. k. statslära, b vare orediga uppfattning af samhällsförhållandena under mer än en mansålder giort anspråk på auktoritet i vårt land.
För hägnandet af yttrande rätten i tryck, sådan den genom Grundlagen linnes Svenska Folket tillerkänd har ConstitutionsUtskottet redan tillstyrkt Riksens Ständer •det förslag att 8 momentet i 4 §• TryckfrihetsFörordningen måtte aldeles upphäfvas, hvilket förslag jemväl Tre Riksstånd, till behandling enligt 56 §. Regerings Formen, antagit. Men om sålunda något gagneligt kunnat främjas för en osedd kom - Constitutions-Vtskottets Betänkanden. 177 kommande tid, återstår ännu något att härutinnan försäkra åt den närvarande ; Och det är i detta ändamål, som Utskottet tilllåter sig följande vördsamma framställan, icke åsyftande ett Lagförslag, mindre en anmärkning, utan blott helgden af en hittills uraktlemnad formalitet. Jemlikt hvad Protocollen öfver KamarÄrenden upplysa, har^ vid 7^ningars dragning, den praxis egt rum, att JustitiaeCancellern uppkallats i StatsRådet och der till Protocollet aFgifvit sitt utlåtande i frågan om Dagbladets vidare fortsättning. Icke dessmindre stadgar Grundlagen, såsom oföränderliga, de principer att endast StatsRådets Ledamöter kunna yttra sig till dess Protocoll, samt att endast i det fall 26 §- Regerings-formen anlydex-, eller vid föredragning af Justitiae-Ärenden^ JustitiaeCancellern bör rådslagen öfvervara, med Rådgifvare ansvarighet. När nu JustitiasCancellern skall utlåta sig öfver andra arnnen, måste det naturligtvis ske i enahanda Ordning och Form, som öfriga Ämbetsverk eller Ämbetsmän åligger att iakttaga, eller genom skriftligt besvarande af erhållen Remiss. Bihang till R, S. Brot. 3-'dje Sami. £§ *78 Constitutions-UtskottPti Betänkanden. Till beredande af erforderlig kraft åt
Andre talare, hvilka lika med mig i allmänhet hylla frihet uti institutioner, hafva i denna frihets namn önskat framgång åt denna motion; men oberäknadt alt jag, hvad katholiker angår, måste tro, att för dem fullkomlig både samvetsoch religionsfrihet verkligen finnes och länge funnits uti Sverige, och att af desse ingen förändring eller utsträckning efterslräfvas, enligt följande af Hr vicarien J. L. Sludach uti allmänna tidningar afgifne offentliga förklaring, hvilken lyder sålunda: ”Papisterne i Sverige behöfva icke vända sig lill R. St. hvarken om religionsfrihet eller samvetsfrihet; de äga den förra redan i 60 år, den sednare ännu längre tillbaka; de hafva full frihet att följa sin öfvertygelse, att öfvergå till annan trosbekännelse, utan timligt men, utan landsförvisning,” —• erkänner jag, att jag icke rätt fattar meningen med yttranden som synas tyda derhän, att samvetsoch politisk-frihet skulle stå uti något mera särdeles och oskiljaktigt samband med andra trosläror, än med den protestantiska.
109, lil, A. lil, E. 332. —, angående dess förvaltning under den tid som förflutit sedan början af sistförflutna Riksdag: B. II. 6, 47, 57, A. 57, 74, 75, 76, 82. —, angående afskrifning af åtskilliga inom linien i nämnde verks räkenskaper balancerade fordringar: B. VII. 14, 17, A. 17. — R — 219 Riksgälds-Kontoret, med förslag till de stadganden angående dess skulder och fordringar, som höra införas i det nya reglementet för nämnde verk: B VII. 97, 135, 137, A. 138, 139, 140, 141, 142, U. 2C6, 269, 279, A. 279, 280. —, förslag lill stadganden i reglementet för nämnde verk, angående de vid föregående Riksdagar beviljade, men ännu icke utbetalda stats-birirag: B. VIT. 162, 164, A. 164. —, förslag till stadganden i det nya reglementet för nämnde verk, angående de under nuvarande Riksdag på samma Kontor anvisade siats-utgifter, äfvensom angående de för jernvägsbyggnader beviljade anslag och lån samt orri anskaffande af dertill nödiga medel: I!. VII. 249, 252, A. 252. —, förslag till stadganden i rict nja reglementet för nämnde verk, angående de vid föregående riksdagar beviljade anslag till folkundervisningen: B. VII. 249, 252, A. 252. —, angående upphörande af ljus-penningar för Fullmäktige i nämnde verk, samt om bestämmande af beloppet dels af bemälde Fullmäktiges arlvoden, dels af Riksgälds-Kontorets embetsoch tjenstemäns samt vaktbetjentes aflönings-lörmåner: B. VII. 260, 261, 263, A. 263. —, förslag till ett stadgande uti det blifvande nya reglementet för nämnde verk: B. VII. 264, 266, A. 266. —, förslag till stadganden i reglementet lör nämnde verk, angående de med ordinarie stats-regleringen gemenskap egande utgifter, de å Riksgälds-Konloret anvisade kreditiver samt utgifterna för Riksdagsoch Revisions-koslnader, aflöningar och förvaltningskostnader m. m.: R. VII. 266, 269, A. 269. —, angående den under innevarande riksdag verkställda statsreglering, samt den för nämnde verks utgifter erforderliga allmänna bevillning: B. VII. 267, 281, A. 281, U. 358, 359, A. 359. —, förslag till pensions-stat vid nämnde verk, äfvensom exspektans-stat vid f. d.
Utsk:n sjelfva medgifva : att "eu salletti folkstam inger de fördelaktigaste föreställningar om sin saninianhållighet och själsstyrka, äfvensom att de. fördelar den Svenska Staten korinne att skörda af en vidsträcktare in flytt n in gsrä tts beviljande ät utländske Judar kunde tänkas i den män betydande, alt bade ofvan antydde och /lerfalldigc olägenheter derigenom uppvägdes.” Men, säga Utskm: "Älven bland Judar linnas förderfvade varelser, och man är oberättigad att af dem fordra en frihet från brott, som den öfriga verlden icke företer.’’ Detta lärer väl ingen förnuftig menniska bestrida. Äfven i vårt land hafva sådane funnits, och det är icke obekant, att en och annan genom sina penningetransactioner, isynnerhet der de kommit i täflan om förtjensten med christne commissionärer, vållat mångens förderf och undergång; men det är en lika obestridlig sanning, att mången hederlig man ofta på ett ganska oegennyttigt sätt funnit hos Juden en hjelp, som han förgäfves sökt hos den christne capitalisten — en hjelp, som kanske någon gång frälsat hans heder och ära, ofta hans ekonomiska välstånd. Det onda man tillviter Judarna, torde då vid en närmare undersökning till större delen få tillskrifvas deras ställning i samhället, hvilken slår i uppenbar strid emot den anda af toierance och liberalism, som i alla andra fall vill göra sig gällande, och hvilken är den skönaste utveckling af christendoinens höga lära. Denna ställning tyjngar dem ofta att söka sin utkomst på annan mindre god väg, än den de sjelfve skulle valt, om de obehindradt fått följa sin naturliga fallenhet och böjelse, Utskm hafva sjelfva, ehuru under förutsättning att Judars vidare insläppande i Riket afböjdes, sagt, att härvarande Judar borde tilldelas alla de rättigheter, som af andra främmande trosförvandter åtnjutas."
Hr von Kraemer: Jag ber att få instämma med Hr Fåhraeus, och vill blott erinra, att då It. o. Ad. förut bifallit Utsk:ts förslag i afseende å fjedrar till begagnande vid jernvägarne, så torde koriseqvensen fordra att äfven denna punkt i sin helhet af det HögJofl. Ståndet aotages. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. biel' Utsk:ts hemställan af R. o. Ad. bifallen. Kassakistor. Utsk:ts hemställan bifölls. Kläder. Utsk:ts första hemställan. Gr. Liljencrants: Jag har redan förut varit i tillfälle att visa hvilka följder den för några riksdagar sedan medgifna nedsättningen i tullen å denna vara medfört, nemi. att importen af kläder fördubblats 40 gånger sedan 1854. När det visat sig vara möjligt att med nu bestående tullsats införa kläder så lätt, att importen deraf under det sistflutna tiotalet af år stigit i denna oerhörda proportion, anser jag det ej vara skäl att ytterligare nedsätta tullsatsen och beröfva inhemska arbetare den förtjenst de kunna genom förfärdigande af kläder förskaffa sig. Jag röstar för afslag å Betänk:t. Hr Fåhraeus: Det finns knappt någon artikel i tulltaxan, som gör tullbevakningen, synnerligast i de Skånska kuststäderna, så mycket bekymmer, som lärdiggjorda kläder. Så länge dessa äro belagde med öfverdrifna tullafgifter, må man icke heller förundra sig öfver att personer med mindre stränga moralbegrepp söka begagna de dagligen förekommande ångbåtskommunikationerna mellan nämnde städer och det närbelägna Danmark, för att derifrån förse sig med sina beklädnadsbehof utan tull. Vid sådant förhållande och då jag hyser den öfvertygelse, att lindrigare afgiftsbeStämmelser skola, jemte mera laglydnad, åstadkomma icke minskning, utan tillökning i statsinkomst, anhåller jag på det högsta, att de af Utsk:t för artikeln kläder föreslagna tuilnedsättningar måtte af R. o. Ad. godkännas. Hr von Kraemer:
Pä sätt här ofwan näml är, böra wäl de Under,Officerare, som det Eder i Näder anförtrodde och Fl et k wood sta Regementerne enligt deras gamla Stater hittils ägt pä deha Regementets nya Stater inflyttas; men som ätstillige af dem under längre tid warit till tjenstgöring pä andra Toepfer och Regementet placerade, och pä det nämde Regementer ä den ort de nu finnas, ma genast i fullt tjemkbart ständ kunna försättas, tilläte Wi att dehe salunda Commenderade Under-Officerare mä rist ärn;ucanbe af Veras revan äganve Löninqeförmäner, der de för det närwarande tjenst göra pä Errra Scar uppföras, vh bristen i UnderBefälet, som derigenom wid nyhnämde 2:ne Regementer uppkommer ärsättas med Under Officerare, som förut haft Lön wid f. d. Swensta Gardes Regementet, i bwilket afseende Wär Nädiga Befallning är sa wäl till Eder, dek I till Wärk och Rikets Sraks-Contoir uppgifwer de Regementer och Coxpser der ofwannämde linder,Officerare nu göra tjenst, som til? den pä Äland Commenderade Befäl, hafwaren, art sä snart de nya Regementerne blifwit formerade, besörja der Stats>Conloiret och Wär General-Adjukants Expedion, erhålla Förteck * * nina 1028 DLn z Julik. ning pä alla de Civila Betjente och Under.Officerare med flere wid f. d. Swensta Gardet, som derefter öfwerblifwa, och hwilka Lömngs-förmäner pa Extra Stat böra upptagas, pa det i händelse deras tjenstgöring annorstädes stulle tarfwas, derom da ma kunna förordnaS. s-.o. Som a f. d. Lif,Garde till Fot och Swensta Gardes Regementets Stater wörö anflagne Traktamenten t Spannemäl för Tio Fältwäblar, eller dem som gjorde deras tjenst wid hwardera Regementet, samt a f. d. Finsta Gardes-Reoementets Stat för 6 Fältwäblar, sa är det till Eder War Nådiga Befallning det I, till rättelse wid Extra Statens författande, till Wart och Rikets Stats,Contoir insänder Specifique Förteckning, pa de Under,Officerare, som hittils bestridt Fältwäbelstjensten, och Tractaments-Spannemälen åtnjutit. 6:0 Wid den under den 6 Junit i8»6 » Nader anbefallte förändring med Garde-,Negementerne, hafwe Wi i Nader sörordnat, att 20 Corpsraler wid f. d. Lifoch Swensta Gardes Negementerne, samt 6 wid f. d. Finsta Gardes,Regementet stulle reduceras, samt skillnaden emellan deras Löner och Soldat-gaget pa Extra Stat uppföras , att i den man de afgingo, till Under-OfficcrsCvrporalernes Beklädnad anwändas.
Löwenhjelm förblandat VicePastorer med Adjuneter. Dessa sednare äro ej sådana, som bestrida pastoral-vården utan uppsigt; de begäras af Pastorerna De andra åter tillsättas af Consistorierna ofta emot Pastorernas vilja. Då en Pastor begär Adjunct, bör Consistorium pröfva, om hans anhållan kan bifallas, oell fråga, hvad vilkor han vill åt sitt biträde lemna. Att stifta någon lag för Adjuncternas löner, tror jag ej vara med ordning öfverensstämmande; men val är det Consistoriernas rätt alt, vid tilldelning af Adjuneter, bestämma deras lönevilkor. Hvad åter VicePastorerna angår, hafva de alltid bestämda löner af Pastoratets inkomster. Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja remissen. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag anser visst val vara, om det ändamål kunde vinnas, som Gr. Löwenhjelm åsvftat, men lika vigtigt, att det bestämdes hvad tjenstgöring Adjuneterna skola hafva. Man har här hört talas om dem, som skött hela pastoral-vården och Pastor deremot endast själavården. Jag tror, att, så snart man företager en revision af förhållandena mellan Pastorer och Adjuneter, böra äfven alla förhållanden bestämmas. Remitterades till OeconomiUtskottet. Å nyo föredrogs Gr. Löwenhjelms, Gust , d. i dennes e. m. på bordet lagda motion, angående tvångtröjans användande i stället för handklåfvar. Gr. Jjöwer;hjelm, Gust.: Jag tillhör visserligen dem, som anse, att ådömdt fängelsestraff skall vara straff. Alen icke dömda fångar är samhället pligtigt alt lisa, så långt fängelsets säkerhet medgifver. Handklåfvarnas användande och den dermed förbundna pina låg således inom samhällets rätt, så länge intet annat lika ändamålsenligt förvaringsmedel var kändt; men upphör att vara samhällets rätt, örn ett sådant medel uppgifves.
Af dera, som dervid kommit i åtanka, ställes, på sätt i 53 § stadgas, först den, som flesta rösterna erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifve utslaget. På samma sätt fortfares med den, som näst honom af de flesta blifvit kallad, och så vidare, till dess det föreskrifna antalet af Förmyndare varder uppfylldt; kunnande Nämnden ej åtskiljas förr, än valet gjordt och fulländadt är; och gälle detta val, såsom Riksens Ständers beslut. Nu händer, att Riks-Stånden ej inom Tre dagar, sedan de å Rikssalen afhört den i 2G § omförmälda Rerättelse, åsämjas om Förmyndarnes antal; förordne då genast, genom sina Elekto - icke äger rum, anställes, enligt det i 53 § be-> skrifna voteringssätt, ny omröstning, till antagande af den, som flesta rösterna erhållit, och, om lian ej antages, af den, om hvilken, näst efter honom, de fleste af Nämnden sig förenat. Inträffar den händelse, att två eller tre personer undfå de flesta och lika många röster, anställes först särskild votering, enligt sistnämnde §, öfver den ordning, hvarutinnan om desse Personer bob röstas; och skall sedan, vid hvarje ny omröstning, på enahanda sätt en voteringssedel afläggas, intilldess en bestämd pluralitet är gifven. Hafva Riksens Ständers och Norriges Storthings val inträffat på samma Person, vare Han lagligen utkorad till Konung eller Thronföljare. Skulle åter hvartdera Riket hafva valt en olika Person, förhälles på sätt i Biks-akten stadgas. 62 Skola Riksens Ständer, gemensamt med Norriges Storthing, jemlikt Riks-Akten, tillsätta Förmyndare för en omyndig Konung, sammanträde Riksens Ständer sist dagen efter den, då Riksdagen å Rikssalen öppnad blifvit, och utvälje, genom allmän omröstning, i deras särskilda Plena, till en Nämnd, Sexton personer för hvarje Stånd, hvilka röste per capita om de af Plena till antalet bestämda Förmyndare, som skola vara antingen En, Tre eller Fem.
Revisorers i 4:de § af revisionsberättelsen gjorda hemställan, att materialförråden vid Carlskrona station, de största af der befintliga förråd, hädanefter mätte hvart sjette år eller oftare in venteras, biträda nu församlade Revisorer i så måtto, att Revisorerne, lika med Kongl. Förvaltningen af sjöärendena, anse dylik inventering af stationernas förråd, med hänsyn till de dryga kostnader sådana förrättningar medföra, — 93 — endast böra företagas hvart 9:de eller 10:de år, synnerligast sorn, enligt Revisorernes tanke, dermed afsedda ändamål i allt fall härigenom böra kunna ernås. § 5. Sedan sistlidet års Revisorer, hvilka, efter hvad i då afgifna revisionsberättelse omförmäles, hvarken medhunnit företaga någon granskning af de författningar, som bestämma beloppet af de stående lagren i proviantförrådet vid Kongl. Flottans station i Carlskrona, eller kunnat yttra sig öfver behöfligheten af de stora qvantiteter proviant, som enligt gällande författningar böra finnas i detta förråd upplagda, utan endast fästat blifvande Revisorers uppmärksamhet på detta förhållande, hafva nu församlade Revisorer sökt i detta ämne förskaffa sig upplysning och dervid erfarit, att, sedan Kongl. Förvaltningen af sjöärendena till Kongl. Majit afgifvit underdånigt förslag, upptagande den minsta qvantitet proviant, sorn Kongl. Förvaltningen ansett böra i förrådet ständigt vara att tillgå, Kongl. Majit, jemlikt nådigt bref den 17 Januari 1860, förordnat, att stående proviantlagret vid nyssnämnda station, lämpadt efter den under den 13
Derföre, att de löpa upp efter Assur, såsom vildåsnen i villone; Ephraim skänker bolarom; Ja, gifver ock Hedningom skatt; de samma Hedningar vill jag nu församla öfver dem; de skola snart ledse varda vid Konungens och Förstarnas tunga. Ty Ephraim hafver gjort mång altare, till att synda; så skola ock altaren varda honom till synd. Om jag än mycket predikar dem om min lag, så kalla de det kätteri. Det de ännu mycket offra, och frambära kött och äta i så hafver dock Herren intet behag dertill; utan han vill ihågkomma deras ondsko, och hemsöka deras synder, som sig till Egypten vända. Israel förgäter sin skapare, och bygger kyrkor; så gör Juda många fasta städer; men jag skall sända eld uti hans städer i han skall förtära hans hus. Du behöfver icke fröjda dig, Israel, eller berömma dig öfver annor folk; ty din Gudstjenst är ett horeri emot din Gud, der du nytto med söker, att alla lador måga varda fulla med korn. Derföre skola ladorna och presserna intet föda dig; och vinet skall dig intet lyckas. Och de skola icke blifva uti Herrans land; utan Ephraim måste åter in uti Egypten, och måste äta uti Assyrien det orent är. Der kunna de intet göra Herranom drickoffer af vin, eller eljest honom något till vilja; deras offer skall vara lika som de bedröfvades bröd, af hvilkom orene varda alle de som deraf äta; ty sitt bröd måste de äta för sig sjelf, och det skall intet varda buret in uti Herrans hus. Hvad viljen I då göra uti årstidom, och Herrans högtidom? Si, de måste bort för förderfvarenom, Egypten skall hemta dem tillhopa, och Moph skall begrafva dem; nässla skall växa, der nu deras lustiga afgudars silfver står; och törne uti deras hyddom. Hemsökningstiden är kommen, vedergällelsetiden; det skall Israel väl förnimma; Propheterna äro galne, och de andelige äro ursinnige, för dina stora missgerning, och för det stora hetsliga afguderiets skull.
Vslsriu», Utdrag af Borgare.Ständets Protocoll wid Urtima Riksdagen i Arebro dm n September 1810. S. D. 83ifölls Stats-Utssottets, i anledning af ett frän Högloft. Rwderikapet och Adeln dit remit - 412 Den rr September. renutkeradt Memorial gjorda hemställan, att den ärliga Pension af 166 Riksdaler 52 st. pä Riksgälds.Contoirets Stat, som Hof. Jägmäst», ren Friherre Gripen stjernas aflidna Enka i lifstiden uppburit, mätte kst enda oförsörjda Dotter, Fröken Mariana Carolina G ripe» stjern a tilldelas. Or supra. Lx ?rotocol!o ä- O. Valerius. Utdrag af Borgare-Ständets Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro den n September 1810. S. D. §fter förnyad föredragning af StatsUtskottets Betänkande nnder den 5 dennes, i anledning af Kongl. Majis Nädiga Proposition till Utskottet, angäende medel och utwägar till godtgörande af de Skats. Merkel äbragte oförutsedde utgifter för Hamnstängningen och lugnets återställande inom bufwudstaden, beflöt Borgare-Ständet för sin del, att med afgöra»- det skulle l>rfwas anständ, till dest alla de flera utomordenteliga behof, som under denna Riksdag kunde komma i fräga, hunnit blifwa kände, hwarefter Ståndet wille i ett sammanhang häröfwer fatta sitt beslut. Ule supra. blx ?roioc:oIlo P O. Valerins. Utdrag Den 11 September. 4iZ Utdrag af Borgare StändetS Protokoll wid Urtima Riksdagen i Arebro dea n September r8io. S.