Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ur friherrinnan ATJBOKE VON HAXTHAUSENS (Klara Kuhlmanns) literära qvarlåtenskap. stor trädgård hörde i gamla dagar till det vackra landshövdingeresidenset Marieholm bredvid Mariestad. Hela byggnadens baksida var omgifven af denna trädgård, som sträckte sig i en grönskande udde med höga stränder ut i den breda friskt flytande ä, hvilken just här fradgande och brusande delade sig i två armar. I häftig fart skyndade de krusiga böljorna framåt, och när de på sin muntra färd mötte den trotsande landtudden, bröto de sig högt plaskande deremot. Äfven hennes literära begåfning var värd att detta namn en gång tillhört en verklig, På denna pittoreska plats låg ett vackert all uppmärksamhet. M e d den största lättlefvande person. Nedskrifvaren af denna lusthus med hvälfda fönster åt alla sidor. Det het nedkastade hon på papperet sina tanenkla minnesruna har blifvit satt i tillfälle var lätt öfverskuggadt af höga träd, och stenkar o c h intryck, och redan från hennes att härom meddela följande. D e n aflidnas foten stod alldeles inbäddad i frodiga häckar tidigaste ungdom var hennes korrespondens efterlefvande make, var i sin ungdom föraf hvita och blå syrener. Här var en skön den mest spirituella och underhållande. lofvad med en ung och älsklig landsmanplats, så väl för ensamma betraktelser som Hennes bref, ehuru endast afsedda för heninna v i d namn Klara Kuhlmann. E n ock för glada familjefester, hvilka gerna der nes närmaste, skulle kunna läsas med oblantärande sjukdom bortryckte emellertid i arrangerades af den uppfinningsrika moster dadt nöje af hvar och en. Pikanta och förtid den unga qvinnan. D å Aurore v o n Margareta, till fröjd för den kära raden af henträffande vers improviserade hon med outHaxthausen trettio år derefter utgaf sitt nes, många systerbarn. tömlig skaparkraft v i d otaliga tillfällen. första arbete, valde hon med sin makes Vände man från denna ljufiiga fristad sina Kärleken och tacksamheten m o t den ofvan medgifvande pseudonymen Klara Kuhlmann.
Glada kamrater gjorde honom sällskap, och ingen ängel med bart huggande svärd hindrade inträdet i den fagra lustgården. Det var en värld af idel jubel — fjärilar, fåglar, blommor och frukter, mjuka gräsmattor och ystra bäckar öfver allt. Och han bröt blommorna, åt frukterna, hvilade i gräset, drack af det klara vattnet, och under tiden gingo stunderna som minuter och ett lent skägg började krusa hans kinder. En längtan efter något obestämbart, något att prof va sina unga krafter på griper honom. Han säg sig omkring efter ett värf, men i nöjets lustgård fanns det ej något annat så- dant än att roa sig — och nöjet var han trött på. Då såg han en morgon vid en öppning i en rosenhäck en ny väg, vid hvars slut en ung kvinna med skimrande ögon vin kade honom. Han lämnade lustgården och satte sig ett nytt mål före: kärleken, ty där bortom fanns intet. Med smidig länd, höghvälfdt bröst och manlig eld i blicken stod han slutligen framför den unga kvinnan, och hon smög sig intill honom, darrande af lycka vid hans famntag. Och han sjönk till hennes fötter, de skimrande ögone &gt; blefvo hans värld. Lifvet var ett eden, han begärde intet mer af det; men en morgon voro de skimrande ögonen slutna, de hvita lemmarna stela, det varma hjärtat kallt — då störtade han med förtviflan bort utan steg eller mål. Men medan han i mörkret irrade omkring, flyende för sin smärta, såg han plötsligt vetenskajiens ljus skina med elektrisk glans vid slutet af en lång väg, och åter började han att vandra. Mil efter mil, med tunga steg, gick han framåt, höjd efter höjd nådde han, och allt kyligare blef luften omkring honom. Slutligen stod han vid målet med lager kring pannan, men hans hår var grått, hans tinningar voro insjunkna, och i hans blick låg ett trött frågande uttryck. Den spejade omkring, som om den ännu sökte något. Då blef han varse vid slutet af en kort stig en öppen graf. Dit vandrade han, böjd, med stapplande steg. Och då han nått fram, sjönk han utmattad ned vid randen af grafveu och satte sig att stirra i det mörka tomrummet.
Hvarje förändring, sorn ett Mynt eller MyntRepresentanterne und rgår, verkar alltid onde på Nationen; jag menat med förändring, af ett Mynt, alla de händelse?, som hafva in. flytande på dess mer eller mindre ymnighet i allmänna Rörelsen , äfvensom de händelser, sorni bidraga att en del af de i omlopp varande MyntRepresentanter hastigt förlora sitt värde och med detsamma gå ur allmänna Rörelsen. Detta har varit händelsen med de Capitaler, sorn genom Disconterne ingått i allmänna! Rörelsen och såsom Mynt eller Bytesmedel blifvit nyttjade i all inländsk handel. Denna händelse har också förorsakat den mäst obehagliga ställning i Oecanomiskt hänseende, sorn knappast har sin like — D ss längre fortfarande sku.le otvifvelagtigt förstöra större delen af Landets industrieusa Innevånare, oberäknadt al’a desorn härpå mer eller mindre lida förluster Då, enligt den uppgift förenade Statsoch BancoUtskotten gifvit pä Defi 17 Martil, e. m. 225 på Disconternes i omlopp satte Cap»fnler pått till nära S Millioner och således utgör närmare en Fjerdedel af hela Rikets Rörelsekapital, blifver hvarje förändring med Di.contem» af slott inflytande, i synnerhet i de Landsorter, där de varit inrättade, och där deras löpande Sedlar ofta utgjort större M ssa än Banquens. Det vore således högst skadeligt för dessa Landskap" att förlora det Rörel eCapital so rl under Riksens Ständers Garanti och uppsigt blifvit d‘ m tillskyndad». Att missbruk blif-' vit begångna är icke deras fil, utan deras , som derpå uppsigt haft, och blir således de sednareö skyldighet att godtgöra. Det blir således Riksens Ständers skyldighet, tj allenast att garantera allt det i omlopp satta Myntets värd» , utan äfven, att då Disconterne indragas, draga försorg att ej Rör IseCap talet drigenom i någon Landsort kommer att minskas.
M. G B. ansesj och bestraffas, eller ock böter till en eiler flera gångor värdets belopp stadgas, med skyldighet derjemte till ersättning och återBihang till RihsSt, Prat, *8i7-*ö*8j 2;<V Sami, N:r 45 46. r 354 Besv. och Ekon. Utsk. Bctankanäen. plantering; 4:° Att ansvaret för all åverkan, utan afseende på person och ställe, må blifva jemförlig till brottets beskaffenhet, samt bevisningen deraf göras lika latt för Målsägare i allmänhet: 5:0 Att til! hvad 64 §. 2 Mom. af Skogsordningen innehåller, jemväl må läggas skyldighet vid misstänkt åverkan, att, efter grunderna i 49 CaP* -• §• MissgerningsBalken, åtkomsten af det klandrade bevisa; och 6:0 Att itererad åverkan må med ökadt straff beläggas. 9:0 Uti ett i Hedervärda BondeStåndet uppläst Memorial, har BankoFullmägtigen Anders Danielsson från Elfsborgs Län anmärkt, alt den vid 1809 års Riksdag utaf Riksens Höglofl. Ständer gjorda underdåniga önskan, att samtelige Konungens Befallningshafvande måtte få sig uppdraget att höra Länens Innevånare och förbereda förslag, antingen till en allmänt gällande Skogsordning, eller flera Serskildta för olika Orter i Riket, ännu ieke blifvit till verkställighet befordrad; och af denna anledning, med åberopande af hvad dess vid sistiidne Riksdag, i afseende på enskilda Skogshushållningen, och RiksdagsFullmägtigen, Lars Carlssons, i afseende på Allmänningarnes begagnande afgifna och i afskrift bifogade Memorialer innehålla, ytterligare påyrkar upprättandet af, för alla Orter i Riket lämpeliga, Författningar till befrämjande af Skogarnes framtida bestånd, och att i sådant ändamål en fördelning på hemmanen af Kronskogarne och Allmännin - Sesv. och Ekon. Etsk.
Posse: I anledn. af hvad den siste vär de talaren yttrat, anser jag mig skyldig fästa uppmärksamheten derpå, att jag vid min framställning gjort det tillägg, att i händelse prot.utdr. från de Öfriga Stånden inkomma förr än ordningen för målets företagande inträffar, så skall detta mål uppföras främst på föredragn,listan. Således kan genom mitt förslag aldrig en längre tids uppehåll inträffa, än genom Hr von Hartmansdorffs, meri väl en kortare. Gr. Frölich: Denna discussion kan med skäl af många anses ganska tråkig, meri jag får ännu en gång förklara, att det nu är i fråga att statuera en alldeles ny § i Riksd.- Ordn. och i föredragningssättet, då man vill att en frågas föredragning skall bero på alt ett prot.utdr. ankommit, och att sedermera, på grund af dess ankomst, frågan skulle fölö H. ,o ?4 Den 4 November f. m. ras ripp på listan. Detta är ett sätt atl gå tillväga, hvars möjlighet och verkställbarhet jag väl ej kan förneka, men hvaraf följden likväl blefve, att ingen menniska kan veta när frågan förekommer. Man skulle åtminstone då med en uppmärksamhet, hvartill åtminstone de personer, som äro sysselsatta i Utsk., icke alltid hafva tillfälle, efterfråga här, när prot.utdr. ankommer till Ridd.Secret:n och se efter på listan, när målet förekommer. Jag tror ej att detta förslag instämmer med den här antagna ordningen vid målens föredragning och ehuru det icke synes mig ligga synnerlig vigt derpå, att frågan uppskjutes från Lördagen till Onsdagen, och jag således kanske af många anses envis, för det att jag ej fogar mig efter Frih. Sprengtporten förslag; så får jag likväl förklara, att då jag ej funnit något skäl, hvarföre den, som vill att frågan skall företagas så fort som möjligt, ej skulle önska att den föredrages om Lördag, jag ej anser mig til 1st än dig t att afstå ifrån detta yrkande. Härjemte får jag förklara, att jag anser det ej tillkomma Frih. Boye, som instämt med Hr von Hartmansdorff, att bestämma contra-proposition. Skulle således ej Frih. Sprengtporten och Gr.
Revisorer hade således med 13 nej emot 6 ja beslutat, att ett tillägg af den lydelse Herr Brukspatron Stråle föreslagit, skulle till Kanslioch FinansAfdelningens förslag i ofvanberörde ämne tilläggas. — 63 — Häremot anmäldes reservation af Riksdagsfullmåktigen Carl Anders Larsson, med hvilken Riksdagsfullmåktigen Olof Nilsson inståmde. Ur protokollet C. O. Carlquist. Vid § 19 af Herr Doktor Sandberg. Uti den anmärkningen att Bankens sedlar allt för tidigt makuleras och icke åter utsläppas, har jag icke kunnat instämma. Rikets Stånders Bank synes mig alltid böra utlemna hela och rena sedlar. Sker annorlunda, våckes skäligt'missnöje hos allmänheten och skall föranleda en anmärkning i motsatt syftning vid en annan revision. Dessutom år äktheten hos en smutsig och mycket skrynklad banksedel icke lått att bedöma. Icke heller har jag nu mera velat lästa någon uppmärksamhet på den kostnad, som sedeltillverkningen medför. Först derföre, att sådant skall vid nästa riksdag åberopas såsom skål för indragning af En-riksdalers-sedlarne, hvilka, uppgående till öfver 4,000,000 R:dr, åro behöfliga och beqväma för den mindre rörelsen. För det andra bör man icke förbise, det Riksbanken år berättigad att utöfver sin metalliska valuta hålla i rörelsen och draga ränta på 30,000,000 R:dr i sedlar, hvilka gifva en högst betydlig vinst, samt att dessa En-riksdalers-sedlar, hvilka förorsaka den drygaste tillverkningskostnaden, åro de minst farliga för realisationen, emedan de svårligen kunna lösgöras och således icke användas till några stora silfver-uttag. ' . i ■ vi-:;: ' . Vy•. v V ■ -yV. VI if j i f: Of J IH i • Ii •: lil lif. iV. bJ - ; ! ff ' f'U ... -• : -,«fi ' J RIKETS HÖGLOFL.
Skulders och fordringars balanserande endast inom linien har nemligen den oundvikliga påföljd, att hvarken inkomsters eller utgifters verkliga belopp i räkenskapen klart framstå, hvilket ock medförer den menliga verkan, att, hvad t. ex. förslags-anslagen beträffar, Krigs-kollegium uti den i hufvudboken intagna liqvid öfver brister och besparingar påfört Riksgälds-kontoret till ersättning ej allenast de å anslagen yppade verkliga brister, utan ock derutöfver hvad som blifvit för anslagens ändamål blott såsom förskott utbetaldt, hvaremot Riksgälds-kontoret godtgjorts, ej mindre de å anslagen uppkomna effektiva besparingar, än ock de såsom skulder derå ännu viii löpande års utgång återstående utbetalningar. Ehuru den uti hufvudboken intagna s. k. general-kassaräkningtn hänvisar till specifika kassa-redogörelser för Kollegii särskilda afdelningar, så äga likväl dessa redogörelser icke med hufvudräkenkapen oskiljaktigt sammanhang, utan äro att anse blott såsom enskilda anteckningseller memorialböcker, hvilka ock endast på särskild begäran blifvit Revisorerne tillhandahållna samt. ej heller till granskning i Kammar-rätten inga; hvadan Revisorerne anse behofvet af fullständig kassaräkning icke vara med dessa anteckningsböcker fullkomligen uppfyldt. Revisorerne instämma alltså i Stats-kontorets och Kammar-rättens åsigter derom, att de inom linien upptagna balanser böra uti kolumn bokföras samt specifik kassaräkning i hufvudboken inrymmas. Sedan formuläret nu emellertid varit å2:ne års bokslut tillämpadt och dess möjliga lörtjenster eller brister således, efter det Stats-kontorets ofvan omförmälda underdåniga utlåtande afgafs, torde hafva vid rikshufvudbokens afslutande blifvit tydligare ådagalagdt, vore det, enligt Revisorernes tanke, önskligt, att, innan frågan om formulärets antaglighet varder i nåder pröfvad, vederbörande embetsverk lemnades tillfälle att ytterligare utlåtande i ämnet afgifva. §. 2.
604 Deri 12 September e, m. Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sedan Ridderskapet och Adeln genom särskildt beslut stadgat att Utskottens Betänkande borde i den ordning af punkterne Utskotten föreslagit, till pröfning företaga*, ansåg Herr Grefven och Landt-Marskalken den af Grefve von Schwerin gjorde hemställan om anstånd med pröfningen af i4:e, i5:e, i6:e och 17:0 punkterne, intilldess de öfrige derefter återstående punkter blifvit afgjorde, icke kunna, såsom ledande till rubbning af nyssnämnde beslut, bifallas; och fann Herr Grefven och LandtMarskalken jemväl för dess del, att enär Ridderskapet och Adeln redan då målet förra gången förevar, bifallit i4:de punkten, Ridderskapet och Adeln nu torde böra vid berörde beslut förblifva. Ropades Ja. i5'.de punkten: Råntan vid dejsa utlåningar från BancoDisconten bor, från och med början af näfta är, beräknas endaji efter fem för hundra• det om året. i6:de punkten: Räntan för den tid ett Discontlån efter förfallodagen förblifver obetaldt, eller den få kallade öfvert antan, beftåmmes deremot att utgå efter åtta procent för ett helt är, eller tvä tredjedels procent i månaden. Den 12 September e. ml 605 jy.de Sdrjkilde afdelningar af BancoDlsconten komma att inråttas i Staden Götheborg, Jarnt någon af Rikets fodra Ståder; hvilka fårJkilda Discont Contoir komma att förvaltas efter famma grunder, forn för BancoDiscontens lane-rörelfe i öfrigtåro, eller blifva, förefhrifne, famt de fårfdida reglementen, hvilka vid denna Riksdag ytterligare komma att faft-j fållas.
Den förmodade ock, att då Eders Maj:t ålagt tillförordnade presidenten att, snar tillfälle sig yppar, derom göra underdånig anmälan,» ett så beskafiådt tillfälle så mycket heldre skulle snart begagnas, som bemälde embetsman i sina, till Eders Maj:t afgifna, underdåniga rapporter, rörande arbetets fortgång, ofta och nitiskt förordat dess nytta, ej blott för myndigheter och medlemmar inom krigs-ståndet, utan ock för alla öfriga myndigheter, äfvensom för sådane enskilda personer, hvilka .köinmä i beröring med kri "^förvaltningen. Mate-Utekotiete Utlåtande, N:o 3B6. It Detta oaktadt har (1851) nära ett och ett halft år (för närvarande l'err> år) förflutit, utån att någon åtgärd till deri Nådiga befallningens utförande kunnat förmärkas. Det är ickeens bekant, huruvida möjligtvis i planen åsyftas någon förändring, som i ett eller annat afseende afviker från den ursprungliga, en gång utlofvade och sålunda i större eller mindre man kan komma att inverka på arbetets användbarhet och praktiska nytta. Under så beskaffade omständigheter, och då Bonde-Ståndet för sin del ansett ifrågavarande författnings-samling vara af mycken vigt för den stora del af folket, hvilken, i följd af' krigsmaktens i vårt land egna organisation, ständigt befinner sig i beröring med krigs-administrationen, hvarvid isynnerhet, äfven för allmogen, ofta förekomma sådane förhållanden, som ingalunda äro tillfredsställande, utredde i den inskränktare »Samling af stadganden rörande rotehållare och soldater,» hvilken utgifvits och hvari till och med, tvertemot gifvet löfte, 'nödiga upplysningar om rusttjensten saknas, anser Bonde-Ståndet det vara sin pligt, sedan genom tre lfiks-Stånds beslut ingen vidare åtgärd, beträffande ifra g ava-4 rande arbete, från deras sida kan vid innevarande Riksdag ifrågakomma, att enskildt i djup underdånighet fästa Eders Maj:ts Nådiga uppmärksamhet vid denna angelägenhet och på samma gång underdånigst anhålla, att merbemälda
Med undantag nemligen af reservfonden skulle allt hvad som återstod af Förmyndare-Kammarens årliga inkomster, sedan aflöningen, expenserne och Frimurare-barnhus-afgiften blifvit liqviderade, under namn af Öfverskottsmedel öfvergå till Politie-Koilegii disposition för nyssnämnda ändamål, och hade under en längre följd af år detta ändamål ansetts vara uppfyldt genom dessa medels användande för Barnhusets i Stockholm underhållande. För att förklara grunden härtill har motionären ansett några historiska erinringar Vara nödiga, och i sådant afseende anfört: att Barnhuset i Stockholm härledde sin upprinnelse från stadgan 0111 städernas administration den 26 December 1619, uti hvilken om inrättande af barnhus i städerna och en dermed i förbindelse stående s. k. Tukthus-anstalt blifvit förordnadt. Inrättandet hade påbjudits genom Gustaf II Adolfs öppna bref den 24- April 1624; men tukthusinrättningen efter några decenniers förlopp blifvit från barnhus-förvaltningen skiljd, och läge alltså utom förevarande fråga. En annan inrättning deremot, nemligen det år 1633 af Drottning Christinas lärare, sedermera Biskopen i Strengnäs Johannes Matthiae, stiftade orphanolrophium (hittebarnseller faderoch mo - Allmänna Besvärsoch Ekunomi-Ulskollcls Belänkande Nto 9 6. 5 Jerlösa barns hus) hade ställts i förening med barnhuset; och det hela, förlagdt på ungefär samina plats, eler stora barnhuset ännu i dag befunnes, redan år 1637 af Regeringen iorsedt med vissa förmåner och inkomster, hvilka tid efter annan genom resolutioner ökats. I bredd härmed hade dock år 1755 blifvit inrättadt ett nytt barnhus, det så kallade pali lie-barnhuset, hvilket likväl vid den genomgripande förändring af förvaltningen öfver dessa inrättningar, som på grund af Kongl. Brefvet och Kungörelsen den 4 Maj 1785 genomförts, förenats med det äldre barnhuset, likasom ock något sednare, eller år 1791, det barnhus, som år 1778 hade af Svea Lifgarde blifvit stiftadt.
Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Betänkande, om nödwändigheten för Allmänna Maoazmsstyrelsen, att i Riksens Ständers Banque, under enahanda milkar som för Riksgälds-Eonloirel i den de - 59 O Den k4 Zebruarii. delen aro Utstakade, fä begagna Discont - rättighet för ZOD,Ooo R:d. specie, har Högloft. Banco-Utflotlet behagat till Banco-Fullmägriges utlåtande öfwerlemna. Uti det infordrade hörsamma anförande, som Banco-Fullmägtige haft äran före detta afgifwa öfwer Högloft. Stats-Utfloiteks Uti desi Finance-plan, om Banquens ytterligare förflott till Stars-Merkel, gjorde hemställan, hafwa Banco -Fullmägtige, med afseende ä Rikets oumgängeliga behof, men derjemte ä Banquens förmåga, an, utan egit aswenlyr, till samma behofs möjliga undanrödjande bidraga, yttrat den öfvertygelse, akt med de dä förestagne BiträdesSummor, en grants för alt widare Banquens tillitande i sadanc ändamål borde blifwa faststält. Banco-Fullmägtige kunna ej undgå, akt öfwer den wäckte frägan om Discont-rattighet för Allmänna Maqazins-styrelsen i hörsamhet åberopa hwad Fullmaglige, efter deras öfvertygelse för alla dylika sall, haft äran andraga: Under öfverlemnande emedlertid, till Högloft. Banco-Utflottets egen uplysta vmpröfning, huruwida, och i hwad mohn, något afseende till bifall, ä Högloft. Statssamt Allmänna Beswärsoch Oeconomie - Utskottens ofvanförmalte hemställan, nu kan äga rum? Stockholm den 8 Februarii täio. wadian kersten. L. Da^erbrinz. ^Ibr. ^skreOustak I^lurrast. Orsten. -^tplunll. Vedelin. k. Willbom.
De flesta kvinnor skulle troligen erkänna, att det skulle vara en lycka att gifta sig med den man de hölle af och få barn, som de kunde älska, men många anse också kallet att vara husmoder för ett tämligen andefattigt kall. Jag påminner om, att jag icke talar om äktenskapet, blott om det husmoderliga ämbetet, – men detta ämbete tror jag för en kvinna är det lyckligaste. Gud bevare mig från att säga, att någon skulle gifta sig för att komma att bekläda detta ämbete, liksom det i alla förhållanden är en skam och vanära för en människa att eftersträfva en plats för platsens skull, när förhållandena för öfrigt äro henne motbjudande eller stridande mot hennes öfvertygelse. Jag vill blott påminna kvinnorna, i synnerhet husmödrarna om, att det icke finns något ämbete så mänskligt, så rikt och så utvecklande som just det att vara husmoder. KVINNANS KALLELSE – 1896 – Det är knappt ett halft tjog år sedan den bildade kvinnovärlden i Sverige, representerad af de literära damerna i Stockholm, var upptänd af den revolution i åsikterna om kvinnans rättigheter och bestämmelse, som Ibsens »Nora» hade uppväckt. »En frigjord kvinna» var då för tiden deras slagord – och därmed förstodo de en kvinna, hvars hufvuduppgift var att, kosta hvad det ville, andligt och världsligt skaffa sig all den rätt, som hon ansåg nödvändig för sin personlighets utveckling. Om en kvinna efter sitt äktenskap upptäckte att detta äktenskap icke var det fullkomliga realiserandet af kärlekens idé och icke gaf hennes personlighet tillräckligt utrymme, ja, då var det icke endast bäst, utan sannast och rättast att, som Nora, gå sin väg, slå igen porten med en smäll och ge sig åstad för att »utveckla sin person» på egen hand. Huru denna utveckling skulle ske, har dock varit för inveckladt att svara på, ty både Ibsen och alla hans efterapare bland damerna ha blifvit oss svaret skyldiga. Ropet på »kvinnans frigörelse» yttrade sig snart genomgående i ett starkt uttaladt förakt för männen, hvilkas orättvisor, simpelhet och alla andra fel blefvo det stående ämnet i damernas skådespel och noveller, och de literära damerna sågo med hånfull medlidsamhet på de kvinnor, som funno sig tillfredsställda af uppgiften att vara maka, moder och husmoder.
StapelStäder redan hafva från äldre tider tillbaka sig ålagd skyldigheten, att, mot åtnjutande af To* lagen, bygga och underhålla Packhusen , dels ock att Credit upplag blifvit föreslaget endast å råämnen, eller sådane varor, som icke undergått någon högre förädling genom Näringsidkares och Fabrikanters åtgärd , hvarom sjelfva Tariffen torde tillfyllest upplysa, och af dessa anledningar vördsamt föreslå: det Höglofl. Bidderskapet och. Adeln, med frånträdande af meranämnde förbe* håll, i allo biträder de öfrige RiksStåndens Beslut i denna del, oafsedd Vä Hofi. BorgareStåndets särskilda mening, rörande sättet för Creditupplags vinnande , hvilken , då denna inrättning endast är en Uppbörds anstalt, sorn icke på något sätt rubbar Kongl. Maj: ts Höga rätt, att efter Bevillnings.Utskottets Betänkanden. 487 sig företeende omständigheter, i Nåder förunna Nederlagsfrihet åt Städerne, det Vällofl. Ståndet således torde, till enighets vinnande RiksStånden emellan, anse tjenligt låta förfalla., VIII. Den Tariff, hvarefter TuIIBevillningen bör sfi af inkommande som utgående varor Intill nä. sta Riksdag erläggas, är gillad af Hedervärda Bon. deStåndet, och utan ali anmärkning lemnad af Högvördiga PresteStåndet, sorn ansett öfverflödigt att sig dermed befatta, så vida den borde till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, och godtfinnande efter nu stadgade grunder öfverlemnas, samt, så väl af Högloft R.idderskapet och Adeln, sorn af Vällofl. Ror* gareStåndet, med undantag af vissa ändringar , jemnkningar och tillägg, godkänd, med det ytterligare förbehåll af det sistnämnde, att densamma skulle till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifyas , med anhållan det täcktes K°ngl.