Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hartmansdorff: Jag kan ej finna annat, än att, då votering blifvit begärd öfver den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos. på återremiss, bör denna propos. blifva ja-propos:n; men jag anser dét vara bättre, att vi nu genast få votera om afslag, och hemställer derföre till Frih. Boye, om han ej vill afstå från sitt yrkande på återremiss. TT. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig hafva fullgjort sin skyldighet, dalian å förevar, betänk., hvilket för första gången vore underkastadt Ståndets pröfning och således ej med förändringar kunde antagas, först framställt propos. till återremiss. Då vid svaret å denna propos. votering blifvit begärd, kunde icke lämpligen japroposrn blifva någon annan än den propos., H. Ex. tillbesvarande framställt; ankommande sedan på B. o. Ad. att öfverenskomma eller, örn så nödigt funnes, genom votering bestämma, oin antingen bifall eller afslag å betänk, skall blifva contraproposai. Gr. Frölich: Jag finner visserligen, att Hr Gr. o. Landtm, riktigt uppfattat förhållandet i öfrigt; men ehuru Frih. Boye begärt votering i det ögonblick, propos. till återremiss framställdes, kan sådant väl icke hindra, att propos. till bifall å betänk, äfven skall framställas, ty hans mening kan endast vara att genom votering få afgjordt, huruvida Ståndet vill bifalla betänk, eller icke, men ej att hindra propos. derå framställas. Iakttages icke detta, tror jag för min del, att man frångår den riktiga formen. Frih. Boye: Lika med Gr. Frölich tror jag, att japropostn bör blifva bifall till betänk., då contrapropos , enligt min begäran, skulle blifva återremiss; men lör att gå allas önskningar så mycket som möjligt till mötes, skall jag för min del afstå från återremiss och i stället begära, att afslag å betänk, blir contiapropos:n.
Maj:t beräknad till 10,500,000 R:dr, så, enär likväl under hösten år 1865 och våren 1866 denna afgift bestigit sig till 10,616,560 R:dr samt den sålunda visar en fortfarande tillvext, hafva Rikets Ständer, då icke heller i öfrigt några väsendtligare förändringar i lagstiftningen för bränvinstillverkningen vid denna Riksdag vidtagits, ansett årliga inkomsten af denna afgift böra med säkerhet uppgå till ett bruttobelopp af 9,500,000: — hvartill densamma derföre blifvit af Rikets Ständer beräknad. Summa extra ordinarie inkomster R:dr 26,600,000: — Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 18 Juni 1866. Tabell Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 82. 9 Tabell öfver Statsverkets inkomster. — " Riksmynt. Ordinarie Inkomster: It: dr* ö. Ordinarie ränta Indelt. Behållen . Tionde-spanmål Rotevakans-afgift af utsockne frälTrosspassevolans-afgift Båtsmansvakans-afgift Kontrollstämpelmedel _ 60,000 20,000 600,000 3.000 70,000 5.000 — Sgr Extra Ordinarie Inkomster: Tullmedel 13,500,000: — 8,978,740 — Postmedel, påräknade för Postverkets stat och omkostnader 2,000,000: — Stämpelpappers-medel Bränvinstillverkningsafgiften 1,600,000: — 9,500,000: — Sgr 26,600,000: — [ Summa 26,600,000: — 18,978,740 | S:a 35,578,740: — Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 83.
De utomordentliga ansträngningar, som göras, för att bringa henne till en slutlig och tillfredsställande lösning, torde vittna lika mycket om behofvet af lättade kommunikationer, som om den gamla Nordmannakraften och ihärdigheten att framkalla dem, och om den, såsom mig synes, i detta hänseende icke oädla eller klandervärda täflan med andra civiliserade länder. Skulle ock följderna af skuldsättningen i och för jernvägars anläggande i en längre tid låta känna sig, må vi dock hoppas, att de ej skola blifva alltför kännbara, eller vålla någon vådligare rubbning i fortgången at Statens utveckling. I allt fall är ett steg taget, som hvarken tillåter någon återgång eller stillastående på den beträdda vägen, förrän målet är hunnet. Detta mål synes väl ännu på långt afstånd; men väl börjadt är till hälften fullbordadt. Det beror endast på, att de anläggningar i främsta rummet företagas, som äro af behofvet mest påkallade, och genom sjelfva sitt läge lofva den säkraste fördelen. Under innevarande statsregleringsperiod har vestra stambanan blifvit fullbordad, och, såsom vi vete, nyligen öppnad för allmänna trafiken. Samma förhållande är med Örebro—Hallsbergsbanan; och Borås—Herljungabanan är under arbete. Södra stambanan räknar från Malmö lö£ mil, och med de anvisade medlen kan den fortbyggas till en längd af cirka 19 mil. Då Örebro—Hallsbergoch Borås—Herljungabanorna vid sista riksdag lingö sig tillerkänd förmånen af Statens mellankomst, — den sednare med ett lån till två tredjedelar af anläggningskostnaden, och före dem Gefle—Dalabanan, enligt Riksdagsbeslutet den 5 December 1851, med ett lån af icke mindre än 1,600,000 R:dr, så har man det hopp, att äfven andra bibanor skola lyckas att, när omständigheterne blifva fullt kända, tillvinna sig Rikets Höglofliga Ständers uppmärksamhet och behjertande. Det vill af den handräckning, som blifvit lemnad ofvannämnde bibanor, synas, som skulle man icke så strängt och uteslutande hålla på grundsatsen om Motioner i Preste-Ståndet 1862. 179 stambanornas fulländning, förrän Staten tager någon befattning med bibanorna.
Att den, som i 10 år försörjt sig och de sina i en församling, målie anses derigenom hafva förvärfvat sig infödsloräti och anspråk på fullt fatiig-underhåll; men att, om han dessförinnan faller fattigförsörj - ningen till last, den församling, hvarifrån han kommit, borde bidraga till hans underhåll med 10 procent för hvarje år, som detta underhåll komme att tidigare utgöras, 4:0, Att någon proescriptions-tid matte bestämmas, till församlingarnes tryggande mot anspråk på understöd från fattigförsörjningt 5:o. Att den församling , dit en behöfvande inflyttat; och der han i flere månaders tid vistats utan anmärkning, borde inom en viss tid protestera mot inflyttningen vid påföljd af talans förlust. 6:0, Att ingen veterligen fattig och till arbete oduglig person måtte ega rättighet , att från den ort, der han sist varit mantalsskrifven eller boende, få inflytta och sig bo. s8 Lng-samtAllnuBesv.o.Occ, XJtsk. Bel, N.o 58, sälta i någon stad, utan dertill förut erhållen skriftlig tillåtelse af Stadens Magistrat; i samråd med Stadens äldste och Kyrkoråd. 7:0. Att, inora hvarje? Socken, Säteriegare, Brukspatroner och Pössessionater borde draga försorg otn deras underlydande afsigkoinne Frälsebönder, Torpare, Smeder, dagoch stat-karlar; Kronooch Skatte-hemmansegare deremot vidkännas skyldigheten att värda sådana af deras vederlikar, som sortera under dem, men komma på obestånd ; samt att Tjenstehjon, hvilka under sin arbetsföra tid ömsom tjent frälseoch skatteman, måtte underhållas gemensamt af hela församlingen, allt efter hemmantalet. J. -*•' 8.0. Att, äfven med penningar, man ej borde kunna förvärfva egendom i annan province utan att ega beyis öfver godkänd frejd, hvarföre också Motionairen ansett ”Pastors och Socknemans attest böra åtfölja alla mindre köpebref.” g;o.
Ingen annan Torpare, än den Hemmansägaren sålunda anmält borde vara tillåtet att idka Brännvinsbränning. Agaren borde det vara förbehållit, att i händelse han funné missbruk äga rum, vid nästa mantalsskrifning återkalla den sina Torpare lem.' nade 11 rännings frihet} dä äfven alla af gifter Den 28 Filmar ii. 813 derföre upphörde. Genom en sådan förändring af Författningen om Brännvinsbränning, år ägarens rätt icke förnärmad, utan fullkomligen bevarad, Jordbruk och Boskapsskötsel vinner, och Staten får en förökad inkomst; brott, menederi och deraf följande omoralitet förminskas, endast BrånnvinsFiscaler förlora, BrånnvinsFörordningen tillåter den ågare som inom en mils afstånd med egen afvel brukar tvenne Hemman, att för båda bränna på ett ställe, då pannan ej öfvergår viss storlek, inen stadgar en högst obillig förhöjning uti af> giften, om till exempel han vill bränna med en panna om 4o kannors rymd för det ena, och med en om 5o kannor för det andra Hemmanet. Han får betala 8 sk. Banco per kanna, eller i5 R;dr Banco för båda pannorne, om han nyttjar en på hvardera stället af sina Hemman, men sätter han dem på ettdera Hemmanet, så får han betala 1 R:dr Banco per kanna eller 90 R:dr Banco, således plikta 70 R.dr Banco årligen för det han genom en förnuftig inrättning besparar husrum, ved och folk. På lika sätt ålågges den som låter göra sin brännvinspanna efter båsta möjliga modell, utan att förändra kannerymden, en högre afgift ån den, som nyttjar en sämre form; båda dessa stadgander lägga oskäliga band på en förnuftig näringsfrihet, de belöna den mindre omtänksamme hushållaren och den deremot som söker förbättra sina hushållsinrättningar, straffas och motverkas, under det man allmänt talar och skrifver huru hushållning och industri skola upp - 8i4 Den 28 Februarii. hjelpas.
Desto bekymmersammare ställer sig de extra ordinarie telegrafisternas framtid, d i man tager i betraktande, att deras utsikter till befordran i ej oväsentlig grad redan fördystrats genom ett nyligen d telegrafstyrelsen utfardadt cirlrulär, enligt livilget exht ordinarie vid sökande af ordinarie telegrafisttjänst mfste fö- rete läkarebetyg, en ny förordning, som endast drabbaz kvinliga extra ordinarie telegraftjansteman. Nar dessa således efter 12 h 1 5 kr ej kunna styrka att deras halsa ar fullkomligt god, gå de miste om befordran. För en annan klass af extra ordinarie tjanstemän ter sig framtiden e j mindre mörk, nämligen hela den för lokaltelefoneringen anställda personalen. Dessa telefonister aflönas med 30-40 kr. i månaden, allt efter den vana och skicklighet de lyckas förvärfva sig. Visserligen fordras rings förkunskaper för att blifva till telefon-elev antagen (elevtiden utgöres af den tid, som atgar för inlärande af de i Stockholm f. n. till omkring 1,900 uppgaende namneii pk aboiinenterna) men &amp; betet är shdeles slitande. Det mest ömmande i telefonistens ställniiig Iir dock utan tvifvel. hennes utsikt att efter ett tiotal af år gå, miste om sin plats; efter denna tid anses hon nämligen icke vidare besitts den spänstighet ' och påptisslighet, som fordras för telefonens skötsel. Ocksk har byrhchefen Wennman i en utförlig reservation, bifogi&amp;l telegrafstyrelsens förslag, yrkat på nödviindigheten att i någon nian söka betrygga telefonpersonalens framtid. 4 Harmed vilja vi afsluta vår kortfattade. granskning af en fraga, som ej blott och bart kan betraktas som en brödfrågcz, hvaraf några få arbetande kvinnors väl eller ve beror, utan som en principfrågn, som berör hela det kvinliga sliiltets intressen.
Hvarje expedition öfver Riksens Ständers beslut uppsattes af det Utskott, som målet handlagt, men må ej förr utgå, än den blifvit af Expeditionsutskott et jemförd mot de från Stånden inkomna protocolls-utdragen samt derefter i Stånden behörigen justerad och underskri fyen. Den 28 Mars f. m. Underl. R id d. Se c re t. tillkännagaf, att förslaget under Litt. B. blifvit afslaget af BorgareSt., inen bifallet af Bonde St. Uppå derefter framställd prnpos., blef förslaget afslaget af R. o. Ad. aoide punkten Litt. C. 4? <$ln Riksdagsordningen. lista och 2ldra perioderne. Upplysningar, sorn Utskott Jinner nödigt att frän annat Utskott inhemta, tua liskas och meddelas, helst genom prolocolts—utdrag, tncn eljest genom utsedde deputerade. Finner BancoUtskottet de ämnen, hvilka utgöra föremålen för sammanträde med deputerade af annat Utskott, vara af sådan lindert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att förslaget under Litt. C. blifvit afslaget af BorgareSt., men bifallet af B011- dcSlåndet. R. o. Ad. biföll detta förslag. 2olde punkten Litt. D. 46 §:n Riksdagsordningen. Ståndens plena böra på samma tid hållas. Stånden vare dock niedgifvet, når de samfäldt pröfva det nödigt, all på eli runi till gemensam öfverläggning sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta, och före vid slikt sammanträde Landtniarskalken ordet. Skulle ett Stånd tarf Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, alt förslaget under Litt. D. blifvit afslaget af BorgareSt., men bifallet af BondeStåndet. Förslaget under Litt. D. i 20lde punkten blef af R. o. Ad. bifallet. 2olde punkten Litt. E. 4g §in Riksdagsordningen, lista morn., lista perioden.
Under ett tidehvarf, då lagarne hade sin tillvarelse endast i folket minne och begrepp, då de ej kunde innebära annat, än hvad som lefde i folkets tanka och vilja; i ett tidehvarf af så låg bildningsgrad, men så allmän bildning, då ingen högre qvalifikation till domare fanns, än som låg i behörigheten att hafva en röst på tinget, der lag och dom samfäldt utgiogo från den försemlade allmogens godtfinnande, kunde qvalifika-s 12 Lag-Vlskottets Betänkande, A’:o 33. tionen tili fredsdomare — förlikningsdomare — ej vara mindre allmän, än den till domare. Då funnos elier kunde, med full behörighet, finnas förlikningskommiteer i hvarje bygd, socken, by.” “När detta förhållande ändrades, genom bildningens framsteg och de bildades följaktligen aftagande antal; när iagarne började skrifvas och lagkunskapen blifva ett studium; då inträdde redarn den orsak, som småningom, och i mån af det nya tillståndets fortskridande, skulle vålla en alltjemnt tilltagande sällsynthet af skickliga ämnen till förlikningsmedlare. Till äfventyrs är det ingen omöjlighet, att under bildningens ytterligare fortgång Iagarne åter förenklas och deras kännedom i samma mån allmännare utbreder sig; och i samma mån skall då äfven hända, att medborgaren åter, såsom sådan och utan annan qvalifikation, mer och mer blir behörig domare, och behörig rådgifvare till förlikning. Annu är likväl den väg troligen icke beträdd, som skall föra samhällsbildningen närmare dettaj mål. Vetenskapen arbetar ännu, och torde länge komma att arbeta på lagstiftningskonstens fullkomnande; och så länge detta arbete fortfar, kommer svårligen lagkunskapen att så popularisera sig, som den måste göra för att blifva folkets allmänna kunskap. Till dess kan ock medborgaren, såsem blott sådan, icke vara i besittning af behörigheten att döma eller gifva råd i rättsfrågor. Byarne, socknarne, pastoraterne (hvilka sistnämnde troligen skulle blifva förlikningskommitteernes distrikter) ega inom sig i allmänhet icke ämnen till skickliga förlikningskotnmissarier.”
Protoeollerne och Handlingarne i alla de upptagna wälen skola för hwart är i hela sin widd tryckas, och ofelbart wara utgifne inom en mänad efter ärcts slut. 2) Insamla statistiska Upplysningar öfwer Landet och dem redigera; äga öfwerinseende öfwer Tabell-Werket; hafwa rättighet att ur Collcgierne, frän Landshöfdingarne, Landtmäteri-Contoiret, Provinccrnes Hushälls-Sällskap m. m. infordra alla nödiga underrättelser rörande Landets oeconomie; hos Regeringen föreslä utwägar till samlande af de upplysningar, hwilka ej genom förut befintliga inrättningar kunna erhällas; wid hwarje ärs slut till Regeringen inlemna Berättelse om de inhämtade statistiska Upplysningar, hwilkcn berättelse en mäuad efter ärets slut skall wara tryckt; och wid hwarje Riksdag till Riksens Ständer inkomma med en för alla ären sammandragen Berättelse deröfwer. 3) Wara skyldig att till Regeringen inlemna Betänkande» öfwer alla de Lag-Författningsoch oeconomiska Frägor, hwaröfwer Regeringen sjelf äskar desi yttranden. 70 Expeditioner till Riks-Ständen. 4) Äga med Tryckfrihetens ward blott sa mida befattning, att i händelse någon Författare eller Boktryckare, innan tryckningen, sjelf begär ett offieielt yttrande, huruwida ett arbete eller en Skrift kan, enligt Tryckfrihcts-Lagen, underkastas atal, sä böra Ombudsmannen, twänne Ledamöter af Domare-Classen och trenne af de öfriga ett sädant yttrande skrifteligen utfärda; hwarcfter, i händelse af Arbetets eller Skriftens gillande till tryckning, bade Författaren och Boktryckaren böra wara för allt answar frikände, och de Personer af Beredningen, hwilka yttrandet utfärdat, bliswa answaret iklädde.
Att Högloflige Lagutskottet utur dessa allmänna åsigter, uppfattat och dervid i ett sammanhang afvägat alla i detta ämne gjorde framställningar, hade varit så mycket önskligare, sora ett väl ordoadt hupotheksysteme är af så väsendtligt inflytande på allmänna crediten och psnningeväsendetj men då detta icke skett, utan Utskottet öfver samma framställningar meddelat partielle utlåtanden, af hvilka väl flere, men dock icke alla, och deribland icke ett af de hufvudvudsakligaste, •emligen öfver Herr Peresvetoff Moraths an - Den 11 Junii J. in. gående upphörande af förmonsråtten för arfvemedel i Förmyndares egendom och samma medels tryggande mot förskingring genom inrättning af Förmyndarekammare i Landsorterne, ännu till Ridderskapet och Adeln inkommit, nödgas man serskildt för hvarje af berörde utlåtaden, framställa de anmärkningar som deraf föranledas, likväl med den önskan, att om återremiss skulle på grund deraf beslutas, en allmän och från ofvannämnda åsigt utgående bearbetning af dessa ämnen måtte af Utskottet i ett sammanhang företagas. Hvad nu särskildt angår den fråga, hvarå Högloft. LagUtskottets nu uppläste memorial har afseende, eller huruvida inteckning skulle få beviljas i Stadstomter på ofri grund; så har Utskottet, genom sin tillstyrkan deraf i min tanka väsendtligen afvikit frän de både i allmänna Lagen, och ännu bestämdare i is § af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818 lagde grunder, hvilka påtageligen innebära , att för pantförskrifning och inteckning af fast egendom fordras ej allenast besittningsrätt, som, i händelse pantägaren icke fullgör de vid panttörskrifningen åtagne åligganden, kan genom behörig lagfart på långifvaren öfveröyttas
St. öfverlemnat propos. ronde tullbevillningen, det icke varit att förvänta, att man af rådgifvare-personalen härstädes skulle Jå emottaga förebråelser för det mair icke dröjt med statsregleringens uppgörande, till dess man fått se, hvad tullen kunde inbringa, helst StatsUtsk. och R. St. i sådant fall allt för mycket skulle öfverskrida tiden för riksdagens afslutande. Ytterligare har Utsk. tillstyrkt bifall till K. M:s propos. om centonal-afgiftens öfverflyttande till och uttagande i sammanhang med allmänna bevillningen. Äfven denna åtgärd är af väsendtlig nytta för räkenskapernas och revisionernas hastigare gång, hvarföre jag anser åtgärden i sin princip vara riktig och således tillstyrker bifall till Utskrs förslag i denna del, men tillika yrkar återremiss äfven i afseende på denna punkt derföre, att Utsk., som varit i tillfälle att inhemta, hvad centonalen för Wadstena Krigsmanshuscassan utgör, och tillstyrkt dess öfverflyttande till allmänna bevillningen, icke på samma sätt förfarit i afseende på Amiralitets-Rrigsmanscassan, i afseende på hvilken sistnämnda Utsk. haft kännedom om centonal-afgiftens belopp endast för ett år; af hvilken anledning, och då jag har mig särskildt bekant, att det föreslagna medelbeloppet är för lågt beräknadt, jag anhåller, att Utsk. måtte vidblifva principen, men i afseende på Amiralitets-Krigsmanscassan inhemta kännedom om rätta medelbeloppet af centonal-afgiften till densamma, emedan sistnämnda cassa, i händelse, såsom jag be - 130 Den 26 Maj f. m farar, den af Utsk. föreslagna summa, som belöper sig på samma cassa, icke motsvarar livad den hittills i centonalafgift erhållit, skulle blifva urståndsatt att bestrida sina årliga pensionsutgifter. Vidare liar Utsk. föreslagit R. St. att hos K. M. und:st anmäla, det R. St. beslutat, att de under Riksstatens hufvudtitlar uppkommande besparingar icke må anvisas till några bestämda löne-anslag på stat.
Jag tviflar icke att ju Bevillnings-Utskottet, efter föregången pröfning af hvad vid Betänkandet blifvit anmärkt, så vidt möjeligt är, derå lemnar afseende; men får isynnerhet framställa den önskan, att Utskottet ville uppgöra dess beräkningar efter en supponerad Bevilirtings-summa och framställa dess förslag i afseende på Allmänna Bevillningen , i( ett sådant; Den 24 Februarii. SS7 sammanhang, att deraf kan utrönas, huru på hvad sätt och under hvilka rubriquer Utskottet anser den supponerade Bevillningssumman böra utgå. Denna presumtivt föreslagne Bevillnings-somma anser jag icke böra öfverskjuta 2,000,000, eller hvartill vid de Contribuerandes aftynande förrr.öga och vid nuvarande Myntvärde, densamma högst lärer kunna bestämmas , och då Bevillnings Utskottet sjelf medgifvit Bevillningens inflytande på Statens tilltagande eller aftagande tillstånd , är det att förvänta, att Bevillnings Utskottet vid föreslående af grunder för Bevillningsfördeluingen, lemnar uppmärksamhet åt de förhållanden, som i afseende på Jordbruket nu sig förete, så att detsamma icke genom fortsättningen af de bördor, det nu bär, alldeles må nedtryckas. Det är icke allenast i tillämpningen af de nya Bevillningsgrunderne, under nuvarande Regeringssätt, som Hemmansbrukaren finner sig hårdare träffad, än andra Medborgare, utan han finnér sina tillgångar bufvudsake* ligen medtagne lör att upplylla föibindeiser, i sednare åren, dels ålagde dels utvidgade, som aila andra Medbnrgare-Classer icke vidkännas. Man har i förflutne tider följdt den principe, att hvad Hemmansbrukaren kunde skäligen affordras, icke borde erläggas i penningar, som han svårligen kunde tillvägabringa, utan erläggas i sådant, sora af Bondens hus kunde tillverkas och åstadkommas, och således för honom medförde minsta känning; men de sednare 6 åren har ett motsatt förhållande blifvit iagttagit och aila föibindeiser mäste med psn - Den 24 Februarii. ningar godtgöras.
Såsom ett sådant kan anses, jag är derom fullt öfvertygad, åtgärden att från våra domstolars skrank småningom bortvisa, de sig derstädes, till men för både lagskipningens och rättvisans behöriga gång, ofta såsom sakförare inställande s. k. bränvins-advokaterna; personer ofta utan allt samvete, fala för korruption af all möjlig beskaffenhet, lagvrängare ex professo och inledare af orättmätiga rättegångar. De finnas i alla våra landsändar, under alla möjliga konvoluter. Det är för sagda, vigtiga ändamåls vinnande, som jag såsom egen motion får upptaga Lag-Utskottets vid sistlidne riksdag i Betänkandet, N:o 71, gjorda förslag. Visserligen vet jag, mot hvilken liga jag härigenom drager i härnad, men jag har aldrig hyst betänkligheter, kommer ej heller att någonsin sådana hysa, vid framträdandet för hvad jag anser rätt och sannt vara. Jag föreslår således, att i afvaktandet på bildandet af en sådan sakförare-korps, som i andra civiliserade stater finnas, Rikets Ständer måtte för sin del besluta en så lydande författning: »Såsom tillägg till hvad lagen i 15 Kapitlet Rättegångs-Balken angående »laga fullmägtig innehåller, samt med upphäfvande af det i 3 § af samma »Kapitel stadgade förbud för Öfver-rätts betjent, som årlig lön njuter, att »låta bruka sig till fullmägtig, eller vid någon Under-rätt, som derunder »lyder, förordnas som följer: »Vid hvarje allmän domstol skola minst två skicklige män förordnade »vara att som fullmägtige de parter tillhandagå, som dem anlita. Dessa »allmänna fullmägtige skola nämnas, vid Hof-rätt och Under-rätt af Hof»rätten, och vid Högsta Domstolen af Konungens Nedre Justitie-revision.» Stockholm den 30 November 1862. G. M. Stjernsvärd. Al Herr <l’Orcliimont, Carl »Polian Ferilinand, angående pension åt framlidne Kyrkoherden Sven Petter Ågrens enka, Christina Ågren.