Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Friherre Salomon von Rayalin den a3 September 1825 allidit, har 3:dje Suppleanten, Herr Öfversten och Riddaren af Kongl. SvardsOrden, Conrad Åkerhjelm, såsom ständig Ledamot i Directionen inträdt; och då Directionens Ledamot, Herr Majoren och Riddaren Michael Selvius von Hohenhausen, till sin hälsas förbättrande, företagit en Utrikes resa, bar Directionen, med anledning af 4:de och 6:te §§. 1 Art. af dess Instruction, utsett Herr Förste ExpeditionsSccreteraren i KammarExpeditionen af Kongl. Maj:ts Cancelli och Riddaren af Kongl. Nordstjerneorden Georg Ulfsparre att, såsom Suppleant, under Major von Hohenbausens bortovaro, intaga dess rum i Directionen. 336 Den 9 Junii e. ro. Då Utskottet ansett Expediti onsSecreteraren Ulfsparres inväljande i RiddarhusDirectionen, i afseende på grundsatsen för dylika val i allmänhet, förtjena en särskild uppmärksamhet, har Utskottet trott sig höra i korthet meddela närmare upplysning om hvad RiddarhusDirectionensProtocoller i detta ämne innehålla.
Jag mins till exempel när Lissi måste afbryta sina pianolektioner, därför att de voro för dyra – och samtidigt slösade pappa bort stora summor – och du hade inte ett ord af förebråelse mot honom – men du bannade Lissi, för att hon inte ville foga sig. Och när jag så gärna ville resa utrikes ett år för mina studier – som jag trodde var så vigtigt för min framtid – ja, då lät du pappa förstöra de pengar, som voro aflagda för det ändamålet förlåt mig, älskade lilla mamma, att jag börjar röra i detta – det är inte för att förebrå dig något, tro inte det, det gjorde mig ondt då, men sedan har jag insett att du inte rådde för det. Fast förmögenheten var din, var det ju pappa ensam som hade dispositionsrätt öfver den och du var omyndig och kunde ingenting göra. Jag förstår nu, att det var storartadt af dig att kunna böja dig, som du gjorde – men jag vill bara säga, att dessa bittra erfarenheter kvarlemnat en liten tagg i mitt hjärta – en naggande tanke, att pappa med alla sina fel var mer för dig än dina barn och att du skulle vara i stånd att offra oss för honom. Och det kunde jag inte tåla, när jag visste, hur jag kunde offra alt, alt, hela min personliga lycka – (gör en paus och synes tänka efter; upprepar efter en stund med eftertryck) ja – hela min personliga lycka för din skull. – Men så har jag alltid hållit mitt mod uppe med den tanken, att om det verkligen gälde något där du kunde handla, så skulle du också hafva kraft att stå emot pappa för vår skull – eller snarare, för det rättas skull. Förstår du nu, hvarför jag är så glad i dag? (Springer upp.) Åh, men hur jag kan glömma mig. Jag måste ju gå med den där renskrifningen. (Går till skrifbordet och tar gåfvobrefvet samt går ut till höger; kommer strax in igen med förändradt utseende.) Åh, mamma, hvad jag är lättsinnig. Fru Bark. Hvad nu då? Berta. Jag är förundrad öfver mig själf. Dessa våldsamma, omotståndliga anfall af lifsglädje och jubel komma ofta öfver mig, när det är som sorgligast rundt omkring mig.
Jagt Utskts betänk, till handlingarna, kan derifrån intet skäl hemtas, emedan det är bekant, att BorgareSt. så envisats med att betrakta saken sorn privilegiifrfiga, att vid sista riksdagen BorgareStts ledamöter afträdde från förstärkta Utsk., då frågan om tolagen der genom votering skulle afgöras. BorgareSt. är således visserligen nuvär. Bevilln. Utsk. förbundet för dess åtgärd att skicka motionen från sig; men detta kan ej blifva någon ledning för B. o. Ad:s beslut. Jag förenar mig altså med reservanterna inom Utsk. och anhåller om propos. till afslag å betänk, med den förklaring, att R. o. Ad. vidblifver sin förut beslutade remiss. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag kan icke gilla Bevilln.- Utsk:s beslut att frånsäga sig behandlingen af detta mål, särdeles som jag, då frågan äfven blifvit remitterad till Oecon. Utsk., som utan tvifvel kommer att handlägga den , anser mig böra nämna, att detta för Oecon.Utsk. icke blir möjligt utan samverkan med Bevilln.Utsk, hvars nu vidtagna åtgärd således blott leder till en omväg, som rätteligen icke bort kunna äga rum, då remissen var ställd till beggeUtsk:n gemensamt. Jag vet för öfrigt intet skäl för Bevilln.Utsk. 368 De» le Maj f. m. att afsäga sig denna fråga, då Ussk. upptagit alla de väckta frågorna om brännvinsbränningen; ty i den åberopade 60 §. står endast taladt om brännvinsbeskattningen, men icke om den oeconomiska delen af brännvinsförordningen. Gr. von Fersen: I anleda, af den siste värde talarens yttrande vill jag blott nämna, att brännvinsbeskattningen hvilan på grunderna för förordningen om brännvinsbränningslättigheten, oell derföre måste Bevilln.Utsk. äfven hafva sin del i uppgörandet af dessa grunder.
Ej mindre till följe häraf, än öck i anledning af en i Hedervärda Bonde-Ståndet af Biks. dagsinanneh Anders Danielsson gjord och till StatsUtskottet remitterad ytterligare motion i frågan, får Stats-Utskottet vördsammåst anföra följande t Ulsköitet kan väl ej annat, än billiga de skäl, söm af Herrar Oxehufvud och t>on Stahl, samt Anders Danielssonj uppgifvas för ett Magasins inrättande i Staden Borås’ Men enär sjelfva Verkställigheten deraf egentligen synes böra genom Allmänna Mägazins-Directionens försorg tillvägabringas efter de fullständige upplysningar, som från Konungens Befallningshafvande i Länet måste infordras och på grund af ett riktigt bedömmande, huruvida och i hvad mån denna Magazins-anläggning för örtens behof är oundvikligen nödvändig, anset Stats - Utskottet sig icke annorlunda kunna tillstyrka bifall till ifrågavarande anhållan, än i förhållande till de allmänna principer, sorn Utskottet för dylika Magaziners etablerande före»lagit 1 dess om grunderne för Magazins - Inrättningens organisation afgifne Betänkande. Qanmäldt bör dock Utskottet icke lemna, att Magazins-Fonden redan äger ett MagaZins-hus i Staden Borås, jom för närvarande, jemlikt Kongl. Majus Nådiga tillåtelse, begagnas af Elfsborgs Regemente tili förvaring af Tross - persedlar, men om hvilket 2588 Stats-TJtskottets Betänk anderi! Magazins återställande till Allmänna MagazinsInrättningen, tillika med öfrige från Inrättningen tid efter annan till andra behof disponerade Hus och Byggnader, Utskottet uti dess nyssnämnde Betänkande hos Riksens Högled. Ständer gjort hemställan; Och varder detta yttrande Riksens Höglofl. Ständer vördsamligen un* derstaldt. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid StatsUtskottets Betänkande angående B åts m a ns-In de lu ingen i Blekinge.
Grefwe von I^nlinZshznUn: Wille för sill del gerna bifalla afstaffandct af Husvisitatlvner: men Utskottet hade sträckt sitt yttrande sä wida, att det äfwen tillstyrkt förbud emot visitationer i Salubodar och MagazinerAtt der försälja förbudet gods, uttryckte efter Herr Grefwens tanka söragt för Lagar och författningar, och af sadan grund trodde dan att visikanoner i Salmbodar borde bibehällaö- Awenledes wille Herr Grefwe» anmärka , att i Betänkandet endast stöde omtalas bewakninaen wid Sjö-Tullar, men att GränseTullar äfwen borde införas, sä wida man eljest wilie winna dtt äsyftade andamälet, och att af defta skäl torde kauste alerrrmift bliswa nödig. Herr von kksulsrvolst, Lsrl Lustaf kembolc!: Den första och wigtigaste antebning tili Samhällslefnad, eller hwarföre enstildte hushäll, hwilka hwar för sig befunnits för swage att förekomma och eniorRidd. och Ad. Prok. 5 B. stä 73 846 Dm 15 Januaru. fia wald och list as mägtigare grannareller stamplingar ester deras lis och egendom as oroliga medmänniskor , trädt med hvarandra uti förbund som benämnes Samhälle, har ostridig! warit den, ott med wiste uppoffringar, samt under wiste Liwerenskomne och stadgade Samhällsordningar och Lagar åtminstone g-mensamt niuta frid, säkerhet och stydd ej mindre inom deras wolde Boningar, än ock utom deras hus pa wägar och stigar.
Allmänna med någon uppoffring förknlppadt biträde kan äga rum, utan att medföra ett oförtjent lidande åt hvarje individ af den talrikaste delen utaf Nationen, hvilken aldrig deltagit i Discontlnrättningarnes fördelar, hvarken som ActieÄgare, Låntagare eller Capitalister, och hvilken sådeles i möjligaste mån bör vara befriad ifrån allt direct eller indirect deltagande i deraf härflytande olägenheter. Om jag skulle misstaga mig i mina får» hågor för allt biträde af Banqlren , så får det sättas på räkningen af de bedröfliga följder vårt Myntförhållande fått vidkännas af 1809 års anfall på Banquens soliditet, och på hvarje enskildts dermed förknippade trefnad och välfärd. Den enda uppoffring å Banquens sida, jag finner kunna medgifvas, är den af Utskotten förutsedda * Den 17 Martil, e. m. 171 troliga Förlust å fordringarne; och finner jag i öfrigt ingen annan åtgärd med billighet af Lagstiftningen kunna fordras, än den, att gynna Gäldenären genom öi längd betalningstid, att förskaffa Fordringsägaren till ett snart åtnjutande al dess lagliga rätt ; att lör allmänna penningerörelsen göra indragningen för ögonblicket så litet kännbar som möjligt, med iakttagande, att den i rörelsen ongtigt inkomna emkildta Reversmassan likväl mäste till ordnings vinnande åter bringas derutur. Jag kan icke finna att DiscontBorgenärernes i Laeen förvarade rättigheter vidkännas någon inskränkning, genom Lagstiftande Magtens mellankomst sorn utredningsman , då en sådan åtgärd är af Utskotten tydligen visad som oundvikligen nödvändig och som påtaghgen medförande den enda möjlighet för Fordringsägaren, att utbekomma den rätt hvarå han skäligen kan göra anspråk, Men jag finner tillika, att en serskilt utredning för hvarje af de banqueioutterade Verken, är den oundvikliga gtund, hvatpå alla åtgärder måste stödas, om de skola medföra en anledning att i ett så magtpäliggande ämne kunna med den i sådant fall nödvändiga säkerhet tillvägabringa något stadgande
Hos Utskottet har Direktionen öfver Rikets Ständers Lånekontor i Götheborg hemställt, att ej mindre 18 st. i Lånekontorets böcker balancerade lån, tillhörande fonden till utlåning med omsättningsrätt, till hvilkas gäldande numera ingen förhoppning finnes, måtte till återstående kapital, R:dr 6,641: 35 sk. 10 rst, än äfven sammanräknade beloppet, R:dr 447: 2 sk. 8 rst. af upplupna öfverräntor å andra 7 st. lån, tillhörande samma fond, för hvilka, efter kapitalbeloppens indrifning, ytterligare liqvid icke är att vinna, få utur räkenskaperne afskrifvas. Af de för hvarje särskildt lån meddelade redogörelser har Utskottet inhemtat: a) angående ett lån å R:dr 1,610: 24. 3, såsom osäkert fördt inom linien år 1851, att så väl låntagare som löftesman i utfattigt tillstånd aflidit; b) beträffande 13 st. lån å tillsammans R:dr 3,531: 11. 8, alla såsom osäkra förda inom linien under åren 1840—1848, att ehuru för hvartdera lånet en eller annan af gäldenärerne ännu lefver, samtlige desse gäldenärer, inalles 17 personer, likväl sedan flera år tillbaka befinna sig i utfattigt tillstånd; att af dem 3 begifvit sig från sina hemorter, 2 äro backstugusittare, 1 kringvandrande tiggare, 1 åtnjuter fattigunderstöd af den socken, der han vistas, samt de öfrige 10 äro i den utfattiga belägenhet, att ingen utsigt förefinnes att nu mera kunna hos dem uttaga någon del af Lånekontorets fordringar; och c) vidkommande återstående 4 st. lån å tillhopa R:dr 1,500 — att sedan 4 särskilda personer, hvar för sig, sökt lån, emot behörig ställd borgen samt Sedelvexlaren vid Låne-Kontoret S. A. Holmgren erhållit uppdrag att lånen uttaga och qvittera, så hafva, efter det lånen beviljats och Sedelvexlaren Holmgren på Bokhållaren W.
Då de anslag Rikets Ständer vid föregående riksdag beviljat för folkundervisningens befrämjande, ännu äro för samma ändamål och till enahanda belopp erforderlige, föreslår Kongl. Maj:t att Rikets Ständer anvisa för den tid nästa statsreglering kommer att omfatta: till understöd för folkskolelärares aflöning inom de socknar, der, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, statsbidrag för sådant ändamål^ i följd af serskilda omständigheter och förhållan - den kan blifva erforderligt, . i i t 20,000. till seminarium för bildande af lärare vid folkskolor efter Kongl Maj:ts Nådiga disposition ... 9,400: till stipendier för elever vid nämnde seminarier att i mån af behof af Kongl. Maj:t disponeras 12,000: — •— att utgå årligen under tre år med en sammanlagd summa för alla åren af 123,300: och med rättighet för Kongl. Maj:t att till folkundervisningens befrämde använda de besparingar, som å nämnde anslag kunna uppkomma. Vid sednaste riksdag beviljade Rikets Ständer, till understöd för Transport rdr 123,300 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850. 77 Transport Rdr 123,300 Serafimer-lazarettet i Stockholm, ett belopp af 4,500 rdr årligen under den tid, då uppgjorda statsreglering omfattar. Då de forhållanden, på grund hvaraf nämnde anslag blifvit beviljadt, sedan dess icke undergått någon förändring, föreslår Kongl. Majit, att till samma ändamål anvisas enahanda belopp under ytterligare trenne år med 4,500 rdr om året, eller tillsammans 13,500: I ändamål att bereda en af behofvet påkallad förbättring och utvidgning af den Kemiska Institntionen vid Upsala Universitet, äskar Kongl. Majit, till uppförande af ny byggnad för nämnde institution, en summa af 66.666: 32, — Då ny byggnad är behöflig för Anatomiska Institutionen vid Universitet i Lund och Universitetets egna tillgångar icke utan betydlig olägenhet kunna vidkännas den härtill erforderliga utgift; äskar Kongl.
Det år möjeligt, att den liflighet, den romantiska värma, hvarmed man vid yngre åren omfattar allt sorn visar sig skönt och upplyftande för tankan, äfven hänfört mig, att med för häftig enthusiasme fästa mig vid de öppna rena förhållanderna emellan alla Statsmakter, såsom det starkaste stöd för ali samhålls-författning. Men samma min öfvertygelse, den må vara byggd på hvad känsla sorn hälst, som säger mig, att saknaden, af detta öppna, rena, offentliga, gör Statsrnakterne till isolerade fiendtliga krafter, då deremot dess närvaro omkring Grundlag och Thron bildar den starkaste förmur i hela Nationens förenade kärlek och interesse 5 samma Öfvertygelse säger mig ock, att en lika öppenhet bör äga rum i alla enskildes offentliga handlingar. Dei år denna min öfvertygelse, sorn med lika värma med hvilken den -i dag låter mig försvara offentligheten vid våra öfverlåggningar , vid ett annat tillfälle låter mig bestrida misstroendet mot Styrelsen, att hos oss vinna inträde. Det år den, som utan farhåga för möjligen misstydda motiver, alltid skall låta mig högt bekänna min tillgifvenhet för den Ministére, som i sednare tider utgjordt Konungens Råd, och hvilken, om ån de fördelar den beredt Fäderneslandet kunnat varit flere, likväl berett nog många, för att äga anspråk på medborgares erkånsla och vördnad.
Sedan min barndom har jag ej återsett Mörks skrifter förr, än vid detta tecknande af hans bild; och jag har dem ånyo att tacka för ljufva rörelser, – om ock, numera, mindre väckta af sjelfva skrifterna, än af de minnen, som outplånligt vid dem fästat sig. Ännu öfver femtio år efter deras framträdande betraktades romanerna Adalrik och Thekla såsom klenoder i mången from och allvarsam familj, der de jemväl, för sin uppbygglighet, gerna sattes i barns och barnabarns händer. Så blef Adalrik den första bok, som för mig upplät romanverlden; jag läste den i mina morföräldrars hus, vid sex eller sju års ålder, med outsäglig förtjusning. Thekla fanns der äfven; den var mig dock något för predikosam och långsträckt. Väl behagade mig skildringarne af Neros grymheter och Tros-hjeltinnans orubbliga ståndaktighet: men belåtnare var jag med Wallenbergs tragedi ”Susanna”, der ungefär samma ämne mötte mig i en mindre uttänjd behandling och i alexandriner, som då förekommo mig undersköna. Öfver det påstående, att detta ämne är opassande för en tragedi, skulle jag då storligen undrat; och ännu i dag synas mig den femte actens fjerde och femte scen värda de tjusta tårar, som jag då öfver dem utgöt i min Moders sällskap, för hvilken jag föreläste dem. Bredevid låg ock framför mig en gammal svensk öfversättning af Argenis, men den smakade mig en smula kärf; felet var väl mitt och öfversättningens gemensamt. Bland ”Målningarna på Menskliga Sinnen” dröjde jag egentligen blott vid ”den Vidskeplige”; denna tafla var mig kär genom sin lifligt berättande sammanställning af allt det mellan natur-troll-och spök-verlden fördelade skråck, som af en sådan tros och användes. Någon tid längre fram, och ungefär vid mitt inträde i offentlig skola, – hvarefter de Kotzebuiska och Lafontainska romanerna snart undanträngde alla andra, – besökte mig äfven, i Calloanders och Leonildas sällskap, sjelfva den indiska prinsessan Banise.
Grefvinnan älskade hästar med passion. Det var hennes enda lidelse. Hon satt också makalöst väl till häst. » Hon rider som en kosack », brukade grefven säga för att beteckna hennes skicklighet och djerfhet. Och han hade rätt. Tidigt om morgnarna, vackra solskensdagar, kunde hon stiga till häst och ensam, utan att ens vara åtföljd af betjen-ten, företaga långa ridturer genom de vidsträckta skogarna. Hi och ho, hvad det gick! Daggen i det friska, saftiga gräset gnistrade kring de svarta hofvarna, det gick fram öfver gröna marker, mjuka som sammet, fram genom trånga pass med stupande berg på ömse sidor, genom ungskog, som skimrade i den första, jungfruliga grönskan, längs blånande små insjöar, der änderna snattrade inne i vassarna, ännu höljda i i den lätta, skira morgondimman. Och Zoe njöt — njöt i fulla drag af morgonens skönhet, af den snabba ridten, af att känna blodet forsa varmt genom ådrorna. Ibland kunde hontvärstanna sin häst och med vidgade näsvingar andas in morgonluften, ren och kylande som källornas vatten. Hvad hon då var vacker i sin mörka riddrägt, med de stora ögonen strålande af helsa och lif, den mjuka, något oregelbundna profilen, skuggad af floret, som fladdrade kring den höga felbhatten och den smidigt fylliga gestalten stolt och upprätt i sadeln. Ja, hvad hon var vacker! Dessa tvenne år hon varit gift hade kommit hennes skönhet att mogna; de spensliga formerna hade svält ut och blifvit fasta, växten mera afrundad, ögonen mera djupa och själfulla, och munnen hade fått ett drag af viljekraft, som förlänade karaktär åt det bleka, fina ansigtet. Ja, hvad hon var vacker! Och när hon kom tillbaka från dessa morgonturer vid ett briljant lynne, glad och frispråkig som en uppsluppen pensionsflicka och med en aptit, som kom hofmästaren att småle, kände grefve von Flandern, att hans gamla sextioåriga hjerta var mera fästadt vid den unga grefvinnan, än han någonsin tänkt att det skulle bli.
Härigenom anser sig Utskottet äfven hafva besvarat den af Petter Jönsson från Jönköpings Län väckta motion, att årliga beställningen af gevär vid Husqvarna factori må ökas från 2,000 till 3,000 stycken. I sammanhang härmed, och då hvarken Norrteljes belägenhet nära hafskusten är tjenlig för ett gevärs-factori, i händelse af krig, eller något serdeles behof af detta factori numera är för handen, sedan Eskilstuna factori, som har ett i alla afseenden fördelagtigare läge, blifvit med dryg kostnad utvidgadt till en fullständig gevärs-fabrik, har Utskottet, som inhemtat, att fråga om tillstånd till Norrtelje factoris nedläggande uppstått, velat tillstyrka Rikets Ständer att' bos Kongl. Majit i underdånighet anmäla, att, i händelse egaren, till Norrtelje factori skulle, under bil &tals-Ut skottets Utlätandej IV.-o 354• Litt. Ä. ii liga vilkor, vilja nedlägga den gevärs-tillverkning, som honom åligger, Rikets Ständer äro benägna att sådant medgifva och anhålla att i dylik händelse derom få emottaga Kongl. Majrts Nådiga Proposition. 4:o Til! befästnings-arbeten å Waxholm och uti Stockholms skärgård för fern år, å 100,000 R:dr årligen, 5oo,ooo R:dr. Då angeläget är, att dessa befästnings-arbeten, som för Rikets och hufvudstadens försvar äro af den yttersta vigt, blifva skyndsamligen verkställda, får Utskottet tillstyrka, att, för befästnings-arbetena å Waxholmen och uti Stockholms skärgård, må anvisas det af Kongl. Maj:t äskade årliga anslag af 100,000 R;dr, alt för 3:ne år utgå med 3oo,ooo R:dr. 5:o Till Carlsborgs fästnings-byggnad för fem år, å 5o,ooo R:dr årligen, 260,000 R:dr.
Oaktadt den o* vanliga sädéstäringen och Oansedt dessa årens skördar voro mera knappa än gifvande, var då ingen hungersnöd, och ingen egentlig spannmålsbrist lörspordes. Det större beböfvet än vanligt uppjagade endast spannmålspriserna, så att de koramo i jemiikhet med dem på andra varor, och detta har understödt de sa sednare åfen den sparsamma Jordbrukaren, söda icke vant sig att vid ett yppigt bord förtära sin lilla behållning, Utan användt den att upphjelpa sitt åkerbruk. Häraf lärer ; man kunna sluta , att Jordbruket, så skyddadt, skall näsfan alltid förse Riket med dess spannmålsbehof, och brist derå aldrig kunna befa'ras, i synnerhet om en så beskaffad allmän Magazinslnrättning kan komma till stånd , som får förmåga att med upphandlingar i ymnigare år hålla jemvigt i pnserVa, och som, derest nöden någon gång skulle det fordra, ensam äger rättighet till införskrifning af Spannmål. Den 10 April. Om någon af de svårigheter, som hittills hindra Jordbrukets fullkomnande, såsom t. ex. den ötverklagade bristen på arbetare, är af den beskaffenhet, att den icke, utan elter en längre tid och derunder njutet fredslugn, kan alldeles afhjelpas, så hafva dock de öfrige stundom sådana orsaker för sin tillvarelse, att man tröstfullt bör kunna tillförse sig deras undanrödjande genom försäkringar, hvilka Kongl» Majt, städse fa deri i gt vårdande sitt Folks sånna väl, med nådigt afseende på Riksens Siänders underdåniga önskningar, grundade på goda skäl och uppgjorda förslag, lärer täckas vidtaga. Men äfven denna brist på arbetare kati till en betydlig del afhjelpas, då man betänker de egentliga orsakerna dertill, och återförer till Jordbruket alla deni, som vilfarelsen och lättjan dragit derifrån. Om man förafskedade alla dessa många betjenter, som till en stor del utan behof till uppassning användas, skulle derigenom många goda arbetare bibehållas åt Jorden.
Efter milt omdöme bör härvid noga tillses, att straffen, som böra stå uti ett rättvist förhållande lill brotten och alltid med lugnt allvar verkställas, blifva lika skiljda från den råa grymheten, som från den qvinliga vekheten. Så vida jag icke alltför mycket misstagit mig, är dock ännu det stora flertalet af samhällets medlemmar anhängare af grymhetsprincipen; och hvad härvid ej kunnat undgå att väcka min förvåning är, att många bildade män gå så långt uti sin grymhetsifver, att de sträcka den ej allenast till sjelfva straffens beskaffenhet och verkställighet, utan äfven till fångens behandling i öfrigt, hvarvid de ej anse nödigt att någon slags mensklighet behöfver iakttagas. De vilja icke ens göra någon åtskillnad emellan 320 Den 22 December f. m. de olika individerne, utan bör det efter deras åsigt göra tillfyllest att vara fänge, för att i och med detsamma vara satt utom lag oell rättstillstånd. Att under den muntliga diskussionen söka visa dessa grymhetsifrare sitt misstag, lönar ej mödan, emedan de äro så införlifvade uti och så förvissade om riktigheten af sine åsigter, att de aldrig vilja höra några skäl, som tala deremot. Eljest vill det synas sannolikt, att t. o. m. den mest ifrige anhängare af denna princip skulle öfvergå till mildare åsigter, om han endast kunde förmås, att med sitt eget jag anställa några minuters betraktelser inför sitt eget samvetes domstol. Otvifvelaktigt skulle det då ej kunna undgå hans uppmärksamhet, att han sjelf alldeles icke har någon egen förtjenst deraf, alt han under sin minderårighet, eller innan hans begrepp om rätt och orätt blifvit utvecklade, icke beträdt hrottets hana, ulan att han deremot härföre står i en outplånlig tacksamhetsförbindelse till Försynen, som låtit honom födas af föräldrar i den lyckliga ställning, att de kunnat egna tillbörlig vårdnad om sina harns vägledning och uppfostran. Det skulle vid en fortsatt sjelfhetraktelse ej heller undgå hans uppmärksamhet, att förhållandet kunnat hafva varit annorlunda.