Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid första betragtandet af ett sådant undervisningssystem, som vore byggdt på den princip, att den fordna hem-undervisningen bör bibehållas, men sättas i en regelbunden förbindelse, med skolorne, dels vore oförenligt med antagna uppfostrings-principer, dels vore overkställbart, så utbeder jag mig att i några drag utveckla min åsigt af sjelfva undervisningens natur, så vidt den rörer ett sådant system för folkundervisningen, som det nyssnämnda; hvaraf det torde visa sig, att all offentlig undervisning borde vara förenad med en sådan undervisning i det ensliga hemmet, samt att den är i sjelfva verket lättare och säkrare till målet, än en skol-undervisning, som icke sträcker sig utom sjelfva Skolans väggar. Den undervisning är otvifvelagtigt den bästa, som, jemte meddelandet af kunskaper, tillika mest befordrar utvecklingen af själskrafterne. Den kunskap, som läresinplantas> ingjutes af Läraren, eller som omedelbart öfvergår från Läraren lill lärjungen, bidrager obetydligt till själsförmögenheternas utveckling; hvaremot, ju mera andel lärjungen sjelf Bih. till R. St. Brot. 1840■ 4 Sami. 2 Afd. 4 Haft2 io Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande> N:o 5- har i kunskapens inhemtande, desto mera utvecklas hans själsförmögenheter derigenom. Lärjungens sjelfverksamhet är således det vigtigaste villkoret för all undervisnings fullkomlighet; och om detta är en sanning,— (detta antages visserligen såsom en sanning äfven i vår nuvarande skolundervisning, och man söker således att bereda denna sjelfverksamhet medelst den erotematiska methoden, eller att genom frågor öfva och utveckla lärjungens själskrafter. Huruvida detta är en naturlig method och att den icke snarare bidrager att i längden förslöa dem , är ännu oafgjordt) så följer, att i ett fullkomligt undervisnings-system, lärjungen måste verka det mesta sjelf och att Lärarens förrättning måste, så vidt möjligt är, inskränka sig till att uppväcka, underhålla och leda denna lärjungens sjelfverksamhet.
Den uti injuriemålet tilltalade skulle således, då han sjelf vore sakägare, särskildt begagna denna rätt, men eljest, der brottet hörde under allmänt åtal, ägde han såsom angifvare påkalla den kriminalprocess, han genom ryktesutspridandet gjort för sig till försvar behöflig, och i sådant afseende hålla sig till den särskilda ordning, som är anvisad i de lagliga föreskrifter, genom hvilka kronans åklagare fått åligganden i afseende på beifrande af de för - brytelser, hvilka till deras kännedom behörigen anmälas; öfver fullgörandet af hvilka åligganden nödig kontroll till det allmännas och den enskildes säkerhet icke saknas. Injuriemålets svarande part finge sålunda !ulft åtnjuta all honom enligt lagförslaget tillkommande bevisningsrätt tili sitt försvar, utan att derigenom i någon ilion blefve bruten den ordning lagen utstakat för ransakning öfver angifvet brott, hvilken ordning val måste äga den vigt inom rättegångssystemet, att den icke bör i något fall onödigtvis uppoffras; och denne svarande part, då han sålunda föranledes att emot sin vedersakare uppträda med anklagelse och påkallande af kriminalundersökning, vore derigenom icke eller förflyttad till en för ursprungliga sakförhållandet främmande ställning; ty äfven i lagförslagets processordning för injuriemål skulle naturligtvis svarande parten befinna sig i kärande parts ställning i hela det stadium af målet, som utgjorde kriminalprocess mot hans vederpart, hvilken åter deri vore att betrakta såsom svarande part. Skillnaden vore blott i det forum, der denna särskilda kriminalprocess blefve utförd. Hvardera saken komine att hålla sig till sitt i lag utsatta forum. Till sin natur äro de visst icke eller från hvarandra oskiljaktiga. Injuriedomstolen behöfver af den andra saken ej känna annat, än slutliga domen; och ransakningsdomaren behöfver alls icke någon kunskap om injuriemålet, icke ens om dess tillvaro.
IVIapl oell I^ronan såsom loljcl ak kaetoriels nedläggning uppå ds al Bruksegaren numera ned satta - 7k/a/:t§ 7V/0 111. 9 satta oell skäligen jemkacle villkor, till8k^ncla8 sörclelar as sleikalcliA be8kaPsenbet till ett nppolliingen al kolräntorne vicia osce, vä^sncle väicle, ai,8er jaA, clä, i bämlelse »t alkla^ ä 8vkanc!en8 bekman i clenna 6el, släpan om Kaetoriets necllätt^nin^ mäste allcleles lo, lalla, niic; bora i unclercläni^bet tillstyrka, att Kon^I. lVlajit, n,ecl bifall till bvacl sk' sokanclen korclraclt blifvit, mä, ester alliancllin^ens tillslntbriiikpmcle, i lXäcler torklsra, att, såsom sölj,l af Mrrtelje Oevärs-kaetoris blisvancle necllä^ZninF, samt genom 6etta Dactoris uppborancle oell förening mecl Ortala Link, någon rubbning elle»' inskränkning ej kommer, nu elle,' sraniöeles, att ega ion, i ole privilegier, sörmoner oell lättiglieter son, enligt 8kaltekopebrc l5et clen 13 Debruari 1?60, samt serskilila, licl ester annan utläxlacle resolutioner, äro Ortala bruk tillerkäncle oeb clerlill nu begagnas; <loek bemstäiler jag tilllika, std, innan asbancllingen om baetoriets neclläggning asslutacl vsrcler, samt sistnämncle l^äcliga körklaring, i sammanbang öermeil utsarclas, tillfälle mä lemnäs bruksegaren ^/^/4>ec/m,r att i unclerclänigbet sä uppgifva 6en ersättning i penningar, emot bvilken ban tilläfventyrs kunöe bunäs buga<l att srän okvanberörcle 1458 Käster kols utforclranöe in natur» alstä, 83int ätt veclerbö, ancle ränte-gifvare clerester mä öppet lemnäs att sig utläta, buruvicla cle, mot en särlan ersättnings utgifvancle, ästunöa att frän kolens prassterancle in »stur» sig för lianiticlen befria."
Hvad sedermera vidkommer det framställda yrkandet, att den afgift till Svenska Kyrkan i London, som nu erlägges för hvarje Svenskt till England ankommande fartyg, och hvilken lärer uppgå till 3 pence per läst för fartyg, som lossa eller lasta i London samt lill 2 pence per läst, då fartygen besöka andra hamnar i Stor-Brittanien och Irland, hädanefter ej måtte belasta andre sådane fartyg än dem, som ingå till London; så, ehuru Utskotten visserligen anse nödigt och Svenska Nationen värdigt, att Siatssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsko tens Utlåtandej N;o 96. 3i nämnde Kyrka vidmagthålles, helst ej allenast ett betydligt antal Svenska sjömän, utan äfven andre Svenskar, besöka London och der stundom en längre tid sig uppehålla, så kunna dock Utskotten icke finna någon billigbetsgrund derför, att de fartyg, som besöka andra ställen i England , än London, och hvilkas besättningar icke äro i tillfälle att begagna sig af Kyrkan, skola betungas med berörde afgift. Yid sådant förhållande, och lör att i någon mon bereda lindring i omkostuaderne for sjöfarten på England, få Utskotten tillstyrka, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder förklara, att den afgift, som, enligt nu gällande författning, bör för alla till England ankommande Svenska fartyg erläggas till Svenska Kyrkan i London, måtte för dem, som icke anlöpa denna hamn, upphöra. Stockoholm den 20 Mars 1845. Reservation: Af Herr Grefve Sparre: ■'Emot det af sammansatta Utskotten fatta de beslut om befrielse för de fartyg, som besöka England, utan att gå till London, från erläggande af den hittills stadgade ringa afgiften 2 pence per läst, till underhåll af Svenska församlingens i London Kyrka, får jag anmäla min reservation.
M. för ändamålet föreslagit, i vidsträcktare mån, än som redan skett, inledas, bifaller hvad Utsk:t i denna punkt hemställt,» men, då återremiss blifvit begärd och öfriga RiksStånd torde böra få del af de uplysningar här lemnats, vill jag cj emotsätta mig återremissen. Hr af Kleen: Med anledning af det gjorda klandret, att nå - Den 13 April. gra kostnadsberäkningar för Stockholms befästande icke blifvit gjorde, får jag blott nplysa att sådane verkligen blifvit framlagda och att det anses åtgå 5,47 5,000 rdr för sjelfva befästningsarbetet, 2,440,000 rdr för bestyckningen, samt 1,386,000 rdr för projektiler m. m-, eller tillsammans 9,263,000 rdr rmt. Hr Björnstjerna: Som tiden redan är långt framskriden, vill jag ej länge uppehålla 11. o. Ad. oell i följd deraf ej uptaga till besvarande flera anmärkningsvärda invändningar mot nyttan af Stockholms befästande. Jag förbigår nu dessa, öfvertygad att hvar och en, sorn inser nyttan och behofvet af Stockholms befästande, skall med värme omfatta företaget. Det finues dock några andra omständigheter, hvarom jag vill kortligen yttra mig. Man har här sagt, att det var af brist på nödiga, fullständiga uplysningar, som Utsk:t ej kunnat förorda några anslag lör detta ändamål. I enlighet med hvad jag i mitt sedoaste anförande hade äran omförmäla, ber jag att tå fästa uprnärksamheten på den skrifvelse, K. M. till 11. St:r afgaf rörande detta ämne, och hvilken ligger till grund för den framställning, hvilken angående befästningen vid denna riksdag borde göras. Jag tror mig tillräckligt hafva åskådliggjort att, hvad 11. St:r begärde, blef fullgjordt, i det arbetena påbörjades och förslag till deras fortsättande framställdes. Såsom ani. att ej bevilja något anslag anföres, bland annat, äfven att någon plan för befästandet ingenstädes finnes delgifven B.
In fidem E. G. Björkman. 17 7 (Ihlaga As 1, till Herr Stuarts reservation.) UPPGIFT till be\illmngstaxeringen inom staden N. N. år 186 .. Riksmynt. Undertecknad, Snickare, bor i huset M qvarteret vid gata under sistlidna år tillverkat möbler för R:dr 000 verkställt andra snickarearbeten » » 000 Tillsammans R:dr 000 begagnat biträde af: 5 Gesäller, med arbetsförtjenst för hvardera omkring 000 — 7 Lurgossar. 3 andra arbetare, som hvardera förtjent omkring 400 — ;1 Bodjungfru. betalar årlig hyra af 1,000 — hvaraf för verkstad, försäljningsbod och magasin samt vindar R:dr 750 eger kapital, nedlagdt i ofvan uppgifna rörelse. ] i ' I I I I Bea-Korn. Bet. 178 (Bilaga M 2, till Herr StuarIs reservation.) UPPGIFT till bevilliiingstaxeringen inom församling af stad år 186 .. Riksmynt.
Revisorerne anmärka, att, ehuru Konvoj-Kommissariatet, i anledning af föregående Stats-revisions gjorda anmärkning, att uti 1840 och 1841 års räkenskaper, under titel: ”inköp af Känsö Karantänsplats med hus och byggnader,” bokförts en fordran af 8,000 R:dr, förklarat, att balanseringen af denna summa, hvarför ofvannämnda lägenhet blifvit för Handelsoch Sjöfarts-fondens medel inköpt, vöre en oriktighet, den redogöraren erhållit föreskrift att i nästa bokslut behörigen afhjelpa, finnes likväl uti hufvudböckerna för hvartdera af de bålla år, denna Revision omfattar, nämnde summa, såsom en Konvoj-Kommissariatets fordran, under berörde titel upptagen. I anledning häraf får Konvoj-Kommissariatet underdånigst upplysa: att Konvoj-Kommissariatet, den 13 Februari 1844, förständigade sin redogörare, dåvarande Kamreraren Wennermark, att ifrågavarande summa utur 1843 års bokslut afföra. Under utarbetandet af nämnde års hufvudbok, iråkade emedlertid han den sinnesoch kroppssjukdom, som kort derefter och före bokslutet för år 1843 blef orsaken till hans död. Detta bokslut måste således verkställas af Kammarskrifvaren, som, under den Wennermark beviljade tjenstledighet, förrättade hans tjenst, men som, efter uppgift, ej lärer hvarken af Wennermark eller i hans handlingar hafva erhållit någon upplysning om ifrågavarande balans-summas afförande, hvarföre han, utan vidare un 44 - — 346 — dersökning, fortfarit att upptaga den såsom förut skett. Redogöraren har nu blifvit erinrad alt i 1845 års bokslut rätta detta formfel. §. 3. Hvad Revisorerne i denna §. omförmäla, eller att någon ytterligare afbetalning å Handlanden Rösners skuld till fonden, än den i förra Revisions-berättelsen omnämnda, under åren 1842 oell 1843 icke ägt rum, lärer icke, såsom med sanna förhållandet enligt, erfordra något tillägg eller förklaring å Konvoj-Kommissariatets sida. §. 4.
Ända bort mot de avlägsnaste blå bergen låg skogen på de buktande åsarna som ett grönt, svallande hav, och nära honom stod furor med något strängt, rent och allvarligt över sig. Var de beskyddande eller förebrående, dessa urgamla träd? De hade väl sett och känt hundra vintrars snöstormar, men hade de någonsin förr haft ett sådant kryp till människa så här inpå sig som nu? En sådan orolig, rädd liten stackare, med ett så vekt och dock så stormande hjärta och en sådan fruktan för att icke kunna alls passa i detta underbara liv, där man skulle vara stark som en fura och ha djupa rötter i jorden för att kunna stå sig i stormarna! Men vinden susade och solen värmde och hela rymden var så vänligt vit av flammande vårljus. Gick det an att vara rädd eller orolig här längre? Och innan han visste ordet av, slöt sig ögonen och han föll i en tung, trygg sömn, nästan lutad mot den närmaste furans väldiga, grovbarkade stam. Skogen hade alltid lugnat honom och gjort honom som en gammal kärleksfull mor, och han sov nästan tills solen gick ner. Sent på natten satt han med lampan tänd i sitt ödsliga rum och skrev följande, efter att ha ätit något hårt bröd och smör och druckit vatten. Jag har avskrivit det direkt ur hans papper, utan att utesluta eller ändra ett ord. Ur David Ramms skrivbok En ensam människas funderingar Om syndernas förlåtelse Detta skriver jag därför att jag ej kan sova, fast jag är trött. Det är alltså Korsmässa och solen går i skyttens tecken. Det börjar ljusna därute, det är vår, och nära klockan tre på natten, jag kan alltså släcka min osande lampa och låta vårmorgonljuset lysa på dessa blad. Det svider i ögonen av all tobaksrök varmed jag fyllt detta gamla svarta rum, där jag tillbragt några stunder av mitt liv. Jag hatar detta rum. Jag hatar ensamheten och dessa anteckningar. Dagbok! Jag avskyr att föra protokoll över mitt liv, där de egentliga händelserna blott är vedervärdigheter. Och vem skall läsa det? Och om ingen någonsin kommer att läsa det, vad är då meningen att jag skriver? Jag vill dra på mun åt dessa många svärmiska fruntimmer, som skrivit i sina dagböcker “att deras enda mening med dessa blad varit att i ensamheten anförtro sin själ åt papperet“.
Af denna anledning har jag, utom alla metaller och malmer, hvilka såväl af vetenskapen som genom allmänna språkbruket torde vara med denna benämning tillräckligt noggrann! betecknade och om hvilkas fortfarande inmutbarhet någon meningsslrid icke förekommit, väl ansett sådane ädlare stenarter, som i allmänhet ej användas annorlunda än efter slipning eller polering, jemväl böra vara föremål för inmutning, enär deras bearbetning fordrar mera kostsamma inrättningar,- än jordegaren vanligen kan anses vilja eller förmå deråt egna, men bland öfriga mineralier endast upptagit de i Bergs-kollegii förslag uppräknade arlerne Svafvelkis, Blyerts, Alunskiffer och Stenkol, helst det härvid af Bergs-kollegium gjorda tillägg: ”med flera dylika mineralier, hvaraf för näringarne och handeln nyttiga brukstillverkningar åstadkommas,” skulle, utan något af Kollegium ens antydt behof, göra den nya författningen lika obestämd och tvetydig, som de nu gällande. Hvad åter särskildt angår Kalk-, Qvartzoch Ställstensbrotten, hvilka ej mindre Bergs-kollegium än Bruks-societetens Fullmäktige, ehuru efter sinsemellan olika grunder, ansett endast i vissa fall böra vara föremål för inmutning, så vittnar nogsamt det alltför obestämda i båda de härom uppgjorda reda‘ktionerne huru svårt, om icke omöjligt, det är, att annorlunda än på ett högst ofullständigt och godtyckligt sätt uppdraga gränsen för de fall, då inmutningsrätten efter dessa åsigter skulle ega rum; hvadan jag desto hellre trott en sådan rätt böra helt och hållet försvinna, som någon säkerhet aldrig kan vinnas, att densamma uteslutande skulle för det afsedda ändamålet, eller smältverkens hellof, blifva använd, samt de ifrågavarande stenbrottens beskaffenhet, och sättet för deras 4 Kongl. Majsts Nåd. Proposition, Nio 92. bearbetande i allt fall göra dem, hvarhelst de än må anträffas och för hvilka behof de än må begagnas, mera lämpligt till föremål för en lätt beredd binäring åt jordbruket, än för någon egentlig efter vissa reglor ordnad grufvedrift.
M:t i alla fall kommer att granska förslaget, då är det en annan sak; men då synes mig också öfverflödigt, att E. o. Ad. företager denna långa granskning. Om meningen är, att E. St:r skola förklara sig godkänna förslaget, så måste det väl också, åtminstone i afseende å ett så vigtigt förslag som detta, vara af nöden att E. St:r icke godkänna gg, som innehålla saker, hvilka man icke har för afsigt att gilla. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Yore här fråga om att antaga en civillag, skulle det vara nödvändigt, att granska hvarje ord i densamma; men då det här endast gäller att yttra sig öfver ett förslag till förordning, hvilken i alla fall K. M:t utfärdar, så hade jag helst önskat att granskningen inskränkte sig till författningens hufvudgrunder, och att E. St:r blott gåfve tillkänna, huruvida de godkände dem eller ej. Men sedan de öfriga Stånden företagit sig att ingå i detaljgranskning, ehuru de förmodligen icke fästat sig så noga vid sjelfva ordalydelsen, måste E. o. Ad. på samma sätt förfara, dervid man dock ej torde böra så strängt, nagelfara med redaktionen, som Gr. Sparre tyckes vilja göra. Jag anser mig derföre ej böra ingå i diskussion, huruvida de här föreslagna stadgaudeu äro nödvändiga, eller icke; men att de icke skada, derom är jag fullt förvissad. Beträffande hvad som menas med ordningsangelägenher, så får man ju längre fram i författningen uplysning derom. Om der finnes några så beskaffade bestämmelser, att de icke anses kunna tillhöra kommunen, så blir tillfälle att då yttra sig derom. Jag anhåller om bifall. Hr Hjärne: Jag är till en del förekommen af Frih. Tersme den i afseende å Gr. Sparres anmärkningar mot ordet ordningsmål. Gr. Sparre har ansett det vara liktydigt med polismål. Till en viss grad kan detta ega sin riktighet; men jag tror att det också ligger någon annan betydelse uti detta ord, än hvad man vanligen fäster vid ordet polismål. Dessutom kan Hr Gr:n längre fram i författningen efterse hvad som menas med ordningsmål.
Utsk. re Socknar, kunde och borde verkställas; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet serskildt, att Utskottet uraktlåtit bereda Rotebållarne frihet att öfverenskomma om Roteflyttning, utan afseende å hemmanens olika taxation, enär den i berörde hänseende, uti ofvan åberopade Kongl. Bref, stadgade inskränkning vid detsammas verkställighet skall vållat betydliga svårigheter. Hvarjemte inom Ilöglofl. Ridderskapet och Adelil blifvit jrttradt, att Utskottet skall tillstyrkt öfverlemnande till Sockenstämmorne af en större myndighet i förevarande ämne, än som vederbordt. Hvad beträffar sistnämnde anmärkning, får Utskottet vördsamt tillkännagifva sin fortfarande mening, alt, då Utskottet endast velat lemna åt Rotehållare rättigheten, att vid Sockenstämma utse Deputerade, som gemensamt med Kronobetjeningen skulle uppgöra förslag till lämplige Rolebyten, hvilka förslag sedermera borde af Konungens Befallningshafvande, efter vederböra!!, des hörande, pröfvas och afgöras, Utskottet icke eller för Sockenstämmorna tillstyrkt annan eller större myndighet, än som lämpligen, och i likhet med hvad i andra fall eger rum, åt dem kan öfverlåtas. Vidkommande åter det yrkade undanrödjandet af de omförmälde vilkoren för aS Be sv. och Oecon.
Ständer göra framställning derom, att till landtbruksskolan å Bjädessjöholm må, utom det nu utgående anslag, ytterligare anvisas en summa af 4,000 r:dr banko. f) En af Östergöthlands läns hushållningssällskap, under hvars inseende den vid egendomen Sjögestad inrättade landtbruksskola blifvit ställd, till Kongl. Majit ingifven underdånig skrift, deruti, jemte uppgift, att af brist på nödigt utrymme uti skolan, en del inträdessökande icke kunnat derstädes emottagas, förmäles, hurusom, för denna undervisningsanstalts fortgång och utveckling på ett sätt, som motsvarade dess ändamål, erfordrades: att föreståndaren eller läraren, på det han uteslutande och på ett verksammare sätt kunde egna sig åt denna befattning, egde biträde af en bokhållare, som tillika lemnade undervisning i skolan uti skrifva 41 skrifva och räkna m. m.. äfvensom åf en förman för alla pä fältet förefallande jordbruksarbeten, och hvilken tillika skulle fullgöra en rättares åligganden; att tillgång funnes på skickliga handledare uti smedsoch snickare-handteringarne samt i veterinär-vetenskapen; att tillräckligé medel vore att tillgå för underhållande af skolans byggnader, inköp af böcker, instrumenter och modeller till förbättrade åkerbruksredskap; samt att, på det skolan må kunna blifva tillgänglig jemväl för den obemedlade allmogens söner, lärlingarne ei allenast befrias för ali inträdesafgift utan äfven erhålla något lämpligt understöd af skolans fond.
Pi esle-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den t) Bonde-Ståndet den g Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående pension för aflidne Agronomen Stephens enka. (Stats-Htsk. Uti. N:o 243.) S. A. K. Rikets Ständer hafva under öfvervägande förehaft en utaf aflidne Agronomen George Stepliens’s efterlemnade enka, Susanna Murray Stephens, Iros E. K. M. framställd och genom Nådig Remiss lill Rikets Ständers pröfning ® Ilo Expeditions-Utskottets Förslag till uriel Skrifvelsej N:o 72. öfverlemnad underdånig ansökning om pension, till understöd för sig och fem harn; men då härvid förekommit, att bemälde Susanna Murray 3 under flera år före Stephens’s inträffade död, lefvat från honom skiljd, och de barn, hon med honom haft, antingen redan uppnått eller äro nära den ålder, att de böra kunna sig sjelfva försörja, hafva Rikets Ständer icke funnit skäl tili den sökta pensionen lemna bifall. Hvilket Rikets Ständer få härmed , till svar å högstberörde Nådiga Remiss, hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 9 September 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Sept. 1840. Presle-Ståndet den 4 Borgare-Ståndet den g Bonde-Ståndet den g Rikets Stcinclers underdåniga Skrifvelse, angående förre HäradsSkrifvaren S. F. Hagelins underdåniga ansökning om förhöjd pension. (Stats-Utsk. Uti. N:ris 142 och 249.) S. A. K. Till Rikets Ständers Stats-Utskott har E. K. M., medelst Remiss den 24 sistlidne Mars, i Nåder öfverlemnat en af förre Härads-Skrifvaren i Wikbolands fögderi af Linköpings Län S. F.
Man har således ej särdeles skäl, synes mig, att just dertill uppmuntra genom skyddstull. Slutligen måste jag kasta en något allmännare blick öfver frågan, och jag tager mig friheten att ur ett nummer af Posttidningen upprepa några siffror, som jag anser vara belysande i ämnet. Sagde tidningsnummer är nemligen af den 15 Januari detta år och således redan nog gammalt för att vara glömt. De deri anförda siffrorna förtjena dock ett annat öde än att glömmas; de äro i sanning märkliga. Notisen lyder som följer: Utförseln af kreatur och ladugårdsprodukter. Från generaltullstyrelsen har P. T. lått sig meddelad uppgift å denna utförsel under loppet af år 1865, hvarvid dock bör anmärkas, att då tulljournalerna för December månad ännu icke till tullstyrelsen inkommit, och fullständiga utdrag ur alla i förevarande hänseH. IV. 25 386 Den 21 April f. m. enden äfven mindre betydliga tullkammares journaler för de öfriga månaderna af sista halfåret icke heller kunnat hittills medhinnas, de uppgifter, som nu lemnäs, måste icke obetydligt understiga verkliga förhållandet för hela året 1865. Den hittills bekanta utförseln har emellertid utgjort: Kreatur, lefvande: Hästar (hingstar, hästar, föl) stycken 1,600. Nötkreatur (tjurar, oxar, kor, ungboskap och kalfvar) » 7,117. deraf oxar 6,259 och kor 643. Får » 11,133. Svin » 15,014. Ladugårdsprodukter: Fläsk centner 3,915. Kött » 2,037. Ost » 427. Smör » 8,419. Ägg stycken 49,954. Utförseln af kreatur och ladugårdsprodukter kan sägas egentligen hafva börjat först med året 1864. Med undantag för hästar, som då i större mängd exporterades till Danmark för dess militära behof, har denna utförsel likväl under sista året högst betydligt stigit. Enligt Kommers-Collegii berättelse om utrikes handeln utgjorde medelbeloppet af motsvarande utförsel under de 10 åren 1855—1864: Kreatur, lefvande: Hästar stycken 508.