Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan gå de alla tre upp ur stenbrottet och i närmaste landtgård taga de hästar för att komma snabbt upp till toppen af Mongibello. De rida i sporrstreck, så att de ej hafva tillfälle att tala, men då de fara förbi landtgårdarna, kunna de se huru folket dansar på de platta taken. Och från skjulen, där landtarbetarna hafva sina nattläger, höra de prat och skratt. Där sitta glada, fredliga människor och gissa gåtor och laga skämtrim. Men Falco stormar förbi. Sådant är ej för honom. Falco är en stor man. De jaga uppåt mot höjden. Först rida de mellan mandelträd och cactus, så under plataner och pinier, så under ekar och kastanjer. Men natten är ej ljus, de se intet af Mongibellos härlighet. De se ej det rankomslingrade Monte Rosso, de se ej de två hundra kratermynningarna, som stå i krets rundt om Etnas högfjäll såsom torn kring en stad, de se ej den i det oändliga utsmyckade skogsmarken. I Casa del Bosco, där vägen upphör, stiga de af hästarna. Biagio och Passafiore taga kransen och bära den mellan sig. Men under det de gå, börjar Falco tala. Han talar gärna, sedan han blifvit gammal. Och Falco säger, att berget är likt de tjugufem år af hans lif, som han tillbringat där. Kring hans storhets grundläggningsår hade det blomstrat af bragder. Att då färdas med honom hade varit som att gå under en ändlös pergola, där citroner och drufvor hängde ned öfver en. Då hade hans bragder växt ymniga som orangerna, hvilka omgärda Etnas fot. Då han kommit högre, hade bragderna glesnat, men de han utfört hade varit väldiga som ekar och kastanjer på det stigande berget. Nu, då han var på storhetens höjd, föraktade han att handla. Hans lif var så kalt som bergstoppen, han nöjde sig med att se världen vid sina fötter. Men man borde också förstå, att om han nu företoge något, kunde ingenting motstå honom. Han var förfärlig som den eldsprutande höjden. Falco går före och talar, Passafiore och Biagio följa honom i tyst förfäran.
Om det Ur hans mening, torde man böra ytterligare föreskrifva, alt alla tre uppläsningarna böra ske på en gång, ty annars dröjde det för länge, innan verkställighet följde af författningen; men jag kan dock icke inse, huru i sådant fall 3:ne uppläsningar vore bättre än en. Frih. Ridderstolpe: Med den siste välde talarens tillåtelse rättar jag ett misstag, som han begått. Min mening var ej sådan han uppfattat densamma. Jag nämnde blott ett alternativ af de föreskrifter, som gälla i afseende på författningars promulgerande. Några uppläsas blott en gång, andra åter skola uppläsas 3:ne gånger. Min mening var den, från hvilken jag icke afstår, att kungörelsen bör gälla från den dag, sista punkten deraf blifvit uppläst. Hvad Hr Ribbings yttrande angår, så tror jag mig kunna jemka min åsigt med hans, såvida lian tillåter mig erinra, alt mycket af mitt yttrande kom derifrån, att jag aldrig lydi något conunando-ord, som icke varit uttaladt. Den kungörelse, som blifvit uppläst, är såsom ett commandoord; men man kan icke lyda delta innan det är uttaladt. Det är nödvändigt, att den som skall lyda, får höra hvad han lyda skall, om han också icke helt och hållet begriper det. Begrepp kan man icke alltid förskaffa vår allmoge, dock mäste den hafva rättighet att höra för sig uppläsas hvad den skall efterkomma. Frih. Cederström, Jacob: Jag biträder Hr von Bartmansdoi ffs framställning, att en viss tid bör vara bestämd, frän hvilken upplästa kungörelser skola vara gällande, och att tidpunkten bör vara den, då författningen anmäles från predikstolen och uppläsningen deraf börjas. De författningar, hvilkas uppläsande erfordra flera dagar, såsom tulltaxan, äro vanligen bestämda att vara till efterlefnad förbindande från någon viss dag, efter det de blifvit från predikstolarna promuigerade, hvilket då uti ingressen finnes intaget.
Ständers redan meddelte föreskrift, komma att upgä , hivar-! of Twä procents ärlig Ränta godtgöres, fann Bancos Utskorret stg bestämdt böra förklara, att, af förut onfbrde skäl, nägon förminffning derä ej kan äga rum. Hwilket akt» genom Utdrag af Protokollet hos de respektive Ständen ivördsammeligen hcmställcs och, i lika matto, Higloflige Stats - Utskottet wänli» gen meddelas skulle.. Ar och dag som för skrifwit stäk. Efter befallning öl. jlcllinZiuL. DegärdcS ssä bordet. Uplästcs följande r Utdrag af Protokollet, hällkt hoS Rik» sens Höglofligc Ständers Banco - Ut» skott den 22 Augusti I8.09. S. D. HoS Wällofi. Borgare - Ständet har s StädeencS magnar i Götheborgs och Bohus Län», de olägenheter blifwik förcstätde, som berörde Landsort mäste midkännos uti dc§ Penningerbrclse» as en mängd först,.ne samt derigenom nästan aldeles obrukiare smärre ^nico-Sedlar» för htvilkas ombpte, rMvt nya Sedlar, nägon möjlighet i O! ten stg ej företedde; men till afhjelpanbe hwaraf den utwäg ansetts tjealigust » att B nquen finge ben skyldigheten stg älagd, att förse Ränterierne j Landsorten med rya S diar af selskildte sorter» samt tcKe att hälla dem almänhercn tillhanda, L ukbpre emot gamla och för flilne, Den L September 9 flitne, hwilkct är.me linder dcN yide ststlidnr Junst war af Walloft^ Borgare - Ständer till Banco - UtskottctS utlåtande sdrwist.
Masit genom Nådigt förklarande af den 22:dra Maji beman' sig ustllja ri! Riksens Ständers nasta sammankomst assia den andel af Be williirngen, som Staks-Werket ujurlk, och cilägna samma ande! RjkSgäids-Werket, ar fran och med nästa ar fa öisponsrL, Ridderstopet och Adela beslöt, Lt genom en af Haus LxeellsuLs Herr Grefwe» och Landt Marskalken ansörd Stor Deputation, hwaruti Le öfriga g. ne I^rspL6ios SrLndeu skulle wävllgeu anmodas ak medelst sina Dopm-u-säs sig förena, inför Hanö Masik genom en underdånig sörT«s2 frambära off et af den listigaste undcrdaniga erkänsla för Hanö Ma-tts således gjorda Nsdlga anbud. Ost) ffuliefadant allt, genom Utdrag af krorocollsr, de öfriga RsLpekUva Sranden wanligen rilkännagifwas. Dc lupra. Den 28:de Maji» S. D. Sedan hos Högloft. Ridderstapek och Adeln den g. stdstlidna förcworlt ost) bliswir iaggdt pä Bordel OacamuniL-Utstotters Betänkande af den 6:te föregående, rörande en förnyad Tjenste.-Hjons-Sradga med bifogadk projeK bertil; förekom nu detta amne kil öfwerläggning; och biföll Högloft. Rldderstaper sch Adela den föreslagna Stadga», med de tillägg och förändringar: at utt första §. införes, at veu sa nima ej stall störa Werkau af hrr>ad uci Kongl, »427 Förordningen af den 8. Marti! 1770 til befordrande af Folkmängdens ökande i Riket stadgas; ar un' 2.
Vid öfvervägande häraf, och med afseende å ej mindre den olyckshändelse, hvarigenom Markaryds kyrka blifvit förstörd, än svårigheten att inom en aflägsen och i allmänhet fattig landsbygd kunna anskaffa den för kyrkobyggnaden erforderliga kontanta tillgång, samt vigten och angelägenheten för denna folkrika församling att snart vara försedd med ny kyrka för den allmänna gudstjenslens förrättande, hafva Rikets Ständer funnit skäligt, att, i öfverensstämmelse med det vid sednaste riksdag meddelade beslut om ett låne-understöd för kyrkobyggnaden inom Knäreds församling, för samma ändamål jemväl bevilja Markaryds församling och till utgående från Rikets Ständers Riksgälds-kontor anvisa ett lån å Sex Tusen Sex Hundrasextiosex Riksdaler 32 sk. banko, emot vilkor att, sedan detta lån under fem års tid fått utan ränta innehafvas, sex procent å detsammas ursprungliga belopp skola, före slutet af hvarje år, till Riksgälds-kontoret inbetalas, af hvilka sex procent beräknas fyra procent årlig ränta för det återstående låne-kapitalet, hvarefter det öfverskjutande beloppet kommer att såsom kapital-afbetalniug å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo godtgjord. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 April 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 April 1854. Preste-Ståndet den 22 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående försäljning aj det Kronan -tillhöriga materialhuset i Calmar. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 82.) S. A. K. Sedan, i sammanhang med underdånig anmälan om behofvet af åtskilliga reparationer och förändringar å Landshöfdinge-residenshuset i Calmar, E. K.
Jag har likväl icke påstått något annat, än att jag tror, att borgensställandet icke skulle förhindra upkomsten af s/randaf-tidningar. Hvad åter andra tidningar angår, så är min åsigt helt annorlunda, ithy att jag anser att föreskriften om anskaffande af borgen ofta skulle hindra en insigtsfull och skicklig, men mycket obemedlad person från utgifvandet af en tidning eller tidskrift, vare sig med politisk syftning eller i någon annan gren af menskligt vetande. För öfrigt kan jag icke annat än högeligen glädja mig deråt, att det ifrågav:de förslaget haft en så oskyldig anledning, som den af Gr. Lagerbjelke framhållna, nemi. att rädda de stackars ansvaringarne från korrektionshuset. För en sådan omtänksamhet och ömhet kunna desse olycklige icke vara annat än Const.Utsk. mycket förbundne. Emellertid har jag i min enfald föreställt mig, att meningen med förslaget vore att i någon mån stäfja tidningsskrifveriets missbruk, och jag skulle ingalunda hafva motsatt mig detsamma, såvida jag ej funnit det utgöra en inskränkning i sjelfva tryckfriheten. Hr Carleson har påstått, att det var tidningspressen, som framkallade 1830 års revolution uti Frankrike. Då, såsom vi veta, och Hr Carleson jemväl erinrat, borgens-systemet i afs. å tidningars utgifvande var rådande i nämnde land, jemväl före 1830, så måste ju Hr Carlesons påstående, om hvars riktighet jag nu icke anser nödigt att yttra mig, just utgöra ett slående bevis derpå, att detta system icke kan förhindra revolutionära rörelser. Jag slutar, med den förklaring, att jag helt och hållet instämmer uti det förslag till gemensam tanke, som Hr Hjerta afgifvit. Detta förslag är icke stridande emot den princip, som ligger till grund för vår tryckfrihetslagstiftning, och skulle, om det blefve lag, i min tanke blifva ett ganska verksamt medel just emot det missbruk, man sökte att utrota. Hr Hjerta: Hr Carleson har nu med tryckt skrift i handen dokumenterat sig såsom behörig att fälla det af mig anmärkta yttrandet angående borgens-systemet i England.
Och da jag rager för afgjordt, ar ett sädant fortfarande medhjelparebiträde blifwer hädanefter mera än förr nödigt, och aldrahälst i denna Tide-bunck, da man ffulle kunna emplojera de ffickligafte af de efter sista Kriget nu tjenstlös: unge Läkare och Faltffärer, som annars blefwo föranlärne, at, i brist af utwäg til nödig utkomst innom Läkare - Lorp-;en, atergä ti! andra yrken; sa har jag trott, at wilkoren för besse Medhjelpare borde förbättras, och hwarwid jag warit af ben tanka, at de borde undfå 66fR:d. hwardera i tilökning, sa ar de inalles komma at åtnjuta ivo R:d. hwar i Lön om aret. Efter hwad jag således haft äran anföra, ssulle til werkställiaheren af Herr brokssroren Dockor 1rasvenfelt8 Jörjlag erfordras en ärlig Donel af 40,000 R.d., hwarril l5lsclic!N3l-Staten endast gifwer en tilgang af 17,175 Jag tilstar, at hos mig upstätt ett werkeligt bekymmer, hwarest i Starens närwarande belägenhet de bristande 22,825 R:b. ffulle kunna tagasJag har wäl funnit, at dä betta Förffag äsystar en utwidgad och mera allmän Läkarewärd pä Landet, wore wäl ingen ting naturligare och äfwen billigare, än al Donclsn bertil hämtades utaf en deremot swarandr tilökad ^lecliLmal-afgift, fördeld antingen pä Hemman eller personer, hälst en sadan tilökning, i jemförelse iZ74 Den 29 Mars. e. m. med hela Folkmassa», blefwe af föga betydenhet för hwarje Incliviclue.
Efter de voteringar, som nu ägt rum, tror jag icke alt något i Ståndet redan fatladt beslut kan lägga hinder i vägen för antagande i sin helhet af den med siffran l:o betecknade punkt, soin börjar med ordet ”derest” och slutarmed ”anläganingen”. Jag anhåller all Hr Frih. o. Landtm, läcktes framställa propos. på denna punkt i sin helhet, så alt genom R. o. Ad:s bifall dertill, hvilket jag tror mig, i konseqvens med de tänkesätt, dem det Höglotl. Ståndet i denna fråga redan ådagalagt, kunna förutsätta, denna punkt blifver genom R. Sits beslut antagen, hvarigenom man i afseende pä tidsbesparing, äfven vinner den fördel att undvika besvära SlatsUfSk. med särskilda hemställanden om sammanjemkningar i ordalagen. Gr. Lagerbjelke: För ali tillvägabringa konseqvens emellan den nu under handläggning varande punkten och den af R. o. Ad. i förmiddags beslutade, föreslog Gr. Hamilton en ny re - 400 Den 27 Augusti e. m. daktion för hönan af denna punkt. Det torde vara alldeles nödvändigt ali derpå göra afseende, emedan eljest, i fall garantien enl. den förra punkten skulle komma att fortfara och oberoende deraf en annan garanti lemnäs i enlighet med den sednare punkten, härigenom tvenne garantier på samma gång kunde komma alt äga rum. Frih. Cederström: leke annat än jag hörde, så var det för eli ögonblick sedan Gr. Lagdrhjelkes föresats, alt icke vidare göra särskildta försök ali genom individuella åsigtcrs förfäktande vålla fördröjelse för R. o. Ad. i antagande af nu föreliggande ämne. dag trodde således, alt ett fortgående af berörde försök skulle, efter frivilligt afsläende, ej mer komma i fråga. Härmed vare dock huru det vill, jag respekterar R. o. Ad:s pä förmiddagen fattade beslut, och finner för min del icke ådagalagd någon nödvändighet alt göra ytterligare föiändringar i den punkt, som här förekommer; hvarföre jag ytterligare anhåller om bifall härå. Gr. Hamilton:
Uti härå den 2 Augusti lemnadt svar, förklarade BancoUtskottet något utlåtande, angående den för Bankens ofvanbemälde Embetsoch Tjenstemän sökta befrielse från ansvarsoch ersättningsskyldighet för deras anmärkta åtgärder, icke kunna meddelas, förr än det blifvit vid vederbörlig Domstol i laga ordning utredt och pröfvadt, huruvida tillkomsten af den oriktig ansedda Assignationen, eller dess, för sådan orsak, obehöriga inlösen, i ena eller andra fallet kunde Kongl. StatsContorets och Räntekammarens, eller Bankens Tjenstemän tillräknas; hvadan Utskottet förordnade, att de till målet hörande handlingar skulle till Bankens FiscalsEmbete öfverlemnas, för anställande af ö - den talan emot vederbörande, hvartill omständigheterna kunde föranleda; hvarefter och sedan Herrar BancoFullmäktige, i anledning af FiscalsEmbetets gjorda hemställan, ytterligare anmält detta ärende hos BancoUtskottet, som, på sätt dess härå i April månad 1835 aflåtna svar visar, ansett Herrar Fullmägtige oförhindrade, att vidtaga de åtgärder, som för verkställande af den, genom Utskottets ofvannämnde Remiss, anbefallda talan funnos erforderlige, Herrar BancoFullinägtige, uti skrifvelse af den 18 derpåföljde October, jemte öfverlemnande af åtskilliga till målet hörande handlingar, anmodat mig, att till utredning och pröfning företaga, om och huruvida samt i hvad mon tillkomsten af den oftaomförmälda Assignationen kunde vara att tillräkna någon eller någre af Embetsoch Tjenstemännen eller betjente i Kongl.
I öfrigt anhåller jag, att innan »saken faller för orden, få påminna derom: i) att BancoDisconten tillkommit sedan sista Riksdag, och 2) att man vid sista Riksdag så mycket mindre ägde feg att förbehålla desse Actier Disconträtt der, som de icke voro i behof deraf, då CanalDisconten lemnade samma rätt, och man omöjligen då annu kunde förutse, att CanalDisconten skulle så hastigt Bolaget fråntagas Jag anhåller att desse erindringar må få åtfölja återremissen. Herr Mannerstam: Jag ber att ännu en gång få erinra, att rättigheten att för lån hy-i pothicera Canal-Actier var uti Bolagets egers Discont, och ej i BancoDisconten. Den 7 Julli. Herr Påhlman: Efter mitt Iilla begrepp i .Logiken, tror jag, att Götha Canal Actiers belåningsrätt i CanalDiscouten icke kati utsträckas utöfver sjelfva Discontens egen tillvarelse. Discont-rättigheten har blifvit ordentJ' ligen förverkad, ingalunda Bolaget fråntagen. Jag önskar för min del lika med Grefve von Platen ingenting hellre, än att laglig undersökning i detta afseende anställdes. När nu sjelfva Disconträttigheten upphört, måste väl äfven Actiernes belåningsrätt hafva i och med detsamma försvunnit. jag kan åtmindstone icke begripa, att dessa Actier hafva någon laglig lånerättighet i BancoDiscon-ten. Äro CaralBoIagets Interessenter härmed missnöjde, må de anmäla sig hos vederbörlig Domstol, för att få ärendet behörigen och lagligen pröfvndt; men ingalunda kan jag förstå eller medgifva, att Riksens Ständer skola subordinera under CanalBolaget. Friherre Cederström: Götha Canal Actier hafva uti de för Bolaget utfärdade privilegier blifvit ti Hägde rättighet, att med förmånsrätt kunna belånas till Bolagets Discont, och såsom publika papper hafva de i alla de andre Disconterne, enligt författningarne, kunnat belånas. När nu BancoDisconten skal! öfvertaga berörde
Hr Rosenblad har visat, att ingen annan än kamereraren egentligen är i till - 130 O c n 13 April f. ru, fålle att kunna utfärda anmaningsbref; men genom discussionen är det tillika upplyst, att en särskild fördel dermed är förknippad, nemi. att blifva känd såsom commissionär. Frågan är då, antingen det är bättre att öka kamererarens eller ombudsmannens commissioner. Jag kan icke annat är» anse det minst vådligt att anförtro dem åt kamererare!»; tyden, som skall i lagsökningsväg bevaka discontens rätt, lärer hafva svårt att göra den gällande mot egna elienter. Men då jag afskyr alla personliga considerationer, så,hemställer jag, om icke' kamererare» må utfärda anmaningsbrefven utan namn, å Directms vägnar. Dä är tvisten sliten. Att, såsom Hr Rosenblad föreslagit, både kamererare!! och förste ombudsmannen skulle underlätta brefven vore icke lämpligt, utan då snarare, att låta kamereraren underskrifva aila brefven, tillika med hvardera ombudsmannen för sitt district. Frih. Boye! Jag anser mig pligtig svara en ledamot, som förebrått Utsk. att icke hafva infordrat Fullmägtiges utlåt. Jag får dä endast förklara, att Utsk. icke fann något ändamål med att uppehålla med infordrande af Bancofullmägtiges utlåt., då Utsk. derförutan var i tillfälle inhemta nödiga upplysningar; ty flera af Utsk:s ledamöter kände förhållandet bestämdt. Hvad ändringen i tiden för anmaningsbrefvens utfärdande angår, så anser jag den likgiltig; ty en ordentlig betalare vet i alla fall, när hans lån förfalla, och en dålig betalare manquerar lika väl, om han vet det eller ej. Hvad beträffar öfverflyttningen af anmaningsbrefvens undertecknande, så vill jag blott erinra, att jag finner det underligt, att man en tid ville fråntaga kamereraren allt, då man deremot nu vill skaffa honom allt. Jag afstyrker förändringen, isynnerhet då rättigheten är förenad med sportlar. Jag förenar mig med Hrr Stuart och Dalman och begär bifall till betänk. Hr Stuart:
Instämmande med Hr v. Hartmansdorff, anhåller jag om återremiss. Det är alldeles öfverflödigt att nu vidtaga något beslut i detta ämne. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Såväl den siste talaren som Hr v. Hartmansdorff hafva yrkat, att det är för tidigt att vid denna riksdag fatta beslut uti det ifrågavar. ämnet. Om så är, synes det knapphändigaste sättet att göra en sådan åsigt gällande vara att afslå betänk.; och jag skulle altså yrka ett sådant beslut, om jag trodde, att det aoS Den ig November. vore grundlagsenlig!; men dä R. o. Ad. ofta iakttagit en sådan method, synes intet hinder förefinnas emot densammas tillämpning nu. StatsUtsk:s mentor. N:o 3io återremitterades. Ånyo föredrogos och biföllos StafsUtsk:s d. i5 dennes på bordet lagda ut!åt:n: N:o 311. i anledn. af en till Fullmägtige i Riksg.cont. ingifven och af dem till Utsk. öfverlemnad ansökn. af åtskilliga tjenstemän vid nämnde Contors creditsedel verk att, vid deras nu innehafvande tjensters indragning, varda bibehållna vid de för samma tjenster på stat uppförda löner; äfvensom ang:de deras pensionsrätt; N:o 312. i anledn. af Domprosten Lidmans motion, att Riksg.cont. måtte befullmägtigas att på vissa vilkor sätta till Götha canalbolags disposition de 93,926 r:dr b:co, som der äro deponerade till säkerhet för canalens framtida underhåll. Föredrogs ånyo StatsUtskts d. i5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 313 i anledn. af K. M:s till Utsk. aflåtna nåd. skrifvelse af d. 6 sisth September, i fråga om lån af allm. medel till segelfartens skyndsamma förbättrande å Götha Elf och en hamnanläggning vid Götheborg. Frih. Boye, Ludv.:
Snart hit man samlas; då Min undergång är viss. Ty vet, jag flytt Från mina väktare, och nu de rasa Af harm, jag gissar. Fort då härifrån! HERMIONE. Ja, låt oss skynda...! (Afs.) Men hvad omotståndlig Förtrollning binder mig vid denna plats? Samvetet ropar: »gå!» men hjertat ropar: »Blif qvar!» Jag hatar denna plats, och dock Den är ju mig så kär! 84 KRITON. Hvad fattas dig, Mitt barn? Du yrar? Ej är tid att dröja. HERMIONE. Nej, vänta blott ett ögonblick, jag ber. Jag följer dig. (Går mot dörren med Kriton, men springer hastigt tillbaka och blir ståNej! Nej! Jag stannar här! Ja, döda mig, min far, och jag vill tack På mina knän dig gifva, om blott här, Inunder detta tak, jag sluta får Mitt lif. Jag kan ju ej ändå fly undan Mitt straff. Stöt dolken i mitt svaga bröst Och jaga anden ut ur hennes hydda Då vill jag med mitt sista andedrag Mitt hjertas hemlighet dig yppa, som Jag blott åt natten och åt Artemis, Den kyska, anförtrott. Så hör: jag älskar Philippos! KRITON. ende midt i salen.) O, I stränge, grymme Gudar! Hvi skullen I så mycken sorg och smälek Uppå mitt gamla hufvud hopa? Barn, Det var då uti kärleksyra, som Du dig förleda lät till detta brott Emot den helga eden? Nyss du var Beklagansvärd blott, medan du ännu Stod ren inför mig; nu är du blott värd Förakt, då du ditt land uppoffrat har För att en brottslig kärleks åtrå följa. Att du, en mö utaf Athenai, vill Din skönhet ge till plundring åt barbaren, Som gjort din gamle far och dina landsmän Till slafvar! Du, den stolta, rika flickan, 85 Vill nu hans segerfest försköna med Din fägring och din röst med deras blanda Som här vårt Hellas' graföl fira! Ve! Ve öfver dig, som har ditt land förrådt! Må flöjters och cymbalers ljud uti Ditt öra då förvandlas till de dinas.
Cederström, med den sällsynta uppriktighet, som jag bos honom högaktar, tillkännagifva, att lian anser meningen af det föreslagna stadgandet böra så tolkas, att creditivet icke får upptagas på andra ställen, än der K. Mi nåder tillåter Bancostyrelsen att ingå lånetransactioner. Jag tror väl icke, alt detta just varit BancoUtsk:s åsigt; men då en sådan åsigt möjligen kan hos Bancostyrelsen likasom hos den värde talaren göra sig gällande, torde del äfven ur denna synpunkt vara högst nödvändigt, att memor. återremitteras, på dét alt det ifrågaställda stadgandet, derest det skall i bancoreglementet införas, måtte erhålla en mera be. stämd och mindre vidsträckt lydelse. Gr. Frölich har sagt ,*ig vilja väcka en ny motion i detta ämne. Hr Gr:s nio - l maj. tionsrättighet, enligt 56 § Riksd.Ordn., lådan denna $ rid innevar. riksdag blifvit tolkad, kan jag visserligen icke betaga honom; men jag kan dock ej underlåta att beklaga BancoUlsk., sorn härigenom kommer att stadna i ytterligare förbindelse hos sin oförtrutne ordförande för de lika vidlyftiga som alltid obehagliga öfverläggningar, dem han genom sina tid efter annan väckta motioner föranledt. För öfrigt får jag begagna detta tillfälle, för att, i anledn. af hvad Hr Gr. yttrat om oriktigheten af Hr Dalmans uppgift, att Hr Gr. sjelf väckt motion om det af Utsk. nu föreslagna stadgande, förklara, det Hr Dalmans uppgift, att det egentligen skulle vara Hr Gr., som väckt ifrågavar. motion, är fullkomligt sanningsenlig. Förhållandet med motionens tillkomst var nemi., såvidt mitt minne icke sviker mig, att vid justeringen af Utsk:s memor. om den afdeln. utaf bancoreglementet, hvaruti frågan om det utländska creditivet förekommer, Gr. Frölich väckte en motion af nästan alldeles samma lydelse som Utskrs nu afgifna utlåt., men innehållande derjemte, att R. St. skulle sjelfva hos K. M. i und. begära dess medverkan uti ifrågavar. hänseende.