Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Imedlertid har jag här, likasom alltid, der jag saknat rättsenlighet, sett i dess ställe uti den nådiga Domen omisskännelig välmening. Skall jag öppet bekänna, hvad i samma nådiga Dom har mest misshagat mig; så är det sättet att bevisa, det första emottagarens och hans hustrus ätt icke dött alldeles ut, med användande af den satsen, att Svarandens Hustru vore första emottagarens bröstarfvinge. Det förefaller mig, såsom skulle man ej mer kunnat vilja begagna denna sats, i fall den blifvit fullt utskrifven, i enlighet med förhållandet, nemligen att Svarandens Hustru var blott första emottagarens, men icke hans vid emottagandet varande Hustrus afkomling. De bidrag, jag härmed kunnat lemna till vår lagskipnings historia under det tidehvarf, som varit i fråga, behöfva fortsättas, om de skola bereda en fullständig öfversigt af lagskipningens gång under detta tidehvarf. De brister, jag trott mig upptäcka, hafva icke förändrat min tanka om oförvitligheten af de afsigter, som styrt besluten. Hvad som alltid lärer blifva resultatet af hvarje närmare uppmärksamhet på detta ämne, är öfvertygelsen om den omätliga vigten af domare-embetels rätta utöfning; och häraf måste bekräftas den stora angelägenheten att vid domares tillsättande uppsöka den största duglighet, som är att tillgå, samt att bland de värdigaste och bäst bepröfvade välja de förnämsta tili utöfvande af den högsta domaremakten. I ordningen bör jag nu öfvergå till redovisning för hvad under utöfningen af mitt åklagarekall blifvit åtgjordt. Kongl. Svea Hofrätt har under den 8 Maj 1849 meddelat utslag uppå min emot Herr f. d. Öfverståthållare!! m. m. Friherre Jacob Wilhelm Sprengtporten samt Herr Polismästaren och Riddaren Bengt Carl Bergman förda, redan i förra berättelsen omnämnda talan om ansvar för det de i embetet felaktigt sig förhållit, i afseende å förekommande och stillande af de här i Stockholm under Mars månad 1848 inträffade oroliga och våldsama uppträden; och min föresats att närmare redovisa för skriftvexlingen bör således nu fullgöras.
Uti denna tädehvarfvets vital-angelägenhet har, efter mångårige öfverläggningar och förberedelser, en vigtig förändring blifvit tillvägabragt genom Eders Kongl. Majrts nådiga förordning af den 25 Maj 1847; men den nya 19 organisation af fattigvården, sona den nådiga författningen anbefaller, har knappast hunnit för sig gå, och dess närmaste verkningar falla inom den tid för hvilken i nästa femårsberättelse skall redogöras; och jag bör sä mycket mindre antecipera pä denna, som en tidrymd af fem år väl är behöflig för att med någon säkerhet bedöma en så vigtig förändrings följder. Nu vill jag derföre endast nämna, att regleringen af fattigförsörjningen bedrifves med all den beredvillighet och uppoffring, som okristlig kärlek bjuder och tillgångarne medgifva. Anstalter till odjurs utödande inskränka sig vanligen till socknevis anordnade skallgångar, hvilka dock, i brist på skicklige personers ledning, oftast förfela sitt ändamål och derföre förorsaka en onyttig tidspillan. Med riktig uppfattning af detta förhållande inbjödo några socknar de öfrige i länet, att, genom ansenligt förhöjda skottpenningar, uppmuntra till odjurs fällande utom skallgång, men inbjudningen antogs icke. § 6- Siiider. Jönköping. Till de föregående beskrifningarne om denna stud, torde, efter den plan jag följer i närvarande berättelse, vara nog tillägga något om samhällets utveckling och förkofran, under de sednast förflutna fem åren. En sådan förkofran är ganska märkbar och sträcker sig ej allenast till de näringsfång, hvarpå staden isynnerhet grundar sitt bestånd, nämligen handel, sjöfart, handtverk och fabriker, utan äfven till stadens institutioner, hvilka, med nya uppoffringar å samhällets sida, blifvit ej allenast uppehållne, utan förbättrade och utvidgade; vittnande det hela om invånarnes kloka begagnande af de fördelar stadens läge erbjuder, deras företagsamhet och goda medborgerliga anda.
)) Bergtagens och .Andra ber~ltelser och skisser sf E2in Anzeejz. Ett notvarp sinBstycken insamlaze frBn tidskrifter och jnlpnblikationer, diir de flesta af dem, om vi ej misstn,dh ass, \; it? slzilda til1fii: llen forut fAtt trycksviirtans stiimpel satta pB sig. Dirind ' n p samling skisser och berattelser af Elin Ameen ' fortjiinar dohk ' biittre Bn de flesta dylika smB tillfiillighetsalster i t t ' bindas. ihbg till ett helt for att i boliformens mer stabla gestalt forvaias fij&lt -. eftervarlden. 3.Ied en vaken och forstBende blick ser sig forf. omkring;. vi.irlden och fiister med saker hand det iakttttgna pB papperet. Hon ser tingen och foreteelserna i lifvet i en vemodig, ' mQgot ' d&amp;npczd dager, men Ijuseffekterna taga dock oftast ofverhand ofver sk ' ug-. gorna och diirfor gora hennes smBstyck6n ett mindre gngslig ' t intry&amp; iin .hvad som oftast brnkar s a r s fallet n~ed ' ber8tt; els ' e ' frsgme1it. ' af detta slag. Nhgra af skisserna aro stamningar, gripna i flykten, diiribland bergt tag en^, det stycke efter hrilket sadingen fMt, sitt namn, afvens % ~ L i s e t t e ~ och &gt;Hosts. I ~ S k v a l l e r ~)) En rabulist., ~Fiidernas missgiirningar)) och andra, sl&amp;r fiirf. in p&amp; den konkreta berattarformen och afven hari ar hon gemenligen lyckad. I en och annan af bergttelserna, t-.
Jag beklagar med skäl att jag måste upp träda mot en ledamot, hvars tänkesätt jag i så många fall delar, och för hvilken j>g hyser så mycken enskild högaktning. Frih. Cederström, Jacob, har sagt, att den vådliga bana, jag anvisat Ständerna att beträda, skulle leda till att förstöra grundlagen. Utom det att jag icke vågat tilltro mig att anvisa Ständerna någon bana att följa, får jag äran erinra, att den bana, jag följer, längesedan är beträdd af Ständerna vid föregående riksdagar. Skulle således det omdömet vara tillämpligt, alt det blott är upprorsstiftare, sorn kunna beträda denna bana, så beklagar jag, att Sländerne tillförene varit upprorsstiftare, äfvensom att Frih. Cederström, som tillhört samma Ständer, faller under samma dom. Jag anser likväl domen vara förhastad och fäller den icke. Hr Frihrn har i öfrigt jerntoft vår lagstiftning med de lagar, som stiftades under Konung Magnus Ladulås’ tid. Denna jemförelse anser jag icke lämplig; ty de lagar, som af nämnde Konung stiftades lill husb idens skyddande, voro nödvändiga på en lid, då våldgästning och näfrätt hörde till ordningen för dagen; nu deremot lefva vi uti en tid, då husfriden finnes skyddad genom f.igarna. Här är icke fråga om alt borttaga skyddet för husfriden, utan fråga är blott om sättet att upptäcka brottet, när det vill undandölja sig. Skulle man kunna komma derhän, att all tull försvunne och att all tullstat upphörde, så skulle det vara mig mycket kärt; ty det vore ganska rättsenlig!, att inga tullafgifter existerade; men då statsutgifterna kräfva denna inkomst, så måste man vidtaga nödiga medel för att kunna indrifva den, sedan den i laglig ordning blifvit bestämd. Att, såsom Frih.
Derest nu motionärens mening varit, att dessa inkomster skulle hädanefter på Läns-notarierne öfvergå, fruktar jag, att de öfrige Lands-sekreterarne i Riket icke skulle blifva honom mycket tacksamma för motionen; men om densamma i ofvan anmärkte delar kunde vinna bifall, skulle emellertid Landssekreterarne befrias från den juridiska ansvarigheten för en stor Den 18 November. 133 del af de dem hitintills tillkommande göromål, och då Länsnotarierne i stället fingo denna ansvarighet på sig öfverflyttad samt i sammanhang dermed betungades med icke ringa utgifter för expeditionernas utskrift m. m., torde billigheten fordra, att antingen högre lön än den närvarande blefve dem tillagd, eller ock att viss procent af den stadgade lösen dem förunnades — hvilket lämpligen torde vid motionens pröfning böra tagas i öfvervägande. Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionen till det Utsk., dit den för vederbörlig handläggning varder remitterad. Hr Treffenberg: Det har blifvit anmärkt mot min motion, att öfverflyttandet af vissa skuldfordringsmåls föredragning från Lands-sekreteraren till Läns-notarien skulle vara olämpligt, derför att man icke kunde på förhand bestämma huru åtskilliga mål komme att algöras och till hvems föredragning de således skulle öfverlemnas. Detta kan jag dock icke finna, då bestämningsrätten i förberörde hänseende tillkommer Landshöfdingen uteslutande, och någon tvekan icke lärer kunna uppstå, huruvida hvarje förekommande skuldfordringsmål tillhör ofvannämnde kategori af utsökningsmål, hvars föredragning jag velat uppdraga åt Läns-notarien. Hvad angår den ekonomiska sidan af saken, eller hvem som skulle erhålla sportlerna för de utaf Läns-notarien föredragna målen, så har jag ansett detta vara en fråga af underordnad vigt och icke böra utgöra hinder för genomförandet af den utaf mig föreslagna förändringen, så vida denna öfverhufvud är för det allmänna gagnelig. Att Länsnotarien finge åtnjuta någon andel af ifrågavarande sportelinkomst, finner jag ingalunda vara obilligt.
Banko årligen öfverstigit det för detta ändamål på Akademiens stat uppförda anslag, hafva dels extra anslag blifvit af Eders Kongl. Maj:t beviljade, dels anslaget på Akademiens stat för resekostnader, m. m., i någon mån anlitats, dels ock försäljning af dupletter ur Myntkabinettet och nedsmältning af odugliga mjnt, som stundom åtföljt inlösta jordfynd, egt rum, så att bristen vid 1855 års slut utgjorde endast 428 R:dr 1 sk. 10 r:st. Banko; men då den sist anförda inkomstkällan numera är till största delen medtagen, och dessutom de i Myntkabinettet ännu befintliga dupletter med större fördel för samlingarne kunna användas till myntbyten, samt anslaget till resekostnader m. m. under sednaste åren icke lemnat något för samlingarne användbart öfverskott, finner Akademien ingen annan utväg, om samlingarne fortfarande skola kunna ökas efter samma måttstock som hittills, än att ett förhöjdt anslag för detta ändamål ställes till Akademiens disposition; och föreslår Akademien fördenskull och med ledning af ofvananförde femårsberäkningar, att anslaget på Akademiens stat för samlingarne må ökas från 2,000 R:dr till 3,335 R:dr 16 sk. B:ko eller 5,000 R:dr Riksmynt. Sedan Akademien härefter redogjort för den stora tillvext, samlingarne under sednare tider vunnit, samt i afseende å de på Akademiens stat upptagne anslag, för bibliolheket 500 R:dr Banko och för tryckningskostnader 666 R:dr 32 sk. samma mynt, yttrat sig för närvarande icke finna skäl alt ifrågasätta tillökning häri, men att, hvad sistnämnda anslag beträffar, detsamma icke lemnar tillgång till några större och dyrbarare verks utgifvande, förmäler Akademien alt tvänne större sådana arbeten nu äro så förberedda, alt deras utgifvande kan företagas, så Bil. lii 7 till Kongl. Maj.ls Nåd. Prof. JM 1, om Statsverket l!tS6. SI snart dertill nödiga medel erhallas.
Det så mycket berömda Engelska commissklädet är i synnerhet berömt för sin färg, hvilken i England är mindre dyrbar , men nu äro våta fabriker på den punkt , att de äga samma method. Det är ej patriotiskt, att bryta halsen äfven af tillverkare af denna vira. Rudimiterien kostar en tredjedel af varan ; man bör då ej kasta bort åt utlänningen två tredje» delar arbetsförtjenst, för några skillings lä-i gre pris per aln. Friherre Björnstjerna: Jag anhåller om ursägt, att jag misstagit mig. Jag trodde 3 I Ten 32 Augusti f. m, 9S> att tullen var 15 procent, men ja» hor ^ att dan är 30, och det är fullt tillräckligt på de finare klädena Herr Grefven och Landt Mar [hålken frågade, om RiJderskapet och Adeln önskade, att en ny Artikel borde i TullTariffen införas , under namn af Commisskläde. Ropades Ja. Hvarefter Herr Grefven och LandtMar(kalken gjorde proposition till bifall af den å kläden och vadmal af Utskottet föreslagne Inkommande Tullprocent. Bifölls Herr Munck af Rosenskjöld: Ehuru jag hör att Ridderskapets och Adelns pluralitet bifaller afgiften af 30 procent, anser jag att den är för hög, och icke gagnar fabrikerne, emedan den icke erlägges. Herr Grefven och LandtMarskalien hemställde derefter, huru stor Inkommande Tullprocent Ridderskapet och Adeln ansåg böra å Commisskläden bestämmas. Grefve Cronhjelm-. Jag får fråga, om icke 35 procent vore en lämpelig tullafgift? Friherre Björnstjerna : Jag skulle före slå 15 procents tull för Commisskläde. 986 Den 22 Augusti f. nu Friherre Cederström förenade sig med Friherre Björnstjerna. Herr Cederschjöld :^Om man tror, att vår tillverkning af Commisskläde icke är tillräckelig, så bör den uppmuntras , och det kan ej ske bättre än genom hög tull, hvilket lär vara det lämpeligaste sätt|för Staten att understödja fabrikerna.
Af de 2:ne bruket anslagna allmänningar hade den ena, den så kallade Ostra allmänningen, från äldre tider varit dermed förenad, men handlingar om dess upplåtelse derunder finnas för närvarande icke att tillgå. AU den redan under den tid, bruket för Kronans räkning drefs, varit dit anslagen oell alt detta varit anledningen hvarföre någon rekognitions-afgift derå icke ifrågakomma, antaga Kommitterade såsom säkert, likasom att denna allmänning, ehuru icke särskildt omnämnd, under samma vilkor af skattefrihet, jemte kronohrnket, upplåtits åt dess disponenter, Barkhausen och Feif. Med den andra, eller Hålahults allmänning, vore åter förhållandet sådant, alt Presidenten Friherre Feif försl väckt fråga om och genomdrifva dess förklarande för krono-allmänning samt på sin bekostnad låtit den från enskildes egor utbryta och afrösa, hvarefter först Bergs-kollegium, genom resolution den 8 December 1709, lagt denna allmänning under svafvelbruket, och sedermera Kongl. Majit, medelst 1712 års privilegier, sådant bekräftat, med förklarande, alt då svafvelbruket vore eli af de ädlare verken, skulle allmänningen vara fri från rekognitionserläggande. De från frisocknarne utgående tjenstbarheter hade af ålder bestått af 2ine slag, som borde åtskiljas, emedan särskilda vilkor voro med hvarldera förenade; nemligen dels af dagsverken vid grufbrytningen och dels af leverering af skogsprodukter. För dagsverks-skyldigheten åtnjöts befrielse från utskrifning, enligt Kongl. Resolutionerna af år 1626 för Axbergs och Hofsta socknar, samt af år 1652 för Kihls socken, och ansågs friheten från krigstjenst motsvara dagsverks-skyldigheten, hvarföre dagsverkena äfven utgjordes utan betalning. Enligt 1712 års privilegier skulle de utgå eller hemmantalet och icke, såsom förut, efter åboernes antal, samt utgöras med 52 dagsverken årligen af hvarje mantal skalle och krono, samt 16 af hvarje mantal frälse, vid hvilken beräkningsgrund det sedermera och äfven enligt Kongl.
M:t i underdånighet anhålla, att den bränvins-redskap, som blifver för allmänna medel inlöst, må, på det sätt E. K. M:t, efter vederbörandes hörande, kan linna lämpligast och med Statens fördel mest öfverensstämmande, varda för Statens räkning så tidigt försåld, att de inflytande försäljnings-medlen kunna användas i liqvid för nämnda redskap, så vidt sådant kan utan allt för stor olägenhet för Staten ega rum; börande förskottet, så väl för ofvctnnämnde inlösen, som för öfrige dermed förenade kostnader, Riksgälds-kontoret godtgöras dels af bränvins-bevillnings-medlen, i den mån desamma ingå till högre belopp, än som för den ordinarie statsregleringen påräknas, dels af försäljnings-medlen för bränvins-redskapen, allt efter som dessa medel inflyta. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 4 December 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 2 Dec. 18S4. Preste-Ståndet den 3 Borgare-Ståndet den 3 Bonde-Ståndet den 4 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående provision för debitering och redovisning aj afgifterna för bränvins försäljning. (Särskilda Utsk:s Ret:dc N:o 29.) S. A. K. 1 likhet med hvad om debiteringsoch redovisnings-procent för afgiften för tillverkning af bränvin blifvit af Rikets Ständer antaget och uti skrifvelse den 29 sistlidne November hos E. K. M:t i underdånighet anmält, hafva Rikets Ständer, i afseende på ersättning för uppbörden af den afgift, som, uti det med skrifvelse den 30 i samma månad till E. K. M:t i underdånighet öfverlemnade förslag till förordning angående vilkoren för bränvins försäljning, blifvit för minuthandel med och utskänkning af bränvin bestämd, beslutat att äfven af denna afgift en femtedels procent må användas till vedergällning åt de embetsoch tjenstemän, som debitera och redovisa uppbörden af samma afgift.
Utsk. säger, att man bör ommynta det mynt. som genom slitning förlorat alltför myckel i vigt. När inträffar denna tid då myntet alltför mycket förlorat i vigt ? —- derom har Utsk. icke yttrat sig. Men innan denna tid inträffar, inträder naturligtvis en mellantid då myntet, fastän icke altför mycket, dock något är slitet, och hvilket något bör ersättas. Det är just under denna mellantid som ockraren drifver sitt spel, och denna mellantid tager aldrig slut, enär icke allt myntet på en gång kunnat blifva till denna ytterlighet slitit, att ommyntning kan komma i fråga, och således det alltid finnes en del mynt som icke hunnit denna slitnings-grad. För öfrigt är denna vigtbeslätnmelse i dess fullt lagliga utsträckning fullkomligt opartisk, ty, enär sedeltexten innehåller, att den fulla vigten skall utgå i tolflödigt myntailt silfver, så följer deraf, att vigtfyllnaden icke får göras med annat än silfvermynt, och som någon afprutning, huru liten den än må vara, icke i lag kan bestämmas, så inträffar, att alla under bråk af ort-vigten än o. jtdelar ej med mynt kunna fyllas, på annat sätt än genom små bitar deraf. Ett annat, visserligen underordnadt skäl mot vigt-bestämmelsen, men som icke bör förbises är, att under dyligt förhållande, rörelsen inom Bankens kassor skall till den grad förlamas, alt ett betydligt större antal tjenstemän, i och för silfver vexlingen måste tillsättas. Om jag föreslagit något alldeles nytt så skulle ett motstånd icke förvåna mig, men mitt förslag innefattar bibehållande af gamla texten, med de förändringar, som den nya myntbenämningen föranleder. Åtminstone borde efter min tanke, en enda känd antaglig olägenhet af den gamla textens bibehållande hafva upgifvits, hälst uti intet land, mig veterligen, silfvermyntets vigt ifrågasättes i den allmänna rörelsen.
I anledn. af Hr Rosenbladh yttrande i öfrigt får jag anmärka oriktigheten deraf, att Regeringen icke från början framlagt en fullständig plan öfver arbetet, så att man kunnat få se, hvad det kommit att kosta, och icke behöft ställa det på en så lång tid, att en annan befästningskonst möjligen kan hinna uppkomma, innan arbetet blir färdigt. Depoter för våra förråder kunna säkerligen fås för bättre pris, än flera millioner. Slutligen förenar jag mig med Hr Hjerta i reservation emot det påstående, att jag yttrat mig med någon säkerhet i militäriskt hänseende. Hvad jag anfört ang:de Carslborgs fästning ligger inom hvarje menniskas synkrets. Frih. Franc Sparre: Hr Rosenblads svar till Hr Dalman förutsätter, att fråga varit om tiden, då fästningen kan blifva färdig. I anledn. häraf får jag erinra, huru det tillgår med sådana arbeten som en fästning, och hvarutaf det torde visa sig, att frågan Dm tiden icke är så vigtig, som man måhända vill föreställa sig. En väl anlagd fästnings - 64 Dea G November f. m plan förutsätter nemi., att den inre delen först färdiggöres, så att den kommer i provisoriskt försvarstillstånd. Derefter börjas arbetet med utanverken, såsom, för att nyttja ett trivialt exempel, man gör sig en rock i år och en kapprock nästa år; rocken kan nyttjas, fastän kapprocken ännu ej är färdig. Så är ock förhållandet här. Jag hoppas nemi., alt man ännu i denna generations lifstid skall komma till ett ganska tillfredsställande resultat med arbetet, utan att man derföre är hindrad att framdeles göra fästningen starkare. Men det är af vigt att icke afskräma med alltför stora planer, då meningen aldrig är, att de skola utföras på en gång. För mycket eller för litet är här lika skadligt för en god hushållning. Man kan icke få rum för arbetare och materialier, om man på en gång företager arbetet iför stor scala; utan hinder och uppehåll åstadkommas. H. Ex. Hr Gr. Brahe: Jag förenar mig med Frih. Sparre om den propos., han begärt.
Vår modell är af svart zefirgarn med ljusgula silkesstygn. Svarta sådana taga sig äfven väl ut. Andra färger i garnet kunna naturligtvis äfven användas, 2 ä 3 nyanser i samma färg. De färdigsydda framstyckena pressas väl på afvigsidan, fickorna fastsys, framstyckena fodras, så att fickorna sitta mellan fodret och yttertyget. Västen kantas med sidenrockband, äfvensom fickorna; dessa senare kunna ock döljas under 1 | cm. bred broderad remsa. Ryggstycket förfärdigas som till vanlig väst. Knapphålen sys sedan med knapphålssilke. (Afsydt prof kan efter önskan erhållas, om vid begäran fogas 5 sparmärken. Halmstad p. r.) Tonn. Julklapp till mamma och baby (af äldsta syster eller tant). Af brunt hästtäcktyg, som vanligen har en bredd af 1 | m., utklippes ett stycke a f l * ä 2 mtrs längd — vill man hafva finare material kan j u fris användas — för att häraf förfärdiga en varm och tillika roande matta åt baby. Öfriga behöfliga material utgöras af ett stycke stramalj o c h brokigt ullgarn, hvarvid gamla rester och från andra broderier öfverblifna ändar komma väl till pass. Stramaljen kan j u lämpas efter hvars o c h ens egen smak, dock är gröfre bättre att använda. Till min matta använde jag stramalj af den groflek, att 2 stygn utgjorde en längd af 1 cm. ; finare gör arbetet tyngre. Efter vanliga s. k. korsstygnsmönster, föreställande djur, lekoch husgerådssaker m. m., broderas nu på mattan sålunda, att man af stramaljen utklipper stycken, i stygnantal litet öfverstigande mönstrets, samt fasttråcklar bitarne på mattan, placerande därvid bilderna i en mångbrokig blandning, och syr sedan med en finare stoppnål. Bildernas oregelbundna anordning gör, att det hela får utseende af att ett helt förråd leksaker blifvit utströdt på mattan. Af erfarenhet kan jag intyga, att en dylik matta är högst intressant för småttingarne, som med de sydda leksakerna kunna hafva mången munter stund.
Läns undsättning efter sistnämnde års missväxt, dels vid de undsättningsåtgärder, som för Jemtlands Län ägt rum efter i832 års missväxt, dymedelst att 1000 Tunnor Korn och ia5o Tunnor Råg till Sundsvall hösten samma år afsändes och 471 Tunnor Frökorn, uppå Landshöfdingen m. m. von Törnes anmälan om behofvet deraf inom Provinsen, uppköptes, utan att sedermera något af dessa 3:ne sistnämnde Spanmålsquantiteter till de afsedda ändamålen användes. Eder Kongl. Maj:ts och Rikets StatsContor, som genom Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den uyde December sistlidet år blifvit anbefaldt att, öfver Revisorernes berörde framställningar, afgifva underdånigt utlåtande, får, till fullgörande deraf, underdånigst antora följande: Med omförmälande af hvad Eder Kongl. Maj:t Nådigst förordnat i hänseende till Norrbottens, Westerbottens och Jemtlands