Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär nemligen flertalet af äldre lärare vid rikets elementar-läroverk börjat sin tjenstgöring på den tid, då de voro berättigade till dubbel tjenstårs-berä^- ning, torde det ännu vara ganska sällsynt, att en sådan skollärare ej vunnit befordran inom kyrkan långt förr än pensionsrätt vid läroverket kunnat honom tillerkännas, hvaremot de, hvilka sednare blifvit vid skolan anställde, först efter en längre tids förlopp kunna ifrågakomma till uppförande å pensions-stat; och då det således kan antagas, att under nästa statsreglerings-period endast undantagsvis en eller annan skollärare kan uppnå pensions-åldern, har Utskottet ansett något annat stadgande i detta hänseende för närvarande icke erfordras, än att lärare vid elementar-läroverken må varda tillförsäkrade om samma rättighet, sorn civile embelsoch tjenstemän, att, under de för desse i författningarne föreskrifne vilkor, uppföras på rikets allmänna indragningsstat, med åtnjutande af hela sin lön i pension. Härigenom skulle äfven det å 9:de hufvudtiteln hittills uppförda anslag till emeriti-löner vid elementar - 20 Stats-Utskotte/s Utlåtande M 167. läroverken ej vidare blifva behöfligt, likasom de å delta anslag uppkomna besparingar torde kunna från Kongl. Stats-kontoret öfverlemnas till Rikets Ständers Riksgälds-kontor. I följd af hvad sålunda blifvit anfördt, kan Utskottet icke i vidsträcktare mån understödja ofvanberörde motioner, än genom följande hemställan, att Rikets Ständer matte besluta, dels att lärare vid rikets elementar-läroverk hädanefter skola, såvida de ej innehafva prebende eller annan presterlig lägenhet, komma i åtnjutande af ena luinda rättighet till pension å allmänna indragnmgs-staten, som, enligt fällande författningar, tillkommer civile embets-och 7 O O O ' tjenstemän, dels att något anslag till emeriti-löner vid elementarläroverken ej vidare kommer att å riksstaten uppföras, dels ock att de besparingar, som å nämnde anslag för närvarande förelinnas, böra från Kongl.
Nii frågar jag: är det alldeles ofarligt för oss att blindt följa efter pA alla de nyckfulla irrvägar, sorn,dessa våra andliga, antipoder behaga SIA iii pk? A t t s&amp; icke är fallet, visar det olycksbringande bruket af snörlif. I Frankrike snör nian sig: allt ifrhii den tidiga barndomen, ja, bruket af detta lika osköna som ' sundhetsvidriga plagg har så ingått i det &amp; lniiinna medvetandet, att det anses oanst2imligt att visa sig utan detssinm,z. Därför är det icke mycket hopp om att fh det afskaffadt lieniina, .&amp; länge vi taga våra moder frhn ~ &amp; i s. Till den franska Irviniians iirsiikt kan sägas, att hon är gränslöst o kunnig i hälso frigor och lika ovetande om sin kropps inre delar, som hon förstår att soigiiera de yttre. När hon drager till snörlifvet, sk att hennes bål tyckes g&amp; af i tvii hälfter, sk har hon därför ingen aning om de ädla organ, ho11 förgriper, sig på. ~ e denna i ursäkt gäller icke oss, nordiska kvinnor. S t mycket är redan skrifvet och taladt mot snörlifvet, att ', ' ingen af oss längre kan vara i okunnighet om, har vi skada oss själfva och Iivilken otillåtlig hänsynslöshet vi begi mot det kommande släktet. genom att bara ett pligg, som hämmar blodcirkulationen i kroppens viktigaste delar. Anemiska sjikdomar gripa omkring sig i ' eii förfärande grad, och kiir skall också blodet kunna ' liålla sig friskt, nar det icke £h cirkulera naturligt; men det bekynirar oss ej. Parisermoderna föreskrifva snörlif - vi ' måste ju följa med vår tid. Sannerligen ser det icke ut, som am vi .i allt 1iv; ld son; rör tibdet vore f ödda med slafinUket i pannan! Hvad sedan klimatet beträffar, är det, som om det alls icke funnes till ' för oss. Ena vintern gå vi med fotsid kappa; året därpå fordrar modet en kort, som icke ger.
Majit bero på hvad sätt detta ändamål skulle uppfyllas; och att efter de nådiga dispositioner, Kongl. Majit för hvarje år meddelade, en del af dessa understöds-medel utginge til! Arméens och en annan del till Flottans afskedade personal; samt Militice-bost alls-hassan, att densamma, bildad af de s. k. reserv-hemmans-räntorna vid indelta Arméen, utgjorde en Statsverkets tillhörighet, afsedd till bestridande af kostnaderna för uppförande och underhållande af karaktershus vid de till bostäder för befälet vid indelta Arméen anslagna boställen; och att, i händelse Kongl. Majit skulle i nåder anbefalla fortsättandet af de inställda nybyggnaderna af karaktershus vid sådana Arméens bostads-boställen, som deraf voro i saknad, kassans kapital-tillgång för sådant fall icke kunde undvaras, utan deremot för berörde ändamål skulle erfordras till och med större medels-belopp än kassans hela kapital. För öfrigt hade Kongl. Krigs-kollegiuin ansett sig böra fästa uppmärksamhet dervid, att Kongl. Majit, uti 19 § 2 mom. af Dess nådiga Reglemente, angående lån uti de under Kongl. Kollegii förvaltning ställda kassor, den 26 Oktober 1840 förklarat, att, så länge en låntagare i rätt tid erlade räntor och i öfrigt fullgjorde sina åligganden samt ingen anledning till osäkerhet för kassan förekomme, lånet finge hos honom innestå, så framt ej Kongl. Kollegium för angelägna utgifter blefve i behof af lånets indrifvande eller i öfrigt kunde finna skäl att detsamma uppsäga; och då Kongl. Kollegium icke annorledes än undantagsvis och för högst sällan före komne fall varit i behof att uppsäga sina mot inteckning i fast egendom utgifna lån, hade gäldenärerna, såvidt de ordentligt inbetalt sina räntor, egt trygghet att, om de sådant åstundat, under längre tid få sina lån stående.
Vid beslag skall, till säkerhet för de böter, som ådömas kunna, det i bränneriet och dertill hörande förvaringsrum befintliga, lofligen tillverkade bränvin i förvar tagas. § 68. I bränneri skall under tid, då brån vinstill verkning eller distillering der verkställes, städse vara i bevittnad afskrift anslaget vederbörandes bevis, att tillverkningsafgiften för samma tid blifvit erlagd. Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, når dess uppvisande påfordras af brännerikontrollör eller den, hvilken tillsyn vid bränneri såsom tjenstepligt eljest åligger, eller som år skyldig att förbrytelser mot denna författning åtala. ExpeditionsUtskottet» Förslag till undei'd. Upplåst och godkändt ho» Ridd. och Adeln den 21 Juni 1866. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den ,21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. (Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Bet. N:o 5 och Utlåtande N:o 9). S. A. K. Rikets Ständer hafva, efter pröfning af åtskilliga vid innevarande riksdag framställda anmärkningar emot Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, funnit denna författning i nedanomförmålda delar erfordra förändring. § 5- På grund deraf att, jemlikt Kongl. Förordningen angående utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864, särskildt tillstånd till handels idkande numera icke erfordras, hafva Rikets Ständer utbytt nämnda, i denna § nu förekommande uttryck mot orden: “särskild anmälan.“ §§ 8 och 10.
Det är en lamhet af församlingarna, kanske ock hos många okunnighet om detta bud, som gjort att klockare i allmänhet nu icke sysselsätta sig med barnaundervisningen, detta förhållande kanske på munga ställen understödt af vederbör, prester, of farhåga alt klockaren icke skulle kunna vara påpasslig nog i sina öfriga åligganden. Men då klockarens göromål i landsförsamlingarna egentligen förrättas örn helgedagarna, då ingen skolgång sker, och de öfriga små bestyr, som kunna inträffa hvardagarna vid begrafningar och barndop, likaväl kunna bestridas af kyrkvaktaren eller annan person, sorn af klockaren, så synes det, som skulle intet hinder möta för iakttagande af hvad kyrkolagen i detta fall stadgar, och det ntan någon föreskrift om särskildt biträde åt klockaren, ifall han tillika bestrider barnaundervisningen. Vidkommande skollärarens aflöning, så tyckes väl all föreskrift om dess belopp böra undvikas och det vara öfverlemnadt åt församlingarna sjelfva atl derom besluta; och är det så att klockaren kan bestrida undervisningen, böra aflöningsvillkoren för denna befattning icke blifva för församlingen så betungande, sorn om en särskild person skall dertill aflönas, enär klockaren, hvilken genom ulöfvandet af skollärarekallet erhåller förbättrade inkomster, kan åtnöjas med en mindre förökning deri, än en särskild person kan vara belåten med till aflöning. Några särskildta undervisningsverk för skollärare synas icke vara behöfliga, enär alla de kunskaper, som för dem erfordras, kunna vinnas så väl vid de allmänna skolorna, som af enskilda lärare och förnämligast genom den flit hvar och en kan använda på egen hand vid begagnande af tjenliga läroböcker i alla de ämnen, hvari Utsktn ansett att skolläraren bör vara kunnig. Den summa af 65,5oo r:dr, som nu är föreslagen att för ifrågavar. behof, nemi. seminarier och stipendier samt församlingarnes understöd, anslås, är visserligen mindre betydlig i förhållande till det åsyftade ändamålets vigt; men hvad lärer erfarenheten? Huru många nya institutioner hafva icke på de sednare 20 firén blifvit tillskapade?
Jag vill då fästa Grins uppmärksamhet derpå, att någonting, mycket liknande delta, likväl innehålles uti författningen om krogars anläggande pä landet nemi. församlingens hörande i afseende på behofvet af deras inrättande. Jag är fullkomligt öfvertygad, att de fleste landthandlande blifva bränvinsförsäljare och, för att hålla dem inom behöriga gränsor i fråga om denna bränvinsförsäljning, erfordras ganska stora kontroller. Nu hafva församlingarna fått en rättighet, att befria sig från påtrugandet af flere krögare, hvars antal ock redan torde vara stort nog; men denna rättighet beröfvas församlingarne, om mot deras vilja andra bränvinsförsäljare under annat namn skola inlåtas, ty dessa nya krögare komme då alt obehindradt intränga i församlingarne och kunna uppslå sina salubodar invid kyrkorna. R. St. hafva varit nödsakade, att i författningen, om bränvinsförsäljning, intaga det stadgande, att i öppna salubodar bränvin icke ens får utdelas i minut. Uti städerne äro kontrollerne i detta afseende vida lättare alt åstadkomma än pä landet, men de äro dock icke för ändamålet tillfyllestgörande. När sådant är förhållandet i städerna, är verkeligen alt befara, att hädanefter skall bränvin hejdlöst utlemnas i minut på landet, och att under en annan benämning skola krögerier utan beskattning uppkomma. Vill en församling icke begagna sig af den fördel inrättandet af en handelsbod kan medföra, må det väl också vara församlingens rättighet, att afsäga sig denna fördel som i författningen är afsedd lill landsortens båtnad och ingalunda såsom en utväg till näringslöses försörjande. Pä grund häraf ser jag icke något skäl, hvarföre man icke skulle vilja öfverlåta ät församlingarna att säga: vi vilja icke hafva några handelsbodar inom oss. Deremot vill jag icke, att församlingarna skola 6 H. 34 530 Den 5 Juli e. lil. ega elen rälligheten, att mottaga en, men icke en annan handlande; ty i sådant fall komma mångenstädes intriger och mutor att afgöra frågan.
I andra afdelningen fäste man sig särskildt vid fröken S / dners vackra o c h väl utförda arioso » Låt oss prisa Guds oändliga n å d », Paulus ' aria » Veten I e j, att Guds tempel 1 ären », cavatinan » Trogen var intill din död » samt körerna » Hur ljufliga de budskap », » Varen milda », » Här är vår Herres tempel » o c h slutkören. Det är verkligen sällsynt att få höra ett så väldigt mästerverk få ett så alltigenom förträffligt utförande, s o m nu under prof. Nerudas ledning k o m detta oratorium till del. Körerna gingo m e d den korrektaste precision o c h nyanseringen iakttogs ypperligt. Bland solisterna b ö r naturligen i främsta rummet sättas hr Salomon Smith, hvilken vid dylika tillfällen är oersättlig. Men fru Edling o c h fröken Sidner förtjäna likaledes varmt erkännande, o c h äfven åt tenoren h r Gentzel torde man kunna skänka ett visst erkännande, o m det än ej kan förnekas, att detännu tarfvas rätt mycket, innan han blir mogen för dylika m e r maktpåliggande uppgifter. Stor o c h ovansklig del i framgången har naturligtvis o c k k. hofkapellet. Salongen var fullsatt o c h bifallet var efter de båda afdelningarna särdeles lifligt. Konserten upprepades i söndags m e d samma goda resultat. Fru Anna Bendixson gifver instundande tisdag konsert i Vetenskapsakademien m e d benäget biträde af hrr T o r Aulin o c h Vilh. Stenhammar. Fru Vilma Neruda, d e n världsberömda violinisten, gifver konsert härstädes den 23 innevarande månad. Silfverarbeten, Bordsilfver. * Modernast. Solidast! Billigast! i DUN 1S97 " Familjemeddelanden ". En f a m i l j e t i c L n i n C f sådan som Idun, spridd och läst i de vidaste kretsar öfver hela landet, måste ovillkorligen vara det allra lämpligaste och närmast till hands liggande organet för alla tillkännagifvanden om födde, förlofvade, vigde och döde.
Men då nu mera, genom Rikets Ständers fattade beslut, ett fast värde blifvit beredt åt Bankens och Bikets Mynt samt derigenom en ny grundval af säkerhet och ordning lagd för den förras verksamhet, har Utskottet ej längre tvekat att upptaga frågan i sin hela vidd. Denna fråga är både en af de vigtigaste, som vid närvarande Riksmöte förekommit, och en af dem, som erbjuda de mest motsatta synpunkter för omdömet, A en sida har man anfört: att äfven de sä kraste Låntagare, helst i mera från Stockholm allägsna Orter, egt svårighet att erhålla behöfliga Lån; att de Publika Cassör, som icke inskränka sin utlåning till Hufvudstaden och dess närmaste orter, varit öfverhopade af Lånesökande, ehuru, utom erläggandet af den högsta lagliga ränta, sådana Låns erhållande fordrat formaliteter, bortfrätande en icke ringa del af sjelfva Låne.Capitalet; att Disconterne, ursprung - Banco-Utsh:s Betänkande, N:o 92. 21 ligen ämnade att bispringa näringarnes omsättningshebof för dagliga produetionen, trotts sina för jordbrukare besvärande betalningsvilkor, för dem blifvit en begärlig källa af lånetillgångar; att ofta, inom eljest näringsrika orter, icke utan svårighet till och med mindre summor kunnat upplånas; och af intet af dessa påståenden kan sanningen bestridas.
Hvad åter flottan angår, gläder det mig att hafva förnummit att densamma befinner sig i bättre skick än man förut haft skäl anse. Hr Sjö-Ministern har nemi. förklarat att intet ytterligare anslag behöfves för att bringa dess nuv:de materiel i verksamhet. Detta yttrande är något dunkelt; men, enligt mitt förmenande, kan af detsamma ingen annan förnuftsenlig slutsats dragas än den, att denna flotta, till större eller mindre del, skall verksamt uti striden kunna deltaga. Jag hoppas att så må vara och att således den farhåga jag uttalade — hvilken farhåga Hr Sjö-Ministern, troligen af detta skäl, icke ens fann löna mödan att beröra — är ogrundad. Visserligen tilläde Hr Sjö-Ministern att, om några kraftigare och skyndsammare åtgärder åsyftades, detta blefve en annan fråga, åt hvilken i så fall representationen egde att egna uppmärksamhet och anslå medel. Men då Hr 332 Den 27 November. Sjö-Ministern icke fann skäl att sjelf påkalla några sådana åtgärder, synes derutaf klart att han för sin del icke länn deni behöfliga. Vid dylikt förhållande och efter sådana yttranden har den enskilde representanten svårt att något tillgöra. DepitsChefen är ansvarig lör sitt I)ep:t inför Konungen, inför representationen och nationen, och han vet väl, att om, till följd af allt för stor brist på förutseende hos honom, någon olycka, att ej säga skam, tillfogades landet, detta ansvar allvarligen komme att utkräfvas. Då han nu åtager sig detta ansvar, är naturligt att äfven ledningen måste åt honom öfverlemnas. Åtminstone hvarken kan eller bör, jag upprepar det, den enskilde representanten deruti ingripa. Då jag således icke anser mig kunna ifrågasätta någon ändring uti det beslut, oss föreligger, anhåller jag endast att hvad jag nu yttrat må få, såsom min reservation emot detsamma, uti protokollet blifva intaget. Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framställd propos. , biföll R. o. Ad, Stats-Utsk:ts ifråga vide Utlåt. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-Utskits den 26 dennes bordlagde Meni.
I händelse denna min hemställan bifalles, torde jag såsom föremål för Utskottets serskilta granskning få uppgifva den så kallade 180J års förklaringj hvaraf jag till upphäfvande föreslår 4° punkten, rörande Förbud för enskild man att för embetsfel tilltala Domare; i hvars ställe jag skulle önska, att Utskottet ville föreslå en serskilt lag, som, genom tillräckliga äfventyr för ohemult åtal, lemnade Domare nödig säkerhet mot missnöjda parters kittslighet, utan att likväl alldeles betaga den verkligt förfördelade möjligheten att sjelf söka upprättelse. Och kan hända torde äfven 43:dje punkten angående Uppenbar kyrkoplikt, böra upphäfvas, derest denna akt derigenom skulle Den 3 April. i53 lunna återföras till hvad den ursprungligen varit, nemi. icke straff, utan endast en försoning med församlingen. Men om ingen af de på olagligt sätt tillkomne Lagstadganden skulle finnas böra upphäfvas, så skulle jag önska, att de alla mätte blifva af Rikets Ständer ordentligen godkände, och derigenom till verkliga lagar förvandlade, på det Svenska Folket måtte befrias från den för det constitutionela sinnet obehagliga känsla, att ännu skola lyda den fordna Envåldsmagtens utan Ständernas begifvande utfärdade lagbud. Friherre Ehrenborgh, Casper Wilhelm: Jag har tagit mig friheten begära ordet för att vederlägga d°n satts, Herr Cederschjöld sökt göra gällande, den nemligen att Lagförklaringar af Kongl. Maj:t i Nåder utfärdade mellan Riksdagarne, skulle kunna af Rikets Ständer när som helst ogillas, enär Rikets Ständer försummat att göra sin rätt dertill gällande å det Riksmöte som inträffade, näst efter det Lagförklaringen blifvit utfärdad. Utskottet har bestämdt uttalat sin mening, att en sådan grundsatts icke står att förena hvarken med Grundlagens tydliga ord eller med andan deraf; och Utskottet har byggt denna sin öfvertygelse på lydelsen af 88 §.
Författningarna hade i sitt sammanhang, utaf de verkningar den söker att åstadkomma, bemöda sig att sluta till meningen af de föreskrifter, som ej voro nog tydeliga, och således söka att bringa alltsammans till enhet och öfverensstämmelse. Det är detta som utan tvifvel bör förstås med Lagens Esprit, och således om icke 90 §. af Regerings-Formen redan i sig sjelf vöre nog tydelig, skulle jag dessutom utaf Svenska Grundlagens syftning i det hela, utaf den grannlagenhet, hvarmed den Verkställande och den Lagstiftande Magtens åtgärder och verkningskrets blifvit bestämde och afsöndrade ifrån hvarannan, utaf det oberoende sorn blifvit åt Domare-Magten försäkradt; utaf den omsorg, hvilken så väl genom Constitutions-Utskottets inrättning, sorn genom flera serskildta Stadgandea, öfver ailt röjes att hindra Ständerna, att ifrån allmänna ärende? och; göromål befatta, sig med detaljer och småsaker, jag skulle, sä Den 13 Felruarii. ger jag, utaf allt detta hafva lika säkert slutat, att hvad sorn igenom 90 §. i Regerings-Formen är bestämdt uteslutit ifrån att kunna blifva föremål för Riksens Ständers öfverläggningar, redan i följe af Grundlagens lätta mening i dess öfriga Stadganden icke kunde eller borde blifva ett föremål för dessa öfveiläggningar. På sådant sätt, då Utskotten icke heller få öfverlägga om enskiidta saker och1 förhållanden, anser jag mig kunna och böra med ft-U visshet sluta, att sådana ämnen icke heller derföre böra uti Remiss till Utskotten inflyta, emedan när en sådan Remiss beviljas, det med det samma till Utskottets pröfning helt och hållet öfverlemnas, hvad och huru mycket utaf Memorialet det vill upptaga till öfverläggning och det således kunde hända att ett Utskott inginge i granskning af ett Mål, med hvilket det har ingen ting att göra.
Vår fattigdom, som vållar, att vi, i st. f. att betala krigsgärd med reda penningar, eller med varor, eller med lån, som icke genast i behofvels stund erhållas, slå sedlar på bankens kredit, den kommer att länge vidlåda oss. Hvad är väl händelsen i detta ögonblick efter 33 års fred och så många lyckliga år? Jo, mine Hrr! att man vill undvika betala en ringa krigsgärd för pågående rustningar, och att man talar om att dertill begagna blifvande bankovinst. An mera, då det är i fråga att förändra 72 § Reg.Ftn, för att betrygga bankosedlarnes inlösen, så tvekar man, på sätt den nyligen beslutade voteringen om denna fråga i först. Const.Utsk. gifver vid handen. Hvad betyder väl allt detta? Det röjer tanken på framtida bankrutter. Ocb likväl skulle vi besluta persedelräntornas förvandling i penningar, hvarigenom vi utsatte Regeringen och räntetagarne för den inkomstförringelse, som deraf skulle följa? Kronans behof äro ej tillfredsställda, och löntagarne äro nog illa aflönade ändock. Särdeles är det förhållandet med militären, som genom ränlepersedlarnes förenkling en gång för alla i penningar ocb genom dessas uppbörd af kronan skulle se indelningsverket undergräfvet och sin framlid blottställd; icke blott derföre att han finge ringare lön, utan äfven derföre, att han skulle moltaga henne af statsverket. I hän - Den 31 Juli. delse detta vore oförmöget att betala honom den, så kunde det hända, att, under det mannen i krig lefde af fält-aflöning, eller knappt erhölle den, finge hustru och barn hemma svälla, emedan den ordinarie lönen icke utbetalades; likasom det tillgår i Portugal och andra länder, med ringa tillgångar och dålig kredit. Följden för kronan af en sådan förändring skulle blifva en minskning af de ordinarie inkomsterna, eller af dem, som ej af R. St. allena bero. Dessa kunna de ej nedsätta eller borttaga efter behag, såsom bevillningen; ty Konungens samtycke fordras dertill, hvad ordinarie inkomsterne beträffar.
Ständer hos Kongl, Majd i Underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majd, i Kongl. Förordningen den iy April 1828, angående upphörande af Comtnerce-Co/legii domsrätt i vissa mål, meddela sådan ändring: att mål, som angå förbrytelser emot Författningarne om oloflig införsel och utförsel af 'Varor, tullförsnillning, Utoch inrikes seglation, samt varutransporter landvågen inom landet och nederlag, (hvarunder jemväl iZ Lag-Vt ikottets Mern, N:o ao. j ansets inbegripne öfverträdelser af den åt Allmogen i sju Härader af Elfsborgs Län, samt Städeme Borås och Ulricehamn be vi/jude handelsfrihet), hädanefter icke skola ensamt af Svea IL fRätt såsom Öfverdomstol upptagas, utan fullföljas i den Hoj - Rätt, inom hvars donivärjo Under-Riitlen i allmänhet lyder,' att åtal emot Under-Rätt för tjenstefel i nämnde mål äfven kommer att göras ajihängigt vid samma vederbörande Haj-Rätt', och att, i händelse Kongl. Maj:t härtill lenman Dess Nådiga bifall, föreskrifterna, rörande tiden och vilkoren i öfrigt för andringssökandet, varda derefter behörigen lämpade. Dock hemställer Utskottet denna sin mening till Rikets Högloft. Ständers eget närmare bepröfvande. Slockholm den i April 1834- N:o 20. Ankom till Exp. Utsk d. a April kl. 5 e. taJ Betänkande, öfver Riksdags-Fullmägtigen Johannes Anderssons från Calmar Län motion, om åläggande för Domstol, som finner part hafva misstagit sig om forum, att honom till rätter be stämdt uppgifven Domstol hänvisa. Hedervärda Bonde-Ståndet har, enligt Proloeolls-Utdrag för den a4 ■nasti.