Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet oell Adeln, som Hedervärda Bonde-Ständet detsamma återremitterat, egenleligen af den anledning, sorn Herr C. 1). af Ulrrs anförande upptager, nemligen att man inom Luleå Lappmark äfven borde utsträcka undersökningen till det också derstädes vid Qvickjock 3i mil från Bottniska Viken belägne Routivare Jernmalmsberg, såsom efter dess tanka förmånligare, i anseende till belägenheten utmed Lilla Luleå Elfven, på hvilken en härtill tjenlig båtfart skulle kunna inrättas, hvaremot Herr C. M. af Robson uti särskildt yttrande, hvilket återremissen äfven åtföljt, andragit de flere skäl, hvarföre man företrädesvis borde egna sin uppmärksamhet åt det endast 18 mil från Hafvet befxntelige Gellivare Jernmalmsfält och hvilket dessutom icke inom fjällens krets, utan i ett lågt och med vidlyftiga ängsodiingsoch skogslägenheter förseclt land är beläget. Utskotten hafva icke allenast af de Motioner, som angående Gellivare vid denna Riksdag blifvit gjorde, utan ock af den granskning af samma ämne, som redan vid 1818 års Riksdag förevarit och gifvit anledning till Allmänna Besvärs - oeh S ta t s-Ut sko t tet s Betan kan den. 345 och Ekonomi-Utskottets då meddelte omständeliga Betänkande, funnit Geiiivari förtjena den synnerliga uppmärksamhet som deråt blifvit egnad, och har i den delen samt att i anseende till redan gifne Utlåtandet ingen ting att tillägga, utan förmodar den omkostnad vara väl använd, som disponeras i ock för en närmare kännedom af möjligheten, till öppnande af Communicationer med desse rikhaltiga malmstrek, samt tillstyrker derföre än ytterligare att en skeende undei sökning må omfatta alla de af Utskottet uppgifne föremål.
Det hade förefallit mig, som om timme efter timme gått, under det jag långsamt skrufvat visaren på mitt lifs urtafla tillbaka. Utan att jag märkte det, hade, som jag tyckte, timmarna gått, och i stället hade min hjärna i feberhast tecknat dessa bilder för min själ och beledsagat dem med en text, hvars skärpa icke mildrades af den snabbhet, med hvilken tankarna jagat hvarandra. Jag kunde icke reda ut detta, att allt hade gått så fort. Och nu erinrade jag mig plötsligt, att när jag senast såg på klockan och fann henne vara endast några minuter öfver elfva, hade jag äfven då förvånat mig öfver att tiden gått så långsamt, ehuru detta intryck den gången glidit mig förbi, utan att beröra mig allvarligt eller ens väcka min uppmärksamhet. Det var alltså, som om tiden denna dag gick långsammare än vanligt. Timmarna hade så mycket att säga mig, att de hvar efter annan dröjde längre kvar i min själ än hvad som syntes förenligt med det begränsade tidsbegrepp, som kallas en timme, och när de drogo bort gjorde de mig uppmärksamma på sin bortgång, som om de velat uppmana mig att lyssna till deras tysta språk. När man på detta sätt känner tidens välde, under det man för liksom en långsam strid med sig själf, då blir man till sist så trött, att man förstår den gamla myten om gudsmannen, hvilken för att aftvinga Herren hans löftes uppfyllande lät en annan stödja sina trötta armar, så att han måtte orka att hålla den sjunkande solen kvar till den stund, då hans vilja gått i fullbordan. Men denna trötthet beledsagas också af en intryckets fylliga rikedom, som midt i ögonblick af ångest och fasa är så starkt, att nuet synes vara utan fortsättning. Bortom den tid, som är, hittar man ingenting, och att lifvet vid dagningens inbrott skall återtaga sitt gamla utseende, förefaller så omöjligt, att man tycker det vara sannolikare om efteråt ingenting alls skulle ske, utan det stora nirvana fortsatte, utbytande ångesten för mörkret mot sin stora, hvilande förnimmelse af mörkrets känslolösa ro.
Detta mätte härrört af ett förbiseende af StatsUtsk., och hade ej kunnat ske, om jag varit närvar.; ty jag hade då fästat R, o. Ad:s uppmärksamhet på orimligheten att medgifva prolongation af ett arrende på bättre villkor än arrendatorn erbjudit. Sådant hörer likväl icke till denna fråga, hvilken är klar sorn vatten. Standerne hafva icke derom fått en propos. från K. M., utan handlingarna hafva endast blifvit remitterade till StatsUtsk, På grund af dessa handlingar kan StatsUtsk. tillstyrka Ständerna, att hos Konungen anmäla, att om vid undersökning af förhållandena , jemförda med det arrende, som nu erlägges, och med de nuvar. odlingslagenlieterna, det befinnes, att prolongation af arrendet på de af arrendatorn erbjudna eller andra villkor må beviljas, så hafva Standerne icke något att erinra deremot, att ett undantag från de i allmänhet bestämda villkoren äger rum; ty sen, mine herrar! utan Ständernes begifvande kan K. M. icke bifalla någon leuteration af i8to års författning. Det har ytterligare blifvit yttradt af Gr. Morn, att K. M:s remiss af handlingarna skulle innefatta ett misstroende till Kammarcollegij yttrande. Jag tvifla!' på, att någon den ringaste anledn. till en sådan supposition finnes, hvaremot den K. remissen var den simpla följden deraf, att K. M. icke kunde medgifva någon förändring å R. St:s uti 1810 års författning intagna beslut, men fann sig, i enlighet med Kammar-collegii yttrande, icke kunna afgifva en nåd, propos. i ämnet, då colhm framställt, att sådant ej vöre med rättsgrund förenligt. Deraf tror jag, att motsatsen af hvad Gr.
Orsaken hvarför jag saknat prot. ligger deruti, alt jag vid detta tillfälle var af den tanke, alt en anmärka, mot Statsrådets ledamöters förfarande borde antingen uraktlåtas eller ske efter 106 §:n Reg.Ftn för de tillfällen, da de tillåtit några vigtigare inål eller några af de mål, der samtlige Statsrådets ledamöter bort vara närvar., att under dessa månader nfgöras; men jag ansåg det omöjligt alt rätt bedomina omfattningen af liela delta måls sammanhang, utan att äga bela sviten of dessa prot. under bela loppet af de sista Irenne månaderna; och att infordra dessa, ansåg jag vara alltför mycket gjordt af Const.Utsk., emedan det derigenom skulle hafva åtagit sig en förbindelse att deni i sin helhet granska, hvilken de icke kunde fullgöra. Detta är det som jag velat till prot. anmärka, för att slippa anses vara af samma tanke med dem, hvilka här i detta mål yttrat sig. Jag har för öfrigt i detta mål varit i en olika belägenhet emot, såsom jag tror, de flesta af Ulskts ledamöter. De fleste af dem lära nemi. hafva tillstyrkt departemental-styrelsens antagande. Jag har afstyrkt det. Jag har varit ibland de högst få, som här talat emot densamma, och är en ibland de blott nitton, 0111 jag icke minnes orätt, som voterat deremot. Jag förutsåg redan då, att tiden ännu icke var inne till dess antagande. Jag yttrade min tanke, att man först borde hafva en Representations-förändring, hvarigenom folkets ombud blefvo så valde oell så litet paralyliserade af formerna, alt de uttalade folkets röst. Jag yttrade, alt man först borde hafva en fullständigare ansvarighetslag för Statsrådets ledamöter, och besvärsmålen skiljdn från de administrativa, på det man ej skulle utsätta sig för faran att aldrig få några Statsråder, som icke inom kort lill skulle för myckel fördjupa sig i detaljer. Jag vill icke längre fortfara med framställningen af allt delta.
härtill nödvändiga apparaten var till en början ganska dyr o c h kunde därför ej vinna någon vidsträcktare spridning; g e n o m professor Medins DEN BÄSTA OCH ELEGANTASTE O C H därför äfven mest spridda modejournalen H Ä R I landet är försorg har emellertid den betydligt billigare IDUNS MODETIDNING, hvilken utgifves I tvänne svenska diflaskeapparaten » B a b y » * blifvit uppolika upplagor, nämligen fjortondagsupplagan funnen, o c h kan densamma ej nog varmt re* med 2 O C H månadsupplagan med 1 n:R I månaden, den förra till ett Å R S P R S I af 5 KR,. den senare 3 KR. 1 DU 1895 KOMMENDERAS, IFALL M A N ÄR HÄNVISAD ARTIFICIELLA UPPFÖDNINGSSÄTTET. APPARATEN GÅR M A N S Å TILLVÄGA: OFVAN ANGIFVEN MÄNGDEN MED RATENS I ELLER FLASKOR 8 OFVAN ANNAT I MJÖLKBLANDNINGEN, PROPPAR I KOKKÄRL, DAN S O M ÄR D E L V I S LOCKET VATTNET EFTER TILL KOKA SKALL FÖDA, MJÖLKEN BORTTAGA ALLT APPARATENS TILL ATT D E N A L L R A IAKTTAGAS GÖRING VID FRISKT NÅGON BÖRA 37 E N ÄFVEN NOGGRANNHET FÖR H V A R J E AFSKÖLJAS I O E H DERAS PENNAN. — n:r 51 i den löpande dieras redan i början årgången af nästa — expevecka till samtAF liga prenumeranter.
Beträffande denna fråga, så har Den 26 Oktober. 353 jag just nu erhållit underrättelse, att BorgareSt:t antagit Bonde St:ts inbjudning och att således tre Stånd ii ro ense om detta förslag, och får jag för min del beklaga denna utgång, emedan saken derigenom ännu mera invecklas. H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att, så vida han rätt upfattat Hr Dalmans sednaste yttrande, Hr Dalman icke för när v:de påyrkade, att val af ledamöter i förstärkt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. skulle ega rum. Hr Dalman: Jag afstår från mitt yrkande. Hr Cederschiöld, Rob. Teofron: Sedan Hr Dalman afstått från sitt yrkande, har jag ingenting att yttra. H. Exc. yttrade, att det icke vore möjligt att företaga det ifrågasatta valet i morgondagens plenum, enär, jemlikt 33:dje §:n liiddarhusOrdmn och 46:te §:n R.O., alla val skola efter föregånget anslag förrättas, samt anslag utfärdas före kl. 6 e. m. nästföreg:de dag. Vid punktvis skedd föredragning af Konst.Utskds den 24 och 25 dennes bordlagde Mern. N:o 73, ronde åtskilliga till grundlagsenlig behandling vid ruist» riksdag hvilande gruudlagsändringsförslag, biföll R. o. Ad. Utskits hemställanden uti lista, 3;dje, 5:te och 6:te punkterna; och förklarades de uti 2:dra och 4:de punkterna framställda förslag skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Föredrogs ånyo LagUtskds den 24 och 25 dennes bordlagde Betiink. N:o 71, i ani. af väckt motion om ett tillägg till 15;de kap. 2:dra §:n Riitteg.Balken, i fråga om fullmäktigskap. Gr. Mörner:
Spannemålen skulle af enskild man på visst ställe inom orterne för bestämdt pris levereras, och att den utborgning, som kunde anses nödig, och skulle utgöra ett villkor uti det Coatract, som med den enskilde Speculan - Stats-Utskottets Betänkanden. 397 träffades. Det år lätt att inse den inverkan på sjelfva priset, som ett sådant vilkor skulle medföra, oell huru svårt det skulle vara, att finna en enskild Handlande, som med förbindelse att på fiöreskrifven tid återbetala de förskott lian uppburit, skulle vilja, utan en sådan förhöjning i pris, som hardt och obilligt komma att än vidare nedtrycka den nödstälde, utaga sig en sådan leverans, och jag vill framställa, om delta sätt, alt behandla en Landsort, som hör räddas ifrån nöd och undergång, uppfyller den billiga fordran, hvarje Samhälls-Medlen eger, alt ålminrlone icke finna denna räddning aflägsnad och försvårad genom föreskrifter och anstalter, hvilka förnämligast och nästan uteslutande åsyfta att befria Staten ifrån ali förlust och allt deltagande uti den Allmänna nöden. Jag kan icke föreställa mig, att en äfven mera kraftfull Styrelse, än den man har alt vänta af municipalinrättningar, skulle kunna förekomma det missnöje, som af ett sådant handlingssätt ifrån Statens sida med olycklige medborgare, borde vara att förvänta.” 4:o Af Herr Hjerta, G. ”Utskotten hafva icke ansett sig kunna tillstyrka någon förändring i hvad de förut föreslagit, angående föreskrifter - 3g8 Sta ts-U tskottets Betänkan den. na för det C red i ti fs användande, sorn" lill Kongl. Majrts disposition skulle vid mera allmän missväxt öfverlemna». Jag anser åter: 1:0 Att ej något sådant Credilifborde lemnäs: Derföre att i kappe Säds besparing på hvarje person, inom Riket, gör mera än hela Creditivet, samt hvarje Credilif vållar en osäkerhet för privata företag i Spannmåls-handeln, om det än vöre aldrig så obetydligt; ty det är altid nog, att undersälja e n Orts Spannmålshandlare. 2:0
Hedervärda BondeI/»gtmtt Allm, Bejv, och Otcon.-Zts kottet r memorial Nxo 5iv 3 Ståndet) den 3o:de Julii sistlidet år, så lärer å Utskottens sidianågon vidare åtgärd icke erfordras. Stockholm den 2a Februarii i835.. Antora till Exp.-tTtsk, den Zl Febr;. (Utlåtande öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande N:o 33j i anledning af väckta frågor angående närings-frille ten. Qmförmälde Betänkande, hvilket Högvördige Preste-Slåndet och Hedervärda Bonde-Ståndet bifallit, samt Vallöf]. Borgare-Ståndet afslngit, har af Högloflige Ridderskapet och Adeln blifvit lill Utskotten återförvisadt i anledning af dervid framställde anmärkningar af Herr Hjärne, Herr Stuart, Herr Grefve Horn, Herr von Hartmansdorff, Herr Lef rén, Herr G refve vom Fersen, Herr Dalman och Herr Rosenblad. Dessa anmärkningar innefatta hufvudsakligen följande: 1:0 att Betänkandet vore af en för mycket liberal syftning. Ehvadtanka man än angående Skrå-författningarne kunde hysa, borde likväl icke nekas, alt det är af största vigt jemväl för landtmannen att städerna äro iblomstrande tillstånd, hvarförutan han skulle sakna afsättning försina producter. För att ernå denna stora förde], mäste åt städerna beviljas sådana* förmoner, utom hvilka de icke ens kunna bära sina communal-afgifter. Behofvet och rigtigheten att i Författningarne bibehålla skillnaden emellan stadsoch ländtmanna-näringar borde således icke bestridas. Hvad deremot serskildt beträffade slädernes förkofran inom sig genom handtverk, så* vore det för handtverkarne personligen, och med detsamma, både för städerne och Riket af väsendtligt gagn, alt ingen verkstad finge egas eller drifvas af andra personer än sådana, hvilkas färdighet i yrket vore behörigen ådagalagd.
Lena! – sade derföre mor Ingrid – tänk litet för er hvad j säger! Gör intet Gunnar nytta för sig, både när han ä’ i skog och på sjö? Hvem har väl ätit småfisk hela veckan om intet vi, oberäknadt storfisken, som han skickade fram till herregåln och sålde, och har du glömt den store tjä’rtuppen, som Gunnar kom hem med frå’ skogen i andra veckan? – Nå, nå, gubevars! – sade Lena spotskt. – De’ ä’ väl intet för mycket att han får något ibland, för mestadels kommer han hem tomhändt, och ändå ska’ han vara så rasande galen efter att ligga ute i skogen eller på den satans sjön, der han väl blir med ens, en vacker dag. – Ack! Gud i höjden det förbjude! – suckade mor Ingrid, och tänkte för sig sjelf: – Ja, hvad är väl orsaken att han ej trifs hemma i stugan! Intet min, som jag hoppas och fruktar på en gång. Och mor Ingrid hade rätt, att vantrefnaden, denna allra förfärligaste af alla hemkänslor, höll Gunnar ifrån stugan så mycket som möjligt, och Lena hade äfven rätt, när hon ibland i vredesmod sade om Gunnar: «Jag tror alldeles att stufvan bränner ’en!» ty det var något som brände och gnagde Gunnar, bara han såg Lena och hennes barn, hvilket han aldrig någonsin hade betaktat, mer än en enda gång, då han var alldeles allena i stugan. Då hade han framgått till vaggan, sett på det slumrande barnet en stund, och sedan sagt för sig sjelf: «Evige Gud! gifve att jag aldrig med min vrede och mitt hat må falla på den lille oskyldige stackaren!» och dervid hade han klappat gossen litet på kinden och skyndat ut. Gunnar var alldeles förändrad till lynne och allt.
Om det också, med afseende å de polisändamål, för hvilka frejdebetyg äro föreskrifna. kan vara skäligt och med god ordning öfverensstämmande, att, der en person gjort sig skyldig till brott möt annans eganderätt och derigenom mot sig sjelf gifvit anledning till misstanke om brottsliga anlag, allmänheten på något sätt beredes tillfälle att taga sig till vara för en sådan person, så förefinnes dock ej skäl, hvarföre en dylik varning skulle qvarstå, äfven efter det den brottslige genom en längre tids obrottslig vändel sjelf undanröjt anledningen till misstanke, helst denna varning, iklädd en officiel form, alltid innebär en förminskning och kränkning äf personens medborgerliga anseende. Osäkerheten i lagstiftningen angående vanfrejd har sålunda i väsendtlig mån bidragit till de öfverklagade, ofvan anmärkta Svåra olägenheterna, äfvensom sammanbangit mellan denna lagstiftning och åtskilliga för andra ändamål gifna städgäniden hafva utgjort de hinder, som hittills ställt sig i vägen för en förbättring; rtteh ur dessa svårigheter bereder straffiagförslaget en utväg, hvarigenom man kommer till ungefär samma resultat, som motionärérne önskat. Komminister Afzelius vill åt presterskapet öfverlemna att bedöma, huruvida brottslingens ånger och bättring gjort honom värdig af rehabilitation; men dä det med afseende å de borgerliga sträffens och dermed förenade påföljders rent verldsliga betydelse icke lärer vära lämpligt att för denna pröfning taga presterskapets biträde i anspråk, samt det, på sätt Utskottet vid sednäste riksdagen anmärkte, icke är möjligt att under den längre tid, Sorn för sådan pröfning erfordras, oafbrutet kontrollera brottslingars Uppförande; s'å ligger nära till hands én täbke, sorn n armare ö f v ert1 rt s s t ä m mer med Herrät Sundvallsohs och Henscbens samt J. Fredrik Hallströths förslag, ehuru deh fratfiför desamma eger det företräde att icke äiltäga eb vid alfa grader af brottslighet lika tid för vanhederns försvinnande, hemligen ätt domstolarne, i sammanhang med brottets béBih. till R. St.
Jemte framställning, huruledes, efter åtskilliga förändringar i sättet för soldatbeklädnadens ombesörjande vid de indelta Infanteri-regementena, de roterings-skvldige vunnit den lättnad i beklädnads-besväret, att de, i stället för alt ursprungligen hvart tredje år nödgas anskaffa ny släpmuiidering och, vid några regementen, tillika hvart tolfte år bidraga till ny lifmundering, nu voro befriade från all annan beklädnads-skyldighet, än att, såsom årligt bidrag, erlägga en åttondedel af enkel soldatmunderings värde efter riks-markegång, har EK. M:t, uti Nådig Proposition af den 28 näsllidue Oktober täckts Expeditious-Vtskottets Forsla<j till underd. Skrifvelse N-o 35. 57 täckis föreslå Rikets Ständer alt detta frän rotehållarne eller, vid vissa Regementen, från soldaternc utgående kontanta bidrag till beklädnaden måtte upphöra, samt ett deremot svarande stats-anslag anvisas att, jemte det förut å 4:de Hulvud-titeln till »lifmundering för indelta Infanteriet» upptagna belopp, för ändamålet användas, hvarigenom rotehållarne skulle befrias icke allenast från en kontant utgift, hvilken i medeltal, efter de sista tio årens riksmarkegångs-pris å soldat-munderingen, utgjort 3 R:dr 18 sk. 6 r:st. R:ko årligen för hvarje rote, utan äfven från det dermed i sammanhang stående besväret alt genom ombud deltaga i Beklädnads-direktionernas göromål jemte granskningen af dessa Direktioners redogörelser, samt sålunda en i ena och andra afseendet för rotehållarne önskvärd lättnad dem beredas.
Maj:t i underdånighet anhålla, att samma instruktion varder genom nådig kungörelse till allmän kännedom meddelad. Ank. till Exp.-Utsk. den 5 Okt. 1863, kl. 2 e. m. Memorial, med förslag lill Instruktion för Rikeis Ständers Revisorer öfver Låne-kontoren i orterna. I följd af Rikets Ständers vid denna riksdag fattade beslut, att Banko-diskontverket i Stockholm skall förvandlas till en afdelning af Rikets Ständers Bank, under namn af Diskont-kontoret, samt att granskningen af detta kontors förvaltning och räkenskaper för näst instundande och derpå följande år, skall, intilldess annorlunda kan varda förordnadt, verkställas af Rikets Ständers år 1865 och följande åren sammanträdande Revisorer öfver Stats-, Bankooch Riksgälds-verken, kommer den för Rikets Ständers Revisorer öfver Banko-diskontverket i Stockholm samt Låne-kontoren i orterna nu gällande instruktion att, i hvad den angår förstnämnda verk, tillämpas endast för den revision af Banko-diskontverkets räkenskaper, som för det nu löpande året skall verkställas.
Betänkande i anledning af LngUtskottets BetHnkandett. 487 Kongl. Maj:tsnådiga ' Proposition till Riksens Ständer, om antagande af en Författning, angående förändring eller ut dammande af Vattenverk , sorn genom uppdämning skada jord eller hindra aess odling. Samtlige Respective RiksSrånden hafva till Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens gemensamma Utlåtande remitterat Kongl. Maj;ts ofvanberörde nådiga Proposition, af den j8 sistledne Januarii, så lydande. (Se i:sta Samligen sid. 219—224). Jemte Remissen af denna Kongl. Majita nådiga Proposition, med det dervid bi lagda LagFörslag, hafva förenade Utskotten fått emottaga de anföranden till Protocollet, som, vid föredragningen deraf, blifvit afgifne; Inom Vällofl. Ror gar eSt ande t, af: Herr C. Beckman, hvilken, under medgifvande af den obestridliga sats, att
Det nu antagne Liqvidations-sätt för utredningen af Gotha-Canal-Bolag , Malmö och Götheborgs Diskont-Inrättningar, förklaras genom Konungs och Ständers gemensamma besh) ', såsom en till allmän efterrättelse gällande Författning. 18- Till Låntagares beqvämlighet inrättas Xiqv'dations-Contor i Götheborg och Malmö , hviik.i komma att stå under Fullmägtiges i Riksgäld *-Contorets inseende, skolande så väl härom sorn hvad i öfrigt angår Controllerne på utredningen, föreskrifter uti Reglementet meddeias. I öfrigt har Bonde-Ståndet derjemte beslu-j tit det serskilta tillägg, att Actie egare i GöthaGanal bibehållas vid samma Diskont-rättighet för sine Actier, Som Söder-Telge Canal Bolag för sina, dock under uttryckligt förbehåll, dels atti Diskont-Rån å dylika Actier ej få lemnäs ulan noga pröfning af I.åntagarens egen veder.' häftighet, som i detta fall äfven bör vara bellö, Prot. Utdr. d. 13 Maji 1818* 427* rigen vitsordad, och dels att denna Actie-belä ning ej må i minsta mån minska den Allmänna anslagna Fond för beläning å namn, utan endast verkställas utur deri Fond, som för beläning å publika papper meddelas; hvarförutan Bonde-Ståndet funnit nödigt: i‘. Förklara, att, genom Ståndets sålunda fattade beslut, kommer dess, i anledning af Banko-Utskottets serskilda Betänkande af den 22 December förlidet år, om liqvid med Diskont-Verkens egne Sedlar vid Lån och omsätt-' ningar förut tagna beslut, att förfalla. 2. Anmoda Statsoch Banko-Utskotten att sedan samtlige Riks-Stånden öfver detta mål sig utlåtit, i händelse stridigheter mellan besluten förefinnas, gifva Förslag till den samrnanjemkning som kan finnas lämplig, samt sedan grunderne slutligen blifvit förenade och afgjorde, inkomma med Förslag till Reglemente för Malmö, Götha Kanal - Bolags och Götheborgs
Därifrån tog han upp en stång och sköt med en kvick stöt den lösa skenan inåt banan. Det gick ypperligt. Han lade skenan tillbaka på dess plats och återtog sin plats i diket, hukande sig ned vid en liten videbuske. En påpasslig förare med goda ögon skulle nästan säkert kunnat se att en skena var borta, i så god tid att tåget hunnit stannas. Men om skenan sköts undan först då lokomotivet var för nära att mera kunna stoppas, så måste det spåra ur. I den första villervallan var det knappt tänkbart att någon skulle se sig om efter upphofsmannen som för öfrigt inom mindre än en minut kunde försvinna i mörkret. En god halftimme väntade mannen i diket, innan expressen kom i sikte hväsande och dånande och med den väldiga reflektorlampan lysande upp banan ett bra stycke i förväg. Isak Peltonen står på sin post, med ögonen ständigt öfverfarande de två skensträngarna framför lokomotivet. Allt närmare den lilla videbusken kommer han, utan minsta tanke på fara där ute på den släta prärin. Nu ser han kulverten så långt hans blick når ligga skenorna jämna, med sina slitna ytor glänsande som silfver i det gulaktiga lampljuset om en kvart är han framme och i morgon i afton är han fri och An Då ser han någonting mörkt en man resa sig ur diket han skjuter en stång fram mot skenorna en af dem rullar åt sidan Förarens hand griper blixtsnabbt nödbromsen den mörka gestalten tar ett steg som till flykt och med ett väldigt språng flyger Isak rätt på honom, i samma ögonblick som de främsta lokomotivhjulen braka mot en sleeper. Lokomotivet rifver upp banan Öfver kulverten och rullar ned från banken, dragande tendern ned i bäcken. Bagagevagnen kastas i samma nu också på sida ned på marken, men den första af passagerarevagnarna blir stående på sina hjul, med ena ändan i diket. Och de öfriga stanna tack vare nödbromsen på banan, ehuru de stöta ihop med ett ljud som om deras sista timme slagit. Konduktören och ett par bromsare komma springande med lyktor från andra ändan af tåget. Vakten ligger på marken ett stycke från lokomotivet, med repetergeväret i handen.