Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dan 19 N o v e m be r e . rn. ne, beli samma dag på bordet lagde, Utlå ‘ tande, i anledning af Riks-Slåndens fattade beslut, i frågan om periodiske uppgifters meddelande om Banco-Verkets ställning; fann RiddrrsVapct och Adeln för godt förblifva vid Dess i detta ämne förut fattade beslut, det en fullständig uppgift om Bankens bela stallning hädanefter borde årligen genom Herrar B mco-Fullmägt ges föranstalfänd; tryckt ineddelas, samt äfven Allmänna Tidningarne åtfölja. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets den 1 3 dennes under N:o 602 afgifne, samt den 1 n derpå följde e. m, på bordet lagde, Utlåtande, öfver väckt motion om närmare bestämmande af SaltpeterFondens utlåning; blef samma Utlåtande, i anledning af dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet ålerremitleradt. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottens den iö dennes under Nio 23a afgifne, samt den 1 n derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande , i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottéts förut meddeldle Betänkande, angående yrkad frihet till svedjande å Skatte-hemmans ägor, samt begagnande af Masteträd och Ekar; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med afslagå berörde Utlåtande, förblifva vid dess i detta ämne redan fattade beslut. Ut Supra. Dea 2'q November f. -*n. 333 S. D.
S. D. Föredrogs och godkändes Banko-Utskottets Utlåtande N:o 33, öfver väckta motioner om tillåtelse för Riksgälds-kontoret att kunna få begagna sitt kreditiv å Banken, äfven under instundande Juli och Augusti månader. S. D. Föredrogos och godkändes Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 5, i anledning af väckt motion om förändringar uti Kongl. Maj:ts Nådiga Ordnings-stadga för större brännerier den 1 Juni 1855; samt N:o Prot.-Utdrag den 17 och 18 Juni 1857. 577 N:o A, i anledning af väckta motioner om förändring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distiller,ade spirituösa drycker, med undantag af § 25 (24) mom. 1 och 2, hvilka innehålla yttranden öfver Herr E. G. Danielssons, Herr Ehrenborgs, Ilen Prosten Meléns och Riksdagsfullmäktige!! Per Erik Anderssons väckta motioner, angående fördelningen af de afgifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin samt sältet för samma afgifters användande och hvilka momenter återremitterades. S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottels Memorial N:o 12, med voterings-proposilioner rörande Konstitutions-Utskottels uti Memorialet N:o 8 afgifna Grundlags-ändrings-förslag, angående Riks-styrelsens förande i vissa fall m. m., blef samma Memorial af Ståndet godkändt. S. D. Ett af Johannes Holm från Jönköpings län ingifvet skriftligt anförande'jemte dervid fogadt protokoll, angående anslag för anställande af en läkare inom Vestra härad af förenämnde län, remitterades till Stats-Utskottet. Den 17 och 18 Juni. Frän Högloft.
DEN FULLSATTA SALONGEN GAF UPPREPADE GÅNGER SITT BIFALL TILLKÄNNA, SÄRSKILDT EFTER DE AKTER, DÄR FRUARNA Ostberg OCH Edling HADE TILLFÄLLE BRILJERA MED SIN SÅNGKONST. OPERAN GICK FÖR ÖFRIGT i SIN HELHET BRA. PROGRAMMET TILL PÅSKDAGENS SYMFONIKONSERT ÄR SÅ- LUNDA BESTÄMDT: 1) OUVERTURE, » OLAF TRYGVASEN » AF KOBERT HENRIQUES; 2) KONSERT FÖR PIANO OCH ORKESTER (A MOLL) AF BICHARD HENNEBERG (PIANOPARTIET UTFÖRES AF HR HENNEBERG); 3) FÖRSPEL TILL 3:DJE AKTEN UR » MÄSTERSÅNGARNE I NURNBERG » AF BICBARD WAGNER; 4) SINFONIA EROICA (N:R 3, ESS) AF L. V. BEETHOVEN. K. Dramatiska teatern UPPFÖRDE i MÅNDAGS AFTON FÖR FÖRSTA GÅNGEN SKÅDESPELET » G-ULDKORN » AF DEN BEKANTA TYSKA ROMANFÖRFATTARINNAN E. WERNER (PSEUDONYM FÖR Elisabeth BURSTENBINDER). STYCKET PÅMINNER I SIN HELHET STARKT OM DESSA DUSSINROMANER AF MARLITT, WERNER OCH HEIMBURG M. fl., HVILKA JU HAFVA SIN PUBLIK, MEN DET LEMNAR DEN, SOM i EN PRODUKT FÖR SCENEN VILL SE NÅGOT SPÅR TILL KARAKTÄRISTIK OCH SCHABLONFRI DRAMATISK BYGGNAD, ALLDELES OBERÖRD. FIGURERNA ÄRO OKLART TECKNADE OCH HANDLINGEN SLITES MELLAN DET FARSARTADE OCH DET HÖGDRAMATISKA.
Utsk. har väl föreslagit att för underhållet och reparationen af konungagrafvarna i Wreta klosterkyrka en nödig summa skulle anslås; men hvad konungagrafvarna i Warnhems kyrka beträffade, sä har Utsk. funnit sig icke kunna tillstyrka någon åtgärd i anledn. af Ur von Hårtmansdorffs derom gjorda yrkande. Jag skulle derför tillstyrka den åtgärd, att Ståndet uttryckte sin önskan, att Konungen måtte anbefalla en undersökning och upprättandet af ett kostnadsförslag till det ändamål, som Hr von Hartmansdorff med sin motion afsett. Hvad angår frågan om en tjenlig local för Riksarchivet, så är jag i afseende derå af samma mening sorn Frih. Sprengtporten och anhåller alt få med honom instämma. Frih. Cederström, Jacob: Hr Lagergren har missförstått mig. Långt ifrån att jag bestridt att uppsätta hyllor midt på golfven i det hus Riksg.cont. nu innehar och som skulle till Riksarchiv upplåtas, har jag sagt, att, äfven med hyllors uppställande både kring rummen och på golfven, detta lius likväl icke bléfve tillräckligt för uppställandet af alla i Riksarchivet och i slottshvalfven förvarade handlingar. Frih. Sprengtporten har trott sig kunna komma ifrån detta argument, derigenom att en stor del af de Riksarchivet tillhörande handlingar borde blifva qvarliggande i slottshvalfven och endast de angelägnaste skulle flyttas till det blifvande Riksarchivet. I anledn. deraf får jag fasta Fribtns och Husets uppmärksamhet på huru en sådan utsofring af handlingar skulle kunna verkställas, utan att den blefve till den grad skadlig och ofullständig, att långt ifrån att man vunne på flyttningen, skulle derigenom möjligheten försvinna att få reda på handlingar, som vid ett eller annat tillfälle vore behöfliga.
Så slog sig Kurt ner i soffan, drog Hedvig ner i sitt knä, och der sutto de så med de glödande ansigtena, vända mot hvarandra, fängslade i ett famntag så ängsligt krampaktigt, som vexlades det icke i återseendets, men väl i skilsmessans stund, innan man skildes för långliga tider. Så mycken tankesäd i ensamma, tunga timmar strödd för alla vindar, så många drömmar i nattliga, sömnlöshets-stunder väfda af trånsjuka sinnen, så många åtråns och längtans tankar från ögonblick, då deras hjertan feberhett trånat efter smekningar, smälte samman med minutens yrsel, och lät dem sluta hvarandra allt närmare, allt tätare, tills deras korta, heta andedrägter möttes. Hedvig dolde först sitt ansigte mot Kurts bröst. Hon skalf litet, rynkade pannan ofvanför ögonbrynen, tycktes orolig – det var som fruktade hon något. Men snart blef hon stilla också hon. Ögonlocken föllo, röda i kanterna, ner för hennes fuktigt ömma ögon, och, medan Kurt lät ett regn af långa, sugande kyssar falla öfver hennes hår och panna, smekte hon sakta hans nacke med sin hand. Och der de sutto bröst mot bröst, kändes det, som en plötslig stiltje bemäktigat sig deras tankar, som tiden stannade i sitt lopp, och allt ikring dem fick ett uttryck af förstenad hvila. Som hade möblerna och allt det andra i rummet i många Herrans år stått orubbade på samma punkter och skulle åter så förblifva igen i många, många Herrans år. Allt buller var förstummadt. Sjelfva liksom räddes de för att bryta den sköra tystnaden. Blott då och då kommo från darrande läppar små korta, omedvetna skratt ... »Tante Hedvig!» ropades det utifrån. Kurt spratt till. »Det är bara barnen,» hviskade Hedvig med en underligt beslöjad röst. Emellertid närmade sig småttingarne, en gosse och en flicka. Kurt löste sig ur Hedvigs arm, gick ännu skälfvande fram mot fönstret. »Tante Hedvig skall leka med oss,» ropade barnen inspringande i rummet. Kurt såg på dem.
Riksdagsmannen Nils Perssons anmärkningar anser Utskottet böra besvaras salunda, att det val icke alltid är Boställs-hemman, dit Rentedagsvei ken skola utgöras, emedan vissa Rusthäll äga att tillgodonjuta samma förmon af de deni tillslagna Augumentshernman , men Utskottet erica nner, att det uti Betänkandet nyttjade uttryck: Rentetagarens hemvist eller boställe möjligen skulle kunna gifva anledning till förtydning, och föreslår således, i stallet denna redacfion : (let boställe eller hemman } dit Rent eda gsverken, enligt Författningarna, äro anslagna; hvaremot Nils Pehrssons begäran, att tiden, huru länge hvarje sådant dagsverke skall räcka, måtte ufstakas, icke fordrar något annat utlåtande, än tillkännagifvande deraf, att Kongl. Kammar Collegii ofta åberopade Kungörelse den 5 Mars 1811 fullständigt innehåller allt detsamma , sorn Nils Pehrsson nu yrkat och föreslagit.
» tillade han derpå i en ton som icke bådade godt. » A s c h! » sade flickan o c h hängde sig fast vid honom, » inte ska ' du bry dig om en töcken toker! Han hade rakt inte reda på sej — det lukta ' punsch och konjak å f en lång väg. » Ja, men han kunde gjort så mycket, att du legat på sjöbotten nu i alla fall, om inte jag hade varit, » menade A n d e r s o c h såg sig om efter herremannen, som emellertid ansett det klokast att fördunsta med örfilen som behållen vinst af det lilla uppträdet. » Å h — nej — » stammade flickan, » nog hade jag redt ifrån mig en så ' n der slantkärfvel, men — jag var led åt alltihop, o c h jag hade varit ellaker (elak) m e ' mot dej, så jag brydde mig inte om hvad jag sa ' eller hur det gick med n å g e '. » » Sams? » H o n drog sig ur hans famn o c h stod framför honom, upprörd och högtidlig. » J a g lofvar dej, » sade hon » att om du också vill trampa på mej, så ska ' vi aldrig bli osams ändå. Jag vet nog, att j a g ä ' häftiger och när sinnet rinner på mej, så ä ' jag svår, men det lofvar jag, att du aldrig i lifvet ska ' få ondt åfet! » Anders var helt häpen. A l d r i g hade han hört något qvinfolk tala på det viset förr. » J a, » sade han betänksamt, » jag har nog varit litet rädder för ditt humör, för du har allt påbrö i den vägen, men jag tänker, att jag kan fäller väja dej litet, j a g o c k s å. » » D e t ska ' du aldrig behöfva, » svarade hon i bestämd ton.
De af Konungens Befallningshafvande åberopade anledningar dertill, att 1798 års Förordning icke borde tillämpas, voro att, om det i nämnde Förordning bestämda vite ådömdes, vitessumman skulle vida öfverstiga tre månaders lön, och att’Kronofogdens försummelse var ett tjenstefel, som härrörde från hans oriktiga föreställning, att Konungens Befallningshafvande borde gifva vidare föreskrifter i ämnet än Författningarne innehöllo. Att stadgandet om dagaböter för ifrågavarande försummelse skulle upphöra att vara tillämpligt, så snart beloppet af dessa böter öfverstege tre månaders lön, dertill gifver 1798 års Förordning ingen anledning. Författningen är deruti tydlig och bestämd att försummelsen skall umgällas med En R:dr banco vite för hvarje dag och en mildring för den som längre tid fortfor i sin försummelse vore orimlig, då derigenom en mindre underlåtenhet skulle medföra ett jemförelsevis strängare ansvar, än en längre fortsatt försumlighet. Hvad åter beträffar den grund, Konungens Befallningshafvande hemtat från den förmenta anledningen till Kronofogdens förfarande, var väl detta ett förhållande, som icke i annat fall borde på bedömande af åtalet inverka, än om laga förfall kunnat af Kronofogden styrkas, men då hade icke eller någon försummelse kunnat läggas honom till last. Att deremot på en efter nära fyraårig fortsättning gjord begäran om förklåring af en författning, som blifvit utfärdad omkring två år — 67 — innan försummelsen tog sin början, grunda den försumliges befrielse från det i annan äldre författning stadgade ansvar för der ålagde skyldigheter, kan väl svårligen försvaras, då äfven en verklig okunnighet om den senare författningens mening ej utgjort något hinder för fullgörande af den äldre författningens oförändrade stadganden. Minst hade man bordt hafva att vänta ett sådant domskäl af samma myndighet, som rätteligen afslagit Kronofogdens ansökhing om förklaring af den senare författningen och således ansett denna lemna Kronofogden tillräcklig rättelse för sitt förfarande. De grunder, hvarpå Konungens Befallningshafvande stödt sitt antagande, att vitet i 1798 års Förordning ej skulle vara tillämpligt, torde derföre ej förtjena bifall.
Af de omkring 50,000 R:dr, hvilka årligen ur kronoskogarna i Skaraborgslän inflyta till rikets skogsplanteringskassa, anvisa, till inköp frän enskilde, af omkring 400 tunland skog och skogsmark, minst 5.000 R:dr årligen under vissa år, med vilkor att framdeles i vanlig ordning, för samma skogsplanteringskassas räkning, ur de inköpta skogslotterna årligen försåldes det virke, m. in., som för institutet ej behöfde användas. Och blefve säkerligen denna nya kronopark i en snar framtid lika indrägtig för bemälda kassa, som länets nuvarande kronoskog ar. Vid jemförande af ofvanstående anslagsförslag med nu utgående anslag till Ultuna och Alnarps instituter, böra de ofvan under 2:o) litt. ä) upptagne 6,500 R:dr, hvilka borde utgå till arrende eller ränta för dels arrenderad, dels inköpt jord, ' med allt skäl afräknas, emedan Staten, i stället för nämnde jord, ät bemälda båda instituter upplåter 2:ne kungsgårdar. Sist föreslår jag vördsamt: att lör den händelse Rikets Ständer, såsom jag vågar hoppas, bevilja de relativt små anslag till ett landtbruksinstitut i Skaraborgs län, hvilka jag nu ifrågasatt, en direktion, med länets höfding i spetsen, mätte af Kongl. Maj:t ijnåder utses, för att bringa hela det af mig härmed framlagda förslaget till verkställighet. Jag anhåller vördsamt om remiss #f denna motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 29 November 1862. P. G. Alander. Af II err AlfllldCl*! Om låneunderstöd för anläggande af ny väg från jernvägsstationen Töreboda i rak sträckning till Wenerns hamn vid Mariestad. Ja g anhåller härmed vördsamt, att Rikets Ständer ville bevilja Mariestads samhälle ett anslag, med eller helst utan återbetalningsskyldighet, af 150,000 R:dr för anläggande af en ny väg frän jernvägsstationen Töreboda i rak sträckning till Wenerns hamn vid nyssnämnde stad.
– I medeltiden var Mayntz hufvudsätet för det Rhenska Stadsförbundet, förnämligast upprättadt till Rhenfartens skyddande mot de adliga Röfvarborgarna, hvilka det ock förstörde. Här lefde Guttenberg, Boktryckeriets uppfinnare, och man visar än hans hus. – Nu är Mayntz, som från 1797 till 1814 af Fransoserna beherrskades, hufvudstaden i RhenHessen (ehuru Storhertigen bor i Darmstadt) och en af Österrikare och Preussare, på Tyska Förbundets vägnar, besatt hufvudfästning. Staden är för det mesta gammal, ful och trång. Dock har den flera vackra platser och märkvärdiga byggnader. – Vi sågo målningsgalleriet, som äfven befinnes i Bibliotheks-byggnaden och har flera goda taflor, i synnerhet en ypperlig Madonna. Målarens namn har jag ej förr hört: Lorenzo Sciarpelloni, en vän och kamrat af Leonardo da Vinci. Vi lemnade Mayntz efter halfannan dags uppehåll den 12te Aug. om middagen. Den för sin skönhet så berömda vägen, die Bergstrasse, som skulle fört oss öfver Darmstadt till Heidelberg, var lockande. Vi föredrogo dock att taga vägen öfver Oppenheim och Worms. Midt för Oppenheim gick Gustaf Adolf öfver Rhen. Stället är utmärkt genom en stenpelare, som kallas die Schwedensäule, men som står på högra Rhenstranden, så att vi ej på närmare håll kunde betrakta den. Oppenheim ligger på en höjd å den venstra stranden, ett stycke från floden, som likväl då vattnet är högt, öfversvämmar det mellanliggande låga landet. – I Tyskland är Gustaf Adolf i egentligaste mening i hvars mans mun. Hvarje barn känner honom. Öfverallt hvar han sjelf varit, har man något att om honom berätta, ofta med vidunderliga tillägg på Folksagans vis. Så säger folket, att han gick öfver Rhen på en ladudörr. Vi foro i dag beständigt öfver hans fordna krigstheater. Ty han intog Worms, efter att ha gått öfver Rhen. Worms, der vi hvilade öfver natten, är en ganska gammal och märkvärdig stad.
Inskränker man sig äter till en; så är det klart, att i den stad, hvarest blott lärdomsskolor finnas, måste alla barnen läsa de döda språken, antingen målsmännen vilja eller icke, och ehuru de ämna barnen att blifva skeppare, köpman eller hvilket annat yrke som helst, för hvilket berörde språk icke erfordras. I den stad åter, hvarest blott finnes en apologistskola, får intet barn tillgång att lära de gamla språken, om det än skulle hafva aldrig så stor lust att blifva prest, embetsman, eller dylikt. Statens tillgångar förslå icke alt upprätta dubbla skolor pä alla ställen; och om medel funnes, så skulle apologislskolorna ändock blifva vanlottade, derigenom alt de bästa lärare, hädanefter såsom hittills, droges till iärdomsskolorna. Upprättar man deremot skolor efter det nya sättet, så blifver en sådan i allmänhet 7 H. 7 50 Den 1 Februari e. m. tillräcklig, om staden ej är alltför stor. Den, som vill läsa de gamla språken, får det i sin ordning, och den som vill slippa dem, går sin gång så långt lian vill eller skolan räcker. Det är en fördel för Staten att betala mindre och för den enskilde mannen alt, på hvarje ställe der en skola finnes, få den undervisning för sina barn, som lian åslundar. Under det jag var Statssecreterare för ecelesiastik-ärendena, hände det sig i en stad, hvarest man förut begärt att få en lärd skola, emedan man icke var belåten med apologistskolans inskränkta undervisning, att sedan denna väl blifvit förvandlad lill lärdomsskola, man äter klagade deröfver, alt alla lärjungarne skulle plågas roed de döda språkens studerande, oaktadt de flesta lärjungarne ej hade något gagn deraf.
För att beträda en medelväg mellan dessa begge stridiga åsigter, har Utskottet, till en början, trott sig böra frångå den mening, att ett grundlagsförslag bör förfalla, när, i fråga om dess godkännande eller förkastande, Två Stånd stanna mot Två', och då Utskottets förslag, att, när Tre Stånd godkänna, men det Fjerde afslår förslaget, frågan bör till Förstärkt Constitutions-Utskotts afgörande öfverlemnas, är af Tre Stånd gilladt, och det må synas följdrigtigt, att enahanda behandling iagttages, när Tre Stånd förkasta, men det Fjerde bifaller förslaget, har Utskottet, med hänsigt dertill, att, äfven om till följd af omröstning i Förstärkt Constitutions-Utskott, ett förslag blifver hvilande till påföljande Riksdag, hvarje Riks-Stånd då är i tillfälle att utöfva sitt veto, numera, i öfverensstämmelse med Borgareoch Bonde-Ståndens yrkande, trott sig böra uppställa sitt förslag, så att Constitutions-Utskottets grundlagsförslag, å den Riksdag, då de afgifvas, skola till Förstärkt Utskotts af - Constitutions-Vtskottets Utlåtande, N:o 43. 5 görande öfverlemnas i alla händelser, när icke samtlige Stånden äro om godkännandet eller förkastandet ense; underställande Utskottet vördsamt Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet dessa jemkningar, för hvilka Utskottet till någon del jemväl hemtat stöd från de öfverläggningar, som hos Ridderskapet och Adeln, enligt Utskottet meddeiadt protocoll, egt rum, i anledning af Utskottets utlåtande uti Memorial N:o 3i. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Bevillning aUtskottets Memorial, N:o S3. 29 33:0 Dea, sorn instämmer i Utskottets förslag, att från 4 till 3 sk. skålpundet nedsätta införselstullen å Cacao, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder 4 sk. införsels-tull bibehållen.
Efter att hafva dels meddelat hurusom, i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts nådiga Bref den 27 April 1858, förvaltningen af samtliga å Riksstatens 3:dje Hufvudtitel beviljade anslag från och med den 1 Juli berörda år öfvertagits af Kongl. Utrikes-departementet och ombesörjts af den inom uämnda Departement inrättade afdelning för kameral-ärenden, dels ock redogjort för räkenskapens ställning, — hafva Revisorerne anmält, att den öfver räkenskapen afgifna redogörelse Bi/i. till It. St. Prat. 1862 & 1863. 4 Sami. 1 Åfd. 8 lläft. 3 1!l StatsUtsk olle t$2 Utln tande M 21. varit upprättad och undertecknad nf en i’egenskap af Chef för Kameral-afdelningen inom Departementet anställd Norrman; hvilket förhållande synts Revisorerne mindre lämpligt, då bemälde tjensteman, såsom icke Svensk undersåte, svårligen kunde vara (ör sina åtgöranden vid nämnda redovisning efter Svensk lag ansvarig. Som emellertid, enligt hvad Utskottet inhemtat, detta förhållande numera upphört, torde af sådan anledning förevarande anmärkning få förfalla. § 13- (1861 års Rev.-ber. pag. 32.) Revisorerne hafva fästat uppmärksamhet å det förhållande att, då, enligt hvad svårligen kunde undvikas, de medel, som från båda rikena för 3:dje Hufvudtileln utgå, i Kongl. Utrikes-departementcts räkenskap sammanfördes, svårigheter vid Uppgöra nde af Rikshufvudboken uppstått att bestämdt särskilja de belopp, som verkligen utgjorde Svenska Statsverkets bidrag, samt hemsta dt, det vederbörande räkenskapsförare målto förständigas att, när årets räkenskaper för Departementet dädanefter afgåfves, bifoga ett sammandrag, utvisande ej mindre de belopp, hvarmed Sveriges bidrag till de för Departementet anvisade utgiftstitlarne för året utgått, än ock den behållning, som å hvarje anslag möjligen lorefunnes. Till meddelande af sådana upplysningar, har väl, efter hvad Utskottet erfarit, i Kongl.
Herr Brummery Carl Magnus, bade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Sedan Högloflige Ridderskapet och Adeln genom afslag å RiddarhusUtskottets tillstyrkande af förslaget om RiddarbusSecreterareoch RiddarhusFiscals-tjensternes sammanslående, fredat den förstnämnde från att blifva, efter nuvarande innehafvares afgång, med nya ingalunda secreterliga göromål besvärad, får jag nu, jemte det jag uti ofvannämnde Ridderskapets och Adelns beslut fulleligen instämt, derutöfver föreslå 7g Den i Mars e. rn. och hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle, lika med mig och säkerligen flere Ledamöter, finna så väl den nuvarande, som blifvande, RiddarhusSecreteraren böra kunna vinna någon minskning uti vården om de i RiddarhusArchivet förvarade handlingar, dymedelst alt Ridderskapet och Adeln ad interim provisoriskt och såsom på försök till exempel till nästa Riksdag tillförordnade en quasi RiddarhusArchivarie, icke med lön, hvilket RiddarhusCassan sagts mig icke medgifva, utan med något tractamente för de månader af året, eller arfvode för de qvartal, han till här nedanföre föreslagne arbeten använder. Denne interims provisoriske quasi RiddarhusArchivarie skulle under sin vård mottaga alla handlingar före 1809 till exempel, deröfver först och främst upprätta Inventariiförteckning eller Repertoir, och sedermera nagelfarande utleta och utplocka hvad som kunde förtjena komma till allmännare kännedom samt ifrån sitt nuvarande nästan fängsliga förvar befrias. Till RiddarhusDirectionen borde honom åligga att afgifva berättelser om hvad han hunnit åstadkomma eller upptäcka för hvarje månad eller qvartal, innan tractamente eller arfvode utbetaltes. Jag är öfvertygad, alt en och annan nu bortglömd handling och åtskillige nu mindre kända historiska facta genom en sådan åtgärd skulle komma i dagen.