Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direktion mätte få det anslag, som nu af statsmedel bestås med 4000 R:dr b:ko, ökadt, att utgå, mot lika vilkor som hittills, med årligen Fjorton Tusen (14,000) R:dr b:ko. 2:o Att, då samma skola, i brist på medel, icke kunnat förses med fysiska apparater och mekaniska modeller, hvilka äro oumbärliga för undervisningen, men hittills varit för hvarje tillfälle lanta, Svenska Slöjdföreningens Direktion måtte, lill upköp af sådana apparater och modeller, erhålla af statsmedel för en gång (6000) Sex Tusen R:dr b:ko. 3:o Att, då skolan nu begagnar en hyrd lokal, hvilken, ehuru den bästa som kunnat erhållas, dock icke är inredd för ändamålet eller genom tillräcklig dager tjenlig, samt ovilkorligen måste mångdubbelt utvidgas; och den numera oumbärliga skolans bestånd alltför 2 H. 27 418 Den 31 December e. m. mycket äfventyras så länge hyrd lokal måste begagnas, men ett kostnadsförslag lill en ny byggnad eller till inköpande och inredande af en redan befintlig sådan icke, i saknad af tomt, och i ovisshet hvarest sådan må kunna finnas, nu kunnat blifva på förhand upgjordt; R. St. måtte, under förbehåll att Svenska Slöjd föreningens direktion låter upgöra ett efter lidens fordringar lämpadt förslag med ritningar till en åt föreningens skola, i dess utvidgade skick, tjenlig byggnad på tjenlig plats, samt att detta förslag blifver af K. M. nådigt faststäldt, för en gång bevilja, alt K. M. till berörde ändamål efter behof disponerar, Ett Hundra Tjugu fem (125,000) Tusende R:dr b:ko. Slutligen anhåller jag, att denna motion måtte blifva remitterad till StatsUtsk., hvarest jag anhåller fä aflemna de ytterligare uplysningar, som kunna anses vara af nöden. Remitterades till StatsUtskottet. Frih. Raab, Adam Christian, upläste följande motion: Jag föreslår att alla export-tullar måtte ur Tulltaxan utgå. Om remiss till Bevilln.Utsk. anhålles ödmjukast.
Icke »eller är en sådan rätt hvarken uttryckt uti, eller en nödvändig följd af den i »Riksdags-Ordningens § 23, mom. 2, införda Landtmarskalksoch Talmans-eden och »den deri innehållna försäkran, att med all förmåga upprätthålla och försvara Ko - 6 Konstitutions-Utskottets Memorial M 61. »nunga-makten och Riksens Ständers rättigheter. Om Grundlagarnes stiftare verkli»gen tänkt sig rättigheten att vägra proposition så vigtig, så vidsträckt, som man »sedan föregifvit, synes den åtminstone i ettdera af nämnde lagrum hafva bordt få »en plats. Då så icke skett, anser Utskottet redan häraf följa, att Talmännen icke, »enligt våra Grundlagars ordalydelse, kunna anses utgöra det vigtiga och mäktiga »återhållande element i Svenska National-representationen, som de genom den vid»sträckta tolkningen af rättigheten att vägra proposition skulle blifva.» »Det är först i Riksdags-Ordningens § 55, som Landtmarskalks och Talmans »rättighet att vägra proposition omtalas, och det förtjenar uppmärksamhet, att den blott »nämnes för att begränsas. Landtmarskalk och Talman, bjudes der, må ej kunna vägra pro»position, utom i det fall, då han finner en väckt fråga bokstafligen strida mot »Grundlagarnes lydelse. I slutet af samma § nämnes, att, om ett, i följd af pro»positions vägrande, till Konstitutions-Utskottet hänskjutet mål af samma Utskott »ansetts grundlagsstridig^ den, som motionen gjort, må, der honom så godt synes, »vända sig till Konstitutions-Utskottet, på sätt som Regerings-Formens § 84 före»skrifver.
Mäirads stut och den andra utr Nowember och December Mänadcr, befarade Ständet dels att oe stattstyldige, nn sedan de nyligen utbetalt förra ärets Bcwillning och Krono-Utlagor, icke utan swänghet ställe sä s!>art utgöra den uya Bewillningen för detta är, dels ock att de blifwande Tarcringarne icke torde hilma att sä tidigt werkställas, och ansäg Ständct fördenskull lämpligast, att ät Kongl. Main i underdänighet updraga, att sedan Riksens Ständers Fullmägtige uti Banque» och Niksgälds-Contoiret blifwid hörde, om Upbörds-Tcrmincr» ne, hwilka böra bliswa sine, Nädigst förordna, såsom Hans Kongl. Main i Räder finner omständighetcrne fordra och medgifwa. Men pä det Stats-Wcrkct icke genom fördröjandet af den päräknadc Bewillnsngcns inflytande,mä sättas utur ständ, akt bestrida Aflöningar och andra förefallande Utgifter, ansäg Ständer RikSgälds - Contoirot böra, ; likhet med hwad Stats - Utskottet föreslagit, härtill förskjuta z L 400,000 Nd. samt i den händelse Bcwillningen stulle längre tid uteblifwa och om Stats - Merkel sä tarfwar, ett ytterligare biträde af 2 L Nd. emot ersättning af Len först inflytande Bewillningen. 6w Slutcligen biföll Ständct ock, att Le sä kallade Patriotiska Länen mä pä satt Stats, Utskottet tillstyrkt ige - 652 Den 17 April. igenom de Inrikes Län, som komma akt uptagaS, ,'a fort sig göra later, betalas.
Bestraffningarna der torde ock vara än mindre kontrollerade samt derföre än mer vådliga för barnens helsa och moralitet. Erfarenheten har således numera ytterligare bekräftat, att noggranna stadganden om former och kontroller ärö högst nödiga både till de oskyldigas skydd och till förekommande deraf, att de skyldiga Istraffas mot eller utöfver bade lag och billighet. Jag önskade visst, att all piskning förvistes från de offentliga läroverken, helst en långvarig erfarenhet vid nya elementnr-skolan här i staden och flerstädes visat, att, om hvarje lärare iakttager ett värdigt och kärleksfullt uppförande samt icke samtidigt skall undervisa flera lärjungar, än han kan väl sköta, t. ex. tio till tjugo, — alla egentliga affliktiva straff ä lärjungarne äro öfverflödiga. Sedan jäg väckte ofvanintagna motion hafva ock flera författningar, utvisande lagstiftningens stigande humanitet och barmhertighet mot dem, sorn äro mest värnlösa, blifvit utfärdade. Sä har rättigheten att med husaga tillrättavisa tjenstehjon af mankön, som fyllt 18 år och qvinnkön, som fyllt 16 år, blifvit, enligt Kongl. Kungörelsen den 1 Oktober 1858, upphäfd, och böter af 5 till 100 Riksdaler äro genom Kongl. Förordningen den 21 December 1857 bestämda för den, sorn mot kreatur (djur) visar uppenbar grymhet. Jag hoppas ock, att vi snart erhålla cn strafflag, eler icke spär till de egentligen affliktiva straffen skall finnas.
Till större delen i Landthushållning samt arbetet Läsning för Folket. Början är gjord till bildandet af ett bibliothek. Ar under tillökning medelst frivilliga bidrag [ kontanter och böcker. Begagnas föga. Begagnas flitigt af allmogen. I Begagnas temligen flitigt, men blefve det ännu j mera, om ej en liten veckoafgift vore ålagd, sorn ( ock derföre kommer att borttagas. Begagnas af allmogen temligen flitigt. Begagnas temligen allmänt. Begagnas temligen flitigt af allmogen. Läsas flitigt. Kostnaden för det här befintliga bibliotheket upp\ går till 300 R:dr R:mt. D.-o till 239 R:dr 52 öre. | Här finnes ett bibliothek, inrättadt år 1855 för ' 150 R:dr och sedan tillökt genom enskild gåfva [ till lika belopp. Inköpt för 400 R:dr R:mt. i Grundadt 1858 genom gäfva af enskild person, | sedermera tillökt, men ej flitigt begagnadt. Westmanlands län. Allmogens och arbetarnes bergning. 13 I den mån allmogen snart kommer att bestå af personer, hvilka alla genomgått folkskolan och således mera obehindradt kunna begagna böcker äfven rörande andra ämnen än de kyrkliga, komma ©tvifvelaktigt sockenbibliothekerne att blifva mera begagnade och vinna mera intresse för socknarnas innevånare. På valet af böcker kommer likväl ganska mycket att bero. Naturligtvis böra religionsböckerna samt populärt författade moraliska skrifter och böcker utgöra sockenbibliothekernes kärna, men nödvändigt är, att de äfven innehålla böcker i andra ämnen, såsom jordbruket, boskapsskötseln, binäringar, historia samt kännedom om fäderneslandet och främmande länder, i sammanhang hvarmed sannfärdiga reseoch naturbeskrifningar kunna vara af mycket gagn och intresse. Vid 1860 års slut hade inom detta län ingen förening till öfning i vapnens bruk börjat att bilda sig. Allmogen inom Westmanland är i allmänhet temligen väl bergad. Den som med omtanka och ordning sköter sitt, kan till och med anses välmående, och många finnas som äro förmögne.
Dessa äro derföre de, som företrädesvis sökas; och då de i allmänhet måste tillfalla de skickligaste sökande; blir det endast undantags - 118 vis, som sådane stanna på högre platser, och mest sällan händer, att de sjelfve eftersträfva dem. Häraf ti lii ntetgöres den täflan, som borde lifva hela domarepersonalen, att från lägre befattningar uppstiga till högre. På de förra saknar skickligheten uppmuntran för sin fortgående utbildning, och saknar bevekelsegrund för omtankan att vidare befordras. Vore åter denna täflan lefvande, och högre domstolar således i allmänhet rekruterades med urvalet af de skickligaste och mest förtjenta underdomare; så tyckes det lätt att inse, huru stor vinsten måste blifva ej mindre för lägre än för högre domstolar. Då härigenom också allt, hvad som förljente utmärkelse, i allmänhet vore i sjelfva verket kändt såsom utmärkt; blefve både tillgången på kompetenta kandidater för högre platser ymnigare och företrädet dem imellan lätt att urskilja. I de flesta fall skulle förtjenst och duglighet, så framt de eftersöktes, komma på sin plats. Förhållandet kan deremot, under nu varande omständigheter, ej annorlunda vara, än att den skicklighet, som finnes, dels icke sjelfmant framtränger och begär att i högre verksamhet användas, dels äfven, i fall den kan uppsökas, icke låter använda sig, utan ock att den rätta och högsta uppmuntran till vidare utbildning uteblifver. Man kan ej annat vänta, så länge de bäst begåfvade bland yngre tjenstsökande i domareväg, om ej deras företräde skall lemnäs utan afseende, måste framför underlägsna medtäflare befordras omedelbarligen till de fördelaktigaste tjenster, som i denna väg finnas. Dei’af blir den oundvikliga följden, att till öfverrätternes ledamöter i allmänhet användas endast de, som icke äga lika anspråk på tidig och fördelaktigare befordran.
På det sättet fortsatte stycket kring samma korta, afklippta, besynnerliga motiv i oändlighet. Mer förvånad än egentligen intresserad lyssnade Nelly till den egendomliga musiken samt glömde att resa sig från bordet och aflägsna sig. Det låg något främmande i den dunkla melodien, något som var diktadt efter helt andra begrepp än våra, något barbariskt, forntidsaktigt. Emin höll upp midt i en takt, tog cigaretten, slog bort askan från spetsen och frågade: – Fröken, känner ni till den der marschen? Nelly gaf ett nekande svar och denna gången förmådde hon icke återhålla det leende, som gled öfver hennes ansigte. Emin bibehöll sitt vanliga djupa allvar, men alldeles mot hvad hon hade väntat slog han sig ned rakt framför henne på andra sidan bordet. – Det der är en mycket vacker turkisk marsch, – utbrast han med en värme, som han hittills icke visat, samt betraktade henne – för första gången nästan, tycktes det. Hans röst fick ett egendomligt djupt manligt tonfall. Han berättade, att den marschen hade Achmed Paschas soldater spelat den 9 juli 1860, då de tillsammans med folket massakrerade de kristne i Damaskus. Sjelf hade han då endast varit ett nyfödt litet barn, men genom hörsagor visste han hur allt hade tillgått. De kristnes kvarter hade lagts i ruiner. Under bränderne hade liken legat i högar, svärtade af rök, med eld i håret, instuckna ögon och uppristade magar, så att inelfvorna runno ut. Endast kvinnorna hade skonats och många gossar hade räddat sitt lif genom att förkläda sig till flickor. Det var Islams fruktansvärda svar på korstågen och på frankernes mutor i Stambul. Men denna seger hade blifvit den af Gud välsignade stadens olycka. De kristne hade återvändt och hämnats, och de hade hämnats förfärligt, ty århundradet var deras. De hade icke kommit som korsfararne under Balduin med blanka vapen. De hade icke kommit som tartarerne under Ghazzan Chan, brännande staden, plundrande de herrliga moskéerna och bindande kvinnorna på sina kameler. De hade återvändt osynliga som gengångare. Deras välde utbredde sig tyst som en farsot.
Enär, enl. hvad vi veta, 2 Stånd stannat emot 2 i hufvudfrågau, torde både konseqvensen af det beslut R. o. Ad. förut fattat, samt ett behörigt afs:de å frågans ställning i det hela fordra, att. frågan om bangårdarne i Stockholm återremitteras till ^latsUtsk., på det att denna särskilda fråga måtte till RiksStånden återkomma, i förening med det sammanjemkningsförslag, som Utsk., till följd af Ståndens olika beslut, har att afgifva. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: I motsats till dem, sorn yrkat dels bifall till och dels återremiss af denna punkt, får jag för min del anhålla om afslag derå. Jag kan ej fatta, att det vore möjligt att R. o. Ad. skulle begå den inkonseqvensen att ena dagen besluta, det ingen jernväg för det närvarande skulle anläggas från Stockholm, och den andra dagen bevilja anslag till anläggande af bangårdar derstädes. Ett dylikt beteende vore i sanningen högst egen företeelse, helst vi nu icke kunna veta hvad utgång frågan om jernvägen från Stockholm kan få vid en påföljande Riksdag. För min del tror jag, att, i betraktande af de kommunikationsmedel Stockholm, till följd af sjelfva sitt läge eger, denna stad bör sättas i sista rummet i fråga om jernvägar, ehuru jag ganska väl vet, att mångå finnas, som önska motsatsen. Jag yrkar afslag å punkten. Hr Hjärne, Harald: Jag hade i sanning ej föreställt mig, att man i denna fråga skulle påyrka afslag, när man vet, att 2 Stånd beviljat anslag till anläggning af en jernväg från Stockholm öfver Södertelje och vidare inåt Södermanland. Då således 2 Stånd stannat emot 2 blifver frågan föremål för votering i Förstärkt StatsUtsk.
Om ock intet annat exempel härpä kan uppgifwas, äu Cngland, sä gör detta tillfyllest; intet - Den 27 IMMrit. 1075 tet annat Land j Europa har ännu mägtat att utål? Utländsk Md föra sä mänga och kostsamma krig, bestrida lä betydliga utgifter till Hans delns och Manufaclurernes understöd, afbörda de ärliga rautvrne pä en den största Statsskuld ett Nike liätzvttstn ägt, somt detzutom lemna Subsibier ät främmande Magter; och om delta tili en stor de! torde böra ttllffriiwas en ukwidgad Handel, samt i en högre grad uppdrifne Fabriker sch Näringar; fä hafwa llkwä! deras inhemska LäneSystemer mer än myckel bidragit, att öka tillgängen af nödiga Medel för Stais - behofnoeus fyllandeStats - Utskottet inser icke nägot skäl, som talar emot e»t sädant försök, afwen inom märt Fädernesland, der man bäde kan och af Seclers erfarenhet bär kunna påräkna äfrvea fä mycken Patriotism; och Fosterlauds-känsla, sorn i någon annan Scot i weridén. Ali den olägenhet som häraf förmodats kunna uppkomma för Närings - idkare, Jordbrukare eller Fastighetö-ägare, har Ståts-Utskottet utl betz betänkande as den 9 ststledne September tilttackeilgen wisac icke wara att befara, dä antecknings-tiden till flika LänS upptagande blifwrr instcänkt inom ben korta tid as stp weckor efter kungörelsens datum. Stats - Utskottet är as den tanka att vefla Län icke döra öiwerstiga 4 Millioner Riksdaler, säsom ungefärligen fwarande emot de ä Brlagorne LittC6c D. till Stats» Utskottets Finance Betänkande upptagne summor, deribland äfwen arv tndegripne Leveranteurernes fordringar.
Han tycktes medgifva, att religionsundervisningen är vigtig; men på samma gång säger lian, att det är bättre, att man först på gamla dagar vänder sig dertill, sedan man egnat hela sin fö reg: de tid åt andra sysselsättningar. Men är då sysselsättningen med religionen verkligen sådan, att jag skulle blifva försämrad derföre, att jag i min ungdom egnat mig deråt? Blir man mera materialistisk derföre? År detta Gr. Mörners mening? Hr Grsn har helt och hållet förbisett prestbråten, som egentligen var den punkt, hvarifrån jag utgick. Huru behandlar man extra, eller de yngre prest erna P Jo, man låter dem arbeta, men förhindrar dem att komma till de stora och feta pastoraten, hvilka i stället tillfalla den högre lärdomen, som aldrig egnat sig åt kyrkans tjenst. Grrn gör en antydan om egennytta hos det lägre presterskapets men kan man icke säga, att en vetenskapsman, som hela sitt. lif arbetat i vetenskapens tjenst, och sedan på gamla dagar låter prestviga sig, gör det för att få ett godt pastorat? Sådant kan man val kalla egennytta. Gr:n sade, att de, som undervisat i andra ämnen, äfven skulle vara lämpliga att undervisa i religion. Militärerna hafva också till daglig sysselsättning att undervisa. Borde ej äfven de då hafva rätt att befordras till pastorat, lika väl sora de lärare vid Universiteten och 158 Den 15 A ngnstl. Krigsakademien, sora undervisa i matematik? Parabeln ser lika ut vid Universitetet som vid Artilleriet och liniearméen. Beträffande i öfrigt lämpligheten för en universitetseller skollärare att vara prest, ber jag att få erinra om en händelse, som timade för icke särdeles längesedan. Det var en professor, som hade fått ett pastorat och skulle predika en gång. Han medtog till predikstolen en Tysk postilla, ur hvilken han upläste vissa stycken. Då kom klockaren och ryckte honom i rocken, sägande att man icke förstod honom. Professorn svarade: »Ja så! så heter det på originalspråket; men på Svenska heter det så och så.» Må de, som vilja egna sig åt kyrkans tjenst, hörja dermed i sin ungdom. — Gr.
Icke dess mindre fortgår skapandet af la mode under samma omständigheter som i det förflutna, endast med större frihet och kanske äfven med mera artistisk omtanke. De tongifvande damerna vid det kejserliga hofvet hafva icke alla abdikerat, andra tongifvande damer med elegansens och smakens snillegåfva hafva uppträdt, och dessa tillika med de mest framstående kvinnliga eleganterna från de rika medelklassernas, tiljans och demimondens sferer samverka med de stora artisterna på toalettområdet, en Worth, en Felix, en Rodrigues, en Morin-Blossier, en Doucet, en Laferriére m. fl. och sammanträffa på neutral mark i le salon d ' essayaye för att diskutera, skapa och fullkomna de nya moderna. När emellertid dessa en gång tagit gestalt, detta hufvudsakligen på samma sätt som under kejsardömets tid genom förenade bemödanden af furstinnorna inom elegansens värld och genialiska toalettkonstnärer, spridas de icke längre på samma sätt som förr till allmänhetens kännedom. De stora härdarna för modernas spridning bland publiken äro de jättelika kramvaruetablissementen såsom Louvre-magasinet och Bon Marché. Tillvägagåendet är följande: Perdi, le grand couturier, komponerar en toalett åt en dam med stadgadt rykte för elegans, en af modets furstinnor i Paris. Visar sig denna toalett göra succés, så efterbilda Perdis yrkesbröder den för sina kunders räkning; de rika damer i utlandet, som taga sina toaletter från Paris, införa clen hvar och en i sitt hemland; modejournalerna beskrifva den och sprida framställningar på planscher af densamma öfverallt där de ha prenumeranter. Så långt förblir den nya toaletten ett privilegium för det halfva dussinet af grand couturiers och deras medtäflare i Paris.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 14 Jan. 1860. Prestc-Slåndct den 14 Borgare-Ståndet den 18 Bonde-Ståndet den 18 — —- Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af under åren 1857 och 1858 verkställd revision af Statsverkets m. fl. allmänna fonders förvaltning. (Stats-Utskrs Utlåtande N:o 13.) S. A. IC. Efter lagen kännedom af Rikets Ständers åren 1857 och 1858 församlade Revisorers berättelse öfver dä verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna 12 ExpeditionsUtskottets Förslag till linderd. Skrifvelse, N:o 8. medel bestående fonders tillstånd, styrelse oell förvaltning under åren 1854, 1855 och 1856, äfvensom af vederbörande förvaltande verks, i anledning deraf afgilna underdåniga utlåtanden, hafva Rikets Ständer bland det, sorn dervid förekommit, icke funnit något, som påkallar deras åtgärd, med undantag af hvad här nedan i underdånighet om förmäles. l:o. Med tillkännagivande, att bland de år 1856 från Stats-konloret utanordnade summor tili vederbörande Deparlements-chefers disposition, emot underdånig redovisning förekomma i 8:de Hufvudtiteln 1,000 R:dr Banko “till arfvoden och gratifikationer åt vissa tjenstemän och vaktbetjente vid Ecklesiastik-deparlementets Expedition, för af dem under år 1855 förrättad extra tjenst, hafva Revisorerne fästat uppmärksamhet dervid, alt en så beskaffad utgift blifvit anordnad under bemälde form, då deremot de för extra tjenstgöring inom de öfriga Stats-departemenlen anordnade summor blifvit på vanligt sätt redovisade och utgiften verificerad medelst räkenskaperna bilagda qvittenser af de tjenstemän, till hvilka arlvodeseller gratifikalions-medlen blifvit anvisade.
I formelt hänseende gäller äfven här anmärkningen vid §. 7 mom. 2., rörande oriktigheten att med hvarandra sammanblanda 2:ne skiljda myndigheter, Magistraten och Stadens Äldste. Behofvet alt, i händelse dessa myndigheter blefve af olika mening om försäljnings-rättigheternas utbjudande, låta Konungens Befallningshafvande skilja dem emellan, förfaller, om orsaken undanrödjes. Då bolag i flera släder redan bildat sig lill öfvertagande af bränvins-minutering och utskänkning, i syfte att göra denna rörelse mindre skadlig, hvilket äfven lärer lyckats, anser jag gagneligt att genom särskild föreskrift bemyndiga Magistraterna att kunna sluta aftal med sådana bolag. Jag hemställer alltså, att paragrafen måtte erhålla följande ordalydelse: De i §. 7 mom. 2 omförmälda försäljnings-rätligheter varde derefter, jemte dem, som Magistraten, sedan Stadens Äldste hörde blifvit, finner skäligt låta, i uppsagda eller förverkade rättigheters ställe, under nästföljande försäljnings-år ulöfvas, innan Juli månads utgång, af Magistraten utbjudna på offentlig auktion, för högst tre år i sender, åt den eller dem, som åtaga sig afgift för högsta kannetal. Magistraten ege att, efter Stadens Äldstes hörande, bestämma, om flera rättigheter skola utbjudas samfäldt i ett utrop eller hvarje rättighet särskildt. Äuktions-anbuden pröfvas af Magistraten, som ege dem, med tillbörligt afseende å do bjudandes behörighet och tjenlighet, antaga eller förkasta. Bildar sig i stad bolag för öfvertagande af all den minuthandel med eller all den utskänkning af bränvin, eller af beggedera, hvilka eljest skolat, enligt nästföregående moment, på auktion derstädes utbjudas, må Magistraten, sedan Stadens Äldste hörde blifvit, härom med bolaget, utan föregången auktion, sluta aftal för högst tre år i sender. Härvid får dock afgiften ej bestämmas lägre, än sammanlagda beloppet skolat, enligt 16 §., minst utgöra, i fall försäljnings-rätligheterna varit åt särskilda personer upplåtna. §• 13.
Å. 509. B. 5i2. XVIII. U. 21 r, 276. XIX. 4^. A. 58. A. 97, i36, 157, 226. XXII. E. io5. — N:o 368. i anledning af väckt motion, om uppgifts meddelande öfver hvad som utgått till Beväringsmanskapets beklädnad alltsedan år 18x4. XVII. A. 47o. B. 512. XVIII. U. 162. A. 273. -— N:o 369. i anledning af återremiss å N:o 3o4. XVII. A. 470. B. 512. XVIII. E. 3. — N:o 370. i anledning af väckt motion, om de under vissa Tittlar uppförde reseoch tractamentspenninge-anslags förändrande till förslagsanslag. XVII. A. 47°- B. 5(2. — N:o 371. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss å Landshöfdingens i Wexiö underdåniga anhållan om understöd till Åsa Socknemän för lidna förluster genom inträffad hagelskada. XVII. A. 47o, B. 5i2. XVIII. E. 3. — N:o 372. angående HtifvudBoken öfver Kronans Hus och Byggnader. XVII. A. 470. B. 512. XVIII. E. 3. -— N:o 873. i anledning af återremiss å Nto 3x4- XVII. A. 470. B. 512. •— N:o 374. öfver Riksdagsfuilmägtigen E.