Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom genmäle på hvad den värde talaren yttrat, får jag slutligen nämna, att den yttrade förtrytelsen härrör utan tvifvel från brist på erforderlige insigter i ämnet. I öfrigt tillstyrker jag Hrnne att taga saken så, att den ene gången segrar en opinion och den andra gängen åter en annan. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag vill icke inlåta mig i något yttrande om företrädet emellan Frih. Raabs och Utsk:ns förslag, emedan jag ogillar dem båda. Men dä man ånyo vill i detta mom. intaga föreskriften om redskapens beskaffenhet, och jag tillförene motsatt mig dylika stadganden, bestrider jag dem äfven nu. Hr Gr. o. Landtm, hemställde lill Frih. Raab om icke emellan hans nu gjorde förslag och det mom. af 12 §, hvarenligt endast vid bränvinstillverkning med redskap i 3, 4 och 5 klasserne, men icke till redskap i 1 och 2 klasserne, änga skulle fä användas, ett sådant sammanhang egde rum, att det af R. o. Ad. redan fattade beslut, hvarigenom berörde inskränkning i rättigheten att vid bränvinsbränning använda änga blifvit förkastad, påkallade någon förändring i det nu ifrågavar:de förslaget.. Frih. Raab: Jag anhåller att fä lemna en förklaring öfver det af mig framställda redactions-förslag. Jag har endast, för att redaktionen må blifva kortare, begagnat orden ”första och andra klassen”, ty uti 3, 4 och 5 klasserne äro rectiflcations-apparater tillåtna. Mitt förslag afser endast att förhindra mäskvärmares inrättande för dylika apparater i de fall, då de icke få begagnas. Hr Gr. o. Landtm, torde således finna, att det förslag, jag framställt, står i fullkomlig harmoni med det af R. o. Ad. förut fattade beslut, som Hr Landtm, omnämnt. Hr Gr. o. Landtm, anhöll, att Hr von Hartmansdorff måtte upplysa huruvida hans mening varit att erhålla propos. till afslag å såväl Utskrns som Frih.
Jag anser de små städerna 5 II. 4<> 3i4 Den 35 April f. m. i allmänhet ieke allenast utan nytta, utan ofta, i egenskap af krognasten, skadliga för den kringliggande orten. För i är sedan tillbragte jag någon tid uti en liten sjöstad och hade tillfälle att se, huru den störste handlanden höll krog uti sin bod. Det förhåller sig med de många småstäderna och köpingarna som med den alltför stora hemmansklyfningen; vi göra Riket en bestämd skada genom anlaggandet af liera sådana tillhåll för menniskor utan beståndande näringsfång. Gr. Cronhjelm: Jag vill blott i anledning af den siste talarens yttranden erinra, att här redan blifvit upplyst, att i Trelleborg säljas varor och förmodligen äfven brännvin, antingen stället blir köping eller icke; skillnaden är blott, att i ena fallet blir försäljningen laglig. För öfrigt instämmer jag i Hr v. Hartmansdorffs åsigt om följderna af en alltför stor hemmansklyfning; men jag anser jemnförelsen icke vara alldeles adrequat. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition tili återremiss af Oecon.Utskts betänk. Ropades nej. Efter tvenne gånger förnyade propositioner, dels till bifall och dels till alslag å Oecon.Utsk:s betänk. N:o 3i, förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Land tm., att han af svaret å den sist framställda propositionen funnit, att R. o. Ad. afslagit nämnde betankande. Gr. Cronhjelm: Jag anhåller att få reservera mig emot det af Hr Gr. o. Landtm, nu tillkännagifna beslut, emedan jag tyckt mig höra, att nej var det öfvervägande svaret på den framställda propositionen. Jag skall likväl icke besvära med votering. Hr Löwenström, Joh. Jac., förenade sig med Gr. Cronhjelm. Gr. von Fersen, Hans: Jag får blott i anledning af den siste talarens anmärkning förklara, att för mig, som tillhör motsatta sidan , har det låtit, som ja varit öfvervägande vid svaret på den framställda propositionen.
Ehrenstam, enka, pension för 1 4 1 90 17 b. 26 April å. 30 April b. 3 Maj b. 5 Maj Svar på återremiss — 4 1 155 50 a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni a. a. 14 Juni 174 Ekelunds, J., enka, pension för • — 4 i 90 23 å. 26 April å. 50 April b. 5 Maj b. 3 Maj Svar på återremiss — 4 1 155 52 a. 14 Juni a. 14 Juni b. 14 Juni b. 14 Juni Voterings-proposition — 4 1 217 14 9 Juli 12 Juli 12 Juli 12 Juli Yoterings-resultat — 4 1 257 8 a. a. 26 Juli a. a. 26 Juli a. a. 50 Juli a. a. 30 Juli 174 Ekonomisk lagstiftning, om ersättning åt enskilde personer, som genom förändring deri tillskyndas förluster — 8 — 85 — b. 50 April b. 17 April b. 23 April b. 17 April Elektriske Telegrafer, se Telegrafer. Elementar-läroverken, anslag för — 4 1 89 17 26 April b. 26 April b. 5 Maj b. 3 Maj 173 » inrättande af en Byrå inom Ecklesiastik -departementet för handläggning af dem rörande ärenden — 8 — 90 — b. 21 Maj b. 14 Maj b. 17 Maj b. 14 Maj » klassiska språkens läsning derinom — 8 — 115 b. 19 Juli b. 19 Juli b. 23 Juli b. 19 Juli 123 Embetsmyndigheter, om verkställighet i Norrige af Svenska och i Sverige af Norrska myndigheters beslut — 8 — 125 — b. 6 Aug. b. 6 Aug. b. 6 Aug. b. 5 Aug. 164 Embetsoch tjenstemän, civile, om reglering af deras löner . — 8 — 24 — b. 5 Febr. b. 5 Febr. b. 5 Febr. b. 5 Febr.
»Ja, kan du tänka dig! pappa vill att jag skall köpa mig en af de allra präktigaste», sade hon i det hon befriade sig från en ylleväst och en virkad schal, »jag har fått femtio kronor af honom.» Hon vände sig om och såg honom in i ansigtet för att riktigt njuta af hans förvåning. »Det var ju liberalt af gubben», svarade han leende och drog fram bordet, så att hon kunde komma in i soffan. »Har mamma frusit på vägen?» frågade han, då hon satt sig. »Åh ja, nog var det kallt , svarade hon, »men det gick an ändå. När jag reser hem har jag ju min nya, varma kappa.» Hon gladde sig som ett barn vid tanken derpå. »Men, kära du, hvar har du fått den här ifrån?» utropade hon och såg på den virkade bordduken. »Den vann jag på ett lotteri härförleden», svarade han, och det märktes på hans otvungna ton att han hade öfning i att »dikta». »Och den här fina soffkudden?» »Den har jag fått af en flickbekant.» Hon såg hastigt upp på honom. »Det var minsann en präktig present; den har varit rätt dyr, och det är ett drygt arbete.» Han svarade icke, utan stod tyst borta vid bordet och putsade sina naglar med en pennknif. »Men mamma kan behöfva en kopp kaffe att värma sig på», utbrast han plötsligt, »jag skall springa ned till värdens och be dem ställa om det.» »Ack, tack», sade hon och såg helt erkänsam ut. När han stängt dörren efter sig kunde hon icke motstå sin lilla qvinliga nyfikenhet; hon reste sig och gick fram till bordet för att se på hans skrifdon och allt det der. Hon tyckte att der fans så många nätta småsaker af det slag man aldrig hittar på att köpa sjelf, och så fans der – instucken under några tidningar – en liten portfölj med ett vackert broderi. Detta gaf henne att tänka på. Hon bläddrade vidare. På insidan af ena permen stod i prydlig rundskrift: »Du lilla Gud, som hjelpt så många, Hjelp äfven mig att Hilma fånga." Aha! Nu förstod hon.
Ännu sista aftonen tröstade hon sin gosse med att hon var bättre. Hela natten mellan den 28 och 29 juni satt hennes man vid hennes bädd och höll hennes hand, medan hon log åt hans oro. Han har själf skildrat dessa sista timmar sålunda: Hon sof illa och hvar gång hon vaknade sade hon mig outsägligt sköna ord. Klockan fyra på morgonen vände hon sig till mig och då kom något, som mitt hjärta skall gömma tills jag återser henne och ännu längre: det mest fullkomliga uttryck af kärlek, som hon någonsin gifvit mig under hela den tid jag känt henne. Alltjämt lyckligt leende, och med ett anlete som en ung flickas, dog hon några minuter senare i mina armar med sitt hufvud mot min kind. Ingen plåga, ingen medvetenhet om skilsmässa! Hennes allvar i ömhetsuttrycken till mig kunde kanske tydas som en sådan aning, ifall hon icke varit fullt medveten och dock intet sagt om Pennino, som sof i rummet bredvid. Därför tror jag ej att hon kände huru nära döden hon var. Hennes sista ord – då jag frågade henne huru hon kände sig – var: Beautiful! Aldrig har väl döden gifvit ett så fullkomligt skönt lif ett mer fullkomligt skönt slut. Och när Browning jordade henne under cypresserna på den lilla protestantiska kyrkogården, hade han i sin sorg trösten af den visshet, han några år därefter uttryckte i sin sköna dikt Prospice, vissheten att, när döden nalkades honom själf, dess mörker då Shall change, shall become first a peace out of pain, Then a light, then thy breast, O thou soul of my soul! I shall clasp thee again, And with God be the rest! Robert Browning. he at least believed in Soul, was very sure of God! Robert Browning. Det var endast genom sina – förut med sin hustru delade – omsorger om sonens undervisning och uppfostran, Browning kunde komma igenom ensamhetens första år. De kortare dikter, som voro de enda han mellan 1855-64 skref och det senare året utgaf21 höra emellertid till hans fullkomligare, kanske just därför att de midt igenom oron och sorgen tvingade sig fram med oemotståndlig nödvändighet.
Ridderskapets och Adelns benägna afseende, an.hålles att det måtte med de öfriga RiksStånden cornmuniceras, och sedan, i händelse af allmänt bifall, t i i i StatsUtskottet remitteras. Remitterades till StatsUtskottet, och blef det författaren tillåtet att sitt Memorial med de öfriga Rc-spectiva Stånden communicera. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande: Den 5 Maj. Banken öppnar, som man vet, hvar Thorsdag för Allmänheten sitt Silfverförräd, och utvexlar till hvarje Sökande 12 sk:r, till ett sammanräknade belopp af vid pass 200 R:dr, som gör för hela året mindst 10,000 R:dr Specie. Om nu detta Silfver, emedan det består endast af småmynt, värderas blott -j högre än Sedlar, så uppkommer dock för Banken en årlig förlust af o,335y R:dr, utom den öfriga kostnad, som han i och för vexltngen får vidkännas. Men en Vexling, hvarigenom banken lider en säker förlust, och det Allmänna följaktligen en motsvarande skada, synes af Höglofl. Riksens Stan. der ej längre böra kunna tillåtas; utan den författning, som ovilkorligen bjuder vexling, nu mera böra upphäfvas. Detta tyckes vara så mycket angelägnare, som cn slik uppoffring, långt ifrån att på något sätt befästa Bankens Credit, snarare bör i sjelfva verket, och enligt sin princip, bidraga att förringa den samma. Dessutom har denna vexling, i anseende till summans litenhet, för mycket utseende af en Barnlek, för att höfvas Sveriges Rikes Bank; och det synes ej heller Riksens Ständer värdigt att på sådant sätt söka illudera en gammal författning, som, genom tidernas förändrade skick, nu mera blifvit skadlig, då det står i deras magt att upphäfva den. Remitterades till BancoUtskottet. 128 Den 5 Maj. Herr Berghman, Ambrosius Magnus, hade inlemnat följande, sorn upplästes, sä lydande Ödmjuka Memorial!
Prol. 1856 & 1857. 1 Samt. 1 Ajd. 2 B:d. 16 Haft. 3 14 Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition N:o 109. farande vore gällande, hvilket dock nied den lagstiftning, som i detta hänseende hos oss eger ruin, icke blefve möjligt för Konungens Befallningshafvande att fullgöra. Hvad deremot vidkom den af Högste Domstolen alternativt gjorda hemställan om ett stadgande i Svensk lag, hvarigenom den, som vill bringa Svensk dom till verkställighet i Norrige, mä kunna, efter den derstädes gällande preskriptionstidens utgång, af Svensk embetsmyndighet erhålla sådan förnyelse af domen, som för dess verkställande i Norrige erfordras, derom Kommiltéens Svenska ledamöter uli deras särskilda Memorial jemväl erinrat, så erkände Herr Justrtie-Stats-Minislern behofvet af ett sådant stadgande, och ansåg delta behof jemväl lätt kunna fyllas medelst en särskild lag, hvarigenom det åt Konungens vederbörande Befallningshafvande uppdrages alt i viss föreskri Iven ordning meddela förnyelse å förut gifven Svensk dom eller utslag, hvarå verkställighet i Norrige vill sökas. Men då en så beskaffad lag enskildt för Sverige icke tillhör den nu ifrågavarande för båda Bikena gemensamma lagstiftningen, . samt behöfligheten deraf hell och hållet beror på i hvad män de af Kommitlerade uppgjorda lagförslagen blifva af båda Rikenas statsmakter antagna, ansåg Herr Justilie-Slats-Ministern frågan om den omförmälda särskilda lagen icke för närvarande böra komma under öfvervägande, utan lämpligen kunna anstå, för att tillika med de ämnen, hvarom de Svenske kommilterades Memorial i öfrigt handlar, tagas under pröfning, sedan sig visat i hvad beslut Rikets Ständer och Storthingel kunna komma att stadna rörande den för båda Rikena gemensamma lagsliftnings-frågan. Beträffande öfriga i Högste
Då det är allmänt kändt, att Skolläraren Reuter, under en mångårig och nitisk utöfning af lärare-kallet, genom de läromelhoder, som af honom vid undervisningen användts och sedermera äfven vunnit tillämpning i de allmänna skolorne, varit en verksam förarbetare för den skole-reform, som vid elemenlar-lärovcrken nu blifvit införd, samt genom den lyftning, han sålunda i icke oväsentlig mån gifvit åt skolväsendet inom fäderneslandet ; Reuter, ehuru han aldrig innehaft någon allmän befattning, utan allenast såsom enskild lärare verkat i sin sak, utan tvifvel på ett utmärkt sätt gagnat del allmänna och gjort sig förtjent af dess tacksamhet, och då derjemte upplyst blifvit, alt han vid en mera framskriden ålder, är i mindre goda förmögenhelsvilkor, hafva Rikets Ständer såsom en gärd af erkänsla lör Skolläraren Reuters förtjenster om elementar-undervisningcns befrämjande, å Allmänna Indragningsstalen beviljat honom en ärlig pension af 600 R:dr R:mt. 60:o. Med afseende å Grefve Thorsten Rudenschölds allmänt erkända utmärkta förtjenster om Svenska folkskoleväsendet, samt i betraktande deraf, att, efter hvad till Rikets Ständers kännedom kommit, hans helsotillstånd, enligt läkares utsago, är särdeles vacklande, hafva Rikets Ständer tillagt honom, lör hans återstående lifstid, en pension af 2000 R:dr R:mt årligen, att från och med innevarande är af Allmänna Indragningsslatcn utgå. 6'l:o. Med erinran, att inom vårt land de af Staten inrättade och med lön af allmänna medel försedda platser för vetenskapsmän vöre af ett så inskränkt, antal, att tillfälle lill anställning i Statens tjenst stundom ej kunde beredas äfven för utmärkta vetenskapsidkare, hvilka derigenom läll blefve föranlåtne ali öfvergifva fäderneslandet, när rikare nationer ville förunna dem medborgarerält i utbyte mot deras verksamhet, har 138 Expeditions-Utskoltets Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 229.
Midt under de stormar, som brusade genom verlden och skakade dess hörnstenar, under den förskräckliga kampen mellan massor, som offrat mensklighetens gudagifna gåfvor, förnuft och vilja, på altaret åt den afgud, som benämndes Tron, den döpte Molok, som kallades Bekännelsen, för att sedan viljelösa drifvas hit och dit af egna och andras rysliga lidelser – midt under detta såg man kring en gammal Stoas filosof några män och ynglingar församlade för att lyssna till ord om sedlig sjelfbestämmelse, om viljans seger öfver jordiska begär och jordisk fruktan, om menniskosjälens kraft att genom sig sjelf förädlas samt genom dygden blifva en spegelbild af Guds andes lugn och harmoni. Det var denna lära, som flägtade storhet genom Hedendomen, som fyllde Plutarkos’ hjeltegalleri med en rikedom af sublima gestalter, en rikedom samlad blott från tvenne Medelhafsländer och likväl sådan, att det första årtusendet af kristlig kultur, omfattande talrika folk, synes nästan som ett missvextår på stora menniskor i jemförelse med henne. Medan den homoiusianska pöbeln drog förbi, genljöd torget af mångfaldiga rop, och bland dessa: – död åt afgudadyrkarne, hedningarne, Kristendomens fiender! Torgets bildstoder öfverhöljdes med stenregn; man såg här och der de mörka hoparne kräla upp på fotställningarne, såg stoderna, som de buro, krossas under slag af klubbor och stänger: men besynnerligt nog, de hedniske männen i Målningsgalleriet blefvo icke föremål för raseriet; man åtnöjde sig med att slunga skymford till dem. Deras lugn kunde väl icke vara mägtigt nog att imponera på den rotoch mordlystna, fanatiserade skaran; men det fanns till och med hos pöbeln vid denna tid, den athenska pöbeln, en traditionel vördnad, en skygg aktning för jernmännerna i Stoa. Pöbeln delade sig åt alla de gator, som ledde från torget. Den starkaste hopen drog till Tripodgatan, der Krysanteus’ hus var beläget.
Emedlertid, och då något resultat icke kan vara att af återremissen förvänta, torde det vara bäst att låta bero vid hvad Utsk. i denna del åtgjort. Hr Cederschjöld: Frih. Cederström har så strängt klandrat Constit.Utsk. för rubrikerna på dess memor., att jag tror mig böra fördela tyngden af detta klander genom den erinran, att det icke blott är denna riksdags, utan äfven föregående riksdagars Constit.Utsk., som försyndat sig på samma sätt. Någonting nytt finnes icke heller deri, att Utsk. i ett och samma memor. inkommit med flera till ett gemensamt ändamål syftande förslag. Jag vill blott anföra detta till ursägt för det Constit.Utsk., jag tillhörde. Hr von Hartmansdorff: Uti betänk. N:o 41 bär icke 3g § Itiksd Ordn. varit upptagen till någon ändring. Hr Hjärne har således rätt, då han anser Utsk. icke kunna göra något afseende på PresteSt:s framställning. Jag tillstyrker R. o. Ad. att godkänna den förevar, punkten. Hr Dalman: Det är just enahanda fråga, som i föregående plenum blifvit omtvistad, nemi. den, huruvida Constit. Utsk. nödvändigt skall hafva föreslagit ändring i den eller den §, såvida Stånden skola äga rätt att ang:de densamma framställa förslag till ändring. Sist sade man, alt någon i58 Den ii December f. m. ändring i 12 § Riksd.Ordn. icke blifvit föreslagen; nu talar roan på enahanda sätt om 3g §. Men oaktadt ett sådant tal återremitterade R. o. Ad. vid förra tillfället Utskrs menior., på det BorgareStrs mening måtte komma under omröstning. Jag finner principen vara densamma, och att det är inconsequeut att icke tillämpa den; men jag skall likväl åtnöja mig med den propos., att R. o. Ad. må låta bero vid hvad Utsk. föreslagit, utan att uttrycka hvarken något ogillande eller godkännande. R. o. Ad. fann Utskrs yttrande i denna del ej erfordra någon åtgärd af Ståndet.
Jag har medgifvit, att om 21 års ålder från början varit be - 374 Den 22 Maj. stämd, män icke bort derifrån afvika; men under nuvarande omständigheter, tror jag att man, för att få en lag i denna vigtiga fråga antagen, bör afstå från den ringa tillfredsställelsen att hafva medverkat till förkastande af K. M:ts Propos. H. Exc. Hr Erih. De Geer: I likhet med Utsk:t tror jag, att 21 års ålder möjligen skulle vara den rätta tiden att bestämma såsom den, vid hvilken man i allmänhet må ega rätt att utträda ur kyrkan, om det på samma gång vore K. M:t medgifvet, att, i likhet med hvad förhållandet är i Norska dissenterlagen, i särskilda fall bevilja sådant tillstånd vid tidigare ålder. Så snart en sådan dispensationsrätt för K. M:t icke finnes, befarar jag att det blir alltför sent att stadga 21 år, i synnerhet med afs. å den första tillämpningen af den nya författn:n, då troligen föräldrar, som redan hafva barn, komma att öfvergå till främmande religionssamfund; dervid det vore hårdt att tvinga barnen att tillhöra en annan kyrka än den, hvartill både föräldrarne och barnen bekänna sig. Då dessutom 18 år icke inträffa förr, än den religiösa undervisningen i allmänhet anses fullbordad, och då man, efter första nattvardsgången, betraktas såsom i religiöst hänseende myndig, tror jag, att det icke ligger någon -ara uti att stadga denna ålder. Gr. Sparre: Jag ber att få försäkra, att jag för mindel icke känner den minsta tillfredsställelse att hafva måst medverka till afslag å K. M:ts Propos. Men min åsigt är, att om man en gång bestämt åldern till 18 år, så är det omöjligt att sedan få den förändrad, och jag anser det derföre försigtigt att bestämma åldern något sednare, med möjlighet att sedan kunna framflytta den. Emellertid anser jag denna sak af mindre vigt, och den hör väl icke försvåra framgången af lagen. Skulle R. o. Ad. vara af Hr Just. Stats-Ministerns mening, att K.
Nio 54, i anledning af väckt motion om ersättning till öfver-roterade hemman inom Kronobergs län; och Nio 55, i anledning af väckt motion, angående förändring i roteringen vid West g ötha-Dahls regemente samt anslag af allmännna medel till hjelp för svaga rotar. 852 Fröt.-Utdrag den 22 Februari 1858. S. I). Sedan Bonde-Ståndet den 30 sistlidne Januari bifallit Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 45, i anledning af väckta motioner om befrielse för Rotehållare på Gottland, att anlägga båtsmanstorp; så beslöts, alt Högvördiga Preste-Ståndet skulle vördsamt oell vänligen inbjudas att i della, af Borgare-Ståndet jemväl biträdda beslut, sig förena. S. 1). Godkändes Expeditions-Utskotlets nedannämnde förslag till Rikets Ständers underdåniga skrivelser, nemligen: N:o 22 1, angående tillsynen öfver och regleringen af den gymnastiska undervisningen inom landet; N:o 225, angående befrielse från rotering för Ansätts hemman i Jemtlands län; N:o 224, i fråga om lindring i båtsmanshållet, med afseende å dervid utgående beklädnads-bidrag; N:o 225. i fråga om en lag till ordnande af Notarii-publici-befattningen; N:o 226, angående eli ytterligare lån utaf allmänna medel ål Nora-Ervallajernvägs-bolag; och N:o 22 7, angående inlösen för Statens räkning af Kamereraren Carl Sandbergs anteckningar i kameral-väsendet; äfvensom Samma Utskotts förslag N:o 28 till § i Riksdags-beslutet angående en lag till ordnande af Notarii-publici-befattningen. Den 22 Februari. Från Höglo/l.
Jag går ut och söker barnen. De stå nedanför verandan, tysta och allvarsamma. Erik och Suzanne – min äldsta flicka – tala som två fullväxta människor med hvarandra. De lofva att skrifva bref till hvarandra under vintern, och de taga hvarandra i hand för att bekräfta löftet. Erik har lärt sig en del under sommaren, han reder sig inte illa med franskan. Jag känner mig stolt på hans vägnar. Och jag tar barnen med mig ned i trädgården, plockar ned frukter åt dem, och därpå sätta vi oss nere vid stranden för att äta upp dem och prata. Det blir ett litet rätt besynnerligt samtal om ditt och datt. Men vi äro alla en smula högtidliga, barnen lika väl som jag, och jag ber dem att inte glömma hvarandra, utan vara vänner och goda kamrater genom lifvet. Hela tiden känner jag mig tacksam mot någon, tacksam öfver min lycka, och jag måste visa det mot alla, som komma i min väg. Pierre kommer fram till oss, sitter hos oss en stund och deltar i samtalet. Så följas vi åt uppför sandgången och fram mot verandan. Pierre går först och leder Erik vid handen. På ett besynnerligt sätt känner jag, som om hans vänlighet mot gossen gjorde mig godt, och när vi komma in, griper jag i smyg hans hand och kysser den hastigt. Han ser på mig till svar, men jag ler mot honom utan tvekan eller ängslan, frimodigt och öppet. Med en ilning af fröjd kommer jag ihåg, att vi drabbats af en olycka, som jag får hjälpa Pierre att bära. Jag känner, att han fattat min ömhetsbetygelse som ett tack för hela sommaren, och jag letar inom mig själf liksom för att finna den ömma punkt, hvilken förut värkt vid minsta beröring. Men jag finner den icke. Jag känner ingenting, och utan att ens söka en förklaring, låter jag mig gripas af stundens stämning och ser blott som i en dröm, huru allting omkring mig börjar att förändras. Jag kan ännu se oss alla, huru vi för sista gången sitta omkring bordet vid denna korta afskedsmåltid, hvilken skall skilja oss för alltid. Det synes mig nämligen, att det är för alltid. Framtiden har försvunnit för det nu, som tagit mig fången. Jag ser Pierre lyfta sitt glas, och jag slår i vin åt barnen.