Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I många delar af Riket vore det derföre till och med lättare att liqvidera utskylderne vid höstetiden, än under vintern, och åtminstone synes med fullt skäl kunna antagas, att ingenstädes hinder skulle möta att vid förstnämnde tid afbörda sig någon del af desamma, utan fastmera mångå, serdeles af de ringare jordbrukarne finna sig mera belåtne att sålunda fördela utskyldsliqviden, som derigenom blefve mindre känbar, än om allt måste erläggas vid en tidpunkt, då hos många tillgängarne äro så uttömda, att medel till utskylderne icke utan stort bekymmer kunna beredas. För denna åsigt tro Comiterade sig ock kunna hemta ett icke ringa stöd af förhållanderne under den tid, då höststämmorna egde rum och det, ehuru sådant af de skattskyldiges fria vilja berodde, länge inträffade, att betydlig del af utskylderne vid dem erlades, samt till och med i vissa trakter allmogen ansåg detta för en hederssak. Det vore derföre, efter Comiterades öfvertygelse, både i flere hänseenden nyttigt och äfven nödigt, att det intill år 1837 bibehållna bruket af en uppbördsstämma höstetiden på det sätt åter upplifvades, att vissa utskylder, såsom alla personella afgifter samt allmänna och bränvins bevillningen, då borde erläggas. Derigenom kommo utskylderne af den arbetande klassen att vid denna tid liqvidcras och hvad, som borde godtgöras af jordinnehafvare, blefve icke betydligare för hvar och en, än att det säkerligen med den del af egendomsafkastningen, som dessförinan vanligen realiseras, utan svårighet kunde åstad - 171 kommas. Vid den sednare uppbördsstämman under vintermånaderne borde derefter alla hemmansräntor och tiondelösen jemte öfrige af fastigheter utgående utskylder, utom här förut omnämnde bevillningsafgifter, erläggas.
Utskottets i 10 och 27 88 afgifne förslag, angående bevillning af krögare m. fl., dock med den ändring, att å 8:de sidan i ”förslaget lill Bevillnings-stadga” efter orden: "oberäknad bevillning för brUnvins minutering, då den tillätes" tillägges, "sorn utgår med minst 20, högst 100 R:dr" samt å 20 sid, i samma förslag efter orden: "utom bränvinsminuterings-afgift" tillägges "som utgår med minst 6, högst 100 II:dr: men för gästgifverier, hvilka anses endast såsom skjuts-ombytningsställen, med minst 3 B:dr, ankommande det pä taxeringsmännen att denna afgift förhöja." Med ogillande af Utskottets yttrande, sidan 8, vid 88 9, 10, 27 och 28, beslöt Ståndet antaga det uti Komminister Beckmans reservation, sidan 30, framställda förslag. Beträffande Utskottets yttrande, sidan 14, vid 8 27 angående Bevillning å auktionsförrättare, gillade Ståndet detta yttrande, så vidt det rörer ett inom Bonde-Ståndet vid återremissen väckt förslag, men med ogillande af detsamma för öfrigt, beslöt Ståndet, att i 1 mom. af ifrågavarande 8 skulle införas en särskild rubrik, så lydande: "Auktionister, se Kommissionärer". Vidkommande 8 39, lät Ståndet vid Utskottets yttrande å 18 sidan bero, och godkände den föreslagna redaktionen af sistnämnde 8ts 2:dra moment. Äfvenledes lät Ståndet bero vid hvad Utskottet yttrat, sidan 21, i afseende på dels § 62, dels 8 65. Öfrige delar af Utlåtandet lades lill handlingarne, med förklarande, att Ståndet vidblir sina der omförmälda beslut. Den 19 Augusti. Från Bögv. Preste-Ståndet.
Att en enskild Persons borgen, då säkerheten för öfrigt godkännes, kan antagas för 6000 R:dr utan hinder deraf, att samma Person såsom Låntagare häftar för lika summa, hvarvid likväl äfven löpande Reverser, som af annan Man hos Diskont-Verket belänas på Utgifvarens namn, serskilt beräknas lika med cautioner. Hemställande Utskot - jBc.nho~Utskoltets Betänkande!?. 321 tet vördsamt till Riksens Höglofl, Ständers benägna bi fa 11 ^ alt bestämd föreskrift härom mi lill rättelse för Diskont-Styrelsen få blifva meddeld. I öfrigt underlåter Banko-Utskottet ej, att vidare hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla , hvad tilläfventyrs under nu påstående Revision af Banko-Diskont-Verkets förvaltning för nästledit år, kan förekomma, af egenskap att i ett eller annat hänseende påkalla Riksens Höglofl. Ständers uppmärksamhet. Vid granskning af 1 landlingarne rörande de Revisioner, som öfver Götheborgs och Götha Canal-Verks förvaltning sedan sista Riksdag blifvit förrättade, har Banko-Utskottet funnit an. ledning instämma uti det Yttrande, Riksens Ständers Herrar Revisorer derom afgifvit, att Direktionerne af desse båda Verk, under deri förflutna tiden, i allmänhet synas hafva ådagalagt en stadgad föresatts att uppfylla de dem gifne föreskrifter, sarnt i öfrigt elter möjligheten iagttaga hvad för Diskont-Verkens uppi ätthållande ansetts vara af nöden; Och lärer desse Verks iråkade förlägenhet ej böra annorlunda betragtas, än såsom en i sinom tid oundvikelig, men nu af tillfällige händelser påskyndad följd, af deras, till sin grund bristfa 11 »ge organisation^, och sålunda hvarken af Styrelserne vållad, eller i deras förmåga att afböja.
Liljencrantz hade yrkat delning af frågan, med begäran om återremiss å den del som utgjorde ingress till den ifrågavande 121 §, och bifall till förslaget i öfrigt. 13en 21 Maj. 115 Härvid anmälde sig Frih. Haab, i anledning hvaraf H. Ex. behagade afbryia sin framställning och upropa. Frih. Raab, som yttrade: l)ä Gr. Liljencrantz yrkat delning af frågan, under anhållan om återremiss å den ena delen, så upstår en så ringa skillnad, mellan hans begäran och min hemställan om enahanda åtgärd i afseende å frågan i sin helhet, så att jag föranlåtes framställa den förfrågan huruvida icke Gr:n skulle behaga att förena sig med mig (ill minskande af de blifvande voteringarnes antal. Gr. Liljencrantz: Jag afstår från min begäran, förenande mig med Hr Lagerhjelm. H. Ex. Frih. o. Landtm', framställde vidare, att Hr Lefre'n hade yrkat alt nu gällande 121 § måtte oförändrad bibehållas; alt Hr Nordenfelt, med åberopande af sin reservation begärt återremiss; alt Frih. Gederström begärt att 121 § i nu gällande Bankoreglemente måtte oförändrad bibehållas; att Hr Lagerhjelm anhållit om återremiss på del Utsk., efter revision af sitt förslag, måtte inkomma med en mera bestämd redaktion deraf; alt Hr Cederschiöld instämt med Hrr von Hartmansdorff och Lefrén, samt att slutligen Gr. Mörner förenat sig med Hr von Hartmansdorff. Då nu H. Ex. hemställde om R. o. Ad. bifölle 5:te punkten af Utsk:s förevar:de utlåt, besvarades denna propos. med starka nej, blandade med ja. H. Ex. började härefter framställa propos. till afslag å ifrågavande punkt, men härvid anmälde sig och yttrade Frih. Raab: Jag vågar hemställa, om ej närmast kommer frågan om återremiss, som plägar följa efter propos. om bifall, hvarföre jag äfven anhåller att förstnämnda propos. måtte framställas.
Då jag nogsamt har mig bekant att den återstående delen af f. m. väl behöfves för uppläsandet af de K. propos:ne, kan det icke vara min afsigt att nu ingå i något vidlyftigare besvarande af hvad här blifvit anmärkt emot dea nåd. proposm om statsverkets tillstånd och behof; men jag har ansett mig icke böra underlåta att, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sista yttrande, utbedja mig få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt om äfven banken till inköp af de 5 millionerne ränte bärande obligationer utaf sin sedelstock utsläppt en motsvar. summa i sedlar, sä äro likväl dessa obligationer dragna ur allmänna rörelsen, hvari således ingå 5 millioner r:dr mindre än som varit förhållandet derest håde obligationerne och sedlarne varit i allmänna rörelsen utelöpande; och med betraktande deraf torde det härom i K. M:s nåd. propos. förekommande uttryck finnas riktigt. Hr Gripenstedt: Jag begagnar här samma inledning som Hr von Hartmansdorff vid sill första anförande, nemi., att då man hör en oriktig sats ofta upprepas, är det en samvetspligt att lika ofta, så godt man kan, söka vederlägga densamma, och motverka den villomening, som derigenom skulle kunna spridas bland åhörarne. Jag anser mig. således böra till granskning upptaga, hvad Hr von Hartmansdorff yttrat i afseende på bankovinslens användande, hvilket, såsom han sjelf sagt, haft till ändamål all pä förhand lägga ut ett godt ord för banken! Den siste talaren bar redan visat att förhållandet med bankovinsten icke är alldeles sådant, som Hr von Hartmansdorff påstått, och den Kproposm så^ iu Den 'il November. ger blott alt /capitaler blifva dragna ur allmänna rörelsen, dä de hopas i banken, men ej att de derstädes legat räntelösa. Att sä skett är klart deraf att banken ökat sin fond, eller med andra ord fått fordringar af enskilde personer, och således dragit till sig dessas kapitaler, hvilka derigenom ej mera med samma frihet kunna användas till industriella företag och på det sättet nyttigast komma allmänna rörelsen till godo.
Genom approximation är utrönt, att vid knapp skörd utgör hela behofvet af tillförsel från andra Län och orter omkring 100,000 tunnor Spanmål, men vid missväxt vida derulöfver, ända till i5o å 160,000 tunnor och mera. i5 Jemte de orsaker till jordbrukets tillväxt som i 2. §. äro angifne, ibland medlen hvarigenom äfven folkökningen fortgått, kan man icke frånkänna en mera utbredd kunskap om bättre methoder vid jordbruks-skötseln stort inflytande; och bör anmärkas att förtjensten häraf tillhörer jordbrukande ståndspersoner, med upplysning och nit för yrket, hvilka härutinnan glfvit exempel, — det enda som i dylik fråga verkar directe på allmogens öfvertygelse: Hushållnings-Sällskapets bemödande, att genom belöningar uppmuntra allmogen till en ändamålsenligare jordens indelning och brukning, har dock något medverkat för detta ändamål. Såsom bidragande orsak kan äfven nämnas den ökade hågen för ägoskiften, skogsöda utmarks-delningar saint andre sådane företag, som lemna hvarje jordbrukare för sig mera frihet och bättre utrymme, alt efter egen erfarenhet sköta sitt jordbruk; hvarförutan Odlings-Lånen på vissa ställen kraftigt medverkat till oländig marks uppbrytande och odlande; och slutligen må man icke förtiga den omvårdnad, en upplyst Regering i sednare tider egnat åt jordbruket, genom skyddande Författningar, som antingen undanröjt direcla hinder för jordbruksnäringens uppkomst, eller lindrat och afskaffat vissa betungande sätt alt utgöra beskattningen. Intrycket, sålunda gifvit till än större utveckling, försvagas måhända endast af ett verkeligt hinder; meli detta, bristande afsättning på den öfverflödiga spanmåls-productionen inom hvarje jordbrukstrakt, är dock, det svåraste att afhjelpa uti ett land der stora släder saknas, déf invånarne i de små, äfvensom i Bergslagsorterne, sjelfve till stor del äro spanmåls-producenter, och der ett utvidgädt fabriks-system icke finnes, eller lätteligen torde kunna införas.
<St:r bl i fm a i tillfälle, att titan fmårigbet arnnifa ffmab forn till ränta ocf) amortifement å ©tatöobligationerne er* forbraö, belli bet roib ftfta 9tifs>bag för 3liFögälb6*@ontoret beräfnabc belopp af allmänna Soemillningen, i följb af minffabe utgifter, lärer Funna ncbfättaö. tpmariemte Ä. SD?a;;t täeftö förflara, bet ben fumma af 91:br 3,591,000, font för görfmarémerFetS ijlånbfättan* be erforbraö, ffaff, i nion af bebofmen, emot rebomiönittg fåfont för be årliga utgifterne, attmänbaö enbaft till be uppgifne föremålen, famt att, feban genom ett förre an* flag för en gång förråben munnit en behöflig eoinplettering, befamma feberutera meb be årliga 4uflagen funna bibcfål* lag i enaftanba fuffftänbiga fficf. gran 91. ocf; 21. F;afma, i affeenbe på ofmannänmbe af öt. SD?aj:t äfFabe arning, följanbe yttranben blifvit Ut* jfottet utebbelabe. 5err ©refme Gyllenborg, Joli. Henning, får anmärff: att 33elägringg Stats* bebofmet, nicbfl titt bctfamutaS fydanbc borbe, i fiattet för 'utgifmanbe af Statsobligationer, föfaS i 3tif6gälö3 Stifoinfier för åren 1827 od) 1828. jperr Tham, W., bär pttrati att ont 3?.
Den som äger magt at af. och tilsätta Konungar, at taga och gifwa kronor, kan icke äga nägon öfwer sig i magt. Lätom ost da, »redan wi ännu äre innehafware af denna magt och innan wi densamma bongifwa, til större el» ler mindre del sä föranstalta om den ck 8 > ^ :ni. 8erLiio Statskroppens äter sammansättande? som är enligt med bwarje uplpst och wältänkande medborgares önstan, med wära ro n.nirrcnrers kraf, och allmänhetens röst, som i detta ämne är odeld. At göra en np Lonsnrorion, dä den förra är förkastad, är en naturlig nödwandighet; men Riksens Ständers ätgärd bär äfwett sträcka sig widare. Det är först sedan Staten erhällit sir npa stick i alla er, sinn den til npa Regenten bör öfwerlemnas för at stpras och bibebällas, efter den faststälte grundlagen och den nu inrättade ordningen. När huset har ramlat och ägaren wil bpgga et nptt, Den 1Z Maj, H3 bör han, om.han är klok och försigtig, först lagga cn fast grundwal, annars ramlar det änyo, och kan i sit fall förkrosia den, som bor deruti. At förekomma en sadan olycka, mäste derföre platsen först göras ren och jemn, medelst gamla grusets borttagande Enligt denna princip mäste således, sedan wi nu äre försatte i frihetens Lilständ, alla sä äldre som nyare despotiffe författningar, som kunde lägga hinder i wägen för en fri öfwerläggning, pä en gäng wara afffaffade; deribland kommer aldraförst i betraktande Riddarhusordningen af 1626.
Af Riksdags-fuIImägtigen Eric Malmin: att det, vid jemförelse emellan den intecknade skuld, hvari landet före Hypotheks-föreningarnes inrättande häftade och det belopp, hvartill numera den inoch utländska vid fastigheterne häftande skulden uppginge samt vid tanken på huruledes genom de penningetillgångar, Hypotheksföreningarnes upplåningar beredt, fastigheterne öfvergått till en handelsvara, man svårligen kunde instämma i de bländande målningar, hvilka uppgjordes öfver det myckna goda, som Hypotheks-föreningarne och de enskilda Bänkerne skulle uträttat, samt de utomordentliga framsteg i välmåga och ali slags kultur, som land och folk under de sednaste 20 åren skulle gjort. Tyärtom, och ehuru det ej kunde bestridas att Hypotheks-föreningsoch Banko-lån här och der verkat nyttigt, nemligen på sådana händer, der de blifvit med klok beräkning använde, hade likväl, i motionärens tanke, på det hela, skadan af Hypotheks-föreningarne vida öfvervägt det gagn, de åstadkommit. Då nu emellertid flere nya Hypotheks-föreningar syntes vara färdiga att begära oktroj, för att sedermera i sin tur upptaga utländska lån, ville motionären, i hvad på honom ankomme, i tid försöka att förekomma än större skador för det allmänna; i hvilket afseende han föreslagit att redan varande Hypotheksförening eller sådan förening, som hädanefter stiftas, måtte uttryckligen förbjudas att upptaga amorteringslån utan Kongl. Majrts och Rikets Ständers gemensamt dertill lemnade bifall. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 188. 3 Efter det särskildt i nåder förordnade Komraitterade afgifvit underdånigt Betänkande och förslag angående förändrad organisation af Hypotheks-inrättningarne i riket, har Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåtit nådig Skrifvelse i detta ämne.
Den i 9 Octo ber e. m. Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken yltrade, att sotn endast frågan om bestämmandet af mynt-enhetenS värde hittills varit under öfverläggning, och frågan om mynt-enhetens benämning sedermera förekomme uti första Momentet af förevarande punkt, trodde Hans Excellence denna sednare fråga icke lämpeligen kunna nu intagas i voteringspropositionen, utan böra, efter särskild öfverläggning, sedermera afgöras. Hvarefter Hans Excellence framställde följande voterings-proposition: Den, som bifaller, att, på sätt Statsoch Banko-Utskotten föreslagit, hos Kongl. Maj:t må i underdånighet anhållas, att enheten för myntförhållanderne må blifva ett Silfvermynt af lika värde med Aderton lingar Silfver efter 1664 års myntfot, och alltså, enligt Realisations - grunden , motsvarande värdet af En Riksdaler Banco, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer att hos Kongl. Majit i underdånighet anhållas, att enheten för myntet må blifva värdet af Tolf skillingar Silfver efter berörde myntfot; eller motsvarande värdet af En Riksdaler Riksgäld. no Den 19 Octo her e. rn. Friherre Cederström'. Jag anhåller, att i Ja-propositionen, som slutas med: ”en R:dr Banko,” måtte i stället sättas: en R:dr Bankosedlar. Herr Rosenblad: Jag åter ber, att det måtte få förblifva vid hvad Herr Grefven och LandtMarskalken, i enlighet med Utskottens förslag, framställt. Friherre Cederström: Jag skulle förmoda, att då Ridderskapet och Adeln på förmiddagan afgjort, att en Riksdaler,Banko skall i silfver utgöras af 534 och ett bråk ass, Ståndet ej nu måtte säga, att en Riksdaler Banko skall utgöres af 18 skillingar i silfver. Det blefve en contradiction. Herr Hjerta'. Friherre Cederström återkommer beständigt med sitt yttrande om Banko och Specie, hvilket är ett förblandande.
Hr Gr. o. Landtm, hemslällde om R. o. Ad. ansåge artikeln hampa böra, såsom Utsk. föreslagit, fördelas i ohäcklad och häcklad, men härvid ropades starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge denna artikel böra upptagas tinder blott en rubrik, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade att han trott sig finna alt härvid ja öfverröstat nej. Då härefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att, såsom Hr von Hartmansdorff föreslagit, införseltullen å hampa bestämdes till en r:dr per Sk&, anmälde sig och yttrade: Frih. Raab: Det kan visserligen i sjelfva verket vara likgiltigt hvilkendera meningen som blir ja-propos., men då bifall blifvit yrkadt till Utsk:s förslag, hemställer jag huruvida icke rättast vore att låta denna sednare åsigt blifva ja-propos. I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att Utsk:s förslag redan blifvit förkastadt, hvarefter Frih. Raab afstod från sin hemställan, och Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. ansåge införseltullen å hampa böra bestämmas till en r:dr pr SkSf. Härvid ropades starka nej, blandade med ja, hvarföre Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge ifrågavar. införseltull böra bestämmas till 24 sk. per SkU, och sedan svaret å denna propos. utfallit med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit att härvid ja varit öfvervägande. Då nu Hr Gr. o. Landtm, öfvergick till föredragning af Den 31 Maj e. m. 259 nästföljande punkt af de till serskild pröfning hänskjutne frågorne, anmälde sig och yttrade Frih. Raab: Jag hemställer huruvida icke Ståndet bör upptaga frågan om tullvärdet och föreslår för min del värdet å detsamma till 50 r:dr. Hr von Hartmansdorff:
Utskottets Utlåtande, VIII s 664 —■ 667, bif. af Adeln, IX s 35g, af PresteStåndet, IX s 373, af BorgareStåndet, IX s 374, af BondeStåndet, IX s 381. lggerströms, förre Kamereraren vid Götha Canal Bolags DisconlContoir, iråkade Balance och Skuld, II s 795 — 798. —. ansökan, angående, om afskrifning af denna Balance; Statsoch BancoUtskottens Betänkande, IV 2. s 1220— 1225, bif. af Adeln, ix s 34o, af BorgareStåndet, IX s 353, af PresteStåndet, IX s 368. Indelningar, om, utbyte af tvänne, vid Kongl. LifRegementet. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s 1439—- 1431 • bif. af BorgareStåndet, IX s 4i3, af PresteStåndet, IX s 422, af BondeStåndet, ix s 426, återrem. af Adeln, IX s 438. Ytterligare Utlåtande, IV 3. s 352, bif. af Adeln, ix s 687. Underd. — Enkor uppförda på, lill ålnjutanda af Pension. Revisorernes anmärkning, II s 23, 34. StalsContoirels Förklaring, II s 35 — 38. IndragningsStaten, om all sedan 1809 på, skedd lönförhöjning. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1275. om reglering af.
Hennes pappa dog plötsligt af slag. Det hade händt i början af februari. Barnet förstod naturligtvis icke att sörja öfver sin förlust. Hvarken mor eller far hade betydt mycket för henne. Karin var nöjd, om hon blott egde Tusse kvar, och så Fina förstås, som styrde om dagligt bröd. Fina var en medelålders hygglig jungfru, som tjänat hos Karins föräldrar alltifrån deras giftermål. Efter barnets födelse hade hon blifvit så godt som allena styrande i de unga makarnes hem. Fina var icke barnkär i egentlig mening, men hon var en snäll människa, och som Karin var ett stillsamt och fogligt barn, så gick hennes moraliska uppfostran af sig själf. Fina styrde om mat i rattan tid, såg till att Karins kläder voro hela, förmanade den lilla att vara lydig mot pappa, som hade det så sorgligt, och tyst inne hos mamma, som var så sjuk. Och vid riktigt högtidliga tillfällen rörde hon ihop i fria fantasier de sagor, som den lilla sedan meddelade åt sin fyrbenie vän. Detta var allt hvad Fina kunde göra för barnet, och hon anade aldrig att där kunde behöfvas mer. Men barnet hungrade efter att få gifva och mottaga kärlek, och där fanns ingen mer än Tusse, som både tog och gaf igen. Var det väl underligt då, om de två blefvo allt för hvarandra? Efter husfaderns död blef det ännu ödsligare än förut i Karins hem. Det var ingen som kom och gick där mer än doktorn, ty mamma hade genast efter pappas död blifvit sämre. Men doktorn såg med bekymrade blickar på barnet och rådgjorde med Fina. — » Finns det rakt inga anhöriga? » — frågade han — » det är alldeles icke nyttigt för barnet med denna dystra omgifning. » Då kom Tusse och ställde sig midt emot doktorn och tjöt rakt upp emot honom. » Jaså, min gosse, håller du med mig? » sade doktorn och böjde sig ned och strök öfver hundens lena hufvud. Tusse viftade med svansen och slickade doktorns händer. Det var som om han velat bedja om någonting för sin lilla matmors räkning. Fina berättade emelltid för doktorn, att familjen icke hade anhöriga på mer än tjugu mils TIDSFÖRDRIV Bidrag mottagas med tacksamhet. Logogryf.
Grefwe körner, Astoik 66rsn, fbr« tmälte sig ej mycket känna, rättcgängar och hwad dermed gemenskap ägde; likwäl föreföllc det honom orätt, ott man skulle dehbfwa» för att nyttja en person till Rättegängs Ombud, nödwärdigt för honom utwerka Constitu'orkal; När hwar och en sjelf, utan ConstituSoriak, kunde rtsöra sin process, sä tycktes den han i sikt ställe utwalbe till Ombud ej behöfwa mera constksueras. Frk - Den 4 October. rzw Friherre 8 t aeI von hollstein rrindrabe att Herr Hrefwe ^1örn r hade fattat hans mening orätt. Att den rättsökande skulle utwerka särskildt konstitutorial första Fullmäqiig hade alldrig warit Friherre 8ta6is tanka: Fullmägtigcn borde wara k Allmänhet och förut konstituerad. Grefwe körner inwände att om me» flingen fädan worc, ,'nsäge han lika litet billigheten deraf.
För anläggning af en väg emellan kustlandet af Westerbottens län ellef Piteå, stad samt Arvidsjaurs Lappmarks kyrka eller marknadsplats, hvilken väg länge varit af högsta behof påkallad för nämnde Lappmark, som icke egde någon sommartiden farbar väg till kusten och i saknad häraf ej förmådde lyfta sig ur dess för närvarande betryckta belägenhet hvad jordbruk, näringar och handel beträffade, har, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion, Herr L. 11. Kistner anhållit att, enär innevånarno inom Piteå och Arvidsjaurs församlingar ej utan allt för stora uppoffringar kunde af egna tillgångar bekosta anläggningen, Rikets Ständer måtte anslå medel till belopp, som, efter granskning vid Piteå Härads-rätt af det angående vägen upprättade kostnadsförslag, blifvit af nämnde Härads-rätt bestämdt, eller 109,964 R:dr R:mt, — oller ock att åtminstone hälften af sagde belopp måtte såsom bidrag till företagets utförande beviljas. I)å den fråga angående uppbrytande och byggande samt underhåll af ifrågavarande väg, som, enligt hvad Utskottet inhemtat, blifvit genom anförda besvär öfver Konungens Bcfallningshafvandcs i Westerbottens län den 25 September 1858 meddelade Utslag hos Kongl. Kammar-kollegium anhängiggjord, ännu icke är genom lagakraftvunnet Utslag afgjord, anser Utskottet den gjorda framställningen om beviljande af stats-anslag för samma vägbyggnad, icke böra för närvarande af Rikets Ständer till närmare pröfning upptagas, utan hemställer 9:o att Herr Kistnors motion måtto få förfalla. Bih. till R. St.