Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Torra, ~ Granat-äplen, se Litt, G: Kli>nor, V. io. i. V. 50. I. Ätticka. Cider, 5o< ~ Win, 5o> u ' ÖI> L. loo, 1. ö. öl, se Dricka. Örhängen, — af Vaxpcrlor, se Pedor,' — alla andra slag, U Y, 20, 1, Örter, V. 10. 1. Örtsamlingar, Tullfrie, Anmärkning: L. betyder sådane varor, som nu mera äro till ineller utförsel Lofgifne. V, bemärker att varorne skola på föreskrifvit sätt Värderas. U/iderdäniga Skrifvelser> 179 N:o 441. Uppl. o»godk. bos Ridd. o. Ad. d. 20 Dec. 182J. Preste-Ståndet d. 20 Borgare-Ståndet d. 20 — —■ Bonde-Ståndet d. 21 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, med oj verlemnande af IX Art. uti Tnstructionen jvr F'ullinaglige i Riksgälds-Contoir et. % S. A. K. 'Uti Skrifvelse den 17 sistlidne November, till E. K. M. i underdånighet aflåten, hafva Riksens Ständer jemte anmälan af deras, med anledning af E. K. M:ts Nådiga Proposition, vidt3gne beslut, att understödja de brandskadade inne vanare i Städerne Norrköping och Borås, sålunda att Eån komma att utgå, för Norrköping, med 200,000 samt för Borås med 100,000 R:dr, tillika i underdånighet uppgifvit de faststälde hufvudgrunderne och vilkoren för Lånens anlitande; men som Riksens Ständer ansett deras underdåniga skyldighet fordra, att låta till E. K.
Hvad åter angår Kronans andel i f. d. Ostindiska kompagniets. hus, sorn, enligt hvad Rikets Ständer inhemtat, till Krono-magasin för orten användes; så är väl uti General-Fält-Tygmästare-embetets i ämnet aflåtna memorial antydt, att utrymmet för spanmålsupplag äfvensom boställslägenhet för Magasins-förvaltaren framdeles kunde erhållas å nuvarande Artilleri-gården; men då det icke blifvit utredt, huruvida Kronomagasinets flyttning lill nämnda lokal lämpligen skulle kunna ega rum eller om annan tjenlig lägenhet dertill vore att tillgå, samt det följaktligen nu icke kan bedömas, om Kronans andel i f. d. Ostindiska kompagniets hus för sitt nuvarande ändamål framdeles må kunna umbäras, hafva Rikets Ständer funnit sig för närvarande lill E. K. Mås Nådiga framställning i denna del icke böra lemna bifall. Hvilket, till svar i detta ärende, Rikets Ständer få bos E. K. Må härigenom underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 Juli 1854. Kxpeditions-Utskoltels Förslag till underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den l Juli 1854. Preste-Ståndet den l Borgare-Ståndet den l - Bonde-Ståndet den 1 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående åt Staden Örebro beviljade Stats-anslag och Län. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 167.) S. A. K. Sedan Magistraten i Orebro, å Stadens invånares vägnar, jemte förmälan om det lidande och de förluster, som i följd af den betydliga eldsvåda, hvilken i förliden
Man anmärker kan hända, att den föreslagna tryckningen skulle förekomma rykten ; det förefaller mig som om sjelfva Revisorernes omdömen ej kunna vara annat än rykten för Lagens ögon, innan Ständer granskat, om de till sitt klander haft rätt. Som Betänkandet i alla fall torde blifva återremitteradt och samma fråga således än en gång förekomma, är det öfverflödigt att längre upprepa skälen emot det. Friherre Boye: Min yttrade tanka rubbas ej af föreställningen att Revisorernes arbete * 266 Den 2 5 Maji. kan klandras af Litterateurer och Dagblad»* skrifvare; emedan Revisorerne i denna del ej kunna äga bättre öde, än Riksens Ständer sjelfve, som dageligen lå bålla sådant till godo. Grefve Spens: Jag anhåller att få föreslå, i stöd af den satts, att all Publicitet af missbruk och olyckor är högst nyttig, dåden sker, närden Autoritet, som kan hjelpa, kommit eller skall komma snart tillsammans, om icke det tillägg kunde göras, att ovilkorligen, så snart Riksdagskallelsen är utfärdad, de sista Revisorernes Berättelser skulle tryckas , för att sätta Riksens Ständer och Allmänheten i bättre tillstånd att bedömma målen. Ständerna hafva vid denna Riksdag sjelfva beslutat d^tta j jag tror att det borde vara en stadga lör alltid. Hans Excellence, Herr Grefven och Landt• Marskalken löreslog, huruvida, enär Utskottet* Utlåtande innehöll trenne puncfer , hvaraf tvenne blifvit utan anmärkning lemnade, Ridder* skåpet och Adeln, till tidens vinnande, skulle vilja återremittera endast den punct, hvaremot anmärkning blifvit gjord, samt t öfrigt bifalla Utskottets Utlåtande. Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf: Jag får till Eders Excellence, Herr Grefven oph LandtMarskaiken ödmjukast hemställa, orp det kart gä a^n, att första gången ett Betänkande är under öfverläggning, framställa det till afgörande pundvis? Det skulle nemligen kunna Den 25 Maji* 267 hända, att en punct blefve antagen, och en annan förkastad eller återremitterad , hvilket tyckes strida emot 56 §.
Mozart säger i sitt härliga bref jag ofta läser i stället för annan god musik. – Jag blef riktigt stött, och höll nästan på att besluta att icke mer bry mig om att börja älska dig, när du fick det lyckliga infallet att hjelpa någon med Liten Karin, derunder försonade alla föregående förbrytelser och till och med, när du sedan återkom bort till mig, der jag satt försänkt i de vårtankar icke profanerad musik alltid hos mig uppväcker, hade på din kind den lifsstrimma som är så uppmuntrande för folk. Uppriktigt sagt, om icke den vore, och det gudomliga leendet – och allt annat godt och menskligt icke vore, kunde man nästan blifva stofträdd för dig. Nu faller det en icke in att ens vara blyg. Åtminstone har jag aldrig en sekund varit det, hvilket bäst syntes om morgonen efter supéen, då jag icke släppte Pappa innan han följt mig till dig, och jag helt näsvist inträdde och icke förr gick min väg, än jag både högt kallade dig min vän, samt med för mina år tämlig klarhet insåg, att det att man säger vänskap grundad på jemnlikhet är den största osanning i verlden – ty har jag icke alltid varit fästad vid dig af allt hjerta, och fullkomligt nöjd med de känslor du för mig kan hysa, samt ändå aldrig ett enda ögonblick glömt min underlägsenhet, men Är du tapprare: Väl. En Gud har ju detta dig gifvit säger Skalden och jag äfven, och fröjdas och är stolt öfver dina gåfvor, utan att likväl så bländas deraf, att jag förlorat synen för egen förtjenst.
Efter att i flera år varit beröfvad sina både kroppsoch själskrafter, i följd af ett slaganfall – dog min man. Jag blef fri, men hvarför skulle jag lefva!! Jag hade förlorat tron på allt, som gör lifvet kärt, och jag stod ensam, på ålderdomens brädd, omgifven blott af mörka och bittra minnen. Så kände jag ännu för få dagar sedan, då jag erhöll en skrifvelse från närvarande kommendanten på K ... Innelykt låg ett oförsegladt bref, som han sade att man funnit i en låda, dit min man brukade nedkasta gamla bref och papper utan vigt och värde. – Och detta bref ... o! hur har det ej förvandlat mitt hjerta och min framtid! Detta bref var skrifvet af min man, tydligen straxt innan han fick sitt svåra slaganfall, och dess med osäker hand skrifna ord säga mig att det saknade barnet ännu lefver och hänvisa mig för vidare upplysning till en viss sergeant Rönn i Bergen; – brefvet synes här vara afbrutet i följd af ett plötsligt illamående. Jag var händelsevis borta från mitt hem denna dag. När jag kom hem fann jag min man mållös och nästan liflös. Lifvet återkallades väl, i följd af trägna bemödanden, men medvetandet förblef dunkelt och halfva kroppen lam; – så lefde han i flera års tid. Under ett ögonblick af klarhet, som vaknade hos honom kort före hans död, är jag öfvertygad att han ville yppa för mig förhållandet med gossen, eller tillvaron af det nyssnämda brefvet, men döden hindrade honom Huru detta bref blef kastadt bland de gamla papperen förstår jag ej; – kanske skedde det af min mans egen hand, i den stund af sinnesrubbning under hvilken brefvet slutade – allt nog försynens hand bevarade det från förstörelse och lät det komma till mig «Ni vet nu anledningen till min hastiga resa. Och om den för mig skulle stanna här – om jag aldrig skall vinna mitt lifs högsta önskan och sista hopp, om jag aldrig får återse min systers son och sjelf i hans händer lemna hvad, som blef honom med orätt fråntaget – så hör min bön, min högtidliga uppmaning!
— Domkapitlets ofvanberörde beslut, att anse Sunddelius icke kunna missiveras, var, efter min åsigt, både till grund och påföljd att hänföra till den, enligt 19 Kap. Kyrkolagen, Domkapitel tillkommande åtgärd, att utestänga Prestman från embetsutöfning, när laga skäl dertill finnes. Yid betraktande af de till stöd för detta beslut anförda omständigheter med hvad derom vidare blif O vit utredt, syntes hvarken Sunddelii förhållande under ordinarie tjenstgöring, derför han tillförne blifvit dömd och straffad, eller de sedermera emot honom förda klagomål, hvilka Domkapitlet, genom dess skrifvelse den 9 Juni 1836, med slut afhulpit, vidare kunna honom till last räknas; likasom det icke finge anses Sunddelius i någon mån besvärande, att rättegångar om hans aflöning uppstått, så vida icke, å hans sida, i sjelfva saken eller sättet att den utföra , någon otillbörlighet sig visat; och hvad angick de öfriga mot honom yppade missnöjen, innefattade icke eller dessa någon angifvelse för begångna embetsfel elier ens någon egentlig Sunddelius tillvitad oordentlighet, utan tillkännagåfvo på sin höjd en af hans personliga egenskaper alstrad obelåtenhet med honom såsom Prest och Själasörjare; Och emedan, vid jemförelse med hvad Kyrkolagens nyssåberopade Kapitel innehöll, dessa omständigheter, enligt min tanka, icke utgjorde giltiga anledningar till prestmans skiljande ifrån tjenstgöring, hvilket Domkapitlet ock syntes hafva insett, enär, oaktadt de voro kända, Sunddelius icke destomindre tillåtits fortfara med det honom anförtrodda vikariat till. — 69 — nådårets slut, samL den af Sunddelius emot annan Prestman gjorda angifvelse, innan deröfver blifvit dömdt, ej eller lagligen kunde medföra någon påföljd för den förstnämnde, borde jag äfven anmärka, att
För hvem spar ni? Ni är inte gift, har inga barn — åtminstone inga, som ni käns vid, he, he! — inga släktingar. ser ni, Lorentz, medan man är ung, så samlar man för ålderdomen, men för hvem spar man, då man blifvit gammal? Tänker ni göra några donationer? » Från den dagen började Lorentz fundera. Kassören hade rätt: han hade ingen att spara åt. Skulle han donera bort sina pengar? Nonsens I En barberare, som gör donationer! Man skulle skratta åt honom, göra kvickheter på hans graf, säga, att han skinnat sina kunder. Helt säkert var han ett dumhufvud, en idiot, som icke förstod att njuta af lifvet och som endast släpade och arbetade, medan tusentals människor rundt omkring honom lefde behagligt, angenämt, hade trefligt för sina pengar. Han, han ensam, han endast arbetade som en slaf från morgon till kväll. Var han kanske sämre än andra? Hade han icke efter fyrtiofem års släp förtjänat en lugn ålderdom? Var icke en barberare människa, han med, hade samma behof som andra, samma känslor? Sof han icke som de, åt han icke som de, var han icke trött på kvällen som de, åldrades han icke som de och kände årens krämpor? Besitta, hade han icke riktigt ondt i ryggen om eftermiddagarne 1 Och han blef trött i handlofven af strigeln. Han tyckte till och med, att han började darra på handen, då han rakade sina gäster. En dag på hösten öfverraskade Lorentz sitt äldsta biträde med en förfrågan, om denne ville öfvertaga affären. Han ämnade sluta den sista december. Saken var snart uppgjord. Den nye ägaren skulle betala ett visst afträde, som skulle utgå under loppet af de första åren. Nyheten väckte ingen öfverraskning. Litet hvar lyckönskade Lorentz till ett så förståndigt beslut och förklarade, att han väl förtjänade sitt otium cum dignitate — som den gamle kassören uttryckte sig. H v a d honom själf beträffade, så var han idel belåtenhet och gaf upprepade gånger uttryck åt sin tillfredsställelse.
R:dr 1 sk. med förskrifven ränta; att emedlertid vid de förhör, sorn, i anledning af Friherrinnan Enescbölds hos Krigs-Collegium gjorda protest emot berörde lagsökning, derstädes egt rum med Landin, och genom de skriftliga förklaringar, som, efter af Collegii Ådvocat-Fiscal anställd Embetstalan, blifvit utaf de flere till Krigsmanshus-Contoret hörande Tjenstemän afgifne, ett sådant förhållande är vordet ådagalagdt, att Advocat-Fiscalens bref till Friherrinnan Eneschöld af den 29 Maji 1822 varit grundadt på den uppgift Landin, uppå Advoeat-Fiscalens reqvisition, i detta afseende lemnat; att Landin erkännt både denna uppgift, och att lian ifrån Öfverste-Lieutenanten Eneschöld emottagit penningar att dermed godtgöra räntorne för dennes lån i Krigsmanshus-Cassan och qvittencer derföre utgifvit, men i behofvets stund användt för egen räkning den summa, hvarföre Enescbölds sterbhus blifvit lagsökt; att Landin i öfrigt medgifvit, att de förda låneräkningarne varit författade i afsigt att för Revisionen undandölja balancerne för de medel han förskingrat, oell att han på förteckningarne öfver obetalde räntor, dels uteslutit vissa oguldna räntor, dels uppfört några till mindre belopp, än hvartill räkningen gifvit anledning, dels ock sedermera, uppå Advoeat-Fiscalens tillfrågan, hvilka inbetalningar, som, efter förteckniugarnes aflemnande, skett, å en eller annan af desamma skrifvit ordet betalt för sådana poster, hvilka då icke bevisligen kommit Krigsmanshus-Cassan till godo; att Revisorn vid KrigsmanshusContoret erkännt, det han påskrifvit ordet granskada å 1820 och 1821 årens förteckningar öfver obetalda räntor, som Landin afgifvit, hvarvid Revisorn anmält, att sådant skett efter jemförelse med de låneräkniugar, som Expedit iöns-Utskottets Förslag lill undt.
För att förklara detta fenomen behöfver man dock ej up täcka, nå, ra idebakterier, e ' häller tillgri a, hypnotismen el er tankeksningen, utan helt enkelt h d a sig till den gamla satsen, att samma orsaker framkalla samma verkniTi u. Up står ett allmänt kändt behof, så är det mer än troyigt, att ere personer samtidigt komma fram med samma förslag till dess afhj elpand e. " Hemstudieid6n " låg dock ej i den svenska luften, utan .den importerades hit direkt från Förenta Staterna. I m ortören var herr Ernst Beckmart. Med sin elegants penna skifdrade han i sjette häftet af 1878 års årgång af Tidskrift för Hemmet hemitudierna i Amerika. Uppsatsen vibckte hos mången lifligt intresse. Att kunna hjelpa dessa många, som trå efter ökade k u s k a er, inen sakna förmåga att framgångsrikt arbeta på egen gand, och tillfälle, medel eller tid att erhålla mundtlig undervisning; det var en tanke s&amp; tilltalande, så praktisk och nyttig, att den borde förr eller senare komma till utförande. Att den var im orterad utifrån kunde ej i Sverige vara något hinder. De taEika tillfallen till kunskapers inhemtande, som onekligen finnas i vårt land, samtl vår ringa förmåga af initiativ - och hemstudierna fordra initiativ - hade visserligen gjort, att hemstudieiden knappast hiiir kunde ha uppstått, men det var att hoppas, att den skulle kunna trifvas och slå rot i ett så lest befolkadt, fattigt land, med eii för inhemtande af teoretis t vetande intresserad befolkning. Hemstudieiden kunde passa för b %de man och qvinna, men det var särskildt för den senare, som den var lämplig, enligt skäl, hvilka vi i en föregående up sats haft tillfälle utveckla. Det var den unga qvinnans be of efter vetande, som i Amerika gifvit upp hof Bt hemstudieföreningarne, och det var uteslutande b henne man här i Sveri e tänkte. När derföre Fre rika-Bremer-Förbundet sti tades, uppsatte det p&amp; sitt program, bland nyttiga Gtgibrder för förbiittrande af qvinnans ställning, äfven anordnandet af hemstudier.
Pä Wällofl.Borgare-Ständets P8 Hederw.Bonde Stäntzets Ledamöters wägnar Ledamöters wägnar. ^reäin. Lric klricston. 6. InZmsn. Afftrift. Transumt af 1788 ars Stat för Kongs. Maj:ts och Rikets Kammar - Collegium likmätigt Kongl. Förordningen den 34 Januarii 1788. Ordinarie Staten. LhartL - Sigillatä - Lontoiret. i Commisiarie i Lön och CorrespondancePenningar sanik för Boksiuter - 333: i Bokhallare 150: ; Rewisor » -n6:.— 5.te Band. rrdra Aft>. 26. i Cas - 346 Den 5 Zebruarii. i Casteur ioo: i Kammarffkifware - ioo: i Dito 75-' i Waktmästare 5a: i Stämpelmästare - 32: 2:ne Stämpel-drängar a 45 R:d. yo: ;O64.' ^ Extra Ordinarie Staten. i Stämpel-dräng l Lön - 25: Dito i kladpenningar - Z: 22: „ zs.-zo: Nedannämde Betjente wid Charrä-Sigillatä-Conkoirek, njuta följande Discretioner enligt Kongl. Bref af den 8 Ocr. 1767^ Conimisiarien Zo:„ Bokhållaren ^ - 30: Revilorn 15: , Casieuren 29: 8: —. a:ne Kammar-Skrifware a r4 R.d. 8 p. - 28: l6: Waktmästaren 14: 8: Slämpelmästaren io: - Z:ne Stämpel - drängar a b 3^° 16 ss. 25: 201:32:. Summa R.d. 1296: 6: . Rätteligen transumera-l, besygar ?elar lillanZsr»
På anledning af ett nyss förefallet samtal med en ledamot af detta Stånd, hvilken dittills ansåg sig böra sätta den Jit till Utsk:s omdöme, att dess yttrande i frågan, nemi. att 2 Stånd verkligen stadna t emot 3:ne, borde äga vitsord, nödgas jag ånyo uppträda för att undanrödja en sådan annars ganska billig förutsättning och fordran, Utsk. har ansett, att 2 Stånd slädnät emot 2:ne, ehuru endast 2:ne Stånd beslutat i ämnet, och de andra ölne Stånden hafva begärt, att Utsk. skulle ingå i ny pröfning af ämnet; hvilket hade varit Utsk:s ovilkorlig® skyldighet att göra, Utskts föreyar. betänk, innebär således en till den grad constitutionsvidrig oformlighet, alt jag förmodar, det Hr får, p. l,andfmcj kan framställa densamma hyarken lill bilall eller afslag. Hr Tham har gjort sig mycken mölla för att bibringa R. o. Ad. den tro, att Utsk. har svarat i den ena detaillen så, i den andra detaillen annat; liten det är icke enligt med förhållandet. Jag ber få erin - Den 4 Augusti f. m. g5 ra, att Usk. alldeles undandragit sig svaret på Större missen och fört R. o. Ad. bakom ljuset genom den oriktiga uppgiften om Ståndens beslut. Detaillerna, hvaröfver Hr Tham utbredt sig, kunna endast återfinnas i Utsk:s första betänk, öfver ämnet. I afseende på sjelfva saken kunde jag äfven hafva åtskilligt att anföra, men afvaktar först Hr Gr. o. Landtnäs yttrande, huruvida propos. på detta betänk, kan göras eller ej. Gr. von Fersen: I anledning af den siste talarens yttrande, att Utsk. fört Ståndet bakom ljuset, får jag endast åberopa, att den upplysning, jag afgaf, var hemtad ur diarium, hvilket jag nyss uppläste. Frih. Cederström har framställt den ifrågavar. motionen på helt annat sätt, än motionären sjelf. Hade den varit sådan, som Frih. Cederström tyckes förmena, då hade den bort remitteras till StatsUtsk.
BetänkanAen, 95 'ekonomiska författningar vore helt och hål. let oförenlig med det sträfvande till utbildning och fullkomlighet i industrielt afseende, som bör utmärka hyfsade Natioherj men, då förändringar i nämnde Författningar sålunda omöjligen kunna helt och fjället undvikas, anser Herr Trytz det utgöra ett vigtigt föremål för Styrelsens omsorg, att dylika förändringar, hvilka aldrig böra vidtagas, utan att verkeligen vara af behofvet påkallade, må göras så litet skadliga sorn möjligt för Näringsidkaren, och hemställer af sådan anledning, att, dä omständigheterne oundgängligen fordra återkallelse eller förändring utaf någon ekonomisk Författning af inflytande på Näringarne, verkställigheten af en sådan återkallelse eller ändring må fördröjas åtminstone så lång tid efter dess kungörande, att en Handlande eller annan Näringsidkare, som på den återkallade ellef ändrade Författningen grundat vidsträcktare företag, kan ega rådrum, att dem utföra och afsluta, utan att vara blottställd, att, genom de nya föreskrifternas alltför skyndsamma fullbordan, oskyldigt förlora sin 6- gendom och ofta hela sin välfärd* Uti detta Memorial hafva Herrar Lén* ning, Pahn, Eckhoff och flere af Vällofl. iBorgareStändets Ledamöter instämt, Herr Eckhoff med tillägg, att vid utfärdande af författningar, sorn hafva till föremål in - (j6 Besv. och Ekon» Ut sk. Betänkanden. skränkningar i gällande Införselsfriheter, eller förhöjning i förut stadgade Tullafgifter, å tillåtna varor, en viss tid, lämpad efter aflastningsortornes aflägsenhet, må bestämmas, efter hvilken sådaue Författningar först inträda i sin kraft och verkan.
Denna tid åtgår naturligtvis äfven för att hela anslaget skall kunna öfverflyttas — och under denna tid skulle den blandade tjenstgöringen fortfara, under förut nämnda förhållanden, och ännu ofördelaktigare, då naturligtvis befälsbristen blifver större i den mån officers-korpsen vid Lifbevärings-regementet minskas. Sedan Rikets Ständer medgåfvo behofvet af löneförbättring för officers-korpsen vid Lifbevärings-regementet, men afslogo den af angifven anledning, har dock tiden för beväringsexercisen mer än fördubblats — ökats från 14 dagar till 30, de 4 inoch utryckningsdagarne oberäknade — och man kan af det föregående se att ansträngningarne och risken för kompani-cheferna (hvilka hittills utgjorts och ovilkorligen tills vidare komma att utgöras till tre fjerdedelar af kapitener från Lifbevärings-regementet) mångdubblats i följd af befälsbrist. Jag frågar derföre om icke billigheten fordrar, att den återstående officers-korpsens löner förbättras i så måtto att dess medlemmar, i form af arfvode, tilldess att en fullständig reorganisation kunde åstadkommas, erhöllo: en kompani-chef 400 R:dr R:mt, så att lönen, utom inqvarteringen, hvilken för flere ej utfaller, i behållning belöpte sig till 1,275 R:dr R:mt. Detta kan ej anses för mycket hegardt, då Staten på det viset ej skulle komma att gifva mera än 275 R:dr mera om året till tjenstgörande officer, än hvad denne erhåller i pension då han ej mera gör Staten någon tjenst. Äfvenledes tyckes billigheten fordra att löjtnantslönen ökades med 200 R:dr K:mt, så att behållningen, med inqvarteringen, komme att utgöra 700 R:dr R:mt, eller lika med löjtnantslönen vid Gottlands nationalbeväring, hvars tjenstgöringsort är mindre dyr än Stockholm och der tjenstgöringen ej kan anses mera ansträngande.
Då man här talar om att afskaffa bysättningen, är det nödvändigt, att man väl gör sig reda lör hvad som dermed menas. Här är nemi. icke egentligen fråga om att helt och hållet uphäfva detta tvång, utan blott hvad jag vill kalla den omedelbara bysättningen, sådan som eger rum innan utmätning verkställes. Det är här föreslaget, att man skall afskaffa det orimliga stadgandet, att en person, 30m möjligen eger millioner, skall kunna omedelbart bysättas, i fall han icke kan betala några tusen rdr, och alt i stället återföra bysättningen till Iliad den bör vara, nemligen ett tvångsmedel för att framtvinga tillgångar, som gäldenären fördöljer, eller för att förmå en person att göra konkurs och sålunda upgifva sin egendom, eller också, såsom här är föreslaget, nödga honom gå ed på att han ingenting eger. Så vidt jag försport, hafva hvarken inom Utskit eller här yttrats några skiljaktiga meningar i sjelfva hufvudfrågan, utan egentligen i ett par af dess detaljer. Den första anmärkningen, som gjorts, är . den, huruvida något särskildt undantag skulle göras för vexlar eller endast för utrikes vexlar. Det är på denna omständighet, som den siste värde talaren lagt särdeles vigt. Kunde jag öfvertygas derom att ett sådant stadgande verkligen vore af behofvet påkalladt för våra kreditförhållanden, skulle jag icke af något ÖB Den 8 August I» konseqvensmakeri vilja motsätta mis; detsamma; meli jag har icke kunnat få en sådan öfvertygelse. Jag tror nemligen ej, att någon köpman, med hvilken man kommer i affärsförhållanden, frågar efter af hvad art våra bysattningslagar sirö; och blir han uplyst om att vi hafva en sådan lag, som här är föreslagen, hvilken nemligen tillåter bysättning, men först sedan man undersökt om tillgångar finnas, så tror jag att han skall finna sig belåten. Jag tror dessutom ej att man i allmänhet inlåter sig i vexelaffärer under förutsättning, att besättning kan komma i fråga. Tror man, att någon anledning dertill finues, så inlåter man sig utan tvifiel ej i sådana affärer.