Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan skriftvexlingen i det sålunda anhängiggjorda målet försiggått, meddelade Kongl. Hofrätten utslag den 23 December 1863 och yttrade, att som Domhafvanden, hvilken erkänt, att han den 3 Juni 1863, genom Konungens Befallningshafvandes skrifvelse den 1 i samma månad, erhållit underrättelse derom, att ofvanomförmälda qvinna blifvit häktad under afbidan af ransakning vid örebro Häradsrätt, jemlikt Kongl. Förordningen den 10 April 1810, ålegat att inom tre veckor, eller, enär den 24 Juni varit helgedag, sist den 23 i samma månad med den häktade företaga undersökning, eller ock, i händelse han haft laga hinder, sådant genast, efter undfående af nyssnämnda underrättelse, för Kongl. Hofrätten anmäla, men Domhafvanden i 72 så måtto denna sin skyldighet eftersatt, att han först till den 4 påföljande Juli föranstaltat om ransakning med den häktade, hvilken till följd deraf kommit att i häkte qvarhållas Elfva dagar längre, än vederbordt; alltså, och utan afseende å hvad Domhafvanden till sitt ursäktande förevändt, pröfvade, i förmågo af 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, Kongl. Hofrätten rättvist, det skulle Dombafvanden, för hvad honom i målet till last läge, böta Femtio daler Silfvermynt med Tjugufem Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kongl. Majit och Kronan, Örebro Härad och Advokatfiskalen i Kongl. Hofrätten; dock att den andel i Häradets lott i dessa böter, som, enligt lag, tillkornme Domhafvanden, i stället skulle tillfalla Örebro läns lazarett; hvarjemte Domhafvanden förpligtades att ej mindre godtgöra den häktade, för det hon Elfva dagar obehörigen varit i häkte qvarhållen, med i sådant afseende fordrade Fem Riksdaler 60 öre, än äfven ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för hennes underhåll i häktet under nämnda tid, enligt vederbörandes uträkning, med Två Riksdaler 99* öre.
Hans JLxcellence Herr Grefven och Län dt Mar skalk en yttrade, att då Hans Exeellence redan i förmiddags Plenum förklarat, att, enligt hans öfvertygelse, RiddarliusOrdningen borde betraktas såsom en gällande lag och den af Herr Cederschjöld fö* reslagne communication med de öfrige RiksSlånden samt remiss till ConstitutionsUtskottet syntes innefatta ett omdöme öfver de af Kongl. Majit vid den nu varande RiddarhusOrdmngens sanctionerande och utfärdande följde grunder; men ali pröfning deraf vore uti rjo §, RegeringsFormen förbjuden; alltså ansåg Hans Excellence sig icke kunna meddela den af Herr Cederschjöld begärde ofvannämnde Proposition, Herr Cederschjöld: Min mening är ej Den 18 November e. ni. i83 att upprifva ett af Ridderskapet och Adeln fattadt beslut, eller att sätta i fråga, huruvida RiddarhusOrdningen af år 1823 bör efterlefvas; jag önskar blott, att sjelfva principen må bestämmas, huruvida Konungen, efter våra Grundlagar, äger att styckevis sanctionera ett af den andra lagstiftingsmyndigheten framstäldt förslag. Det är endast derpå jag velat fästa , så väl Ridderskapets och Adelns, somMedStåndens och ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet. Denna sak har ej någon gemenskap med det ämne, som på förmiddagen förevar, och ej eller med 90 §. RegeringsFormen, emedan jag nu aldeles icke sätter i fråga, huruvida 1823 års Riddarhusordning bör lända till efterrättelse, eller ej. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förklarade, att om Herr Cederschjöld önskade att den af honom omförmälde princip-fråga måtte varda närmare utredd och bestämd, Herr Cederschjöld ägde att, enligt 81 §. RegeringsFormen, derom hos ConstitutionsUtskottet i vederbörlig ordning göra anmälan. Herr Cederschjöld:
ConstitulionsUtskottet, enligt Grundlagen, och ej enligt orimliga fantasier, är en simpel autoritet, som icke har att skilja mellan Stånden eller Statsmagterne, utan endast mellan Stånden och deras Ordförande, i fråga om Grundlagens förstånd. Derutöfver må Utskottet ej erbjuda sina råd,j och vi ej begära dem; ty Utskottet Den io Februari i f. m. 117 ar ej klokare än vi. Efter dessa reflexioner i afseende på ConstitutionsUtskottets ifrågasatta inblandande i denna sak, återkommer jag till mitt yrkande, att, innan vi gå att bestämma tiden för nästa Riksdag, vi böra undanrödja deri olagliga form, hvari frågan nu förekommit. När Herr Grefven och LandtMarskalken gör en proposition om bestämmande af denna tid, enligt öfverenskommelse med de andre Talemännen, eller om någon enskild Ledamot väcker motion derom; då må vi besluta i den saken. Men nu kunna vi det ej, endast i grund af en hemställan från ExpeditionsUtskottet; ty det har ej rättighet att göra sådane framställningar. Fåfängt citerar man analogier ur Grundlagen till stöd för Utskottets åtgärd; då bestämda föreskrifter af motsatt mening finnas, gälla dessa analogier ingenting. Jag hade ej eller väntat ett sådant misstag af den värde Ledamoten, som anfört dem, enär han så väl känner Grundlagen. På grund af hvad jag sålunda i denna sak yttrat, kan jag ej annat, än på det högsta varna Ridderskäpet och Adeln, att ej låta den mindre vigten af dagen för nästa Riksdag förleda till afvikande från formerne. Om detta icke nu rättas, kan ExpeditionsUtskottet på samma sätt en annan gång föreslå, att nästa Riksdag ej må bli förrän efter 5o år, eller projectera något som tillhör andra Utskott. Prejudicatet vore alltför farligt. 12,8 Den i o F e b r u a r i i f. m. Hans Excellence Herr Grefve af PFetterstedtj Gustaf: Äfven jag skall följa efterdömet att ej ingå i yttrande om hufvudfrågan.
Intilldess Allmogen, vid 1809 och 1810 årens Riksdag, erhöll rättighet, att få begagna däckade båtar och fartyg till sina producters transporterande öfver hafvet, kunde Köpmän efter godtycke bestämma priset på alla de effecter, Landtmännen kunde aflåta. Som exempel, må det tillåtas mig att få anföra, att Skeppsverke af Ek betaltes, då jag var på Gottland , med q R:dr per lass, utan afseende på transportens längd, hvarigenom ofta knappast forlön var betalt. Byggnads - skyldigheten af Strandridare-Boställen samt af Lastage-bryggor i hamnarne, anser jag icke kunna, utan obillighet , åläggas Landtboerna ensamt, utan bör öns Handlande, sorn begagna dessa Lastage-bryggor, efter min tanka , äfven i Byggnads-skyldigheten deltaga. Jag får derföre anhålla, att Betänkandet återremitteras , samt föreslår , att Utskottet, i fall det för tillfället saknar nödiga upplysningar , för att kunna föreslå någon ändring i nu gällande författningar, Utskottet då matte föreslå en underdånig skrifvelse till Hans Maj:t Konungen , hvari anhålles, att en noggrann undersökning mätte anställas öfver förhållandet af den vinst, vederbörande Handlande draga af dessa Allmänna Byggnaders vidmagthållande, genom dessas iner eller mindre begagnande, och* att Hans Maj:t Konungen derefter i Nåder ville be - tjtXi $en 7 Juli'. bestämma, huru stor tiel af netta besvär kan äläggas hvar och ep af deni , sorn dessa byggnader begagna.
Men ponera nu att igelkotten sätter ut alla sina taggar och att mannen icke är starkare än hon, – att det fins energi nog hos henne att hellre strypa honom än ge sig sjelf; man har sett sådant. Nej, det vill säga att ”man” har inte sett det, men ”cela peut se passer”154 i tysthet, – nå, då står han der lurad på konfekten. Med skyldighet att underhålla henne! Visa lagar! Bra för mig. Kors så jag pratat öfver dig, gamla bok! Ja nu har jag blifvit förvand, nu har jag ingen kamrat att skrifva till när teorifebern eller pratlustan kommer öfver mig; nu får du fylla luckan. Jag har ingen annan. God natt gamla bok. Jag håller hvarken af dig eller någon annan, derför behöfver jag sådant der ett surrogat. Ho hej! Jag har pratat mig glad med dig, gamla tvärvigg, som inte har ett ord att svara mig, fast jag förtror dig mina hemligaste tankar. God natt med dig. Jag undrar hvad du allt skall få se! Och hvem skall få se dig till sist? Tror du att jag nånsin får se en paria så svart att du och han skulle passa för hvarandra och så att jag icke skulle skäms ögonen af mig för din skull? Det tror inte jag. Jag har just i qväll suttit och bläddrat igenom dina fullklottrade sidor och undrat om jag skulle vilja låta honom som jag kallar ”kamrat” taga dig i hand, – låta honom se hur jag under årens lopp och bekantskapen med dig skiftat färg och skinn, – hur menlöst sentimental jag varit ibland och hur ogeneradt låg ibland. Jo pytt! Du skulle bara göra honom arg som ett bi genom dina oartigheter och din hållningslöshet, och du, som inte har ett ord att säga till mig, du skulle sqvallra om för honom hur dum jag är, – långt mer än han vet; – ack så omoralisk! Nej, ”herr Lundegård” får allt vänta. – Då skulle han först högfärdas öfver mig. Det gör aldrig du, gamla hedersprisse! Hörby d. 24 Maj 1885 Hr Einar Jörgensen.155 Tack för brefvet. Men det har försatt mig i den största förvåning.
Om man vill, kan man äfven sätta små sidenrosetter i hörnen. A. X X I I Mattor af gamla kappor. Klipp af gammal kappdofiel rutor, brodera dem med (icke nytt) garn på stramalj, som sedan utdrages. — Att begagna nytt garn vore att sätta » nytt kläde på gamla klutar » — nej, brodera endast med gamla garnrester af hvad färg som helst. Klipp ej rutorna större, än att en färg räcker till hvarje, sy så ett mönster som ej kräfver någon uppritning; det går kanske ej strax, men vid den 5:te 6:te rutan är det redan inlärdt. Sy endast då och då på lediga stunder. Kasta samman rutorna, då de äro färdiga, pressa på afvigsidan samt fodra med ett eller par gamla sammanskarfvade och utpressade plagg. På så sätt har du användt mycket gammalt, utan att hafva behöft köpa det minsta. Jag har hört en person, som utgaf 15 kronor för stramalj och garn, endast för att på ofvanstående sätt begagna gammal kappdoffel. Att dylikt var allt utom praktiskt inse nog flere än Ebon Hoi. X X I I I Julklapp till små flickor. Man skär tvänne fyrkantiga lappar af tjockt styft papper, hvarje sida ungefär 1 | tum; man lägger den ena lappen ofvanpå den andra, så att det blir en 8-hörnig stjerna, sedan fäster man med en nål och tråd en liten perla i yttersta kanten af hvart hörn. Om man har små karamellstaflor eller pressade blommor, fäster man deraf som prydnad midt på stjernan. Nu tager man bomullsgarn, till exempel ljusrödt och hvitt, ett nystan af hvardera, och låter vid lindningen båda ändarna följas; man håller stjernan i venstra handen och garnändan med den högra, låter stjernan gå rundt om och virar på garnet; börjar vid midten och fortsätter, tills stjernans uddar äro öfverklädda med garn. Då fästes ändan på baksidan, och stjernan är färdig. Sådana lika stora stjernor skall man ha 8, och den nionde skall vara dubbelt så stor. Då man nu fått alla nio färdiga, fäster man med nål och tråd de åtta små stjernorna omkring den stora. Skall sys väl, att korgen blir stadig.
Lag-Utskottet: Af Banco-TJtskottets Memorial: ej mindre Om upprättande af en Ansvarighets-Lag för de blifvande Directionerne vid Vestra och Södra Låne-Contoiren; än ock angående nödig åtgärd till betryggande af Bankens och Enskildes säkerhet i afseende å de Assignation er, som skulle komma att utfärdas från nyssnämnde Låne-Contoir. 2:0 Äterremisser af nedannämnde "Utskotts Memorial och Utlåtanden, nemligen: Statsoch Bevillnings-Utskoltens.' Angående Postfrihet för utkommande Tidningar, och deras förseende med Chartae Sigillatae stämpel. StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens: Om rättighet för Herjeådalens Allmoge, att fritt få hämta Salt från Rörås Kopparverk i Norrige till eget behof; och angående upphäfvande af såväl Inrikes Tullbevakningen, som Gränse-Tullbevakningen emot Norrige. Den 21 December e. m> 3^5: StatsBancosamt Allmänna Besvärsock Oeconomie - Utskottens: Rörande anslag för Strömrensningar, samt åtskillige dermed gemenskap ägande motioner. Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens: Om inrättande af Correclionsoch Arbetshus i Hufvudstaden m. m ; och angående undersökning af de Civile Läro-Verkens närvarande heskafFeiihet. Bevillnings - Utskottets: Med förslag till en ny Författning angående Bränvins-bränningen, och de derföre bestämde afgifter. Banco-Utskottets:
Ridderskapet och Adeln har till Lag-Utskottets behandling öfverlemnat ett af Herr Dalman, IV. F., ingifvet memorial, deruti blifvit anfordt, att några decennier knappt hade förflutit efter antagandet af nu gällande allmänna lag, innan man insåg olämpligheten af den slöra olikhet i dispositionsrätten öfver förvärfd egendom, som blifvit stadgad för land och stad. Då nemligen efter landsrätt hvarje medborgare tillerkändes den naturliga rättigheten att fritt råda öfver frukterne af sin verksamhet, så lades i sådant hänseende öfver städernas Borgerskap, Presterskapet samt ofrälse män, som i städerna bo, ett tvång, som syntes uppenbart rätts vidrigt. Visserligen skedde någon mildring deri genom Komd. Förordningen den 19 Augusti 1762; men det gamla tvånget qvarstod likväl för alla de fall, då den, hvilken lydde under stadsrätt eller hörde till Preste-Ståndet, hade barn eller andra bröstarfvingar i hvad led som helst. Da man emedlertid icke kunde påstå, att föräldraömheten vore ljummare eller mer underkastad nyckfulla omvexlingar i städer, än på landet; då de förhållanden, som grundlagt skillnaden emellan landsoch stadsrätt,’redan föi arhundraden sedan upphört; då den friare teslamentsrälten efter landsrätt, som för Ridderskapet och Adeln äfven blifvit utsträckt till deras aflinge hus och jord i städerna, icke någonsin skall medfört menliga följder eller blifvit missbrukad, men den inskränkta testamenlsrätten i stad deremot mången gång kunde verka förstörande, serdeles genom det hinder, den lägger för alla inbördes testamenten emellan makar och möjligheten för dorn, som nedlagt sin förmögenhet uti industriella företag, att på sådant sätt, efter endera makans död, sammanhålla det för rörelsens fortsättande behölliga kapitalet, och då dessutom Rikets Ständer redan vid två Riksdagar beslutat utsträckning af samma rätt; — ansåg motionären Bih. till R. St.
Meli hvad som i denna fråga föitjenar serskildt anmärkas, är den för jordbrukaren missgynnande omständighet, att dagsverksoch i synnerhet tjenstehjons-lönerne, något fallande i svaga eller missväxtår, stiga öfver vanligheten vid goda skördar, då ett ringare pris och trög afsättning på jordbrukets produkter ofta sätta husbonden i förlägenhet om penningar att afbörda sig deilia, utgift: Botemedel mot denna olägenhet, som annars synes ligga i naturen af förhållanden emellan arbetaren och den honom behöfver, lärer till någon del endast kunna finnas uti antagandet af jordtorpare, nied bestämd arbetsskyldighet alla år; och delta syne? äfven allmogen hafva börjat inse, emedan omtänksamma Bönder, roed större eller vidsträcktare hemmansdelar, nu, meia än förr, inrätta sig efter sådan grundsats. Om och huruvida ibland; folket, härmed menad t hemmansbrukande allmogen, välståndet under ifrågavarande qvinqvennium aftagiteller tilltagit, eller ock förhlifver oförändradt, är en alltför svår uppgift att riktigt lösa, emedan bestämd ståndpunkt saknas, hvarifrån jemförelsen.skulle utgå» — Likväl, örn man, för att härutinnan våga ett omdöme;, vill ’ åsidosätta tillfällige omständigheter och locala förhållanden, som för viss, lid, eller för visse orter göra mer eller mindre skarpt teknade undantag, torde man, då det är gifvet och .oemotsägligt alt folket i; allmänhet, .oberäknad!. Backstugesittare, Inhyseshjon och andre dylike utan säkert näringsfång, bor sundare , och rymligare, njuter bättre föda och kläder sig; bättre än förr, kunna och ; böra antaga att; i sednare tider, tillgångarne för folkmassans fysiska bestånd vunnit progressiv förkofran, eller alt välmågan hos allmogen i sjelfva verket tilltagit; och söker man ytterligare bevis .för denna sats, så lärer det finnas,.uti ett factum som, åtminstone bär i Länet, fortfarande visat sig, synnerligen under de sistjbiflutne Tjugofijm åren, nemligen: att af Säterier, Råoch Rörs-hemman "samt Frälse-hemman, a nidre.
La^Utskoitets Utlåtandej N:o iy6. J9 §• I slutet af denna §. stadgas, att, i fråga om vexels förfallotid, "'den dagen skall vara oräknad, då vexeln utgafs eller uppvisades.’’ Herr ElJbrink har funnit detta uttryck tvetydigt, enär det ej vore utmärkt, om begge dagarne, nemligen både då vexeln utgifves och då den uppvisas, skola vara oräknade; men då man fäster uppmärksamhet derpå, att, enligt i §., en vexels betalningstid kan bestämmas, bland annat, lill viss lid efter utgifvandet, eller till viss tid efter uppvisandet, så bör någon tvekan ej uppstå derom, alt ju berörde stadgande i IQ §. har afseende på hvartdera af dessa fall; och lärer anmärkningen således böra förfalla. 2° §, I anledning af Herr Mobergs yrkande* att vid orden: '*å andra dagen efter rätta betalningsdagen,” borde tilläggas: så vida icke helgedag då inträffar; får Utskottet hänvisa till 44 §■> sora bestämmer, alt, då tid att betalning fordra eller fullgöra, att protestera eller något annat iagttaga, inträliar å helgedag, man eger göra det å nästa söknedag derefter. 23 §. Denna §. består af 2 moment* innehållande: det första, att vex el-innehafvare förlorar sin vexel-rält emot godkännaren, derest den förre försummat iagttaga föreskrifterne i 1i, ao och 21 §§., angående viss tid för vexels uppvisande till godkännande eller för protest, i anledning af uteblifven betalning; samt det andra, att vexel-rätten jemväl förloras, i fall innehafvaren ej inom viss tid instämmer godkännaren lill domstol. Herr Fcenander har ansett ifrågavarande 22 §. böra göras mera fullständig derigenom, att före senare momentet sättas orden: ”hafva föreskrifterne 1 11, 20 och 21 §§. blifvit iagttagne; men” etc.
Den i motionen framställda och såsom grund för det gjorda påståendet angifna uppgift, att nemi. K. Gustaf lil försålt, hvad han icke ägde, qvarstår ovederlagd. Om fasta mellankommit eller icke, förändrar icke saken; ty en olaglig handel blir icke laglig genom något fastebref. Jag tror, att flera exempel i denna väg förekommit och förekomma vid våra domstolar. Jag kan altså icke tillstyrka bifall till betänk., utan yrkar återremiss deraf, på det Utsk: må upplysa, 0111 K. Gustaf lil hade så oinskränkt rätt till Ekolsund, som den han till Hr Seton öfverlät. Skulle förhållandet icke varit sådant, anser jag StatsUlsk. bora tillstyrka Ständerna att vidtaga sådana åtgärder, som kunna erfordras för Kronans återinsättande i den rätt, henne tillkomma kan, sedan den ersättning till nuvar. innehafvaren utgått, som honom lagligen bör tillkomma. Jag anhåller om återremiss. Hr von Troil, Emil: I denna fråga förenar jag mig med ordföranden i StatsTJlsk. Jag ber blott att tillägga en betraktelse. Man har i dag talat om statens pligt att ersätta enskildas förluster på statens embetsman. Nå väl! 0111 jag nu antager, att K, Gustaf lil i närvar, fall verkligen öfverskrida sin rätt, så var det dock Konungen, landets högste functionär, utaf hvilken en utländning blef missledd och narrad; och den af Konungen begångna olagliga hand - D c ii 4 Juli. *49 lingen liar varit Jemnad oklandrad linder ett lialft sekel. Jag hemställer då, mina Hrr, om det är Sverige värdigt att nn afhända denna utländning sin egendom, för det han Jital på en Svensk Konungs ord. Skulle staten nagelfara med allt olagligt, som blifvit begånget så långt tillbaka som Gustaf liks tid, blefve föremålen säkerligen ganska talrika. Jag anhåller om bifall till betänkandet. Frih. Boye: Då jag anmälde mig, hade jag ännu icke hört [Jr v. Troils och Frih.
Månad 1817 saknat underrättelse örn den vunne förmånen, och denna okunnighet varit orsaken till hans försummelse att ej inom stadgad tid sig anmäla, velat bifalla, att beloppet af ofvannämnda Arfvode, utgörande tillsamman 116 R:d 32 sk., må Rousseau tilldelas af de medel, som vid imtsregleiingert skola utses. Riksens Ständer framhärdar SCc. N:r 1 1 7. Uppl. och godkänd bos Ridd. oell Adeln d. $ Maj igrS. Öfriga Riks-Stånden d. g — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse angående Häradshöfdingen örtend ahls ansökning om Boställe eller Lönförhöjning. Häradshöfdingen uti Näs och Gillbergs Härader af Wermeland Nils Örtendahl har i underdånig ansökning, sorn E. K. Majit den 7:de sistlidne April öfverlemnat till Riksens Ständers Stats-Utskotts åtgärd, anhållit, atr antingen något tjenligt Hemman måtte inlösas till Boställe för honom, eller ock Lönförhöjning honom beviljas, emedan han, såsom blott innehafvande 75 Rtds lön men icke något Boställe, vöre otili - Underdåniga Skrifvelser. 541 otillräckligt lönad för egen utkomst och Skrif» vares underhållande. X)å Riksens Ständer, enligt sin underdåniga Skrifvelse den 23 Juli 1815, beviljade Löniörhöjning tät Civile och Eriibetsoch Tjenstemän i allmänhet, funno Riksens Ständer, att ej hagon med indelt
Jag är icke bland dem, sorn tillskrifva Armecns nya organisation den brist på löner, som i sednare tid uppkommit; men hvad jag vet är, att då Beväringen är påräknad, att utgöra en betydlig del af Rikets försvar, och hit äfven hörer ett Befäl, så har jag funnit att 64 Den 11 December f. m. detta Befäl blifvit ordnadt, utan att äga annan lön, än på bekostnad af den förra indelningen, ocb att häraf uppkommit en brist, som jag visserligen anser nödvändig att afhjelpa i samma mon, som man anser det ökade Befälet nödvändigt. Mina anmärkningar äro då hufvudsakligen rigtade mot den föreslagna förändringen i Befälets löningssätt, som jag tror ganska hufvudsakligen röra Indelnings-verkets hufvudgrunder, oagtadt allt hvad man sagt lill bestridande deraf. Jag kan icke förklara meningen härmed annorlunda, än att Befälet icke skulle tillhöra Armeen. Konung Carl XI inrättade löner, både för manskap och befäl, och jag tror, att de höra så tillsamman, att man icke kan rubba en del deraf, utan att tillika rubba det hela. Huruvida bibehållandet af Indelningsverket i sin' helhet nu är nyttigt eller icke, det blir en annan fråga. Jag tror således, att då något häraf skall rubbas, bör ock nationen upplysas om anledningen; och sjelfva frågan om sättet ställas på den punkt, att folkets Representanter, som icke kände, att sådane förslag skulle komma å bane, erhålla alla de upplysningar de behöfva, innan de kunna uti förändringen ingå, så vida de vilja svara de hemmavarande på frågan, hvarföre de tillåtit densamma. Utan att inlåta mig i någon strid onr Rikets Ständers underdåniga skrifvelse i della ämne, skulle jag blott önskat, D en 22 December f. m. skat, att denna skrifvelse aldrig J > 1 i f v i t af Styrelsen åberopad, ty den står icke i öfverensstämmelse med, hvad man här velat hafva fram.
Inom det Hederwiirda Bonde"Ståndet; 3:0 Af Riksdags.Fullmägtigen Anders Jansson från Westerås Län, sorn, med erinran om 38 Stats-samt Allm. Besv.o. Oec.Utsk. Utl.Nio lo. de betydliga anslag af räntebärande jord, hvilka af Konung Gustaf den aldre Adolf blifvit skänkte till Upsala Academie, samt de stora inkomster Acadtmien deraf tillflyta, atTsett, att, om något skäl synes vara för penningelöntagare att klaga i anseende till myntets förfall, sådant likväl icke bör ega rum vid berörde Lärosäte, hvadan ock Motionairen, som föreställt sig, att jemväl Lunds Academie samt öfrige Läroanstalter böra med deras nu egande inkomster kunna upprätthållas, förklarat, att, då i alla fall behofven måste rättas efter tillgångarne, det icke vore verkställbar! att, genom nya tillskapade behof, öka de bördor, deraf den skattdragande Allmogen redan tryckes; i hvilken mening .■'.Tiders Hansson och Johan Andersson från Upsalq Län sig jemväl förenat, samt 4:0 af J. Andersson från Calmare Län, sorn, med erkännande, att åtskillige, af nuvarande tids upplysning och fordringar påkallade, förbättringar i de lägre Undervisningsanstalterna synas af Konung och Ständer gemensamt böra befordras, till vinnande af ett ,7naturligare, enklare och för barnen nyttigare lärosätt”, förklarat sig af dessa tänkesätt uppmanad att, för sin del, bifalla Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, samt det derutinnan begärdta Anslag af 60,000 R:dr Banco årligen. Dock liar Motionairen, vid et? sådant dess begifvande trott sig böra fästa det vilkor, att Anslaget till den af Uppfostrings-Cojnitéen projecteratle nya Elementar Schola tor Stats samt Allm. Besv.o Oec.-Utsk. Uti.