Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den oreda och det virrvarr, som uppstodo i trängseln, tvingade hennes tankar med en praktisk detaljs brutalitet åter till verkligheten, som en il kastar vinden åt ett nytt vä- derstreck. När allt blef stilla igen, kom hon ihåg barnen och vände sig om: de voro alldeles bredvid. Genom att glida tätt efter henne, hade de lyckats att ej bli skilda från den vänliga damen, till hvilken både instinkten och behofvet af skydd drogo dem, ibland alla dessa främlingar, som ej talat till dem, eller lett emot dem som hon. Men nu var det, som hade innerligheten i hennes känsla blåst bort i denna lynnets kastning. Hon kom blott ihåg de yttre konturerna af deras historia, som läst från en opersonlig trycksida i en bok. Och ett ord, så tanklöst att det blef grymt, halkade vårdslöst öfver hennes läppar: » Och tror ni, att ni bli välkomna till pappa och mamma? » I deras trygga, lyckliga tillförsikt gick ordet, uddlöst, vid sidan om deras hjärtan, utan att såra dem, ty de svarade, vänligt och gladt: » Det står här, i brefvet; om de bara hade pengar skulle de hemta oss öfver. » Ett vänligt ord, som inte pareras, icke genom en motsvarande ovänlighet kan få sin egen orättfärdighet förminskad, är den skarpaste af förebråelser, och den unga kvinnan rodnade också öfver sig själf, sin hjärtlösa brist på känsla och hon frågade mildt, nästan urskuldande: » Och har ni fått pengar, småttingar? » Den lilla tioåringen tog ett steg framför systern och förklarade med en förtjusande gest af manlig själf känsla: » Jo, vi ha sparat alla våra soustycken, vi fick till frukostbröd i skolan, under ett hett år! » Nej • — icke om det rifver med i svallet ett annat lif, vore det också ens eget — ty äfven det är oss i kärlek anförtrodt — ur kärlek sprunget, till kärlek vigdt. Och då, plötsligt, oemotståndligt sjönk vid minnet af barnets blick, minnet af ett par andra, glödande, förvillande onda ögon, de som fått hennes hjärta att slå så högt, att hon ej sett, det hennes lifs starka svallvåg bar barnet med sig mot det djup, där de båda skulle gått förlorade — förlorade? Var det möjligt!
Majit i nåder framställa detsamma till Rikets Ständers behjertande samt för verkställigheten deraf tillika äska ej mindre den ifrågasatta och äfven oundgängligen nödiga tillökningen af 54,000 R:dr B:ko årligen uti anslaget till försvarsverket i allmänhet, än ock det extra anslag för en gång af 716,000 R:dr samma mynt, utan hvilka medels erhållande förslaget med dess fördelar måste förfalla, och utom det att det till vapenöfningar årligen sammandragna manskap hädanefter icke kan hållas ens nödtorftigt beklädt, Statsverket otvifvelaktigt vid ett krigs utbrott kommer att få vidkännas utgifter till vida större belopp, än de nu ifrågaställa. Härvid bör jag ännu i underdånighet erinra derom, alt, då uti den utredning af äldre modell, som tillhör de till bevärings-manskapet utlemnade 20,255 munderingar, icke ingå Tändhatls-väskor, hvilka likväl erfordras, sedan nämnde manskap numera för krigsbruk allmänt kan med slaglåsgevär förses, således för anskaffningen af berörda felande väskor uppstår, efter ett pris af 52 sk. banko per stycke, ett utgiftsbehof af 15,490 R:dr samma mynt, dertill jag dock anser mig nu icke böra ifrågasätta särskildt anslag, enär denna persedel, i fall af behof, bör hastigt nog kunna anskaffas och de derför nödige medel då äfven torde på något sätt kunna beredas. Behofven för arméens bevärande dela sig, efter dess 5:ne vapen, uti hvad som i berörde hänseende erfordras för infanteriet, kavalleriet och artilleriet; hvarjemte dit lämpligen kan hänföras behofvet af bestyckning å fästningarne och till kusternas försvar. Hvad då först angår vapenbehofvet för infanteriet, så räknas i de flesta stater vanligen 5, i några 3 */2, ja till och med 4 gevär för hvarje infanterist, ett i bruk och de öfriga i reserv. Med antagande, att
Hvad skiljandet af frågorna anginge, så hade Hr Landtm, förut yttrat, alt han nnsäge stridande emot den rättighet, hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter ägde, att begära ett ämnes fördelning i flera punkter, så snart han det önskade och begärde, om R. o. Ad. sådant förvägrade; och hade detta under hela denna riksdag, som nu räckt öfver 9 månader, aldrig varit nekadt. Då likväl intet stadgande i grundlagen hindrade R. o. Ad. att fatta ett sådant beslut, vore det Hr Landtmts åliggande att derom framställa proposition. Den punkt i Hr von Hartmansdorff* förslag, eller den del af 4;de punkten af samma förslag, hvilken försl för R. o. Ad. föredrogs, lydde som följer: ”Intet Stånd och ingen valkrets må välja riksdagsman utom sina egna medlemmar.” Då della innefattade frågan om val, så väl till den äldre som den yngre kammaren, begärdes att frågan skulle skiljas åt, och att redactionen af denna punkt skulle lyda som följer: ”Intet Stånd och ingen valkrets må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar.” Hr Landtm, hemställde nu, 0111 R. o. Ad. biföll att punkten på detta sätt måtte skiljas. 44o Den 3i October e. m. Ropades starka ja, blandade med nej. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverrösta t nej. Hr Dalman hegärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voterrsproposition: Den, som anser att R. o. Ad. först bör fatta beslut öfver följande mening: ”Intet Stånd och ingen valkrets må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar,” voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. att beslut först bör fattas öfver följande mening: ”Intet Stånd och ingen valkrets må välja riksdagsman utom sina egna medlemmar.” Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 62. Nej — 19. Till följe af det nu fattade beslutet, föredrog Hr Frih. o. Landtm, följande mening: ’JIntet
Afund, afund, det var den mörksens hand, som söndrade oss så, att fienderna ryckte fanorna från våra bataljoner. Narr den som i denna snöda värld ropar efter vänner och hjärtan! Krigskamraten omfamnar dig, när du frälsar honom undan bajonetterna, men han suckar att du inte med detsamma själf föll genomborrad så att han kunde få din tomma plats. Narr den som trängtar mot andra höjder än det eviga fadershemmets. Fienderna ha icke slagit mig djupare sår än mina egna landsmän. Gifve dock Gud att jag så troligen tjänat min himmelske konung som min jordiske. Bakom honom låg bibeln på täcket, och värjan, som han återfått, hängde på sängstolpen. För hvar fylld pung skref han en rad i en bok och förseglade därefter pungen. Också sofkammaren fylldes så småningom af papper, men alltid låg hvart ark bredvid det andra i god ordning. Så satt där vid ljuset segraren från Gemauerthof med den rykande lackstången framför sina sorgmodigt klara ögon, och under det att han alltjämt halfhögt knotade om bittra öden dagades det sakta. Den judiske köpmannen förstod ej längre hans tal utan tvinnade och snodde sin röda lock och mumlade: – Ett folk, en stat ... ännu midt i fångenskapen ... Det är en vacker syn! LÖJTNANT PINELLO PÅ APOTEKSSTUGAN. Löjtnant Pinello, italienaren, satt en vinternatt på fångarnas apoteksstuga i Tobolsk och drack starka droppar. Bakom disken ledde en öppen dörr till en halfmörk lada, där fänrik Kræmer arbetade som garfvare och vände hudarna i ett stort kar. Pinello var en god kamrat, och mellan de två hvita fläckarna i håret hade han ett långt sabelärr från Poltava, där han i två dygn legat bland de döda på valplatsen. Men när han nu satt med det malörtsblandade brännvinet, harmades han öfver Kræmers envisa flit. – Jo jo! – sade han. – Vara en stursk fan. Hela natten stå vid garfkaret. Inte komma och dricka ett glas starka droppar med en gammal vän.
Norige betänkte ej, eller ville icke i sin blindhet betänka, att det nog troligt kommer en dag. då den Skandinaviska Norden ännu ett gång får kämpa för sin tillvaro, och att det öde. som då drabbar Sverige, säkert ej heller skall undgås af Norige. Det är godt och väl, att Norige vet med sig sjelft, att det skall ila till hjelp, när faran verkligen står för dörren; men det kunde Itända, att det då vore för sent, till töljd deraf, att' Norige genom sin separatistiska hållning under en lång tid försvagat den gemensamma ställningen och derigenom gifvit fienden fördel. Jag sade att Norige afven handlat orättvist mot Sverige. Ty om Sverige också stundom prutat emot vid Noriges förnyade yrkanden, så har det ju i alla fall alltid slutligen medgifvit dem och aldrig ännu i handling kränkt Noriges rätt. Tvärtom äro med Sveriges namn lör Norige förenade alla dess minnen af sitt nya sjelfständighet; genom föreningen med Sverige inträdde Norige åter bland de sjelfständiga folkens antal, medan det förut under århundraden var en provins i ett annat rike. Detta och Sveriges föregående historia, som vittnar att Sverige aldrig ännu undertryckt något folk, borde verkat mera förtroende och mera kärlek till Sverige, än Norige hittills ådagalagt. Dä man emellertid i Sverige erfor huru nästan hvarje försök, äfven det ringaste, till ömsesidig utveckling af de unionella förhållandena strandade mot Noriges envisa isoleringspolitik, och sålunda såg unionens sanna mai allt mer och mer afiägsnas, inträffade att man i förtrytelsen kunde beklaga, att Norige år 1814 ej blef införlifvadt med Sverige såsom provins. Att dessa yttranden, då de blifvit hörbart fällda, alltid visat sig såra Norige på det djupaste, är ej att undra på. Men Norrmännen lia sig sjelfva att tacka derför; ty skulle de följt en broderligare, en i teori och praxis unionellare politik, så skulle säkert äfven hvarje tanke på Kielerfördraget längesedan varit utplånad ur hvarje Svensks sinne.
Kronofogden skulle icke blott hafva svårt att räkna silfret, utan ännu större besvär och äfventyr, än en resande, att förvara och föra det med sig. Hvilken skjuts skulle ej fordras för att draga skatterna fram och åter i landet? Posten kunde ej längre dertill för•slå. Jag vet väl, att liela denna summa ej är på en gång i uppbörden, och rörelsen skulle då finna sig alltför besvärad; men på det hela hörer hon dock dit. Långt ifrån att frukta något af allt det Hr Nordenanckar förespår, i fall proportionen af 5 till 8 skulle rubbas, finner jag deri ingen olycka. Banken bör visserligen söka bibehålla en viss proportion emellan silfver och sedlar; men dervid är, sedan realisationen börjat, ingen svårighet. Vill ingen sätta in silfver emot nya sedlar, kan Banken sjelf köpa verksilfver för nya sedlar. ‘Detta köp kan ej blifva betungande; ty så länge Banken gifver fulla silfverbeloppet för sina sedlar, måste de hafva silfvervärde. Brister verksilfver och är det för dyrt, köper Banken vexlar; äro dessa för kostsamma, drager Banken in silfver genom credit på Hamburg in blanco, hvilken ej torde behöfva betalas särdeles dyrt, då Banken kan lemna hypothek af Riksg.Cont:s förskrifningar å 4>4°°i000 Rtdr. I de tvenne första händelserna ökas rörelse-capitalet genom nya sedlar. I alla tre förbättras proportionen mellan 5 till 8 i det hela, emedan förhållandet mellan det silfver, Banken uppköper, och de sedlar, lian i stället utgifver i Jandet, eller den skuld, som han får i Hamburg, är såsom 5 till 5; ty mäklarearfvode, transport m. fl. omkostnader skulle utgå af Bankens räntebehållning, de ofta omtalade 5oo,ooo R:dr. Vexlingen kunde således gå sin jemna gång, och Banken underhålla sin silfverfond, utan indragning af enskildas lån, eller upptagande af Statslån efter några andra befarade oell konstlade företag.
Missgerningsbalken förbjöde och med ansvar belade; dock, som Grefve Cronstedt uppgifvit och sökt visa, att omförmälda ändringar och tillägg, hvartill han, fastän visserligen obehörigt, tagit sig anledning af sin förut med Reglementet hafda befattning, kunde vara ändamålsenlige och af behofvet påkallade, men deremot enständigt bestridt, att bans företag skett till befrämjande af egen fördel eller vinning, eller i afsigt att derigenom åstadkomma någon skada, och säkra anledningar till ett sådant brottsligt förhållande hvarken kunnat af de verkställda förändringarnes och tilläggens beskaffenhet hämtas eller under utredningen af sjelfva målet sig företett; hvilket brottsliga förhållande, å den anklagades sida, likväl af Lagen, i allmänhet i fråga om förfalskningsbrott förutsattes såsom ådagalagdt, innan brottet kunde anses vara fulleligen bevist; funne jag icke laga skäl förhanden, att i detta mål emot Grefve Cronstedt yrka tillämpning af ofvannämnda lagstadgande; men aldenstund Grefve Gronstedt i allt fall tili last läge, att genom dessa tilltag med Reglementet hafva icke allenast visat den största ohörsamhet och vanvördnad emot Kongl. Maj:ts nådiga bud och befallningar, i stället att, lag och embetspligt likmätigt, låta desamma lända sig till obrottslig efterlefnad, utan derjemte i lika hög grad oförsynt förnärmat och kränkt Kongl. Majrts å Reglementet gifne stadfästelse, som egenmägtigt missbrukat det förtroende , Kongl. Maj:t i nåder lemnat Förvaltningen, att om Reglementets tryckning besörja, i det han, under denna tid, utfört sina tilltag och derefter låtit utdela det tryckta Reglementet till samtlige vederbörande, för att tjena till efterrättelse, hvarigenom äfventyr och skada kunnat uppkomma och åtminstone den menliga påföljd inträffat, att Reglementet, i anseende till omtryckning deraf, icke i föreskrifven tid gått i verkställighet; äfvensom, på sätt företedda handlingar visade, Statsverket sedermera fått, vidkännas dels den för Reglementets omtryckning belöpande kostnad, 271 R:dr 24 sk.
Kanalen skulle till en tiel förläggas och upptagas på annan tjenligare local, enligt dertill uppgifvit och af Kongl. Maj:t gilladt förslag med tillhörande planritning; hvarjemte, Och som fråga tillika uppstått, att Kanalen borde fördjupas vid utloppet ur Hjelmaren, så att denni Sjö matie genom ett friare aflopp sänkas till förekommande af de öfversvämningar å kringligg ande Hemmans ägor, som nästart hvarje år skola förefalla och förorsaka betydlig skada, det blef samtlige vederbörande öppet lemnadt, att under subskriptions** tiden anföra hvad de i berörde hänseende hade att erinra. I anseende till de skiljagtiga meningar, som härutinnan blifvit yttrade, har Kongl. Maj;t, till den - Si Konungens Nåd. Propositioner denna frågas närmare Utredande, Funnit nödigt anbefalla Majoren vid Sjömätnings-Corpsen C. P. Hällström, alt såsom Chef för de innevarande år fortsatte hydrografiske mätningarne i Hjelmaren, aflemna de uppgifter, sorn af desse undersökningar kunde hämtas till upplysning i ämnet; hvarefter bemälte Major, uti afgr-fvit underdånigt utlåtande, anfört de skäl och omständigheter, hvarå han grundade den förmodan, att någon Hjelmarens sänkning till viss gifven höjd emot förr eller en förändring af det skick, hvartill sjön blifvit af naturen danad, icke kunde vara förenlig med Segelfartens bestånd, efter dertill nu brukliga fartygs konstruktion, och till äfventyrs ej eller medföra de deraf för Landtbruket förväntade fördelar, samt att för öfrigt verkställigheten af en sådan sänkning sorn blifvit föreslagen till 2 fot af en Sjö med flere qvadratmils vidd, skulle dels blifva ofantligt kostsam , om ej omöjlig, dels hafva på de nedanföre belägne orterne oberäkneligt vådeliga följder; hvaremot
Alt SlåudeL fann det höra lins Kongl. Maj:t, såsom önsknings*nål, i underdånighet begäras, att silfVerrnyht-piecerna må å framsidaa varda försedde med Konungens bröstbild, äfvensom Ståndet gillade Utskottets i sammanhang härmed, angående kopparmyntet, gjorde hemställan. 7:0 Alt, på sätt Utskottet föreslagit, Bankens oell Riksgälds-Contorets Räkenskaper skola, från och med år i835, föras efter den myntenhet och Benämning, som anlages; samt att Rikets Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla 0111 utfärdandet af Nådig kungörelse, att Kronans »eli öfrige Publika Verks räkenskaper komma att, så lort sig göra låter, föras efter enahanda räknesätt; och 8:0 Alt Ståndet till Lag-Utskottet öfverlemnar, alt föreslå de lagförändringar, hvartill Ståndets nu fattade beslut kunna föranleda. S. D. Efter förnyad föredragning lades lill handlingarne ConstituHöns Utskottet< följande Memorial: K o 8, angående Riksdagsfullmägtigen Bengt Gudmundssons anmärkningsanledning vid rådgifvande åtgärden lill hiSduiiuneii |>5 Rikets Ständers underdåniga fram slä Ib ling, rörande Halländska K vrkohemman; K o t), angående Riksdagsfullmägtigen Bengt Gudmundssons anmärkningsanledning, i fråga om eit Halländskt Kyi kohemmai ; och N:o 13, angående Stats Utskottet i ytterligare anmärkningsanledning i fråga om Gardes-Regementenas atlonings-staler. S. D. Vid förnyad föredraguiug biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden:
Våra trädgårdsmästare skulle nödgas afskeda en stor mängd arbetare, ifall de ej längre kunde sälja afskurna blommor i större partier, och den upplifvande synen af städernas doftande, färgskimrande blomsterbodar skulle ej längre fröjda ögat under våra långa, vanligen färglösa vintrar; Bland de nya vägar, som unga kvinnor nu slå in på för att vinna ekonomiskt oberoende, är ju äfven trädgårdsskötseln. Skulle ej denna förlora mycket af sin dragningskraft och mycket af utsikt till vinning, ifall blomsterodlingen må- ste slopas? Grönsaksodling är en välsignad sak, men vi människor lefva icke blott af grönsaker — icke ens vegetarianerna — blommor äro en lifsförnödenhet för många och borde blifva det för ännu flere, ty en vaknande kärlek till dessa naturens vana barn utöfvar ett mäktigt inflytande på det sedliga lifvet. Den mildrar råheten och väcker hågen för ädlare ting än de rent materiela. Och skall denna kärlek kunna näras och tillfredsställas, måste blommorna kunna säljas billigt, synnerligast i de stora städerna, där befolkningen har långt ut till skog och mark, så att icke ens under vår och sommar de vikit växande blommorna äro lätt tillgängliga utom på salutorgen. Dessutom, ju strängare fridlysningen för skog och fält i våra dagar tillämpas, dess svårare blir det för dem, som ej äga egen torfva, att plocka sig^en handfull vilda blommor. Är det därför ej rent af en fosterländsk gärning att skänka vänner afskurna blommor och att uppvakta bekanta med dylika gåfvor? Men de flesta af dessa blommor, som under vintern äro till salu, komma från utlandet, och dit gå då våra penningar, invänder man vanligen. Låt så vara, att detta till en del sker ännu, men äfven vid detta slags handelsaffärer förtjä- nar en del af våra städers invånare sin utkomst, och ju mera allmänt seden att köpa blommor utbreder sig, dess mera sporrar det våra egna trädgårdsmästare att öfvervinna de svårigheter, som de ha att bekämpa till följd af vårt klimat. Redan under det senaste årtiondet ha vi sett prof på hvad våra blomsterodlare kunna bjuda oss äfven under vintrarne. Nå, blommor uppträdda på ståltråd då; är det också en förädlande syn, frågas?
Utsk. hade kunnat gå vida längre tillbaka, med en erfarenhet, afbruten endast af åren fr. 180g t. o. m. 1812; men i afseende på en så vigtig fråga, som den om en jemn fördelning af skattebördorna, hade jag trott, att Utsk. bort taga litet närmare kännedom af förhållandet med :8ogoch rSioårs grunder, än som skett, då Utsk. i anledn. af Frih. Boyes förslag yttrar sig sålunda: ”Vid öfvervägande häraf har Utsk., ang:de först Hr Frih. Ludv. Boyes ofvannämnde motion, i hvad den rörer Hr Frih:s yrkande, att 1810 års bevilln:ssystcm måtte åter upplifvas, ej trott sig böra ingå i någon egentlig vederläggning om olämpligheten af ett system , som, redan år 1812 förkastadt, R. St. sedermera, oaktadt fråga derom vid sednare riksdagar blifvit vackt, icke vidare funnit antagligt; hvadan Utsk., som ej heller förbisett de dervid anmärkta och af motionären sjelf till en del erkända olägenheter, samt med kännedom af de felslagna resultat, detta system under tillämpningen frambragt, äfvensom med föreseende af svårigheten, om ej omöjligheten, att stadga controller emot missbruken af hvarje sådan, på en mera arbiträr pröfning beroende beskattningsmethod, icke kunnat fästa afseende å Hr Frih:s förenämnde förslag till bevillningsgrunder, utan afstyrker härmed dess antagande.” Denna period i Utsk:s betänk, innehåller bevis derom, att Utsk. ej gjort sig reda för följderna af tillämpningen utaf 1810 års grunder; ty om Utsk. gjort det riktigt, hade det funnit, att dessa grunder slogo på siffran in efter den beräkning, man gjort, innan 5oo,ooo r:dr blefvo tillagda bevilln:ssumman, utan att man ändrade grunderna för fördelningen eller rättare proc:tberäkn. af inkomsten. En emot denna summa svarande brist uppstod altså.
Efter hvad som blifvit yttradt, får jag anhålla om att få afstå från mitt yrkande om bifall till Utslcs förslag, och i stället få såsom mitt förslag uptaga det, att lånet skall beviljas på samma vilkor som för GefleDala-bolaget. Hr Frih. o. Ordfiden tillkännagaf, att han, vid det förhållande, att Gr. Hamilton förklarat sig, innan discussionen af R. o. Ad. ansågs fulländad, hafva yrkat bifall till ifrågav:de lån af 50.000 Rdr Bko under enahanda vilkor, som nyss för låne-anslaget till GefleDala jernvägs-aktiebolag blifvit bestämde, samt nu, med begäran om propos. derå, afstått från sitt yrkande om bifall till Utsk:s Utlåt., fann sig oförhindrad att framställa den sålunda begärda propos:n. De härefter först till bifall å Utsk:s Utlåt, och sedan till bifall å Hr Montgommeries förslag framstälde propos:rne besvarades med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade det han ansåg den sednare propos:n besvarad med öfvervägande Ja. Härvid begärdes votering af Hr Bildt, Didrik Gillis, med anhållan att Gr. Hamiltons förslag måtte antagas till kontrapropos. , hvaremot Frih. Raab, anböll att få sitt förslag antaget till kontra-propos. Hr Frih. o. Ordf:den, som i anledn. häraf hemstälde om R. o. Ad. behagade till kontra-propos. vid den äskade voteringen antaga Gr. Hamiltons förslag, förklarade, sedan svaren härå blifvit afgifne med starka Ja jemte några Nej, att han ansåg Ja hafva varit öfvervägande. Uplästes till justering samt godkändes följande voter:s-propos.: Den sam vill att R. o. Ad. beviljar Nora-Ervalla jernvägsbolag ett lån af 50,000 Rdr Bko, att utgå under samma vilkor, sorn finnas bestämde för det af samma bolag från RiksgisKont. förut utbekomna lån af 100,000 Rdr
18 70:o $Br (ntöpaube af bofiäfte åt tapetfsprebtfanten tttom bet tift ©ibeå paftorat t SöeftersSRorrtaubS tätt fyBranbe £ref;Brntugs fjö fappetfag 4,800: 71:o g-Bt bfto af tito åt prebifanteu tttont SD^atä fapeftag i 2(rtutb3jaiu'3 Saimar? ocf; Norrbottens län . 2,000: 72:o &cr utloibgaube af 2ttttb3 f'att)cbvat Seminarium för biibattbe af lärarinnor fatitt tift orbttattbe af betta Seminarium 8,000: 83:o gBr fuKborbattbe af Nattoualstuufcibpggnabeu oct; bettna bt;ggtiab3 tttrebntttg 380,000: - 16 9Umag§ 4,500: — 87:o grör fortfatt utgifning af arbetet ©ttmtffa ©pråfetö gagat, 1,500 9l:br btto bito . 4,500: — 88:o g-ör Beforbranbe af älbre i 9ii?§ Sid iuFöp af 40 exemplar utaf arbetet Monuments Scandinaves du moyen åge .. 4,800: — 92:c Std unbcrftöb för fortfatt utgifning af fland)etuerfct: ^otbtta od) ttärtoaraube ©tumge, 400 9l:br årligen unber åren 1861, 1862 od) 1863 1,200: — 95:o ©ratiftfation åt ^?rofeforen, ©öfter £sol)an .fehenborg 4,000: — 94:o 9t tföbagSsSäcftut 1860. 17 94:o $ör Befrämjanbe af Slbjunften äftagtfier £>.
Maj:t i Nåder förordnat i afseende å tiden för årliga Markegångssättningarne, samt anförande af besvär öfver de i hvarje Län fastställde MarkegångsTaxor, sedan stadgandet om samma Taxors insändande till Herr Friherren och Justitieombudsmannen blifvit ändradt; Det af Kongl. Maj:t i anledning af Friherrens och JustitieOmbudsmannens underdåniga hemställan, meddeldta Nådiga Förordnande om den tid, de frän kriget hemkomne ExtraRoterings-, Förstärkningsoch Beväringskarlar borde äga att förskaffa sig tjenst eller näringsfång; Den af Herr Friherren och Justitieombudsmannen vidtagne åtgärd i afseende på tvänne under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning dragne mål, hvaruti parterne ej erhållit slut, äfvensom hvad Herr Friherren och Justitieombudsmannen, i anledning deraf, i underdånighet hemställt och hvad Kongl. Maj:t derå i Nåder beslutat samt till svar meddelt; Hvad som blifvit tillgjordt i afseende på försummelse uti insändandet till RiksgäldsKontoret af Sammandraget öfver Bevillningen för år 1815, uti Götheborgs och Bohus Län, samt hvad åtgärder äro vordne vidtagne till utredande af den i nämnde Län sig yppade betydligare af Herr Friherren och Justitieombudsmannen förordnade iiscaliska åtal mot åtskilliga Lag Utsk.