Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I ingressen till punkten heter det nemi.: » i följd häraf och då Utsk:t icke funnit något att erinra vid det af K. M:t, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de af Rikets sednast församlade St:r stadgade vilkor för då beviljade löneförhöjningar, framställda förslag etc. etc.» Deli 11 Februari e. m. 431 Sora emellertid den af Gr. Lagerbjelke föreslagna förändrade redaktion öfverensstiimmer med hvad Utsk:t genom förslaget afsett, så liar jag ej något att erinra deremot att prop. framställes å bifall till berörda redaktionsförändring. Sedan öfverläggningen härmed ansetts afslutad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att som den nu förevarande punkten omfattade 2 särskildta momir, propm derå torde böra delas, förmälte H. Exc., att, i afseende å lista momits redaktion, den förändring deri blifvit af Gr. Lagerbjelke föreslagen, att dess lydelse skulle blifva följande: »det R. Stir måtte förklara, att här ofvan intagna vilkor och föreskrifter, — med iakttagande af nu tillstyrkta förändringar af andra och tredje punkterna, — skola blifva gällande för civile embetsoch tjensteman»; och framställdes härefter propos. först å bifall till Utskits förslag oförändradt, dervid svarades nej jemte ett eller annat ja, och sedermera å bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag; hvarefter och sedan denna sednare propos. besvarats med många ja jemte några nej, H. Exc. förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Utskits förslag i det sednare mom. blef härefter, uppå gjord propos., af It. o. Ad. bifallet. Sedermera föredrogs Utskits yttrande i afseende å frågan om de allmänna grunderne för embetsoch tjenstemäns pensionsrätt. Lades till handlingarne. Slutligen föredrogs och bifölls Utskits uti 4:de punkten gjorda hemställan rörande frågan om eu allmän indragning af Kanslist-och Kopistbefattningarne. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/t 3 e. m.
En Kappråck eller Caval) af blått vallmar nied dubbla slag och stofferad med samina tyg, fordrad i lifvet med blått Boij eller annat fargalt eller ofiirgadt Ylletyg, samt i armarne med foderväf, jemte tvenne rader öf2 12 2 12 verklädda knappar; och arbetslön En Kappsäck af Segelduk, Skinn eller stark fyrskäftad väf, af i alns och 20 tums längd, 2 alnar, 12 tums vidd, med 17 tunis bottnar i diameter, fordrad nied ordinaire 11 \ 11 foderväf, samt försedd med' snörhål och linor 4 . 3 22 Eli nåckad Rya eller Ylletäcke . Eli Hängmatta af Buldan, med Skottbom, Skjärlinor och 2 20 — 2 32 Kantzer .' 2 is — 2 16 Beklädnadseller Uppfordringspersedlar till årstjenst. Eli Blå Vallniars-Tvöja .. 5 16 — 5 30 Eli dito Väst med armar . 4 24 — 4 24 Ett par Vallmars Långbyxor 4 10 — 4 20 Eli blå och hvaruti g Halsduk . — 16 16 En Hatt 1 42 — 1 27 Ett par Läderskor ... 2 12 — 2 — Ett par Ullstrumpor , . . 44 — - 43 En Skjorta 1 12 — 1 12 En Släpklädning af Välimaa . 10 10 — / För lr Q 1829. En Tunna Spannemål \ Råg och 1 Korn Ett LU. Matvaror t LU. Smör och t LU. Kött • Kongl. Lif-Regementets DragonCorps Motes-Passevolance - Persedlar. Ett LU Hårdvallshö, om a5 U. med Bandet, viii bergad t • En Tunna Hafra af minst 8 LU. vigt . ■ Ett L.U god Råghalm' ... För Fångar under forsling. En mark mjukt Bröd af sammanmalet Rågmjöl, efter 12 LU. af Tunnan 5 Tågande Trouppers Underhåll.
I Angående dels heinehe för ångfartyg, som göra regelbundna, på förhand annonserade resor, från skyldigheten ali taga lots eller betala mfarts-afgift, dels ändring i lotstaxan. Jag åberopar mina föregående motioner och förnyar min hemställan om befrielse från skyldigheten att taga lots. Numera har denna befrielse vunnits mot erläggande af half afgift. Afgiften var således hufvudsaken och icke den säkrare ledning af fartyget, som lotsen erbjöd. Nu har en ny lotstaxa utkommit med hufvudsakligen samma fel och hvilande på samma principer, som den gamla. Fartyg, kommande från utlandet, betalar drygare lotsafgift än det, som kommer från Svensk hamn. Kan det vara konstigare att lotsa ett fartyg till samma hamn derföre att det kommer från Helsingör eller från Helsingborg? Jag föreslår derföre vördsamt: att ångfartyg, som göra regelbundna, på förhand annonserade resor, må befrias från skyldigheten att taga lots eller betala infartsafgift, samt att lotstaxan må ändras så, att endast en tariff finnes, grundande sig på fartygets djupgående och antalet sjömil, som lots begagnas, utan allt afseende på hvarifrån fartyget kommer eller dylikt. Om remiss till Höglofliga Ekonomi-Utskottet anhålles. Stockholm den 30 November 1862. A. 0. Wallenberg. Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 260. 499 JW 260 Af Herr Hierta! Angående undersökning rörande kostnaderna för åstad,- Kommande af en aderton fot djup och för större segelfartyg tillräckligt bred kanal mellan Skatviken vid Lännersta-fjärden och Sumpviken vid Baggens-jjärden, rn. m. Redan för mera än 20 år sedan väcktes lios Rikets Höglofliga Ständer motion om beredande af en kortare segelled än den nu för större fartyg användbara mellan hufvudstaden och öppna hafvet. Såsom lättaste utvägen att åstadkomma en sådan, föreslog dåvarande motionären, att Rikets Ständer måtte bevilja nödigt anslag till upprensande och fördjupande af den redan befintliga farleden för smärre fartyg och båtar genom Bo sund och Stäkets kanal.
Utskottet förmodade vinnas genom befrielen, att dit forsla stråpersedlarne; men, sedan den i motionen i allmänna termer framställda önskan om en sådan befrielse, genom de nu gjorde anmärkningarne, blifvit till sin beskaffenhet närmare uppgifven och bestämd, drager Utskottet icke i betänkande, att vördsamt tillstyrka en sådan förändring uti den underdåniga anhållan, rörande detta ämne, som Utskottet föreslagit, nemi. att de Räntegifvare i Stockholms län, som utgöra sina Spannemåls-Räntor till Slottsoch FörrådsMagazinet i Stockholm, väl må fortfara att tilljKongl. Hof-Stallet derstädes leverera höet och halmen, men att de aflägse Räntegifvare åter, hvilkas Spannemål är anslagen till Krono-Magazinet i Norrtelje , måtte tillåtas lösa dessa stråpersedlar efter markegång och således befrias frän skyldigheten, att dem in natura 1 Stockholm utgöra, i andra fall, än då Hof-Stallets behof af dessa persedlar sådant ovägerligen påkallar. Hvilket dock Riksens Höglofl. Ständers egen Beil», och Efton.' Utsk. Betänkandcn. 725 upplysta ompröfning underställes med vördsamt tillkännagifvande, att Betänkandet är bifallet af Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare-Ståndet. Stockholm den 10 Juni 1823. Betänkande, i anledning af fran Hedcrv. Bonde-Ståndet ankommen återremiss å Utskottets förut afgifne Betänkande, angående lämpligaste tiden till allmänna vägarnes gräsning. Hederv. Bonde-Ståndet har, under den 15 sisth Maj, beslutat återremiss af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets i frågan om tiden till vägarnes grusning förut under N:o 56 afgifne Utlåtande, hvarigenom Utskottet föreslagit, att denna väglagning måtte verkställas vid de årstider, då dels bristerne äro mest synbara och bäst behöfva afhjelpas, dels väglagningen kan med största framtida gagn verkställas, nemi, om Bcsv. och Ekon.
Som riksdagsman har han mestadels yttrat sig i lagfrågor och utmärkte sig dervid med klara och väl framsagda anföranden, hvilka jemte sin vinnande form förskaffade honom icke ringa sympati genom sin anstrykning af humanitet, och ett visst mått af frisinne. Visserligen uppmärksammade man redan då att hr Th. med alltför stor beredvillighet nästan alltid var att påräkna såsom försvarare af hvarje regeringsförslag, ofta nog af ganska skiftande beskaffenhet, men han måste ju så ofta uppträda i sin egenskap af lagutskottets vice ordförande. På det hela taget var det derför med ganska stor tillfredsställelse och goda förhoppningar man såg honom intaga justitieombudsmannabefattningen, sedan denna riksdagens förtroendeplats genom Lothigius * utnämnande till landshöf-ding mera märkbart markerats som ett trappsteg till högre hofsysslor. Hr Th. jäfvade i början icke heller de goda förhoppningarna, utan utöfvade sitt vigtiga kall nitiskt och kraftfullt. Särskildt bör man hafva i tacksamt minne, att han icke tvekade att draga borgmästarne i Jönköping och Linköping till laga ansvar — tyvärr alltför ringa — för deras försök att olagligt undertrycka det talade ordet i den misshaglige Knut Wicksells person. Hr Th: s embetsskrif-velse härom var utmärkt så till innehåll som form och det hade varit mycket att önska, att han allt framgent låtit sig ledas af de satser om yttranderätt, han deri uttalade. Men så skedde icke, utan i stället kom ett bakslag af svåraste art Vi syfta härvid på hr Thomassons tolkning af § 13 i den kongl. ordningsstadgan för rikets städer, hvarigenom han öfverlemnade åt den administrativa maktens godtycke att bestämma öfver församlingsoch yttranderätten. Kom så till sist hans sorgliga ingripande i den von Qvantenska saken, der han i en oförklarlig förvillelse totalt glömde bort att han beklädde den högsta förtroende-plats svenska folkets representanter kunna gifva svensk man. Man har velat låta påskina, att han gjort detta i valet och qvalet, påverkad af sin redan då påtänkta utnämning till justitieråd.
— Hvad annat, än ridderlighetens idée, förenad med den uplysta fosterlandskänslans upfattning af allmänna värf, — religiositetens idée, sammanflätad med kunskapernes utbildning i enlighet med den enkla och ojäfviga sanning, alt ”Gudsfruktan är vishetens begynnelse”; — näringsflitens och odalmannavettets idéer, utgångne från hemmets stilla verld, verksamme inom allt vidare kretsar och -vittnande om helgden af idogheteos segrar och arbetets ära! — Men då R. o. Ad. egnat sitt kraftiga stöd åt dessa ädla och fosterländska idéer, har väl R. 0. Ad. derigenom ådagalagt sig vilja för alltid bibehålla den afskildhet, hvari de serskilda RiksStm hittills från hvarandra af formerna hållits? Har R. o. Ad. åsyftat att aldrig bland representationens medlemmar nptaga åtskilliga samhällsklasser, som genom . uplysning, fosterlandskärlek och samhällsställning kunna synas fullt förtjente af det förtroende att få medverka lill vården af ett älskadt hemlands angelägenheter? Har R. o. Ad. slutligen yrkat ett ovilkorlig! bibehållande af den direkta sjelfrkrifvenhetsrättens utöfvande? På alla dessa frågor är svaret funnet i R. o. Ad:s egna förhandlin - Den 15 Februari f. m. 53 gar, der antecknadt star, ej blott R. o. Ad:s år 1841 fattade beslut att icke låta den direkta sjelfskrifvenheten qvarstå lill hinder för upgörande af ett förslag lill representationens ombildning; — vi finna äfvenledes i 1844 och 1850 årens riksdagsförhandlingar huruledes nästan hvarje talare, som afstyrkte antagandet af de dä hvilande representationsförslagen, derjemte med värma uttryckte sina önskningar för en snar förbättring i ofvan omnämnde hänseende, dock med bibehållande af grundvalarne för vår ärfda representation. Dessa åsigter voro då allmänt uttalade. Nära fjorton år hafva förflutit sedan den förstnämnde af dessa förklaringar afläts, tio år och sednast åter tre år hafva gått, sedan dessa önskningar på delta rum uttalades.
Jag vågar anhålla om Hr Gr. o. Ord förts propos. till afslag å detta utlåt., såsom rent af orimligt. Fr. Cederström, Jac.: Jag anhåller att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på obeböfligheten af denna skrifvelse, och att alla skrifvelser, som icke hafva bestämda föremål emellan Representationen och Konungamagten, äro skadliga. Jag anhåller derföre om afslag å utlåt. Hr Hjärne, Harald: Jag vågar till en början bestrida den förste värde talarens uppgift, nemi. att premisserna äro uppsatta i motsats med conclusionen, och att detta blifvit en följd af utgången i sammansatta Utsk:n genom LagUtsk:s tillkomst. Jag påminner mig förhållandet vara sådant, att utlåt., sådant det är, inkom till sammansatta Utsk:n från afdela. Då frågan förevar inom sammansatta Utsk:n, ansåg jag mig icke kunna motsätta mig det syftemål , man tydligen hade med detta beslut, emedan jag ansåg det icke vara skadligt i framliden att förminska den fåfänga, som obestridligen äger rum; men å andra sidan kunde jag likväl icke undgå att finna, att en sådan åtgärd som den ifrågavar. troligen icke leder till det afsedda resultatet. Då det likväl varit tvärtemot min öfvertygelse att bestrida beslutet, kunde jag icke inom Utsk:n, lika litet som här, begära afslag å utlåt., emedan det vore att begära afslag å ett beslut, som, örn det kunde sättas i verkställighet, vore gagneligt för landet, såsom jag uppfattat meningen dermed. Då jag derföre å ena sidan finner mig icke kunna tillstyrka, vill jag å andra sidan icke motsätta mig afslag å utlåt., utan åtnöjer mig blott med den anhållan, att denna mening må i prot. förvaras. Gr. Horn: Det förundrar mig, att Hr Hjärne kunnat sätta i fråga sannfärdigheten af min uppgift. Jag har såsom ordförande i det ena af de Utsk., som deltagit i behandlingen af detta ärende, varit skyldig att taga kännedom omförhållandet, och jag skulle icke våga framkomma med en osanning.
Til ä» widare bjesp kunde s?>,gnsn fa ^ xroLent i silfwer för behållningen af Bouolccknm,ssummor, jämte flera sadana små Silfwer inkomster; som dock icke uti L-Iculen äro päräknade. Hw.,remok dtt alagges stsncjurn, ak 1:0 8ucce,-.stvt inlösa al^i Riksgälds-Sedlar til ZO !^Il!>i"ner Riksdal-r, hwariiied begyni'es >80l tor 2 IVlillioner stancu Riksdaler, ester 2; pr->Lanl>> mindfkadt afdrag pa Riksgälds SedkFlnia, fem sedan fortsattes ärligen för En lVlillion Riksdaler k mea ester L ^roLerns ännu mera mindskadk astnag dwaste ar, fa at ar 1827 bljlwa de si osta Riksgälds-Sedlarna inlösta esker iz proL-nts afdrag, 2:0 Languen inlöser dock inga andra än de Sedlar som Riksgäldö-L nioirer erkänner för sina Sedlar. Zt0 Ställas de restersnäe 5 Millionsr Riksdalev uti Riksgä-db-Sedlar urr större Oaliguiluner, som as L-mgusn »ecsj)!srs8 ar ga med 2 prLsnre ränka r Zk neu, och al flureligen inlösaS är , 81; ester stillt Riksdalerna med 6 -ne->: och ar ro pi navnr af hwarje Sedel får enligt cslculsn belär.as ulf k - tjuen emos 4 procenrz rälila ärligen, nl och med izo6, da belåningen hwilar til iZ^r, da den ater wiötager och fortfar 547 tis iFis, dä alla Lesia Oblixgstonsr äro och bllfwa mcd fullt stanLo inlösta.
Rosa svalkade med begärlighet sina glödande läppar med de saftige drufvorne, samt stoppade för den lilla Victors räkning en frisk appelsin i sin pirat; vagnen hade äfven redan kommit, för att afhemta henne, och med hennes afresa slutades också denna glada afton. Åter "en god natt", dröm Emilia! om din sannaste vän Mathilda. Upptagen dels af visiter dels af contra visiter samt små bestyr för den hos Grefvinnan X. blifvande balen, har jag på dessa tvenne dagar endast hunnit tänka, men det likväl rätt hjertligt och offa på dig. Denna tredje skulle dock ej så beslöt jag försjunka i natt, utan att jag med dig fått bortprata en vänlig stund. Du tycker väl, och det med skäl, att tvenne fulla långa dagar borde gifva rikliga änmen till meddelanden men så är likväl ej. I förrgår var Friherrinnan ovanligt rask, och proponerade, sedan vi med arbeten tillbringat vår förmiddag, att på eftermiddagen resa ut på ett par besök. Friherrinnan önskade hafva mig med, och hennes önskan är min käraste lag. Hon gjorde alltså en visit hos Ofverjägmästarinnan Bjellerdorf, men nej, hon lemnade henne endast ett visitkort; ty lyckan, eller olyckan fogade, att Öfverjägmästarinnan ej var hemma. "Ni har ju sett Öfverjägmästarinnan, Mathilda?" frågade Friherrinnan under det vi till Friherrinnan C. fortsatte vår curs; "ja." "Denna person är en medlem i sällskapslifvet, till hvilken regelmässiga besök ej får åsidosättas, men, ni såg och hörde ju henne i flere dagar, jag behöfver således ej öfver henne göra er en beskrifning; hon förklarar sig sjelf för ett uppmärksamt öga." Vi stadnade nu framför Friherrinnan C's hus, och voro så lyckliga att blifva emottagne. Du mins väl, Emilia, den personliga, ehuru fjera presentation jag å Ångfartyget gjorde; dig af Friherrinnan C. och dess trenne döttrar? samma
Flera personer ha sagt henne det den nyare tidens romaner icke likna dem man i hennes ungdom fick läsa; man har sagt henne, att nutidens äro till och med moraliska och många rätt nyttiga; hon blir vid sin satts, att roman-lektyren är för ungdom den mest förderfliga, att den innehåller ett moraliskt gift, att den upprör inbillningen, inger falska åsigter af lifvet, ger förståndet en orätt rigtning – kort sagt: hon fördömmer den såsom högst omoralisk och osedlig. Det förundrar mig likväl, ty i öfrigt är ju mormor så litet pedantisk som någonsin en gammal person kan vara, och så vida olik dessa knarrige gamla som fördömma ungdomens nöjen och tidsfördrif, sedan deras liflighet är borta, och anse hela verlden med förakt och medömkan, derföre att årens tyngd och ålderdomens bräckligheter gjort dem oskickliga att njuta dess glädje. Likväl måste jag nämna att jag tiggt mig till att för henne få läsa några få af Walter Scotts romaner hvilka hon säger gå väl an. Der har du min Journal. Jag ser i andanom hur du rycker på axlarna och har svårt att begripa hur en sjutton års flicka kan finna sig vid ett så enformigt lif. Dock – trösta dig, min goda Emelie – det är inte alldeles så enformigt som det låter. Jag har endast talt om hur jag i allmänhet tillbringar min tid – det ges undantag, förstår du. Qvällar då jag alldeles icke läser för mormor utan i dess ställe är borta och roar mig. Med hvad då? hör jag dig fråga. Jo – min vän! med rätt mycket. Vi ha här inga concerter och spectakler, det är sant; men jag har många bekanta: trefliga flickor hos hvilka jag tillbringar mången afton och som äfven komma till mig ibland. Också ha vi haft baler här i höst, tvenne sedan jag kom hit, och i jul, ser du, då blir det ett hiskeligt dansande, ty då går det hvarfvet om hos alla ståndspersoner; – så har man sagt mig åtminstone.
Eöredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- och Bkon.PJtskrs den 1 1 dennes bordlagde Betänk. N:o 61, i anledning af dels K. M:ts Nåd, Propos. angående grunderna för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning, dels i ätnnet väckta motioner. Föredrogos och biföllos samma Utsk;s den 11 dennes bordlagde Betänkm N:o 62, i anledn. af väckta motioner om ändring i Fabriksoch Handtverks-Ordningen af den 22 December 1846; N:o 6,3, i anledn. af väckt motion om ändring af 33 § i Fabriksoch Handtverks Orda. den 22 December 1846, i fråga om utfärdande af Gesällbref på landet; samt N:o 64, i anledn. af väckta motioner om vidtagande af åtgärder till förekommande af arbetsfolks kringvandringar för erhållande af arbetsförtjenst. Den 18 A pr il. 239 Föredrogs Hr Roos’ af Hjelmsäter, Axel, den 1 4 dennes bordlagde Mern., ronde en tillämnad donationsfond, att ställas under RiddarliusDirektionens förvaltning. Hr Ehrenhoff, Gustaf H erman: Till en början ber jag att R. o. Ad. mätte bitalia, att den förevarande af Hr Roos afgifna motionen måtte blifva till Riddarh.Utsk:t remitterad. Jag vill dock till remissen foga några anmärkningar. Jag skulle önska, att Riddarh. Utsk:t eller Direktionen satte sig i rapport med donationsgifvaren för att tå några modifikationer i afseende på förvaltningskostnaden. Hr Roos liar, sorn förslaget nu är framsfäldt, förbehållit sig att under sin lifstid få åtnjuta 5 proc. af det donerade kapitalet, samt elter hans död att Riddarh.Direktionen förvaltade dessa 100,000 rdr, tilldess de uppgått till en summa af 110 mill., hvarefter denna summa skulle till åtskilliga ändamål disponeras.
Utskottets förslag i dessa hänseenden är också redan af 3 Stånd godkändt; hvarföre Utskottet finner sig böra inbjuda Borgare-ståndet att detsamma antaga. Dock torde, i öfverensstämmelse med Borgare-ståndets beslut, det tryckfel af ordet “Tull-distrikt-chefs-embetet“, som insmugit sig uti lista klassen af den utaf Utskottet uppställda indelning af embetsverken, böra rättas till “Tull-distrikt-chefsembeten. “ § 4, mom. 2. Utskottets förslag i afseende å kartering af följande under delta moment upptagne handlingar och skrifter har Borgare-ståndet återremitterat, nemligen i a) Borgare-bref. b) Pass, hela rubriken, jemte sifferbeslämmelser, med undantag af “Pass, Turkiska, sjö- — 75 öre“, samt “rese-, till utrikes ort, för husbonde eller hustru med ett eller flera barn samfäldt — 1 Ridr 50 öre”, i hvilka hänseenden förslaget blifvit godkändt; äfvensom “Pass, som af Kongl. Majit eller på Dess nådiga befallning utfärdas åt personer till resor i enskilda angelägenheter — 7 Ridr 50 öre”, hvilken rubrik blifvit ur författningen utesluten. c) Tillstånds-bref att hälla näring och kafé m. m. Åtskilliga af de yttranden, som i omförmälda återremitterade delar blifvit afgifne och, såsom det vill synas, hufvudsakligen föranledt ålerremissen, hafva icke kommit Utskottet tillhanda; och Utskottet är följaktligen icke i tillfälle alt för beskaffenheten af de gjorda anmärkningarne redogöra eller desamma till besvarande upplaga. Vid detta förhållande och då i allt fall de öfriga Riks-stånden bifallit detta moment i sin helhet, får Utskottet endast anmäla, Ber ilininys-Utskottets Utlåtande N:o 15. 3 att Utskottet i de återremitterade delarne vidblifver sitt af 3:ne Riks-stånd godkända förslag.
Rikets grundlagar i hvarje fall bjuda, ulan ock, i händelse Han skulle yrka någon åtgärd stridande deremot, göra dennas verkställighet omöjlig genom att vägra sin contrasignation, att, säger jag, denna 76 § af Reg.Ftn skulle hafva blifvit till all kraft och verkan upphäfven, emedan Konungens rådgifvare blifvit till ansvar ställde för uraktlåtande af hvad g och 38 §§:ne af samma grundlag bjuda. Om en tredje man hade, utan Hr von Hartmansdorff? vetskap och samtycke, gjort en skuld på hans räkning, funne han säkerligen sig skyldig att betala ovillkorligen, blott derför att den förstnämnde blifvit tilltalad för detta brott. Jag tycker i öfrigt denna Hr von Hartmansdorff? sats står illa tillsammans med den han sedan i slutet af anförandet yttrat; han säger nemi., ”att cabinettscassans skuld kan hvarken utplånas eller lill sin beskaffenhet förändras, ehvad de derför till ansvar ställde rådgifvarne sakfällas eller icke;” men skall de anklagades fällande eller frikännande icke kunna bevisa om 76 §:n blifvit öfverträdd eller icke, så lärer icke heller deras anklagelse kunna bevisa något i det hänseendet; helst pär till allt detta kommer, hvad sorn här redan af en talare blifvit upplyst, att icke någon af Konungens rådgifvare blifvit actionerad för cabinettscassans skuldsättning men val Utrikes Statsministern derför, att han såsom minister ställt sig i personlig borgen för vissa af dess skulder. Slutligen har Hr von Hartmansdorff yttrat i en ton, såsom ville han väcka syndare till ånger, ”att minnet af det förflutna och känslan af det närvar, skulle hafva förkolnat.” Jag tror tvertom, att så väl Svenska folket som pluraliteten af dess ombud hafva visat, att minnet af det förflutna och känslan af det närvar, brinna med eld uti deras själ, att det är dessa, som hos dem väckt de lågande känslorna för ett framtida bättre.