Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den siste värde talaren anmärkt i alsceu le på bergstingen i Småland, Pen i4 November f. m. är förhållandet sådant inom nästan alla bergmästaredöfnen. Tingen inträffa sällan, hvaraf följden blir mycken tidsutdrägt med målens afgörande. De flesta äro dock af sådan beskaffenhet, alt de utan ringaste svårighet skulle kunna afgöra* af häradsrätterna, utan omgång för upplysningars erhållande. Visserligen knn der förekomma ett och annat teckniskt ord; men att gifva dessa ord någon synnerlig vigt, är alt gifva dem mera än de förtjena; ty den häradshöfding, som kunde få sig ålagdt att handlägga sådana mål, skulle på mindre än en enda dag kunna inhemta betydelsen af dessa ord, hvilka icke äro mänga och icke ingripa i sjelfva rättsfrågorna. Alla skäl tala således för borttagande af en domstol, som är obehöflig och således skadlig. Jag yrkar bifall på betänkandet. Gr. Mörner, Carl Göran: Det är i anledn. af Hr von Hartmansdorff* anmärkt), att man nu icke skulle kunna sätta något i stället, om man upphäfde bergstingsrätterna, som jag begärt ordet, för att fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att hela den förändring, hvarigenom Bergsoch Comtnerce-collegii samt andra styrelseverks domsrätt öfverflyttades på Hofrätten, skedde genom en af Statssecreteraren Dankwardt contrasignerad expedition, utan att R. St. dermed hade att skaffa. Det synes således, som skulle frågan 0111 sättet huru harndsrälterne skola erhålla nödiga upplysningar för handläggning af bergsmål kunna afgöras af K. M., utan behof af R. £>t:s inblandning deruti. Frih. Cederström: Förekommen af den sista värda talaren, får jag blott fästa uppmärksamheten derå, alt här är fråga, icke blott om bergstingsrätterna och academiska jurisdiclionerna, utan äfven om borgrätterna, hvarföre jag anhåller, att Hr Frih. och Landtm, täcktes åtskilja frågorna, så att de, hvarå afslag kan komma i fråga, icke må sammanblandas med dem som synas böra bifallas. Hr Lagerhjelm:
Gud! hvilken anblick; det stora vida försilfrade hafvet låg, likt ett sofvande lejon, stilla inför våra fötter; icke en enda flägt krusade dess blå spegel, uti hvilken solen i sin fullaste prakt kastade glödande strålar. Stolte och orörlige stodo de herrlige tremastade fartyg, med mångfärgade fredligt nedhängande vimplar, och tycktes, likasom under triumf i vattnet återspegla sina välbildade jättelika kroppar. Här framsköt på något afstånd, utur den grönskande skogen plötsligt en och ann treflig herregård, med sina odlade fält och slätter, der betade, under skuggan af några lummiga träd, en talrik hjord, der höjde sig i den luftiga skyn en drillande fogelskara! men nej, en sådan syn låter ej beskrifva sig, den var öfver all, öfver all tanke skön. C. hade, sedan vår ditkomst icke yttrat ett ord, han lät mig, hvilken grannlagenhet jag högt värderade, fullkomligt ostörd, njuta af detta skådespel. Då jag sluteligen alldeles hänförd med förtjusning vände mig till honom yttrade han: "Nu har ni sett, hvad jag länge önskat kunnat bli i tillfälle ensam visa Er, säg, är det skönt? kan man någonsin, efter åtnjutandet af denna naturscen, ångra den möda man möjligen sett för dess ernående." "I sanning nej, Herr Baron, denna är verkeligen en så sällsynt tafla, så tvärtom man lockas att ofta underkasta sig en så rikt belönt möda." "Men säg mig, hvad kan det vara, som så vålnadslikt hvitdimmigt uppstiger der långt bort i fjerran, se dit!" Baronen fästade nu sin blick på det obestämda något, åt hvilket jag redan längesedan velat gifva form och bildning; "Ja, vid Gud!" utropade han med liflighet, "nu måste det synas, förlåt", och i ögnablicket var han försvunnen ifrån min sida. Jag såg nu endast flygtigt till den rödkantade mössan, hvilken tillika med sin ägare, snart fullkomligt undandoldes af buskar och bergskrefvor.
Innehållet af denna skrifvelse skulle StatsContoret till efterrättelse ineddelas. 66:o Angående regleringen af Riks-Statens Första Hufvud-Tilel. Anmäld d. a3 Januarii s. å. och meddelad Stats-Contoret till efterrättelse. 67 .O Angående anslagens reglering under Femte IIufvud-TileJn. Anmäld d. a3 Januarii s. å. och meddelad Slats-Conloret till efterrättelse. 68 .0 Angående anslagens reglering under Sjette Hufvud-Titélu. Anmäld d. ti3 Januarii s. å. Skulle meddelas Stats-Contoret till efterrättelse; och ville Kongl. Majrt, uppå Ecclesiastik-Expeditionens föredragning, taga i öfvervägande det vilkor, Rikets Ständer fästat vid det tillökt» anslaget till Institutet för Blinda och Döfstumma. % '.O Angående regleringen af Sjunde IIufvud-Titeln. Anmäld d. 23 Januarii s. å. Skulle meddelas Stats-Contoret till efterrättelse; och borde vissa delar af skrifvelsen genom Krigs-Expeditionen serskildt i underdånighet föredragas. 70:0 Angående regleringen af Andra Hufvud-Titeln. Anmäld d. n3 Januarii s. å. Stats-Contoret skulle härom till efterrättelse förståndigas; och förklarade Kongl. Majrt derjemte: att. uppkommande besparingar å calculationsvis beräknade summor borde lilLjliksgälds-Contoret levereras, för att tilläggas öfverskotten, men brister å dessa anslag deremot af öfverskotten fyllas; att, i anseende till de täta förändringar TullVerkets Stat är underkastad, Rikets Ständers framställning om uppgörande af förslag till Allönings-stat för detta Werk för att lill Rikets Ständers pröfning och antagande vid nästa Riksdag aflemnas, ickeMviinde föranleda till Bil. till R. St.
Att bedöma tillräckligheten af de löne-inkomster, som blifvit den ene eller andre beredde, är alltid ett högst otacksamt och grannlaga förelag, och att bedöma hu ruvida de löneinkomster som för vissa tjensters bestridande blifvit afsedde äro tillräck lige eller icke fordra en större sakkännedom än den jag uti ifrågavande fall besitter. Det är ock icke uti någotdera af dessa fall som jag vill taga mig friheten fästa upmärksaraheten på den fråga, som nu är under öfverläggning. Ehuru det äfven förefaller mig nyttigt, att dessa löner höjas till det föreslagna beloppet, sä vill det likväl synas mig som skulle det pensionsbelopp, som dermed har sammanhang, vara väl högt tilltaget, jemförd! med de fleste öfrige pensioner här i landet; men, såsom jag nyss nämnde, öfverlemnar jag åt dem, som äro i bättre tillfälle att sådant bedöma, alt häröfver sig yttra. Hvad jag velat anmärka, är det i min tanke origtiga uti den af StatsUtsk. hyllade princip, att förhöjning eller förändring uti Statens tjenstemäns löner skall beredas icke genom K. Propos:r utan genom förslag af enskilde personer. Jag vill icke, såsom en talare uti en föreg:de fråga, åberopa exempel ifrån Frihetstiden, utan jag tror tvertom att sådant allt för mycket påminner om många förvillelser under denna lid, som ingalunda förtjena |alt efterföljas. Del synes temligen ögon* 48 Den 11 April f. ni. skenligl alt det fordras omdöme och sakkännedom för att kunna bedöma huruvida en embetsman är lönad efter förtjenst elier icke, och huruvida en löneinkomst är sådan att den framkallar skicklige personer till tjenstens beklädande. Jag lager för gifvet att detta omdöme och denna sakkännedom i främsta rummet finnes hos dessa embetsmäns högsta förmän eller Regeringen, hvaraf synes mig vara en gifven följd, alt då Regeringen icke ansett lämpligt att föreslå någon sådan löneförhöjning, som den ifrågavartde, vore det icke eller lämpligt att på enskild motionärs framställning bevilja densamma. Jag anser sådant till och med vara skadligt, emedan det nästan kunde komma den underordnade att tro det han hade andra förmän än deni, som enl. lagen åro det.
Vill du, min flicka, servera oss med ett glas madeira, men kom ihåg, äfven för dig sjelf ett glas. Medan Saida gick att efterkomma fadrens önskan, sutto prosten och lagmannen talande med hvarandra, samt Otto på ett afstånd ifrån dem. Den obehagliga illusionen började alltmera att ge sig; han tänkte: icke är detta ändå en röfvarkungs boning, och ett förtrolladt slott lär det inte heller vara. Snart kom Saida med fyra glas på en gammaldags silfverbricka. Hon bjöd först åt sin far, sedan åt prosten. När ordningen kom till Otto, tog han glaset, drack henne till, men kunde icke, om än han velat, framstamma något ord. Hon besvarade honom och nu först hade de helsat på hvarann. Att tala var dock på det hela taget ingen nödvändighet för Otto; ganska väl kunde både han och hon sluta sig till och låta sig upptagas af de äldres samtal. Men det plågsamma för Otto var, att han inbillade sig se på denna flicka, att hon genomskådade honom och förstod, huru gerna han talt med henne, om han kunnat och att hon led med honom. Såsom med en obehaglig känsla i ett nu gerna förenar sig en obehaglig känsla från ett fordom, hände sig nu, att Otto minndes det obehagliga ögonblicket med börsen; Helena var då den genomskådade, han sjelf var det nu. Det var någon likhet i dessa obetydliga uppträden, men äfven skillnad. Då var han måhända den älskade, nu var han icke den älskande; den som då lät läsa sina känslor, var en qvinna, den som nu, det var en man och dertill han sjelf. Detta upprörde honom; han blef verkligen vred; hans själ samlade sin kraft, så att han blef herre öfver sig sjelf; i stället för förvirring antog hans ansigte ett herrskande uttryck. Han såg på Saida, som nu satt vid sin fader; hon såg tillbaka men slog ovillkorligen ner ögat. Detta fröjdade honom, han visste ej hvarföre. En fördel vann han deraf, den att nu kunna i all ro bedöma hennes yttre. Han blef icke ense med sig sjelf, hvad han skulle tänka om detta ansigte och dess uttryck.
I afseende på den första af desse anmärkningar, åberopar Utskottet det Utlåtande, Utskottet afgifvit öfver den vid 3:e Puncten af Upplåningsgrunderne gjorda enahanda erinran. På andre än originalförskrifningar har Utskottet alldrig föreställt sig, att något lån kan från RiksgäldsContoiret komma att utbetalas, men på det, vid öfve! flyttningen af förut inteknad skuld, lånsökande måga, inom den utsatte tiden, kunna visa de handlingar, på hvilka deras låne-anspråk sig grunda, har Utskottet trott nödigt, att, för detta fall, lemna deni rättighet, att vid första anmälan förete bestyrkte afskrifter af lånedocumenterne. Hvad den förmenta dubbla bevakningsskyldigheten för RiksgäldsContoiret vidkommer, blifver densamma icke annan, än den alla allmänna cassör få vidkännas, hvarest lån omsättas i nye pantägares namn emot serskilde skuldförbindelser, upptagande ansvarigheten för de förbindelser förre låntagaren sig utfäst, och hvilka biläggas de förut ingifne äldre lånedocumenterne. Olikheten emellan den för ifrågavarande lån afgifvande nya förbindelsen och den äldre skuldsedeln, ligger således blott i de nya vilkor, sora föreskxåfterne för desse låns meddelande utstaka. 4 532 S t a t »-U 18 k o 11 e t s I öfrigt har Utskottet trott det vara lämpligast, att, genom en allmän föreskrift, åt Hrr Fullmägtige öfverlemna pröfningen af de prästanda som erfordras, för att RiksgäldsContoiret må kunna inträda i förre innehafvarens inteckningsrätt, enär alla de serskildte omständigheter, hvilka härvid till iakttagande å låutagarnes sida, allt efter de äldre reversernes beskaffenhet, blifva nödige att föreskrifva, icke kunna af R. St:r förutses.
Majit, som i detta ämne till Rikets ..Ständer allåter särskild skrifvelse, äskar, på grund af de häruti framställda förhållanden, att, i och för reglering af lotspersonalens aflöning må, utöfver inflytande lotsoch båkmedel, anvisas elt särskildt anslag af 10,000: Dessutom och under åberopande af äfven härom »(låtande särskild skrifvelse, askar Kongl. Majit, för inrättande af ett nytt Lois-distrikt för kanaler och insjöar, ett förslagsanslag af 4,000: 19,000:- uppkomrner en slutsumma å denna hufvudlitel för ständiga behof af 129,141:40. R:dr 1,543,241:40. hvaruti ingå förslagsanslag till elt belopp ll:dr 8,436: 44 sk. mh. till B. Prop. lill ti S\. 184T. Härvid anser Sig Kongl. Maj:t böra fäsla Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, alt den å Femte hufvud-lilcln under rubrik: ”skrif-materialier och expenser” samt ”ved och ljus för hufvud-titelns öfriga Stater” anvisade summa 2,500 R:dr, egentligen är afsedd för fyllande endast af Förvaltningens af Sjöärendena och Kommando-expeditionens behof i dessa afseenden; hvadan Kongl. Maj:t föreslår Rikets Ständer, att rättelse i delta afseende må uti den blifvande Riks-staten ske. För öfrigt föreslår Kongl. Maj:t, på de i omförmälda protokoll öfver sjöförsvars-ärenden för den 9 innevarande månad utvecklade skal och under hänvisning till de upplysningar, samma protokoll innehåller, att af de till ständiga behof ej hänförliga anslag, hvilka för sjöförsvarets fullständigare ordnande ansetts erforderliga, följande summor nu mätte af Rikets Ständer anvisas att under tre år, med en tredjedel årligen, utgå, nemligen: för nybyggnad af en ångkorvett om 300 hästars kraft
Uti en hos Borgare-Ståndet väckt och till Utskottet remitterad motion har Herr Almgren, K. A., begärt, att Rikets Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 8000 R:dr, att under nästa Statsregleringsperiod utgå på det sätt, att den ena hälften af anslaget disponerades till 5 årliga resestipendier af 800 R:dr hvardera åt lofvande arbetare inom handtverkerierne och den andra hälften till lika många reseunderstöd för sådane arbetare vid fabrikerne, samt att dessa understödsmedel finge af Kongl. Kommers-Kollegium utdelas, sedan vederbörande Handtverksoch Fabriksföreningar föreslagit de personer, som till dessa stipendiers eller understöds erhållande företrädesvis borde ifrågakomma; hvarjemte motionären hemställt, att en summa af 1000 R:dr årligen ansloges till bestridande af tryckningskostnad för sådana berättelser öfver dylika resor, hvilka, efter pröfning af sakkunnige personer, kunde finnas förtjente af att komma till allmän kunskap. I afseende å denna fråga har Utskottet inhemtat, dels att, sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 18 Maj 1848 hos Kongl. Maj:t anhållit att, på det de i fabrikerne och handtverkerierne anställde arbetare, som visat sig.ega utmärktare anlag och insigt i sitt yrke, måtte kunna i främmande länder ytterligare utbilda sin skicklighet, Kongl.
Äfven med antagande af den nästan omöjliga förutsättning, att markegångarne skulle blifva rättvisa, innebär förslaget den i all tid qvarstående obillighet, att Räntetagaren skall under det svåra året lemna Räntegifvaren en undsättning, ett räntefritt anstånd med en del af ränte-spanmålens losen, hvilken Räntegifvaren sedermera årligen med en tiondedel får betala; det innebär den för alltid fortfarande orättvisa, att en efterträdare i syssla med indelt spanmålslön skall utan förskyllan få ersättning för den förlust företrädaren under svåra år lidit genom medelmarkegångsprisets sänkning under årsmarkegången; det innebär den i 10 år fortfarande orättvisa, att i de orter, der markegångs-prisen under åren efter i8a5 varit lill följd af missväxt mycket höga, skola Räntegifvarne än en gång få betala en del af det öfverskott, hvarmed samma års markegångar öfverstiga de hädanefter kommande årens. 1 anseende till dessa uppenbara, synnerligast för den mindre löntagaren menliga orättvisor och vådor, hvartill komma åtskilliga andra olägenheter, sorn förslaget medför, anser jag visserligen öfverflödigt att, lill afslyrkande af detsamma i sin helhet, åberopa Presterskapets privilegier, men tror dock, alt desamma kunna med full rätt här åberopas till skydd föiKyrkor, Undervisnings-verk och fromma Stiftelser, som genom förslagets antagande äfventyra, att endast få till namnet men icke i verkligheten behålla en del af den till dem anslagna ränte-spanmål. 1 afseende på Utskottets tillstyrkanden, rörande räntepersedlarnes förenkling, vill jag anmärka, alt om förslaget skall utsträckas äfven till enskildes egande frälse-räntor, hvilket jag dock icke tror kunna ske ulan ingrepp i egande-rällen, så bör åtminstone den hemmans-innehafvare, hvars hemmansränta tillhör enskild man eller är indelt, icke erhålla för de nya läntepersedlarna större uppsägningsrätt, än den, hvars hemmans-ränta är Kronan behållen. Stadgandet i Momentet af 6:te punkten bör fördenskull blifva generelt och icke endast afse levereringen till Kronan.
Till följe af derefter efhållne förnyade Nådiga Befallningar, har Kammar-Collegium i underdånighet inkommit med de i förevarande mål från Collegium infordrade upplysningar? jemte dess vidare underdåniga utlåtande i ämnet, hvaraf; så väl som af Collegii öfvännämnde första Berättelse, med hvad dessutom särskildt kunnat inhämtas, blifvit hufvudsakligen utredt, ätt, till betalning af en underdånig fordran, som öfvanbemäldte Kammaroch Oeconomie-Råd i Pomern, Daniel Schlegel, egt för till Svenska Kronan gjorde förskotter, Drottning Christina , genom öppet Salubref den 27 Oct. 1652, emot en ä 3 proCent Uträknad Köpe-Summa, stor 100,000 R:dr 36 öre 2§ ptgr S:mt till hönorn upplåtit ocli försålt åtskillige i Halland belägne SkatteKroneöch Kloster-Hemman, som tillsammans Utgjorde 211 Mantal, med 4,500 D:r i öre 2 pigr godt gängse Stmts ränta, och dem tillegna! Schlegel, hans hustru och arfvingar att nyttja, bruka och behålla till everdelig ego, såsom al lod ialt öch oconditiöneradt Frälse , alldeles såsom andre sine arfoch aflinge-gods, och flere af Ridderskapet Uti Halland deras välfägna Egendom och Frälsegods, efter Privilegiernes lydelse och innehåll, inrtehade och besutto; dock med vilikor, att Hennes
Dock kunde jag vid vårt utträde på gatan ej afhålla mig ifrån att gifva honom en liten tillrättavisning: jag frågade honom nemligen, om han fortfarande fick alla de penningar, som han behöfde, af den rike gästgifvaren, som, enligt hvad folk påstod, skulle blifva hans svärfader. Jag glömmer väl aldrig verkan af denna, jag erkänner det, kanske något närgångna fråga. Han tvärstannade, och i hans ansigte vexlade den högsta rodnad med den ytterligaste blekhet i flera omgångar. »Svärfar!» utropade han förgrymmad. »Svärfar i h-te! Jag struntar i svärfar! Skall inte en rik bondbasse kunna hjelpa en bildningssökande yngling framåt, utan att det genast skall behöfva vara frågan om någon blifvande slägtskap som ersättning för hjelpen? Hvad! Kom aldrig mer med det talet, om du vill, att vi skola vara vänner!» Jag bad honom lugna sig och försäkrade honom, att det ej varit min aflägsnaste mening att på något sätt såra honom. Af mig skulle han då slippa att höra det talet vidare. Vi vexlade emellertid ej ett ord mera på hemvägen. Då vi hemkommit, ställde han vinbuteljen och bakelsepåsen ifrån sig på bordet och, utan att visa något intresse för de sköna håfvorna, började han i stället att med trumpen min ihopsätta sin flöjt och studera greppen efter flöjtskolan. Jag ansåg mig ej behöfva göra några ytterligare ursäkter, utan tog en bok och satte mig tyst i soffan att läsa. Men det syntes mig vara ett dåligt förebud, att misstämning uppkommit redan första dagen, vi bodde tillsammans. Först då dörren öppnades och den sköna Emelie inträdde med förklaring, att hon önskade bädda åt oss, först då for en ljusning åter öfver hans ansigte. Han kastade straxt bort flöjten och började på sitt lediga manér att konversera med den unga flickan och frågade, om han ej fick bjuda på ett glas vin och ett bakelse. Hon tackade och gaf honom ett leende, så soligt, att det nästan väckte min afundsjuka. Hvarföre kunde icke jag lika väl som han uppträdt som kavaljer, jag låg ju honom i intet efter, hvarken i allmänt vett eller i bokliga kunskaper, hvilka ju dock äro hufvudsak för en studerande.
? ’ &amp; vinnan ”, säger den vördnadsvärde mannen, ” måste undervisas om det som utgör hennes lefnadsuppgift. Hon skall hafva uppsigt öfver barnens uppfostran - uppsigt öfver hushåll, utgifter o. s. v. Häruti består hennes embete, och häruti skall hon hafva kunskap. ” Hur mycket har nu i själfva verket, sedan dessa ord för jämt 2 0 år sedan uttalades, hos oss * *) vidgjorts i detta stycke? Till sakens frumjnnde så godt som intet, enär de visserligen förträff liga, allt erkännande värda försök, soni gjorts att genom några matlagningsväfoch hushållsskolor i hufvudstaden och landsorten fylla bristen i detta hänseende, dels *) Det siiges att den lilla boken, som utkom 1687, till den grad vann Ludvig XIV: s bifall, att det var den, som närmast föranledde hmom att till lärare åt sin sonson: hertigen af Bourgogne, utse FEnelon. * +) I Tyskland deremot lära flera uppfostringsanstal ter f6r qvinnans husliga uppfostran finnas: hvaribland särskildt de i Berlin, Erfurt, Strassburg, Dresden, Halle, Magdeburg m. fl., alla grundlagda af direktör Karl Weiss, skola befinna sig i ett blomstrande tillstånd. Äfven i Carlsruhe äro på senare tiden dylika skolor grundlagda af storhertiginnan af Baden. företagits först iiiider de senaste åren, och dels äro alltför f B a t t ens iiämnvärdt förmå fylla det verkliga, om ock ännu blott föga kända och erkända behofvet. Till sakens skadande deremot mycket! Ja, t y den tid och de krafter, som döttrarna i våra mormödrars tid så godt som odeladt fingo egna åt inlärandet under eii klok moders handledning af den dåvarande hushållskonstens alla mysterier, anses j u numera, nied den nya tidens inbrott, nästan uteslutande böra användas till att på bästa sätt göra den unga qviiinan skicklig att arbeta för sitt! lifsuppehälle, vare sig på studiebanan, inom handeln eller yrkena.
Då den nu pågående diskussionen hufvudsakligast uppkommit genom den reservation, som jag nedlagt uti StatsUtsk:s prot., torde det tillåtas mig anmärka, att densamma icke afser hufvudfrågan eller ersättning åt kalkbruksägarne på Gottland, utan endast uttrycker ett ogillande af Utsk:s sist anförda motiv för sitt afstyrkande, hvilket motiv, efter min förmening, skulle jemväl kunna anses innefatta en pröfning på förhand af en fråga, som för närvar, är beroende af K. M:s nåd. beslut. För öfrigt och då dessa motiver icke nödvändigt behöfva ligga till grund för R. St:s beslut, så förenar jag mig med Gr. Lagerbjelke uti att tillstyrka bifall till StatsUtsk:s förevar, betänk. Hr von Hartmansdorff: Då flere talare här yttrat, att å StatsUtsk:s sist anförde motiv icke mätte göras afseende, hoppas jag att detta Stånd, vid fattandet af sitt beslut deröfver, äfven mätte förkasta sagde motiv. Emellertid visar detta förhållande huru försigtig man bör vara vid uttalandet af skäl och grunder, och att man dervid bör undvika allt hvad som är öfverflödigt, eller kan innebära ett på förhand afgifvet allt för vida sträckt omdöme. Hr Gripenstedt har här emot de af mig yttrade åsigter anfört ett skäl, som jag icke kan lemna obesvaradt. Han har nemi., i fråga om de förluster, som enskilde möjligen lidit på den fria Mhandelns införande, framhållit de stora summor, som skulle åtgå ifall man godkände den åsigten, att de lidande vore berättigade till ersättning. Jag frågar då, om en rättvis sak blir svagare derföre att det gäller stora summor? Om de, hvilka tillstyrka utfärdande af ekonomiska författningar, alltid noga betänkte den skada som derigenom tillskyndas vissa enskilde, och om det tillika vore en lagstadgad skyldighet att ersätta Den 15 Januari. 105 dem (len förlust de derå göra, så trorTjag att man icke skulle så lätt, som hittills ofta skedt, skrida till ekonomiska författningars förändring. Uppå härefter framställd propos. blef Stats-Utsk:s utlåt.