Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
– Kosackerna samlas fler och fler, och mörkret snart komma. Jak och fänrik båda sitta på en häst. Dröja vi här, vill den natt varda stormechtigste majestäts sista, det Gut durch ihre geheimbten Rathschluss förbjute. Konungen svarade innanför: – Det måste bli som vi sagt. Tre män rida icke bekvämligt på två hästar. Holsteinaren skakade på hufvudet och gick ned till fänriken. – Sådan är majestät, Ihr verdamte svenske! Jak från stallet hört honom gå och gå hin unt her. Sjukdomb och samvetskval vara komna, Som en pater familiæ står den moskovitske zar blant sine untersåter. En sockerbakargesäll uppsätter han till sin vän och en ring tjänstepiga uppå sin glorwyrdiga kejserliga tron. Detestabla äro hans geberder, når han pokulert, och han manierar fruntimbret à la françois; men hans första och sista parol alltid lyda: Auf Russlands Wohl! –. Könich Carolus lämna sina länder som rykande askehögar och icke besitta en enda vän, inte ens blant sina närmbste. Könich Carolus mer ensam än den armste trosskusk. Har ej ens en kamrats knä att gråta uti. Blant durchläuter unt mäitresser unt perucher kommer han som ett Gespenst ur ett tusentåricht mauzoleum – unt Gespenster gehen am meisten ohne Compagnie. Är han homme d’etat? Åh, gif kvarter! Intet sinne för det allmänna! Är han fältherre? Ade! Intet sinne för massorna. Endast slå broar, ställa skanzkorgar, klappa i händerna åt ett eröfradt standar och två pukor. Icke sinne för stat och armé, nur für Menschen! – Kan också vara ett sinne! – svarade fänriken. Han gick häftigt af och an, och fingrarna voro redan så stela af köld, att han knappast kunde hålla den dragna pampen. Holsteinaren makade den trasiga rockkragen om kinderna och fortfor med dof stämma och ifriga åtbörder:
Maj:t kunde finna för godt att framdeles bestämma, blef samma år å dessa tolagsmedel i nåder anvisadt ett årligt bidrag till kongl, seraphimer-lazarettet af 10,000 R:dr. Från början af år 1845, då den särskilda handels-kon ventionen med Ryssland upphörde alt vara gällande, har tolags-inkomsten i Stockholm af finska varor så nedgått, att den ifrån att hafva utgjort i medeltal för året omkring 22.000 R:dr, nu ej uppgår till mera än omkring 5.000 R:dr, hvarigenom inträffat, att omförmälda bidrag till seraphimer-lazarettet, jemte andra å finska tolagsmedlen anvisade utgifter, ej vidare kunna af denna tillgång bestridas. På sätt lazaretts-direktionen i underdånighet anmält, är emedlertid ifrågavarande bidrag för denna inrättnings bestånd enligt det dermed åsyftade ändamål fortfarande oumbärligt; och då samma inrättning, utom de fördelar, den, såsom sjukvårdsanstallt för Stockholms stad, medför, jemväl är såsom en bildningsanstalt för yngre läkare', af väsentdlig nytta för staten, finner Kongl. Maj:t, med afseende tillika å det förhållande med Stock - Transport R:dr 82,875: 30. — 20 t:r 25 k:pr. Bih. lill H. St. P/öp. lill H. St. 1847 Transport R:tlr 82,875: 30. — holms stads inkomster och utgifter i allmänhet, som hufvudsakligen liffner lill grund för Kongl. o oo o o Maj:ts här ofvan gjorda framställning om öfverflyttande på statsverket af det från stadens kassa nu utgående bidrag lill underhållet af der befintlige undervisningsverk, skäligt, att staten äfven i någon mån bidrager att fylla den brist i tillgångarna för serafimer-lazaretlets underhåll, som genom anslagets å finska tolagsmedlen upphörande uppkommit; och Kongl. Majit vill fördenskull härmed föreslå Rikets Ständer att, utöfver de på 8:de hufvud-titeln för seraphimerlazarettet redan anvisade 5,500
Ständer måtte bevilja ett årligt anslag af 1,200 R:dr till lön för en regements-pastor vid nämnda regemente, hvilken då jemväl kunde bestrida garnisonspredikants-tjensten i Malmö. Ståts-Utskottets Utlåtande ,M 66. !5 Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; men, enär berörda regemente är stationerodt på flera olika ställen inom provinsen Skåne och endast 300 man deraf finnas förlagde i Malmö samt följaktligen den fördel motionären med sitt nu framställda förslag åsyftat, endast skulle, om det bifölles, tillgodokomma en del af truppen, finnér, vid sådant förhållande, Utskottet icke skäl att denna framställning understödja; och då härtill kommer att, så vidt Utskottet har sig bekant, någon synnerlig olägenhet hittills icke uppstått deraf att regementet saknat regements-pastor samt det dessutom torde kunna antagas att, om en särskild prestman varit för denna trupp behöflig, Kongl. Maj:t icke underlåtit att sådant hos Rikets Ständer anmäla, får Utskottet hemställa, att den af Prosten Berlin härutinnan väckta motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Lifbevärings-regementet. I enlighet med hvad Utskottet här ofvan tillstyrkt, i fråga om nedsättning i detta regementes anslag, för beredande af tillgång till aflöning åt tillökadt befäl vid Lifgardes-regementena till fot, skulle anslaget, som för närvarande är uppfördt med 31,911 R:dr 50 öre, nedsättas med 8,000 R:dr; hvadan Utskottet hemställer, att Lifbevärings-regementets aflöningsanslag för instundande statsregleringsperiod måtte upptagas till 23,911 R:dr 50 öre. 19:o.
Vid Utskottets serskildta tillstyrkande: ”att de löneförbättringar, som för Rikets Embets-och Tjenstemän föreslagne blifvit, icke måga få åtnjutas af andre än dem, sora verkelig tjenst göra, och att detta vilkor varder med beviljandet af desamma förenadt,” har blifvit anmärkt: inom Ridd. och Adeln af Hr Ribbing Arvidj att Utskottet bordt, såsom vilkor för lönens utgifvande, föreslå: att den skall qvitter as afden tjenstförrättande Embetsmannen, emedan eljest föga skulle vinnas genom Utskottets goda mening, att lön-tillökningen skulle komma den tjenstförrättande till godo; t 3o Stats -Utskottets hvarjemte hos BondeStåndct Anders Danielsson till Utskottets ofvanberörde förslag yrkat det tillägg: att, i anseende till dels nu förestående reglering inom EinbetsVerken, hvartill icke mindre än 7 Committe'er skulle vara förordnade, dels till den vid denna Riksdag möjeligen blifvande Myntbestämning, några löneförhöjningar nu icke annorlunda än såsom provisio-, nelle borde beviljas. Hvad Herr Ribbings förslag angår, synes antagandet deraf öfverflödigt, då, i händelse det af Utskottet tillstyrkta vilkor bifalles, vederbörande Verk, sorn löner utbetala, icke torde komma alt lemnäs i okunnighet om föreskriften härom till behörig efterrättelse. Och som, beträffande Anders Danielssons förbehåll, yttrande deröfver redan blifvit meddeladt uti Utlåtandet N:o 286; altså anser Utskottet någon förändring i ofvanberörde tillstyrkande icke böra göras. 7:0 Emot de för Presidenten i K. KammarRätten till uppförande å Stat föreslagne 1000 R:dr Taffelpenningar, sorn K.
som berättiga honom till afskedstagande med bibehållande af lönen på indragningsslat, till Itikets Ständer aflåta nådig Proposition om Bergströms förflyttande å allmänna indragnings-stalen lill åtnjutande under sin återstående lifstid af en emot fiskalslönen, 1,500 Bidr, svarande årlig pension; — i sammanhang med hvilken hemställan Hofrätten vitsordat, alt Bergström, som år 1857 blifvit anlagen lill Auskultant i Hofrätten och vunnit befordran till e. o. Kanslist år 1838, till e. o. Notarie vid Kriminal-expeditionen år 4847, lill vice Arkivarie 1855, till extra Civil—notarie samma år och till Fiskal den 28 Maj 1858, i dessa sina Ijenstebefattningar såväl som under utöfningen af Häradshöfdinge-embele, hvars förvaltning fyrfaldiga gånger äfven för längre tider varit honom anförtrodd, med utmärkt nit och ordentlighet fullgjort sina åligganden, StatsUtskottets Utlåtande N:o 153. ar äfvensom han i öfrigt under sin helsås dagar städse gjort sig känd för en stadgad och hedrande vandel. ' Med afseende å Fiskalen Bergströms intygade oförmåga i följd af fortvarande sinnessjukdom alt sin tjenst vidare förrätta samt å hvad Hofrätten i underdånighet anfört har Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer alt bemälde Bergström malte lörklaras berättigad att från och med månaden näst efter den, under hvilken afsked från fiskalsljensten varder Bergström beviljadt, å allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension af 1,500 R:dr; — och får Utskottet, i betraktande af härvid förekommande omständigheter, tillstyrka, att denna nådiga framställning må af Rikets Ständer bifallas. 19;o.
När en Statens Ämbetselier Tjensteman dör eller gar undan, upphöra likaledes alla personliga relationer emellan honom och Skalen i, och för tjensten; men icke de som det fortfarande Ämbetet angar. Z den afgangnes hand war sysslan en laglig besittning; och enär samma fystla ager bestånd, mäste nägon dertill stick!ig och förtjent äga en laglig rättighet alt henne till besiktning erhälla. Det är säledes denne skickliges och förkjentes lika rätt att fa sytzlan, fastän under annat namn, som det är arftagarens att fä arfwet. Men nu Åtföljer systlan en bestämd och dermed förenad inkomst, likasom arfwet ätföljer afkastning; och är wäl Statens förbindelse lösligare att gifwa den förra ät sysilans innehafware, än att lemna den sednare ät arftagare,? Det är klart att detta gäller endast sä lange sysslan star qwar, och sä länge arfwet finnes till. Lam blir den inwändning, som den i mitt tycke kortsynte kunde göra, att icke alltid den i hans tanka skickligaste och mest förtjente blir efterträdare; ty dek star fast, att sä snart systlan i laglig wäg blifwit tillsatt, bör den som henne fatt, anses dertill framför medsökande berättigad. Äter - Den 4 November Äersiar annu den inwändning akt beswara, som göres i anledning af Statens behof och bewillningms minskning. Jag nekar ingalunda, att Staten ar i behof som böra fyllas; men jag ömmar derwid att det,pä förestagne sätt skall werkstallas. Det ar likwal Ämbetsoch Tjenstemän, hwilkas närmaste rätt och fordran det borde wara att icke gifwa något till underhäll ät Statens kasta, derföre att det ar ifrän Staten de böra fä stil. All afgift som pälägges deras löner, är detsamma som en minffmng af lönen. Den föreslagna indragningen, hwai»s belopp Författaren uppgjort till Z45.666
St. hafva sig bekant detta förhållande, så finner jag det vara fullt i sin ordning, att Staten fortfar med del förut beviljade anslaget, till dess att nämnde medel genom lämpliga åtgärder komma denna skola till godo,hvilkas belopp vida öfverstiger statsanslagets; men all då, när dessa medel kommit skolan till godo, anslaget upphör. Det har ock blifvit förutsedt, att skolan icke måtte komma att upphöra, i falPdessa medel ej snart komma den lill godo, emedan det af StatsUtsk. föreslagna anslaget är af samma belopp, som det förr uppgått till; så att jag för min del alldeles icke finner det stridande emot R. Sits värdighet, att bevilja det. Frih. Palmstjerna: Om R. Sits anslag af 2,800 rtdr icke är nödigt för upprätthållande af navigationsskolan i Stockholm, ulan R. St. vilja begagna sig af en enskild mans testamente, samt de icke anse alt delta testamente (eller disposition) är gjordt i afsigt att utvidga denna läroanstalt, så må delta anslag helt och hållet afslås; men hvarföre Staten skall förskjuta de 2,800 rtdr under 2 år, för att sedermera återfå dem af de Rydbergska donationsmedlen, del kan jag ej falla. Ty åro dessa medel verkligen ställda till sterbhusets disposition, så måtte de vål kunna disponeras för ändamålet, utan att Staten måtte behöfva att gå i förskott för uppfyllandet af den enskilda donationsgifvarens ändamål. Det förevar, exemplet är åtminstone det enda exempel som jag vet någonsin under min riksdagsmannabana hafva förekommit, att Staten går i förskott för en anstalt, hvartill medlen skola tagas af enskilda fonder. Jag instämmer med Gr. Lagerbjelke deruti, att Staten ej bör göra sig till arfvinge af enskild man, samt att det anslag, som af Staten är gifvet, bör blifva beståndande. Och torde det vara alldeles obestridligt, att en sådan skola, som denna, kan använda det anslag som donationsfonden gifvet', om anstalten utvidgas, i den mån tillgångarna del medgifva, till en högre läroanstalt för sjövetenskaperna, hvilket jag tror vara i sitt ordning och väl kunna behöfvas.
Alt kroppsslraffen, använde på råa förbrytare, skulle af folkens i nyare tider rättskänsla och tänkesätt vara helt och hållet ogillade, är ett förliastadt påstående., då de på grundade skäl blifvit bibehållne ej blott inom vårt Samhälle uti hela den indeldta Armeen, utan äfven, åtminstone alternativt, i flere civiliserade Staters Lag-Codices och Straff-förslag, t.ex. det nyaste Preussiska. De äro i flere afseenden mildare, till och med än de på lång tid utsträckta frihetsstraffen , som skilja brottslingen ofta för länge ifrån familj och anhöriga, hvilka derigenom ofta skola falla fattigvården till last. Det är ock derföre, äfvensom för den större varning det innehåller, som jag varit i stor tvekan, om ej vattenoch brödstraffet, såsom en behöflig tillsatts och skärpning i fängelsebestraffningen, der den för någon orsak borde förkortas, hade åtminstone alternativt bort bibehållas. Den hufvudsakliga olämpligheten för vår tid af de öfrige physiskt afflictiva straffen uppkommer emedlertid icke så mycket af deras förmenta orättvisa, i det ”deras verkan så i physiskt som moraliskt afseende skulle vara på olika förbrytare så olikartad,” ty detta gäller om alla straff, äfven och isynnerhet om de så kallade frihetsstraffen, utan fastmera derutaf, att de göra på förbrytaren ett för hastigt öfvergående intryck, samt lemna honom för snart tillfälle att åter fortsätta en lastbar lefnad, hvarföre äfven jag för min del röstat för deras möjligaste inskränkning eller afskaffande. Landsförvisning, såsom ännu den lämpligaste straffart för vissa politiska och religionsbrott, såsom t. ex. affall från den rena Evangeliska läran, hade äfven jag önskat bibehållne i vårt nya straffsystem, och åberopar derföre endast de grunder, som en föregående reservant, Herr Grefve Mörner„ derför redan anfört. 16 Hör till Lag-Utskottets Betänkande, N:o g3.
M. ville med återstoden af de vid sista riksdag beviljade anslagen bestrida beväringens beklädnad och således bespara det vid denna riksdag till beväringens beklädnad beviljade anslag af 54,000 r:dr. Detta, säger Hr Dalman, innefattade blott en anhållan till K. M.; men i händelse denna anhållan ledt till annan påföljd, än blott ett tillfälle för Hr Dalman att tern ligen lindrigt vidröra krigsadministrationen, och medfört den åsyftade afsigten, hade sådant innefattat ett upphäfvande af 3:ne Stånds beslut. Denna motion begärdes på bordet, men blef in pleno d. 28 Aug. remitterad till StatsUtsk., sorn deröfver sedermera yttrat sig; och jag kan således, med åberopande af hvad då ägde rum, sluta mitt anförande med Hr Dalmans egna ord: ”Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, icke finner något skäl att vägra remiss af min motion.” Hr Dalman: Om II. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt gjort sig den mödan att från början uppläsa mitt yttrande vid det tillfälle, då min motion remitterades, så hade R. o. Ad. deruti funnit utvecklingen, hvarföre jag ansåg Hr Gr. o. Landtm, icke böra vägra remiss af min motion. Jag hade nemi. deruti utvecklat, att motionen alldeles icke åsyftade något upphäfvande af ett R. St:s beslut, utan blott en anhållan till K. M. att använda redan befintliga och för likartade ändamål afsatta medel, för att fylla de behof, R. St. ansett böra fyllas. Tiden är för dyrbar för R. o. Ad., att här anställa en närmare collationering emellan formstridigheten af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts och min motion; men att deremellan finnes någon likhet vågar jag enständigt bestrida. Jag har förut utvecklat den åsigt, på grund hvaraf jag hoppas, alt Hr Gr. o. Landtm, vägrar propos. till remiss affi. Ex:s motion, men får, i anledn. af Gr.
Gyllenhaal använde i afseende på ett af de nu afgjorda grundlagsförslagen, då jag upplyser, att R. o. Ad. vid föreg:de riksdag ansåg delta förslag olämpligt Jag hoppas att R„ o. Ad. äfven nu måtte finna detsamma. Många yttrade härtill deras bifall. Hr Hjerta, Lars: Gr. Hamilton, Henning, har genom sina riktiga och sakrika anmärkn:r till hufvudsaklig del förekommit mig. Lika med honom önskade jag jemväl återföra discussionen från de afsteg den tagit från ämnet, ända in på en tvist ang:de det nya lagförslagets innehåll. Denna tvist har med den förevar. 2 II. 55 434 Den 23 September. saken intet att skaffa; men jag tror deremot, alt hvar och en som är öfvertygad om vårt nuvar. lagverks ofullkomlighet, måste, blott af detta skäl, finna sig naturligen böjd att bifalla det medel, som lagligen kan stå till buds, att komma till en slutlig förbättring, såvida icke detta medel eljest har med sig några vådliga följder. Det är förmodligen iqsigten af denna omständighet, som föranledt åtskilliga talare på andra sidan, alt uppställa för detta Stånd sådana varnande påföljder af mer och mindre dyster art som vi bär hört. Jag skall utbe mig alt med några ord få möta ett par af dessa talare, nemi. Hrr Lagerhjelm och von Hartmansdorff, samt sednast Gr. Gyldenstolpe. Hr von Hartmansdorff bar ådagalagt en verkligt stor talent i taktiskt afseende, att söka stegra den bos R. o. Ad. lätt förklarliga varsamhet emot förhastande till en verklig förskräckelse; men jag tror likväl, alt de skuggbilder, som den värde talaren framställt, skola försvinna, då raan belyser dem med verkliga skäl. Ilan bar nemi. sagt, att om det föreslagna stadgandet blefve infördt, så skulle prejudicalet lätt kunna leda derhän, att Ständerna följde samma väg äfven i afseende på beskattningsfrågor och andra af samma vigt.
Preste-Ståudet den 30 Borgare-Ståndet den 30 Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående verkställighet af Konungens Befallningshafvandes Utslag i skuldfordningsmål. (Lag-Utsk:s Bet., N:o 18.) S. A. K. Ilos Rikets Ständer har i betraktande tagits, hurusom, efter det genom Kongl, förordningen den 18 April 1849 blifvit stadgadt, att den, som vunnit vid Underrätt, må, oansedt emot Rättens beslut vädjas, njuta utmätning, med skyldighet att ställa borgen för det han om händer får eller låta godset sättas i qvarstad, hvaraf följer, att verkställigheten å Underrätts beslut, deremot vädjadt är, nu mera ej är inskränkt till andra fall, än det serskildt i lagen angifna, att vadet eller ändringssökandet genom verkställigheten göres onyttigt, ännu deremot qvarstår den i 1 § 9 Kap. Utsöknings-balken gjorda allmänna inskränkning i afseende på verkställighet af Konungens Befallningshafvandes öfverklagade utslag, hvarå, jemlikt nu gällande föreskrifter, utmätning ej må följa, derest saken går öfver tre hundra daler, i andra fall, än skulden är vorden erkänd, eller den sökte tredskovis blifvit dömd att betala och utmätning undergå. Och då en sådan in - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.-o 70. 127 skränkning medförer en af erfarenheten vitsordad menlig inverkan på kreditförhållandena, i det att gäldenärer esomoftast klaga öfver Konungens Befallningshafvandes utslag, blott för att bereda sig anstånd och för att komma i tillfälle att, under tiden, undanskaffa den egendom, de hafva och sorn kunde varit tillräcklig för fordringens godtgörande, hafva Rikets Ständer funnit ändring i berörda allmänna lagens rum medelst borttagande af omförmälda inskränkning vara erforderlig, hvarigenom anledningarne till den nu så ofta förmärkta klagan deröfver, alt fordringsegare blifva af sina gäldenärer gäckade, skulle i sin mån förminskas.
Herr Grejven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Statsoch Bevill-. ningsUtskottens förevarande Utlåtande. Ropade* Ja och Nej. Hvarefter Herr Grefven och LandtMarJkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Utlåtande. Ropades äfven Ja och Nej. Ridd, o. Ad. Prof, IX. B. And. Afd» S* Den 17 Octoler f. m, Herr Tham begärde votering. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt Mar/kalken föreslog följande voteringsproposition: Den som bifaller Statsoch Bevillningsutskottens Utlåtande om alla TulI-umgälders iiqviderande i Svenskt Mynt, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses nämnde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit Friherre Cederjtrom: Jag underställer om ej uti propositionen äfvenväl bör intagas: Statsoch BevillningsUtskottens förslag om TuIIinedlens öfverflyttande på RiksgäldsContoiret, Det torde vara nödvändigt för dem, som uppkomma under voteringen, ej känna saken, och ej öfveryarit öfverläggningen. Herr Grejven och Landt Marskalken yttrade , att Japropositionen vore af alldeles enahanda lydelse med rubriken å Statsoch Bevills DingsUtskottens förevarande utlåtande. Herr Tham: Frågan om Tullens utbetalande i Svenska BancoSedlar är redan afgjord genom bifallet till Tull-betänkandet, men hän - Den 17 Oetoher /. m. delsen är, att båda frågorne här varit förenade. Den fråga som nu egenteiigen är före, är blott den , om Tull-medlen skola ingå till RiksgäldsContolret. Grefve won Platen, Baltzar Bogislaus: Då jag af Talarne hört flere , som yrkar återreniiss än afslag , så hemställer jag , om icke contra-propositionen borde blifva till återremiss på ett så vigtigt Betänkande , heldre än afslag. Grefve Lowenhjelm , Carl
— Hvarje rubbning i dessa förhållanden skulle uti provinserna medföra större förlägenhet, än man nu vill medgifva eller inse.’* Al Herr Biskop Agardh: ”Emot Utskottets förevarande förslag får jag reservera mig i följande hufvudpunkter; l:o Jag hav varit af den mening, som inom Utskottet icke vunnit bifall, att Riks-Rankens fastighets-belåning borde öfver flyttas till RiksguldsKontoret. Utom den allmänna grunden, att en sådan lånerörelse icke är förenlig med en Banks väsende, får jag anföra följande fördelar af en sådan öfverflyttning. Bil. till Banco-Utslcottets Betänkande, N:o 29. 19 Så länge fastighetsbelåningen varit fästad i Banken, har den icke kunnat utvidgas och derföre vid alla Riksdagar utgjort ett stående tvistämne. Öfverflyttas den deremot lill Riksgälds-Kontoret, kan den fritt få utvidgas, i nion af tillgångarne. Härigenom öppnas den enda utväg, som för närvarande synes möjlig, alt bilda en allmän hypotheks-kassa, hvaraf behofvet till minskniug af landets skuldsättning, blifver allt mer och mer känbart. Ehuru fonden för denna kassa vore i början obetydlig, skulle den snart kunna förökas, dels genom den årliga räntevinsten, hvilken kunde åter utlånas, dels genom i omlopp sättande af kurserande obligationer af mindre valör och låg ränta (sudane som de förre Diskonternes 3 procent-sedlar) dels genom insättning af de medel, som nu en del af de allmänna kassorne utlåna och sorn fordra för dem en betydlig förvaltningskostnad, emot det att dessa enskildte, och desse kassor emollogo af Ilypolheks-Kassan räntebärande obligationer. Ännu mera vigtig skulle en sådan Bypotheks-Kassa blifva i annat afseende icke blott för Staten, utan äfven för Banken. Erfarenheten bar nemligen visat, att vid uppkommet krig, Banken måst af Statsverket tillitas, för att anskaffa undsättning genom lån, hvaraf inställelse af myntvexlingen, som flerfaldige gånger egt rum inom Svenska Banken, alltid varit en slutlig följd.