Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
93 skan 5 att Kongl. Maj:t ville i Nåder besluta och lala vidtaga de förändringar i ofvannämnde Förordning, hvilka af behofvet finnas påkallade , till näringarnes skydd samt betryggande emot försnillning af den Staten rättmätigt tillkommande tullintrad , utan att den laglydige medborgarens rättsenliga anspråk på husoch hemfridens helgd må äf~ ■ventyras ; äfvensom Ståndet fann Rikets Ständer härvid böra i underdånighet anhålla, det måtte de kraftigaste anstalter å Rikets ku-i ster , gränser och landsvägar vidtagas, tilL hindrande a£ lurendrägeri och tullförsnillning. Från Hedervärda BondeStåndet. S. D. Beslöt Bonde - Ståndet att antaga Välloflige Borgare - Ståndets , genom Protoeolls-Utdrag den i3 i denna månad, gjorda inbjudning, rörande beslutet om Lagen för jMyntbestärn ningen, S. D. Vid å nyo skedd föredragning ä£ Välloflige Borgare-Siåndets, genom ProtocollsUtdrag den 13 uti innevarande månad, gjorda inbjudning, i afseende på beslutet om La - gj Prof. Utdrag den 18 Januarii I 8 JO. gen för Rikets Siänders Bank , fann BondeSiandet för godt att samma inbjudning antaga. S. D. I anledning af gjorda anmärkningar, återremitterades Banco - Utskottets Memorial, N:o Qo, nied förslag, angående vissa förändringar af Bankens Sedlar till deras valeurer, text, format, m. m.; gatanlietne emot missbruk och förfalskningar, samt ordningar» ne inom Banken för olika Sedelsorters utbyte och förvexling. S. D. Föredrogs 5 nyo och bifölls Bevillnings, Lagsamt Allmänna Besvärstid!
Men mångfalden af de föremål, hvilka redan inom ett så inskränkt område af vårt land, som Intendenten hittills hunnit besöka, tagit hans uppmärksamhet och åtgärder i anspråk, hade jemväl ådagalagt, att en persons krafter bär vore otillräckliga att fullgöra alla de åligganden, som tillhörde denne tjensteman. Akademien hade derföre ansett sig böra i underdånighet hemställa, om icke E. K. Maj:t skulle i nåder finna skäl att af Rikets Ständer begära anslag för två Antiqvitets-intendenter. Derjemte hade Akademien uttalat sin öfvertygelse, att anslaget till Antiqvitets-intendentens aflöning och expenser måste i någon mån höjas, om det skulle blifva möjligt att till denna mödosamma befattning erhålla duglige män, som med nit för saken förenade nödig vetenskaplig underbyggnad. Af expensmedlen hade 673 R:dr 40 öre blifvit använda till förra årets resa, hvilken dock upptagit föga mer än tre månader. Man kunde således med visshet antaga, att de för året anslagna 1,000 R:dr skulle blifva otillräckliga för en till längre tid utsträckt resa. Vid underdånig föredragning af detta ärende hade Departements-chefen anfort, bland annat, att den utaf Antiqvitets-intendenten för år 1861 afgifna embetsberättelse redan ådagalagt det synnerliga nit, hvarmed denne sökte utföra det honom anförtrodda uppdrag, men äfven att hans forskningar, sådant oaktadt, under samma tid icke kunnat utsträckas längre än till ungefärligen två tredjedelar af socknarne i ett enda län; och har E. K. Majit, i betraktande häraf, begärt, att Rikets Ständer måtte för instundande statsreglerings-period årligen bevilja till arfvode åt en Antiqvitetsintendent 2,000
Tersmeden sagt, finner jag klart, att om man blott skulle bevilja anslaget lill vissa byggnader, hvilka redan äro påbörjade eller kunna fullbordas med den summa som anslås, sä skulle följden deraf blifva, att somliga län fingo cellfängelser, men andra deremot icke. Hvaruti ligger rättvisan för ett sådant beslut? Det är ju endast obillighet! Har man en gäng, såsom Frih. Tersmeden yttrat, beslutat införa en förbättrad fångvård i hela riket, så bör man väl ej göra med fångvården, så som man var nära att göra med Götha kanal — öfvergifva företaget innan det är afgjordt eller nära alt nå sin fullbordan. Om R. o. Ad. skulle finna för godt, att vidblifva mitt förslag eller något annat, som dermed kunde vara enligt, så ligger deruti intet binder, att vidfoga det af Hr Lagerhjelm föreslagna tillägg. Det vore endast en reservation, hvarigenom Ståndet uttryckte, hvad jag för min del äfven vill hafva sagdt, alt beviljandet af detta anslag sker utan sammanhang med det nya straffsystemet. Hr Gunther: I mina föreg:de yttranden har jag tillkännagifvit, att den åsigt, jag för min del hyser i denna fråga, är i det närmaste öfverensstämmande med det af Hr von Hartmansdorff gjorda förslaget; och jag beder att nu ytterligare få förklara, det jag efter de jemkningar och förändringar, som i detta förslag sednast blifvit gjorda, ej har något att dervid anmärka, såvida ej Hr von Hartmansdorff, efter hvad han i sitt sista yttrande syntes böjd för, deruti inlägger det tillägg som Hr Lagerhjelm föreslagit. Jag beder de Hrr, som äro rädda för det nya straffsystemet, ej frukta, att jag vid den nu förevar, frågans behandling har någon arriére-pense'e, åsyftande att genom det beslut, som nu kommer att fattas underlätta införandet af den nya strafflagen, och det dermed förenade straffsystemet.
Del är delta samband, som så ofta räddat fäderneslandet och i kraft öfverväger hvarje numerisk styrka. När det då verkligen fattiga, härjade, af inre och yttre krig ulsugade Sverige under Gustaf II Adolph för sjelfbestånd nödgades til] oafbrutna nya ansträngningar, sä var det detta samband, sorn i gemensam karlek och gemensamma olfer för Konung och fädernesland förenade alla, hög och låg, och utan att störas af enskildt» minnen, opinioner och intressen. Bland de många vackra diag af hvad en ädel Svensk kunde olfra för Konung och fädernesland, den tidens historia erbjuder, tua jag återkalla, huru af tviinne söner af den Gustaf Baner, hvars hufvud fallit för Konung Carl lX:s bödelsyxa, den ene räddade hans sons, sin Konungslige Herres och väns lif, och den andre, den store Johan Bauer blef stödet för Carl lX:s sondotters thron, då efter slaget vid Nordhagen aila frukterna af Gustaf Adolphs segrar voro nära alt gå fötlorade. Alen också var Gud med Sverige, och Svenskars fvratioåriga offer för fosterlandet funno sin lön icke endast i dettas och Svenska namnets stigande ära och anseende, utan ock i en, oaktadt ansträngningarna, tillväxt i ekonomiskt välstånd, öfversligande framstegen under något förutgående tidehvarf. Den politiska makt Gustaf Adolph och hans närmaste efterföljares segrar gåfvo Sverige är längesedan förlorad , men det moraliska anseende, hans Svenskar gåfvo Svenska namnet, beror på oss dess efterkommande att bevara.
Orsaken dertill är, att Bergs-Colhii förslag grundas på ett stadgande i hammarsmides-ordningen, att smeden har rätt till 24 T:r. Det händer visserligen pä många ställen, der kqlen äro goda, att detta qvantum icke åtgår, och att man får ersättning i s. k. öfverkol, men jag känner äfven bruk, mine Hrr! der kolåtgången varit 24 lill och med 26 T:r pr SkU. I den kalkyl, som i dag blifvit oss tilldelad, förekommer en artikel, sorn heter öfverjern. Anledningen är, att i 382 Den 22 Mars e. m. Bergs-Coll:ii kalkyl uptages hvad sorn vanligen lemnäs lill smeden, eller 1 S/cd! tackjern för att förädlas till 1 Ska stångjern. I den sednare kalkylen har man icke uptagit så' myckel. Den skillnad, som möjligen upstår, tillkommer vanligen smeden, derigenom att han genom omtanka och skicklighet vet, alt af det honom lemnade. tackjernet förädla en större qvantitet stångjern än bruksegaren beräknat, hvilken till upmuntran inlöser detta jern af smeden. — Men, Mine Hrr! hvad som synes mig bevisa långt mer än alla kalkyler, de må upgöras huru noggrannt som helst, är det kända factum, att en mängd bruk blifvit på dc sednare åren nedlagde, (icke mindre än 44 stycken verkstäder) hvilket bevisar hällre än allt annat att rörelsen icke bär sig. Ty skulle den kunna idkas med framgång, hade väl detta förhållande icke inträffat. En annan omständighet, som jag icke kan underlåta att omnämna och som jemväl uppenbart ådagalägger jernhandteringens bekymmersamma ställning, företer sig deruti, att de egendomar, som kallas bruk, äro nära nog osäljbara.
Det ofvanbeskrifna svedjandet, som visserligen är det största missbruk, framslälles här endast såsom ett den enskilta hushållningen vidlådande lyte, ehuruväl det ock har karakteren af öfverträdelse utaf vissa ännu gällande lagbud, men då genom indragning nästan helt och hållet af skogsoch jägeri-slaten den satsen blifvit hyllad, att på den enskildta hushållningen inga, band böra af lagstiftningen läggas, må ämnet här icke blifva föremål för vidare reflektioner. Om ekplanteringen och Kronoparken på Wisingsö införes här följande af Förvaltaren på stället lemnade berättelse, daterad den 13 sisllidne September: ”Wisingsö ekplantering, den största som veterligen blifvit arrangerad i Sverige, upptager till dato en areal af mer än 600 tunnland, hvaraf 455 äro planterade och 145 uppdragne af ollon, der träden böra fortväxa så tätt, att deraf kan tagas lill de årliga utpianleringarne. De planterade träden utgöra omkring 307,000 ekar, utom skyddslrän, hvilka omgifva dem, och de efter ollonsådd uppväxte kunna beräknas till flere millioner. Dessutom begagnas lärkträd nu mera uteslutande till skydds - 15 träd för ekarne, emedan erfarenheten visat att ekarne alternerande med lärkträd gifva de förra en frodighet och trefnad, som de icke kunna erhålla, hvarken af andra träd eller planterade isolerade. Af förutnämnde lärkträd, linnas 83 tusen planterade och som de är 1832 sådde, redan gifva mogna frön, så förmodas att detta trädslag kommer att uppdragas till dess lika många linnas, som af planterade ekar. Dessa efter 1832 års sådd erhållne lärkträd äro 2,600 st., hvaribland större delen äga 23 fots höjd med 2 fots omkrets vid roten. De som sedermera blifvit uppdragne äro i förhållande till sin ålder ganska stora. Planteringen börjades 1832 och 1833 af från Kongl. Djurgården nedsända plantor, emedan ingen tillgång fanns på ollon dessa åren.
Jag väntar mig nog att de ledamöter af R. o. Ad., hvilka uppträdt som frihandelns målsmän, skola finna sig något öfverraskade af dessa satser; men jag vill förklara orsaken; hvilken är, alt liksom man i England vid frihandelns införande, till undvikande af inkonseqvenser, påfann och försvarligen godtyckligt Den 21 April c. m. 405 tillämpade distinktionen emellan skyddstull oell finanstull, likaså liar man i Frankrike, i samma man som tillämpningen af frihandelns absoluta grundsatser stöter på praktiska svårigheter, lör att förlika sitt vetenskapliga samvete och sin auktoritetstro med sin fosterlandskänsla, börjat eftertänka, huruvida icke statsekonomien, liksom filosofien, bör dela sig i två grenar, den theoretiska och praktiska. Det är med den theoretiska vi gjort bekantskap. Det återstår att försöka den praktiska. Man har slutligen framhållit, att den föreslagna tullen icke skulle hafva något inflytande till förbättrande af jordbrukets ställning. Jag medger alt inflytandet icke blir stort; men det verkar dock något till hejdande af en onödig import, som gagnar ingen annan än importören oell mellanhandeln; den kommer att i någon mån gifva en lyftning åt det inre varuutbytet, jemte det att det lemnar Staten inkomster, som alltför länge blifvit gagnlöst förspillda. Men hvad jag synnerligen värderar i Utsluts förslag är, att det öppnar vägen, för att genom ett ömsesidigt tillmötesgående kunna komma till ett slut på de partistrider, som den abstrakta frihandeln framkallat inom landet och hvilka endast på detta sätt, men icke genom öfverflygling eller ett; sic volo sic jubeo kunna slutas. Flere ledamöter yttrade härtill bifall. Frih. af Ugglas, Gustaf: Jag vill visserligen icke tilltro mig någon förmåga att i dessa frågor inverka på andras öfvertygelse, ty jag tager för alldeles afgjordt, att en och livar redan stadgat sin åsigt. Jag skall derför söka fatta mig så kort som möjligt, men den plats, som blifvit mig vid denria riksdag anvisad, torde göra det för mig till en pligt att något redogöra lör mina åsigter.
Som likväl låntagaren endast förskottsvis erlägger den bevillning, hvilken för utlånta medel belöper, vare det hans ovillkorliga rätt att detta förskott af långifvaren återfå, med fem procent af räntan för alla utlånta kapital, utan afseende derpå, om de äro intecknade eller icke, så framt nemligen räntan är till mer än fem procent bestämd. Låntagaren åtnjute detta afdrag vid hvarje räntebetalning, och gifve han derå qvitto. Gitter ej långifvaren med sådant qvitto eller annat laga bevis styrka, att bevillningsafdrag vid hvarje ränteliqvid låntagaren verkligen tiligodokommit, ege då den sednare, vid slutliga liqviden för lånet, föra honom det till last, för alla de år, inom den för fordringars utsökande i lag stadgade tid, det icke förut fått åtnjutas; vare ock låntagaren i detta fall berättigad till laga ränta för beloppet af hvarje års afdrag ifrån den tid, då det rätteligen bordt honom tillgodoheräknas. Domare och exsekulorer åligge att, då rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom till noga efterrättelse; och skall i dom eller utslag, som utfärdas, föreskrift om iakttagande af föregående stadgande meddelas. 3:o Utsökes åter fordran i konkurs, åligge det borgenärer att behörigen styrka, det bevillningsafdragen af gäldenären fulleligen fått åtnjutas. 4:o Vägrar långifvare detta afdrag eller blifver beträdd med sådane underslef eller tillställningar, som åsyfta gäldenärens betungande i detta afseen - 102 Bnvillnings-Utskottets Betänkande , N.-o g 55 ^4—^6. de, varde han då, enligt IX kap. 6 J Handelsbaden, ansedd lika med den, sorn tager högre ränta, än lag bjuder. § 34.
Som alltså nej vunnit, är det af Ridarskapet och Adeln sdmt Preste-ståndet i afseende »å förtullningen af musikaliska inslrumeater fattade, ofvanintagne beslut af Rikets Ständer antaget. 5g:de voteringen: (177:o) Dan, sorn bifaller Utskottets förslag, att serskildt inkommande tillbehör (till musikaliska instrumenter) skola förtullas efter 15 procent af värdet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, komma samma tillbehör att förtullas efter värdet med lika procent, som sjelfva instrumenterna. Vid öppnandet af voteringssediarne hafva befunnits 44 ja och 75 nej; hvadan och då nej vunnit, Rikets Ständer beslutat i enlighet med kontrapropositionens innehåll. Förstärkta Stals-Uiskotlets Memorial, N-o 37S. 28 60:de voteringen: (l86:o) Den, som gillar Utskottets förslag, att utförselstullen å smältstycken nedsättes från 12 sk. till 4 sk. skeppundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner nej , bibehålies gällande utförselstull oförändrad. Som denna votering utfallit med 41 ja och 78 nej , samt nej således vunnit, kommer nu gällande u'förselstull å smältstycken att bibehållas. 6i:sta voteringen: (l87:o) Den, som anser, att, på sätt 3 Stånd beslutat, införselstullen å jerntråd bör bibehållas vid 6 sk. per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, nedsätles tullen till 4 sk. 6 r:st skålpundet. Voteringen har utfallit nied 81 ja och 38 nej. Enär följaktligen ja vunnit, är införselstullen å jerntråd bibehållen vid sitt nuvarande belopp, 62: dr a voteringen: (l89:o)
Dessa kvinnor, som skulle kämpa med dem, talade om sin lycka. Hvad denna lilla armé var tapper! Ack, är det inte vackert att vara tapper! Är det inte någonting stolt att hafva Gud med sig! Det var inte lönt att skratta åt dem i de stora hattarna. Det var det troligaste af allt, att de skulle besegra de valkiga händerna, de grymma ansiktena, de hädande läpparna. »Sjung med,» ropade frälsningssoldaterna, »sjung med! Det är godt att sjunga. De stämde upp en känd melodi. De knäppte på gitarrerna och togo om samma vers gång på gång. De fingo en och annan af de närmast sittande med i sången. Men nu dånade nere från dörren en lättsinnig gatvisa. Toner kämpade mot toner, ord mot ord, gitarr mot hvisselpipa. Kvinnornas starka, öfvade röster stredo mot pojkarnas hesa målbrottsstämmor, mot männens brummande basar. Då gatvisan var nära att duka under, började man stampa och hvissla nere vid dörren. Frälsningssången dignade som en sårad kämpe. Bullret var fruktansvärdt. Kvinnorna störtade på knä. De lågo som maktlösa. Ögonen voro slutna. Kropparna vaggade i tyst smärta. Larmet dog. Frälsningskaptenen började ögonblickligen: »Herre, alla dessa skall du göra till dina. Tack Herre, att du vill föra dem alla in i din krigshär! Tack Herre, att vi få föra dem till dig!» Folkmassan gnisslade, tjöt, skränade. Det var som om alla dessa strupar kittlats af en skarp knif. Det var som om människorna fruktat att bli öfvervunna, som om de glömt, att de kommit frivilligt. Men kvinnan fortsatte, och det var hennes skarpa, skärande röst, som segrade. De måste höra. »I väsnens och skrien. Den gamle ormen inom er vrider sig och rasar. Men detta är just tecknet. Välsignelse öfver den gamle ormens rytande! Det visar, att han plågas, att han är rädd. Skratten åt oss! Slån ut våra fönster! Jagen oss bort från estraden! I morgon skolen I tillhöra oss. Vi skola besitta jorden. Hur viljen I motstå oss? Hur viljen I motstå Gud!»
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 5 Oktober 1860. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie Stats-ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Stats-råden: Wallensteen, Friherre Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle och Malmsten. I Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 118- 5 Departements-chefen, Stats-rådet Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nu fattade, af Stats-Rådet enhälligt tillstyrkta beslut, uppsatt förslag till nådig Skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, angående kostnaderna för Deras Majestäter Konungens och Drottningens kröning. Kongl. Maj:t täcktes, på tillstyrkande af Stats-Rådets samtlige Ledamöter, i nåder gilla detta förslag, sådant det finnes protokollet bilagdt. och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Skrifvelse skulle till Stats-Utskottet afgå. Ex protocollo Ossian Beckman. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1860. f Inneliålls-förteckning öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelser till Rikets Ständer, åren 1859 och 1860. Proposition, angående Stats-verkets tillstånd och behof. 2. Dito om användande af en del af de till fångars vård och underhåll an slagna medel för nödiga nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona. 3. Skrifvelse, om förordnande af en Statsråds-ledamot i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-ordningens 36 och 42 §§ omförmälda Riksdags-ärenden. 4. Dito i anledning af väckt fråga om undervisnihgens ordnande för den qvin liga ungdomen. 5. Dito med öfverlemnande af förslag till nya Prediko-texter och till ny Kyrko handbok. 6.
Majrk bör äga rättighet att i händelse af misiwaxt eller hämnad communkcation lika öfwer hela Riket förbjuda bränwins bränningen dä Desi Befallningshafwande efter derom genom deputerade frän länets härader inhemtad uplysning hos Kongl. Maj:t derom göra underdänig anmälan ^ likwäl böra Krono brännerierne i nämnde större städer först inställas, och förbudet en manad före bränningens uphörande kungöras, samt i anseende till inträffande foderbrist om wären, inskränkningen ej äga rum frän den 15 Mars kill Maji mänads flut Z. 9- Bränningstiden blifwer endast 8 mänader och fäledes Junii, Julii, Augusti och September mänader ej tillatas. Z. to. ^ För hwarje af de öfrige mänader som bränningen förbjudes afgär z.del af den ä parmerr-nrdm bestämde afgiften. §. 1. Ws Krogar pä landet förbjudes, och tillätes mim»- Den 6 Julli. 133 Minutering af brämvin derstädes endast pä Gäst, gifwareqärdar för »vägfarande farm i Stödcrne blott ä Källare och vundgängeliga näringsställen där spisning hålles, försäljning af bränwin i minut eller under ett stop, är pä alla andra ställen förbjuden. Z. 12, Försäljning af bränwin är för öfrigt fri, sä wäl i städerne utan undantag, som ock pä landet äfwensom transporterander deraf uti hwad parcie som hälst är tillätit. §. Mätningen afen panna med wänlig hatt,fler frän bottnen till halsen, och af en panna med conijk hatt frän bottnen lill kransen 2 a Z kannors kcck mngsrum fäx ej ätalas. §. 14. Controll mot mistbruk och öfwerträdclser beror af styrelsens godtfinnande, börandes endast nyttjan» det af otilläien redskap eller under förbuden tid kunna såsom brott anses sch ätalas, Trs. Införsel af utländskt bränwin och korn bör förbjudas.
Angående anslag af arfvode för förvaltning af Presidentsembetet i Kongl. KrigsKollegium; 5:o Angående ökade spannmålsanslag för vissa löner å Kongl. KrigsKollegii Stat; 6:o Angående ökadt spannmålsanslag för Chefen vid Wermlands FältjägareRegemente; - X 7:o Angående fortfarande lönförhöjning för Konungens LifGardesRegementen; 8:0 Angående fortfarande lönförhöjning för H. K. H. Kronprinsens Hussar Regemente; 9:o Angående lönförbättring för LifBeväringsRegementet; 10:o Angående Vexelkontrollörsarfvodenas fortfarande anvisning till utgående af besparingarna på Riksstatens Andra Hufvudtitel; liro Angående beviljadt lån ifrån Riksstatens Nionde Hufvudtitel, för iståndsättande af Häradshöfdingebostället Allequia; 12:o Angående postportoersättning för Konungens utrikes beskickningar, anvisad till utgående af postmedlen; 13:o Angående de för Carl Gustafs Stads Gevärsfaktoris förändring och utvidgning erforderliga kostnaders godtgörande, dels genom användning af en del utaf anslaget för gevärstillverkning, dels genom försäljning af åtskilliga nämnde Faktori tillhöriga lägenheter; 14:o Angående anvisning af medel från anslaget för publika byggnaders i Stockholm reparation och underhåll, till reparation af Konungens LifGardes till häst kasern och till anläggning af en ridbana för samma Regemente; 15:o Angående anvisning af medel från nyssnämnde anslag till förändrad inredning af Kongl. Teaterns salong, och 16:o Angående Herr StatsRådet m. m. Friherre Johan Lagerbjelkes fortfarande aflöning å Riksstatens Fjerde Hufvudtitel under den tid, han aftjenat begrafningshjelp å StatsRådslönen.
Frågan om utlärdande af nytt privilegium åt den efterträdande, har, s iger den välde talaren, sedan det fråndömdes den förra, fått hvila i afbidan på rättegångens slut; och dermed anser han den olagliga tillstyrkan , hvarigenom en administrerande embetsman på förhand lillintetgjoi de verkan af en domstols beslut, vara godtgjord. Utan att förundra mig att höra ett sådant skäl från den värda ledamoten, ber jag blott få fråga honom, om icke apotheket i alla fall varit hela tiden öppet, samt således det här uppgifna dröjsmålet är helt och hållet illusoriskt, samt om icke förhållandet på det hela ändock blir sådant som Const.Utsk. uppgifvit, I afseende på io:de punkten i memorialet, handlande derom, att Konungens rådgifvare stillatigande åsett dels en hastigt beslutad, alldeles oväntad rubbning af ett embetsverk^ förut af K. M. beslutade, af R. St. önskade ställning i förvaltnings-systemet, hvilken rubbning dessutom verkställdes utan de i frågan intresserade collegiernas hörande, torde R. o. Ad. påminna sig Frih Akerbjelms. förklaring , hvaruti jag åtminstone icke kunnat finna något enda verkligt skäl tili anmärkntns vederläggning; och Hr Frih:n invände ingenting mot hvad Utsk. här anfört, nemi. att, sedan Myntverket, i följd af K. brefvet den 24 J’8' i83o, Bergs-collegii instruction den 28 Dec. 1802, och K. M.'s, i anleda of R. St:s tind. skrifvelse den 19 Jan. 1835, i Statsrådet den 6
FKrlcckningarne N:o i. och 2. af de härjämte i undcrdänighet bilagde, utwisa detze Embcts' och Tjenstemän, utom dem, som äro bo. ende i Finland, och enligt n. Art., uti den med Rytzland sist stutne Freds Tractat, icke äro rul Pensioners åtnjutande af Swensta Kronan berättigade. N:o 1. upptager dem, som pä andre Stater njuN Löner för Embeten och tjm. sier, samt Pensioner; Och N.o 2. dem, som ä Kongl. Hof Staten warit löwe och pensionerade, pä händelse detza böra anses lika med Löntaga. re ä Rikets Stat, sedan Riksens Ständer, till deras aflöning och Eders Kongl. Majus Hof. hällning, till Eder Kongl. Majt i underdänig. het öfwerlemnat en witz summa, att om densamma efter Eget Nädigt wälbchag förordna. Och ehuru ä bägge detza Förteningar fö. rekomma sädane, hwilka för deras befattning och wärd om Thronföljares och Kongl. Personers uppfostran, efter hwad alltid tillförene manligt warit, blifwit bibehällna wid deras Löner, säsom lifstids Pensioner, jemte de löner de innehaft, eller hwarttll de kunnat befordras: