Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Betånkanden: N:o 69 , angående föreslagen ändring i arbetstiden inom ErnbetsVerkeri; 48 Prot. Utdrag deii 9 Mars 182 g. N:6 71 > angående förslag till allmänt; stadgande om Sparbankers och Pensions-an3 stalters inrättande vid Bruk och Fabriker 5 N:o 72, angående vissa dagars undanta-* gande från Auctions-förrättningar; N:o 73J angående väckt Motion derom* ätt snöplognings-accorder måtte uppgöras tili landtmannens största möjliga lättnad 5 N:o 74, angående väckt Motion om återförandet till Statsverket af detsamma från-* gången inkomst genom förarrendering af brännvins-destilleringsrättigheten inom Hufvudö staden, samt N:o 75 , i anledning af yrkade förändringar till vinnande af lindring i beväring®* skyldighetens fullgörande, Den Prot. "Utdrag deri 11 Mars i829< 39’ Den ii Mars I8ap. Från Högvördige PresteStåndet. S, D. FÖredrogos å nyo och bjföllos Allmänna Besvärs. ochO economieUtskottets Utlåtande, N:o 6gJ angående föreslagen ändring L arbetstiden inom EmbetsVerken; Betänkande, N:o 71', angående förslag till allmänt stadgande om Sparbankers och Pensionsanstalters inrättande vid Bruk och Fabriker ; Utlåtande, Njo 73^ angående väckt Motion derom, att snöplognings-accorden måtte uppgöras till Landtmannens största möjliga lättnad; Utlåtande, N:o 74, angående vackt Motion, om återförandet till Statsverket af detsamma frångången inkomst, genom förarren» Bihang till R, St, Prot. 1828 och 1SI9, 9 Sami. 4 ly.de Jl-.t. 50 Pr of.
Hon var öfverlycklig att hafva s&amp; " stortn frtimmande som fru Torborg f r h Granhult. Sedan Dukat och vi förfriskat oss af den medförda provianten, fortsattes resan far att i god tid hinna fram till X gastgifvaregiird, der vi. tankte tillbringa natten. Sedan vi passerat det minnesrika Safvar ville vi bese passet vid Djakneboda och träffade der en gumma, som berättade Btskilligt friin kriget, som annu lefver i folkets minne. SA förtfiljdes &amp; n i dag med en viss bitterhet hur ryssarne, utan motstind, trangt igenom passet, och hur generalen (Döbeln) senare med harm utbrustit: " ett sAdant pass hade en karing med en kvast kunnat försvara! " Gummans historier fr811 det förflutna p8minde mig bjärt om den framtidsbild, som den lilla boken " Huru v i forlorade Norr2andJ ' skildrat för mig. Jag ville tala med min vän om den, men den var henne okand. Hon hinner icke Iasa mycket, den goda fru Torborg, och delar kanske det ödet med miinga af sina, i den praktiska verksamheten helt uppgiiende landsmaninnor. Försankt i allvarliga tankar fardades jag tyst genom vida skogstrakter och glest beväxta myrar samt 1Anga strlckor, der skogsköflarens yxa skoningslöst farit fram. Vattendragen vor0 fulla med timmerstockar och har och der förnams ljudet af iingsiigens rastlösa arbete. Ändtligen klockan nio togo vi af vagen till gastgifvaregArden. Men n8r vi körde in genom grinden till den stora, gräsbevuxria gArden, tog Dukat ett viildigt snedspriing, som kom mig att förskrämd undra hur det var möjligt att bhde vi och trillan och grindstolpen kunnat undgii att krossas. Men knappt hade denna tanke flugit genom -. ' min bjarna förr &amp; n jag greps af en n r skrtlck, i det jag märkte att vi befunno oss midt i ett resande cirkusmenageri g % vag till marknaden i B.
Ordställningen i XItskottets förslag, sorn lyder: ”klagar någon Den g November. 3 r i öf ver utlemnad pollett" j ar väl efter min tanke tydlig, men dock tror jag, att den kan blifva tydligare, om man förändrar den sålunda: klagar någon deröfverj att pollet blifvit utlemnad Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition lill bifall af iyrde §:n, med iagttagande af de af Herr von Hartmansdorff och Grefve Cronhjelm foreslagne redaclionsförändxingar. Bifölls, §§. i S och iq blefvo, uppå gjorde propositioner, af Ridderskapet och Adelil gillade, §. 20. Herr von Hartmansdorff: Utskottet har uti denna §. föreslagit, att ett beslut, som blifvit fattadt, icke kan gälla som praejudicat. Men sådant kan icke förbjudas, så vida beslutet, i och för sig, är rigtigt. Jag tror derföre, alt hela den perioden i §:n sorn härom talar, håde kan och bör utgå; äfvenväl anser jag, alt i slutet af §:n en liten förändring i ordställningen bör ske, hvadan jag anhåller att få uppläsa ett förslag till hela 20 §. så lydande: Den hvars anhållan om inträdcspollett blifvit j antingen vid de anteckningar då Landt-Marskalken förer ordet eller vid dem _, som ske inför Den g November. Riddarhus-Utskottet j ansedd icke kunna beviljas j eige j när af slaget honom tillkännagifves, äska förhållandets anmälande af Ordföranden hos Ridderskapet och Adeln in pleno, pä hvars slutliga afgörande frågan kommer att bero. Såsom allmän grundsats galle, att den, hvilken enligt denna Riddar hus-Ordning blifvit ansedd oberättigad att säte och stämma på Riddarhuset intaga, under samma tid ej eller må fullmakt utgifva. Gi’efve Cronhjelm'. Mig synes att Utskottets förslag till ifrågavarande , efter det beslut Ridderskapet och Adeln nyss fattadt, och emot hvilket jag mig reserverat, brister i analogi.
Arbetshusets fond har uppkommit genom donationer och blifvit ökad, dels genom årlig uttaxering af vid pass 500 R:dr och dels genom kännbara afgifter, hvilka, i enlighet med Kongl. Maj:ts nådiga bref den 27 April 1809, ännu utgå till viss procent af fastighets köpeskillingar, af auktionsmedel, af bouppteckningsbehållning och af testamenten. Utgifterna hafva i medeltal uppgått Lill 2,462 R:dr årligen, och fonden utgjorde vid 1841 års slut 7,739 Rdr. Den så kallade November-kassan, grundlagd genom enskilda sammanskott och donationer för att uppfostra harn af pauvres honteux, lemnar årligen understöd åt ungefär 15 barn. Dess fond, som vid 1836 års slut utgjorde 5,700 R:dr, har under påföljande fern åren ökats till 8,122 R:dr. Under stadens egentliga Fattigvårds-Direktions disposition äro fastigheter och kapital, som af enskilda blifvit gifna. Hvad afkastningen af dessa tillgångar, jemte andra intrader, ej förslår lill fattigkassans utgifter, nära 4,000 R:dr, för fattighus-personalens och an - 21 dra fattighjons försörjning, fylles genom uttaxering, vanligen uppgående lill 1,500 R:dr. Uti sparbanken i Örebro, som äfven är tillgänglig för kringliggande landsbygd, hade vid slutet af 16:de förvaltningsåret 1841, 622 deponenter en inneslående behållning af 36,316 R:dr 5 sk. 8 rst.; och voro de till arbetsklassen hörande deponenter, ungefär halfva antalet, delaktige uti insättninga ine för vid pass 40^ procent. Sparbankens egen fond hade en behållning af 1,818 R:dr 4 sk. ii rst. samt en för tjenstehjons belöning särskildt afsatt fond 230 R:dr 4i sk. 10 rst., sedan under året två tjenstehjon blifvit för flerårig trogen tjenst belönade.
Sägom vi ock, af menniskom; så rädes vi folket; ty alle höllo Johannes för en Prophet. Då svarade de Jesu, och sade: Vi vete det icke. Sade han till dem: Icke heller säger jag eder, af hvad magt jag detta gör. Men hvad synes eder? En man hade två söner, och gick till den första, och sade: Son, gack, och arbeta i dag i min vingård. Han svarade, och sade: Jag vill icke. Sedan ångrade honom det, och gick åstad. Och gick han till den andra, och sade sammalunda. Då svarade han, och sade: Ja, herre; och gick intet. Hvilken af de två gjorde det fadren ville? De sade till honom: Den förste. Sade Jesus till dem: Sannerliga säger jag eder, att Publicaner och skökor skola gå i himmelriket förr än I. Johannes kom till eder, och lärde eder rätta vägen, och I trodden honom intet; men Publicaner och skökor trodde honom; och ändock I det sågen, hafven I dock sedan ingen bättring gjort, att I måtten trott honom. Hörer en annor liknelse: Det var en husbonde, som planterade en vingård, och gärde der gård omkring, och grof en press derinne, och byggde ett torn, och utlejde honom vingårdsmännom, och for utländes. När nu fruktenes tid kom, sände han sina tjenare till vingårdsmännerna, att de skulle uppbära hans frukt. Då togo vingårdsmännerna fatt på hans tjenare; den ena hudflängde de, den andra slogo de ihjäl, den tredje stenade de. Åter sände han andra tjenare, flera än de första; och de gjorde dem sammaledes. På det sista sände han sin son till dem, och sade: De hafva ju ena försyn för min son. Men när vingårdsmännerna sågo sonen, sade de emellan sig: Denne är arfvingen; kommer, låter oss slå honom ihjäl, och så få vi hans arfvedel. Och de togo fatt på honom, drefvo honom ut af vingården, och slogo honom ihjäl. När nu vingårdsherren kommer, hvad skall han göra åt de vingårdsmännerna?
Hvad 1817 års K. förordn. om sockenstämmor och kyrkoråd föreskrifver, angtde pröfning och fastställelse af i sockenstämma påbjudna vitén, anser jag följaktligen böra bibehållas, samt, jemte hvad ofvan anmärkt är, närmare utvecklas och bestämmas i communal-lagen. § g, Ett ganska vigtig t föremål för behandling vid sockenstämma blifver alt granska och justera röst-och vallängderna, hvilka skola tjena till grund för omröstningen uti de särskildta ämnen, som tillhöra sockenstämmas öfverläggning eller afgörande, allt efter ämnenas egenskap och de röstägandes deraf beroende rätt. Delta synes således böra specielt upptagas bland mål, som till sockenstämmas handläggning höra, under förutsättning af sockennämndens åliggande att upprätta och till sockenstämma inlemna ifråga var. längder. § 11. Härvid åberopas, til! jemförelse, anmärkningarna vid fnreg:de 8 §. Slutligen bör jag, med hänsigt till 1 cap. af föreslagna connnunal-lagen, erinra, att deri ej något förekommer ang:de sockenstämma uti stadsförsamling. Som likväl, oberäknadt fråga om kyrka och skola, fattigvårdsoch flera communal-angelägenheter i städerna vanligen behandlas å s. k. sockenstämma, bör tillfället att härmed fortfara icke betagas städernas innevånare, fastän de möjligen äfven kunna sammanträda å allmän rådstuga, hvilket dock merendels endast sker i frågor, som röra borgerskapet allena. Om emellan 1 och 2 §§:na af communal-lagens irsta art. införes en särskild §, innehållande, t. ex.: ”1 stad må sockenstämma ”hållas så ofta den af behof påkallas,’7 synes denna lucka varn.fylld, när tillika öfrige §§:ne jemkas, der sådant kan finnas nödigt, efter olika förhållanden i vissa fall inom stad, jemförelsevis emot landet. Såsom af föreslagna communal-lagen inhemtas , är deri antaget, att lill sockenstämmas och vidare till socken-elier stadsnämnds handläggning skulle höra de mål, som röra så väl kyrkoskoleoch fattigvården, som socknens eller församlingens alla öfriga gemensamma angelägenheter.
Dessutom underhållas af Göteborgs stad 3:ne ledfyrar, för segling i farvattnen till nämnde stad, nemligen på Buskär, Böttö och Elfsborgs fästning. Nitton sjömärken äro derjemte på särskilda ställen vid kusten anbragte, och 250 bergringar till fartygs förtöjande. Lotspersonalen utgör ett antal af 182, stationerade å 23 ställen. Däckade seglande lotsbåtar underhållas af lotsverket vid 14 lotsplatser, hvarförutom lotsarne sjelfva underhålla egna båtar, så väl däckade som öppna. Utom Postkontoren i städerna funnos år 1860 inom länet 3:ne postexpeditioner, nemligen å Oroust, Lysekil och Fjellbacka, af hvilka den å sistnämnda ställe inrättats år 1859. Elektriska Telegrafverket hade år 1860 inom länet endast 2:ne stationer, Göteborg och Uddevalla. Vid den förra expedierades nämnda år 15,363 telegrammer, hvaraf 4,286 till utrikes ort, och vid den senare 1,274, hvaraf 232 till utrikes ort. Beloppet af portoafgifterna var vid den förra stationen 66,937 R:dr 97 öre och vid den senare 3,916 R:dr 97 öre. En optisk telegrafledning är dessutom inrättad emellan Göteborg och Marstrand. Sjöfart utgör en vigtig näringsgren för länets kustboer, hvilka för detta yrke äga den utmärktaste skicklighet. Den sysselsätter en icke obetydlig folkmängd den tid af året, som yrket kan bedrifvas. Inom riket idkas den mest emellan närmaste kustorter och å Wenern; utom riket ske befraktningarne vanligast på Norge och Danmark, men äfven på Tyskland, England, Holland, Frankrike, Ryssland och Medelhafsorter. Till största delen begagnas härvid inom orten byggda fartyg och båtar.
Ståndet ansåg enkel Rectificator och mäskvärmare böra beräknas lill 12b procent, dubbel Rectificator jemte mäskvärmare till i5o procent, bidraga till afverkningens skyndsamhet och i samma proportion böra beskattas, hvadan tariffen borde derefter rättas; Vid n:te punkten, 1 :sta morn.: Början skulle sålunda förändras: att då egare, krukare eller innehafvare af jord 171, m.-, Vid lide punkten, 2:dra morn.: Ståndet ansåg begynnelsen böra blifva så lydande; att dä flere dboer d samma hemman eller d serskilda hemman inom samma byelag, eller d serskilde hemman och lägenheter inom en half mds afstånd förena sig m, m. Slutligen, i betraktande af vigten deraf, alt denna fråga snart blefve afgjord, på det icke Riksdags-ärendena genom ett längre uppskof i något Stånd måtte fördröjas, beslöt Ståndet att vördsamt anhålla hos Ridderskapet och Adeln, att denna fråga med det första matte företagas till afgörande. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne: Expeditions-XJtskottets Memorial N:o i5, till Högloflige Ridderska pet - Prot. Ulin. d. 13 Oct. 1S34 pet och Adeln med öfverlemnande å nyo till justeting af ExpeditionsUtskottets, under N:o 87, afgifne förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i anledning af Kongl* Maj;ts Nådiga Proposition örn Curliusafgiftens fortfarande. F r ån H öglo f 1. Ridjoersrapet och Adelk. S. D. Remitterades tillStats-Utskottét, ej mindre Kongl. Majrts denna dag ankomne Nådiga Skrifvelse, i anledning af en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, än ock Friherre Kantzows, Johan Albertf elen j) dennes afgifne molion, ‘om undsättning åt invånarne i nämnde stad.
Jag har utforskat orsaken till den och kommit till följande resultat. Om ni går på torget i en stad och betraktar de plockade höns, som der försäljas, så finner ni, att dessa höns icke ha samma färg. Somliga ha ett mjellhvitt, friskt och aptitligt utseende, andra ha gulaktig hudfärg eller blå- gråaktig, och det är dessa höns, som äro b e - häftade med den motbjudande lukten, då de stekas. V i d närmare granskning af ett sådant stekt höns finner man att skrofvet har mörkgrå färg och är genomsprängdt af koagulelerade blodstrimmor, hvilka ha sin utgång från ena låret, på hvilket är ett sår. Djuret är angripet af benrötsjukdom. Hönsen med ett mjellhvitt utseende ha frisk och angenäm lukt och ett elfenbensblankt skrof. D e med gulaktig hudfärg bilda ett mellantillstånd. Benrötsjukdomen uppstår derigenom, att djuren uppfödas och forslas i trånga burar, som icke hållas rena. Jag har påpekat detta, så 5 ( Ingen llqvld l förskott annons införes af 26 under öre 1 pr 4- krona. att åtgärder måtte vidtagas som kunna gagna allmänheten såväl i hygienens som i smakens intresse. Nu till matsedeln för dagen: Ärtpuré, Gädda, Höns, Äppeltårta. Ä r t p u r é. Färska spritärter kokas i vatten och passeras till puré. Spädes sedan med svag buljong. Afredes med en äggula och några skedblad grädde. Kryddas med salt och peppar. Serveras med små stekta brödbitar. Gädda. Goda sellerirötter skäras i tärningar och kokas i smör och vatten, till dess de bli möra. Gäddan rensas väl, skares i stycken och kokas i en särskild kastrull med smör, vatten och litet god sherry. Kryddas med salt och peppar. Då gäddan är färdig, hälles selleridekokten öfver den och hålles varm tills den serveras. H ö n s.
Iliden den 1 sistlidne September med döden afgått och efterlemnat en mer än 73 år gammal enka, hvilkens alla tillgångar, enligt hållen bouppteckning efter mannen, utgöra 1,119 r:dr 17 sk. 5 rst. banko, hvarifrån ändå bör afdragas den husröteersättning, hvilken torde komma att drabba sterbhuset, har direktionen öfver nämnde inrättning, under förmälan, att vid sådane förhållanden den åldriga, genom sjukdom och bräcklighet, till bidragande till sitt uppehälle alldeles oförmögna enkan har att vänta hemsökelsen af en snart inbrytande nöd, om något understöd af allmänna medel icke skulle kunna åt henne utverkas, fästat Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på adjunkten Tidens ovanliga förtjenster om veterinär-vetenskapen och det allmänna, och på det förhållande, att Tidén under lifstiden icke skördat några ekonomiska fördelar, som motsvarade hans förtjenster såsom vetenskapsman och skriftställare, samt på sådan grund hemställt, huruvida icke Eders Kongl. Maj:t skulle täckas i nåder hugna Tidens enka med en årlig, af allmänna medel utgående, pension af 300 r:dr banko, hvarigenom hennes öfriga dagar blifva tryggade mot betryck och nöd. Enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, biföll Kongl. Maj:t, att till Rikets Ständer framställning skulle göras om beviljande åt enkan Tidén af en pension, stor 300 r:dr banko att utgå utaf allmänna indragningsstaten. 48:o.
Ambeke funnit godt deröfwer infordra deras underdåniga förklaring, hwareftcr Wi öfwer hwad dem angar, mele Ost i Näder utläta. ytterligare förekommer, huruledes Friherre 8ilkcdälä, d^ils, ansett sig för en onyttig Ståndets Medlem och förklarat, at han uphör således för denna gängen at wara det: at (ZrchenvLlök, 6öran, förklarer sig ej mer under detta Riksmöte kunna betvifla RtdderflaperS och Adelnö sammankomster: at Frj« 86s herre Adellv8rck, ^nbnn Larl, anfört, ak han icke kunde wäga för en jränwarande Att widare deltaga mi öfwerlägqningarna pä Riddarhuset'widdenna Riks» dag, schak Adlersparre, 6eurx, samt Zckiäldebrand , And. Krsdric, förklarat, at de assade sig all del i Ridderskapers och AdeliiS öfwerläggningar denna Riksdag. Nu ehuruwäl det innebar en olaglighet stridande emot Riksdags - Ordningen, at pa sadanr egenwilljgt fsätt fran Riksdagen sig afhälla, äre Wi dock sinnade, at härwid för denna gängen lata förbltswo, sä at Friherre Lilsvsrfcbold, ?<ilr, 6ri. psncvsldt,6örsn, och Friherre Adelsvärd, polian Larl, samt Adlersparre, tZeorA, och Lckioldebrand, Anders fredric,någon Riksdagsmanua-rätl under dennaRiks» dag icke kunna utöfwa. Sluteligcn hasme Wi förnummit, huruledes sådana uttryck blilwit fällda, och de talesätt nyttjade: at Lcböldebrand, Anders fredric, yttrat sig, det han protesterade emot den oerhörda olaglighet, ak läka en Deputation afgä innan Lxpeditionen är justerad: at Friherre Kurck, Knur, i anledning af den afsända Dspurstionsn uiläkit sig: man will betaga Ost den heligaste af wära rättigheter:
De nya omständigheter sorn efter sisth sommar inträffat, äro, att den då befarade missvexten sedermera verkligen egt rum nästan öfverallt i Europa, att sädesprisen efter skörden blifvit ännu högre än förut äfven hos oss; att bränvinsbränningen under hösten skulle idkas med flera pannor och större ifver än man kunnat föreställa sig;- att ytterligare anmälningar af bränvinspannor skulle ega rum utöfver det antal, som förut funnits, att bränvinet likväl skulle stiga från 1 R:dr 1 sk. till 24 sk. rgds för kannan, hvarigenom bränningens öfverdrift ytterligare upmuntrats o. s. v. Icke heller kunde Konungen på förhand veta att missvexten i andra länder blifva så betydlig att säd på hösten skulle utföras härifrån och det ännu mindre att ett krig skulle utbryta mellan 2:ne stora Europeiska makter och hota att sprida sig till de öfriga, samt nalkas oss i vår. Intet hinder möter således å Konungens sida, att än vidare inskränka bränvinsbränningen. Sedan jag sålunda betraktat saken ur samhällsrättens och styrelsens synpunkt, bör hon äfven skärskådas ur Statsklokhetens och näringsidkarens. Man bör nemi. tillse om den förlägenhet hvari lian genom ytterligare bränningsförbud skulle råka, är oförmodad, betydlig, och af honom sjelf förvållad. Han visste på förhand att näringen var ofri, och underkastad förbud, han var icke heller varnad emedan stegringen af alla de ofördelaktiga förhållanden som medfört den första bränningsinskränkning, antydde att en sednare kunde och borde följa. Sig sjelf mäste han följaktligen skylla om han drifvit denna näring längre än hans bestånd tål. Man anför huruledes jordegaren är skuldsatt, huruledes han behöfver tillverka bränvin och försälja det till höga priser för att betala icke blott sina utskylder, utan äfven räntor på hypotheksoch andra lån. Det ligger dock någon öfverdrift i dessa påståenden. Jag känner Fidei-Commissarier, som icke åtnöja sig nied den betydliga egendom de hafva, utan kasta sig in i fastighetsköp och deraf föranleda betydlig skuldsättning, samt derigenom råka i förlägenhet.
Ehuru det kunde göra tillfyllest att häremot åberopa det motiv för yrkade ansvarigheten, som i slutpåståendet kortligen uppfattas, utber jag mig likväl att få ytterligare fästa uppmärksamhet derå, hurusom Regeringsformens 106 §, — hvilken bemyndigar Rikets Ständers Konstitutionsutskott, att ställa under tilltal inför RiksRätt den eller dem af Konungens Rådgifvare, som linnas hafva ”uppenbarligen handlat emot denna Regeringsforms tydliga föreskrift eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf eller af andre Rikets gällande lagar” in. m., och i det följande stadgar, att ”då StatsRådets Ledamöter finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem RiksRätten 358 efter allmän lag oell ilen serskilda författning, som till bestämmande af sådant ansvar utaf Konungen och Rikets Ständer fastställd varder,” — sålunda i de mest allmänna och oinskränkta ordalag synes inbegripa, såsom föremål för Utskottets anmärkningsoch anklagelserättighet samt följaktligen såsom ämnen för RiksRältens pröfning och dom, alla rådgifvande åtgärder, angående hvilka ämnen som helst, de der, efter Utskottets föreställning, kunna hänföras under de kategorier af grundlagsbrott eller öfverträdelser af andra Rikets Lagar, sorn ofvannämnde 106 § förutsätter. 107 § åter afser inga egentligen positiva förseelser, utan underlätet iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta, eller bristande oväld, nit, skicklighet och drift hos Föredragande; af hvilka anledningar Rikets Ständer, om de linna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen anmäla deras önskan, att han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Han var eldröd i ansigtet, och ådrorna på den långa halsen svälde som snören. Mumlande lydde karlarna, toppseglen föllo ned, och storseglet drogs in till hälften på gaffeln. Det var ett ögonblick, som om någonting hade stört den vilda fröjden. Men nu syntes människorna, som stodo på land. Man kunde redan urskilja ansigtena. Öfver barken reste sig den hvita kalkklippan, som blänkte med ett bländande sken i solen. Och grundet syntes som en lång brun strimma framför bogen. Spänningen kom tillbaka, retningen, vildheten, förstörelseglädjen, som när soldater vid en stormning slå sönder alt, som faller i deras händer, bryta ned och förinta, liksom gripna af en outredd naturmakt, hvilken tvingar dem. Bland den människomassa, som fylde stranden, liksom bland dem, som stodo på däck fans det något af samma känsla som fyller massan vid en tjurfäktning, när den vilda besten råmande störtar in på arenan, och picadoren behändigt med ett vigt språng hoppar öfver barieren för att undvika hans horn. Eller som när en gapande mängd njuter af, hur en lindansare, hvars konturer knappt kunna urskiljas på det oerhörda afståndet, går på en lina, som är spänd mellan ett par torn, och midt på linan gör en låtsad rörelse, som om han vore nära att falla. Eller som när publiken på en akrobatföreställning i rysande spänning ser på, hur en liten smidig kvinnokropp från svängande trapez kastar sig öfver en svindlande höjd för att i nästa ögonblick triumferande hänga i en annan. Det var intet af alt detta. Men det var något beslägtadt, som tog sig luft i det växande skri, hvilket darrande af jubel, råhet och njutning steg från alla dessa munnar, ju närmare barken nalkades klippan. Pelle Ljungberg stod ensam med sina känslor. Han var så arg, att han kunnat mörda. – Det är ändå svinaktigt, sade han. Det var bara en kabellängd kvar, men sekunderna blefvo långa som minuter.