Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i Norrska tulltaxan iakttagna uppställning af olika tullsatser i förhållande till varans tyngd per qvadrataln, redan förkastad af 1856 års Tullkomité, har ock vid förnyade undersökningar visat sig icke förekomma den stora orättvisan, att mycket dyrbara ylleväfnader stundom hänföras till lika afgifter med de grofsta och billigaste, under det medelfina träffas af en vida högre tullbeskattning. Vid sådant förhållande synes en dylik indelning så mycket mindre vara att här efterfölja, 29 som den stora mängden af här varande mindre tullkamrar med ringa personal och jemförelsevis föga uppöfvad varukännedom, å ena sidan, lätteligen derigenom skulle kunna blottställas för ofrivilliga misstag vid tillämpningen, under det, å andra sidan, vid de stora tullkamrarne, den lifliga varutrafiken skulle genom tidsödande undersökningar uppehållas, utan att likväl ett i förhållande dertill afsevärdt resultat uppnåddes. I betraktande af allt detta hafva komiterade funnit sig höra underdånigst tillstyrka den nu varande indelningens bibehållande och detta så mycket heldre, som, efter hvad kändt är, den inhemska tillverkningen hufvudsakligen afser åstadkommande af medelfma och gröfre samt i samma mån tyngre väfnadsslag, hvilka följaktligen äfven med en betydligare tullnedsättning ingalunda blifva blottställde för någon fruktansvärd täflan med den utländska industrien. Beträffande sedermera tullsatsernas belopp och dervid först den å Filtar oell Mattor, hvilken nu utgör 40 öre skålpundet, men i Tullföreningstraktaten är bestämd till endast 23 öre, likväl med öfvergångstull för mattor af omkring 34 öre för 2 år, så gifva erhållna prisoch vigtuppgifter vid handen, att vår nu varande tullsats uppgår å uppgifna väi det af inhemska filtar till omkring 1 1 och af utländsk filt och mattväfnad, af hvilka endast de finare slagen hittills kunnat med någon fördel införskrifvas, till vid pass 20 procent.
Jag tror, att Ulsk:n i detta fall hafva gjort ganska rätt, då de föreslagit att förhållandet under medelmåttiga år borde ligga till grund lör besutlenhelen ; ly kan åboen försörja sig i medelmåttiga år, så bör han i goda år kunna bespara något för missvextåret. Det blir för öfrigt omöjligt för domaren, eller den sorn skall handlägga ett sådant ärende, att afgöra en sådan fråga, om han ej hade någon term, hvarefter han kunde rätta sig, och jag får derföre tillstyrka, att dessa ord i 2ta §:n få qvarstå. Här är äfven yttradt emot 3:e §:n, att man borde utesluta orden : ’’såsom sjöfart, fiske eller dylikt.” Jag erkänner riktigheten af denna anmärkn. och skulle önska att dessa ord komme att utgå; ty jag tror, att meningen är ganska fullkomligt uttryckt, äfven om det endast står: är hemman så beläget, att en åbo af andra näringar kan hafva säker och ständig förtjenst etc., utan att man specificerar dessa näringar. Jag får således tillstyrka, att orden ”såsom sjöfart, fiske eller dylikt,” måtte uteslutas. Hvad beträffar sjelfva frågan 0111 besuttenhet, hvarom Hr Cederschjöld har yttrat sig, så, örn jag förstått honom rätt, anser han, att ingen princip för besuttenhet bör gälla, utan all hvar och en matte få anse sig besutten när han vill. Detta bestrider jag, isynnerhet som författningen har ganska generell i 1 §:n medgifvit, att hemmansklyfningen får gå huru långt som helst, allenast en åbo å den utklufna hetmnansdelen är besutten, d. v. s. enligt den definition på besuttenhet, som a:a och 3:dje §§:ne innehålla, nemi. att lian kan lefva utan att ligga det allmänna till last. När Utskin hafva antagit detta, så tror jag, alt de hafva gjort rätt uti alt ej bestämma såsom norm för besuttenheten ett bråk af hemmantalet eller dylikt, sorn aldrig kunde rätt tillämpas.
Hr von Hartmansdorff har sagt, alt det skulle blifva ganska svårt för Konungens Bef:h:de att (inna andra personer alt beifra vissa mål, särdeles actioner emot kronobetjeningen. Jag skulle likväl tro, att om det är en länsman, som skall actioneras, sä kan det ske af en kronofogde, och om en kronofogde borde åtalas, så föreställer jag mig, att någon af de flera tjenstemän, som finnas vid landscancelliet, kan dertill begagnas. På dessa grunder kan jag icke annat än tillstyrka bifall å Utsk:s betänk. Frih. Cederström, Jacob: R. o. Ad. har här flera gånger hört yrkas den satsen, att landsfiscaierne borde på stat upp5 II. 41 322 Den 11 December e. m. förås till lön, eller ock indragas, emedan man har varit öfvertygad om, alt tjenstemän utan lön äro skadliga för Staten. Likväl hafva dessa tjenstemän blifvit qvar, af det enkla skäl, att de äro behöfliga. Jag bestrider icke nyttan af att uppföra dem på stat, om R. St. dertill finna tillgångar. De blifva då bättre lönade än de äro nu, genom sina arfvoden och sina andelar i böterna, men Staten finge icke af dem mera nytta än den nu har. Men att vara dem förutan, låter sig icke göra, så framt man icke vill, att actorater vid åtskilliga mål i landsorterna skola uteblifva, el ler utföras af personer, som sakna nog juridisk bildning att dem lagligen utföra, ty våra länsmän kunna vara raska karlar, men de äro icke jurister. Jag tillstyrker afslag å Utsk:s betänk. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag skulle lika med den siste talaren gerna se, att landsfiscalerne kunde uppföras på stat, helst jag anser dessa tjänstemän vara så behöflige, att de, efter min tanke, icke kunna afskaffas, äfven om de måste fortfarande blifva lönlöse. Såsom här förut blifvit yltradt, äro de nödige för utförandet af actorater emot Statens egna tjenstemän.
Och så ha vi vår tids blodfattiga, nervösa kvinnotyp fallfärdig framför oss. Ett nyss öppnadt bref ligger just framför mig och frestelsen att här anföra några rader därur blir mig för stark. Brefskrifverskan berättar sig hafva haft besök af en länge efterlängtad ogift ungdomsvän, och nu efter dennas afresa gör hon följande reflexion: » Aldrig trodde jag, att fem år kunde så förändra en människas karaktär, och att jag skulle draga en suck af lättnad efter min förr så afhållna väns afresa. Hon hade tyvärr urartat till en den mest inbitra egoist, och genom blott tanklös själfviskhet förskaffade hon oss en hel del extra arbete och bråk — hela huset måste stå på tå för henne. Det är väl en följd af hennes ensamma lif, utan någon eller något att sörja för, utom sitt eget välbefinnande. Ett har hon emellertid uträttat. Min man och jag hafva gripits af fasa för, att våra döttrar möjligen skulle komma att likna henne. Vi ha därför beslutit, att de ovillkorligen skola » blifva » något, hvad det än månde vara. Hvarje kvinna borde hafva ett bestämdt lefnadskall eller lära ett yrke, tycker du ej det? » — För visso, och det vore i sanning önskvärdt, att alla föräldrar ville komma till samma insikt som dessa, och att de följaktligen ville bedrifva sina döttrars uppfostran enligt alldeles samma principer som sina söners. Låt arbetet blifva lika obligatoriskt för hvarje kvinna, hög som låg, som för hvarje man, endast så kan grunden läggas till en lyckligare och därför friskare kvinnogeneration. T y än en gång: skall lifvet icke blifva en plåga, måste det fyllas med ett verkligt arbete. Det går icke an att spilla bort ett helt människolif under sysslandet med idel gagnlösa obetydligheter, hvarje individ måste fylla sitt bestämda värf här i världen. Men hvarje kvinna får icke genom giftermål sitt lifsvärf sig anvisadt, därför bör hennes uppfostran ingalunda vara uteslutande riktad mot det målet. Föräldrarne skola blott icke tro, att de kunna taga det lättare med dotterns än med sonens utbildning, och att de uppfyllt alla skyldigheter blott de gifvit den senare medel i händerna att en gång försörja sig själf.
Ridderskapet och Adeln, samt af 12 Lag-UIskottels Memorial, N.o 28. Högv. Preste-Ståndet blifvit till Utskottet återremitteradt, på grund af gjorda anmärkningar, åsyftande att förändring måtte ega rum; men som de öfrige respective Riks-Stånden godkänt utlålandet, ocdi frågan således, jem1 i k t 87 § Regeringsformen, förfallit, har Utskottet ansett anmärkningarne icke böra till någon åtgärd föranleda; liviIket Utskottet får hos de förstnämnde två Riks-Stånden vördsamt tillkännagifva. Stockholm den 3i October 1844. SS. Ant. till Exp. Utsk. den 1 Nov. kl. 2 e. ra. Memorial, i anledning af dl er remiss af Utskottets Betänkanden A .ris 2 och 12. Till Lag-Utskottet liar, i anledning af gjorde anmärkningar, Högv. Preste-Ståndet återremitterat Utskottets Betänkande» N:ris 2 och 12, angående det förra, väckt fråga om bestämmande af ansvar för så kallade husdjurs misshandling, och clet sednare, angående Kongl. Majrts Nådiga Proposition om intecknande af ej mindre lifstids städja och undantags-aftal, än ock all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom ålandet; men som dessa betänkanden blifvit af tre Riks-Ständ bifallna, neral. N:o 2 af Ridderskapet och Adeln den 26, af Borgare-Ståndet den 28 och af Bonde-Ståndet den 21 sistlidne September, samt N:o 12 af Ridderskapet och Adeln och Bonde-Ståndet den g, samt Borgare Ståndet den 12 dennes; så, enär, enligt 877 §.
Uplästes till Justering ett författadt Protocolls-lltdrag, rörande kostnaderne till Skrif-Materiallcr, Wee, Ljus, ni. m. för Bewillnings-Utffottet. Uplästes följande Utdrag af Protokollet, hällit i Riksens Högloft. Ständers Allmänna Bcswärö- och LeconomieUtflott, den r Maji igro. S. D. Sedan efter behörig granskning, Utskottet gillat den till Utskottet ing-fne, med ätffljande verlfiea loner försedde Räkning pä de omkostnader till skrif-matcriilicr Ljus och hwarjehanda andra utgifter, som under innewarande Riksmöte hos^ Utskottet atgätt, bestigande sig till Rittiofem R:d. 42 A. B:co bestöt Utskottet atr til? Riksens Högloft. Ständers afgörande öfverlemna vä hwad satt denna Summa mä till Utstottets Secreterare warda ucbetalt. Ot «ux>». Lx krotocollo. 7. ib. Heädlack. DeflötS att ! afseende pä dessa mgifter skulle förhällaS lika som angäende kostnaderne för Bewillnings - Mikottet blifmit afgjort, och begge dessa beslut, säsom öfwer ämilen af aldeles enahanda beskaffenhet, intagaö i ett och sam - io5o Den 2 Maj. samma Protocolls-Utdrag, hwilket altsä erhöll följande lydelse: Utdrag af Protocollerne, hellne i Högloss. RidderffapctS och Adelns Plena den zo
Nu kommer vidare remedium i vigt, som får vara jAj ti öfver eller under per ti. Jag kallar detta remedium t, kunnande t således vara positivt eller negativt. Viglen af det uti t ingående silfver och koppar, i följd af remedium i anse3 x Sv ende lill finhet, blir och ty emedan jag har x + y ’ 1000 1000’ : . S(x + y) 3 Uti denna formel insätter jag värdena af x och y, och för att erhålla alla fäll af densamma skall man iakttaga, alt tecknen af s och t kunna vara positiva eller negativa, och att det kan hända, att de ej äro positiva eller negativa på samma gång, utan att s är positivt oell t negativt på samma gång, eller tvertom. Då den erhållna formeln («) multipliceras med erhåller man uti skålpund formeln för vigten af hvarje särskildt riksdaersstyeke. Det är klart, att dä man fördubblar formeln (<*) får man mynlsilfver-satsen för 25 riksdaler; formeln således fördubblad gifver, dividerad genom 25, formeln för hvarje särskildt riksdalerstycke, lika med hvad jag nyss sagt. För öfrigt linner man, alt genom de båda eqvationcrne v + s:n Af det anförda synes, att den K. förorda, är, åtminstone arithmetiskt, fullkomligt riktig. Den synes mig föranledd deraf, att det beredda myntsilfret genom den chemiska proceduren förlorat af de beståndsdelar, hvaraf man börjar dess beredning, så alt man måste taga dessa uti annat och större mått, än som man genom uträkning kommer lill i följd af 1 §; hvartill kommer, att det beredda myntsilfret möjligen är mer eller mindre tätt än det bör vara, det vill säga på en viss rymd väger mer eller mindre än som sig bör. Att nu ej myntsilfret i anseende till finhet må för mycket strida emot 1 §, och ej äga allt för Den 30 November f. m. mycket eller allt för litet täthet, införer 4 § genom sina remedia gränsor för dessa bada slags felaktigheter.
Möjligtvis bar en och annan kunnat missförstå min första framställning; delta har dock icke kunnat vara händelsen med Hr Skogman, såsom eu af de verksammaste ledamöterne i BancoUlsk. och lill hvilken vi slå i mycken förbindelse. Jag får fästa uppmärksamheten på hvad här står nedanföre §:n, alt Bancooch LagUtskm skola gemensamt uppgöra och R. Sl:s pröfning underställa förslag till ändring i lagen för Ii. St:s Bank, och alt då den gamla benämningen af grundfond bibehålies, icke ett ord kommer att inflyta om Bankens öfverskott, såsom förklaring derpå. Dä i denna 1 § säges, att öfverskottet skall vara 10 millioner, men längre fram i betänk, det inses, att detta öfverskott nödvändigt måste blifva större, så binder man jnridice händerne på sig genom att säga, alt Banken aldrig får äga ett större capital än 10 millioner, åtminstone till nästa riksdag. Ständerne skola derigenom binda händerne på sig nu, och It. o. Ad. särskildt för den framtida öfverläggningen, om ett sådant beslut fattas. Det är derföre som jag anser, att ordet minst verkligen är nödvändigt att här införa, och ber jag Herrarne observera, att om ordalydelsen i sjelfva lagen icke nu är fråga, utan kommer derom särskildt förslag alt framställas af det sammansatta Bancooch Lagötsk. Jag kan pä intet vis frångå, att, på de skäl jag anfort, ordet minst bör tillsättas. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag skulle önska, att R. o. Ad. icke måtte inlåta sig i några tvister, huruvida ordet minst bör tilläggas eller icke. Utsk. har föreslagit en grundfond af 10 millioner. Detta innebär en ändring i det förhållande, som varit, och Utsk. har tillika gjort den erinran, att, i händelse af bifall, skall lagen för R. St:s Bank derefter rättas. Denna sak är enkel och klar; om ordet minst finnes i § eller icke, det är alldeles likgilltigt för domaren, som skall tillämpa den frågan. En strid om ord tjenar till ingenting. Jag tillstyrker bifall icke allenast till 1 §, utan äfven till den erinran, som följer deruppå. Den 10- April.
Om Seklers erfarenhet än ytterligare befästar dessa sanningar, lär man få hoppas att Styrelsemagten förbyter fordna Regeringars af misstagen välmening åtagne förmynderskap för näringarne och öfverlåtandet af dessas idkande tili vissa corporationer, i ett sorgfälligt bemödande att uppväcka, uppmuntra och befrämja hvars och ens individuella arbetsförmåga, hvarr vid åtminstone i början, föga annat torde beJ höfvas, än att upplösa de band, hvilkas verkan är att inskränka idkandet af ett stort antal näringar inom vissa Skrän och en gifven per» sonal, likasom denna personal skulle kunna säkrare bestämma behofvet af varor, än behofvet antalet af de personer, som kunna finna deras utkomst med varors tillverkande. Da geliga erfarenheten lemnar häröfver i många fall öfvertygande bevis. Huru ofta ser man ej på Stockholms Allmänna plattser införda Bil. till Ridel. o. Ad. Pr. I Band 12. 178 Den io Februarii. och till salu utbjudna nya åkdon af flera slag, beslagne hjul, hästskor och sömm, stolar, såar, kar, ämbar, beslagna skoflar, rissel och såll etc. etc. Ått sådane effecter finna afsättning, torde härröra af 2:ne orsaker; Antingen är Stockholms bestämda antal af Vagnmakare, Hjulmakare, Smeder, Siolmakare, Tunnbinda, re Scc 8dc. icke tillräckligt för att fylla behofvet, eller kunna desse handtverkare ej förfärdiga till lika billigt pris med de utom Staden böen* de, ehuru dessa varor ej sällan äro belastademed transportkostnad och förlust af tid, i förhållande till afiägsenheten af tillverkarnes bostäder. Förbud emot denna concurance, skulle antingen verka brist på varor, eller göra det bestämda antalet af tillverkare mästare öfver priset, afnämare till förfång, och man torde med tämlig visshet kunna ifrån förhål-’ landet i de uppräknade fall sluta till välgörenheten af friheten i lofliga näringsfång i allmänhet. De inkast som tilläfventyrs göras i anseende till nödvändigheten af varors godhet, äro ej svåra att besvara.
Sorn reservfonden bör utvisa skilnaden emellan beloppet af högsta tillåtna sedel utgifning och beloppet af beräknad sedelstock, eller den del af samma fond, hvilken nu benämnd disponibla medel, tillhörande reservfonden, kan användas, utan att det för sedelstocken bestämda maximum öfverskrides, har Utskottet ansett 175 § böra erhålla deremot svarande förändring, och hemställer att stadgandet härom må undfå denna lydelse: 5:o. Jemför § 173. Skilnaden emellan beloppet af hög Det belopp, hvarmed Bankens till sta tillåtna sedelutgifning och belopsedelutgifning användbara tillgångar öf - C>4 Sanko-Utskottets Betänkande N:o 36. pet af beräknad sedelstock, utgör Bankens reservfond. Till denna fond skola öfverföi-as: l:o inbetalningarne å det vid 1856—1858 årens riksdag Kongl. Myntverket beviljade råntefria lån, stort 50,000 Riksdaler; 2:o inbetalningarne å utestående lån: mot inteckning i fast egendom på landet samt hus och jord i staderna, till skiften och odlingar samt på äldre låne-banko-obligationer; 3:o återbetaldta filial-banko-förstråckningar; - 4:o af allmänna diskontfonden 200,000 Riksdaler för hvartdera året 1864, 1865 och 1866; 5:o inbetalningar å obligationer; och 6:o inflytande vinstmedel. Och berättigas Fullmågtige derjemte att, om och når någon del af handelsoch nårings-diskontfonden eller allmånna diskont-fonden befinnes obegagnad, öfverflytta de icke använda medlen till reservfonden, med förbindelse för Fullmågtige att, derest Bankens ställning det medgifver, dessa medel återställa, då de varda för det ursprungliga ändamålet erforderliga. j verstiga de af Rikets Ständer derå anvi! sade förbindelser, upptages i Bankens räkenskaper såsom en särskild fond, benämnd Bankens reservfond.
Likväl gör denna förhöjning, sorn för köparen är obetydlig, och ej gör mera än 1 sk. för det hushåll, som behöfver £ tunna salt, och som således är omärkbar, en ökad inkomst af 10,000 R.-dr, efter säker calcul. Hvad åter angår tullen på de andra varorne, får jag nämna, att lax införes från Finland mot half tull, och sill samt fisk från Norrige; den tull som derå verkeligen betalas, blir således låg; det torde derföre ej vara något fel, att man gjort denna förhöjning. Så mycket mera, haiman trott sig böra lemna bifall till TullStyrelsens förslag att försöka skaffa högre inkomster, som Utskottet såsom Riksdagsmän ej kunde undgå att känna behofven, hvilka eljest ej torde kunna fyllas på annat sätt än genom lån. För att kunna consolidera en lånings-fond, torde det ej vara skadligt om man kunde skaffa en ökad inkomst. Finner man ej behofven så stora, kan man nedsätta en motsvarande summa på de directa Bevillningarne. Utskottet har fruktat, att det behöfdes så mycket, sorn man billigen kunde förskaffa. Måhända hade Utskottet bordt lemna sitt förslag äfven tili Ekonomiutskottet. Det lemnar jag i sitt Värde, men tror ej, att BevillningsUtskottet Den 19 Junii e. m. 393 % . • kommer att göra det, så länge det tänker på att åt oss bibehålla den gamla Svenska beskattningsrätten. En anmärkning af Herr von Hartmansdorff vil! jag upptaga, den nemligen att vi skulle höjt tullen på trädvaror. Det måtte då vara någon enda liten punkt, hvarå man sökt göra tullen mera jemn. Annars har man bibehållit den nedsättning, som Konungen föreslagit. Der är åtminstone ingen förhöjning, som förtjenar klander eller tadel. Att vi, trogne föresatsen att utesluta alla förbud, hafva tilllåtit införsel af Bränvin, är ej farligt, då man derå lagt 16 sk. B:co tull.
Förordmn skall dock, jemlikt K. förordmn af d. 20 Jan. 1824, verkställas på deras bekostnad, som deraf hafva fördel; ofvanföre liggande vattenverks egare, som derigenom befrias från bakvatten, ibland dem inbegripne. 3:o) Vattenverks egare må, under de tider, då vattenbrist eger rum, vid vattenfall eller i laga ordning tillkommen dambyggnad tillstänga kungsådra och använda hela vattenmassen för sina verk, dock med skyldighet att icke förhindra flottning, der sådan förr skett, äfven vid lågt vatten; och att, hvarest privilegierade fisken deraf bero, under 6 timmar på natten bereda fisken fri genomgång. Rättighet till flottning medgifves i alla vattendrag med undantag af dem, som från den punkt, der flottning börjats, helt och hållet egas af en person eller ett bolag, utan annan ersättning än för tillfälliga skador genom tramp och updämning å kringliggande egor; men inskränkes för de vattendrag, i hvilka flottning ej förut skett äfven vid lågt vatten, till de 6 månader af året, då vattenmängden är störst, hvilken tid särskildt för hvarje vattendrag bestämmes af HäradsRätt. 5:o) Då i fråga om ändring eller updämning af, eller byggnader uti vattendrag, jord-vattenverks och fiskens egares samt trafikerandes intressen komma i strid emot hvarandra, medgifves efter den pröfning och på det sätt K. Förordnm af d. 20 Jan 1824 om vattenverks ändring eller utrifning föreskrifver, rättighet för den, som dervid har vigtigare intresse, att inlösa deras rätt, som hafva mindre vigtiga intressen, efter värdering med 50 % förhöjning. Motiverna för denna motion äro närmare utvecklade i en motion, som jag i samma syftning afgaf vid förra Riksdagen, hvarföre jag dermed nu ej behöfver uptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller om remiss häraf till Ekon.Utsk:t. Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:t. Föredrogs och lades till handlingarne StatsUtsk:ts Mern.
För det efterliggande registratur, som jag, under min utöfning af stats-seci et.embete! lät renskrifva mot betalning, erlades öfverhufvud 10 r:dr b:co för månaden, eller 12.0 r:dr för ett år. Det var måhända nog val betaldt; men jag lät dervid bero, på det att exlra-ordinarierne skulle hafva någon förtjenst under lediga stunder. Men som originalconcepten ej kunna utlemnas till obekanta eller opålitliga personer, emedan tillgång dertill städse beliöfves, och emedan de s. k. mutationernas behöriga iakttagande fordrar att personer med mera kunskap och omdöme, än vanliga renskrifvare pläga innehafva, begagnas till registraluiens utskrifning: så kunna svårligen några andra än medlemmar al Konungens Cancelli, helst departementens egna extraordinarie!', dertill användas. I de öfriga departementen, utom nuvar. Sjöförsvars-, äro göromålen flera, och conceplbundtarne följaktligen större än i Ecclesiastik-departementet. När nu dertill kommer besväret att eftersöka, eller från landsorterna efterskrifva felande konungabref, hvilket registratorerne, för en så lång tid, svårligen kunna jemte öfriga löpande göromål medhinna; så är det mera än sannolikt, alt en månads registratur, collationeringen inbegripen, icke kan fås för mindre än 10 r:dr b:Co öfverhufvud. Kostnaden för 80 år, efter 120 r:dr, blifver då 9,600 r:dr, hvartill jag önskade alt medel måtte af tillgångarna för extra-statsregleringen beredas. J länken, mine herrar! och skolén måhända säga: kan icke detta arbete och följaktligen den dithörande kostnaden undvikas? Jag tror det icke, och skall uppgifva skälen dertill. För alt vid dagligen förekommande mål, och deri åberopade prsejudicat, förnimma hvad K.