Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den, som anser, att, i öfverensstämmelse med tre stånds beslut, införselstullen å bomullsväfnader, alngods, hvita eller färgade: ”gaze, half linön, musslin eller nettelduk och moll” samt ”sticktyg eller piqué”, bör förblifva 1 r:dr skålpundet, röstar jai 0 den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, nedsättes denna tull till 40 sk. skålpundet. Då rösterna utgjort 69 ja och 49 nej, samt en sedel kasserad, och således ja vunnit, hafva Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 49:de voteringen (enligt 136 punkten). Den, som gillar det af tre stånd fattade beslut, att gällande införselstull, 1 r:dr 12 sk. per skålpund å bomullsväfnader, alngods, hvita eller färgade: “alla ej specificerade, genom sjelfva väfnadssättet fasonerade“, skall bibehållas, röstar ja3 den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, nedsättes denna tull till 40 sk. skålpundet. Bih. till H. St. Omröstningen har utvisat 72 ja och 47 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer bcsviutat i öfverensstämmelse med ja-propositionen. 50:de voteringen (enligt 137 punkten). Den, som anser, att, på sätt tre stånd beslutat, införselstullen å bomullsväfnader, alngods, tryckta eller pressade: “öfriga nyss uppräknade, sädane färgade, som tullbehandla» lika med hvita af samma slag, samt i allmänhet alla tyger i finhet öfver 80 trådar på tummen i ränningen11, bör förblifva 1 r:dr 4 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar neji vinner nej, bestämmes tullen härå till 42 sk. skålpundet. Voteringen har utfallit med 69 ja och 50 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 5 lista voteringen (enligt 138 punkten).
Fullmägtige skulle härigenom sörwandla sig kil en Styrelse utan all ansvarighet; i thy Fullmägtige, i skygd af deras af Ständerna erhallna förtroende, icke wero underkastade answar och tillal i wanliga Ambetsmannawägen, och ater betraktade såsom Ämbetsmän kunde undandraga sig redogörelse inför Riksens Högloft» Ständer, och icke mera erkänna Ständernas redofordrande rätt för den dem anförtrodda förwaltning. I följe häraf finner alltså Hemliga Utskottet lika med de är 1799 til RikSgälds-Werkets öfwcrseende församlade Revisorer, at ofwanberörde Handels-Lpeculsncmer warit sadana företag, som icke äga någon grund uti de för Fullmägkiga utfärdade InstruHiouer» och at Fullmagtkge bertil icke bordt kunna anse sig pä något fält sutboritsraäs. Men som Hemliga Utskottet är fullkomligen öfwer, tygadt om FullmägtigeS »välmening och goda upsät »ned detta af dem widtagna steg, hwartil Lonioirels förlägenhet gifwit anledning, har Hemliga Utskottet ansett sig icke böra af dem sördra något answar, ehuru Hemliga Utskottet finner dem ibland Fullmägtiga, hwilke lil Beslutet bidragit, icke hafwa i denna del af deras befattning swarat emot Riksens Högloft Ständers förmantan.
Dessutom förekommer här en' vigtig principfråga, nemi. huruvida en mer eller mindre tydlig redaetion af Ridd.- Ordn skall äga kraft att suspendera grundlagen; och det torde derföre icke bestridas, att denna fråga, i fullföljd af hvad redan är beslutadt, hänskjutes till Const.Utsk:s afgörande. Äfven på denna grund yrkar jag, att R. o. Ad:s fattade beslut måtte gå i verkställighet. Frih. Boye: I ordalagen af den propos. jag sist begärde, anhåller jag att få göra en rättelse. Jag finnér det af Hr L agerhjelm nyttjade ordet, nedlägga, tjenligare och lämpligare än det af mig begagnade ordet förfalla. Ändamålet är detsamma. Till Hr Gr. Anckarsvärd anhåller jag att få ställa några ord. Det förundrar mig sannerligen, att Hr Grefven kan så hafva glömt mitt yttrande i principfrågan, att han kan lägga mig till last, som skulle jag hafva påstått, att den andra sidan yrkat ändringar i grundlagen, då den endast åberopade den 4 t §:n Riksd.Oidn. Jag har aldrig yttrat något sådant; det skulle hafva legat i rak motsats mot mitt i förra plenum afgifna yttrande 0111 tillämpligheten af 41 §:n, i afseende på vederbörandes icke deltagande i hänkm:s-valen. Jag var alldeles af samina tacka som Hr Grefven, och kunde således hvarken tillägga honom eller mig den orättvisan, som han lägger på min läkning ; toen sedan en annan mening var framställd , tilltrodde jag mig icke en rätt, som icke tillhör pågondera sidan , nemi. att sjelf afgöra, hvilkendera sidan har rätt. Jag tilltrodde mig icke detta, och trodde således, att vi skulle behandla frågan på annat sätt; men jag yrkade då som nu, att det icke Ur rätta sättet att behandla frågan efter 55, utan efter 6o Deu a3 Januari. 81 §:n, emedan frågan angick rätta förståndet af ett grundlagsbud, hvars behandling är i 81 §:n uttryckligen förestrifvet. För öfrigt ber jag få förklara, att jag sannerligen är oskyldig till det omdöme, som Frih.
Man klagar öfver brist på reciprocitet, och att Englands system ej är liberalt; emot detta skäl är jag ej känslolös, ehuru olika lagen kunna fordra olika förhållanden; Och jag vet icke, om det är vist, att för en småaktig förtröstelse uppoffra verkliga fördelar. Detta är vanligen icke handelns esprit. Antingen måste vi, efter ett vördnadsvärdt exempel, under ädel harm emot hafvets Tyrann, afsäga oss en sjöhandel, den vi icke kunna försvara, eller ock med tystnad hylla styrkans Lagar, hvars utslag alltid äro gällande. För att motsäga fri export, sammanhöpär man i sin förlägenhet alldeles stridand* Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 611 inkast, såsom skogarnes utödande, brist pä afsättning, ocb omöjligheten, att från vara aflägsna skogstrakter, med fördel framföra deras afkomsler; Sådana skäl upphäfva hvarandra 5 men man kan äfven lätt besvara dem hvar för sig. Våra skogar kunna ej föratöra* om de väl vårdas, och denna värd beror af den inkomst man af dera kan draga 5 ty, man misshushållar icke med en product, som har något värde. Detta är en enkel sanning, bevisad af skogshushållningen i de länder, som deraf fått mindre lott än vi. Ofantliga skogssträckor, som nu årligen afsvedjas, skela, under fördelaktigare conjunctur, åter betäckas af träd, och den fruktade bristen skall allt mer och mer aflägsna sig. Jern-och Bergverken skola ej sakna kol, då de betala deras värde, och erhålla optionsrätt till vissa skogar, vid försäljning 5 och. om Jernet blir dyrare i min plog, stiger äfven sädestunnan, och min förlust är ingen. Skulle trädvarorna i våra hamnar ej finna afsättning, då först tror jag, att skogarne skola minskas genom vanvård; Men en sådan händelse förutsätter en ändring i Europas politiska 6ystem, och kan nu hvarken beräknas elior fruktas. Aflägsenheten från hamnarna och svårigheten att dit framföra skogseffecter må bli ägarnes omsorg.
Direktionens åtgärd inom den 1 Oktober 1863 3,750: — 2,600: — Sänkning af Oxbacken inom Westerås stad, äfvensom af tvenne backar å landsvägen utanför staden. Med gillande af den för arbetet upprättade planen, samt anvisande af ett mindre bidrag att till dess utförande utgå frän RiksStatens 6:te Huf.-TiL, behagade Kongl. Maj:t den 30 Nov. 1860 i Nåder stadga, att kontrakt rörande verkställigheten ickebehöfde genom Vägoch VattenbyggnadsStyrelsen med staden afslutas; men alt företaget ändock skulle stå under vederbörande DistriktChefs inseende och kontroll, samt att statsunderstödet finge lyftas först sedan arbetet blifvit af Distrikt-Chefen godkändt. Afsyning har redan skett och godkännande blifvit meddeladt å de omkring 1,000 fot långa förbättrade väg delarne 20,000: — 2,500: — Örebro län. Yägomläggning till undvikande af Afversta backe, belägen å landsvägssträckningen mellan Arboga och Orebro. Vägen omlägges härstädes på 2,700 fot i längd. Arbetsplan blef i Nåder godkänd den 8 Mars 1861, och Vägoch 31 Beräknad kostnad Beviljadt stats i gilladt Törslag. bidrag. Riksmynt. Vattenbyggnads-Styrelsen har den 19 derpåföljande Augusti antagit kontrakt om företagets utförande till den 1 Okt. 1863; men sedermera är likväl en ändring uti planen af Kongl. Maj:t medgifven den 28 Dec., dock gäller det förut godkända kontraktet fortfarande 6,228: 28. 2,000: — Vägomläggning förbi Brickebacken i Almby socken, på en längd af 380 fot. Planen erhöll Nådigt gillande den 4 April 1861, och den 14 Okt. samma år antog Styrelsen det från utsedda Arbets-Direktionen ingångna kontraktet, som, bland annat, stadgar att företaget bör fulländas inom den 1 Okt. detta år.
— Skogsoch Jägeristaten har under femårsperioden erhållit en högst nödig, om än, efter hvad en del femårsberättelser gifva vid handen, möjligen icke allestädes tillräcklig förstärkning, hufvudsakligen genom anställande af dylik stat i Gotlands, Blekinge, Hallands, Gefleborgs, WesterNorrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, och öfverflyttades genom Kongl. Brefvet den 24 Nov. 1857 på Jägeribetjeningen den Kronobetjeningen förut åliggande befattningen med utsyning m. m. å kronomarkerne i Westerbottens och Norrbottens län. Enligt femårsberättelserna funnos år 1860 anställde: öfverjägmästare: i Upsala, Södermanlands, Östergötlands, Calmar, Christianstads, Elfsborgs (gemensamt med Göteborgs och Bohus län), Skaraborgs, Wermlands och Orebro län, samt Jägmästare: i Stockholms, Jönköpings, Kronobergs, Gotlands, Malmöhus, Westmanlands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, hvaremot Skogsstaten i Blekinge och Hallands län endast förestods af en Öfverjägare. Förutom dessa 23 Öfverjägmästare, Jägmästare och Öfverjägare uppgifvas i berättelserna ytterligare 48 ordinarie och extra skogstjensteman såsom anställde i de särskilda länen, och sålunda skulle hela antalet skogstjensteman i riket år 1860 hafva uppgått till 71, hvaraf omkring 20 endast voro extra-ordinarie, utan lön. I sammanhang med ofvanstående får slutligen icke förglömmas det tecken till ökad insigt om nödvändigheten af en förbättrad skogsvård, hvilket gifvit sig tillkänna hos den jordbrukande befolkningen i landet genom det varma intresse, hvarmed denna fråga omfattats af de under perioden hållna Allmänna Svenska Landtbruksmötena i Upsala, Jönköping och Göteborg. Af öfriga, skogarne beträffande, ämnen, å hvilka Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i deras und. femårsberättelser fästat uppmärksamheten, och som icke redan här ofvanför blifvit vidrörda, lärer det vigtigaste vara skogstillgången å särskilda orter i riket. Från intet enda län omnämnes ett tilltagande, utan snarare en minskning af skogstillgången.
Tager jag en annans lif, för att, redan rik, bli än rikare, eller för att rumla, frossa; så är sådant orätt, lättsinnigt; men en annan sak är det, om jag är i verklig nöd, och en annans lif, såsom ett oöfvervinneligt hinder, står i vägen mellan mig och hans egendom, eller om jag ej på annat vis kan rädda min personliga frihet och mitt eget lif. I sådant fall är „arseniken hvit som oskuld„; – detta har jag sagt för längesedan, så att Bror finner, att jag tänkt mig för, icke handlat af ögonblickets „infall och förflugenhet.„ Här är icke stället att undersöka, huruvida också icke tag-rätten af en annans egendom och lif äfvenledes må utsträckas till de fall, då egaren af denna egendom, detta lif är en rackare, en lumpen hund, en blodsugare – eller till och med till de fall, då persona quæstionis är en hederlig karl, men en bornerad stackare, och då jag kan af hans egendom göra ett vida värdigare och nyttigare bruk för mig och menskligheten. Denna undersökning skulle leda oss in i den nya samhällslärans högre och klyftigare rymder: hur jag i den punkten tänker får man se i fortsättningen af mitt „Europeiska Missnöje„ ; men som sagdt, här är en slik undersökning öfverflödig, ty man behöfver blott hålla sig vid det, att jag befann mig i förstnämde fall – och jag är rättfärdigad, så vida man gillar min samhällstheori, och hela Sverige (på en röst när) har gillat den, uttryckligen eller tigande. Jag hade ännu ett skäl: så länge de nuvarande fördomarna qvarstå, så kunde jag, i egenskap af så kallad tjuf eller förfalskare, omöjligen vidare verka för „skapelsens mening„ eller, som min Bror kallat det, i „striden för det godas seger öfver det onda„, hvarken på egen hand eller i bolag med min högtärade herr Broder. Jag måste således försöka sista räddningsmedlet – och det är nu deröfver man skriker så vildt och så dumt! Än engång frågar jag dig och verlden: har jag någonsin dolt mina öfvertygelser, eller har jag tänkt i allt väsentligt annorlunda nu än förr?
Samtlige Eiks-stånden hafva godkänt de af Utskottet föreslagne införsels-afgifter å gårad koppar och oarbetad zink; och då, under förutsättning att inhemska messings-tillverkningen nödsakades begagna sig af utländsk koppar, hvilket dock hittills icke varit fallet, införsels-tullen å denna råvara nu blifvit nedsatt från 20 r:dr till 4 r:dr skeppundet, samt införsels-tull en å den andra råvaran för messings-tillverkningen, zink, endast utgör omkring |:del af sistnämnde belopp, så kunna dessa tullsatser icke skäligen anses utgöra hinder för en betydligare nedsättning af införsels-tullen å oarbetad messing. Den vid BecillmngsUtskottets Utlåtande, N:o 15. 3 mes-dngs-tillverkningen synnerligen betungande kostnaden för bränsle, är visserligen härstädes högre, än i vissa andra länder; men icke heller utgör denna pris-skillnad tillräckligt skäl för anspråket på ett fortfarande åtnjutande af den alltför höga skyddstull, sorn hittills varit nämnde tillverkning förunnad. Ehuru Utskottet således anser andra inhemska näringar, för hvilka messing utgör en ganska väsendlig råvara, kunna, utan fara för svenska messings-lillverkningens fortfarande bestånd, beredas betydlig lindring i den nu gällande tullsatsen, vore dock, efter Utskottets tanka, öfvergången från samma tullsats till omkring |:dcl deraf, såsom hos Ridderskapet och Adeln blifvit ifrågasatt, alltför stark; hvarföre Utskottet, biträdande det af Borgare-ståndet fattade beslut, hemställer, att införsels-tullen å Messing, oarbetad, latun och trådband inbegripne, må nedsättas till IG r:dr 32 sk. pr skepp. stäp. v. Ridderskapet och Adeln samt Borgare-ståndet hafva till Utskottet remitterat en i Utskottets Betänkande N:o 3 icke omförmäld, utan först vid behandlingen af samma Betänkande hos bemälde Riks-stånd väckt fråga om införande i tulltaxan af artikeln
Pä den lid, jag var Konungens rådgifvare för Ecklesiaslik-ärender, hyste jag just samma tanke som Prof. Carlsson nu uttryckt, utan att vi derom på något sätt meddelat hvarandra våra tankar. Väl säger StatsUtsk. med skäl: hvar skola vi taga medel härtill? För min del får jag förklara, att jag ansåg seminarierne vara af den vigt, att, ehuru, på min tid endast 42,000 R:drs tillgång fanns till samtlige elementar-färoverkens organisation : sä skulle jag, om hon då kunnat blifva färdig, likväl hafva sökt att få seminarier inrättade, äfven med-åsidosättande af vissa skolor i landsorterna. Nu har man lått 90,000 R:dr utöfver dessa 42,000. Man synes då böra hafva penningar nog. Likväl fattas de: så att man måsteobegära nya anslag. Jag hemställer då om icke den utväg Frih. Åkerhjelm föreslagit, vore lämplig, på det att man icke mätte rubba den ordinarie Stalsregleringen. Om StatsUtsk. föresloge att för ändamålet 10,000 R:dr beviljades på den extra Slatsregleringen, så kunde denna summa användas lill aflöning åt extra lärare, som lid efter annan begäras vid den ena eller andra skolan, hvilka utgifter nu bestridas af elemenlar-läroverkens ordinarie anslag. Om dessa befriades ifrån dylika afdrag, så kunde af de ordinarie anslagen 10,000 R;dr eller mera, möjligen blifva i behåll, alt användas till seminarierna. Man har äfven talat om behofvet att utvidga 2:ne serskilda skolor. Men jag vill icke inlåta mig i utredning deraf, emedan jag anser det vara fruktlöst. Dock bör jag nämna att behofvet af en utvidgad skola i Christinehamn redan för 16 år sedan, då jag förestod Ecklesiastik-Depart:tet var kändt och erkändt. Det är klart att i en ort med så fördelaktigt läge som Christinehamn måste tilloppet af lärjungar vara betydligt. Kunde man, på sätt jag föreslagit, af extra anslag bestrida kostnaden för extra lärare, så skulle måhända tillgångar finnas för skolor både i Christinehamn och Hudiksvall.
Så val Grefve von Schwerin, som Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta, hafva ock, vid den underdåniga skrifvelse Banco-Fullmägtige, under sistberörde dato, eller den 7 April i83i, till Kongl. Maj:t aflåtit, i underdånighet bifogat serskilde skrifvelse!’, deruti desse Ledamöter fästat Kongl. Maj:ts Nådiga uppmärksamhet derå, att Banco-Styrelsens bemödanden för anskaffandet af det belopp uti metallisk valuta, som, enligt Rikets Ständers Beslut, erfordrades till förökandet af Bankens redbara Fond, säkerligen skulle betydligen underlättas, och de hinder, som då, för ögonblicket, sig företedde, hastigt undanrödjas genom ett förklarande af Kongl. Maj:t, som försäkrade allmänheten om Myntvexlingens snara verkställande, efter det alla förberedande åtgärder af Banco-Fullmägtige blifvit tillvägabragte. Äfvensom ej mindre Grefve von Schwerin än Herr Öfverste-Lieutenanten Hjerta och Herr Kammarherren Rosenblad reserverat sig emot pluralitetens Beslut, hvarigenom ofvanupptagne, i anledning af Wigertska anbudet uppgjorde, Contra-förslag blifvit nfslaget, enär någon annan utväg, än bifallandet af en så beskaffad transaction, icke då mera återstode, för att, genom anskaffande af det i den stadgade proportionen bristande silfret, kunna fullgöra det af Rikets Ständer uti 9 §.
att det hafte af tidslcriften, i hvilken artikeln off entliggjordes, ' måste ges ut i ny upplaga. Det. va-f en studie öfver de nordisha follrliögskolorns (a bondeuniversiteten, som ho11 på ryska måste tolka ordet), dem författarinnan iakttagit dels i Norge och dels vid ett i dettasyfte .gjordt besök vid Tarna folkhögskola. HON skref deiiila ~~ppsslts med tanken p å det ryska bondestå,iidets behof af ~ ~) ~ l ~ s och n i hoppades, i~g att hennes ord kunde Boinia att i detta afseeiide bara iiågoii frukt f ör hennes land. Ty hennes land, det rika, det viildiga, det olyckliga Ryssland, dess utveckling, dess öde var aldrig borta ur hennes. tanlr~w. Med f nllaste samling lrunde hei~nes vän Mexime Kovalevsky saga vid heilnes graf: att)) hon tillhörde det unga Ryssland, srnii~torilas och frihetens Ryssland ». Alla hennes ' segrar blefvo Iielme först r&amp;tt Ir&amp;re, iiar hon som e t t barn 4iiil.de tömma den bloinsterfylldn filiriiieii i sin stora moders sköte. Tvenne hylhiiignnr n i h n d e hon en gång, med tarade ögon: kallelsen till Irorrespondermde ledamot i Pelwsbwgs vetenskapsalraderni och Joiias Lies i ett slcaltal 11ttr-j-c1ct.a varme sympati för den lilla rt~~7iia fliclrsln)) ~ a L j a Rajevskir. Annars tdacle ho11 icke eller blott i snabbaste förbigkeiide om sina utmiirkelser; hoii bar dem lika sorglöst, som. en drottning siim juveler och lade undan dem malrast möjligt för aott återtaga deii enlrla hvardagsdrii,l$en. Vid sin uiidsi~tagsstiill11i11g p&amp; det lcvinliya mbetsområdet lade hon mycket liten vikt.
Med bibehållande af de i 28 §. af Kongl, förordningen den 13 Oktober 1848 antagna grunder för beskattningen af bränvinsbränning med sådan redskap, sorn drifves omedelbarligen med eld, men med utsättande af en gemensam och i likhet med den uti högstberörde Kongl. Förordning för fjerde klassens redskap, som drifves med ånga, bestämd panncrymdsafgift för ali med ånga drifven redskap, kommer skatten för bränvinsbränningen att utgå efter nedanstående tarif som bestämmer afgiften för hvarje klass af bränvinsbränningsredskap under sex månaders bränningstid. 16 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besa. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. Tarif på panuerynidsafgifteii. Panncrymd. Med eld. Med ånga. i:a klassen. K:r R:dr sk. R:dr sk. ll:dr sk. R:dr sk. R:dr sk. För dem, som anmäla sig ali under kortare tid än sex månader utöjva bränvinsbränning, bli/ber den i tar ifen utförda afgift i förhållande till b ränning st iden förminskad. Har någon erhållit serskildt tillstånd alt, för beredning af pressjäst, begagna bränvinspanna under tid af året, när bränvinsbränning icke är i allmänhet medgifven, och på grund deraf bränvinsbränning då idkar, erlägga för den lid pannerymdsafgift förhöjd med 50 procent. Då någon å en tomt, eller i en byggnad eller under samma tak eller å samma egendom begagnar flera pannor till bränvinsbränning, hvilkas rymd, enligt §. 9, skall sammanslås för debiteringen, lakttages härvid, dels alt kokrummet icke afdrages af hvardera pannan, utan af sammanslagna pannerymden, dels att tillökning i skatt för måskvärmare eller rcktifi'kationsapparat, eller anbringandet af båda delarna, beräknas endast för den panna, hvartill dylika apparater begagnas.
Adel egde aldrig några rättigheter framför den öfriga delen af nationen, ingen serskild domsrätt, inga fora privilegiata, inga egna arfslagar, och detta oaktadt, eller rättare uttryckt, just derföre är den Engelska Adeln den populäraste och mäktigaste i Europa. Pärskapet var egentligen aldrig något adIjgt privilegium; det tilldeltes vanligen för stora mot Staten bevisade tjenster; Den 5 Mars e. ra. 193 tjensler; ofrälse äfven som adlige kommo i ätanka dervid och dessutom var denna värdighet endast fästad vid några familjer och massan af Adeln derifrån utesluten, när medlemmarne deraf ingingo i Underhuset, skedde sådant genom fria val och nationens förtroende. Englands Pärer hade redan tidigt den för sin tid stora fördomsfriheten att öppna sig för borgerliga medlemmars inrymmande, hvilken upfriskning på en gång gagnade Adeln och nationen; den Engelska Adeln tillegnade sig vanligen alla framstående kapaciteter, alla sådana personligheter och talanger, som i annan händelse måhända framstått såsom demagoger och fruktansvärda chefer för demokratiska partier, men hvilka nu förvandlades till den Engelska Adelns skicklige och nitiske sakförare. Den Engelska Pärskammaren kunde alltid mera skryta öfver sin politiska förmåga än öfver sina anors mängd samt bestod alltid till stor del af nykläckta Adels-familjer, och var det en bomnlls-spinnares son, som genom sina reformers djerfhet förvånade England och Europa. Genom giftermåls-förbindelser, genom s. k. mesallianser, kom Engelska Adeln redan tidigt i beröring med de borgerliga klasserna, en beröring, som dessutom alltid egde rum med anledn. af Englands från urminnes tider så verksamma kommunala lif.
Straff-Balken, i afseende å grunderna för bestraffning af fängelse vid vatten och bröd samt om beräkning af kroppsplikt för stöld, som ligger i tveböte. Under den förehafda granskningen af Embets-berättelserne, upptagande till en stor del sådane åtal, som före sista Riksdag blifvit förordnade, men först numera med slut afhulpne, har Utskottet äfven inhemtat hurusom flere Domare tillförene hyst oriktiga begrepp, i afseende på tillämpningen af nyssnämde, sedermera ändrade, lagbud, jemte andra dermed i sammanhang stående lagens rum, men att förändringen af omfönnälda lagstiftning undanröjt dessa irriga begrepp och således verkat till säkerhet och enhet i denna del af lagskipningen. 4 Lag-Utskottets Utlåtandej N.-o i. Utskottet, som emedlertid anser sig böra erinra, ätt de anmärkningar, som Justitie-Ombudsmannen, under den tid, som nu är i fråga, framställt, endast varit föranledde af Under-Domares och lägre embetsmyndigheters åtgärder, samt att de åtal, som deraf följt, blifvit till utförande af vederbörande aktörer öfverlemnade, får i sammanhang härmed anmäla, hurusom Justitie-Ombudsmannen tilikännagifvit, att det lika litet med föranledande åt anförde klagomål, som eljest kunnat upptäckas någon af de i Regeringsformens ioi § beskrifna, oförmodade händelser, då Embelels innehafvare vore förbunden att Konungens Högste Domstol eller någon af Dess Ledamöter tilltala. Det förhållande, då Justitie-Ombudsmannen sjelf bord t, såsom åklagare, uppträda, har, under denna tid, blott en gång inträffat. Enligt nämnde Grundlags 106 §. har han vid Riks-Rätt fört talan emot de Ledamöter af Stats-Rådet, hvilka Rikets Ständers Konstitutions-Utskott vid sistförlidna Riksdag funnit skäl ställa under tilltal.