Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ofta hörs ocksi från de fattiga en klagan öfver ocattvisa vid gafvornas fördelning. ' Gisserligen saknas oftast grund för klagoiii&amp;let hos den som framför det, men de finnas soin kunde på sitt satt vara be&amp;tignde att klaga. Ingen har ~ L I ratt att fordra en gifva och borde saledes ej heller klaga, om den uteblir, ' inen man kan ej iiiidra p&amp;, om simet förbittras hos en flitig, strafsaiii familj, som, tyst Mande, $an uppmuntran, lefver under trycket af sjukdom och oförskylda moigiingar, d&amp; den ser sin lata, tiggande, kanske siipa.nde granne f B f r h maiiga hall. D e konklus " ioner, som därvid diagas, äro ej till fromma Iivarken för den som drager dein eller för samhället. E n centralpunkt behöfves således, en plats, där arbetame p % fattigvårdens olika omrkdeii kunna mötas, utbyta erfarenhetsrön, rådgöra, f&amp; upplysningar om andras arbete och sjalfva lainna uppgifter; dar den rike, som kan ge pengar, kan förena sig med .en annan, som kan ' ge tid, och s %lunda gemensamt utföra ett fullgodt arbete; dar upplysningar, r i d ocli aiivisningar kunna liimiias å t dem, som ännu äro oerfarna och ovissa om hvad som i de skilda fallen bör göras för att %stadkoinina ett verkligt upphj alpande; där s i småningom nog' granna uppgifter samlas om dem som ej vilja arbeta, utan göra tiggeriet ' till ett yrke, och dar shledes de som hemsökas af sgdana tiggare kunna otah tidsspillan ocli eget besvär f&amp; reda på förhållandena. En plats slutligen, diirifrh arbetet inoin samma område på andra ställen nied uppinarksainliet följes, nya metoder pröfvas och tillämpas, och resultaten af sålunda vunnen erfarenhet bearbetas och göras tillgängliga för den stora alliilaiiheten. Denna erforderliga centr.alpunkt har inan i flera stader i vart land, s&amp;soin Stockholm, Upsala, Göteborg, Sorrköping, Eskilstnna m.
Men att nu komma till denna mannens (Burkesj maximer, så är det allmänt bekant, att knappt någon Parlaments-talare i England, i sina principer, så väl politiska som oeconomiska, varit mera vacklande och ombytlig; i afseende på det förra tjenar till bevis, att han under Amerikanska kriget uppenbart försvarade sina rebelliska medundersåtares uppresning mot sin lagliga Öfverhet; men några år derefter, då han kommit i andra förhållanden, kanske, enligt bättre moraliska grundsatser, fastän på ett öfverdrifvet och Franska National-äran stötande sätt, som äfven uppretade deras enthousiasme, yttrade sig öfver Revolutionisternas första företag och hotade dera med en derefter lämpad behandling. I det sednare afseendet åter, kan man icke utan förundran jemföra, hvad han år 178® yttrade sig om en strängare hushållning af de allmänna medlen, hans häftiga utfarande mot Ministrarna för deras så kallade slöseri, om förminskning af Regeringens inflytande, till hvilket ändamål han foreslog åtskilliga hårda steg; ibland andra en bättre reRidd, 0. Ad. Brot. N:o g, to. 66 Den 4 April, glering af Konungens inkomster, försäljning af skogar och andra Kronans domainer m. m. När man jemför allt detta med hvad han sedermera förfäktade med största häftighet, så kan man finna orsaken till de många motsägelser och förebråelser han måste uppbära, och desvåra förödmjukelser han i sjelfva Parlamentet måste uthärda. En så beskaffad mans maximer torde då ej böra tjena till regel eller blifva grunder, hvaruppå andra länders hushållsinrättningar skola uppföras. Men om vi ändtligen skole låta vårt National högmod i denna del falla, om vi ej få tilltro vårt eget förnufts bruk alt utfinna medel till förbättring i vår allmänna hushållning, och således söka i andra länder efter upplysningar i denna del; hvarföre icke taga dem bland sådana folkslag, som i anseende till climat, behofver och hushållssätt äro närmare med oss befryndade? hvarföre icke taga exempel af en bland de största Regenter och bästa Rikshushållare på sin tid ?
200 v:o vik kältRökoro-Oontorot 200 LommarkränZ 166 ^krkvoko för ZronskninZ ok Nokioomonts-räkninZorno 200 32. 8:ma 8p. 709. 8ummo k:kr 13,966: 32.—; Ook kommo, Zonom ontoZanko ok kotto körsloZ, sk utZikt ott körs vinnö kör ko unkor lönorno inkoZripno 144 tunnor sponmal, som liro moro onslaZno i kon vik sist» 8ta1sroZlerinZ6n Zällanko 8toton kör 8unkkots-6oIIoZium, mon koromot ott orkorkros ott oontont kolopp utökver kot Zomlo 8tots-ansIsZot ok 3,477 R:kr 17 sk. 7 rst-, korsk likväl kör nörvoronko skulle utZs ollonost 1,392 R:kr 33 sk. 7 rst., intill OolloZii nuvoronko Orkköronkos okZonZ, kvilkon innokor onkro lönoinkomstor ock ok sokan anlokoinZ, enliZt LolloZii unkerkoniZs skrifvelse ok kon 21 Ootokor 1839, körklorot siZ o^j påräkna noZon lönotiilökninZ. Lillkörorknoko 8tst8-8eor6torsron strako, ott kö 8unkkot8-LoI!oZii orZsnisotion, sakan kon ak komölkto OolloZium klikvit köroslsZon, kokunnos snkomolsonliZ, antalot ok korvik korsknoke t^onstomsn kokökliZt ook ko kom ansloZno löner tillstänkiZo, anssZ kan siZ böra i unkorkäniZkot tilistsrko RonZI.
Att, om någon på en gång är förfallen dels till fängelse vid vatten och bröd och dels till sådana böter, som vid bristande tillgång skola till dylikt fängelse förvandlas, bötesstraffet bör, ändå att tillgång till böterna finnes, till fängelse vid vatten och bröd förändras; och skall vid straffens sammanläggning fängelsetiden bestämmas efter summan af böterna tillhopa med det penningebelopp, som emot straffet för det urbota brottet högst svarar; dock att, i fall för böternas förvandling, annan grund än dessas belopp är serskildt stadgad, samma grund äfven må vid sammanläggningen följas; 6:o Att, då någon, som till högsta fängelsestraff vid vatten och bröd eller till annat frihetsstraff pä minst två år skyldig är, tillika gjort sig förfallen till vitén eller sådana böter, som, der de ej gäldas, böra med enkelt fängelse enligt Utsöknings-Balken aftjenas, all fråga om utgifvande eller förvandling af nämnde vitén och böter kommer att förfalla. § 3. Hvad i 2 § stadgas oin sammanläggning af straff, som omedelbart ådömas, skall ock gälla till efterrättelse vid förening af olika slags straff, hvartill ådömde Kongl. Maj:ts Nåd. Trop. JU 40. 5 böter blifvit, i brist af tillgång, förvandlade, äfvensom då förvandlingsstraff skall sammanläggas med straff för urbota brott. Skola böter, som enligt serskilda författningar blifvit ådömda elter olika grunder förvandlas till (ängelse med arbete; då majliden för sammanlagda straffet ej öfverskrida den tid, som skolat ådömas om förvandlingen skett endast efter den af författningarne, som till svåraste förvandlingsstraffet föranleder. % *■ De här ofvan meddelade föreskrifter komma att tjena till efterrättelse ej blott då någon på en gång för flere brott lagföres, utan äfven då någon, som till straff dömes, förut blifvit ålagd annan icke verkställd bestraffning; Börande domaren alltid utsätta de serskilda straff, som å hvarje brott bordt följa, samt derefter, i händelse någon förändring af straffen, till följd af hvad 2 och 5 innehålla, skall ega rum, derom meddela erforderliga bestämmelser.
Majit i underdånighet anmälas. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla , att de af ConstitutionsUtskottet mot StatsSecreteraren Arnell gjorde ifrågavarande anmärkningar finge förfalla. Ropades Ja. Femte punkten. Innefattande Utskottetsj enligt 10J §. 136 De 11 u4 Ju I i i f. ra. Regerings Formen, emot Förste ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz gjorde anmärkning, i 'afseende å det oriktiga formella af sjelfva föredragningsåtgärden i målet, beträffande Kyrkohemman i Halland. Friherre Wrangel, Henning: Redan i ett föregående Plenum yttrade jag, att Herr von Printzencreutz bort anklagas efter 106 §. emedan han icke kan komma under 107 §. såsom icke varande ansvarig Embetsman. TJtskottet har endast anfört, att han ej bort föredraga inom SlatsRådet, och jag hemställer, om ej denna åtgärd gifver mera anledning till återremiss än något annat. Saken är af den vigt, att 800 familier genom Herr von Printzencreutz^ föredragning äro hotade att komma på bar backe. För egen del har jag ej ett enda sådant Hemman, och kan just derföre med så mycket mera ifver försvara de otyckliga famillerne. För öfrigt skulle jag önska, att denna händelse kunde gifva anledning dertill, att en skrifvelse i underdånighet afgick till Kongl. Maj:t med den önskan, att inga andra, ände, som äro ansvarige, fingo föredraga. Jag anhåller om återremiss för att få 106 §. tillämpad. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag delar alldeles tanka med den siste värde Talaren, om följderne af det misstag, som den Föredragande begått, men bestrider återremiss just på de skäl han anfört, emedan det strider mot Grundlagen. Den 24 Julii £ ra «37 ConstitutionsUtskottet har med Ständernes magt beslutit, att tillämpning af 106 §. ej skall äga rum.
Sålunda har inom Borgare-Ståndet Herr Björck uti ett längre anförande meddelat en utförlig granskning af de i den Kongl. Propositionen förekommande uppgifter om Statsverkets ställning, hvarigenom han sökt ådagalägga, att en stor del af de för instundande statsreglerings-period afsedda tillgångar ej kunde med visshet beräknas till så höga belopp, som Kongl. Majit antagit, deraf äfven måste följa att samtliga stats-utgifterna och således äfven aflönings-anslagen borde i samma förhållanden nedsättas; hvarefter motionären, beträffande särskildt den nu förevarande frågan, anfört, bland annat, att äfven under antagande, jdet förhöjningen af embetsoch tjenstemännens löner, vid förra riksdagar varit af behofvet påkallade, syntes dock de genom den tillfälliga utgången af en mängd omröstningar bestämda anslagen både fordra och tåla en revision, hvilken företrädesvis borde ega rum i den syftning att de högre lönebeloppen blefvo nedsatta. Om ock Rikets Ständer i sin underdåniga skrifvelse den 5 Februari 1858 erkänt att de förhållanden, som föranledt Kongl. Majits vid riksdagens början gjorda framställning om förökade aflönings-anslag, då ännu fortforo, kunde likväl denna omständighet icke åberopas såsom skäl till löneförhöjningarnes bibehållande för framtiden, helst det vore allmänt kändt att utgifterna under de flesta af hufvudtitlarne voro of Rikets Ständer fastställda före den i November 1857 inträffade handelskrisen, hvadan Rikets Ständer då icke kunde ändra sina redan fattade beslut eller stadna på den beträdda banan. Emellertid hade sedan denna tid väsendtliga örändringar inträffat och likasom hela landets ställning för närvarande icke kunde på något sätt jemföras med de förhållanden, som egde rum vid början af sednaste Stats-Utskottcts Utlåtande N:o 48. 3 riksmöte, samt Statsverket icke helier nu lemnade samma rikliga tillgångar som då’ kunde detta följaktligen ej heller numera bära lika betungande utgifter.
Efter ett nogare öfvervägande af förhållandet med det af Rikets sist församlade Den 4 Maji f. ra. 67 Ständer för Kongl. ConvoyCommissariatet beviljade Creditiv af 66,666 R:dr 32 sk., tager jag mig friheten begära Utskottets närmare uppmärksamhet ä Rikets Ständers Skrifvelse i ämnet, som igenfinnes uti andra Bandet af io:de Samlingen, pag. 107; hvaraf nogsamt inhemtas, att med detta Creditiv ingalunda kan menas eller förstås ett årligt anslag af nämnde summa; ty i fall meningen varit sådan, hade ju ordet Creditiv varit alldeles meningslöst; och då man med Creditiv icke kan förena något annat begrepp, än rättigheten till en credit på så stor summa, som Creditivet innehåller, kan jag ej förstå, att StatsUtskottet kunnat godkänna den åsigt Rikets Ständers Revisorer härutinnan yttrat; och är det med en verklig ledsnad jag nödgas erkänna, huru föga tillfredsställelse det offentliga kallet lemnar, när så grofva misstag, som det af Rikets Ständers Revisorer häruti begångna, kunnat undgå de grundade anmärkningar, hvartill blotta läsningen af Rikets Ständers Skrifvelse vid sista Riksdag, rörande detta ämne, säkerligen skulle föranleda. Jag kan således för min del icke förstå, huru ConvoyCommissariatet kunnat utgifva, samt RiksgäldsContoret emottaga, en förbindelse af bemäldte Verk till större belopp, än Credilivsummans innehåll. Det synes ganska klart, att Creditivet för 5* 68 Den 4 Maji e. m. ConvoyCommissariatet varit föranledt deraf, att de utaf tullmedlen för Commissariatet anslagne 66,666 R:dr 3a sk. möjeligen någon gång af Tullverket ej kunnat på reqvisition levereras förrän efter uppbördsåret, till hvilken ända Creditivet skulle afhjelpa häraf möjeligen uppkommande olägenheter. Då Rikets Ständer funnit de beviljade
De bafva rättighet, sedan de vistats här en viss tid och Konungen beviljat dem naluralisations-rätt, att t. ex. få deltaga i riksdagsmannaval; men när grundlagen innehåller en föreskrift, hvilken visserligen är positiv, men som kan förklaras negativ, att de förvärfva! full medborgarerätt sedan de fått naturalisation; sä kunde det tolkas så, att de icke ägde alt utöfva sådana rättigheter, sorn grundlagen förvaratåt Svenska medborgare, d. v. s. välja representanter, förrän dessa 10 år förflutit. Jag finner visserligen, att detta icke varit Utsk:s mening, och alt Utsk. blott tänkt sig att tillägga dem dessa rättigheter efter de 5 års förlopp , som icke äro nämnda, men jag vidblifver ändå den åsigt, att §:n icke är så fullständigt redigerad, som den bort vara; ty då Utsk. omordar rättigheter, dem dessa utländningar förvärfva sig genom en dem beviljad naturalisation, så borde Utsk. äfven klart bestämt hvilka rättigheter de först efter 5 år, eller genom den naturalisationsrätt Konungen dem tillegna!', förvärfva!, och hvilka rättigheter de efter ett ytterligare vistande härstädes af 5 år få åtnjuta. Jag förnyar mitt yttrande, att i saken ur jag fullkomligen ense med Utsk. och vill bevilja ulländningen dessa föreslagna och än större rättigheter; men jag tror §:n icke vara redigerad som sig vederbör, och alt , vid en troligen blifvande återremiss, hvad jag anmärkt torde förtjena att tagas i betraktande. Det lärer ej bestridas, att då fråga är att införa nya stadganden i grundlagen, böra dessa vara så omsorgsfullt redigerade, alt misstydning aldrig kan uppslå. Gr. Frölich: Om Frih. Sprengtporten menar med natinalisation den rättighet, som Konungen kan bevilja, att utländningar få i Riket inflytta, vistas i städel na, och sysselsätta sig med vissa yrken, då har han rätt i sin sista anmärkn. ; men som jag icke kan fatta annat, än att natura - 190
Grefve Löwenhjelm, Gustaf: I anledning af Friherre Staéls yttrande, anser jag Den 2o Juli. f. m. (jj/ mig böra anförd den motsatta feanka jag £ målet hyser. Constitntionen säger väl, att Tullinkomst är Söm Bevillning att anse. Deraf följer titan tvifvel, att denna inkomst bör af Regeringen, liksom ali annan inkomst af Bevillning» redovisas, men det tyckes ligga i SakenS natur, att förvaltningen af tullen förblifver Regeringen öfverlemnad. Om nationens handelsinteressens behöriga vårdande är af högsta vigt för Landets, väl, om denna vård utgör en af Regeringens förnämsta pligter, _ om denna pligt ej kan fullgöras utan rättighet att höja och sänka Tul 1-tariifen efter handelsconjuncturerna, om slutligen det medgifves att dessa conjuncturer äro ständig variation underkastade och nästan med hvar postdag kunna ändra sig; så tyckes mig skenbarligen deraf följa, att Regeringen alltid, bör äga rättighet, att imellan Riksdagarna höja eller sänka hvilken artikel som heldst af Tull-tariffen och att en motsatt princip hvarken vore nyttig eller användbar. Jag håller före, att det utan tvifvel ankommer på Lagstiftande magten, att enär Den 20 Juli. f. m. tim det nödigt Unner, bestämma Tullhetje* ningens medborgerliga rättigheter, li fe ont ett bestämma alla ef riga medborgares, och att dervid afföra huruvida beskaffenheten af" Tullljensten medgift'er användandet af samma grundsatser, sorn Constltutioneh i anseende till andra Tjensteihäns tilloch ansättande eller transporterande antagit, eider huruvida denna beskaffenhet fordrar afvikelse från nämnda grundsatser. I sednare fallet äger Styrelsen ändai den kända utväg af Gonstitutorialers utdelande1 och den sorn ett sådant emottager har i förväg medgifvit de möjeliga följderna — har således i händelse af flyttning eiler af» skedande ej skäl att klaga. Friherre Boye, 7,udvig:
I sådant afseende har Kongl. Majit under den 30 Oktober förlidet år till Rikets Ständer aflåtit en af samtlige Riks-stånden sedermera till Stats-Utskottet remitterad nådig proposition, (intagen under JM 22 i \ Sand. \ Afd. af Bihanget till Riks-ståndens Protokoller), deruti anföres, hurusom geologien, utom det rent vetenskapliga intresse, densamma alltid hos sina idkare uppväcker genom upplysningar öfver de mångfalldiga förändringar, hvilka jordens yttre skorpa redan undergått och fortfarande undergår, äfven på det kraftigaste, likasom de öfriga natur-vetenskaperna, ingriper uti det praktiska lifvet, enär bergshandteringen, byggnadskonsten, fierfalldiga andra näringsgrenar, men framför allt landtbruket, på detta fält hade många vigtiga lärdomar, många nyttiga råd och upplysningar att hemta. Grufegaren önskade exempelvis veta inom hvilka bergformationer han företrädesvis bör söka de malmer, som han ämnar förädla under en eller annan form; han behöfde anvisning, i hvilken riktning han bör utsträcka sina underjordiska försöks-arbeten, för att med den största sannolikhet kunna träffa möjligen förhanden varande nya, fast ännu obekanta malmfyndigheter inom ett redan öppnadt grufvefält, och geologien vore den som i de flesta fall lemnade honom till Bih. till R. St. Bildhuggaren och Arkitekten, som söka vackra marmor-arter eller andra utmärktare stenslag, äfven den vanlige byggmästaren, som behöfver en god och varaktig byggnadssten, ett så väl i luft, som i vatten tjenligt murbruk, en eldfast stenart eller lera, hvilken trotsar jernets och kopparens smälthetta, — hytte-egaren och andra näringsidkare, hvilka önskade att ur jorden kunna framdraga nya tillgångar af torf, brunkol, qvartz, feldspath, 0. s. v. — läkaren, som sökte helsovatten och i medicinskt hänseende nyttiga gyttjor, — alla dessa fingo af geologien anvisning, hvarest de kunde finna det sökta, så vida det vore befintligt inom landets egna gränser.
Bes er v a tion af Herr L. V. Henschen: j)I Utskottets plenum föreslogs, att de personer, som, enligt 141:sta § i nu gällande Bevillningsförordning, njuta befrielse från skyddsafgift, eller ock hafva tre minderåriga barn, måtte njuta befrielse från mantalspenningar; men äfven desse alternativer blefvo af Utskottet afslagne, ehuru (särdeles) det förra skulle föranledt förenkling i debitering och räkenskaper. Åberopande hvad sistlidne Riksdag i denna fråga anförts: a) hos Adeln: af Herr Justitie-Kanslern N. S. von Koch den 23 Mars 1854, (sidd. 417—422 uti 5:te bandet); b) hos Presleslåndet: af Prostarne Berlin och Melander samma dag (sidd. 356, 357, i 3:dje bandet); c) hos Borgareståndet: af mig i bilaga till motionen och nämnda dag (sidd. 323—340 i 2:dra bandet), och d) hos Bondeståndet: af Bengt Gudmundsson och David Andersson från Halland, förre vice Talmannen Nils Pehrsson, Joh. Pehrsson m. fl. från Upsala Län, Anders Pettersson och Petter Mårtensson från Jönköpings Län, Gabriel Andersson och Lars Gustaf Andersson från Elfsborgs Län, Lind från Götheborgs och Bohus Län, Bjerkander från Skaraborgs Län, Hans Pehrsson från Gefleborgs Län, Jöns Pehrsson från Blekinge, Henrik Andersson från Örebro Län, Matts Pehrsson och Sahlström från Stockholms Län, samt Pehr Nilsson, Nils Svensson och Ola Månsson från Skåne m. fl. den 22 Mars 1854 (sidd. 587—602 i 3:dje bandet), får jag, som förmodar att enhvar, vid betraktande deraf, att Utskottet föreslagit upphörande al Bih. lill R. St.
- r a d. Elfforss. Man å k t e efter gästgifvareskjuts och s p e l a d e i lador, det var skralt m e d b å d e dekorationer och » regie », men » blixtturnéer » voro icke uppfunna och d e n möderne teatertapetseraren hade icke s k ä m t bort publiken. D e b ä s t a af dem! D e populäraste af d e m! R. Reinick. till A u g. A u g. glömt hennes tjusande Adrienne Lecouvreur, A u g. D e n lilla kisinnans ungdomsminnen ». Gustaf Gul / berg. Hessel i » Samfundets stötter ». Hervey. * Fotogénktiket » PRIMUS » os B. A. H j o r t h &amp; C:0, 6 Klara Norra Kyrkogata 6. Ytterst bränslebesparande. Fotogenen brinner i gasform. Explosion omöjlig. Lätt att sköta. Ingenifotogénutsvettnlng. IDUN 1893 387 blund under själfva predikan, och hans granne vågar knappast röra sig för att låta pilten samla krafter till de sista psalmerna. N o g är O l l e lika god som så mången ann ', som ' tan3 - lutnet, » o m aj? tw) en atu » a », sofver från början till kungörelserna. u - Se, där uppe på soldatläktaren sitter gamla farfar. H a n har nog haft drygt under veckans » a » lopp, ty de gamla äro allt bra, så länge » dom a |? Sen 3oj ?t, » o m | a a i a t o » o t an3a » orkar dona lite smått. » Gamlingen sitter så slö och hopsjunken, men sonsonen, som hela • t o A o t j nuiffia » SEat) pu / tpufc tanDa ». tiden fått l o f att stå bredvid, har oafvändt tittat på prästen, om för att följa hans ord eller hans rörelser, veta vi icke.
Hos Hr Gr:n o. Landtm:» får jag anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig den plats i Banko-Utsk:t, hvartill Hrr Elektorer behagat utse mig. Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse en ny ledamot i Banko-Utsk:t efter Frih. Fock. Anmäldes och bordlädes Bevilln.-Utsk:ts Mern. N:o 22, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut^ rörande tnllbestämmelserna för bränvin och sprit m. m. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m. In fidem, 0. Brakel. Plenum kl. 2 e. m. Justerades 7 prot.-utdrag för den 26 dennes. Upplästes ett af Frih. von Duben, Gustaf, ingifvet meni. af följande lydelse: Inför Högloft R. o. Ad. får jag härmed ödmjukast afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Banko-Utsk:t, under anhållan att likväl varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. Sedan R. o. Ad., uppå framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att välja en ny ledamot i Banko-Utsk:t efter Frih. von Diiben. Öppnades Hrr Bänkmäns lista vid val af fem Elektorer efter N:o 108 Gr. Ruuth, fullm. Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm, N:o 113 Gr. Ehrensvärd, Albert, N:o 26 Frih. Leijonhufvud, Axel Gabrie], N:o 2082 A. Hr Mannerskantz, Carl Axel, och N:o 1096 Hr Bäärenhjelm, fullm. Hr Uggla, Carl Gustaf; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 100. Gr. Stackelberg, tullin. Hr Bogeman, Johan Ludvig, med 26 röster. » 392.
Ad. i sammanhang med hvarje mom. i den 3:dje punkten ang:de de föreslngne bansträckningarne företager frågan om det af Utsk. till bansträekningen tillstyrkta anslag, hvilka tillstyrkanden'innefattas i Ode—10:de punkterne. Jag är således villig att afstå fiån mitt förslag och förena mig med Hr Adelborg, likväl med det förbehåll, att samma förfaringssätt iakttages i afseende å "ute och ll:te punkterne, som röra bnngårdarne här i hufvudstaden. Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr. Adolf Oscar: Innan discussionen öfver denna fråga förklaras afslutad, anhåller jag att få nämna några ord, som möjligen torde tjena till frågans utredning. Jemte det jag anhåller att få instämma i den tydning af 4 9 § 3 mom. Riksd:sOrdn:n. Hr Gr. o. Landtm, har argif vit och enligt hvilken det är Ståndets rättighet att uppskjuta afgörandet af frågan om föredragningssättet, anhåller jag att få belysa sjelfva formfrågan. Mig synes denna fråga vara så enkel och klar, att om den endast en gång klart fattas, torde densamma ej blifva föremål för olika meningar. Sedan Utsk. i Usta punkten affårdat Hr Rodell» motion, förekommer i 2ulra punkten frågan om det s. k. Den 8 Juni. 3S systemet. 3:dje punkten utgör en fortsättning af den 2:dra, och likaså 4:de och 5:te punkterne. I 6:te till och med 11 :te punk terna behandlas frågorna om de anslag, hvilka skola under nästa Statsreglerings period beviljas. Jag förmodar att Hrr Cederschiöld och Dalman medgifva, att den rätta ordningen är, att först besluta om de stambanor, som under den närmaste tiden skola byggas jemte anslagen dertill och derefter afgöra huruvida ett system för Statens Jernvägsbyggnader skall fastställas eller icke. Jag föreställer mig att it. o Ad. efter denna utredning af frågan icke skall finna betänkligt att ännu i afton bifalla Gr af Ugglas förslag. Hr Dalman: