Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta anser jag vara den del af flottan, som står i samband med arméen och landtförsvaret, men till densammas förande beliöfves icke officerare med de kunskaper i topografi, fältartilleri, fortifikation, infanteri-manövrer m. m., som Hr Gr:n ansett skärgårds-artiileri-officern böra ega, men deremot påstå sjömän allmänt att dertill behöfves mera sjömanskap än hvad som blifvit föreslaget för skärgårds-artiileriofficern, Befälet på dessa båtar uppgår ock till ett så ringa antal att det ej kan vara skäl att för desamma bilda en serskild korps, äfven om det ej skulle erfordras samma sjömanskap som segling utomskärs krälver. Säkert är ock att en verklig sjöman inom få dagar kan taga kännedom om de till omfång inskränkta farvattnen, som vi nästan hvar och en känna. Detta, Mina Hrr, är den del af flottan, som enligt min åsigt står i samband med arméen. Vi böra äfven ega, som föreslaget blifvit, pansarfartyg, som uppehålla kustförsvaret, och hvilkas uppgift skulle blifva, att i främsta rummet försvåra en fiendes inträngande i Stockholmska skärgården. I betraktande af de stora och rymliga inlopp, denna skärgård på flere ställen erbjuder, medför emellertid ett sådant försvar ganska stora svårigheter. Kanske att monitorer äro de fartyg som bäst kunna öfvervinna dessa svårigheter. Hr Gr:n har ansett att de båtar, som äro betecknade under namn af »Ljungstedts N:o 1», skulle vara äfven dertill lämpliga.
Ståndet vidblef sina beslut och gillade de i nämnde memorialer framställda voterings-propositioner. 548 Prot.-utdrag den 15 Juli 18A8 S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden: N:o 240, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 196, angående sättet ordningen och villkoren för utbetalningen af anslagsoch låne-bidrag till befrämjande af allmänna arbeten. Hvad Utskottet i detta utlåtande i afseende på herr Brincks motion tillstyrkt, blef af Ståndet bifallet. I öfrigt lades utlåtandet till handlin garnej N:o 241, i anledning af erhållna återremisser å betänkandet N:o 192, angående aflöningen för Rikets Ständers nuvarande Justitie-ombudsraan och hans vikarie. Med ogillande af Utskottets tillstyrkande i utlåtandet N:o 241, vidblef Ståndet sitt vid utlåtandet N:o 192 fattade beslut. S. D. Fortsattes föredragningen af Bevillnings-utskottets memorial N:o 23, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående tullbevinningen. Föredragningen började med 179:de voterings-propositionen och och fortgick till memorialets slut; och fattade Ståndet härvid följande beslut: I anledning häraf komma voterings propositionerna sub N:ris 230 och 259 att förfalla. De öfriga gillades. I öfrigt vidblef Ståndet sina beslut och gillade de återstående inom memorialets nu föredragna område förekommande voterings-propositioner, samt godkände, hvad Utskottet derjemte der yttrat och hemställt. Från Yällofl. Borgare-ståndet. S. D. Föredrogs å nyo Bevillnings-utskottets memorial N:o 23, i anledning af Riks-ståndens olika beslut, angående tull-beviilningen; och Prot.-utdracj den 15 Juli 1848.
I föräldraA l b e r t oafsigtligt blifvit trängd buga dag var det någon halfförgätna sig regelrätt, uppräkna j e m t e tillnamnet, då kunde sina nämna han föddes, fördes han alltid en stälde dag, då morföräldrarne, eller annan när af han greps glömma någon gifven börjades k o m m o på besök, var regel, att gossen fick stanna i förflesta den då de offra alla åt qvinnor hafva en värdinnas samtal det att ropa äfgudar, Det låg i eller dock att när njuta ådraga sig ock vanligen, man ut för att att alltid skrämde han m e d afsigt för att honom glömma och skedde fruktan, främmande, tycktes städadt sjuk liten skada detta hans person. damer sig uppmärksamhet; detta. När han Stundom anstälde sigt att hade o.ch fram till hvarje besökande för att upprepa allt oseden den mest underbara hemmet mer än att gifva barn en särdeles fin bildning. och hemmet tog sig ut som fruns Så snart m o r m o r öfvertygat sig o m, att den en tysta på hus trötta af hans efterhängsenhet, läto h o n o m vara någon föda. nytt stegtill en vild åtrå hos den snart sjuårige gossen, ett maket, så väcka uppmärksamhet första året i morföräldrarnes obemärkt, anlag till en viss brådmogen vigtighet, hvilken nyss Här hos af att redan mormodern g e n o m sin stoiska vägran att i det A n l a g funnos de finge k o m m a fram. Behofvet rades i h e m m e t; A l b e r t skulle nu i sin person lemna voro sedan många år allena det gamla h e m m e t; den gifta dottern till Runeberg. herr o c h fru Frykén b l e f barnet medelpunkten förmåga H^jgBorföräldrarne till f ö r - honom nummer ett bland dotterbarnen. af Ave. tecknade för Idun I landsorten: å postanstalterna. I Stockholm: hos redaktionen, a Stads postens hufvudkontor, i bokladorna samt å tidningskontoren.
Denna föreställning, om den än kan rättvisas, så vidt den rörer qvinnan i dess första mera svärmande ungdomsår, då erfarenheten ännu icke på henne öfvat sin nyttiga inflytelse, kan dock endast billiga giftomannaskapets fortfarande för qvinnan i dessa hennes första är. Deremot synes mig den, som vill hos qvinnan äfven i hennes mognare år spåra fortfarande denna oförmåga och detta slafveri under känslan, helt och hållet misskänna qvinnans värde och tillika, mot ali rimlighet, underkänna erfarenhetens allt besegrande kraft. Den lagstiftning, som anser — och detta med skäl — qvinnan skicklig att vid fyllda år råda öfver sitt godsen åsigt, som hvilar på den förutsättning, att qvinnan .'id denna ålder vunnit erfarenhet af lifvet i alla dess särskilda grenar — måste också antaga qvinnan skicklig att råda öfver sin person — ett ämne, åt hvilket hon otvifvelaktigt skall egna den noggrannaste pröfning. Lag-Utskottets Betänkande M 15. 15 Man har sagt, att förmedelst giftomanna-rättens upphäfvande eller inskränkande, man menligt inverkar på familjen och dess innersta, okränkbaraste förhållanden. Jag bestrider dock detta, emedan i fall, sådant, som det närvarande, der fråga icke är om något brott, familjens helgd icke naturligen kan vidmagthållas genom tvångslagar. Otvifvelaktigt är nemligen, att der ett normalt förhållande inom familjen förefinnes, eller der familjefadren och familjemodren vetat att tillvinna sig barnens kärlek och vördnad, der ingås af dessa sednare intet äktenskap utan föräldrarnes rådförande och tillbörlig aktning åt deras grundade anmärkningar. Vidare har man påstått, att giftomanna-rälten sällan missbrukas och detta är visserligen sannt, så vidt missbrukens antal endast skall beräknas efter de fall, sorn dragas inför Domarens pröfning; men just häri ligger ett misstag.
Den utgör icke någon del af Statsverket, och dess förrberörde garanti, äfven om den blefve utkräfd, kan följaktligen icke Riket med skuld belasta. 2:o Emot mig, Stierneld, att, ehuru H. E. Grefve af Wetterstedt ansågs, genom ofvanberörde påskrift af den 12 Juli 1836 å obligalionerne, icke hafva uttryckligen förnyat jemväl Kabinetlskassans borgensförbindelser, utan dessa sednare skulle år 1839 hafva, såsom öfverårige, lill sin kraft 162 och verkan upphört, jag likväl, medelst den af mig den 10 April sistnämnde år tecknade ytterligare förnyelse af Kabinettskassans löftesförbindelser, å nyo belastat kassan med en borgen, som redan var förfallen, och sålunda bidragit till öfverträdelse af 76 §. Regeringsformen, helst denna gäld alltid måste anses vara ny för Riket intill dess den blifvit af Rikets Ständer samtyckt; äfvensom att jag, vid förnyelsens meddelande, skulle hafva ställt mig lill efterrättelse en (rån Kongl. Maj:t ulgifven befallning, saknande kontrasignation af vederbörande embetsman, och således icke lagligen förbindande. Till besvarande af dessa anmärkningar, som gå ut derpå, att jag skulle hafva öfverlrädt förbudet uti 76 §• Regeringsformen emot Rikets belastande med ny gäld, får jag i främsta rummet, utan ali kunna biträda Hr JustilieOmbudsmannens härutinnan yttrade åsigt, erinra , att ifrågavarande borgen, hvilken ej är ingången såsom för egen skuld, icke nu lärer kunna anses innefatta sådant belastande med gäld, hvarom i nyssberörde §. förmäles, enär nemligen någon verklig skuldsättning och betalningsskyldighet för den garanterande, K. a bi ne t Iskassan, hitintills ej egt runi, eller kan, på grund af borgensförbindelsen, komma alt inträda i annan, änden, ännu icke försporda, i sig sjelf föga tänkbara, händelse, att Kongl. Maj:ts Barlhelemyfond, som upptagit lånet, skulle i laga ordning förklaras sakna tillgång att detsamma infria.
Skulle det ickedestomindre befinnas, att desse andaktsstunder icke äro tillräcklige för någon större eller mindre menighets andliga behof, må då den menighet tillkännagifva sådant med verkliga skäl hos församlingens Pastor, så lärer en samvetsgrann sådan ej försumma, att, så vidt hans krafter medgifva, föranstalta om de befintliga behofvens afhjelpande, medelst sammanträden för Guds ords läsande och förklarande samt hvilka Pastor då leder och ordnar. Det har derföre alltid synts mig rigtigast samt för vår Evangelisk Lu therskakyrkas bestånd oundgängligen nödigt, att ingen annan än församlingarnes Lärare medgifves att föranstalta om slike andaktsöfningar, de må dervid sjelfve vara ledare eller lemna uppdrag dertill åt andra; likväl och om man skulle anse tid och omständigheter fordra en eftergift i detta fall åt det, både i tal och skrift så mycket framhållne och omordade andliga behofvet, så torde sådant lämpligast ske dymedelst, att anmälan hos vederbörande Pastor om en slik andaktsöfning alltid göres och hans tillstånd inheintas innan den får eg a rum; i thy det ligger, enligt mitt förmenande, stor magt uppå, att Pastor erhåller kännedom om att ett sådant andligt behof inom hans församling förefinnes, på det han må kunna undersöka detsamma och, derest det befinnes giltigt, lemna sitt tillstånd till särskilda andaktsöfningar,' de der alltid både böra och skola följas af Pastors oaflåtliga uppmärksamhet, på det att icke villomeningar dervid ina uppkomma och sedermera sprida sig inom församlingen. Att återigen pröfva den till en slik andaktsöfnings hållande, anmälande personens lämplighet är väl, ingen närmare om ock mera behörig till än Pastor, och derest 'han skulle finna motsatsen, må väl ingen förtänka Pastor, om han vägrar sitt samtycke till den ifrågaställde andaktsöfningen. — Ilar Pastor vägrat utan giltigt skal, så liirer väl rättelse härutinnan, som i andra fall, kunna hos vederbörande Domkapitel sökas och erhållas.
Lafayette förehade då en plan att föra konungen och hans familj till Compiégne för att der sätta dem under truppernas skydd. Men då konungen hörde Lafayettes namn i samband med detta anbud, blef det genast med köld tillbaka visad t; hatet mot frihetsgrundsatserna var starkare än sjelfupphållelsedriften. Man sade i Tuilerierna: » Vi veta väl, att Lafayette skall rädda konungen, men konungadömet skall han icke rädda. » Drottningen yttrade till och med, anspelande på tilldragelserna den 6 okt. 1789: » Det vore för sorgligt, om vi två gånger skulle hafva honom att tacka för lifvet. » HofVet ville sålunda hellre gå under än räddas af Lafayette, — och undergången kom. Den 10 augusti stormades Tuilerierna; tronen var störtad, konungen och hans familj fångar i Tempeltornet, hofvets herrar och damer för-smäktade i trånga fängelser för att der inom kort finna döden under de ohyggliga septemberdagarne. Fåfängt vädjade Lafayette till sina trupper, bland hvilka omstörtnings-andan också tagit öfverhand; han gjorde derigenom endast sin egen ställning ohållbar. Sålunda fann han sig nödgad att söka en tillflykt i utlandet, medan stormen rasade ut. Sedan han öfverlemuat sitt befal åt Luckner, begaf han sigmed några vänner, bland dem Alexander Lameth, eri afton hemligen öfVer gränsen. Flyktingarne anlände till byn Rochefort, några timmars väg från Bouillon; de funno den redan besatt af en österrikisk postering, men sågo ingen fara deri. Men de blefvo snart på ett ganska ledsamt sätt tagna ur den illusionen. Lafayette blef igenkänd och vaktkommendanten förklarade då genast, att de resande måste hafva pass, undertecknadt af kommendanten Moitelle i Namur, men lofvade att skriftligen göra hemställan derom till denne. » Lafayette! Lafayette! » ropade Moitelle, liksom utom sig af glädje, då han fick denna skrifvelse. Det säger sig sjelft, att passet förvägrades.
Bevillningen utgör ett onus, hvilket, då det städse varit ansett såsom af grundskatts natur, lika litet hädanefter som tillförene kan från jorden skiljas, och följaktligen måste vid värderingen såsom sådant afses, så har Utskottet ock varit angeläget, att medelst berörde föreskrift vid värderingen förekomma allt lidande genom bibehållande af Rust-tjenst-Bevillningen; hvaremot anmärkningen från Vällofl. BorgaréSlåndet, emot sjelfva ord-termerna, att afgiften upp - 1434 Dm 17 Juli. upphnr till hälften, då RustningenI uppsättande af Konungen anbefalles, inedgifves förtydliga meningen , sä att i stället bör inflyta: Denna afgijt upphör lill hälften då Rustningen uppsattes. 4 § 4 Mom. Under åberopande af Högloft. Oeconornie Utskottets Betänkande af den I sistl. Juni, som , angående Skål-Vestgöthar, bland annat innehåller, attén dryg Bevillning försätter deni i nödvändighet, att för densamma med oloflig handel taga sig ersättning, har Hederv. Bonde Ståndet ansett den emot år 1812 nu föreslagna tillökningen i deras Bevillning obillig och yrkat densamma böra nedsättas, om ej helt och hållet upphöra för dem, då de endast handla med egna producter. Bevillnings-Utskottet har deremot funnit, att om endast egna produeter utgjorde Skål-Vestgötbens föremål, för dess kringresor i Landet, blefve tiden bättre och mera lönande använd vid jordbruket i deras ort, och att följaktligen i 1812 års Bevillning nu gjorde förhöjning möjligen torde bidraga till inskränkning a£ deras resor, hvilka genom handeln ej litet orsaka yp pighet, i synnerhet bland tjenstefolk; men som Hederv. Bonde-Ståndet sådant oaktadt påyrkat nedsättning i den upphöjde Bevillningen; så har Utskottet, endast i afseende härpå, velat tillstyrka, att upphöjningen må förfalla och att den Bevillning skall fortfara, hvilken 1812 blifvit af Riksens Höglofl.
Det är klart, att om all enskild eganderätt till jord upphäfdes, skulle denna senare tendens till jordräntans höjande försvinna. Arbetet och kapitalet skulle icke blott få räkna sig till godo hvad som nu fråntages dem under form af skatter, utan de skulle äfven vinna genom den positiva ned sättningen af jordräntan till följd af det spekulativa jordvärdets sjunkande. Den återverkan, som dessa lyckliga förhållanden skulle hafva på individer, klasser och hela samhällsorganismen, vorei författarens tanke alldeles oerhörd. Mycken duglig arbetskraft, som nu går till spillo i brist på sysselsättning, skulle tillvaratagas. Det vore lättare att belöna och uppmuntra uppfinningsförmågan och den andliga öfverlägsenheten, då staten hade att förfoga öfver så betydliga tillgångar. Den mindre begåfvade skulle se sina ansträngningar krönas med en lön, som svarade mot dem, och hans energi behöfde icke krossas af de motgångar, som han röner, genom att se en betydligare del af sitt arbetes resultat gå sig ur händerna. Och framför allt — rikedomen skulle icke längre kunna biifva så oerhörd. Det vore icke längre möjligt att skaffa sig mångdubbelt så stora inkomster som man behöfde, och, menar G., ingen skulle heller önska det. — Ty, säger han, menniskan är icke ursprungligen en varelse, som törstar efter öfverflöd; hennes begär är icke omätt-ligt. Det är fruktan för brist, som skapar de stora rikedomarna. En hvar fruktar under närvarande förhållanden fattigdomen som ett spöke, och denna fruktan är så stark, att en menniskas hela själ kan under hennes kraftigaste tid endast och allenast uppgå i denna enda sträfvan att skaffa rikedom, som betryggar hennes ställning. Och om hon tidigt når sitt mål att vara burgen, så är hon vanligen icke nöjd, utan sträfvar efter mera — dels till följd af den riktning, som hennes hela sträfvan en gång fått, dels till följd af den stora makt och de.t oerhörda sociala anseende, som rikedom medför. Då alla menniskor frukta fattigdomen, måste också alla, eller de flesta, högt akta rikedomen, och med denna följer derför en maktställning, som betalar en liersklysten natur det arbete, som hopandet af rikedom på rikedom kostar.
Antagas de, så är det gifvet, att föremålet för det förstärkta Utsk:s verksamhet endast blifver hufvudgrundernes tillämpning i detaljerne, och om så blir förhållandet, hvilket man naturligtvis icke kan veta, föreställer jag mig, att Ständerne skola finna att den enda och riktiga utvägen för att komma till ett förslag, som i sina detaljer öfverensstämmer med sina hufvudgrunder, blifver att öfverlemna denna granskning åt ett Utsk., på det ämnet må blifva behandladt och besluten fattas af ett mindre antal personer än Ständerne, som dessutom öfverlägga på 4 särskilda rum. Jag instämmer för min del i Gr. Crohjems anhållan. Gr. Cronhjelm: Det är visserligen icke första gången under denna riksdag, som ledamöter inom detta Hus af de mest olikt nuancerade opinioner begärt uppskof med föredragningen af vissa mål, till dess att andra först blifvit afgjorda, och mig veterligen är det första gången, som det varit ifrågasatt att vägra bifall till en slik begäran, enär det synts vid föregående tillfällen, som hade en tyst öfverenskommelse ägt rum, att ej förmena någon, som anser sådant nödvändigt, tillräcklig tid att få stadga sitt omdömme. Den siste värde talaren har redan visat, hvad jag förmodade skulle vara allmänt kändt, att detta förslag säkerligen icke hade tillkommit, såvida icke fråga varit att nu till Ständernes pröfning och antagande framlägga ett nytt lagförslag. Frih. Palmstjerna har yttrat, att han icke ansåg att denna fråga stöde med LagUtsk:s s. k. principbetänk. i något sammanhang. Jag får då fästa hans uppmärksamhet på den reservation af Hr Lagerhjelm, som åtföljer Coust.Utsk:s mern. N:o 35, deruti den tanke, som efter min öfvertygelse kommer att delas af mången härstädes, uttryckes, att kunna grunderna för den nya lagen antagas, så vore icke eller någon fara vid att åt en delegation uppdraga tillämpningen eller redactionen, såvida den saken under pågående riksdag icke skulle hinna att blifva af Ständerne behandlad.
Måtte säga! LUNDELL. Nej tack, tack jag vill ingenting ha, jag GRANQVIST (argt). hm stadsmedlem menar jag, det kommer att höja mina aktier. (Går till venster). _________ En egen pjes, författad af en egen nattmössa Tionde scenen. KATRINA. KAJSA. KATRINA (från fonden, åtföljd af Kajsa som bär en börda ved). emellan. (Börjar ställa i ordning i rummet). Här står ju en kopp qvar . Tag den med dig när Res veden ordentligt, så att luften kan tränga du går. (Sedan Kajsa eldat, tar hon koppen, men slår sönder den. Katrina ger henne en örfil). Plocka upp bitarne, din slampa! Såväl den här som gräddsnäckan komma att skrifvas upp på din lön. gråter). KAJSA (tar sig om kindbenet; slå på det andra kindbene' nå'n endaste gång; de KATRINA. Nog tycker jag, att borgmästerskan kunde hänne ä illanste rödt alltjemt. (Ploclar upp bitarna). Gå din väg! Sätt dig och spola, så kan du åtminstone inte komma åt att slå sönder något mer i dag. (Kajsa går i fonden). _________ Elfte scenen. KATRINA. LUNDELL. att gå ut). LUNDELL (från venster, klädd Jaså, är du der, Katrina. Ja, som du ser. KATRINA (stickar, sätter sig). Ja, nu är allting klart. LUNDELL. KATRINA. Såå . (En klocka ringer). kan . Ann' Sophie ska' spela med. KATRINA. Se så der, ja ! Nu ringer rådstukloc LUNDELL. Hon har ingen erfarenhet i dylikt. Ek ska' hjelpa henne. LUNDELL. KATRINA. Ek? Du är en klok man, Lundell. Ja, man rår inte för, att man har lite' omKATRINA. LUNDELL. döme. dumt . Nå, sagdt ord får inte återtagas Jag har flera nyheter men jag har inte KATRINA. LUNDELL.
Preste-Ståndet den 24 ilorgare-S,landet den 24 — . — Bonde-Ståndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående stämplade pappersafgijlcn. (Bev. Fiskis Betiden ro. m. Bev. Utskis Meni. Nio 22). S. A. K. Till upplysning och ledning vid uppgörandet af den nya författning, angående stämplade pappers-afgiflen, om hvilken Rikets Ständer egde alt besluta, har E. K. Mit under den 30 sisllidne December aflålit nådig skrifvelse, med ett utarbetad! förslag i della ämne; och hafva Rikels Ständer, efter pröfning al såväl nämnda förslag, som åtskilliga hos Rikets Ständer gjorda framställningar rörande detta ärende, funnit, utom den ändring i afgifls-bestämmelserne, sorn föranledes af det antagna nya mynt-systemet, samt några smärre redaktions-lorändi ingar i ändamål ali tillvägabringa mera enkelhet och tydlighet i föreskrifterna om afgifternas utgörande, nu gällande stadgande!! angående stämplade pappersafgiftens utgörande och redovisning böra i nedannämnde delar förändras, nemligen: § 2. Denna §, som bestämmer de olika värden, å hvilka stämpladt papper skall finnas ali tillgå, har blifvit ändrad i öfverensstämmelse med E. K. Mits nådiga förslag, hvilket, 366 ExpeditionsUtskottets Förslag till anderd. M:ts förslag, att för sådane handlingar, hvilka skola efter viss procentberäkning karteras, karte-beloppel skall, då det vid uträkningen slutas med öretal under tio, fyllas lill sistnämnda tal, samt till jemn Riksdaler, när detsamma med mindre än tio öre understiger En Riksdaler, har, såsom närmast öfverensstämmande med hvad i nu gällande moment är föreskrifvet, blifvit af Rikets Ständer godkändt och 9 mom. i enlighet dermed erhållit den förändrade lydelse, bilagde förslag till författning utvisar. § 4.
Visserligen finnas vid den linien åtskilliga sågar, men de största så beskaffade verk inom Wermland ligga just vid eller nära södra banlinien, nemligen 2:ne ångsågar vid Carlstad samt Alsters och Edsvalla sågverk, hvilka tillverka vid pass 70,000 tolfter plankor, som utgör ungefärligen hälften af Wermlands hela plankproduktion för år. Skulle nu tvävaror af detta slag kunna från mellersta Wermland sändas på jernbana till Christiania och säljas der med större vinst än i Göteborg, så borde väl för befrämjandet deraf södra banlinien företrädesvis väljas, då de största plankpartierna på den kunna upphemtas; — men den fördelaktiga exporten öfver Christiania är ännu endast en lös förmodan. — Om Svenska plankor, skeppade från Christiania, skola betalas lika högt, som de i Norge tillverkade, vet man ej, och transporten af en tolft plankor från Clarelfven vid Dejefors på jernväg till Christiania, lärer, efter den uppgift jag af sakkunnig man erhållit, blifva minst dubbelt kostsammare än sjötransporten till Göteborg. Det är, efter min tanke, lätt insedt, att den norra banlinien öfver Norum, utan bibana, icke kan blifva af stort värde för Wermland. Deremot med bibana från Filipstad till Norum kan den linien medföra vissa fördelar för bergslagen och några bruk, men i hvilket ljus jag må betrakta dessa fördelar, kan jag likväl icke finna annat än att södra banlinien skall blifva mest gagnelig för länet och mest inkomstgifvande för staten, enär den går uti provinsens gamla, mest befarna kommunikationsled, till stor del genom en bördig och tätt bebodd trakt, och berör länets största hamn och handelsplats, samt residensstad, dit många af provinsens innevånare för allmänna och enskilda angelägenheter ofta komma och hvarigenom banan måste upphemta en betydlig persontrafik, äfvensom transport af lättare gods.