Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Crusenstolpe, som ständigt visat sig vara en vän till mig och min man och som alltid hade ett förråd af de mest smickrande fraser att uppduka för mig när helst vi träffades, hade visst icke heller nu något ondt till mig, men jag råkade händelsevis att bli ett högst lämpligt och användbart redskap mellan honom och som det den tiden efter Crusenstolpe hette »Magistrarne i Aftonbladet», och det skulle varit otänkbart att han, för något slags vänskapsrelation, uppoffrat ett tillfälle hvaraf han kunde skapa en förargelse för denna tidning, som han måtte haft ett ondt öga till ända från den tid då han som redaktör af det långt, långt tillbaka utgifna Fäderneslandet hade de heta fejderna med Aftonbladet, som då nyligen kommit under Hiertas mägtiga hand. Den nu ifrågavarande historien började emellertid sålunda: Det var omkring den 8 eller 9 december, som min man vid hemkomsten på middagen meddelade mig den rent af rysliga notisen, att första häftet af tyska upplagan af Köpmanshuset ankommit hit dagen förut till bokhandeln. Om jag någonsin haft fallenhet eller förmåga att svimma, hade det väl då skett. »Tänk om detta blir kändt af någon tidning, tänk om Crusenstolpe skulle få tag i det – hela affären med Aftonbladet skulle kunna sluta på ett sätt som ...» »Låt oss genast äta middag. Under tiden får en vagn hemtas och vi resa hufvudstupa ned till Maass; ännu kan allt hjelpas, han måste ha in upplagan innan ryktet sprider sig.» Någon middag kom för mig, i min olidliga ångest, ej i fråga, och strax härefter foro vi ned till herr Maass’ bokhandel och lyckligtvis träffade hemma den vi sökte. Det är icke att sätta i fråga att jag tog saken så allvarsamt som den förtjenade, men herr Maass bedyrade, och det tror jag än i dag, att det stora obehaget hade drabbat mig helt och hållet utan hans medverkan, det var hans kommissionär som begagnat tiden. När jag fick se häftet, fann jag att det innefattade hvarken mer eller mindre än hela första tidskiftet, och på omslaget stod Deutsche Original-Ausgabe. Hvad var nu att göra?
Min reservation grundar sig på de arne omständigheter, att härmed skulle Riksens Betänkanden. 3a3 Ständer bryta det contract och den förbindelse , de ingått med Actie-egarne, och deremot skola desse sednare derföre få ett qvarstående fordrings-anspråk hos Riksens Ständer, för hvars liqviderande Actic-egarne, enligt min öfvertygelse, nu hade gjort den mest hilliga offert, Det contract och den förbindelse Rikets Ständer ingått, i afseende på räntan under hyggnads-åren, igenfinnes uti': 1:0. ”Riksens Ständers Skrifvelse, af den ”22 Februarii 1810, der Riksens Ständer förklara sig, lika med KonglMajit, inse att ”den betydliga Summa, som till utgörande af ”detta stora företag erfordras , igke igenom ”teckning af enskilde personer, skulle kunna ”sammanbringas, så framt de icke hade att ”påräkna någon afkastning, af deras härtill ”använda penningar under Byggnadsåren, ”och en skälig vinst derå efter arbetets full~ ”bördan." 2:0. Kongl. Majits Nådiga Privilegium, af den 1 April 1810, 28 §, som lyder: ”Under byggnads-tiden, eller intilldess ”Canalcn blifver till genomfart färdig, bör af ”Bolagets medel till Actiemgarne årligen ut”betalas 5 procent för deras insatta Capital” 3:o. Kongl. Maj:ts Reglemente för Götha Canal - Bolags Discont af samma dag 19 §. 0 moment: Stats-Utskottets ”Genast ef tei'
H a n har icke den aflägsnaste föreställning o m det komiska häri, och mina ögon sväfva förskräckta omkring för att se efter, o m någon åskådare möjligen skulle vara tillstädes. Därpå afskedar jag h o n o m, o c h han springer upp, i det han samlar tillhopa alla sina papper, sin räknemaskin icke att förglömma, utan hvilken ingen japanes kan addera, subtrahera eller multiplicera i praktiken. Jag får aldrig visa mig i köket, ty hans hederskänsla är m y c k e t lätt sårad, o c h o m de många IDUN leverantörer, s o m aflämna varorna, finge se mig där, kunde det ryktet j u lätt k o m m a ut, att han icke förstod sin sak. Nej, vill jag lära h o n o m något, måste jag g ö m m a oss bägge i ett litet rum bredvid mitt särskilda förrådsrum, där det finnes ett stort bord. Här inviger jag h o n o m praktiskt i fiskfärsens hemligheter, enär jag fått reda på en fisk, hvars grönaktiga kött gör samm a effekt som gädda o c h gifver den vackraste hvita fiskfärs man kan önska. Jag inviger honom också i konsten att använda smördeg som kapsel för stufvad kalfbress o c h champignoner, o c h det är otroligt hvad denna lära bär frukt, ty han k o m m e r snart underfund med att alla möjliga lämningar kunna användas härtill, både stufvad hummer, ostron, hachis m. m. o c h alltsammans är så prydligt serveradt, att jag har stor glädje af min elev. Men jag kan också lära af h o n o m. Således fick jag en dag se ett stort fat fullt m e d rifven ost, så lätt o c h lös att den såg riktigt läcker ut. » Hvad i all världen skall den osten vara till »? frågade jag. B o y e n öfversatte det för kocken, s o m svarade: » A n, det ä r b a r a smördeg! » Jag betraktade ostpyramiden närmare o c h upptäckte då, att det var rifven Claret, ty det är endast vi n o r d b o r s o m äro så slösaktiga att vi begagna smör till smördeg.
För bestämmandet af det högsta sammantagna beloppet af en Banks-Credit-Sedlar och invisningar, galle antingen den grund, att Banken ej md utgifva Creditsedlar och invisningar pd Rikets Ständers Bank till större belopp, än som med 5o procent öfverskjuter summan af de hos Banken och för dess räkning uti allmänt förvar innestå ende, Bolaget tillhörige tillgångar i penningar och säkert Hypothek, efter förut frän tillgångarne skedt afdrag af hvad som till fullo motsvarar de utaf Banken gjorda upplåningar, och hos densamma skedda depositioner, samt under förbehålr, att ibland tillgångarne icke inberäknas Bankens Låntagares skuldförbindelser eller till säkerhet derföre lemnade Hypothek, eller ock den grund, att Banken ej tnd utgifva Credit-sedlar och invisningar d Rikets Siänders Bank lill större belopp, än som motsvaras af i :o behållningar af dess egna Cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar, 2:0 af återstoden d deposition i Rikets Ständers Bank, och 3:o af sddane Bolagets odisponerade tillgångar, som i’ Jjp, 5 ('enligt Preste-Ståndets ofvan fö re gjorda tillägg emellan 4 neli 5 §. af Utskottens förslag) omnämnas; Bankens egna lånehandlingar sålunda icke härvid inräknade. Och ege hvarje Bank-Bolag att dd Bolags Reglorne till Kongl, Majit i underdånighet ingifvas, anmäla, efter hvilkendera af dessa grunder den önskar att bestämma sin utgifning af Credit-sedlar och invisningar, samt att derå vid privilegiets beviljande erhålla Nådig .t ad fä. telse. Derest, genom vexling eller annan orsak, det sålunda bestämda förhållandet mellan en ]lanki tillgångar samt beloppet af dess Credit-sedlar och invisningar - Prot. TJldr. d. 19 Mars i83j. 33 rungar, skulle komma att rubbas, äligge det Banken att inskränka sm utlåning ^rörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet:
Min öfvertygelse är, att mycket förr än StatsUtsk-.s förutsägelse går i fullbordan, skall man blifva tvungen att lägga ut en dubbelbana, och då skall banan mellan Upsala och Sala sjunka till halfva spårvidden, om jag får begagna en rhetorisk figur, och detta just till följd deraf att trafiken ovilkorligen banar sig sjelf den naturligaste vägen. Man kan vilja invända, att jag egentligen talat om den förbindelse som har Stockholm till sin slutpunkt. Men jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att Westmanland egentligen är mellanförlags orten så väl för Stockholm som för förlagsorterna mellan Uplands rikaste bygd, genom hvilken jernvägen skall gå för att sedermera föra varorna till de norra trakterna. Ilen trafik, som jag nu omnämnt, är så stor, att en jernvägsbit endast till Westerås icke är för densamma tillräcklig. Jag kan härvid icke underlåta att flista upmärksamheten på de skäl Utsk. åberopat för denna väg; ty de förefalla mig i sanning så litet bindande, att jag vågar uprepa hvad jag sade i går, eller att när man framkommer med så klena skäl, lemna de åtminstone för den, som läsa dem i sitt sammanhang, en supposition, att man icke har några bättre. Vägen emellan Sala och Frövi är visserligen icke föreslagen; men den ingår dock i systemet, ehuru ingen undersökning är gjord ens om möjligheten att få fram den. Ofverste Ericson säger sjelf, att lokala hinder möta för densammas utförande. Men Utsk. stannar ändock icke der, utan anser från Sala i vester och norrut föreslagna jernvägarne böra utföras. Fin okulär-undersökning har ägt rum, som för Utsk. varit tillfredsställande, och Utsk. säger, att »några lokala hinder eller olägenheter icke förekomma emot dessa jernvägs-anläggningars verkställighet.» Ja, det beror på omdömet, hvad man anser för hinder och olägenheter. Likväl måste, då man icke uptager banan till mer än hvad medelvärdet är, eller 700,000 ltdr milen, man anse, att allt hvad som går öfver detta medium är en olägenhet. Det förefaller mig, likasom mången, att när man här endast fäster sig vid hörsagor, så är väl äfven detta en olägenhet. Ytterligare säger
Ansokningar skola vara insanda innan 15 februari ItW7 till Genom ordforanden for lokalkomith i Kopparbergs l&amp;n Fru Landshofdingskan Dlinna von Oelreich, har till lanets insats i 811- mknna stipendiefonden ofverl8mnats ett t w e n kkro~or. Frhn skilda hhlL Sverhes forsfa kvinlba farmaceuf a r froken 3If rtn Bugusta Elisabet Leth, som den 22 jm. aflade fa.nnacie studioasamen vid farmaceutiska institutet. Froken Leth; som genomglitt sin eleflid A apoteket i Karlshamn, iir fodd i Jemshog i Blekinge 1877. Ned anledning af ofvanstfiende eri111.a vi om, att enligt kungl. kungiirelse af den 1 2 juni 1591 meddelats ratt for kvinna att antagas till elev B apotek ssmt att efter d a g d a prof erhglla enahanda riittigheter s o u tillkomma madig farmaceut. Utmarkelse af Svenska akademien. Wi Eikademiens senaste hogtidsdag har i framsta ruinmet med hedersomnamnande froken Ama Kiwtsons prosadikt,)) Orvar Odd, romantiskt sagospel i 5 a k t e r ~, blifvit utmiirkt. Den kvinliga handaslojdens beframjande. Som en omedelbar foljd af det af ' forrn riksdagen beviljade anslaget af 90,000 kr. till wndervis~zing i kvinlig sliijd via folkskolor~za, kan man med gladje nnteckna ett i skildn delar af vert land framtradande stagradt intresso for det soin angilr kvinnans praktiska ntbildning. Ett bevis for detta intresse har Gafleborgs landsting idagalagt genoin bekostande af peclngogiska l&amp;-okzwser i kvidig Ihanclasliijd, hvilka kurser med stor snslutning sf deltagarinnor pigitt i Gafle och Ljusdal den .8 - 16 jan.
Stånds majoritet Pen 18 Februari f. m. eller minoritet; man representerar dock i första rummet sin egen öfvertygelse. Min farhåga i nyssnämnde fall har fått ann» en näring, i den omständigheten att då jag sista gången höjde min svaga stämma på detta rum, stod jag nära nog ensam: det var i försvar af en K. Propos., (den om Tryckfrihets-Förordms natur,) eller ett förslag, grundadt på en tanke, hvilken jag vågar påstå i alla, äfven de mest demokratiska af konstitutionella samhällen, är betraktad som ett axiom. I förbigående får jag nämna, att jag sedermera fick upbära många förebråelser af liktänkande för min grannlagenhet att icke begära votering i en fråga, der jag ansåg utgången vara oviss. Tvenne Konungens Rådgifvare försvarade dock förslaget vida skickligare, än jag det kunde; men den ene af dem. mine llrr, slutade sitt anförande med det egna tillägg, att han trodde, det K. M. icke holle på det ifrågavartde förslaget. Detta tillägg fann jag så mycket märkligare som det syntes mig innebära att en kraftfull Regering, sådan som den vi hafva lyckan ega, icke skulle anse det vara sin pligt att stå vid ett förslag, som hon en gång förklarat sannt och rätt vara. Nu till ämnet. Innan jag fästar mig vid de anmärknrr, hvarpå Const.-Utsk. grundat sitt afstyrkande, ber jag att få nämna några ord om förslaget i sin helhet och allmänlighet. Genomläser jag upmärksamt Utsk:s Betänktycker jag mig finna, att TJtsk. icke sett saken i dess stora vidd, eller nog fästat sig vid dep stora vigten af de förhållanden, hvilka säkerligen framkallat Regeringens förslag. Jag hade önskat, att Utsk. velat s.e sälten ur en något högre synpunkt. Utsk. säger sjelf, att det nu blott har att yttra sig öfver den delen af frågan, som rörer den s. k. Interjms-regeringen, emedan det hufvudsakliga af förslaget, eller de föreslagna ändringarne i grundlagen, redan vid förra Riksdagen behandlades och då af Utsk. underkändes; en åtgärd, hvaremot de flesta af Utsk:s ledamöter utaf R. o. Ad. samt PresteSt. reserverade sig.
Den 19 Maj e. m. 313 anm. deremot, så torde de inkast, som Lag-Utsk:t vid denna riksdag framställt mot §:ns redaktion, kunna skäligen lemnäs utan afs:de. Till hvad af H. Exe. Justitie-Statsministern i denna fråga anförts, har jag för öfrigt ingenting att tillägga, utan anhåller endast att, med afslag å Lag-Utsk:ts förslag, K. M:ts Propos. i denna del matte bifallas. Erih. Alströmer, Jonas: Då jag icke haft tillfälle deltaga uti de gemensamma öfverläggningarne rör:de denna fråga, torde det tillåtas mig att anmäla de allmänna skäl, som hindra mig att antaga, så väl det ena som det andra förslaget. Jag vill nemi. hvarken den lössläppta frihet, som baserar sig på de menskliga begärelsernas och passionernas kraf, eller det tvång, som genom menskliga lagar i mer eller mindre mån söker hämma all frihet. Bland de motiver, som TJtsk:t anfört, äro åtskillige, som jag icke kan gilla. Först förekomma motiverna för införandet af ordet »afsigt” i don l:sta §:n, hvarigenom Utsk:t ansett sig hafva undantagit sådana offentliga förkunnanden, som möjligen stå i strid med vår antagna lära, men som framställas från en kateder. Jag anser ingalunda detta ord i ringaste mån befria, tvertom binda dem, som tltskrt önskade dervid ställa utan ansvar inför denna lag. Tjr, man bör väl ej föreställa sig, att en Professor termin efter termin arbetar med och föreläser sådant, som han anser såsom lögn; men, tror han det vara sanning, så måste det ligga i hans intresse att inskärpa det och göra det trodt och antaget såsom sanning af sina lärjungar. Det blir då hans »afsigt», i fall han lärer det, som är lögn, att utsprida villfarande lära.
Deremot torde möjligen de lekar hafva sitt ursprung ur folket, hvilkas innehåll vänder sig kring bondens arbete på åker, äng och loge samt kring bondhustruns hemsysslor, såsom ”Så hafra,” ”Skära hafra,” ”Väfva vallman,” eller kring fiskarens och näringsidkarens yrken, såsom ”Aborren leker,” ”Barka hudar,” ”Sälja pottor,” eller de, hvilka ansluta sig till folkets vanor och bruk, såsom ”Klippingshandskar jag dig gifver,” eller ”Ungersven med ett nytt mojeng’” (Arv. Skulle man än vilja tillskrifva några af dessa en annan samhällsklass, så äro dock obestridligen, såsom äfven straxt skall visa sig, flertalet af de lekar, som icke beledsagas af sång och dans, uppfunna af allmogen. Och slutsumman af dessa här gifna antydningar blir dock, att alla stånd och alla klasser hafva lemnat sina bidrag till folkleken, och mera än någon annan yttring af folkfantasien torde folkleken vara ett resultat af hela folkets samverkan. Är svenska folkleken en så märklig yttring af folkandan, då torde det ock löna mödan att närmare lära känna dess karakter. Arvidsson indelar sånglekarna efter utförandet i dem, der de lekande äro ordnade i en rad eller i tvenne rader eller i ringdans. Vi upptaga denna indelning och vända oss först till den talrikaste klassen eller ringdansarna. Ringdansens vanligaste form är följande: de dansande hålla hvarandra i hand och bilda en ring, som oupphörligt dansar om under sången; inom ringen befinner sig en person och efter anvisning af sången uppbjuder denne till dans en person af motsatt kön ur ringen, dansar om med sin hälft till sångens slut, hvarefter han eller hon åter ingår i ringen, lemnande den uppbjudna qvar för att i sin ordning under sångens förnyande bjuda upp, dansa och gå tillbaka i ringen. Denna grundform förändras allt efter som en starkare uppfordran till mimiskt spel ligger i dansen; men öfverhufvud taget kan sägas, att, om än undantag kunna uppvisas, höra dock kringdansandet, uppbjudningen till dans och parets åtskiljande vid sista versen i visan till ringdansens väsentliga kännemärken.
Inför dispacheuren åter och mot hans dispache, äro alla sakegarne skyldige alt bevaka sin talan, äfven utan föregången stämning eller särskild kallelse; och ett medgifvande för den, som icke inom fatalietid sökt ändring, att ändock sedermera föra talan såsom mellankommande part, endast lill följd deraf, alt annan part fullföljt målet, kan tillintetgöra verkan af fataliernes försummande, samt leda till menlig tidsutdrägt och oreda På grund häraf, och enär den, som icke är part i dispache-målet, mäste, derest han finner sig genom dispachen förnärmad, hafva sin talan öppen, oberoende of samma handling, ville äfven jag, för min del, fästa uppmärksamhet derpå, om icke § 328 kunde utgå» § 330. Justitieråden Alexanderson, Qviding och Cramér hemställde, att, i enlighet med Lagberedningens Förslag till Rättegångsbalk l:a Delen 28 Kap. 17 och 19 7 50 §§, och lill betryggande af parters rätt, tillägg må göras, dels, efter 1 mom. af det stadgande: E] vare nämnden pligtig att kungöra huru den inom sig röstat, eller all skälen för sitt beslut uppgifva;—-och dels i 2 mom. efter orden: »ändring sökes» af följande föreskrift: Der sä hända skulle, att nämnden salle skade stånd eller annat, hvarom den döma skall, till högre belopp, än som äskadt varit, gälle dock beslutet ej för mera än detta belopp. Ilar skadestånd, eller annat, hvarom fråga är, blifvit till visst belopp medgifvet och varder det af nämnden till agre belopp satt; gånge ändå ut hvad medgifvet var. § 331. Orden väfver rättens åtgärd vid handläggning af saken ellen ansågo Justitieråden Alexanderson, Qviding, Cramér och Wretman böra uteslutas, emedan eljest, om t. ex. Hofrätten godkände ett af Underrätten icke godkändt vittne, eller tvärtom, häraf skulle, änskönt jäfsfrågan möjligen icke i någon måtto inverkat på nämndens beslut, följa cassalion af detsamma. § 332.
Det skulle icke undgå att för ärendet utöfva en helsosam verkan, och jag vågar derföre vördsamt taga detta Hr Friluns välvilliga bemödande i förnyadt anspråk. För att nu icke, för egen del, blifva svaret skyldig, rörande lämpliga utvägar, vill jag hänvisa till det nyanlagda Teknologiska institutet. Hvilken helgjuten, ädel stil i dess byggnad! Hvilken förståndigt vald belägenhet, sorn äfven medgifver att, i fall af framtida behof, anbringa tillbyggnader å frånsidan, utan att störa harmonien i den storartade, enkla anblicken af fasaden! En sådan plats, fri, välbeläglig, borde man välja jemväl för Riks-arkivet. Genom det oss föreliggande förslag åter vill man inklämma byggnaden på en plats, hviken aldrig kan blifva rymligare, men väl ytterligare inskränkas, så vidt man torde vilja en dag ernå en ilrågaslälld och visserligen af behof påkallad kaj kring hela Riddarholmen. Genom det oss föreliggande förslaget, långt ifrån att hafva lotsat det nödställda Riks-arkivet i en trygg hamn, utsätter man detsamma för det eldfarliga grannskapet af ett betydande boktryckeri, hvilket drifves af ångmachineri. Det är Den 17 Juni e. m. 249 sådana olägenheter och vådligheter, från hvilka vi borde sorgfälligt bevara en ny och dyrbar anläggning. Man har talat om svårigheten att anskaffa interimsbostad för ifrågav:de samlingar. Jag medger att denna svårighet är för handen; men (örmodar, att t. ex. i K. Slottet eller i dess hvalf någon tilltlygt kunde tills vidare beredas. 1 alla fall synes denna ölvergående svårighet vara af underordnad vigt, jemförd med obehaget af att för alltid hafva trätfat ett definitift mindre lyckadt val. Af dessa betraktelser föranlåtes jag framhärda uti min anhållan örn återremiss. Gr. Mörner: Det skulle kanske leda alltför långtfrån ämnet alt ingå uti en närmare kritik öfver Frih. Cederströms yttrande, rörande de af honom ifrågaställa lokaler för Riks-arkivet; och detta så mycket mer, som det nu icke är fråga om att på nämnda ställen uppföra någon sådan byggnad.
Så fort vi fick opp honom åkte vi opp till Uddnäs och som lycka var, så var doktorn der, och hur det gick till vet inte jag, men nog fick de lif i honom. » » Hvad säger ni? » » Ja, han var mest halfdöd, när vi fingo upp honom, men nu var han kry nog sade de. » » Käre Janson — kan ni, vill ni taga den andra hästen och köra med mig till Uddnäs? » » Ja, på ögna minuten, bara jag först får byta om kläder, för jag blef bra våt, ska ' jag säga. » » O, jag som glömmer både att tacka er och allt — » ropade hon oeh sprang bort till skänken, slog sherry i ett dricksglas och förmådde den gamle mannen att tömma det. Några minuter derefter satt hon i släden på väg till Uddnäs. Nu fruktade hon ej för kölden och tänkte ej ens på, att hon åkte i öppen släde. Kaptenen slapp ej så lätt undan följderna af det kalla badet. Han föll i en lång och farlig sjukdom, och icke förr än marken började grönska var han återstäld. Mer än en gång under dessa långa ängsliga månader hade man trott, att allt hopp var ute, och när slutligen all omedelbar fara var förbi, var han ännu mycket ömtålig och måste framför allt skonas för sinnesrörelser. Hans hustru hade god tid att vänja sig vid att lägga band på sin häftighet, och hon lyckades också nästan alldeles fullkomligt. Men det måste medgifvas, att sjuklingen, rörd af hennes tålamod, å sin sida uppbjöd all sin förmåga att icke pröfva det allt för mycket. Och på så sätt blef det småningom en vana hos dessa båda, att den ena ständigt tänkte på den andre och ansåg för en pligt att med hjertlig ömhet undanrödja allt, som kunde såra eller plåga den älskade.
Ständer väckt om eftergift och afskrifning af en del utaf dessa Läns skuldsummor för erila line undsättningar under flera på hvarandra följande missväxter, hvarefter återstoden endast successive skulle återgäldas, på sätt äfven är fallet med undsättningsmedel i andra Län; alltså finner Kongl. Maj:t omsorgen för behöfvandes väl ålägga Kongl. Maj:t den pligt, att af Rikets Ständer begära det, utöfver den af Rikets Ständer redan beviljade anvisning å det förra Creditivet i nion detsamma inflyter, ytterligare, med afseende å förenämnde tillgångars till en del mindre disponibla beskaffenhet, en summa af Fyra Hundra Tusen Riksdaler må af Rikets Ständer anvisas, för att, i händelse af behof, och sedan influtne Creditiv-medel blifvit i första rummet använda, vara för Kongl. Maj:t tillgänglig för undsättningars meddelande. Kongl. Maj:t anser erfarenheten under de förflutna missväxtåren hafva ådagalagt fördelarne af det satt för understöds meddelande, att penningebidrag, beviljade efter hvarje Sockens folkmängd och behof, lemnäs under invånarnes i hvarje Socken gemensamma ansvarighet för det erhållna bidragets återbetalning på bestämda tider, utan ränta, med åliggande för Soeknarne sjelfve, att om anskaffande af säd och dess utdelning efter omständigheterna föranstalta, och Kongl. Maj:f finnér denna utväg böra hädanefter företrädesvis begagnas. Endast i nödfall och då densamma icke möjligen kart tillvägabringas, skulle vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande taga befattning med uppköp af spanmål, till utsäde och brödföda, för de medel, 8 Kongl. Maj:tt Nåd. Proposition N:o • som dertill af Credilivet blefve anvisade, samt med ulborgning deraf till enskilde personer emot säkerhet för återbetalningen på de tider, som serskildt af Kongl. Majit fastställdes; men derigenom uppslår ock någon gång en oundviklig nödvändighet att utborga säd i mindre qvantileter utan annan säkerhet, än de nödlidandes personliga ansvar för återbetalning. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl.