Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan ofvanstående var skrifvet, har hon å vår scen äfven uppträdt som Margaretha i Gounods » Faust ». H. G. S. i mitt innersta ibland jag hör " Och hviska sakta, om och om igen, att ömhetsbandet, här af misstro brutet, där, hvar est vän cj skiljes mer från vän, af luttrad trohet varder återknutet. Charlotta Lindholm. För Idun af Gregor. g j å i dessa dagar en af konungen tillsatt S&gt; komité för afgifvande af förslag i viktiga frågor inom arbetareskyddslagstiftningens område i sitt betänkande förordat åtskilliga bestämmelser, afseende skydd särskildt för kvinnliga arbetare, hafva vi trott oss tillmö- tesgå önskningarna hos de flesta Iduns läsarinnor, då vi i dag bjuda dem en kortfattad redogörelse för hvad den svenska lagstiftningen i detta hänseende nu stadgar, äfvensom för komiténs utredning och förslag i hithörande delar. Men dessförinnan ha vi trott det kunna intressera Iduns läsekrets att något orientera sig i frågan i allmänhet samt kasta cn helt flyktig blick på förhållandena utom vårt land och på arbetsområden, från hvilka vi svenskar ju gärna pläga hämta föredömen. en ljuf musik, hvars toner örat smeka; med sakta ljud hon känslosträngar rör, som spörja mig med mollackorder veka: » Säg, minnes du den arla morgonstund, då daggens tår i ögats blomkalk lyste, då himlen speglades af själens grund och glad förhoppning unga sinnet hyste? [Minns du en tro, på hvilkens äkta halt du litade, liksom på guldets värde? [Hinns du en vän, som var dig mer än allt, hvad öfrigt lifvets rikedom beskärde? * jHvem vet? kanhända samma strängalek, som mina känslors fibrer stundom rörcr, och samma ton, som klingar skär och vek, min vän i stilla stunder äfven hörer. l^anhända mötas suckar, hvilkas ljud här tyckas bortdö som i öde öken, kanhända gå de såsom sändebud från själ till själ, midt genom jordens töcken.
Stad beläget; bör nödig betj ning från LandtTulls-kammaren derstädes bevaka en sådan inlastning, samt Tull vid samma Tullkammare erläggas, och pass derifrån uttagas, men allmogen deremot äga frihet, när inlastnings - stället är belägetpålängre än fem mils afstånd, från närmasté stad, att varorne utan bevakning inlasta; dock med förbindelse att med samma fartyg och gods inlöpa till närmaste Stad i vägen till den ort, dit det ärnar gå, der betala tull och förse sig med LandtTulIkammarens förpassning; äfvensom derest, vid ankomsten till destinerad ort, varor bland lasten skulle finnas, hvilka icke blifvit förpassade, och i afsändningsorten förtullade, att slike varor då böra beläggas med sexdubbel 504 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkandea, Tull, och Tuilbetjeningen deraf njuta hälften, men af förpassadt gods blott draga enkel Tull. Oni åter de händelser härvid inträffade, att Skepparen, sorn förer allmogens far tyg, antingen i förstnämnde fall hade underlåtit utt taga bevakning öfver inlastningen och vid närmaste Tullkammare erlägga tull, samt förse sig med förpassning, eller i sednare fallet, utan anmälan vid någon Tullkammare, afsrglat till annan ort; sä skall den, som passtagning alldeles försummat, derföre, på sätt uti Seglationsordningen af elen l5 Juni 1774 /• 27 samt förenämnde LandtTullsochAccisstadga i-^Capitlet 6 jeni förde med 6 art. 2 §. uti Kongl. För ordningen till förekommande af Lurendrägeri och tullförsnillning den 6 /Iprill 1799, fnnes stadgadt, böta 200 daler Silfverrnynt, och för det inländska oförpassade godset, sorn rigligt angifves, er ägga Gdubbel Tull till Tv C skif tes mellan Kronan, och den som äta' derå gör;men förtegadt eler undandöljclt gods vare förverkadt.
Hören mig, I alle Nifelheims bebyggare, hören mig, spöken af tursar och jättar, hören mig, Suttungs söner! Ja, hören mig äfven, I sälle, som bon i Mimers rike, nu då jag besvärjer och bortbannar all kärlek och glädje från denna mö! Drifven af osläckt trånad skall du nattetid kräla upp till det bärg, där Are (»Örn» i Nifelheim) har sin tufva, för att sitta där uppe i tidig morgonstund och genom Nifelheimstöcknen stirra hän till sällhetsrikets klara rymder, som du försakat för evigt. Vred är dig Oden, vred är dig Tor, vred vare dig Fröj, du afskyvärda mö! Gråt får du till gamman, och du skall nära din sorg med tårar.» Gerd hörde förfärad dessa hotelser. Hon sade: »Välkommen hälsade jag dig icke, när du steg in i salen; men jag gör det nu. Af mitt bästa mjöd bjöd jag dig icke; men nu räcker jag dig en bägare af det tidsbepröfvade och säger: »Hel dig!» ehuru jag hittills icke trodde, att jag någonsin skulle egna vaner och vaners fränder en välönskan.» Svipdag sade: »Jag nöjer mig icke med blida ord. Afgjordt skall mitt ärende vara, innan jag lämnar dig. När vill du unna Njords son ett möte?» Gerd svarade: »Barre heter den tysta lunden. Vi känna den båda. Njords son må där möta mig, sedan nio nätter förlidit.» Svipdag red till Asgard. Fröj stod ute och inväntade honom, och hans svåger fick icke taga sadeln af Sleipner, innan han omtalat ärendets utgång. Fröj syntes nio dygns väntan lång. »Oftare förekom mig i min längtan månaden kortare än halfva natten.» Var Gymers och hans salkämpars sömn så tung, att de icke vaknade, när marken skalf under Sleipners hofvar och ulfhundarne upphäfde sitt tjut? Nej, Gymer såg Svipdag komma och hade länge väntat en böneman från Fröj.
En del Hyttelag anförde deröfver besvär i Kongl. Bergscollegium, som, efter inhämtade förklaringar från alla vederbörande, och hvarvid klaganderne icke underläto att, till styrka för deras förmenta lidande, anföra både rimliga och orimliga skäl, hvaribland äfven åberopades kränkning uti ägande-rätten, likväl, efter noga pröfning af ämnet med alla dertill hörande omständigheter, afslog besvären och gillade Bergmästarens fattade beslut, såsom grundadt på gällande författningar, öfverensstämmande med en god bergshushållning, samt bidragande till enskildt och allmänt gagn - Den 19 Fehr nar ii f. m. leise nöjde härmed, vände sig klaganderne vidare till Kongl. Maj:t, i hopp att der vinna ändring; men äfven detta försök misslyckades, då, efter i nåder infordrade uplysningar, Bergmästarens och BergsCollegii på goda skäl vidtagne åtgärder i nåder gillades; hvarigenom således desamma äro och förblifva gällande inom detta Bergmästare-döme, hvarest de ock redan åstadkommit mycken nytta, genom den bättre ordning, som kunnat handhafvas vid Blåsningarne, hvilket åter tillskyndat handteringen väsendlliga fördelar genom en högre produetion, med mindre kol-åtgång, oberäknadt den ännu större fördel, sorn vunnits uti ett bättre verkadt tackjern, samt ett dermed förenadt bättre stångjern, i hvars beredning nödige förbättringar nödvändigt mäste vidtagas, om denna landets hufvudsakligaste export skall kunna täfla med andra Länders förbättringar i denna väg, och vår jerntillverkning icke utträngas ur den allmänna verldshandel^ Det är ock att förmoda, att de fördelar sålunda vunnits inom Öster och Väster Bergslagens Bergmästare-döme, snart äfven skola sprida sig till andre tackjernsblåsande Bergslager i Riket, om nemligen de reglementariska föreskrifter, hvilka af Motionairerne nu blifvit öfverklagade, äfven der hinna införas och göras gällande. Den ig Februarii f. m.
Uplästes och lades pä bordet ett, frän BancoUtskotter, inkommit memorial, af denna dag, i sffeenoe pä frägan om fördubbling af dei stora Credi. ivet; finnandes sig Utskottet icke i tillständ, att för sin del söka indränka, hwad esker noggrann pröfning, ansedts böra för Rikets trängande behof wara Den Z. Augusti. 549 wara akt tillgå, intill desi Riksens Ständer, wid deras korrt derefter infallande möie, aro i tillfälle, att sä om Riket, som för deras Bancowerk, »vidtaga den anstalt, som de i det ena och andra afseendet, finna bade i sin grund pälitelig, och i tillämpningen möjelig. Högloft. Ridderftaret och Adeln åtskiljdes klockan 2 till io. vt lu^ra In träem protocolli A. 6- Lilverlislpe. Lördagen den 8 Augusti. Plenum klockan 9 föremiddagen. Justerades Pleni - protocollet för den z Augusti föremiddagen. Wid justeringen af det mål i protokollet, som angick de bifallne arkwodena af 150 R^dr hwarde» ra, för Riddarhus-Fiscalen och de bägge ordinarie Cantzlisterna, yttrade sig friherre ceöerllröm, ftacnb, det han anfäge olainpeligt och icke rattwist, alt dem tilldelades RiksdagSarfmoden till elt lägre belopp än det, som as StalS-werketS medel blifwit bcstätt ät Riksdags extra C«m;llsterne; han tillstyrkte i följe häraf för de förra en billig förhöjning och önffade att stadgas mätte, det Riksdags wedergällningarne för Riddarhusets ordinarie Canlzlister icke någonsin - M Wen 8 AnguM sin hyrde warg lägre, än de som ät exkraprdinaNerna beviliqs.
Två månader* under namn af Besparing} och 3:0 till så kallad Begrafningshjelp, Sex månaders lön* När nu, t. ex. en Civil Embetsman, hvars halfva indelta loa belöper sig tili två å tre» tusende ilL Den 5 Maj. e» m* 145 tusende R.*dr, dör i tjensten, får verkligen Enkan begrafningshjelp, men ej de af Staten vid tillträdet innehållna 2 ä 5000 R:dr, än. nu mindre den derå under en, må hända, ganska lång tjenstetid af Staten begagnade rentan — utan blott 25O Ridr. Om Samma Embetsman ej dör i tjensten, utan antingen får transport till en annan syssla, eller täger alsked , så behåller Staten alltsammans. Om ej verkligheten af dessa uppgifter Så lätt kunde bestyrkas, skulle det synas otroligt, att, 1 ett land, der Lägstiftarne så Ofta utmärkt sig af rättrådighet i principe Och förträffliga lagar, ett så obilligt förfarande i Embetsmäns itt kunnat vinna laglig kraft Och så länge få fortfara. Mert af den enighet, det nit för allmänt och enskildt väl, som utmärker de närvarande Rikets Ständer, vågar jag önska, att detta må blifva rättadt, och att alla de, som ifrån och med detta Riksmötes början annu ej till Staten erlagt denna afgift, antingen mätte helt och hållet derifrån befrias, eller åtmindstone att lögen må vid tillträdet insätta mer, än hans Enka vid dödsfall har att återbekomma; äfvensom att hädanefter någon Bevillning af lönen ej må åläggas. Jag anhåller ödmjukast, att detta Me. morial må blifva till vederbörande Utskott remitteradt. Begärdes på Bordet. liidd. och Ad. Prot< N.o lg, 20 Herr von Qvanten , Carl, uppläst© tifl Protocollet följande Vördsamma Memorial; Ödmjukast får jag föreslå, att Städerna ej vidare få befatta sig med Brännvins-tillverkning, och att denna rättighet framdeles endast måtte tillkomma jordbruket.
För vidmagthällande af krigstukt och ordning inom en samlad truppstyrka är det i allmänhet af vigt ej blott att fel och försummelser, som begås, blifva bestraffade, utan äfven att bestraffningen genast verkställes, på det dels den felande må skyndsamt återföras till ordning, dels hans kamrater, som erfara att hvarje försummelse omedelbart åtföljes af näpst, derigenom må erhålla en ytterligare sporre till noggrant iakttagande af sina skyldigheter. I krig, under längre tåg samt om skeppsbord, då hvarje öfverträdande eller åsidosättande af tjenstepligten kan medföra oberäknelig skada, är det i synnerhet nödigt att krigstukten på det strängaste upprätthålles, men just vid dessa tillfällen saknas vanligen tillgång på tjenliga rum för arreststraffs verkställande, och om då ej något annat straff kunde tillämpas, måste således uppskof med bestraffningen ske. Den menliga inverkan, ett sådant uppskof kan medföra, är lätt att inse. Af den, som vid dylika tillfällen ej af egen ambition känner sig uppmanad att fullgöra sin pligt, utan visar olydnad, tredska eller försummelse, lärer nemligen ej kunna förväntas att han genom ett blott hot om en bestraffning af några dagars eller veckors arrest, som ofta först i en obestämd och aflägsen framtid kan verkställas, varder återförd tili lydnad och ordning. Just vid förseelser af svåraste art, der ett skyndsamt återställande af den brutna ordningen är mest af behofvet påkalladt, torde en sådan verkan af straffhotet desto mindre kunna beräknas, om den, hvilken en gång gjort sig skyldig tili arreststraff i dess högsta mått, visste att en fortsatt försummelse ej ens kunde föranleda någon förhöjning i straffet. På samma gäng således ali utväg saknades att tvinga den felande att fullgöra sina åligganden, hade man derjemte att befara det hans kamrater, som sågo honom lemnäs ostraffad under det deras egen tjenstgöring genom hans försummelse förökades eller försvårades, kunde känna sig hugade att följa den brottsliges exempel. Men äfven om straffet genast kunde verkställas, synas dock mänga betänkligheter angående dess lämplighet möta.
Jag anhåller att i prot. få nedlägga denna min protest emot ett dylikt förfarande; jag vet att R. o. Ad. vid ett föregående tillfälle i detta afseende varit af annan tanka. Gr. Frölich, David: Den tvisten huruvida Const.Utsk. Den 51 Maj. Cl» Lort och kunnat sammanjemka de stridiga meningar, som i afseende på representationens ombildning inom RiksStin sig uttalat, den tycker jag man nu gerna kan lemna å sido; ty del är en gifven sak, all liden åtminstone, 0111 icke någonting annat, nu icke mera tillåter all pä sammanjemkningens väg komma derhän, att vi fä ett förslag hvilande. Huruvida åter man genom eli sådant beslut, sorn det IIr Lagerhjelm här föreslagit R. o. Ad. alt falla, vill bifoga en skrapa till Coust.Utsk. det lemnar jag derhän. För min del anser jag det icke vara rätt, emedan jag icke kan ogilla Const.Utskis förfarande, då det förklarat sig icke kunna sammanjemka, hvad som nära nog är detsamma som ja och nej. Deremot förundrar det mig högeligen, att icke allenast Frih. Cederström, utan äfven den siste värde talaren kunnat yttra någon sådan förmodan, som om R. o. Ad. skulle besluta hvad som skall blifva hvilande till nästa riksdag. Ett hvilande uppkommer nemi. icke genom ett formligt beslut inom RiksStin, utan derigenom att eli förslag är så beredt, att antingen alla 4 Stånden hafva godkänt detsamma, eller ock ett resultat uppkomit genom votering i förstärkt Utsk., då förslaget, i hvilketdera fall som helst af desse, blifver hvilande utan något speciell beslut. Nu synas Frih. Cederström och Hr von Hohenhausen, nied fullkomlig kännedom, såsom jag förmodar deraf, att 2:ne Ständ hafva stannat uti ett helt olika beslut, ändock föreställa sig möjligheten deraf, att ConslUtskis primitiva förslag skulle kunna af R. o. Ad. förklaras hvilande. Hvad det vill säga, begriper jag icke, ty en sådan förmodan måste stödja sig pä en alldeles speciel uppfattning af grundlagen, som jag åtminstone — så gammal riksdagsman jag är — måste bekänna, att jag aldrig tillförene hört.
Majlis Nådiga pröfning och bedöromande, ä.n Kronans framtida säkerhet för räntans utgörande, samt hvad för öfrigt till det reglementariska hörer. Hvilket allt vördsamt underställes jRiksQh% Högloft. Ständers Egit ompröfvande. Stockholm den 30 Maji ijJiS, 145° Stats Utskottens Betänkanden. Utdrag af Protocollet} hullet hos Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskott vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 20 Maji 1818. D. Vid justering af Utskottets Betänkande, angående Krono - Skogarnes upplåtande till Skatte, reserverade sig Herr landshöfdingen Friherre Cederström, emot Utskottets tillstyrkande om sättet att underrätta vederbörande otn desse Skogars försäljning; I hvilket afseende Herr Friherren och Landshöfdingen, för sin del föreslog, såsona mäst öfverensstämmande med Statens fördel, att allmänna Kungörelser härom blefve genom Kongl. Kammar - Gollegii försorg, utfärdade, samt öfver hela Kiket i vanlig ordning uppläste; äfvensom Herr Friherren och Landshöfdingen, hvad angick Utskottets förslag, att de för ifrågavarande Skogar inflytande medel skulle för Flottornes behof användas, var af den serskildta mening, att dispositionen af Tredje Hufvud - Titulns anslag vore Kongl. Maj:t ensam förbehållen, och att Utskottet alltså icke bordt något specielt derom förordna. Hvilken Reservation, på begäran skulle åtfölja det afgående Betänkandet härutinnan till de Respectiye Biks-Stånden, Som ofvan. Ex Protocollo. C. Tunelius. Stats-Utskottets Betänkanden. 1451 N:r 252. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Betänkande, angående RecognitionsSkogome, Uti ett till Höglofl.
Så länge kamereraren tillika är både föredragande inför DirecUn och Discontverkets cassör, ai H. 16 122 D c u 13 April f. m. måste det vara i högsta grad oriktigt och äfventyrligt att tillåta honom taga befattning med enskildas lånecommissioner och sålunda sätta honom i tillfälle att, till döljande af balancer och underslef, sammanblanda discontens och de enskildas i hans vård befintliga medel. Hvad för öfrigt nu blifvit utaf åtskilliga talare anfördt finner jag likaledes icke innefatta några skäl, som kunna föranleda mig att frånträda, hvad Utsk. i detta ämne tillstyrkt; och jag får således förnya min hemställan, att Utsk:s utlåt, måtte i denna del varda af R. o. Ad. bifallet. Hr af Ekenstam: Man har sagt, att ingen oreda uppkommit deraf, att Fullmägtige icke blifvit hörda. Discussionen torde bäst utvisa det, då personer uppträda, som säga, att en annan ledamots uppgifter icke äro sanna. Sådant hade icke kunnat hända, om Fullmägtige fått utreda saken. En af directörerne har emedlertid här upplyst förhållandet. Jag anser hans uppgifter tillförlitliga. Då sålunda en ledamot sagt, att kamererare!) icke har med anmaningsbrefven att göra, men directören uppgifvit motsatsen, så förmodar jag, att R. o. Ad. sätter lit till den sednare. Han har äfven upplyst, att ombudsmannen måste från kamererarecontoret erhålla nödiga upplysningar för anmantsbrefvens utfärdande. Man kan väl icke förbise vigten deraf, att kamereraren numera kan neka ombudsmannen tillgång till de erforderliga handlrna, enär de, på sätt directören upplyst, utgöra verificationer för kamereraren; men då man sagt, att rättigheten inverkar på erhållande af discontcommissioner, och min mening icke är att fråntaga ombudsmannen, hvad han nu äger, vill jag inskränka mig dertill att förena mig med Hr Rosenblad, det både kamererarens och ombudsmannens namn må undertecknas anman:sbrefven. Det tredje förslaget kommer då att förfalla. Hr Rosenblad:
Ehuru jag visserligen icke klandrar StatsUtsk., då det i enlighet med K. M:s Nåd. Bref förvandlat mantalspenningarna till motsvarande öretal tror jag dock, att Utsk. handlat rättare om det något afvikit från den strängaste tillämpning och kommit till ett resultat, mera öfverensstämmande med det antagna decimalsystemet än de olyckliga zilfertalen trettiosju, Den 4 Mars f. m. 33 sju, tjugufem och nitton. Dessa storheter äro odelbara. Då man nu ihågkommer, att i vissa delar af Sverige såsom Dalarne och Helsingland, skola endast halfva mantalspenningarne utgå, samt Utsk. säger, att hälften t. ex. af 37 är 19, förefaller denna uträkning väl besynnerlig. Vida lämpligare hade då varit, om Utsk. vid myntförvandlingen i st. f. ziffran 37 stadnat vid ziffran 40 hvaraf hälften är 20, fjerdedelen 10 o. s. v. — Skillnaden för den skattdragande är så obetydlig att den icke ens lönar mödan att omnämnas. För de orter hvilka anses vara i behof af lindring, blifver hela skillnaden 1 öre person. Jag får slutligen nämna, att ett annat RiksSt. återremitterat punkten och hemställer således vördsamt att R. o. Ad. ville på samma sätt förfara. Hr Montgommerie, Rob. Nils Germ.: Jag medgifver, att de upgifna ziffrorua 37, 25, 19 och 12 icke kunna inpassas i det antagna dicimalsystemet, men för Utsk. mötte det svårigheter att upgöra ett annat förslag. — Någon motion i ämnet har icke blifvit väckt, och Utsk, hade icke eller något annat skäl att stödja sig vid. Man liar, på sätt Gr. Björnstjerna föreslagit, nemi. att öka mantalspenningarna till 40 o. s. v. varit betänkt på att nedsätta dem till 30 o. s. v., men då befanns, att en betydlig minskning i totalsumman skulle upkomma.
Rdr och på vexlar till ett belopp af 1,121,000 Rdr. Det 8r temiigen gifvet att denna Bank hufvudsak ligast bedrifvit sin rörelse med Riksbankens sedlar. En annan Bank åter, nemi. Smålands, har utgifvit krediliv-sedlar till ett belopp af 4,026,000 Rdr; men det oaktadt uppgå Bankens fordringar på uttagna Kreditiv icke till iner än 1,720,000 lidi-, och i diskontväg icke tili mer än 1.632.000 Rdr. Häraf torde synas alt Krediti v rör elsen icke står i något ovilkorlig! samband meri sedelutgifningsrällen. Jag hyser visserligen icke något tvifvel om Bankernas förmåga att honorera sina, förbindelser, men då lagstiftaren väl hufvudsakligen bör afse att betrygga det allmänna, och då det alltid är ett betryggande att icke låta Privatbankernas utelöpande sedelstock blifva allt för stoisk nödgas jag fortfara med min anhållan om återremiss. Hr Printzensköld, Carl: Då Gr. Sparre grundade sitt försvar för Privatbankerna hufvudsakligast derpå, att dessa Banker hittills utan undantag alltid fullgjoit sina fölbindelser, så vill jag för min del fästa upmärksamheten derpå att det är något sent att stifta lagar först då, när de olyckor intiäffat sorn en oriktig lag kan medföra. Då en Privatbank redan inställt sina betalningar och dei igenom dragit andra Banker med sig och störtat landet i det största förderf, då är det försent alt förändra en felaktig Banklagstiftning. Hr Grin har äfven i likhet m. fl. andra talare framhållit den stora kontroll på Privatbankerna, som skulle ligga deruti att K. M:s Befhde öfver dem egde en ständig tillsyn. Men äfven den fullständigaste kontroll är icke alltid i stånd att före komma olyckor; ty det finns inga penningeförvaltande individer eller verk, sorn hafva en fullständigare kontroll på sig än upbördsmännen, och likväl veta vi, huru ofta landet lidit stora förluster just genom dessa upbördsmäns förvållande.
Staten, genom fångars forslande från en till annan ort, i följd af deras oSanna uppgifter, böra af dem ersättas, och vid bristande, tillgång förvandlas till arbete» efter de grunder sorn hår förut blifvit åberopade, i händelse icke medelös brottsling thy förutan är dömd till tvångsarbete för lifstiden, då fråga om ersättningens förvandling, af sig sjelf förfaller; och tillstyrker Utskottet således, att allmän Författning härom måtte utfårdas. Angående rättegångsoch bevisnigssättet i Brottmål, hafva åtskilige motioner blifvit gjorde, hvilka hufvudsakligen åsyfta; att tillvägabringa skyndsamhet vid Brottmåls afgörande; och ehuru detta visserligen är af högsta vigt, kan likväl Utskottet icke gilla, de af en del Motionafrer föreslagne utvägar till ändamålets vinnande* Så och vid betraktande af H irads* Rätternes nu varande organisation och ntl gällande RättegångsFormer, anser Utskottet Herr Thams förslag, att en Brottmålsransakning bör å ett Ting och innan Domaren lemnar Tingstället, afslutas, icke verkställbar. Aflägse boende vittnens inkallande, anskaffande af Bevis, om deras fräjd, infordrande af handlingar från andra 7?8 LtgUt skot tets BetHnknnden, Domstolar, och den anklagades motbevisning, sorn alitid måste lemnäs öppen och fri, fordra ofta flere veckors uppskof; och ett åläggande för Domaren att intill målets slut vid Tingstället qvarstanna skulle, utan nytta, endast öka dröjsmålet med andra årender, och inom andre Härader i Dotnsagan befordra det uppskof med rånsakningar, sotn man genom detta stadgan* de söker undvika.