Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl6* Hos Utskotten liar väl fråga förekommit, om någon viss tid borde bestämmas, hvarunder innehafvare af pistoriska verk eller konstbrännerier skulle, såsom en billig ersättning för den förlust, som kommer att drabba dem genom desse inrättningars upphörande, tillåtas att desamma vidare begagna; men som Utskotten, vid närmare öfvervägande häraf, funnit en sådan tillåtelse dels i betydlig mon och för en längre tid motverka det åsyftade ändamålet af förminskad tillgång på bränvin och dels föranleda ett kännbart lidande för de enkla pannorna, hvilka, med dea föreslagne högre beskattningen, kunna mindre än förut täfla med konstbrännerien i tillverkningens afsättning, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att rättigheten , att till bränvinsbränning begagna annan redskap än den Utskotten föreslagit, må upphöra så snart den n}ra Författningen om bränvinsbränningen blir till efterlefnad gällande. §• *7- Hvad angår den af en del Motionairer väckte fråga, huruvida öfverlåtelse på annan person af bränvinsbrännings-rättighet, som innehafvare deraf icke sjelf begagnar, hädanefter må ega rum, så.enärbränvinsbrännings-rältigheten bör åtfölja jorden och Utskotten icke funnit skäligt, att innehafvare af jord skulle förbjudas att på annan person öfverlåta en jorden tillhörande rättighet, den han icke sjelf utöfvar, helst en sådan öfverlåtelse icke kan blifva för någon annan förnärmande, anse Utskotten sig böra tillstyrka, att den hittills lofgifne transporlrättigheten i berörde afseende äfven hädanefter må fortfara, hvarvid, utom de föreskrifter, som derom redan linnas i nu gällande Författning upptagne, Utskotten likväl anse det vilkor böra fästas, att innehafvare af bränvinsbrännings-rättighet, då han densamma på annan person öfverlåter, jemväl skall ansvara för öfverträdelser emot Författningarne om bränvinsbränningen, sorn af en sådan person kunna begås; och få Utskotten' Bih. till R. St.
Styrelsen aft göra hvad allmänna tänkesättet fordrade, då BorgareStåndet j & 12 och Regeringen sjelf sedermera yttrat, att Skråförfattnit’ "ii m. rhutgjorde Reglera ntariska stadf ith.i, tom tillhörde ÉcOnprtiiska Lagstiftning n. der Resö ringen obehindradt ensam kunde stifta Lv Och då C >ntmntérade tiil Skråförf ipivg irnes ö* v«rseende år j 8 tö hemställde, n ■ t handeln mel inhemska händtverksvahrot bad» > orh utom marknader matte, genom ett u"ryckfgt sta leande, förklaras fri och obes hii diadt. och Riksens Ständer^ JustitiseOmbudstn n i < n hemställan erinrade om det samma år 18:0: så synes det, sorn man svårligen skulle k ur na fritaga Minisiéren från förebråelsen för overksamhet, dä i detta ämne ännu ingenting bhivit tillgjordt. Kongl. LandtbruksAcademiens totala vanvårdnad torde icke heller böra lemnäs obemvkt, i en tid då hela den bildade verlden inser värdet af vetenskaparnas tillämpning på Käringärrie, såsom det kraftigaste och säkraste medlet att befordra National välståndets hastiga förkofran. Oagtadt denna Academie är stiftad af Hans Maj;t Konungen sjelf och med skäl kan kallas Hans Maj.ts egen Academie, Den 5 Maji c. m. inger den icke dess mindre redan genom sins toma oanvända palatser, aningen af det Skådespel af Romerska ruiner, som Herr Grefve Mörner i sitt anförande omtalar tili försvar af GöthaCanal, hvilket storverk säkerligennuskulle mindre klandras, om visedan år 1812 hade ägt en mindre ensidig Ministére. Det torde förtjena att vid ett annat tillfälle serskilt undersöka, huruvida orsakerna till LandtbruksAcademiens närvarande förfall, ligger i naturen och organisation af denna inrättning, eller bör tillskrifvas dess närvarande Styrelse.
Utsk. har utgått från den åsigt, att man icke bör nödga .den fattiga arbetaren alt köpa mera bränvin än han behöfver, ty då skhlle han föranlåtas gå lill krogen, för att ej få för mycket. Enl. min tanke hade man bordt tillåta bränvins försäljning lill lika ringa belopp på båda ställena. Men Utsk. hyste en annan mening, hvarpå nykterhetens sak icke torde vinna. Det är, på sätt Frih. Rehbinder anfört, en bestämd fördel för arbetaren, att få köpa ett mindre belopp för att förtäras hemma, eller i skogen, på sjön, eller hvar han eljest kan hafva göromål, utan att nödgas derföre utgifva större penningebelopp än som nödtorfteligen erfordras. Jag förnyar jnin anhållan om §:ns antagande. Frih. Cederström, Hud.: Redan vid flere föregide Riksdagar, så väl som vid den innevartde, har jag gemensamt med Hr von Hartmansdorff kämpat för att på öfvertygelsens väg, genom ändamålsenliga skrifters spridande m. m., motverka fyllerilasten. Mitt nit för denna stora samhällsangelägenhet lärer således icke af någon kunna ifrågasättas eller jäfvas. När jag nu går att instämma med Gr. Lagerbjelke, lärer R. o. Ad. finna, att med ett varmt och lefvande nit för nykterhetens sak kan män likväl förena den önskan, att densamma måtte befrämjas genom andra medel, än dem Serskildta Utsk. ansett tjenliga. Det må väl vara, att bränvins tillhandahållande å s. k. minuterings-ställen kan i åtskilliga hänseenden medföra fördelar framför kroglifvet, hufvudsakligen derföre, att bränvinet ej å de förra ställena får förtäras; men å andra sidan lärer ej kunna förnekas, att dessa ställen, spridda pä långt afstånd från hvarandra, icke utan mycken 'svårighet kunna af kronobetjeningen bevakas. Om saken från denna synpunkt betraktas, förefaller det mig såsom skulle man icke böra vara alltför angelägen om att draga bränvinshandeln från utskänkningstill utminuterings-ställena.
Mängden af de till denna Expedition fullföljda mål och den rättegångsordning, som i afseende på desamma skall iakttagas, göra det visserligen icke möjligt för en person att medhinna alla de göromål, som uti Regisirators-kontoret skola verkställas, men då den grund för göromålens fördelning, som nu är gällande och enligt hvilken inkommande handlingar efter målens beskaffenhet böra aflemnas till den ena eller andra registratorn, kan hos rättssökande föranleda en för dem menlig förvillelse och vid ärendernas handläggning inom Expeditionen i liera hänseenden vållat förvecklingar, har förslag blifvit väckt till en sådan förändring i organisationen af tjenstemanna-personalen i Registrators-kontoret att ofvan anförda olägenheter kunde för framtiden undvikas; och enär jag, i öfverensstämmelse med de åsigter, de i detta ämne hörde vederbörande uttalat, kommit till den öfvertygelse» att förste Registratorn, utan mehn för ärendernes gång och ordentliga behandling, kan, på sätt nuvarande tjenste-innehafvaren sig erbjudit, öfvertaga jemväl de göromål, hvarför den andre registratorn nu har att ansvara, derest han alldeles befrias frän skyldigheten att vårda Högsta Domstolens Protokoll och lian tillika erhåller ett biträde, så aflönadt, att skäligen fordras kan, att detta uteslutande egnar sin tid åt tjenstegöromål inom Registrators-kontoret, så har jag i det förslag tili stat för Justi tie-Revisions-Expeditionen, hvilket jag nu underställer Eders Kongl. Majlis nådiga pröfning, ej uppfört mer än en Registrator, meri deremot till biträde för honom afseit en kanslist i stället för den kopist, som för närvarande är till tjenstgöring i nämnde kontor anställd; hvarjemte jag i underdånighet får föreslå, att för vården af nedre Revisionens och Högsta Domstolens protokoll tillika med dem som i Justitie-ärenden inför Kongl. Majit i Slats-rådet föras ett särskildt. arfvode måtte äskas.
Vår far var intendent vid Brandförsäkrings DOKTORN. i Paris? Jaså! Då ber jag om ursäkt! Det är roligt Fröken AMELIE. min schal? Här drar så kallt. Reser sig. Fröken THERÈSE. Mycket! Therèse har du sett hvar jag lagt jongen... (reser sig). Troligen lemnade du den i trädgårdspavil DOKTORN (stiger upp). skaffa reda på den. Nej, sitt stilla nu! Sitt bara stilla. (Går ut i trädgården). Nej, gå inte ut. Får jag inte lof skall jag SJETTE SCENEN. FRÖKNARNE välbeskänkt, med flammigt röda kinder och snubblande mål). Fröken AMELIE. HALL. FRU HALL (från venster temligen hvad skulle hon här att göra! Hvad skulle du här att göra, mamma? Se der är mamma! Och sådan igen! Gud TREDJE AKTEN Fru HALL. Tyst Ni! Jag kan vara här likaväl som Ni! Fröken THERÈSE. det kommer någon? Hvarför har du druckit nu igen? Tänk om Fru HALL. Inte har jag druckit! Så du pratar! Fröken AMELIE. får se dig. Kom låt oss gå in här, kan du få ett glas vatten. Fru HALL. Vi bli olyckliga om doktorn kommer igen och sättet, och säga att hon har druckit, säga det åt sin egen mor. Fröken THERÈSE. Det är vackert att behandla sin mor på det Prata inte, utan gå genast in! (Leder henne in till höger). Fru HALL (motsträfvigt). Ni då ingen aktning för Er mor? Att behandla sin mor på ett sådant sätt. Har Fröken AMELIE. in till höger). Det är inte mycket det. Raska på nu! (De gå SJUNDE SCENEN. AXEL och CARL från trädgården. CARL. ett manligare utseende än förr. Nå du ser dugtig ut, min kära Axel, och har KAMRATERNA AXEL. Ja jag har emanciperat mig! CARL. Det skulle du ha gjort med detsamma som jag. AXEL. Som du! CARL. familjens chef och öfverhufvud, till hvilken plats jag fann mig kallad både på grund af mitt öfverlägsna förstånd och naturlig fallenhet.
Att den af mig föreslagna afgift är en consumtionsafgift på Hufvudstadens invånare, ehuru den af landtpiannen förskjutes, torde vara lika obestridligt, sorn det är en Den ia Februarii f. m. sanning, att tullu mgälder äro en skatt på hela Riket och icke på grosshandlaren eller importören. Denna afgift bör således icke blifva betungande för landtmannen, hvars fördel i en långt vigtigare mån beredes af ett ökadt lif i Hufvudstaden och genom en framtida utveckling af detta första steg att genom consumtionsafgifter bereda Staten tillgångar, som sätta den i tillfälle att försaka andra mera tryckande directa pålagor; och då afgiften dessutom endast faller å en vara, hvars fördyrande moralisten och statsoeconomen med lika skäl önska, vågar jag föreställa mig, att det allmännas obestridliga fördel icke vid detta tillfälle skall behöfva köpas genom någon betydlig eller saknad uppoffring af den enskilde. Begärdes på hordet. Hr Charpentier, Jean Toussaint, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Vid aflemnandet af bilagda förslag till ofvannämnda stater, anser sig Statsutskottet böra anmäla, att allönings-staten för Riksgälds-kontorets embetsoch tjenstemän samt vaktbetjening är lika lydande med den utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag fastställda aflöningsstaten, endast med den förändring i afseende på vaktbetjeningens aflöning, som i Utskottets Memorial N:o 138 blifvit föreslagen, hvarigenom sammanräknade aflöningsbeloppet blifvit förhöjdt från 51,650 R:dr till 52,050 R:dr; att pensionsstaten öfverensstäromer med den vid sistlidna riksdag utfärdade enahanda stat, endast med uteslutande af en pensionär, som numera aflidit, i följd hvaraf sammanräknade pensionsbeloppet nedgått från 3,378 R:dr 16 öre till 2,778 R:dr 16 öre; samt att vid uppgörandet af expektans-staten för f. d. General-assistans-kontoret, hvarå finnes uppförd en ännu qvarlefvande vaktbetjent, tillökningen å den under lönen inbegripna spanmål blifvit beräknad till det afjRikets Ständer, genom bifallandet af 80:de punkten i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74, bestämda belopp af 2 R:dr 27 öre för hvarje tunna, hvarigenom denna lön från och med nästa år kommer att utgå med 438 R:dr 44 öre i stället för dess nuvarande belopp 460 R:dr; och får Utskottet hemställa, att ifrågavarande stater må, på sätt vid föregående riksdagar iakttagits, varda af Rikets Ständer fastställda och utfärdade. Stockholm den 16 Juni 1866. SS Stats-Utskollets Memorial N:o 140. Aflöningsstat för Rikets Ständers Riksgälds-kontors embetsoch tjenstemän samt vaktbetjening, från och med 1867 års början. Ordinarie lön. Arfvode. Summa. För tjensteman inom , andra eiler tredje tjenstegraden, som icke innehar annan ordinarie tjenstebefattning, utgör lönen följande belopp, nemligen:
Det är ju möjligt, att Myhrberg stått generalen nära. Sammanställdt med det öfriga, blir detta dock en anmärkningsvärd omständighet.258 ett lif i strid för folkens frihet. ligt, man vet icke rätt hvart, men om Myhrberg vet man, att han som fånge var ett godt - stycke på väg österut. Herr K. upplyser — hvad jag förut ej känt - — att man från såväl svensk, som fransk sida sökt utverka hans befrielse. Emellertid hade han redan rymt och därvid efter hvad vi kunna tillägga nedskjutit en rysk på post stående soldat. Härför anklagade han sig på äldre dagar, och detta lika väl som dråpet på hustrun skall hafva djupt fördystrat hans senare lefnadsår. Han skall många gånger hafva frågat sig själf: har jag haft rätt att taga en medmänniskas lif? Och etiska spörjsmål af denna och liknande art sysselsatte ofta gubben. Äfven de af honom dödade turkarne kommo då i hans åtanka. Myhrberg var en ovanligt tänkande man, särdeles i etiska frågor, och det är naturligt, att de många konflikter han genomgått, vid äldre år skulle på en man som han ställa mer an ett djupt samvets-spörjsmål. Emellertid var det ingen lätt sak att under Rysslands just detta år särdeles ohyggliga vinter till fots återvända några hundra mil för att nå Väst-Europa, ständigt förföljd af ryssarne och utan en slant på fickan att stilla sin hunger med. Han smög omkring i skogarna, och, efter hvad han själf sagt, bestod hans näring hufvudsakligen af sillnackar, dem han lyckades uppspåra på sophögarna. Ej under " då, att hans ben förfröso, och att han slutligen måste söka sin tillflykt hos en i Ryssland dold polsk flykting. Tillkallad läkare förklarade, att utan benens amputering vore allt hopp ute. » Nåväl », sade han, » då får jag ligga här och dö! hvad skulle blifva af mig, sedan benen borttagits — här midt i Rysslands öde stepper? » Yärden visste dock bättre råd. Han hissade tipp patienten i taket på ett vagnshus, satte under honom en gryta kokande gröt, i hvilken benen nedsänktes, och kokade så formligen dessa. Myhrberg tillfrisknade.
Den är helt enkelt briljant. De öfriga främmande konstnärerna, de spanska och italienska, försvara väl sina platser, om de äfven icke kunna jämföras med de franska och engelska. Iduns läsarinnor böra dock ej försumma att göra deras bekantskap, ty det förtjäna de. Hvarje land och folk har sin särskilda smakriktning och sitt sätt att sé tingen. Om vi nu till sist, ärade läsarinnor, skulle företaga en hastig vandring genom skulpturafdelningen. I själfva centrum af konsthallen är en rund sal, där hufvudmassan af skulpturverk äro uppställda, omgifna såsom sig bör, af fagra blomplanteringar och rabatter. Dessutom äro här och hvar i målningssalarna äfven åtskilliga skulpturarbeten placerade. Bland våra svenska hildhuggare intager otvifvelaktigt den aflidne Per Hasselberg främsta rummet. Hans härliga och formsköna » Snökloekan » höjer sina fina lemmar i salens midt och hans, af grekisk renhet adlade » Näckrosen » hvilar i plastisk mjukhet nära intill. Vackrare konstverk i marmor ha vi icke skådat i Sverige sedan Sergels och Byströms dagar. John Börjeson framvisar sina bästa arbeten, hvaribland hans » Bröderna », statygrupp i brons, är af stor skönhet. Fru Agnes Kjellberg-Frumerie har här en förtjusande grupp » Amor och Hymen », en karaktäristisk byst af Aug. Strindberg samt en vacker vas med en luftig älfdans. Teodor Lundberg har många förträffliga arbeten, hvaribland särskildt böra nämnas hans » Sorg » och hans » Vågen och stranden », den senare IDUN 1897 törst efter att finna den hos kvinnan. De göra allt för att vinna den, och en gång funnen, taga de den så oupphörligt i anspråk, att den, såvida dess källa ej är riktigt djup och äkta, snart skulle sina. De föredraga den sympatiska kvinnan framför skönheten och den rikt begåfvade, ja ofta äfven framför den, som kan gifva dem social framgång. Och om vi fråga dem, skola de uppriktigt svara er, att den egenskap hos kvinnan, som mest fängslar mannen och håller hans kärlek kvar, är hennes sympati. Först ocb sist älskar mannen att tala om sig själf.
Då sålunda Irenne Stånds beslut sammanstämma i ändring af rista momentet, bör Utskottens förslag i likhet dermed rättas; hvaremot och enär i:dfa momentet blifvit af Irenne stånd bifallet, Piiddei skåpets oell Adelns serskilda mening i denna del förfaller. <4 B evilla.- Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon. Ut sk. Memorial N.-o 13. 42 §. Hederv. Bonde-Ståndet liar, i följd af dess beslut vid i3 §., ansett början böra förändras på följande sätt; ”Innehafvare af den i sista mom. af i3 §. förbjudne redskap, likasom den, hvilken eljest öfverträder hvad i i3 och ig §. §. är föreskrifva, med undantag på grund af 16 §. af hvad om” &c.; deruti Vällofl. Borgare-Ståndet efter inbjudning instämt; hvaremot Utskottens förslag blifvit af de tvänne öfrige Stånden bifallet; och som det af Utskotten föreslagne stadgande är tillämpligt för alla de fall, då öfverträdelse af i3 §. eger rum; alltså hemställa Utskotten, om icke Borgareoch Bonde-Stånden skulle finna för godt att deras beslut vid denna frånträda. 43 §. Hedervärda Bonde-Ståndet har beslulit, att i stället för orden: ”med undanlag af förseglings brytande å bränvinsredskap eller oloflig bränvinsförsäljning, så vida visas kan, att sådant skett å den tid, då han vistats å annan ort,” skall inflyta; "med undanlag likväl af oloflig bränvinsförsäljning, äfvensom af förseglings brytande på bränvinsredskup, så vida visas kan, att sistnämnde förbrytelse skett å den tid, då husbonde vistas å annan ort;” hvaremot de trenne öfriga Stånden utan förändring antagit Utskottens förslag; vid hvilket förhållande BondeStåndets serskilda mening förfaller. 44 §•
Men närmare tränger den objudne gästen, böljslagen förnimmas som vingsus af tusende gamar, förmörkande luften på molnfri dag. Öfver gator och torg gjuter solen sitt täta, förbrännande ljus, luften är icke längre luft, den är gulhvit ångest. Då tystna de, kvinnor och män, i den stora staden, de tiga som dödsdömda tiga inför drömmarnas fasa, blifven verklighet. Hopträngda i smala gränder, på smutsade salugator, i fuktiga jordvåningar sitta de stilla och vänta och veta icke hvad det är som skall komma, blott att det är något som de icke känna, något som hör till den nya värld, dit de flugit in som myggan i ljuslågan. Och på gator och torg segna hästar och människor ned och bäras bort, arbetet stannar af, fabrikerna stängas, härdarna slockna — öfver millionstaden breder sig andlös, djup tystnad. Endast ambulanserna rulla och rulla med doft slammer på den klibbiga asfalten. Då höres ett skri — det höres fler, de spridas som flammor i blåst. Luften fylles af klagan och rop. De främmande kvinnorna slita sitt hår, de bönfalla och banna, de ångra och häda, men mordängeln far fram utan öron, utan hjärta, han griper det enda de äga, det enda de älska, han unnar dem ingen egendom, ingen kärleksskatt, intet hopp. Allt hafva de förlorat, sitt land, sitt folk, sitt hem, sina vänner, de ha förlorat det för att gifva sitt hjärtas barn ett nytt land, ett nytt folk, ett nytt hem och nya vänner, och nu rycker döden bort deras barn, och de ha intet kvar, hvarken gammalt eller nytt. Mordängeln far fram genom nya dagar af ökad hetta, genom nätter utan svalka, han följer med ut på floden — på färjor och båtar — och slår spädbarnet i moderns armar ... Nu se människorna ut som gula, torra japaner, nu frysa de under högsta solståndet, nu ligga de utan ljud på hustak och stenplattor under den heta natthimmelen.
Man har ej skäl alt klaga öfrer statsbidragens storlek, då man betraktar, att till exempel en enda inkomstkälla, nemligen kornskörden, som i tabellen upptagits till 73,743 tunnor, förvandlad efter markegången, icke blott nalkas utan öfverstiger alla statsbidragens totalsumma. Statsbidragen utgå också i allmänhet med lätthet, fastän 1837 års klena skörd förorsakade en betydlig skuldsättning, som sedermera tryckt allmogen. Det som egentligen försvårar uppbörden äro de i omlopp varande privatbank-sedlarne, hvilka nästan helt och hållet utträngt riksbankens sedlar. De skattskyldige kunna, vid försäljning af sina varor, med svårighet erhålla betalning i annat mynt än privatbanksedlar och Uppbördsmännen mäste välja emellan, alt antingen mottaga dessa och sedan, till hinder för uppbörden och dess redovisning, sjelfve söka att få dem utvexlade mot Riksbankens mynt eller uppföra skattebeloppet på rest. Så väl de skattskyldige, som Uppbördsmännen önska derföre, att någon åtgärd vidtages, hvarigenom denna svårighet undanröjdes. Ibland prcestalionerne äro rustningen och bålsmansroteringen de kännbaraste, men äfven dessa, helst sedan häst-vacance-afgiften, som drabbade rustningen, med år 1840 upphört, utgöras utan klagan. Uti de från fögderierne inkomna tabeller upptages kostnaden för ett båtsmanshåll till ungefär lika belopp med kostnaden för ett rusthåll, men kostnaden är olika beräknad i olika fögderier, från 50 till 60 R:dr. Rustningen är dock kännbarare än bålsmans-roleringen, emedan vanligtvis endast 1 mantal, och på ett och annat ställe aleis, li:dels och l|:dels mantal utgör ett rusthåll, då deremot på de flesta ställen ett båtsmanshåll beslår af 3:ne hemman. 8 Clereciets underhåll är upplaget lill 4,588 R:dr 40 sk. högre än uli tabellen till sednast afgifna femårs-berättelsen.
Jag är för litet öfvad riksdagsman för att rätt iakttaga mina riksdagsmanna-rättigheter, i annat fall hade väl frågan varit inom detta Stånd redan afgjord. Mine motståndare veta bättre än jag att begagna sig af tillfället, och således har frågan ånyo kommit före. Då Hr Rosenblad så grundligt ådagalagt alla de skäl, som tala för saken, borde jag kunna spara mig mödan att spilla ord på detta ämne; men som jag är mycket 400 Den 13 Mars. känd inora provinsen och linder sisth år gjorde en resa derigenom, derunder jag tog vägen genom Sölvitsborg, upstod hos mig den tanken, alt staden borde erhålla stapelfrihet, och det förundrar mig, att staden icke långt för detta erhållit sådan. Likasom Hr Rosenblad erinrat, att Hr Hedenstjerna i sin reservation begått ett misstag, får äfven jag mot Hr von Hartmansdorff anmärka, att han gjort sig saker till enahanda förseelse, då han påstår, att Sölvitsborg vore serdeles väl belägen för lurendrejare, och att ön Bornholm skulle ligga utanföre stadens redd. Delta är ett geografiskt, oeh Hr Hedenstjernas var ett historiskt misstag. Med samma skäl som Hr von Hartmansdorff yttrat detta, skulle jag kunna påstå, alt Slitö hamn ligger här mitt framför mig, der jag nu står. Att staden skulle blifva ett tillhåll för tullförsnillare, är något som kan förutsättas, men då det icke är ifrågasatt eller ännu mindre visadt, att Sölfvitsborgs innevånare hitintills begått dessa brott mera än andra städers innevånare, anser jag detta skäl icke förtjena afseende. Hvad slutligen beträffar Gr. Lagerbjelkes yttrande, att denna fråga blifvit 2:ne gånger afslagen af K. M., så får jag erinra, att dessa afslag möjlivarit föranledda deraf, alt ämnet icke erhållit den fullständiga utredning, som nu åstadkommits och serdeles genom Hr Rosenblads yttrande samt denna debatt. Jag förenar mig med denna talare och yrkar bifall å betänk. Dock vill jag tillägga att, om hamnen eller rännan är för grund, sådant kan hjelpas genom muddring, hvadan detta icke är något skäl, utan ett svepskäl. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: