Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får således förklara, att jag kommer att rösta för bifall till Utsk:ts förslag; och jag skulle anse det sorgligt, om R. o. Ad., som till större delen består af jordbrukare, och som med sådan ifver för - Den 11 Maj. 231 fäktat jordbrukets rätt och fördel, icke skulle åt denna näring lemna den frihet, hvaraf den otvifvelaktigt är i behof. Gr. De la Gardie: (Detta yttrande har af talaren icke blifvit återleninadt). Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Sedan jag begärde ordet, har Frih. Raab enligt min tanke på ett fullkomligt tillfredsställande sätt gendrifvit de inkast, som blifvit gjorda emot hans förslag att afslå Utsk:ts framställning så till vida, att man skulle inskränka tiden för bränvinsbränning till sex månader om året. Om man än vill såsom riktig erkänna den princip, som man nu temligen allmänt tyckes hylla, nemligen att göra denna näring allt mer och mer fri, samt öfverföra den från jordbruket till städerna, hvilket måste blifva en nödvändig följd af dess frigörande, så måste man dock enligt min tanke akta sig för hvad man i så många andra fall låtit komma sig till last, nemligen att, allt för hastigt rusa fram i en viss rigtning och derigenom åstadkomma skada för individen och för näringen; man bör städse hafva för ögonen, att man bör grunda sina förändringar på bestående förhållanden. Örn vi således nu i enlighet med nämnda förslag utsträcka bränningstiden till sex månader, så hafva vi dermed tagit ett icke obetydligt steg framåt i den åsyftade rigtningen; och dermed kunna och böra enligt min tanke de Hrr vara belåtna, hvilka önska en slutlig frihet i denna del af vår näringslagstiftning. Jag vill nu icke ingå i undersökning, huruvida bränvinsbränningen är för jordbruket nyttig eller ej; men det säkra är, att en stor del af jordbrukets idkare i vårt land anser den vara det. Många hafva derpå grundat sina beräkningar och sin ekonomi, och att med allt för hastiga omkastningar rubba de bestående förhållandena, kan icke annat än skada näringen, och länder ingalunda till heder för lagstiftarne.
Det förefaller åtminstone mig naturligt, att, i händelse kanalbolaget icke kan med egarne af vattnet. och vattenfallen, hvarigenom kanalen skall ledas, träffa öfverenskommelse om begagnandet af detta vatten och vattenfall, hela 220 Den 26 Juni e. m. företaget förfaller, och att medlen icke utbetalas, hvarföre jag och flere med mig ansett obehöflig! att i tillstyrkandet intaga ett sådant förbehåll, emedan del mäste blifva en serkild sak emellan bolaget och vattnets egare. Den värde talaren har vidare anmärkt, alt jag icke dragit i betänkande, alt omnämna för Ståndet såsom en lätt sak, nemi. att draga jernvägar öfver backar och berg såsom orden föllo. Jag får fästa Ståndets upmärksamhet derpå, att jag ännu icke fält den idéen, att anlägga jernvägar öfver backar och berg. Jag har icke den ringaste lokalkännedom i denna fråga, utan hvad, jag i ämnet yttrat, år grundadt på de Utsk. tillhandakomna handlingar och Ingeniörers upgifter. Hvad jag dock bestämdt känner, är att den nnvar:de transporten af tackjern, tegel och spanmål m. m. till Philipstad beror af ett bolag, af en enskildt man, och min öfvertygelse är, att industrien vinner derpå, att den befrias från detta beroende af enskilde, så att hvar och en efter godtfinnande kan transportera sina effekter. Delta synes mig vara ett kraftigt bevis på industriens behof af befrielse från allt beroende. Jag förnyar min anhållan om bifall lill Utsk:s förslag. Hr Bråkenhjelm: Under förklarande, att jag hyser stora förhoppningar om den Svenska industriens framgång genom lättade kommunikationer af den art som den ifrågavande, får jag likväl tillkännagifva min önskan, att SlatsUtsk. hade något närmare bestämt vilkoren för utlemnandet af denna så betydliga penningesumma. SlatsUtsk har nemi. tillstyrkt, alt R. St. mätte ålägga Riksg:s-kont. denna utbetalning, sedan bolaget förklarat sig villigt ej mindre alt, såvida arbetet icke fullbordas, summan återbetala, än äfven att kanalens framtida underhåll sjelfl bekosta.
Stina var litet svag, särdeles när hon tänkte på sin Johan, eller rättare sagdt, numera endast för hans skuld. När Stina var omklädd, tittade hon efter vanligheten till sin ko, sina får, och sina små grågula grisar, pysslade derefter litet i spisen, men hade just ingen särdeles aptit, så der, ensam. »Ack min Gud,» suckade hon, hvad det var för ena usla oder, som Johan skulle få just nu! Jag hade en så god kål och annat med åt honom!» Hon vankade nedslagen omkring i stugan, gick slutligen bort till det omtalade lilla skrinet, letade upp från botten några stenhårda päron, som hon fått i början af veckan, men som hon gömt för att dermed surprenera Johan på söndagen. Dem lade hon upp i en liten vide-korg, satte gröna blad rundt omkring, så som hon sett det göras på »herregåln», och ställde den midt på bordet. Detta sysselsatte henne ifrigt en lång stund, men när det var färdigt, besinnade hon först hur många timmar det ännu var qvar, innan hon kunde göra sig hopp om att vänta Johan hem, och då hade hon så när lagt ned sina päron, för att hafva det nöjet att ännu en gång upptaga och ordna dem. Hon vankade ånyo omkring i den trånga boningen, men beslöt sedan att sy något åt den minsta af de två väntade. Hon knäföll åter en gång för sitt skrin, letade upp en nätteldukslapp, som hon fått af småfröknarne, och klippte med temligen konstfärdig hand till en liten mössa, med en ullsax! Hon sydde ifrigt nog derpå en stund, men ensamheten, tystnaden och tröttheten efter kyrkofärden, samt det rogifvande som en helgdagseftermiddag ofta förer med sig, öfverväldigade snart Stina, hufvudet föll ned mot bröstet och den stackars Stina slumrade bort några ledsamma väntans och längtans stunder, ty dessa äro långa och ängsliga, och kunna svårligen bättre användas.
Känen skulle u ri)0 sammantrudu, sumt, etten verkställigllet atiträgavarande riittelser, med etne tollstandiga längder, lrude tär soldutoell tor kutsmunsllället, i undendänigllet inkommu, den ena s,u den extnu noterade oell den undra jlu ali den till n^ stundiz rotering indelade jorden, n^sltu^unde, livar län s,A, törst de lremmun oel, Ig»enli6ter, som Illitvit summunsutta i llela rotar oell dessas untal, samt deretter dem, som ätverlllitvit, eller, i Inseende till lueluAenlleten, ieke kunnat till eLteetiv roterinZs^rssstation indelas. Under /v.o 85. Ide^erinoZ-^ormen gr kikel8 8l3nder lördelggllen, delg gtt, om 8gdsn V6rli8!glli^llel 6Al rum, den mälle Aenom IxouAt.
Om i denna fråga hittills inga uplysningar vunnits, hvilket jag antager vara med verkliga förhållandet öfverensstämmande, så torde man med säkerhet kunna emotse, alt om ock frågan öfverlemnas till domstols undersökande och bedömande, dess beslut skall utfalla på ett för Ridd.-kamreraren frikännande sätt. R. o. Ad. har i sin förmåga, att kunna meddela samma beslut som man med temlig visshet kan motse blifva domstolens. Jag vågar sålunda hemställa, om icke det vore med Ståndets värdighet och ädelmod mera öfverensstämmande, att på förhand meddela ett så beskaffad!, af R. o. Ad. ensamt beroende beslut, än att låta det på domstol ankomma. Har åter på sätt jag nu först hört, Hr Lagerhjelm med flera hemställt att R. o. Ad. skulle låta denna fråga af compromissarier afgöras, så är det också ett sätt att få frågan pröfvad, utan att den alltför mycket underkastas offentlighetens granskning, och för den händelse att R. o. Ad. detta beslutar, vill jag för min del tillfullo biträda hvad Hr Rääf anfört, ty i begreppet af Jury ligger både för åklagaren och den anklagade rättighet att utvälja ledamötar i Juryn. Om Ridd.- Direktm utser 2, Ridd.-Kamreraren 2, och dessa 4 utse den 5:te, vore åtminstone ingen orättvisa begången. Hr Printzensköld, Carl: Jag anser det icke vara lämpligt att vid detta tillfälle ingå i något bedömande af sjelfva saken, emedan det icke skulle leda till något gagn, ehuru åtskilligt kunde vara att säga mot hvad Hr Weidenhjelm ang:de densamma anfört. Jag vill således blott hålla mig till formen, och dervid biträder jag de åsigter, som icke allenast Hr Lagerhjelm utan äfven Hr Rääf yttrat. Vi se våra tidningar dagligen upfylda med råttegångsärenden, späckade med åtskilliga anmärkn:r derom, och jag betvitlar icke, att denna händelse, kommen till domstol, skall gifva klaven för ett thema, hvarpå många variationer skola af skandalpressen utföras.
De segrar, de tid efter annan vunnit, förblinda deras syn. De förlita sig på sin magt, de sky icke mera medlen att vinna sina åndamål; de trampa alla former under fötterne, och de skrida till alfvarsamma facta. Nu skola Nationens Representanter komma tillsammans. Äro Ministcrens samveten något belastade, så taga de sin tillflygt till Generaloch CabinettsOrdres; de hörja då influera på valen, och deraf kan man sluta hur det står till. Så går det väl till i alla länder, men leken är icke slut dermed; och emedlertid Den 22 December e. m. i83 ian man icke säga, alt ansvarigheten är en lorn theori. Äfven i Sverige, hvars ministére icke är slående på den isolerade jolats, den enligt princip borde intaga, kan man icke förutsätta, att det är likgiltigt för ministrarne, om ansvarigheten existerar såsom lag, eller icke. Jag torde få göra Motionären uppmärksam derpå. Hvad bevisar väl mesuren år 1812, alt klippa vingarne på Tryckfriheten. Yar det för det allmännas skull sådant skedde, vore det icke farligt för Ministrarne, om den stora massan af Nationen hade ett lätt medel att få veta hvad Styrelsen tog sig till, så tro mig: den Minister, som nödgades fly till böner och ännu ouppfylda löften, för att förmå oss samtj^cka till indragningsmagten för en tid blott, han hade litet brytt sig om, att några individer käbblade med hvarannan i Tidningarne: Den yttre politiken bar längesedan upphört att hota Sverige; den inre synes dock ännu ha fordrat samma munkafle. En slöja är ännu hvilande öfver frågan om Skeppshandeln, som icke tyckes vara pålagd för ro skull, eftersom sjelfva mystificationen synes ha varit en mesur, hvartill man icke utan vigtiga grunder, hämtade från det redan gjorda, bordt kunna beqväma sig. För ConstitutionsUtskotlets möjliga hot med Lagens hammare fruktar man väl icke stort, skulle jag tro; men det är ändå ett föremål för bekym - i84 Den 22 December e. m. mer.
Dessutom förmodar jag, alt det skulle blifva för Utsk.ganska lätt alt uppgöra andra tariffer, hvarigenom fraclioner i charlau uudvekes oell t. ex. följa ungefär samma norm, som i nu gällande förordn. är fasslälld för chartering af primavexlar och vexlar i allmänhet. Genom ett sådant stadgande skedde visserligen en betydlig nedsättning i de cbartai-afgifter, sorn nu äro föreskrifna för reverser; men då alla dessa papper mäste skrifvas på stampladt papper, sä skulle Statens inkomst derigenom blifva vida större än nu. Vjdare behöfde man då inga controlter, ty då ingen handling vore gällande, derest den ej vore skrifven pä slämpladt papper, så kan man vara öfvertygad att den enskilde ej skulle underlåta det. Det bar blifvit af Frih. Raab lorklaradt för en alldeles ny beskattning, om handlingarne skulle genast skrifvas på charta. Charl.sigill.författningen bar likväl skenbarligen afsetl detta, ehuru den, för alt undvika besvär, tillåter att beläggning af charta i stället fick ske, men denna bör likväl ske genast. Nu frågas, vinner man icke ömsesidigt deiv igenom, alt alia handlingar skulle skrifvas på slämpladt papper? Jag medgifver, all hela charl.sigili.bevillningen är onaturlig, emedan den drabbar sjelfva capitalet; men då vi nu engång måste hafva den, så böra vi tillse, att under denna titel verkligen kommer att utgå hvad som utgå bör, så att icke bedragaren slipper och deu ärlige får betala. Jag har det förtroende för Utsk., att det icke blifver svårt för Utsk. att approximativt beräkna de valeurer, som i 2 § af gamla författningen finnas, med tilläggning af ett tredjedels hundrade för hvarje högre stämpel, nemi. först 100, så 133: 16 etc., så långt Utsk. anser att tariffen bör gå. — Slutligen mäste jag tillägga några ord ronde rätta sättet alt hålla allmänheten dessa chartor tillhanda. Hr von Hartmansdorff har rätteligen anmärkt, att domarne icke bort derifrån befrias.
Han har yttrat, att han ansåg förmånligt att bibehålla samma arrendatorer vid hemmanen. Naturligtvis måste hvar och en förnuftig menniska instämma med honom deruti, alt om en arrendator väl sköter sitt hemman, det är lyckligt att få behålla honom; men han har förbisett, att då fråga är om en 60 års tid, ingen arrendator är så qvalificerad,_ att man med någon art af säkerhet kan påräkna alt bibehålla honom så länge, ty döden kommer emellan, om man icke vill räkna honom till go år; och blir han emellan 80 och go år gammal, så lär val ej samma verksamhet kunna påräknas, som då han var mellan 3o och 4° år och skötte lägenheten val. Dessutom händer, alt, om man på arrendet af lägenheter, isynnerhet kring Stockholm och Götheborg, hvilka äro väl byggda och begärliga, lemnar prolongation af 3o år, en sådan lägenhet kan räkna 1,000 r;dr b:co om året i afträde eller 3o,ooo r:dr för hela arrendetiden — en summa, som genom ett nytt arrende i stället hade tillfallit Slaten. Dessutom är det icke Ständerne sjelfve, som skola regera i Sverige, ulan Styrelsen. Ständerne hafva fastställt de grunder, efter hvilka kronojord skall förvallas; efter dem och inga andra skall den förvaltas — till dess Ständerne göra någon förändring i dessa grunder. Vilja Ständerne deruti stadga den förändringen, att do arrendatorer, som väl skött sina hemman, få behålla dem emot samma arrende som förut, så må det ske; men lill dess detta skett, må Sländerne icke blanda sig uti de särskilda arrendefrågorna, utan lemna åt Styrelsen att förvalta hemmanen efter de grunder, som af Ständerna äro bestämda. Jag förnyar min begäran om afslag. Hr Lagerhjelm, Pehr: Det synes mig vara mycket lätt för R. o. Ad. att fatta sitt beslut i detta ämne, ty det är af enahanda beskaffenhet, som det mål, hvilket förevar i sista plenum.
Hvad modern beträffar, så tror jag att om man närmare och med den meunisko-kännedom som jag är öfvertygad om finnes inom detta Stånd, betraktar saken skall man medge att en mor, som framfödt ett oäkta barn och behåller det hos sig, har mera chance för att godtgöra sitt fel på det enda sätt hvarpå ett sådant fel kan godtgöras eller derigenom att hon upfylier sin moderspligt mot barnet, samt visar ånger oell bättring, än om hon lätt kan skilja sig från barnet och derigenom får mera tillfälle att fortsätta sin lättsinniga vandel. Jag tror också att hvad beträffar familjerna, erfarenheten snart skulle gifva vid handen att om det blefve sed och ansågs såsom en skyldighet för moder till oäkta barn att behålla dem hemma och vårda dem, så skulle man både inom familjen bättre tillse att döttrarnes oskuld bevarades mot förföraren, och äfven skulle qvinnan, när hon såg andra qvinnor behöfva underkasta sig ett dylikt tvång åt den allmänna opinionen deri hafva ett värn inom sig mot förförelsen. Men, mine Hrr! detta är naturligtvis endast en probabilitets-kalkyl, som jag upgjort och ställer emot den probabilitets-kalkyl om lagens inflytande på sedligheten som mine värde motståndare upställt. Jag öfverlemnar till R. o. Ad. att döma oss emellan, utan anspråk på att mina skäl varit bättre än andras. Jag yrkar dock för min del bifall till Utsk:s förslag. Hr Carleson, Edv. Henr.: Uti LagUtsk:s förra Betänk. N:o 18 öfver detta ämne föreslog Utsk. att oäkta barn skulle erhålla arfsrätt efter moder, derest denna sednare icke efterlemnade äkta barn eller bröstarfvingar, och barnet blef af henne erkändt. Genom det Betänk., som nu är framlagdt inför R. o. Ad:n har LagUtsk. föreslagit, att oäkta barn skola erhålla arfsrätt efter moder, utan att barnet är af moder erkändt, och enligt detta förslag skulle öpnas en utväg för hvilken usling som helst att i sterbhuset efter en qvinna upträda med anspråk lika oförskämda som obefogade.
Vid införsel af Fisk, sallad eller inlagd, med undantag af Anjovis, Sardeller och Thunfisk, samt torr eller rökl, eger sedan den 26 September I8Ö5 tullfrihet rum, och har E. K. M:t godkänt Kommillerades hemställan, att denna tull-frihet å ifrågavarande artiklar, sorn utgjorde oundgängliga och lör den fattigare befolkningen isynnerhet hufvudsakliga födoämnen, äfven framgent må bibehållas. Med I a stadt afseende å den betydliga statsinkomst, sorn äfven med en i förhållande till varupriset ytterst lag lull beska 11 ni ng iir alt af denna stora import-artikel hemta, och i betraktande af den föga känbara, i detaljhandeln all betydelse saknande pris-stegring å dessa varor, som en sådan låg lull-algift medför, hafva Rikets Ständer likväl ansett, att en de nuvarande afgiflerna motsvarande lull å ifrågavarande, artiklar bör i tulltaxan qvarstå; hvadan de tullsalser, hvilka af Kommers-kollegium och General-lull-slvrrlsen blifvit föreslaglie, med beräkning af 3 centner per lunna och nedsättning i nu stadgade nfgifler till närmast motsvarande lämpliga belopp i riksmynt, blifvit artikeln Fisk åsatte, pä sätt bilagde förslag utvisar. Af Kommilterade hade för Gryn, alla slag, utom af spanmål, blifvit föreslagen en införsels-afgift af 5 öre skålpundet, men E. K. M:t har ansell, tullen å denna artikel, äfvensom å rismjöl, böra i nära likhet med hvad nu provisoriskt eger rum, bestämmas till 4 öre skålpundet. Det förhållande alt Risgryn numera kan anses hafva blifvit en förnödeuhets-vara för den större allmänheten, har synts Rikets Ständer böra föranleda till en lindrigare tull-beskattning å detta än å de öfriga slagen gryn, hvilka i allmänhet hufvudsakligen af de mera bemedlade klasserne förbrukas; och då tullfrihet blifvit för råvaran
Att åter, såsom Herr Rinnman i sin motion föreslagit, nu, sedan minuthandeln med bränvin en gäng blifvit reglerad, nedsätta minimibeloppet för sådan handel till {■ kanna, torde icke heller, i betraktande af de skäl Herr Doktor Sandbergs motion innehåller, vara välbetänkt; och finner Utskottet sig alltså böra tillstyrka, att Herr Doktor Sandbergs och Herr F. A. Rinnmans omförmäl de motioner mätte lemnäs ulan afseende. § 4- Vid ifrågavarande § har af Gustof J'onsson från Kalmar län blifvit anfördt, att här väl stadgades, att den, sorn erhållit rättighet lill utskänkning af bränvin, egde sälja huru ringa belopp som helst, men att utskänkningsrättighelen linge utsträckas lill minuthandel med bränvin, vidrörde icke författningen. Inom ett samhälle i motionärens hemort, hvarest funnes en gästgifvare, som innehade rättighet till utskänkning och vore beskattad för ett årligt lorsäljningsbelopp af 3,000 kannor, samt ett minuteringsställe, derifrån afgift årligen erlades för 10.000 kannor, hade dock inträffat, att, sedan nämnde uppskattning för utskänkningen vid gästgifveriet blifvit fastställd, gästgifvaren öppnat ett särskildt bränvinsmagasin och der i minut försålde lika mycket bränvin, som pä del förutnämnda minuleringsställef afyttrades, oaktadt han icke skattade för annan bräuvinshandel än utskänkning. Berörda olog hade ej heller af åklagaremakten kunnat hämmas, enär i försäljningslagen saknades förbud för gästgifvare alt sälja bränvin kannetals. Det syntes motionären likväl sorn om lagstiftarens mening icke varit den, att båda rättigheterna skulle kunna förenas eller af en och samma person utöfvas pä samma ställe, med mindre än att afgift erlades särskildt för hvardera rörelsen, och billigheten lördrade, att då minuthandlaren vore betagen rättigheten alt sälja mindre än en half kanna, sä borde innehalvaren af utskänkningsrält icke få idka minuthandel med bränvin. Anseende motionären rättelse härutinnan vara desto nödvändigare, som Samman.*. Berntin.-, Lagsamt Allm.
Då, efter sannolik förmodan, detta, icke i vanlig Constitutionel ordning stifttade, men vid en och samma Riksdag både proponerade och antagna Lagrum, egentligen åsyftat en provisorisk, af tillfälliga omständigheter påkallad förfogning; då, vidare, dagbladets eller tidskriftens egenskap af allmänt vådlig, personligen förnärmande eller fortsatt smädlig, lärer svårligen kunna med någon säkerhet bestämmas, och åtminstone blifva underkastad skiljaktiga åsigter och omdömenj, då, andt - ConstitutionstUt kottets betänkanden. 77 ligen, en sådan indragningsrätt, om än utöfvad med upplyst tålsamhet och omskränkt af aktningen för allmänna tänkesättet, likväl måste i följderna leda derhän, att utgifvaren ohörd kännes skyldig till ansvar för obevista förbrytelser och dymedelst beröfvas icke blott en synlig, tinder mödor och bekymmer förvärfvad egendom, utan möjligen äfven den ännu dyrbarare, sin medborgerliga heder, — tvekar ej Utskottet, att, för den i 56 f. Regeringsformen stadgade brandling af grun dlags-frågor, vördsamlingen tillstyrka det ofvanberörda 8 morn. i 4 §• Tryckfrihets-lörordningen måtte aldeles uppliäfvas och uteslutas : i sammanhang hvarmed jemväl numereringen af de följande momenten i denna §. komma att rättas. Stockholm den 2 Maj 1823. Utdrag af Frotocollet, hullet uti R. H. S. Constitutions-Ulskott den 3 Maji**.823. S. D. Herr Professorn Doctor Thyselius uppläste och ingaf ett så lydande skriftligt anförande: ”Enligt det beslut Riksens Högl. Ständers ConstitulionsUtskotts Pluralitet 78 ConstitubionsUtskottets betänkandcn. fattat, att, i anledning af Herr Dalmans och Heres motioner, föreslå, icke förändri ngar uti, inen uteslutandet af Tryckfrihets Lagens stadgande i 4 §• 8 morn., reserverade jag nun särskilda tanka, och utbeder mig, att den mätte, genom ProtocollsUtdrag, Höglofl.
Ståndet, som bifallit Betänkandet N:o 32, fann ock för godt bifalla det förtydligande och de tillägg, som innefattas i Utlåtandet N:o 79. 2:o N:o 80, i anledning af väckte förslag om bestämmande af pensionsrätt för Stats Rådets ledamöter, i sammanhang med den löne-reglering, som af Utskottet föreslagits, i följd af Stats-Rådets förändrade organisation. Bifölls. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 44, angående regleringen af utgifterne under Riks-statens Tredje Hufvud-Titeh Härvid förekommo: l:o Kongl. Iirigs-Collegium och Utrednings-förråden. Bifölls. 2:o Kongl. Krigs-Hof-Rätten. Bifölls. 3:o Staten för Generalitet et. Bifölls. 4:o General-Adjutants-Expeditionen för Arméen. Återremitterades. 5:o Kongl. Ingenieur-Corpsen. Bifölls. 6:0 Kongl. Topografiska Corpsen. Bifölls. 7:o öfxer-Commendants-Expeditionen i Stockholm. Bifölls. 8:0 Artilleri-Staben. Bifölls. 9:o Commendants-Staten. Bifölls. 10:o Kongl. Krigs-Academien, Bifölls. l44 Prat. Utdr. J Allmänna Garnizons-Sjukhuset. Bifölls. 12:o Indeldta Cavallenoch Infanteri-Regementena. B;folls. 13:o Exercis-Esqvadronernes underhåll. Bifölls. 14:o Kongl. Lif-gardet till Häst samt Konungens Svea och Andra Lif-Garden. Bifölls. 15:o Kronprinsens Hussar-Regemente. Bifölls. l6:o Wermlands Fältjägare-Regemente. Bifölls. 17:o Kongl. Svea, Götha ech Wendes Artilleri-Regementen.