Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När delta ämne vid förra Riksdagen förevar, och Ridderskapet och Adeln då afslog en motion af lika beskaffenhet, var jag en af dem, som talade mot densamma. Under den tid, som sedan förflutit, bar jag ej haft skäl att ändra min öfvertygelse häruti. Mina skäl mot saken äro de, som yttrades af Kongl. Majit, då han år 1810 afslog en dylik begäran från Ständerna. Utskottet har i sina skäl för förändringen anfört trenne negativa, som handla om bennes oskadligliet, och blott ett positift, angående bennes nytta. Denna är undvikandet af den onödiga omgång och de öfverflödiga kostnader, som vållas genom sökandet af Kongl. Majlis tillstånd för Syskonebarn att träda i ägtenskap. Lagligen uppgår kostnaden ej öfver några R:dr för hvarje par, och tillägget af arfvode åt en Commissionaire kan ej göra det bela betydligt. Men äfven om så vore för ett fattigt par; huru ringa är icke denna olägenhet för de få slägtingar, som deraf känna sig besvärade, mot den fördel, som bibehållandet af en vidsträcktare slägtskapsberäkning tillskyndar mängden af fattiga personer inom vårt land, hvilka ej I Den 9 Februarii e. m. gifta sig med hvarannan. Derigenom att de kunna räkna en af lagen upprätthållen förvandtskap med förmögnare medlemmar af en slägt, kunna de äfven af dem påräkna understöd och deltagande, som eljest troligen uteblefve. Huru mången af oss har icke, på denna grund, håde njutit och gifvit understöd? Hvarföre skulle vi betaga våra efterkommande, att likaledes hjelpas och hjelpa utan förödmjukelse? I ett land, så fattigt som vårt, skall behofvet deraf aldrig upphöra. Men ofelbart skola slägtingars anlitande å den ena sidan, och deras deltagande å den andra, aftaga i samma mån, som de af lagen göras främmande för hvarandra. Då Utskottet icke anfört några andra, än detta enda materiella skäl, har jag ej något mera att vederlägga.
Truls blickade en smula öfverraskadt och undersökande in i det godmodiga ansigtet: der var icke annat att se än glädjen öfver att ha sammanträffat och kommit i tal med en behaglig person. Hvad som försiggick omkring honom, tycktes icke stort angå honom. «Jag skulle in och ha mig ett glas konjak,» upplyste Truls. «Man tränger till något varmt.» Han ville dermed gå vidare, och mannen stod töfvande, som om han gerna ville något men icke visste om han tordes. «Ja,» sade han slutligen, «om jag fick lof att bjuda på nånting! Der är så fullt derinne hos krögaren. Inne i kammaren står dukadt kaffe och konjak. Det är för mina privata gäster, förstår kandidaten, – slägt och goda vänner. Så om kandidaten vill hålla till godo ...» Truls tackade, och hans värd gick förut in. Stugan var fullproppad; det luktade af vått tyg och dålig tobak; ett enda kaos af högröstadt sorl och gestikulerande armar. Per Mattsson öppnade dörren in till kammaren och bjöd den unge mannen stiga in. Der suto kring det fulldukade kaffebordet i stum och styf värdighet gammaldags utseende män och kvinnor, med orörliga kroppar och orörliga ansigten. En flicka i hvitt förkläde gick och kom från köket, in med fylda kaffekannor och ut igen med tomma. Per Mattsson slog i konjak, satte fram en cigarrlåda, trugade Truls att ta för sig af det hemmabakade kaffebrödet, samt satt i tyst gamman och såg med tillfreds min, hurusom hans gäst lät det hela sig väl smaka. Han höll noga ögon med, när Truls kommit till ända med det ena kakstycket, för att genast mana till mer; och ju mer Truls tog för sig af gudsgåfvorna, dess upprymdare såg han ut. Så hade de sutit samman i fåordigt samtal en tid lång, då dörren hastigt öppnades. In trädde en ung flicka, hon tycktes vara kring tolf tretton år eller så, kroppen var ännu helt outvecklad, men det bruna håret stod i en yfvig, burrig man ned öfver pannan och föll i en lång fläta neråt ryggen. «Nu säljer de grållarne, far,» sade hon.
Descartes ’ och de andra lärdes personliga närvaro i Stockholm torde dock icke ha utöfvat någon väckelse på svenska vetenskaperna, då dessa herrar hufvudsakligen användes att illustrera hofvet och konversera med drottningen. Men detta hindrade icke att cartesianska filosofien, tviflets och pånyttfödelsens ande snart skulle herska vid universiteten. Dock icke utan långa och heta strider, så heta att presterskapet vid 1686 års riksdag helt enkelt begärde förbud mot förkunnandet af Descartes ’ läror, något som kunglig majestät den gången icke vågade bevilja. Lärjungarne Stenius och Bilberg i Upsala samt Rydelius i Lund fingo derför ohejdadt predika de nya lärorna som under nästa århundrade framkallade samtidens största naturvetenskapsmän. I litteraturen finna vi Georg Stjernhjelm, cartesian, bilda sin form efter Boileau och Malherbe, gifvande alexandrinenfullt burskap; Runius, Lucidor, Wivallius, fru Brenner skrifva till och med sina vers på franska språket; franska arkitekter De Besche och La Vallée bygga slott efter mönstret af Versailles som dekoreras af Toucquet, Chau-veau, Taraval, och hvilkas parker klippas efter Le Notres mönster. Franska språket trycker så sin prägel på det Svenska, att en fransman åtminstone skulle kunnat förstå Bengt Oxenstjernas bekanta bref. &gt;Jag urgerar pro posse på begge desse essentiele puncter, önska vi kunna reiissera. Frankrike temoignerar en större ardeur än någonsin tillförene, offererar allt det som plausibelt är och det andra partiet desslikest och tager sig Sverges maintien an ä souhait, både i Wien och Haag. Detta allt sker pour se venger de PAngleterre, och det med rätta, efter det genom sin blamable conduite causerar Nederlands undergång och Christenhetens olägenhet och trouble. Utan dissimulation des trogne etc. » Men så funnos också franska språkmästare vid hofvet och universiteten, och franska grammärer tryckas i Upsala 1646 och Stockholm 1650
Engelsmannen, som ar vår farligaste medtäflare, och som ensam vill monopolisera hela jernhandeln, betalte gerna hvad som helst, för alt tillegna sig de bästa tackjernssorterna, och såmedelst förbättla dess tillverkningar på bekostnad af vår egen, då smiden, grundade på köpe-tackjern, som ej kunde coucurrera i priset om de bättre, endast måste begagna de sämre sorterna; och följden deraf blef, att en stor del bruksägare skulle nödgas att inskränka eller nedlägga rörelsen, förafskeda sina arbetare, afbryta all gemenskap med allmogen, som dittills betjent bruken med kolning, transporter och andra arbeten, hvaraf de påräknat sin tarfliga bergning, inom orter, otjenliga för allt åkerbruk, och hvarigenom denna stora personal, i saknad af andra näringsgrenar och arbetsförtjenst, utan allt eget förvållande, snart skulle bringas i armod och falla det allmänna till last. Öfrige bruksägare, så väl inom som utom bergslag, hvilka smida på eget tackjern, fortfore väl ändock med deras rörelse, men säkerligen med mindre fördel än förut, då det alltid berodde på Engelsmannen att efter dess godtfinnande höja eller sänka prisen, sedan Svenskt stångjern och manufactur upphört att vara landels hufvudsakliga export. Sedan det sålunda lyckats våra medtäflare att slå under sig de bästa tackjernssorterna, att förstöra en del af de Svenska jernbruken. samt derifrån skilja deras arbetare, — med ett ord, att till stor del omintetgöra det förtroende, som från äldre lider varit oskil jaktligt från Svenska jernet, hvilket nu icke längre oförkränkt kunde bära detta namn, efter att vara utblandadt med främmande stämplar, och vi på detta sätt kommit under ett främmande lands förmynderskap, skulle slutliga följden blifva, alt tackjernsprisen åter nedsaltes, sedan inga consumenter här mera funnes, som längre kunde upprätthålla dem, och bergsmännen derefter tsin ordning nödgas antaga de pris utlandningen be - 22 Den 1,6 November f. m.
Under förutsättning af riktigheten utaf den grundsats, att Regeringsmaktens utöfning och verksamhet äro uti Grundlagarne utstakade, och enär icke något grundlagsstadgande uttryckligen förmår, att Konungen eger för serskildt fall eller i allmänhet nedsätta eller höja bevillningen, härifrån dock, jemlikt 60 §. Regeringsformen, stora sjötullen å spanmål ”allena” undantagen; men beskattningsrätten i allmänhet, hvartill bestämmandet af tullbevillningen äfven hörer, uteslutande tillkommer Rikets Ständer; torde med det å svarande sidan jemväl antydda lagbud, att Grundlagarne böra efter deras ordalydelse tillämpas, icke finnas förenligt, att tullbevillningen å en eller flere artiklar skulle, utan Rikets Ständer medverkan, kunna i serskilda fall till förmån för en eller flere enskilda personer upphäfvas, på sätt i detta mål blifvit tillstyrkt. Den inskränkta tydning, som velat gifvas åt 61 §. Regeringsformen, lärer följaktligen icke heller kunna för riktig antagas, och detta destomindre, som före skriften i denna §. att ”alla afgifter, som Rikets Ständer under de i föregående 60 §. nämnda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af Rikets Ständer fastställd blifvit,” efter ordaförståndet måste anses i sig innefatta den mening, att hvarje sålunda fastställd afgift måste utgöras vid hvarje tillfälle, som ej blifvit uttryckligen undantaget af den, hvilken varit behörig att stifta sjelfva beskattningslagen. Enligt dessa åsigter bör jag således fullfölja anmärkningen, att Konungens i denna punkt tilltalade Rådgifvare, genom sina i underdånighet gjorda förslag om tullfrihet för sådana fall, der den eljest ej kunnat ega rum, tillstyrkt en öfverträdelse af 60 och 61 §§. Regeringsformen. Då nu denna sak, med ofvan anförda af förklaringen påkallade erinringar, vördsamt öfverlemnas till Höga RiksRättens pröfning, bör jag äfven yttra mig i afseende å laga påföljderna för de bär anmärkta åtgärder, såsom till åtal i grundlagsenlig ordning: förvista. 3 §.
R:dr tull per 100 skålpund, torde, med afseende å olämpligheten af en sådan qvantitet för tullberäkningen, och utan någon egentlig rubbning af tullafgiften, böra, på sätt Herr Rosenblad tillstyrkt, åsättas 2 sk. införselstull per skålpund. Gång-, linneoch sängkläder, ej specificerade, äro, med undantag af nya fruntimmerskläder af till införsel lofgifna tyger, hvilka förtullas efter värde med SrU/^dels procent, till införsel förbjudna. Att detta förbud hittills varit föga verksamt är allmänt bekant. Den rättighet förteckningen öfver vid införsel tullfria varor medgifver sjöfarande och resande att tullfritt införa dem tillhöriga kläder, när de äro synbart brukade eller, af egarne sjelfve medförda, pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof — hvilken rättighet icke torde kunna inskränkas — lemnar ett ganska vidsträckt fält för förbudets kringgående; ty pröfningen af en resandas behof utaf medförda kläder kan icke, utan att göra lulltjenstemännens befattning både för dem sjelfva och för de resande förhatlig, handhafvas med sådan stränghet, alt icke förbudsstadgandet ofta öfverträdes. Då dessutom alla tyger, efter Utskottets tanka, hädanefter böra lill införsel lillatas, är det med gällande taxas syftning öfverensstämmande, alt jemväl tillåta införsel af färdiggjorda kläder, genom hvilken tillåtelse, förenad med lämpliga tullaU gifter, inhemska handtverkerierna så mycket mindre kunna befara menligt inflytande, som tillverkningen åtminstone af gångkläder i allmänhet betingar personlig beröring emellan handtverkaren och konsumenten. Bevillnings-Utskoltets Betänkande, M g. 37
Uplastes följande af Herr ibZsmmsrderZA Orri, jngizna Odinjuk a ste MsmorisI, Det första bruk man af Rlksgaldk-Omoirsts Orsstlk-fediar gjorde, war uphandlingar aförnödenheter ti! 17^9 ars Käiktog, samt ^rmä-n» aflouande, och Lett Sedelmasia, som »alund» bringades i oiylopp, kont antingen genast elier efrcr någon omgång i ^efweranterS äg», hwrlke erhöllo, som allmänt kandr ar, er wida större fnmmestal för sina LLieAsr, än vexas erkänds warse 548 i Lanes-lpscls. Med samma förhållande utströmmade Riksgälds-Sedlarna lil alla Näringsgrenar, och dä de igenom räntans indragning förändrade sin egenskap af förskrifning, til löpande mynt, det Domstolarna e, kun. de aläggu enskstlda fordringsägare emottaga i ersättning för Läno», upkom naturligt,oiö genast en skillnad, som i den män myckenheten af Lreäik-sedlarna jagade kancnMYnket ur rörelsen, tycktes i allmänna Opinionen stadga sig isian 8 lil 12 procent, hwarwid der uran betydliga förändring,r söiblcf til ar 1797, och man finner denna skillnad iakttagen mid de siesta köp och afhandljngar inrit samma tid. H var och en kanner den werkau ek öfwer ali höf. wa upstiget sgiu hast pä egendomars ivärde och waru» priserna under de cre sidst förflutna arén. Detta allt bewisar, ot warumängd af en Lasso Riksdalers warde, aldrig blifwit utbytt emot en Riks. göldssedel pa lika summa.
Ständet redan under den 8 dennes bifallit det Serskildta Utskottets yttrande, rörande nödiga försigtighetsmätts wid. lagande i afseende pä f. d. Konungens wistelse. ort, ansäg Ständet nägon öfwerläggning i anledning af Lag-Utskottets Memorial i detta ämne icke äga rum. Oe supra. Lx krotocollo ä. U. älmqvist. Utdras Den 12 October. izZ Utdrag af Protocollet, hället hos Högwördige Preste Slandet wid Urtima Riksdagen i Arebro den ir October i3io. S. D. vefter uppläsande af Constitutions-Ut. ssoitets Memorial, jnnehättande förflag trll än. bring uti Tryckfrihets Lagen, fann Preste-Stän. det detsamma jemlikt Grundlagens föreskrift böra till nästkommande Riksdag hwila. Ult supra. Lx ?rotocol!o I. O. ^Imgvik. Utdrag af Protocollet, hället hos Hög. wördige Preste-Ständer wid Urtima Riksdagen i Arebro den ir Oktober r8ic>. S. D. gillade Preste-Ständet Stats-Utstot. tets Betänkande, angäende tiden ifrän hwuken den af Riksens Ständer för Landt. Räntmästar. ne bewiljade förhöjning pä RemiH. laget ä Riks. gäldS. Contoirets medel bör räknas. Ur supra. Lx krotoeoll» I. O. Almgvist. Utdrag Den 12 October. Utdrag af Protokollet, hället hos Hög. wördige Preste-Lrtändet wid Urtima Riksdagen i wrebro den ir Oktober iZlo. S. D. kemnade Preste-Ständet sitt bifall till Stats Mstottels Mcinorial, rörande förhöjning i Expectence Löirerne för Stabs-Capitamer cch Subaltern. Officerare af f. d. Finsta Armeen. lat ruprr. Ox Orgtocollo g. O. Almgvist.
Pastorn gick i spetsen, med lyktan i hand, och visade vägen; derefter följde min betjent väl lastad med alla mina effekter; så kom frun och jag, – och jag måste, till mitt beröm, och för att något lite skryta dermed, tillägga, att hon höll sig så nära mig, som hon det för anständighetens skull kunde; och som hon var rätt dejlig och söt, och jag en ung löjtnant – och sådana sällan nog afsäga sig ringaste ynnest-bevis af ett älskvärdt fruntimmer, utan tvärtom räkna sig detta till förtjenst och tro sig ofta ingifva damerna en öm känsla, när dessa åter endast närma sig dem af fruktan för hundar, kattor, råttor, onda kreatur och spöken – så var detta mig rätt behagligt. »Harska sig icke så mycket och så tviflande och med så mycken säkerhet på sin sak, min unga krigskamrat!» afbröt Öfversten sig sjelf, seende bort åt en ung Löjtnant som icke tyckte särdeles om reflexionen, men så mycket mera om sin vackra granne. – »Kom ihåg, min unga man, att äfven jag har varit löjtnant, och har någon erfarenhet i saken!» tillade han, och fortfor sedan: Tåget slutades med husets drängar, som buro den omtalade sängen; och under vägen hörde jag huru den ena halfhögt sade till den andra: »Så i alla dagar! skola vi nu upp i det otäcka förb. nästet än en gång i qväll. Jag tyckte det kunde varit nog med en gång, det var inte för roligt det.» »Åh kors,» svarade den andra, med litet dristigare ton, »nu ä’ du fälle inte så rädder, nu måtte väl ingenting kunna hända när vi ä’ så många som fem karlar och ett qvinfolk.» Han hade verkligen rätt att blott ett enda qvinfolk var med, ty jag fick sedan veta, att af pigorna i huset ej en enda, hvarken med lock eller pock, stått att öfvertala att göra sällskap. – Tåget fortsatte sin kosa öfver gården, och nu satte prestfar sjelf i den förrostade nyckeln till den gamla förstugu-dörren, men den ville icke gå omkring, på något villkor.
Då StatsUtsk. i sitt förevar, utlåt, erkänt befästningens nytta och behöflighet, samt afven medgifvit, att arbetskarlarne böra sysselsattas, är det likväl troligt, att Utsk., efter öfvervägande af de upplysningar, jag nu meddelat, skall förändra sin åsigt, tiar det åter, som icke är tydligt uttryckt i utlät., varit Utsk:s mening alt anslå 20,000 r:dr — jag antager hälften af det hela — till instrumentalier och inventarier etc. för fästningsbyggnaden på Kungsholmen, samt att kostnaden för arbetskarlarnes beklädnad, underhåll och bevakning fortfarande får utgå af 8:de hufvud titelns anslag, då har jag deremot icke annat att erinra, än alt fästa uppmärksamheten på nödvändigheten deraf att beloppet för Carlskrona befästning frånskiljes de öfriga behofven, som i denna punt t omnämnas, en omständighet, som är så mycket mera af behofvet påkallad, som befästningen af Carlskrona tillhör Ghelens för Sjöfölsvars-departementet lindföredragning, då deremot denna åtgärd, i afseende på de öfriga befästningarna, tillhör Chefen för Landtförsvars-departenienlet. Hr von Heland, Isaac Fredr, anförde skriftligen: Det är i anledn. af K. M:s begärda anslag till telegraflnrältningen, som jag vördsammast uther mig att få upptaga några ögonblick af R. o. Ad:s dyrbara tid, för att i möjligaste korthet nämna några ord, sorn dermed hafva sammanhang, om telegrafernes uppkomst i Sverige, deras närvar, skick, och de åtgärder, sorn till en utvidgad telegrafinrättning för närvar, synas af högsta behofvet påkallade. Vid utbrottet af 1808 års krig, faun man nödvändigheten af att sätta hufvudstaden uti en liflig coinmunication med den för vår dåvar. fiende blottade östra kusten; hvarföre telegraflinier längs hela skargården, emellan södra inloppet till Stockholm, Landsort och staden Gefle, anlades.
Majrls, sistlidne plenidag till Ståndet öfverlemnade och då, bordlagda nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af de så kalfadp Halländska kyrkohemmanen, blef, vid förnyad föredragning, till Stats—Utskottet remitterad. o St. D. Föredrogos ånyo Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärs ecbrEkonomi-Utskottets : Betänkande, JM 22, i anledning af motion om upphäfvande af 13 § i Kongl. Förordningen den 20 Januari 182i4>, angående utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling. ■ • Bifölls. Bebinkande, JM 23, i anledning af väckt motion om ersättning al statsmedel för upprätthållandet af nya gästgifveri-* och skjutsrättanebelättningar inom Indahl* tingslag i Medelpad. -« 1 '•}'■■■ F Bifölls. Memoria^ JM 24, i anledning ali återremiss å Utskottets Betänkande, JM 4, i anledning af väckt motion örn förändrad lagstiftning i fråga om forntida minnesmärkens fredande. Ståndet, som lät bero vid Utskottets BetänkandeJM 4y lade MetnetasJet JM 24 tilt handlingarne. Wf ■ - b \ Prol.-Utdrag dm 29 April 1863. 339 Memorial, M 26, i anledning af äterremiss å Utskottets Betänkande, M 15, beträffande motioner om undersökning af arealen och beskaffenheten af Statens skogar samt om anslag för berötdn ändamål. Lades till handlingarne. Memorial, M 27. i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, beträffande Utskottets Betänkande, JV2 17, i fråga om indelade räntors och tiondes uppbärande och redovisande af Kronans uppbördsman, m. m. Ståndet lät bero vid Utskottets afslyrkande utlåtande i 3:dje punkten af Betänkandet JVs 17 och lade Memorialet J\a 27 till handlingarne.
"Nät* utlåtande från Riksstånd tilt Utskott återremitteras, böra alla anmärkningar, sednast inom fjorton dagar derefter, meddelas L/tskoitet, genom justeradt Frotocollsljtdrag, antingen i hela deras ut förlighet, eller ock af Secreteraren pundvis och i korthet sammanfattade, dock i sednare händelsen, med öppen rätt för StåndsLedaitiot, att sin sanhilda, mening in extenso skriftligen, bifoga, på sätt t 57 § stadgadt är.“ Beträffande åter den inom WälofL BorgareStåndet tillika yrkade inskränkning i tryckningen af Ståndens Proto;oll och Bihanget lill desamma, hvilken fråga, så* som innebärande en förändring af 59 §. Rik dagsO;dningen, mi ej kan omedelbarligen upptages , är Utskottet betänkt, att härom , med anledning af förut i behörig väg inkommen motion, särskildt öfverlägga* Stockholm den 13 October 1823. N:ö Constitutiuns* Utskottets betänkanden. Ankom d. lfl October 1823. Memorial till Riksens Ständer, med ytterligare utlåtande i anledning af återremissens på förslaget, und r N;o 47, till ett lillägg i 37 §. Rigsdags Ordningen. f Under den 19 och 30 näsllidne September lia Fea IJoglufl. Riddeskapet och Adeln samt Walo fl. BorgareStAndet, med anniätkningar, sorn särskilt förklarats utgöra deias gemensama tankar, till ConstitutionsUtskottet Återremitterat dess uti Mi-morialet N o 47, den G i nyssnämnde MAnad afgifne förslag till ett tillägg vid Usta Momentet af 57 §. Riksdags ordningen , med afseende A tillämpningen för Utskott, af föreskrifterna om RiksdagsÄrendernas behandling inom Siänden. DA dessa , visserligen grundade anmärkningar, egenteligen äro riglade dereniv)t att de fall, i hvilka tillämpningen borde ega rum, icke finnas uti för laget Bihang till R. S.
Han slet rocken af med ett par kraftiga ryck och stod just och grubblade, hvar han skulle lägga den, då Ebba kom flygande 4it från sitt rum. Han böjde sig ner och kysste henne. — God middag, min engel. — God middag, Albert. Så sent du kommer. Du är •den allra siste. Mamma är utom sig för ditt långa dröjsmål. — Jag fick besök af rådman Olsson, den igeln slipper man aldrig ifrån, sade * borgmästaren och kastade först rocken bort i ett hörn och lät sedan hatten följa efter. — Ja, det är den odrägligaste pratmakare, man kan råka ut för, sade Ebba, purrande till luggen framför spegeln. Borgmästaren tog fram ett par ljusgula handskar ur irackskörtet och började draga dem på. — Hvad tycker du om min nya klädning? sporde Ebba och vände sig om. Är den inte vacker? Hon gick bortåt golfvet ett slag, så att det långa släpet frasade efter henne. — Förtjusande, sade borgmästaren utan att lyfta ögonen från liandskarne, hvilka voro så små, att han knapt kunde fa fingrarne i dem. — Modernaste fargen, sade hon och vände hufvudet halft mot honom. Alla flickorna äro rent betagua i den. — Det är inte att undra på, mumlade borgmästaren, som småsväljande sökte att knäppa handskarne. Ur Dagens Krönika. 4 — Skall jag hjelpa dig? frågade Ebba och ilade bort till honom. — Ta — ack, du. men jag tror nog, att det går för sig din hjelp förutan, sade borgmästaren, se så, nu gick det — ändtligen! Och först nu kastade han en mönstrande blick på Ebbar hvilken stod midt emot honom och småleende vred sitt guldarmband kring den smala handleden. Herre Gud, hvad klädningen satt illa, och hvad den missklädde! Hennes sjuk-liga hy såg ännu sjukligare ut i reflexen från det erggröna tyget Någon .tog i salsdörren. Ebba spratt till och rusade pilsnabbt in i sitt rum. Det var bara rådhusvaktmästaren Friman, som uppenbarade sig i dörröppningen.