Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter skall Bolaget vara berättigadt, att uttaga hvad som till Riksgälds-Contoiret influtit, så väl uti Capital-afbetaln ngar, sorn de, från den dag Riksens Ständers Beslut i detta ämne blifvit fattadt, upplupne räntor; äfvensom att i mån sorn länet, enligt de afgifne skuldebtefven , utgår, detsamma till hela det reverserade beloppet, så i hufvudstol, sorn ränta , uppbära^ och ifrån den tiden frikallas Bo - Dea 3 November f. m. 3i laget ifrän någon speciel granskning af Verkets Räkenskaper. 4;o Enär den nya Actie-teckningen skett, bör Bolaget afgifva sin förbindelse, att, enär detta Verk lemnar en vinst af 8 procent , erlägga till Staten i procent och således behålla 7 procent, då denna vinst uppgår till io procent , likaledes utgifva 2 procent ; vid 12 procent betala till Staten 3 procent, hvilken ränta är den högsta, som af Bolaget någonsin kommer att för Capitalet erläggas. 5:0 Hvad som vid 1823 års slut kan återstå af Bolagets serskildta skuld till Stats-Verket , stor 51,000 R;dr, må, i händelse nya Bolaget kommer att äga rum, sedan den afqvittning emot prasmie-medlen blifvit verkställd , som Utskotten i deras förra Betänkanden tillstyrkt, afskrifvas; Kommande de hittills Bolaget tilikände praemier att upphöra med innevarande års slut ^ ehvad de af Riksens Ständer Bolaget nu etbjurlne vilkor antagas eller icke. Hvarjemte Ridderskapet och Adeln ansåg , att Riksens Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes å Stenkols-Verket fästa Dess Nådiga uppmärksamhet , samt låta Riksens Ständers förenämnde Beslut komma till verkställighet på et£ sätt, att icke allenast det dermed åsyftade ändamål , utan ock Statens samt Bolagets fördel må i möjligaste måtto befordras. 32 Den 3 November f m.
N:o 147.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betragtande förekommit, hurusom den, för pensionering af till Sjöstaten hörande embetsoch tjenstemän samt gemenskap, jemte deras enkor och oförsörjda barn, bildade Amiralitets Krigsmanscassan saknade en förmon, som blifvit tilldelad både Armeens och Civil-statens Pensions-cassor, bestående i rättigheten att, vid genom afskedstagande inträffande ledigheter af tjenster, hvilkas innehafvare äro berättigade att från Cassan erhålla pension, uppbära de under vacansoch liggetiden besparade löner; och hafva Rikets Ständer, som dervid funnit, att Amiralilets-Krigsmans-cassan skäligen bör åtnjuta samma förmoner, i afseende på löne-besparingar inom Sjöstaten, som förut blifvit tillerkända öfrige of vanberörde pensions-cassor, alltså velat bifalla, att de löne-besparingar, sorn vid Sjöstaten under vacansoch liggetiden uppkomma, böra från och med innevarande år, i likhet med hvad under enahanda förhållanden eger rum, i afseende på Armeens och Civil-statens Pensions-cassor, ingå till Amiralitets-Krigsmanscassan. Hvilket Rikets Ständer hos E. K. M. få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 20 Januari 1841. N:o 196. Expcditions-Ulskoitets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 196. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 9 Jan. 104 * * Preste-Slåndet den ld Borgare-Ståndet den |5 Bonde-Ståndet den 16 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om pensioner åt f. d. Stats-Rå~ den, Herr Friherre Åkerhjelm och Grefve Hård. (Stats-Utsk. Uti. N:ris 257 och 367, samt Mein.
M:s uti StatsUtsk:s Utlåt. N:o 62 uti 3:dje punkten uptagna förslag, att R. St:r måtte vid denna Riksdag besluta, att vestra stambanan skall gå ifrån Stockholm genom Södermanland till Hallsberg, har förfallit, men ioke desto mindre påstår samme talare, att votering i Förstärkt Utsk. skall enl. Grundlagen anställas om denna bansträckning, emedan 2 Stånd till densamma beviljat anslag. Jag hemställer likväl hvad följden blir af en sådan Den 1 Augusti f. m. a tillämpning af Grundlagen. Om t. ex. K. M. föreslår R. St:r inrättande af ett Embetsverk, men 2 Stånd afslå denna fråga och 2 Stånd bifalla den och anvisa medel, skulle, enl. Hr Bildts åsigt, votering härom anställas i Förstärkt Utsk. Jag vill anföra ett exempel från denna Riksdag. Om den motionär, som föreslagit flyttning af Upsala Akademi till Stockholm, jemväl föreslagit en eller annan million för detta ändamål samt 2 Stånd beviljat de föreslagna medlen, så skulle, enl. Hr Bildts åsigt, dessa 2 Stånd kunna påtvinga sitt beslut de öfriga Stånden, som afslagit sjelfva hufvudfrågan eller den om förflyttningen, hvilken således förfallit. Jag hemställer, om icke förev:de fråga är fullkomligt lika med den jag exempelvis upgifvit, och Hr Bildt måste erkänna riktigheten af min jemförelse om han lemnar ringaste upmärksamhet deråt. Således yrkar jag, att lista voteringsproposin måtte förkastas, emedan hufvudfrågan på grund af 2 Stånds beslut har förfallit, och det således icke lärer kunna voteras i Förstärkt Utsk. om medels anslående till ett ändamål hvarom frågan förfallit. Jag anhåller således hos Hr Gr. o. Landtm., att vi måtte först få afgöra lista voterisproposin innan vi öfvergå till de öfriga. I annat fall kommer det visserligen att gå ganska bra för våra motståndare, men jag, som önskar att komma på klar fot, anhåller om propos. derpå, att den lista voterisproposin måtte få afgöras innan vi discutera de öfriga proposme. Gr.
Alla länders konsttidningar hade med den största berömmelse talat och åter talat orri detta konstverk, som blifvit satt vid sidan al »brotlarne» i den s. k. Florentiner-tribunen, det yppersta vi ega af grekisk konst. Sverige kunde med rätta vara stolt öfver en konstnär, hvilkens namn under sednaste tider gått öfver den bildade veriden. Genom sitt arbete hade Herr Molin i dubbelt hänseende hedrat sitt fosterland, ty det vore icke blott i och för sig ett beundransvärdt konstverk, utan det vore derjemte ett riationelt konstverk. Det tillhörde nu nationen att hedra sin mästare; och motionären har i anledning hära! föreslagit, att Rikets Ständer, enär det årliga anslaget för inköp af konststycken icke dertill kunde lemna tillgång, mätte ställa till Kongl. Maj:ts disposition en till 30,000 R:dr förslagsvis beräknad summa för att sätta Professor Molin i tillfälle att i marmor utföra ifrågavarande, nu endast i bronserad zink gjutna grupp, hvilken derefter skulle komma att intaga en hedersplats uti vårt Nationalmuseum. Lika med motionären har Utskottet sig bekant, hvad som för öfrigt är allmänt kändt, att Professor Molins ifrågavarande arbete vid verldsexpositionen i London sistlidet år tillvann sig stor uppmärksamhet för konstnärens snillrika uppfattning af en egendomlig och för andra nationer förut troligen obekant och särdeles påfallande folksed hos våra förfäder, och att detsamma omförmälts med synnerligt loford, så väl i alla Svenska, som i många utländska beskrilningar öfver nämnda utställning. Utskottet tror sig äfven hafva full anledning antaga att dessa fördelaktiga omdömen vunnit ytterligare bekräftelse genom det tillfälle man eger att få beskåda den afgjutning af samma arbete i metall, hvilket numera pryder en af de offentliga platserna i Göteborg. Under sådana förhållanden synes det Utskottet, lika med motionären, önskvärdt att ett arbete af så erkändt konstvärde äfven utfördt i ett dyrbarare material må komma att tillhöra det blifvande Nationalmuseum.
Anttis ögon voro som fastnaglade. Och de uttrykte en så hög grad af beundran att Mina händer knöto sig kring toftens kant. Jag lyfte upp hufvudet, ty jag förmådde ej se på dem längre. En plötslig, rasande vrede uppsteg inom mig gentemot Antti. Jag skulle velat slita honom i tusen stycken, tillintetgöra, krossa honom Hvarför hade jag ej något vapen i handen? Jag skulle skjutit honom. Först honom och sedan henne, denna Icke ens nu, då jag vid lugn sinnesstämning återkallar denna stund i mitt minne, kan jag förstå den plötsliga förändring, som försiggick inom mig. Jag hade alltid trott mig vara saktmodig, jämn till lynnet, förnuftig, och likväl dolde min själ möjligheter till en dylik öfverväldigande passion. Jag hade sträfvat att bli ödmjuk, tålig, själfuppoffrande, och trott att jag i hemmets stilla värld öfvat mig däri. Och när första pröfning kom, huru annorlunda var jag ej! Jag var icke mera vid mina sinnen. Utan att känna smärta slog jag mina knutna händer mot toften, om och om igen. De pratade fortsättningsvis och hörde icke bullret, eller måhända fäste de sig icke vid det. Jag slog alt fortfarande mina näfvar mot toften, det skedde som af ett inre tvång och det lättade mitt hjärta, jag slog dem, så länge att armarna ända upp till axeln domnade och handen maktlöst öppnade sig. Antti, Antti ! Jag såg upp mot den blånande himmeln och klagade för den öfver orättvisan, som vederfors mig. Fans där en Gud? Hörde han, såg han hvad som skedde här nere, ransakade han hjärtats djupaste gömslen? Om han gjorde det, hvarför var han så kall, så likgiltig? Antti ! Det trängde sig fram mellan mina sammanbitna tänder som en kväfd, dof flämtning, hvilken rymde både raseri och klagan, hot, anklagelse och bön. De hörde ingenting, de samtalade blott vidare. Hvad hade de så mycket att tala om? Jag drog mig längre bort på bänken, så att jag kunde se dem på andra sidan om seglet. Samma ställning, samma fagra anlete, samma tydliga beundran i Anttis ögon. Mig hvarken mindes eller saknade de.
Det lån, hvarå omsättning icke verkställes inom den 1 nästkommande Julii, anses med samma dag förfallet till utsökning af hela capitalet och räntan, utan a/vaktan af de såkallade respitmänaderne. Herr von Qvanten, Carl: Det kan ju vara! en möjlighet, att lån blifvit omsatte i slutet af December Månad och således förfalla omkring! den x Julii. Om nu dessa lån ovilkorligen skola! omsättas före d. x Julii, förlora ju desse låntagare sin omsättningsrätt. Jag får derföre föreslå bi-f fall till denna punkt med det tillägg, alt dei^ blott gäller för de lån, som äro fölfallne åtmin" stone 2 månader före den 1 Julii. Herr Stråle, Nils iVilhelm: I anledning af Herr von Qvantens yttrande får jag nämn.-x 8 Den i April f, att så vidt jag fattat förhållandet, inga omsättningar fått ske under December Månad, eraedan intet lån fått till omsättning anmälas under de 9 sista månaderne af utrednings-tiden; Alla lån som äro qvar, äro således antingen redan förfallne eller förfalla, och böra följakteligen omsättas sednast nu i Junii Friherre Wirsén, Gustaf Fredric: Jag föreställer mig att alla lån äro omsatte inom förlidne October månad, och att således icke det fall, som Herr von Qvanten nämnt, inträffar, eller att respit-månader komma i fråga. Herr von Quanten: Jag får då nämna, att fjäg sjelf omsatt några små lån i slutet af Dejcember. hvilka således förfalla i slutet af Junii jmånad, eller omkring den i Julii. Herr Tham, Wollrath'. Att lån i FilialjDisconterna verkeligen förfalla i Junii månad |cau I g intyga, ty jag har sjelf ett par små lån, &ied Ika detta är förhållandet; men derföre yrkar jv g ej detsamma som Herr von Qvanten, ty efter förra författningar ägde vi ingen Andare i>msättni lgs-rätt, utan hela återstående lånet sjkulle talas; nu har man fått en ny förmon, *^ch tb före tillstyrker jag bifall till 6;te punkten.
Klockan har slutat att ringa för blir nog vald. längesedan. Men var du lugn, Katrina. Jag KATRINA. LUNDELL. Jag är lugn. stekt hafregrynsgröt till qvällen, är du snäll. (Går i fonden). KATRINA. Ja, du är en präktig qvinna. Låt mig få dårars like. Präktig qvinna, sade han. Ja, kanske fast inte så, som han menar det. Den som talar visdomsord i dårars öra, -är Tolfte scenen. KATRINA. FRU SUNDIN. och hatt. FRU SUNDIN (från fonden, i schal ålders. Litet enfalMedel nyss bakat och skulle fråga om det icke fick lof KATRINA. God eftermiddag, söta fru kusin! Jag har dig och långsam). att vara en bakbulle. (Tar fram en bulle ur en servet). Tackar! Stig fram och sitt. men inte ska' jag sitta i soffan (sätter sig så inte är det så rart som fru kusins. KATRINA. Tackar så mycket . Jästen har frusit, fast FRU SUNDIN (tar af hatten). i soffan) fast jag har haft honom så väl ombonad; Välvilja är bästa välfägnad, brödet är bra. han stog midt upp uti en tunna sill och hvarken hörde eller såg. (Hostar). Jag skuttade i förbifarten in till Sundin, men FRU SUNDIN (tar af hatten). Sundin är en driftig man. KATRINA. vara så god som en ann'. (Hostar). Om jag begriper hvad borgmästaren kunde vilja min gubbe så här midt på blanka hvar _________ Ja, det är han visst, det. Också kan en ann' FRU SUNDIN. Trettonde scenen. DE FÖRRA. FRU QVIDING. FRU QVIDING (i långschal, hatt och ridikyl. Sipp och tillgjord). var så sublimt, så det föll mig in att titta upp se Ulrika! Kors, att lilla syster kan komma ifrån så här midt på blanka hvarda'n. Nå än söta syster sjelf, då. FRU SUNDIN. KATRINA.
Skrifvelse J\l 7 7. för allt Tvåhundra Riksdaler Riksgälds-sedlar hvardera, eller tillsammans Fyrahundra Riksdaler samina mynt. Dessa belopp äro enligt gällande stat inberäknade i tv änne lärares löner. i 1 :o lägre elemeutar-läroverket i Alingsas. Genom testamente af den 2 Maj 1783 förordnade S. O. Lendahl, att afkomsten af vissa honom tillhörande fastigheter skulle användas till fem ”fattige och ”värnlöse borgareeller handtverksmäns barns underhåll” vid skolan, samt att boets öfrige tillhörigheter skulle delas i tio lika lotter, och räntan af en sådan lott tillfalla förenämnde skolbarn, samt räntan af en annan användas ”till hjelp att vid skolan underhålla en ständig Kollega.” Af denna donation åtnjuter för närvarande en Kollega vid Alingsås’ skola Etthundrasjutton Riksdaler Femtio öre. hvilka i den för honom ä stat uppförda lönen äro inberäknade. Derjemte erhöll läroverket den 2 Juni 1813, genom gåfvobref af dåvarande Rektorn B. Knös. en gård med derå befintliga åbyggnader, sorn af gifvaren anslogs till embetsgård ”för dä varande och blifvande Kolleger vid Alingsås’ skola." 12io lägre elementarläroverket i Lidköping. Skolan eger en äldre donation, den Liedrotska, om hvilken inga andra upplysningar kunnat erhållas, än att kapitalet uppgår till Femhundra Riksdaler Riksmynt, hvaraf årliga räntan fördelas lika mellan Rektor och Kollega, utan att verka minskning i nämnde lärares af statsmedel utgående löner. Inom. Strengnäs stift. 13:o högre elemeutar-läroverket i Strengnäs. År 1622 den 9 September testamenterade Biskop Paulinus Gothus, förutom ett kapital af ett tusen Riksdaler, tvänne i Eldsunds by af Åkers härad och Strengnäs socken belägna hemman, det ena till kyrkoherden i Strengnäs och det andra tili ”scholemästaren” derstädes, hvilket testamente bekräftades af enkedrottning Christina samma dag och af konung Gustaf II Adolf den 3 Juni 1626.
„Fremlingens lära är vacker, fremlingens lära är mild; Wainahée älskar fremlingens lära, Wainahée hör gerna fremlingens röst, när han talar fridens ord, när han bjuder stridsklubban hvila och menniskorna älska hvarandra. Wainahée ville blifva fremlingens syster och låta honom vattenösa sitt hufvud – men hon vill det ej numera. Fremling, Wainahée är stolt, hon är fri. Se, fremlingen säger, att hans gud befaller qvinnan lyda mannen! Wainahée vill icke bli fremlingens syster, vill icke låta vattenösa sig. Fremlingen har bedragit henne, då han sade, att hans lära bjuder frihet, likhet för alla. Wainahée vill icke blifva slaf i sin själ“. „Flicka, är du mindre slaf, då en fremmande krigare bortröfvar dig? Han krossar dig i stoftet för sin fot“. „Ja då är Wainahée fri, fri som fogeln i luften. Hennes själ är fri, ty vill hon icke lyda, så lyder hon ej, om än den starke krossar henne till stoft. Hvite fremling, Wainahée kan dö, om hon ej vill vara undergifven. De många öarnes gud är qvinna, hon bor i skyarna, men hon säger icke, att Wainahée gör orätt om hon är stolt; Wainahée kan dö, det är lätt“. Fremlingen gick. Vid stranden låg en kanot, han satte sig deri och fattade årarna, han skulle blott ro öfver till vikens andra sida. Lugn och stilla låg viken, men utanför svallade högt bränningen mot korallrefvet. Den hvite mannen var icke van vid kanotens årar, han var icke van vid hafvets bränning; åren halkade ur hans hand, den fördes hastigt bort i bränningens svall, han kunde ej mer styra sin båt och häftigt brusade bränningen. Båten kastades omkring och mot vågornas våld kämpade den hvite; men fastlandets barn kan ej simma, han sjunker. Bitter är hafvets sälta.
IV. R. 407. XIX. B. 399. XX. Å. 96. XXVI. U. 187. A. 171. — angående reparerandet af det till local derför nu anvisade hus. XXV. B. 479. XXVI. A. 18. — angående expectanceoch pensions-stater vid. Se Expectance-stater. Riksgäldscontorets Reglemente, om intagande af särskild föreskrift i, för det fall att Kongl. Maj:t skulle vägra verkställighet åt R. St:s beslut om hernmantalsräntans upphörande. I. 2t5, 223. A. 286. II. 5o. 3o ( 234 ) Riksgäldscontorets Reglemente, angående reglementariska föreskrifter, motsvarande första afdelningen af 1835 års. Se Reglemente. — angående förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 8 afdelningen af i835 års. XXV. B. 162. Å. 236. XXVI. U. 102. A. 114- — angående förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande g afdelningen af i855 års. XXV. B. 4<5. Å, 464- XXVI. U. 172, 204. A, 213. •— angående reglementariska föreskrifter, motsvarande sjunde afdelningen. Se Reglemente. — angående förslag till ytterligare föreskrifter uti. XXVI. B. 44- A. 47. — angående den afdelning deraf, som angår RiksgäldsContorels utgifter, i följd af ordinarie statsregleringen. XXVI. B. 102. A. 114. — Fullmäktiges till Rikets Ständer afgifna berättelse. V. B. 347. A. 357. — Fullmäktige, angående decharge för. Se Fullmäktige. —. Tjenstemannapersonal och vaktbetjening, angående ny lönereglering för. Se Lönereglering. — Enkeoch pupillcassa, om förening af, med f. d.
Efter det Herrar Fullmägtige, genom Beslut den i4 Å-ug. 1820, förklarat f. d. Directeurerne öfver Götheborgs Discont icke kunna undgå ansvara Staten och Actie-egarne för ali den förlust, som kunde uppkomma på desse fordringar, såsom härledande sig från Vexel-Trasserings-Operationer, hvilka, företagne af hvad anledning som heldst, icke varit förenlige med det för Götheborgs Discont utfärdade Reglemente; — så hafva Commerce-Rådet Björnberg och Secreteraren Tranchell hos Herrar Revisorerne klagat öfver detta Herrar Fullmägtiges Beslut. Och finna Utskotten, att, då, på sätt Herrar Fullmägtige sig yttrat, och deruti Herrar Revisorerne jemväl instämt, slike Vexel-Operationer icke i något afseende voro för Directionen i Reglementet medgifne, borde icke eller förlusten å samma Vexlar drabba Discont-Verket, utan Directionen; I anseende hvartill Utskotten ock anse,att för den möjliga förlust, som på desse Fordringar kan uppkomma, Directionen bör vara Staten och Actie-egarne ansvarig, samt att säkerhet för en sådan ersättning hör genom laglige utvägar emot Directionen beredas» 6:0 Har blifvit anmärkt, att Directionen underlåtit den noga tillsyn öfver DiscontVerkets i Stockholm antagne Commlssionair, Handelshuset Pehr Falk 8c Comp.j som kunnat förekomma, att delta Handelshus icke 1234 Stats-Utskottets Betänkande/i. såsom skett, åsamkat sig en skuld till Verket af r46»o47 ' i. 9. B:co. Men enär de i Maji månad 1818 församlade Actie-egarnes Revisorer, vid då väckt fråga, om säkerhets anskaffande för den hos Falk 8c Comp. sedan år 1817 innestående behållning, bland annat yttrat den förmodan, att någon förlust icke skulle härå för Discont-Verket uppkomma, men att, om i alla fall på Falk 8c Cömp. möjligen något komme att förloras, Revisorerne dock icke ansett
Smink och Sminkflor, hvilka artiklar, enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplyst, vanligen inkomma utbredda på papper, tyg, porslin eller glas, draga nu en tull af 65 öre per skålpund af varans vigt. Men då denna ej kunde utrönas med mindre än att varan afskiljdes från det ämne, hvarå den vore fästad, hvilket ej kunde verkställas utan densammas mer eller Skomakare arbeten - Sköldpadd, arbetad. Slöjdvaror. Varor i taxan ej nämnda. Smink oell Sminkflor. 48 Bevillnings-Utskottels Betänkande N:o S. Socker. Soda,kaustik. Spetsar, Uddar, Blonder. mindre skadande, hvarigenom egaren tillskyndades förlust, hafva embetsverken ansett lämpligast, om denna vara, i likhet med hvad för pomada och åtskilliga andra varuartiklar vore stadgadt, förtullades utan afdrag i vigten för det vidfästade ämnet, mot det att en skälig tullnedsättning medgåfves; och hafva embetsverken i sådant hänseende föreslagit, att den varan nu åsätta tullafgift 65 öre, måtte nedsättas till 50 öre, motsvarande införselstullen för pomada, samt att taxe-rubriken Smink och Sminkflor måtte erhålla följande förändrade redaktion: ”Smink och Sminkflor, utan afdrag i vigten för det tyg, porslin, glas eller annat ämne, hvarå varan finnes anbringad.» Till detta förslag tillstyrker Utskottet bifall. Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt motion (n:o 21) har Herr Brakel, Mauritz, i och för beredandet af medel till ordnande af sjöförsvaret föreslagit, att sockertullen måtte höjas med 3 öre per skålpund ; men då motionären icke närmare uppgifvit, huruvida en sådan förhöjning skulle träffa alla de under nämnda rubrik förekommande slag, samt Utskottet i öfrigt icke funnit skäl att för närvarande föreslå några afgiftsförhöjningar, får Utskottet hemställa, att Herr Brakels ofvannämnda framställning icke måtte till nåigon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda.
Kanski att Rot-Johan va dä bäst han kunn bli i all fall. D’ä för mö begärdt att den sôm ä blinn ska se, den döf ska hör å den lam ska gå — å da ä dä fell åg urimmlit att den, sôm ä född illack, ska var go. För räxten hadd nock Rot-Johan nôa gohet i sä, å en vän hadd’en da här i vala, fast att dä bar va en gammel fôlkonn dalbohunn, sôm ränd ikring i Västre Klaknäs. All människer skälld’en på, å kom han ôt bet’en alt åg — men Rot-Johan å han, di va go vänner di. Gôbben stal gobeter ôt hun å hun va te sällskap å gläjje ôt gôbben — di va sôm två brör. Mang ganger ha ja sett di bägg lat kräka ligg å sôf si om si mä hôrann bål i en skogsback — å ja töckt att dä lik bra kunn var ett par gamle utsparka å ill mäkomne dalbohunner sôm ett par gamle varkbrôtne rotgôbber. Di va int hemm nôa stans på jola nôen tå dôm å fôlkonn va di bägg två på hel vala å däfför tydd di sä tesamma. E beskeli jänte. Dä så mört för mäj i vala nu, käre du, sôm i a hôle, käre du. — »Men käre söte gol lelle du, käre du, hva ä dä vôle, käre du? Ja ä i tocka stora gromma nö, käre du! — »Åh kôrs i all mi ti, käre du!» Ja tror ja går å slôr mä dö, käre du! — »Ahnä, lätt bli, käre du!» För dä di sier du vell ha en ann, käre du! — »Di kanske lög, käre du!» Å att ja ä för dåli te gå an, käre du!
Wallenberg, hvilken tillkännagaf att sedan Kongl. Maj:t täckts i Nåder lemna Rikets Ständer den sorgliga underrättelse, att Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina den 17 dennes med döden afgått, PresteStåndet, på sätt dess tillika aflemnade ProtocollsUtdrag af denna dag innehåller, beslutat, att i händelse af dertill lemnadt nådigt bifall genom underdånig uppvaktning inför Kongl. Maj:t uttrycka sitt undersåtliga deltagande uti den djupa sorg och saknad, sorn sålunda träffat det Kongl. Huset och hvarje trogen undersåte; i hvilket beslut PresteStåndet inbjudit de öfrige RiksStånden att deltaga, med anmodan till ExpcditionsUtskottet, att, derest enahanda beslut af de öfrige RiksStånden fattades, uppsätta förslag till en underdånig skrifvelse, uttryckande Rikets Ständers känslor och tänkesätt vid detta sorgfulla tillfälle. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att PresteStåndets ProtocollsUtdrag skulle med första blifva inför Ridderskapet och Adeln föredragit; hvarefter PresteStåndets Deputation på vanligt vis utbeledsagades. 46 Den 19 Mars f. m. Herr von Hartmansdorff, August: Till svar å Friherre Anckarswärds sista yttrande, om bristande uppmärksamhet hos Statsutskottet på långsamheten hos Fullmägtige i RiksgäldsContoret, att, i anledning af Revisorernes anmärkning, anskaffa upplysningar om dessa parlial-Obligationer, och på orsakerna, hvarföre Fullmägtiges skrifvelse till Holland icke afgått förr, än efter ett helt år, torde jag få hänvisa till sid. 371 i StatsUtskottets Utlåtande. Der upplyses, hvilka åtgärder Fullmägtige vidtagit, intill dess de ifrån Kongl. Maj:t erhöllo Dess nådiga Skrifvelse af den 10 April, hvars innehåll Utlåtandet äfven upptager.