Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Revisorerne hafva den 22 nästlidne September anställt ininventering af • • • • * » Revisorerne ventering, då behållningarne i guld, silfver och koppar befunnos som följer: Guld: 352 stycken fyrdubbla dukater 1,408: 854 „ dubbla d:o 1,708 12,494 „ enkla d:o 12,494 Summa Dukater 15,610 Silfver: Myntadt efter 1664 års myntfot: hela Riksdaler två tredjedels d:o . en tredjedels R:dr . en sjettedels d:o . Utländskt mynt, efter förvandling i R:dr R:mt, Holsteinska, Danska och Norska Spe - 3,929,092: 50. cier 1,583: 66. 688,081:26. 689,664: 92. Ryska Rubler (sedan år 1810) Omyntadt silfver 6,568,141: 43. Summa R:mt R:dr 11,374,252: 18. K opp ars kilje m y n t. Summa Rant R:dr 170,394: 68. 7 . § 5' I 5 § af 1861 års Revisionsberättelse omförmäles, att BankoFullmäktige, gemensamt med Fullmäktige i Riksgälds-Kontoret, utfärdat föx-ordnande för Sekreteraren i Justitie-Ombudsmans-expeditionen, Advokat-Fiskalen 11. N. O. Nils August Fröman, att vara Rikets Ständers Jutistie-Ombudsman.
Vid brasan af Augu.sta W. Pris 2 kr. Boken innehiller dels lifliga och uriderhAllande beriittelser pii vers och prosa ur svenska historien, dels skildringar ur lifvet och sagoverlden. Den ar 1a.mplig för barn f r h 12-14 Ar, som h a r fii en lefvande bild af och belysande drag ur de historiska handelser, som de sjalfva lasa om i skolan. Förf. har siirskildt vinnlagt sig om att bevara den historiska troheten. De andra bertittelserna skola helt visst uven lasas med nöje, ty den enkla naturliga stilen, fullkomligt fri frAn affektation och pjoller, är just egnad att slA an p&amp; de unga. Wilhelm Tell af M. Barack. Denna skildring af Tells lif och samtida ar liflig och underhkllande och skall helt visst intressera ungdomen. Författaren tecknar Tells och hans vanners karakttlrer SA lefvande, att man kanner det varmaste intresse för frihetshjaltarna, och de unga skola helt visst kanna sitt hjarta klappa varmt för dem. Ty varr miste vi tillägga, att spriiiset ofta ar tungt och osvenskt, och att öfverstlttningen lemnar Atskilligt öfrigt att önska8 9 heter det t. ex. sid. 1 3 om Tell, att han ar " den djarfve, sisom en mhlet aldrig felande, vidt omkring bekante alpjagaren Wilhelm Tell. " 8 sid. 16 omtalas, att Tell sankte rodret kraftigt i vAgorna. A sid. 52 omtalas, att vgldiga isberg i vester begransa Urisjön. - Det anförda m&amp; vara nog. Vi vilja dock ej harmed saga, att öfverstittningen är sd dAlig, att den bör afskracka förilldrar frAn att gifva bokeu som julgAfva A t 14- 1 6-Aringar. Af Lekkamraten, en julbok för barn med bidrag af J. C. v, I ?lofsten, Laura Pitinghofl, Math. Langlet, Lea, Ave m. fl.
Jag vill emellertid icke framställa något yrkande i afseende å dessa §§; men jag bar velat anföra anmärkningarna såsom ett supplement till hvad jag yttrade ang. l:a §:n. Hr Mannerskantz: Då den siste värde talaren icke gjort någon anmärkning i sak emot förev:de §, utan blott i afs:de å redaktionen, har jag egentligen ingenting att svara på hans anförande. Den ene redigerar en § på ett sätt, den andre på ett annat, och jag har sällan sett någon författning antagas, utan att ganska många anmärkningar blifvit gjorda, icke blott mot innehållet, utan äfven mot sättet, hvarpå den blifvit skrifven. Om man skrifver ordet »sammankomst» på ett, i stället för på flere ställen, torde sådant icke ega någon särdeles betydenhet. Öfverläggningen ansågs härmed afslutad; hvarefter propos. på bifall till §:n framställdes och besvarades med ja. §§:na 21—25. Biföllos. Utsk:ts å sid. 19 och 20 förekommande förslag till ett »öfvergående stadgande». Bifölls. Förslaget till förordning ang:de de allmänna grunder, som vid hypolheksföreningars bildande och framtida verksamhet skola till efterrättelse gälla. §§:ne 1 och 2. Biföllos. Gr. Mörner: I denna § har man föreslagit 2 särskilda grunder för fastighetsupskattning. Detta härleder sig sannolikt derifrån, att nu föredragna Betänk, blifvit upsatt af annat Utsk., än det sorn haft att göra med Bevilln.förordningens författande. Bavilln.förordningen föreskrifver nemi., att all jordegendom å landet skall hädanefter upskattas till dess verkliga värde. Genom de i denna § föreskrifna särskilda värderingar skulle man således möjligen få ett annat och från det verkliga skiljaktigt värde. För min de! anser jag att det i Bevilln.förordningen stadgade värdet ganska val kan utgöra grund för belåningen, och att således allt hvad, som i denna § stadgas om den särskilda värderingen, kan derifrån uteslutas.
Nådiga försäkran lemnades rusthållarne, det Kongl. Majit med lika goda hästar, munderingsoch beväringspersedel’ vill recrytera Regementet, enär det kunde finnas nödigt alt detsamma remontera; och skulle dessa numer intilldess komma att utan vacance-afgift. förblifva ledige. Oaktadt denna sistnämnde försäkran, har Kongl. Majit, genom Nådigt Biel den 21 Januari 1791» anbefallt Landshöfdingen i Götheborgs och Bohus Län att höra Rusthållarne vid Södra Bataljonen af Bohus-Läns Regemente, huruvida de vore hugade alt, emot rättighet att under 5o års tid fortfarande få prasslera Infanteri-trupp lill lika antal med förra Cavallerislyrkan, åtaga sig erläggandet af en vacance-afgift, beräknad för hvarje nu - Statssamt Allm. Besv,- och Ekon,-Utskottens BetänkandeN\o 112, 7 mer lill 6,' Innnor span mål om året; och hafva, till följd af denna framställning, rusthållarne genom Ombud åtagit sig denna sålunda äskade vaeance-afgifts utgörande, likväl med 5 tunnor, i stället för de föreslagna 61 tunnorna; och har äfven conlraot härom blifvit för 5o år upprättadt under den 4 April nyssnämnde år emellan Kongl. Maj:t och Kronan å ena och samtlige rusthållarne å andra sidan, med undantag af Öfversten Baron Maklean3 som för sina trenne rusthåll vägrat att på en sådan öfverenskommelse ingå, hvarföre äfven Kongl. Maj:t, under den 5 derpåföljde Maj, befallt, att alla de räntor, som i och för rustningens skull blifvit dessa trenne rusthåll tillslagne, skulle under vacance-tiden tili Kongl. Maj:t och Kronan ingå. Utskotten anse sig vidare höra upplysa, alt sammanräknade årliga beloppet af ofvannämnde indelnings-räntor utgör 7,668 R:dr 24 sk. 9 r:st.
I följd af det vid sista Riksdag tagne beslut, om levererande till Riksgälds-Eonloiret af Bankens Räntevinst, pch då några Bankens Ränte-dnkomster ej inflyta j Silfver, utgöra dylika utgifter en gravation för Capital-Räknmgen, verkande dertill, att Riksgälds-Contoirets andeli årsvinsten skulle blifva större än den egentligen borde vara. Man har i någon nion sökt förekomma detta resultat genom balancerande af sådane poster, såsom fordran i Silfver och deremot såsom skuld i Sedlar; hvarigenom det nu visar sig, att Banken egentligen kan anses hafva så mycket till godo hos Riksgälds-Contoiret, som 56: 16 i Silfver, efter den grund Rikets Ständer finna godt bestämma, äro mera varda än 56: 16. i Sedlar. För framtiden anser Banco-TJtskottet dock den rigligaste melhoden blifva, att dylika utgifter i metalliskt mynt blifva förda på Omkostnads-^Conto, 23 BancoUtskottets Setdukandr N:o 17. i Riksdaler Banco efter årets invexlings pris; och att, såsom en hör jan och förbe redelse härtill, ofvannämnde halance, så i Debet som Credit, må afskrifvas). E. Utelöpande Riksgälds-Contoir s Invisning på Banken till Realisation af Riksgälds-Sedlarne, stor 52: 40 skill, Riksg., R:dr Banco 35: 10. 8. Under nyssnämnde Titel anser Banco Utskottet en ny SkuldRäkning böra i Bankens Bok upptagas; men att 2:ne inom columnen, så i Debet som Credit balancerade poster, R:dr 5a: 4°- och R:dr 102: 3 sk. 9 r. Riksg., tillhopa 154 R:dr 43 sk. 9 r. Riksg., må genom afskrifning försvinna.
Niuister-8taten fortfarande, till saninla llelopp, sool bittills, komme att ut»ä, ansäAe 8tats-i>Iini8t6ru, att det vid sednaste 8tats-lleAleriiiA ä Vredje l! u lvu d-di teln lijijlföide anslaA ut' 225,650 ll:dr vore fi>r Devartemeutets ladiof tillräckliAt, livsrföre 8lats-5li!usteru i underdauiAllet föreslo» Xon»1. 51 a i: t att, uti den till llikets 8tälider ailätande proposition, upptaga detta anslag Ull oförändradt belopp, bvarvid doek den omstäudiAliet förekonime, ul l., till ernående »t eil sadan jemuviAt emellail Departementets inkomster oell utAilter, bvariAenonl ol vanberörde anslag kunde söv det derilled afsedda äudamäl blifva, tillräokllAt, oundKäNKliAen, fordrades, att deu tor Dikets sednast församlade 8tänders 8tats-ldtskott upp»ifne Labinettstlassans brist mäste, i likbet med bvad sedail är 1841 ägt rum, derifrån alldeles afskilias. lVled Aiilande af 8tats-IVlini8t6rn8 sälunda Aorde bemställan, täektes lkou»l. Napt, uppå 8tat8-llLdets Dedamöters enliälliAa tillstyrkan, besluta, att anslaget till Iredje llufvudliteln, uti den till Dikets nu sammankallade 8tällder afAilvande I5 o^>osition om 8tats-Veidets tillstånd oell bebof, skulle till Niorändradt belopp af 225,650 D:dr nyforss, livarvid XonAl. Napt likväl ansa 8iA ieke böra för Dikets 8tänder lemna oanmärkt, att, enligt Dou»l.
Billströms visade skicklighet, att förfärdiga vackra och väl-ljudande orgelverk, yttrade nämndemannen Lars Pärsson i Österåsen ”det troligen vore rådligast och bäst, att man åtminstone tills vidare öfverger förslaget om orgelbyggnaden emedan både kyrko-cassan och skol-cassan häfta för icke obetydlig skuld, och man bör söka blifva skuldfri, innan man åtager förbindelser att liqvidera en större summa, hälst orgelverk icke äro af behofvet påkallade”, uti hvilket yttrande större delen af församlingens närvarande ledamöter instämde, hvarföre förslaget om orgelbyggnaden, härstädes förfaller. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås församling i dess skolhus den 11:te februari 1860. S.D. Som, oaktadt vid socknestämman den 4:de december fortlidet år, allmänna meningen tycktes vara att frågan om orgelbyggnad i Häggenås kyrka då borde förfalla, flera utaf församlingens ledamöter likwäl enträget yrkat att ny socknestämma i frågan måtte hållas, emedan antagas kunde att flertalet iblande dem numera woro böjde för orgelns uppförande, emedan de antecknat sig för betydliga penningebidrag till bestridande af de denna förenade kostnader, woro nu, efter i laga ordning skedd pålysning, församlingens ledamöter samlade för att i berörde fråga öfverlägga och beslut fatta, då först upplästes förteckningarna å ofvannämnde utfästa bidrag,utgörande tillsammans 731 r.d:r r:m:t. Under öfverläggningar i saken, som nu härefter företogs, beslöts först enhälligt att socknemännen icke skulle betungas med några contanta utgifter för orgelns uppförande utöfver de tecknade frivilliga bidragen, utan skulle kyrkowärden, genom upptagande af lån för kyrkocassans räkning söka anskaffa den summa som komme att derutöfver i berörde ändamål erfordras.
Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N-.o 116. 23 6) Beträffande Herr Rydins förslag att, med anskaffande af den frivilliga gåfva till läroverkets kassa, som enligt 135 § i Stadgan af förmögnare lärjungars föräldrar påräknas, inskrifnings-afgiften för lärjunge måtte höjas med 2 Riksdaler Riksmynt, att användas till inköp af böcker m. m., som af obemedlade lärjungar kunde till låns bekommas, så synes det Utskottet ej vara obilligt eller olämpligt att den mera bemedlade, som dertill finnes benägen, leronar större bidrag till nämnde kassa, än den mindre förmögne, och å den andra sidan torde det vara betänkligt att allmänt höja den ifrågavarande afgiften med afseende derå att föräldrar i allmänhet vid barnens inträde vid läroverket få underkasta sig betydliga uppoffringar; hvadan Utskottet, med tillkännagifvande i öfrigt att Herr Professor Carlson i dess förut omförmälda motion föreslagit att termins-afgiften för lärlingarne måtte anslås till anskaffande såväl af böcker och undervisningsmedel, som af eljest behöflig materiel för det elernentar-läroverk, till hvilket den inbetalas, får vördsamligen hemställa, att jemväl Herr Rydins nu ifrågavarande förslag må lemnäs utan åtgärd.
Uti högstberörda lill Rikets nu församlade Ständer den 14 sistlidne Augusti aflaina nådiga Proposition (införd under N:o 123 i lista Samlingen af Bihanget till 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 166. Riks—Ståndens Protokoll) meddelas, i afseende å uppkomsten och beskaffenheten af denna afgift, hvars undanrödjande utgjort föremål för ifrågavarande traktater samt angående de underhandlingar, som föregått dess s afslutande, följande af Kongl. Utrikes-departementet lemnade utredning: ”1 början af sextonde århundradet hade Belgiens och särdeles staden Anlwerpens handel uppnått en hög grad af välstånd, men den politiska och religiösa kris, som sedermera inträdde, utöfvade i (lera hänseenden eli menligt inflytande på densamma och i medlet al det följande århundradet upphörde Scheldefloden, sorn bildar inloppet till Antwerpen, alt vara en fri flod. Genom en emellan Spanien och Generalstaterna i Holland den 30 Januari 1648 i Mönster afslulad fredstraktat, Art. 14, föreskrefs det nemligen, att Schelden skulle vara tillsluten för alla främmande nationers fartyg, hvilket hade till följd alt staden Amsterdams handel i betydlig mån tilltog på bekostnad af Antwerpen, hvars handel hotades af fullkomlig undergång; och oaktadt de bemödanden, som tid efter annan gjordes i ändamål att iörmå General-staterna alt medgifva en förändring häruti, förblef Schelden stängd omkring halftannat århundrade eller intill den 16 November 1792, då Franska Nationalkonvenlet proklamerade Scheldens frihet, hvilken sedermera uti en emellan Generalstaterna och Franska Republiken den 16 Maj 1795 i Haag afslutad traktat af General-staterna erkändes, äfvensom genom annexe XVI till YViener-lraklaten den 9 Juni 1815 ytterligare bekräftades.
December afgifne Betänkande, angäende Ränte-beräkning Z Banquens biträdes-L-ummor till Niks-Discont - Werket. Härom ffulle de öfrige Respective Ständen wördsamt »ch wänligen underrättas, supr,. S. D. Den 17 April. 809 S. D. I anledning af Banco-Utffottets den ic> i denna Mänad gjorde hemställan, beflöt Bonde«Ständet, art till deltagande i nu förestående Revision öfwed R-ks-Discont-werkcts förwaltning för denna gängen genom sina Elcctorer wälja en Ledamot; Hwarvm de öfrige Respective Riks-Ständen wördsamt och wänligen flulle underrättas vt supl». S. D. Vonde-Skändet biföll allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utstottets den 6 i denne mänad afgifne betänkande, ängäcnde förbättringen af Dykeri-inrättningen, hwitket de öfrige Ni^s,Ständen wördsamt och wänligen kun» göras skulle. lllt 5uxrg. S. D. Bonde-Ständet, som redan förut bifallit att Bcwillningcn för innewarande är flulle komma att utgä efter de grunder och till det b-lopp Riksens Ständer wid denna Riksdag stadga, bcflöt att till förtydligande af delta yttrande instämma I Högwördige Präste-Ständets i Protocolls-Ukdrag den §:te innewarande manad gorde förklarande, sä att för innewarande är kommer att utgöras en sä kallad Ertra bcwillning till samma belopp och efter enahanda grunder som den Riksens Ständer wid denna Riksdag sig ätaga, hwilken sistnämnde ändock kommer enligt Regerings-formens föreskrift i 6r §. att i fem är derefter fortfara.
1,506 3,328 Mera 924,079 1,873,872 Mindre Mera 4,781 7,488 Mindre . Utsäde. Rf gKor n. Utsäde. Afkastning. Utsäde. Afkastning. Tunnor. kpr. Tunnor. kpr. Afkastning. Utsäde. | Afkastning. Utsäde. A r t. e r. Utsäde. Afkastning. Mer sällsynta sädesslag, såsom Vicker, Bönor m. m. Utsäde. Afkastning. Li n. Utsäde. Afkastning. Hö och andra Foder vexter. Hästar. Osar. Kor. Grundränta. Kronovärdi. Efter förvandling. Vakans-afgift för en rote enligt 1835 års Markegångstaxor. En rote i Kronobergs Län. Tillhör Bih. lill B St. Kongl. Majas Kålt. Proposition iY.ö SS. I X:o Ank. till Exp.-Utak. don, 22 Febr. 1800, ki. 8 e. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Proposition till Pikets Ständer, angående anvisande af årligt anslag för uppehållande af de å Ölands vestra kust inrättade färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Heij er sha/nn; Gifven Stockholms Slott den 5 Februari i 800. Sedan äldre tider äro ä den del af Ölands vestra kust, sora sträcker sig gciit emot staden Calmar, tre allmänna färjeplatser anlagde, Hökälla -§• mantal i Glömminge socken, Färjestaden 4 mantal i Thorslunda socken och Fröbygärda, bestående af en oskattlagd lägenhet i Wickleby socken, med en areal af tretio kappland, som vid Ölands utmarks-delning blifvit till denna färjeplats anslagne.
Han betraktade hennes fina händer, hvilka med den mest smekande touch vidrörde tangenterna, och granskade derefter hennes ansigte och gestalt. Hon hade ett par underbart vackra, blå, på en gång ljufva och stolta ögon. För öfrigt fans det någonting obeskrifligt tyckfullt öfver hela hennes varelse, någonting retande, ett sätt att hålla hufvudet, att småle, att draga i hop ögonen ... Han lyssnade på långt när icke så uppmärksamt som der ute, han var fullt ut lika mycket – om icke mera – öga som öra. Då hon slutat, satt hon ett ögonblick med händerna i knäet och blicken nedslagen. Derefter reste hon sig hastigt upp, böjde på hufvudet för Melcher, som gjorde en djup, vördnadsfull bugning, och skyndade nedför estraden bort till sitt sällskap. Melcher stod orörlig qvar och blickade efter henne. Hvem var hon? Detta ansigte föreföll honom bekant – hade han sett henne förr, eller erfor han blott den sällsamma förnimmelse af igenkännande, som griper oss vid mötet med personer, hvilka ingifva oss en häftig sympati? Då han kom hem, hade Berta somnat. Ett ljus brann på bordet bredvid henne och hon höll en uppslagen bok i handen. Hon hade tydligen velat hålla sig vaken till Melchers återkomst, men öfverraskats af sömnen. Han drog sakta boken ur hennes hand, släckte ljuset och qvarstod några ögonblick lyssnande. Men Berta vaknade ej; hon andades djupt, det låg en tung, förlamande trötthet i dessa andetag. Melcher drog en suck af lättnad och smög sig på tå ut i rummet bredvid. Här satt han ett par timmar i mörkret, alldeles orörlig, helt och hållet uppgången i det nyväckta lif, som brusade inom honom. Plötsligen störtade han upp, tände ljus och satte sig ned vid skrifbordet. Han hade intet notpapper, han måste sjelf liniera, och den nervösa ifver som beherskade honom, hindrade honom att draga en enda rak linie. Men det betydde ingenting; i vild fart linierade han ett ark och upptecknade sedan den sång, han just nu komponerat.
Eftersom nu asarne borde hafva bostäder sådana, att de från dem kunde öfverskåda och försvara världen, så gällde det att skapa det högt belägna Asgard och en säker förbindelseled mellan Asgard och underjorden. Urtidskonstnärerna byggde fördenskull bron Bifrost, som från norr till söder beskrifver en stor båge genom rymden. Bifrosts ene broände är lagd på den nordliga randen af underjorden; den andre på den sydliga. Från dessa sina brohufvuden, som äro väl befästade och förskansade och tecknade med skyddsrunor, går Bifrost förbi jordskifvans rand och utanför densamma upp till Yggdrasils högsta grenknippa, hvari Asgards mark med sina gyllne lundar hvilar. Här uppe byggde urtidskonstnärerna Valhalls oerhördt stora och praktfulla sal åt Oden, samt vidsträckta och härliga borgar äfven åt de andre asagudarne. Till Valhall hör ett utkikstorn, Lidskjalf, hvarifrån asarne hafva utsigt öfver Midgard och Jotunheim och öfver underjordens randbälte, ty underjordens skifva är mycket större än jordens och skjuter på alla sidor långt fram om henne ut i världsrymden. Underjordens randbälte ligger fördenskull under öppen himmel. Det är på det bältet vanagudarne och alferna bo, vanerna på den västra sidan, alferna på den östra. Underjorden kallas också Jormungrund (storgrunden), emedan hon är större än jorden, som, sedd från Lidskjalf, skymmer endast hennes mellersta del. Men hvad i den skymda delen försiggår får Oden veta genom sina kloka korpar Hugin och Munin, som dagligen flyga öfver Jormungrund. Bron Bifrost är för gudarne behöflig. Väl ega de hästar, hvilka kunna simma igenom lufthafvet, som är »gudarnes fjärd;» men en häst simmar ej så snabbt och ledigt som han springer, och lufthafvets bredd är stor och dess strömningar starka. Fördenskull begagna sig gudarne dagligen af den märkvärdiga bron.
Jag liar blott erinrat, till stöd för mine tvifvelsmål, om den föreslagna Lagens positiva nytta, att den klagan åtskillige andre, Bien ingalunda jag, fört om öfverproduction, yisar att tillräcklig, ja öfverflödig tillgång på odlings-mark, lärer ännu finnas i Sverige, utan att för ett oinskränkt utvidgande deraf, behofyet eller allmänt väl directe kråfver gagneliga och kostbara Vattenverks förstörande. Det torde också kan hända så väl i enskildt, som uti StatsOeconomiskt afseende, icke vara så oriktigt, att först uppodla väl och fullkomligen den jord man har närmast för handen, och som kan giV va säkraste afkomsten med minsta kostnaden, utan att söka nedlägga för mycket på omogna och vattendrånkta mossar, hvilkas tjenlighet till odling ofta kan vara högst tvifvelaktig, och efter hvad erfarenheten redan på flere ställen visat icke sällan misslyckas. Af detta, med mycket annat, synes mig icke vara lämpligt, att med uppoffring af den heligaste rätts principen söka gifva åt jordbruket, om jag så må såga, en o - naturlig riktning, men frånrycka Vattenlågenheterne deras lagliga skydd, och jag kan således ingalunda frångå min mening , att båda trifvas bäst, då de utan Lagstiftningens mellankomst få skötas genom enskilte överenskommelser ägarne emellan. Jag tror äfven att uti ‘sjelfva den nu föreslagna Författningen ligga så stora svårigheter, att de rakt medverka det åsyftade ända - Den 12 Julit e, ni. 6S9 målet. Skall man betala i5o procent för ett Vattenverk, eller en half gång mer ån vårdet, så lårer sällan köp eller inlösen deraf ens korn., ma i fråga; och då säkert mången förut skulle funnit sig nöjd och belåten med mindre vinst, blir påtageliga följden af ett dylikt stadgande; att godvillige afhandlingar och osåmjanden derigenom förhindras, och att man inledes uti vidlyftiga rättegångar. På grund häraf, vågar jag förnya min hemställan, att Betänkandet måtte återremitteras, och de deröfver afgifna anmärkningar vidfogas till Högloflige Utskottens behöriga åtgärd och besvarande.
Idun kan naturligtvis ej annat än på det lifligaste intressera sig för denna fråga, en hederssak och en nationel sak för den svenska kvinnan; i mån af våra krafter skola vi ju alla stödja den. Allt efter som den utvecklar sig, lofva vi därför att komma åter till densamma. Konsten att » gifva middag ». För Idun af Herna. ästan i hvarje människas lif inträffar en period, under hvilken hon anser det opoetiskt att äta; då hon beklagar, att hon ej kan lifnära sig af solsken och vackert väder, hvilket vore mer öfverensstämmande med hennes för handen varande tankar och känslor. Men det är j u blott poeterna förbehållet att lifnära sig af så eteriska substanser; hos oss vanliga dödliga människor kräfver dock naturen ut sin rätt; vår kropp behöfver stärkas och förnyas, om det sen är dagsverkarens muskler, författarens hjärna eller de älskandes hjärtan, som blifvit tagna i anspråk. För öfrigt har redan det stora flertalet bland människor kommit till denna åsikt; realismen har i allting nedbrutit den svaga papperspiedestal, på hvilken hyperidealismen tronade; de vika för bekvämlighet och fullkomlig ostörddess välde är förbi, och man vet rätt väl, huru het och låta den ena ovanan efter den andra t. ex. de enkla orden » bordet är serveradt » taga öfverhand. Barnen göra naturligtvis som kunna förjaga tystnaden ur ett större sällskap, föräldrarne, oseden blir vana, och när man där ledsnad och apati hittills varit rådande. sedan som fullvuxen råkar komma i ett sällDenna trollformel löser tungorna, kväfver skap, där anspråk göres på korrekthet, spelar lusten att gäspa, och det ser ut som alla fått man samma ömkliga roll som bonden, hvilken nytt lif. Man skyndar sig att på det artigaste aldrig hade ätit med gaffel och skulle deltaga småle mot värdinnan, man nickar helt förtroi en större festmiddag. — Därför borde förligt åt värden, med en snillrik fras bjuder man äldrar i hemmet gifva synnerlig akt på sig armen åt sin blifvande bordsgranne, personer själfva och ej låta barnen företaga sig några som nyss föreföllo stela och frånstötande friheter.