Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes trenne från de öfrige Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag af den 2:dra, 5:te och p:de dennes, innehållande dels Högvördige Preste-Ståndets Remiss till Banco-Utskottet af Herr Biskoppen, Doctor W. Faxes väckte Motion, om präglande af en Skådepenning tili Åminnelse af den 4 J«lii 1817, då Hans Kongl. Höghet Arf-Prinsen. Hertigen af Södermanland, uppnådde Myndige År, dels ock att samma Remiss blifvit af Vällofl. Borgare-Ståndet och Hedervärda Bondc-Ståndet 54 Den i5 Januarii - bifallen; Och fann Ridderskapet och Adeln för godt alt uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, jemväl för sin del uti berörde Remiss instämma. Upplästes Hedervärda Bonde-Ståndets Protocolls-Utdrag af den 2:dra dennes, innefattande Remiss till Stats-Utskottet af förre ViceTalmannen, Jon Jonssons Motion, om årlig Pension af iooo R:dr B:co åt hvardera af Hans Kongl. Höghet Arf-Prinsens fordna Informatorer, Herr Regerings-Rådet och Riddaren le Moine, samt Herr Cancellie-Rådet och Riddaren Tannström, Grefve Stackelberg, Reinhold j anförde §krifteligen; Jag instämmer för min del fullkomligt med f. cl, Vice-Talrnannen Jon Jonsson, att Hans Kongl. Höghet Hertigens båda Lärare, Herr Regerings-Rådet le Moine och Herr CancellieRådet Tannström, gjort sig förtjente af Riksens Ständers uppmärksamhet, genom den oafbrutna Nit och Omsorg de använclt vid utvecklingen af de mäst lyckliga Natursgåfvor, hos den unga Furste, som redan tillvunnit sig Nationens kärlek och förtroende, på samma gång, "'Sorn han stadgat Scandinaviens framtida hopp.
Fall finnas ju, där verklig n ö d råder, m e n i de allra flesta fall skulle allt vara annorlunda i våra arbetarehem, o m hustrun förstode sina kvinnliga plikter aldrig så litet. Men h o n har varit på fabrik o c h fortsätter därmed någon tid efter bröllopet o c h sedan — ja, h o n är ej alls beredd för sitt viktiga kall. Den, s o m varit tjänarinna, har däremot såväl fått lära sig att något böja sin egen vilja samt hvad ett h e m är. Och i de ordentliga arbetarehemmen finna vi vanligen, att husmodern en gång varit tjänarinna; h o n har lärt sig spara o c h därmed att göra något af det lilla. Hvarför lämna våra unga flickor tjänarinneplatserna o c h söka sig arbete å fabrik för den minimalaste l ö n? Den frågan får någon annan svara på. Eabriksarbeterskor måste j u finnas, m e n att en formlig rusning äger rum till fabrikerna är sorgligt. Den, som kan tala till våra tobaksarbeterskor, han tale! C. F. H. MOT AF MÅLET. SKISS FÖR IDUN ELISABETH KUYLENSTIERNA. FORTS. FKÅN FÖKKG. Mf:R. W. » i n:r 50 af » Idun » på- kallar uppmärksamhet. Det är j u i sanning hjärtskärande att se dessa siffror o c h tabeller om tobaksarbeterskornas förhållanden. D e vittna o m ett lif i både andligt o c h fysiskt förpestad luft. — En undran uppstod h o s mig vid genomläsandet af nämnda uppsats. Hvarför 1jäna dessa för sådana svältlöner? 12: 30 till k r. » frågade H a n n a förebrående. » Ledsen? » H a n n a såg ditåt. Septembersol! 16: 4 5 pr meter — slät, randig, rutig, fasonerad, damast m. m. (cirka 240 olika kvalitéer o c h 2,000 olika färger, mönster m. m.) Siden-Damast fr. 9 0 öre — 16,45 Sidan Bastklädn. pr robe &gt; kr.
Har beväringsskyldig af laga förfall varit hindrad att » p. 56. sig till mönstring inställa, skall, om han vid sednare mönstring approberas och till vapenöfning, enligt hvad bär nedan stadgas, uttages, honom åligga att, utan afseende å hvilken klass han för öfrigt tillhör, med beväringsmanskapet af första och andra klassen undergå vapenöfning i två år, derest icke hans beväringsålder före andra vapenöfningsåret tilländagått. Har beväringsskyldig af laga förfall varit hindrad att bevista öfningsmöte, vare lag samma. § 31. Mom. 1. Den del af beväringsmanskapet, som sålunda under » p. 37. fredstid uttages tili vapenöfning, benämnes: Arméens Förstärkning och Flottans Förstärkning, samt skall i två på hvarandra följande år vapenöfvas. 39 OO 05 Oi Kä 05 Mom. 2. De återstående af det approberade manskapet utgöra | deremot Arinéens Reserv och Flottans Reserv, samt iiro i fredstid befriade från vapenöfning, men skola i händelse af uppbåd till krigstjenstgöring, sjelfve eller genom författningsenligt legd karl inställa sig under fanan eller vid depöterna, för att inträda i aktiv tjenstgöring. § 32. Antalet af dem, som för hvarje år skola till arméens och flottans förstärkning uttagas, vill Kongl. Majit, med afseende å olika tidsförhållanden, bestämma. § 33. Mom. I. Detta antal fördelas emellan de särskilda länen, Gott» land undantaget, samt emellan landtoch sjöbevärings-områden inom samma län efter folkmängden; och vill Kongl. Majit, genom vederbörande Stats-departement, om denna fördelning meddela Dess Befallningshafvande nådig underrättelse. Emellan de särskilda mönstringsdistrikten inom hvarje läns landtoch sjöbevärings-område bör åter det på området belöpande antal af Kongl. Majits Befallningshafvande fördelas i förhållande till antalet af dem, som inom hvarje distrikt skola för året första gången mönstras. § 34. Mom. 1.
Och om Banken bade i sin vård ett belopp sådana af Riksg:s-kont. utfärdade obligationer, egde den också tillfälle 'att dermed bålla Riksg:s-kont. i schack, så att detta verk icke, såsom kanske någon gång bar skett och såsom vi här hafva hört omtalas, skulle kunna bereda en utvidgning af penningetillgångarne i landet, vid samma tidpunkt då det för Bankens säkerhet vore nödigt, alt i stället en inskränkning häruti kunde åstadkommas. Jag anser, att BankeD, bör ega den förmågan, att pä detta sätt förekomma eller neutralisera ett utsläppande på för Banken olämpliga tidpunkter, af för stor del af Riksg:s-kont:s möjliga besparingar, ehuru jag icke vill att någon direkt sammanblandning mellan de båda verken skall ega rum. Här har blifvit förespeglat att Banken skulle intill nästa riksdag kunna blifva satt i fara derigenom att, för omkring 10 millioner r:dr b:co silfver ytterligare skulle kunna utgå, likasom har skett under perioden sedan sista riksdagen; — och man har framhållit huru stor förlägenhet i rörelsen en detta belopp motsvarande sedelindragning nödvändigt skulle förorsaka. Men just detta sista, som man anfört, bevisar, att det för ögonblicket icke bör vara någon verklig anledning till fara för Banken alt den skall behöfva inställa sin silfverutvexling; ty då Bankens utelöpande sedelstock blifvit minskad med omkring 7 mill. r:dr sedan sista riksdag, och detta redan kännts så starkt på rörelsen öfverallt inom landet, så hemställer jag huruvida, efter en ytterligare tryckning af 10 mill. r:dr sedelindragning, så alt den utelöpande sedelstocken derigenom nedsjönk till 12 å 13 mill., det sedan vore möjligt att någon ytterligare påkänning å Bankens silfverförråd skulle kunna ega rum. Det blefve naturligtvis en sådan förlägenhet i rörelsen, och en sådan brist på penningar, alt vexlarnes värde otvifvelaktigt skulle falla i förhållande till myntrepresentativerne, och silfrels återinförande till landet derigenom föranledas. Och efter miu lanke, kan följaktligen ingen fara upkomma för Banken, på det sätt förstådt nemi., alt den icke alltid med silfver skall kunna inlösa sina sedlar.
" Uppoch nedvanda varldenn torde dock ej kunna mata sig med de ofvan uppraknade arbetena; den ar, likasom " Resan till minen ", till livilken den utgör en slags pendant, n6got för torr och handlingens giing ar för liingsam; den .saknar med ett ord den friskhet, som utmarker de biista af Jules Verne ' s föregfiende arbeten. Detta oaktadt ä r den en god och underhiillande bok, som lämnar mingen nyttig lardom i behiill, hvarföre vi till det basta rekommendera den till ' ungdomens vanner. Priset ar 1,75. Pieter Maritz, boersonen f r h Transvaal af Aug. Nientunn. Pris haftad 4,25, bunden 5 kr. Blond de böcker för barn och ungdom, som p i de senaste Aren utkommit, intager detta arbete en framstäende plats. Det inuehbller en skildring friin Syd-Afrika, frbn engelsmiinnens krig med Zulukaffrerna. Berattelsen är liflig och spannande; hjalten, den unge boersonen, rllkar ut för m6ngalianda Bfventyr, hvilka alla, tack vare lyckliga omständigheter och hans egen fyndighet, f&amp; en god utghg. Och under det man följer bjalten genom allehanda växlande öden, har man fitt lara sig miinga int.ressanta och nyttiga saker, som p6 ett helt naturligt satt framgstt ur berättelsen. Man liar lart lisuna boerna, báde. de stillaboende och de s. k. treltkboarna, zulukaffrerna och deras lefnadsvanor, man har varit med om jagter, besökt en strutsgárd, kastat en blick ner i Kimberley ' s diamantgrufva. och dessutom fitt reda pA en del vigtiga politiska Mindelser. Detta arbete visar, att man ej, som m h g a af de forfattare, som skrifva för ungdom, sisom Aimard, Kingston m. fl.
Jag var i hög grad Uri? att lära känna denna så utomordentligt begåfvade man, p * hvilkens kallelse andarne kommo från andra sidan grafveo för att skrifva sina namn eller några andra ord på han? griffeltafla____ Doktor Siades betjent mottog mig. Han frågade efte mitt namn och ändamålet med mitt besök. Derefter bad has mig vänta ett ögonblick. Strax derpå inträdde det berömda mediet och helsade mig vänligt. Han förklarade sig genast beredd att sätta mig i förbindelse med den andra verldens innevånare. Vi satt? oss midt emot hvarandra vid ett gammaldags bord och bö-dade med händerna den vanliga magnetiska kedjan. Knap-past hade vi gjort detta, så började en stol vid tredje sidat af bordet att röra på sig, synbarligen alldeles af sig sjell Doktor Siade såg ganska förskräckt ut. Hans hand darrade i min. » Ogynsamma andar äro i rörelse », sade haa sakta. » Jag ber er — för all del, släpp mig icke ett eodi ögonblick! De onda andarne skulle kunna göra oss illa! ’ Jag lydde och satt alldeles stilla. Plötsligen kände jac hur det slet i min rock. I nästa sekund rörde något vid mitt knä. » Det är en materialiserad andehand », hviskadr doktor Siade. Det var för mörkt att tydligt urskilja fore målet. Att det icke var någon hand tyckte jag mig emellertid kunna se. För att taga reda på saken gjorde jag mig nu med ett ryck fri från min vis-à-vis och rusade upp liksom betagen af stor förskräckelse. Miu häftiga, oväntade * Nutidens andeverld, spiritistiska studier, skildringar uch jandeo af Olof R — n. Stockholm 1889.rörelse satte mig i stånd att se, att doktorn skyndsamt drog undan sin venstra fot från mitt knä och hastigt sköt in den i toffeln. Jag förrådde på intet sätt denna min intressanta upptäckt. Några månader senare kom jag åter till Newyork. Naturligtvis underlät jag icke att besöka doktor Siade. Jag blef visad in i samma rum och samma betjent mottog mig. Han frågade efter mitt namn och ärende, och då jag under tiden låtit mitt skägg växa, igenkände han mig synbarligen icke.
Hr von Troils förevarande motion, jemte de j anledning deraf afgifna yttranden, remitterades till BancpUtskottet, Remitterades till Bevilln.TJtsk. Frih. von Strokirchs, Joh. Herrman, d. 17 dennes på bordet lagde motioner: 1:0 med förslag till Lag för husbehofs-brännvinsbränningen, jemte strafflag för öfverträdelser deraf, m. m. 2:0 om fastställande af en personel bevillning för förtäring af starka drycker, samt förbrukning af utländska tyger och andra öfverflödsartiklar. Föredrogs ånyo Hr Ramsays, Otto Joh, Henr., d. 17 dennes på hordet (agde motion, om ändring i nu gällande Skiftes-stadga. Hr von Hartmansdorff, Aug., samt Hr Hallenborg, Garl Joh., hegärde, att denna motion malte ytterligare få hvila på bordet Deu 20 Februarii f. m. 55 Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Då Riksd.Ordn. fö reskrifver, att en motion bör remitteras vid nästa föredragning efter första bordläggningen, måste jag bestrida all ytterligare bordläggning af ifrågavarande motion. Gr. Posse, Arvid: Jag ber att få uppläsa i mom. 49 §. Riksd.Ordn.; der står: ”Hvar och en allmän fråga, som ”första gången i något Stånd förekommer, skall, så vida ej ”Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott ”förviser, ligga på bordet till nästa plenum, då remiss bör ”ske.” Jag tror således icke, att frågans ytterligare hvilande kan rnedgifvas. Gr. Cronhjelm, Otto Au g.: Jag har vid ett annat tillfälle i detta ämne yttrat mig i samma anda sorn Grefve Posse, och vill 11U ytterligare erinra, att om en motion, då den, efter att emellan 2:ne plena hafva hvilat på bordet, föredrages, kunde ytterligare göras hvilande; så skulle aine discussioner deröfver kunna uppstå, och detta åter skulle förorsaka tidsutdrägt.
Uti de Städer, hvarest eller i hvilkas granskap någon Landtmätare icke är boende, må till Justerare för bran vinsredskapens mätning och stämpling en Magistratsperson kunna antagas. 16 §. Bränvinspannor skola vid mätningen vara försedde med löst bröst, då sådant finnes, och med hatt eller stängselskifva och rör, samt öfrige tillbehör, som, enligt nästföljande §•, äro underkastade stämpling. Pannans hela cubik-innehåll mätes med vatten eller annat flytande ämne till öfversta kant eller lekande brädd. Om hatten är försedd med en eller flera luckor eller någon annan öppning än ångröret, skall den vid Bil. lill Expcdilions-Utskollels Förslag till und. Shrifaelse N.-o 338. mätningen påsättas, och redskapen uppmätas lill öfversta luckans eller öppningens nedra kaut, till så stor höj i, som mäsk deri kaninrymmas Hatten, med fastsittande ångrör, skall äfven tili he|a sitt cubikinnehåll uppmätas, och, om den innehåller mer än två tredjedelar af pannans rymd, öfverskoltet ingå i pannerymdsberäkningen. Likaså uppmätes mäsk värmare, der sådan finnes, lill hela sinrymd, med afdrag af derigenom gående lör. Då panna, som är försedd med aftappningsrör, uppmätes, skall tappen eller vndhanen isättas, och intet afdrag för rörets innehåll ega rum. •7 §• Med undantag af tackjernspannor, skall på alla andra pannor och dertill hörande hatt eller slängselskifva, lösa pannebröst, rectificalorer och mäskvärmare, ehvad desse senare äro af metall eller träd Landtmätaren eller Justeraren å hvarje af dessa deiar med stämplar utmärka initial-bokstäfveme af sitt namn och årtalet, då uppmätningen skett samt derjemte å pannan, redskapens uträknade pannerymd. Slämpelri på pan na sättes å halsen eller dess öfversta del; på de öfrige ofvanuppräknade delarne å de stäIlen der den blir väl synlig, utan att skada redskapen.
6:te Den 28 Juni f. m. 241 6:te punkten, ang:de pensioner för Öfver ste-Lieutenanten m. rn. J. Edström, framlidne Professoren m. m. E. G. Geijers enka, samt Professoren m.. m. Nils Akerman. R. o. Ad. fann denna punkt ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarue. 7:de punkten, ang:de pension för Pommercerädel B. H. Santesson. Hr von Hartmansdorff: Då frågan förra gången förevar, log jag mig friheten yrka återremiss, pä det att den pension af I,000 r:dr som var hegard för Hr Santesson, mätte blifva honom beviljad. Jag anhåller att fä fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att honom förutan, hade måhånda Götha kanal icke blifvit fullbordad, eller ock hade det hvarken skett så snart, eller måhända icke utan betydligare kostnader. Denna man är gammal vorden, redan 72 år; och kan sålunda icke komma efter naturens ordning, att länge åtnjuta detta vedermäle af R. St:s erkänsla. Alt han, som icke varit tjensteman, likväl skulle fä pension, vore visserligen ovanligt, men sådant har inträffat jemväl med andra män, som utmärkt sig för befrämjandet af rörelsen inom landet. Så l. ex. var en pension af 2,000 r:dr, om jag rätt minnes, beviljad åt Hr Owen för det alt han i vårt land infört ängbåtsfarten. Jag hemställer således vördsamt att R. o. Ad. måtte bevilja de ifrågavar:de 1,000 rahne. Hr von Troil: För min del skulle jag tro, att det är frami. II. Ex. Gr. von Platen och icke Hr Santesson, som man har att tacka för, sä väl planen till, som fullbordandet af Götha kanal. Hvad beträffar det af Hr von Hartmansdorff vidrörde förhållande med hushållandet vid kanalbyggnaden, så skulle jag äfven tro det vara tvifvel underkastadt huruvida Hr Santesson just bidrog dertill genom sina åtgärder.
Skattelöseskillingen, som efter väl uträknade grunder, borde bestämmas, blefve en direct Capital-vinst för Staten: och Landets Den i5 April. 461 -försäljningen af egna Proclucter; att genom utskeppningen deraf bereda National-Rikedom, hvilken, spridd bland alla classer i Samhället, föder kärlek till Fosterlandet, och danar denna patriotism, som alltid uppkommer genom välmåga och åtnjutande af en frihet, som ej är Laglöshetens yra, af en säkerhet, som i Constitutionen äger sitt kraftiga stöd. Då Rikets sjelfbestånd till en stor del livilar deruppå, att den nuvarande Penningeförlägenheten afhjelpes på ett sätt, som svarar emot ändamålet, som upplifvar alla Näringar och derigenom befordrar en med hvarje år stigande Production, synes mig att en tillgång, som med skäl kan anses såsom den betydligaste, också bör begagnas och alla de svårigheter undanrödjas, som hindra dess antagande. Den i Danska Annalerna odödlige Bernstorff inskränkte Tjenstemanna-Staten, och med vinst läge i den högre afkastning, en ägare alltid är i Stånd att af egendomen indraga, än en Arrendator. Jag medgifver, att det för Staten skulle medföra väl icke lika stor, men dock betydlig fördel, örn besittningen någorlunda närmade sig till äganderätt, så att Arrendetiden icke vore kortare än 60 år, hvarvid också en viss städja vid första tillträdet borde betalas, och arrendet erläggas endast i spannmål, samt vid Arrendets slut, förre Arrendatorn eller hans rätts innehafvare äga företräde till prolongation emot samma Arrendesumma , som någon annan högst ville gifva. Alla Oflieers-Boställen lära utgöra 7385 mantal. 462 Den i5 April. de indragne Lönerna understödde och uppmuntrade Näringarne: Yaru-produeterne ökades och deras utskeppning återbragte Speciemynt. Riks-Skulden afhetaltes och förmögenheten spriddes bland alla Folk-classer, som ännu vörda och välsigna hans minne.
Vidkommande slutligen sistbemälde motionärs framställning derom, att lagfarts och inteckningsätgärder i afseende på afhandlingar om jordafsöndring icke böra fä meddelas förr, än den tillbörliga afgälden till stamhemmanet blifvit af Konungens Befallningshafvande godkänd; derom föreskrift fanns meddelad uti meranämnde 1853 års förordning, men blifvit genom Kongl. Förordningen den 12 November 1858 upphäfd, anser Utskottet sig icke kunna förorda, ett sådant vacklande i lagstiftningen, hvarigenom det, sorn så nyligen ansetts mindre lämpligt eller ock alldeles obehöflig!, genast ater skulle varda till iakttagande påbjudet. Det bör dessutom icke förglömmas, att det icke endast var pröfningen af ifrågavarande afgift, sorn. enligt 1853 års förordning, borde föregå meddelandet af lagfart eller inteckning, utan åsyftade stadgandet derom hufvudsakligen den öfriga undersökning, sorn borde äga ruin till utrönande deraf, huruvida samtlige de i författningarna gjorda vilkor för afsöndringens laglighet blifvit iakttagno. Då Utskottet derjemte äger anledning till det antagande, att vid domstolarnc gjort sig gällande en praxis i ifrågavarande hänseende, hvilken öfverensstämmer med gällande författningars anda och mening, samt att några vidare föreskrifter, i det syfte Anders Ericsson föreslagit, alltså äro nbehöfliga, föranlåtes Utskottet hemställa: att hans motion icke heller i denna del må vinna afseende. Stockholm den 14 Juni 1860. i Sammansatta Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 26. Reservationer äro anmälda af Herr Staaff och Ilerr Kistner. JW *6. Ank. till Exp.-Utsk. den 8 Aug. 1860, kl. 10 f. ra. Betänkande, i anledning af väckte motioner om upphörande eller förändring af lärares vid Universiteten och Elementar-läroverken rätt lill preslerlig tjensteårs-beråkning.
Då emedlertid ett kraftigt understöd ftån Statens sida skulle utgöra den säkraste borgen för en lycklig utgång af detta vigtiga företag, samt något verksammare medel till national välmågans höjande icke gåfves, än jernvägar, har grefve von Rosen, med hemtadt stöd deraf, alt flere andra större arbetsförelag, såsom ombyggnaden af Trollhätte och Strömsholms kanalverk, blifvit understödda med betydliga statsbidrag, i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte hos Rikets Ständer göra framställning om beviljande af något understöd från Statens sida för anläggningen af jernvägen emellan Örebro och Hult, i hvilket afseende han alternativt föreslagit, antingen att Staten måtte blifva aktieegare i jernvägen för den summa, som af allmänna medel lill densamma anslås, och deraf, lika med de enskilde dellagai ne, njuta en framtida inkomst, i hvilket fall, om Rikets Ständer ville anslå ett lämpligt belopp att årligen utgå, detsamma kunde användas till ränta och amorlissement å ett motsvarande kapital, som för Statens räkning uti jernvägen insattes, eller ock alt staten måtte försäkra aklie-egarne om en viss. 6 Kongl. Majlis Nåd Skrifvelse, Nio 85. i iinla å deras kapital under vissa år, på det sätt att ilo Statens ansvarighet för lauta icke gällde någon högre summa, än den, som i koslnadsförslaget upplages, eller 3,a4o,ono riksdaler banko, hvadan aktie-egarne, i händelse denna summa skulle vid arbetets utförande öfverskridas, icke egde något anspråk på stalén i hänseende lill ränta på öfverskoltet, och ett maximum af statens ansvarighet derigenom klefve bestämdt; 2:0
– Ja, men det ä’ ändå intet roligt, antingen han ä’ skyldiger eller intet skyldiger, att vara den, som anklagar en kamrat – yttrade rättareAnders betänkligt. – Roligt är visst ingen ting i denna saken – sade patronen – men om du vill säga mig hvad du tror, så vill jag deremot lofva dig, att ingen dödlig skall få veta hvarifrån jag har min kunskap, utan skall jag då göra mina forskningar sjelf, och du skall icke stanna i sticket, hvarken om du anat rätt eller orätt. – Ja, se lofvar patron mig det, och det alldeles för säkert – sade rättare-Anders – så ska’ jag säga patron, att de’ ä’ flere som sett Olle sällskapa med den deringe Rönn, som slarfvar litet med mureri, och som varit pionär på Carlsborg, och som har försvar te’ Ringbergs, och går der och drifver. Och han va’ på mark’en på Kampavall och sålde säd der, och hade Ringbergs ökar, men alla vet nog, att Ringberg ingen säd har att sälja, och skröpligt godt om bränvin lär han, Rönn, hafva der borta te’ Ringbergs, och det har Olle med, för hans veckebutelj ä’ full hvar evelig dag, och ändå super han och trakterar jemt. Och penga’ har han ock te’ å svänga med, som han sagt sig fått på sin lön. – Jo visst! – utropade patronen. – Och detta har ingen kunnat sagt mig förut; icke förr än jag skulle fråga derom sjelf – tillade han i något förebrående ton. – Ja, den som går obedd till, går otackad derifrån – svarade rättare-Anders – och den, som springer sta’ innan han tillfrågas, den kan lätt misstänkas att vilja förvrida syna på folk. – Jo, jo – sade patronen – det lär väl vara händelsen med Olle, fruktar jag. Och tack ska’ du ha’ nu för din upplysning; nu skall jag väl sjelf söka att leta ut sanningen, om den sitter aldrig så långt inne. Hvarken på söndagen eller måndagen låtsade patronen om någon ting, utan bara observerade Olle helt noga, och såg flerehanda saker, som gaf honom anledning tro, att rättare-Anders ingalunda misstog sig.