Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vet att 1814 då skeppsrörelsen var stark , en coopverdiemast betaltes med 2©o R;dr. Nu säljas sådana ej ifrån Wermland, emedan det lönar sig bättre att såga dem i blockar, men om en krigsperiod eller en lyckligare conjunctur in-, träffar , få de nog afsättning, och om de betalte sig bra, tror jag, att tullen vore för liten , med afseende på sjöförsvaret. Jag an-3 ser således stt tullen bör bestämmas åtminstone till 2o procent. Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade den af honom sist gjorde proposition, att Utgående Tullen ä Master och större Bogspröt måtte till 5 procent bestämmas. Bifölls. Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marsialken föreslog, att Inkommande Tullen i g 13 iyen ao Augusti e. m. Mäster och större Bogspröt kunde till io pro» cent fastställas. Friherre Cederström: Hvad dessa slags trädvaior angår, så, enär deras nytta är påtaglig, tror jag ej, att införseltullen bör bli t va hög, utan tillstyrker, att den endast måtte blifva 2 procent. Grefve Frölich: Jag instämmer fullkorn» ligt med Friherre Cederström och detta torde äfven vara ett sätt att tillfredsställs det billof af master hvarom Grefve von Rosen talat. Under min sejour i England såg jag att der blott nyttjades Amerikanska furumaster. De kunos lemnäs äfven hos oss till lägre pris, och större godhet Herr Grefven och Lan di Mar/kalk en hemställde att inkommande Tullen å Master och större Bogspröt måtte tili 2 procent bestämmas; hvilket bi fölls. Herr Hjerta: Vid master och större bog spröt är utsatt i gamla taxin vissa palmer. Jag hemställer om icke. för att vara consequent' man bör utsätta det äfven här, isamma förhållande som vid Bjelkar. Jag öfverlemnar till Friherre Cederström, om han icke anser det vara rätt. Friherre Cederström:
M. bestämdt förklarat, att någon förminskning af regrtels nummerär icke får ske, sedan 200 man redan blifvit nedsatte, blir det förslag, som de sammansatta Utsk:n afgifvit, overkställbar!; hvarföre jag yrkar, att Utsktn, utan några förbehåll, måtte tillstyrka användandet af de redan vid förra riksdagen anslagna medel, på sätt den afdelning gjort, sora baft denna roteringsfråga till utarbetning. Jag anhåller om återremiss af betänkandet. Sedan jag nu haft äran nämna några ord rörtde Utsktns förslag, återstår för mig att vid den siste värde talarens yttrande få erinra, att han år 1825 var ledamot i Jemtlands roterts-commission och då med mig delade lika tänkesätt ronde behofvet af lindring i rotens-bördan för Jemtlands rustoch rotehållare, samt instämde till alla delar uti följande roterts-commissionens und. betänk, till K. M., hvari yttras: "att, ehuru det icke tillhör commissionen att närmare undersöka i hvad förhållande roteringen i Jemtland, genom den nu verkställda provisionella jemkningen, kommit till andra orter, synes ändock, vid en hastig öfversigt, en stor olikhet deruti för närvar, i allmänhet sig förete, då i nästgränsande provinser endast hålles en soldat för 2 mantal, och i Jemtland deremot, oaktadt den nådigst beviljade nedsättningen, en soldat för •JJldels mantal, hvarföre en ytterligare lindring i rotens-bördan för denna ort är af eLt verkligt behof påkallad." Af det nu anförda är ådagalagdt, att den värde ledamoten då erkände behofvet af en sådan lindring i Jemtlands rotering, som jag föreslagit. Hvad som för öfrigt blifvit klandradt i mitt förslag, är sedan vederlagdt genom de calculer och öfriga bilagor, som åtföljt min motion till de sammansatta Utsk:n. Jag förnyar min anhållan om återremiss af betänkandet. Gr. von Platen, Baltzar: Få ämnen synas vara mera outredda än detta, oaktadt utredning deraf icke saknats.
Han tycktes ganska väl vara underrättad om att jag hörde illa, och talade derföre tydligt och klart, utan att tillåta sig denna skrikande stämma eller delta synbara bemödande att göra sig förstådd, som blott förvirrar, och är så sårande för den olyckliga. Af de många vackra tyger han förde med sig, kunde, i anseende till den utsatta korta tiden, endast en kappa och tvenne klädningar blifva färdiga, det öfriga, hvaribland också ett par stycken fin scherting, till diverse behofver, lemnade han i mitt förvar, tills han efter nyåret kunde ge en fullständig promemoria på hvad som skulle sys. Till de ofvannämnde plaggen medförde han hvarken prof eller mått, men han sade damen vara af min längd, men något fylligare. På utsatt tid kom han igen, och jag hade allt färdigt; räkningen steg till 16 rubel. Han lemnade en af de vackra nya sedlarne, af 10 rub. valör, samt 6 rub. i småmynt; räkningen ref han sönder och kastade den i kakelungen. I går, när mamma, som hört att vår husvärd var i behof af penningar, gick in för att betala hyran, återkom hon med den underrättelsen, att det var 10 rub. i silfver, ej papper, således 35 i pappersmynt. Det var att på ett ädelt och skonsamt sätt vara vår välgörare! Häraf ser Du huru Gud på ett utomordentligt sätt dragit försorg för oss, äfven om det möjligtvis varit ett förseende; när han kommer åter, är du hemma och kanske Sophi ännu qvar, vi hjelpas då alla åt med det öfriga arbetet, och ersätta detta förskott, emellertid lyckliga att hafva undvikit obehagligheten att sätta oss i skuld. Den resande var en notarie. vid namn Joelson; de af mig förfärdigade plaggen voro presenter för hans brud, hvars bekantskap vi kanske få göra vid hans återkomst. Hvad hon måste vara lycklig, som är föremål för en sådan mans kärlek! Att dömma efter flere uttryck i Dina bref, hyser jag farhåga i anseende till en viss person. Ack, Ida! låt ditt unga hjerta ej intagas af en känsla, som kanske icke besvaras.
Vid motionen har funnits fogad en af Ofver-jägaren inom länet afgifven promemoria, innehållande hufvudsakligen dels att, ehuru ifrågavarande allmännings-skog, som fordom varit ”ymnigt bevuxen med det yppersta byggnadstimmer i länet”, skulle, derest svedje-bränningen inom de kalbuggna afverkningarne komme att vidare, utsträckas, deraf ovilkorligen följa, att all återvext tillintetgjordes och att den med sina gränser omslutande kronoparken Weden omsider jemväl blefve offer för eldens härjningar; dels att Trenningshult, i anseende till dess frånskiljda läge, obehöflighet för mulbete, kända förmåga att framalstra byggnadsämnen samt lätthet att bevakas, vore företrädesvis lämplig att på föreslaget sätt användas; dels ock att de sannolika kostnaderna för Trenningshults försättande i skogbördigt skick ansåges, oberäknadt inlösnings-summan, komma att uppgå till omkring 2,500 R:dr R:ko. Utskottet har tagit motionen i öfvervägande; men då Utskottet är af den öfvertygelse, alt det för den enskilda hushållningens befrämjande i allmänhet är angeläget att densamma får fritt utveckla sig, utan direkt inblandning deri från Statens sida, så får Utskottet, med afseende tillika derå att särskilda åtgärder för att bereda framtida tillgång på skogseffekler för den ifrågavarande orten blifvit uti Utskottets Retänkande N:o 54 tillstyrkte, vördsamligen hemställa, det någon åtgärd i anledning af förevarande motion icke må af Rikets Ständer vidtagas. Stockholm den 26 Februari 1857. Reservationer:
Jag tror mig haf' va visat det sä väl i den fråga hvarpå jag i dag fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, som i frågan om det ministeriella inflytandet på utöfningen af Folksrepresentaoternes valrättighet Jag förkiarar att jag hvarken i det ena eller det andra förhållandet tror någon föresats hafva funnits att inkräkta på de garantier, sorn lagstiftaren förlänt åt folket. Men inkräktningarne ske genom tillfälligt^ vis bildade opinioner, åt hvilka tiden sedan ger häfd och en art af constitutionalitet. Omständigheter inträffa sednare sorn påkalla bebel af 110 Den 3 Februarii. krafter3 man tar den kraft som ligger en närmast och innan korrt, utan att mången gång sjelf kunna göra sig redo för huru det gått tili, äro rålinierna förvillade. Deri ligger Adelns sköna prerogativ att den, såsom född till rättigheten att bland folkets Lagstiftare taga säte, och finnande för sig en benägenhet att mötas med förtroende, kan, då det behöfs, uppträda såsom medlare emellan lagen och opinionen, emellan den förflutna och den närvarande tiden. Bör det kunna ogillas att en man deltager i utöfningen af en rätt, och i fyllandet af en pligt, sorn han så mycket mindre anser stå i motsägelse med pligterna af sitt enskillda kall, sorn, för honom, det constitutionella förhållandet äger sitt största värde deri, att det utgör detta lifvets högsta bildningsanstalt, för det som är lätt och ädelt. Bilagor till PleniProtocolIet för flen 3 Februarii, eftermiddagen. Herr Amell, Larf: Den nådiga Proposition Kongl Majit behagat göra, om det så kallade Schlegelska god - Den 3 Fcbmarii. lil set i Halland, är för denna province så vigtig och fördelaktig, att jag anser mig i ödmjukhet böra tillstyrka dess antagande af det Utr skott, hvartill den blifver remitterad. Rikets Ständer hafva väl i sista RiksdagsBeslutet i underdånighet anhållit, att Konungen om dessa hemmans inlösen i nåder täcktes föranstalta, derest den funnes för Kongl.
Vid sådant förhållande och då Utskotten för sin del anse, att någon annan fördelning af de göromål, som tillhöra Öfver-Ståthållare-Embetets Afdelning för Polis-ärenden, än den, som är åsyftad genom ofvan åberopade Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 28 September 1838, icke är af behofvet påkallad, samt frågan om ny lönereglering för tjenstemännen vid Öfver-Ståthållare-Embelet, och således äfven vid de nuvarande Polis-mästarebefallningarne, redan utgör föremål för Kongl. Majlis Nådiga omtanka, få Utskotten tillstyrka, att Herr Grefve Löwenhielms i ofvanberörde motion icke måtte för närvarande föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm elen 11 September 1840. Statssamt Allm. Desv,- och Ekon.-Utskottens Betänkande, JV'o 34, 21 N:o 34. Anli. till Exp. Utsi?. den 14 Sept., kl. 10 f. ra. Betänkande, i anledning af vackt fråga om Landshöfdingesätets i Götheborg förläggande till Uddevalla, och att Götheborgs och Bohus Län mätte benämnas Bohusland med Götheborgs Län m. m. Uli en hos Vällofl. Borgare-Ståndet vacht, Lill Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning remitterad, motion, har Herr Bagge. anfort: alt, sedan provinserne Skåne, Halland, Blekinge och ”Bohusland.” blifvit, efter Roskildska freden, afträdde till Sveriges Krona, och sistnämnde landskap lagdt, som motionären uttryckt sig, såsom prebende under det endast 2:ne Härader slöra Götheborgs
Emedlertid segrade Ministern ehuru icke med flera än fyra rösters pluralitet, nemi. 138 röster emot 134, hvilka utsatte nästa riksdags höljan till en dag inom 1834. Vid den riksdagen förnyades samma strid. De öfriga RiksStm utsatte dagen för den blifvande riksdagen till 1840 d. 14 Januari; men Landtmarskalken hade då äfven i Talmans-konferensen varit skiljaktig ifrån de öfriga Talmännen och ansåg sig icke kunna framställa propos. på någon annan dag för den blifvande riksdagen än under loppet af år 1839. Riksdagen blef emedlertid af R. o. Ad. bestämd till d. 15 Sept. 1840. Sedermera vid 1840, 1844 och 1847 årens riksdagar har icke varit ifrågasatt något annat än att för den följande, riksdagen utsätta den lagliga liden. När vi således gå tillbaka, så finna vi, att R. o. Ad. under loppet af de sista 18—20 åren icke vid något tillfälle tillåtit sig öfverträdelser af grundlagen i dettajgfall. Huru förhållandet har varit un - Den 2 April. 237 der loppet af de föreg:de åren, är jag icke i tillfälle att uplysa. Jag erinrar mig endast, alt uti 1809 års Riksd.Ordn. så var det uttryckligen stadgadt att riksdagarne skulle återkomma livart femte år efter det föregide riksdagen var slut, men delta stadgande förändrades år 1815, och sedan den tiden känner jag icke, att någon fråga derom upslått, eller att grundlagen blifvit af R. o. Ad. öfverlrädd i delta afseende. I afseende på grundlagens förändrade ordalydelse, har Const.- Utsk. i denna fråga afgifvit ett yttrande under n:o 31 vid 1834 års riksdag, deruti Utsk. förutsätter såsom aldeles gifvet, och det är oförtydbart med grundlagen öfverensstämmande, att riksdagen skall sammanträda inom fem år efter den tid, som då var stadgad eller inom det femte året från det R. St., sammanlrädt.
Beträffande åter frågan, oni och till hvad belopp de Riksgälds-Contorets Obligationer, mot 5 procents ränta, sorn efter sistlidne Riksdag redan äro 20 Banco-Utskottets Memorial N.o 3o. eller framdeles kunna blifva utfärdade, skola i Banken belånas; så, ehuru Vällöfl. Borgare-Ståndet, medelst bifall lill mom. a. men afslag af mom, c. i Utskottets förslag, måste anses hafva beslutat, det icke några andra PuksgäldsContorets Obligationer få i Banken belånas, ii 11 de, som äro före sistlidne Riksdag utfärdade, likväl, då dels Hedervärda Bonde-Ståndet, genom bifall till mom. a. och c. i Utskottets förslag, måste hafva medgifvit, att så väl Riksgälds-Contorets ifrågavarande Obligationer, som öfrige ej serskildt uppräknade publika papper, må i Banken belånas till tre fjerdedelar af vanliga försäljningspriset under månaden näst före belåningen, dels Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln beslutat, att Riksgälds-Contorets Obligationer, med 5 procents årlig ränta och försedde antingen med viss förfallotid eller uppsägbara å fordringsegarnes sida, må belånas till 90 procent af capitalbeloppet, dels ock, att Högv. Preste-Ståndet, medelst bortlagande af de uti mom. a. förekommande ord ”före sistlidne Riksdag ” medgifvit desse Obligationers belåning till fulla capitalbeloppet, är genom beslut af 3:ne Riks-Stånd afgjordt, att Riksgälds-Contorets ifrågavarande Obligationer skola i Banken belånas. Hvaremot å andra sidan, vid jemförelse af Vällofl. Borgare-Ståndets ofvanberörde beslut med hvad Ilöglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet i denna del beslutat, måste för afgjordt anses, att Riksgälds-Contorets efter sistl.
275 sig i högst torftiga omständigheter och derföre på det högsta rekommenderas till en pension, som han var sinnad att söka, samt erhöll slutligen vid sitt begärda afsked från kronoskogvaktaretjensten af Landshöfdingeembetet det vitsord “att han under sin tjenstetid sig väl förhållit“. Slutet har blifvit att han i sin orkesoch medellöshet nödgats hos kommunalstyrelsen begära årligt understöd för lifsbergningen, hvarvid kommunalstyrelsen tagit i öfvervägande huruvida icke detta understöd borde af Staten utgå, emedan han under sin långa tjenstetid såsom kronoskogvaktare i 40 år troget uppoffrat sina krafter till det allmännas gagn och blott för den ringa lönen af 2 R:dr Banko, hvaraf följden icke kunnat blifva annat än fattigdom, hvarvid kommunalstyrelsen kommit till den slutsats, att sökanden, för att vinna ifrågavarande understöd, bör vända sig till vederbörlig ort för att uti underdånighet söka understöd för sitt framtida uppehälle; dock ville kommunalstyrelsen bevilja honom att, tills han kunde få ett sådant understöd af Staten, af kommunen få sina nödvändiga behof till lifsbergning uppfyllda. Kan det vara värdigt af en stat att låta sina gamla tjenare, som i 40-årig ansträngande tjenst ute i skogarne under alla väder uppoffrat sina krafter för den ringa lönen af 2 R:dr Banko om året, sedan de blifvit utslitna af det föga lönade arbetet, låta dem hemfalla till kommunens fattigförsörjning? Det är icke möjligt! Den stat, som så handlade, men dock dervid gifver de höga förmännen under deras tjenstetid, ehuru de blifva föga ansträngda, en rik aflöning och stora, för folket betungande pensionsanslag, sedan de tjenat i föreskrifven tid, skulle inför samtid och efterverld framstå såsom föga aktande de ringa statstjenarnes förtjenst och dertill kan väl aldrig den ärorika och rättsinta Svenska Staten göra sig skyldig!
Den som har behof af att rådfråga föreskriften, väntar med skäl, att på samma ställe som denna, finna såsom undantag utförda de afvikelser, som för hvarje fall böra iakttagas. Hvad som i nämnde §§ endast utgör modificationer vid de föreskrifter, som denna stadga upptager, har man derföre uti projectet utfört på motsvarande artikel, hvarest alltså håde föreskrift och undantag igenfinnes i ett sammanhang. Beträffande deremot sådana undantag från bevillning, som synas af tillfälliga anledningar vara medgifna, och vid hvarje riksdag erfordra förnyelse, har man här bort utesluta. Vidare förekommer i nämnde §§ åtskilliga föreskrifter, som af den anledn. icke blifvit bibehållna, att de utgå från helt olika grunder och åsigter , än dem man antagit för utarbetandet af förevar, project. Till denna cathegori hörer § 162. När uppgiften, som styrker tjenstgöringen, föregår debiteringen, kan hvarken afkortning eller restitution komma. i fråga. § 163. Första punkten häraf är i strid med §3, Art. II. Samma anmärkn. äger rum vid 6:te punkten. § 164. Att föreskrifva, det befrielse från ett åliggande icke äger rum, utom i de fall den medgifves, synes icke vara af nöden. § i65. Den positiva föreskriften , som här omförmäles, är redan utförd på Art. IX, § 54; att tillägga den negativa, har man ansett öfverflödigt. Den i Februari. 123 Sednare delen af denna § har till föremål en rättelse; men i öfverensstämmelse med detta project, bör den ti 11— vägabringas i besvärsväg. Casus torde dock icke förekomma, ty förhållandet med hemman, verk och lägenheter, tillhöriga Pukets academier, kan icke vara obekant af taxeringsmännen, som bland sig räkna academi-staten tillhörande personer. Utesluten. § i69- Till följd af de anmärkningar, som i § 12 förekomma, är denna § utesluten. § >7°- Bibehållen utan ändring. Art. XII, § igr. § <7<- Med förutsättande, att den princip för bevillnings utgörande blifver gällande, som i § 43 , Art.
De förändrade stadganden för sjöbeväringsskyldighetens utgörande, som jag nu vågar i underdånighet föreslå, utgöra en tillämpning af de i flera andra länder med fördel redan existerande reglor för krigsmarinernas bemannande, och jag vågar tro, att införande af dessa reglor i Sverige, långt ifrån att betunga dem, för hvilka förändring i beväringspligten är föreslagen, tvärtom skall lindra deras nu egande skyldigheter, i det de befria dem från alla vapenöfningar under fredstid, på samma gång som den föreslagna förändringen kommer att under krigstid befria statsverket från den högst betydliga kostnad, som den i alla fall osäkra förhyringen medför. Genom båtsmanshållets bibehållande vid de för detsamma gällande hufvudgrunder, vinnes den fördel emot det i andra länder antagna enrolleringssystem, att den del af sjöbeväringsman skapet i Sverige, som utgöres af verkliga sjömän, under fredslugnet aldrig behöfver besväras med någon uppfordring till sjötjenst å Kongl, flottans fartyg, och detta manskap således under fredstid icke får vidkännas något afbrott i det yrke, de utöfva; — en omständighet, hvarpå hufvudsakligt afseende vid förslagets uppgörande blifvit fästadt, så att sjöfarten, äfven under krig, kan fortgå endast med den förändring, att å alla fartyg, hvilka efter krigets början utgå på sjöresor, besättningarne till någon del måste utgöras af förut obefaret manskap.» »Ett annat förhållande är deremot med endel af sjöbeväringen, som icke utgöres af verkliga sjömän, utan består hufvudsakligen af dels fiskare, dels ock andra invånare af kustoch skärgårdssocknarne, ty för dem kan icke lämpligen föreslås någon annan beväringsskyldighet än den, som åligger landtbeväringen, hvadan de icke eller kunna eller böra från vapenöfningar frikallas.» »Med den rättighet för de beväringsskyldige, som nu eger rum, att välja tjenstgöring till sjös eller lands, skulle det kunna hända, att, för den händelse Eders Kongl.
T*ill Ekonomiutskottet har Hedervärda BondeStändet, uti ProtocollsUtdrag den 7de nästlidne Mars, återremitterat Utskottets Betänkande, angående en närmare reglering af Postföriugen i Riket och serskildt öfverklagade olägenheter vid Norrska Postföriugen. De anmärkningar, som föranledtåterremissen, äro gjorde af Riksdagsfullmägtige Peter ylndersson och Börje Börjesson, sorn ansett, att Utskottets tillstyrkande, det Norrska Posten borda åtfölja den vanliga Svenska Posten emellan Norrige och Dannemark, endast skulle förorsaka ett öfver flyttande af den öfverklagade Postföriugen ifrån GästgifverbSfciutslagen pä de vanliga Postförarne, hvilka derigenom blefvo dubbelt besvärade, genom den ökade tyngd, som Nörrsfea Posten skulle förorsaka, af hvilken anledning Riksdagsmännen yrkat, att Postförarne måtte ifrån ett sådant åliggande befrias, och Norrska Postföringen, hädanefter som förr skett, besörjas af vissa hemman, hvilka emot öfverenskonimen betalning åtogo sig densamma. Och hafva Riksdagsmännen förmenat, att Utskottet bort yttra sig öfvar den ersättning, sorn borde tillkomma Postförarne för deras ökade besvär. I sammanhang härmed har äfvenledes Hedervärda BondeStändet i ProtocollsUtdrag af den i2te derpå följande Mars öfverlemnat ett anförande af Riksdagsfullniägligen Pehr gio Sesv. och Ekon. Utsk. Bctänkanden. Bengtsson från Halland, hvilket hufvudsakligen öfverensstämmer i ofvan upptagne anmärkningar, och hvaruti dessutom föreslås, att, i händelse någon annan åtgärd vid Norreka Postföringen, än den, som före Sveriges och Norriges förening -var vidtagen, skulle anses nödig, ett Project rörande ny reglering deraf kunde till Norrska Lagstiftningen ingifvas.
Sedan underdånigt yttranden i ämnet afgifvits af såväl Konvoy-Kommissariatet som Statskontoret, anmäldes denna skrifvelse den 30 December 1862, hvarvid Kongl. Majit förklarade att ärendet borde framdeles till förnyad handläggning företagas, sedan Rikets Ständer pröfvat den af Rikets år 1861 församlade Revisorer väckta fråga om olämpligheten af Statskontorets befattning med fonders utlånande. Kongl. Majit förklarade tillika att, derest någon tjenstebefattning vid Kommissariatet under tiden blefve ledig, tillsättning deraf icke finge ske utan afvaktande af Kongl. Majits vidare beslut i ämnet. 26:o af den 20 Oktober 1860, i fråga om utvidgade rättigheter för utländningar att i Sverige idka handel och annan näring. (179). Sedan Commerce-Collegium inkommit med underdånigt utlåtande i ämnet, anmäldes denna skrifvelse den 18 Juni 1864 i sammanhang med frågan om utvidgad näringsfrihet. 27:o af den 24 Oktober 1860, om Bergsskolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska institutet. (170). Efter vederbörandes hörande anmäldes denna fråga den 20 Februari 1863, på sätt Kongl. Majits samma dag till Rikets Ständer aflåtna Proposition utvisar. 28'-o af den 23 Oktober 1860, angående åtgärder till beredande af besparing i anläggningssamt driftoch underhållskostnaden för statens jernvägar. (169). Sedan Chefen för för statens jernvägshyggnader under den 14 November 1862 häröfver afgifvit underdånigt utlåtande, anmäldes ärendet den 21 samma månad, dervid Kongl. Majit — 52 — förklarade sig icke finna skäl att, i anledning af berörda framställning, föreslå någon förändring i det dittills vid stambanornas anläggning tillämpade byggnadssätt; men att, i afseende på driftoch underhållskostnaden, Kongl. Majit ville tillse att all med trafikens ändamålsenliga ordnande och rörelsens kraf förenlig besparing blefve iakttagen. Stockholm den 8 September 1865. Alb. Lindhagen.
Efter Öfvervägande af hvad sålunda härvid förekommit, och då upplyst är, att salpetertillverkningen inom en de! provinser, som dermed förut sig sysselsatt, alldeles upphört och, inom andra sådana icke utgör någon mera utbredd binäring, med undantag af Westerbottens och Norrbottens län, hvarest den verksammare bedrifves och äfven kan vara af större vigt för befolkningen, såsom en icke obetydlig inkomstkälla under missväxtår; då statens årsbehof af salpeter under vanliga förhållanden kan til! större delen fyllas med tillverkningen häraf jnom nyssnämnda län, hvarförutan Staten, genom ökadt reservförråd af denna vara, sökt förebygga laran, att vid krigsutbrott brist på salpeter för ökad kruttillverkning skulle uppstå; samt då tillgång för den enskilda förbrukningen är tillräckligen betryggad efter salpeterinförselns frigilvande; finner jag, enär således för Staten något skal numera icke förefinnes att göra uppoffringar för denna binärings uppehållande i allmänhet, men det å andra sidan torde vara al någon vigt, att salpetertillverkningen inom landet icke helt och hållet försummas eller qväfves genom saknad af allt understöd, der sådant kan vara nödigt, mig böra, i öfverensstämmelse med Salpeterkomiténs yttrande i detta lall i underdånighet tillstyrka, det Eders Kongl. Maj:t nu täcktes i Nåder förklara; 88 Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd.