Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H a n talade o m att han hade så många angenäma m i n n e n från d e n n a sommar, o c h hade han inte varit så öfveransträngd o c h klen, s o m han varit, så skulle sommaren varit odeladt ljus, men nu hade hans klenhet ofta hindrat h o n o m från att vara så glad, s o m han egentligen känt sig, eller så m e d o m n ö j e n o c h utflykter, s o m han velat. Så hade de m ö t t apotekarens flickor, o c h de hade gjort d e m sällskap. Ella tyckte nästan det var skönt, m e n doktor A l m såg butter ut, o c h när Ella sedan tog afsked, hade han frågat: » Ja, vi ska ' träffas i vinter, fröken, eller s k a ' v i inte? » — o c h han släppte hennes hand först efter en lång, m y c k e t lång handtryckning o c h en blick, s o m Ella försökte m ö t a m e d sin vanliga frimodighet. Innehållsförteckning: Bandi Blehr; af Ann Margret Holmgren, f. Tersmeden. Idun PRENUMERATIONSFRIS IDUN PR ÅR: UTGIFNINGSDAGAR: KR. 5: - IDUNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. IDDNS MODETID. UTAN PL. KONUNGEN &gt; t I 5: - 3: • REDAKTÖR OCH 8 MARS 1899. UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG HVARJE ONSDAG DEN OCH L Ö R D A G. TRÄFFAS SÄKRAST KL. 12:TE BYRÅ OCH ÖPPEN 2 — 3. KOMMISSIONARER EXPEDITION: KLARA S. ÅRG. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. STOCKHOLM, LÖSNUMMERPRIS: 8 ÖRE. BIARRITZ. VI B J U D A i dag på sidan 4 en serie bilder från vår konungs nuvarande uppehållsort, den ryktbara franska badorten Biarritz.
Också visar en erfarenhet, — hvilken nu blifvit åberopad såsom stöd för institutets anspråk, — att detta institut städse Oen 14 Mars f. m. blifvit utvidgadt, att ständigt betydliga anslag härstädes blifvit tilldelade Institutet på samma gång som rätt måttliga begär för universitetens räkning blifvit afslagna. Jag har ansett mig böra antyda äfven detta förhållande, på det hvar och en må söka frigöra sig ifrån förutfattade meningar och söka bedöma frågan jemväl med ledning af hvad som å andra sidan säges. Annu en sak må här betänkas. Det gäller här en undervisningsoch organisationsfråga, hvilken nyligen blifvit af K. M. afgjord efter alla vederbörande myndigheters hörande, hvilka alla, deribland jemväl lärarne vid samma Institut, hvarom nu är fråga, uttalat sina åsigter i ämnet och dervid yttrat sig i samma rigtning som frågan blifvit afgjord, nemi. att den theoretiska undervisningen bör bibehållas vid universiteten och den praktiska examen eller profven vid Institutet. Då man väl måste betrakta regeringen såsom den mest upplysta och i synnerhet opartiska auktoritet, är det då icke betänkligt att söka rubba beslutet af denna samma regering, som dock med skäl måste anses åtnjuta landets förtroende och hvilken så väl i detta som i andra hänseenden bäst varit i tillfälle att betrakta saken från alla sidor? Om man tänker sig, huru den medicinska undervisningen i ett land kan ordnas, finner man att dertill gifvas tvenne vägar: den ena att sammanslå hela denna undervisning på ett ställe, der koncentrera allt samt söka att derstädes så mycket som möjligt utveckla densamma; den andra att på flera ställen åstadkomma medicinska läroverk, hvilka med hvarandra kunna konkurrera. Det fiirra sättet bar naturligtvis alla fördelarne af en centralisation, likasom alla dess olägenheter. Till fördelarne hörer, att man kan åstadkomma större resultater med mindre materiella resurser; till olägenheterna åter, att ingen täflan förefinnes, att den medicinska undervisningen derigenom möjligen kan komma att i någon mån ligga nere, derföre att hvarje ämne är anlörtrodt åt en enda lärare. — Det kan hända att denna lärare under någon tid icke är någon förmåga; äfvensom att det blir svårt att få skickliga lärare, då nemi. de platser, som skola fyllas, äro så få.
för försäljas å 1.50 pr flaska å apoteket Gripen STOCKHOLM. F r i d h e m s S o m m a r v i l l a, om 8 mindre eldstadsrum, kök, 2 kallrum, inbygda verandor, balkong och källare, uthyres p å 10 år eller öfverlåtes på 50 år med eller utan t r ä d g å r d om cirka 400 fruktoch bärträd, vattenkonst, fiskdam, trädgårdsmästarebostad, bodar, husbehofsorangeri och dito vinkast. Läget ett af de farligaste på Bråvikens strand, V2 mil från A b y järnvägsoch gästifveristation och c:a Vs mil fran Getå ångåtsbrygga. M i n son Gunnar, som vid åtta månaders ålder var behäftad m e d kronisk förstoppning, contractur i båda benen, utslag p a rygg och mage samt bölder å hufvudet jämte stor allmän svaghet, har efter sex veckors behandling med » Mellins Food&gt;, uppblandad med komjölk i förening m e d annan lämplig behar regelbunden afföring, huden fullt normal s a m t har tilltagit i vikt, hvarjämte kan intygas, det hans matsmältningsorganer fördragit » Mellins Food » — äfven i ganska stora doser — s y n n e r l i g e n v ä l. blodbrist och svaghet botas säkert m e d Pinus Piller. M å n g a intyg irån botade finnas. E n sats kostar: m o t insänd likvid 2: 70, s o m postförskott 2: 85. Återförsäljare erhålla rabatt. Skrif till (S. T. A. J. Li.nd.aM. Säfsjö. samt af tunnare hvita, hemaf lärft, stramalj, kläde o c h siden. arbeten. Rikst. Anmälningar för höstkursen bör ske snarast 3:dje Långgatan 29, Göteborg. Laura Stein. (&gt;97) ÖFVERSTINNAN THULSTRUP anskaffar inackorderingar i goda hem, m ö b - lerade m m. värdinneplatser m. m. Träffas 11 — 1, Karlavägen 42, n. b. Tel. Östermalm 1024.
Packlärar hwilka derstädes af f. d. Konungen blifwit nedsatte, och nu äro för Hans Durch, lauchtighet Prinsen af Braunsfchvcig Oel8 räkning reqvircradc, Borgare-Ständet för sin del fann, att Riksens Ständers tilförordnade Ombud wid uptelkningen af f. d. Konungens egendom, skola öfwerwara denna förrättning, som i Banco-Utskottets närwaro företagabör; att om detze Ombud i samräd med Banco-Utskottet, af handlingar och de r Packiärarni: bcfintelige per, ftblars beffaffcnhct finna utan allt twifwelsmäl besa m» L212 Den 2. October. samma wara högbemält? Herre, Prinsen af Braunsfchveig Ouls tilhörigc, dcfte Ombud skela öga, alt ä Riksens Ständers tvägnar Mäla meranämnde Packläkars aflemnande till den eller dem, som för Hans Ourchlauchlighets räkning äro beräkklgade att bcM emottaga, och alt Sländernes Ombud böra om ukgänacn af denna Förrättning nied berättelse till Riksens Ständer genast derefter inkomma; altsä skulle Utdrag af Proto, collet, sä wäl Högloft. Banco-Ulskotlet som Herr Borgmästaren bftolm till sin cnstilta efterrättelse hätöfwcr meddelas, bär supra. Lx krotocoiio tst. kLterson. l Utdrag af Protocollct, häller i BorgareStändctS kieuum wid Riksdagen i Stockholm den 22 Sept. 1809. SD. Ständer biföll till alla delar hlvad Högloft.
I alla fall står det fast, att inrättningen på Degeberg år från år utvecklat sig till sin fördel; att den har bestått och består med växande förtroende, bevittnadt deraf, att antalet af sökande bland alla samhätlsclasser till inträde der ökat sig under tidens lopp, så att många bland dem ej kunnat emottaga? i brist af utrymme; att flere unge män från främmande länder uppehållit sig på Degeberg och begagnat undervisning der; att, efter de underrättelser, som kunnat inhemtas, flere bland dem, hvilka begagnat inrättningen och derifrån utgått, fördelaktigt utmärkt sig antingen vid brukningen af egen egendom eller förvaltningen af andras, och med begärlighet blifvit eftersökte och använde mot betingande af villkor, som i vanliga fall ej kommit i fråga; samt ändtligen att på Degeberg nu mera finnes samlad en erfarenhet, som kan läggas till grund för åtgärder, genom hvilka inrättningen, efter befintliga förhållanden, skall kunna försättas i tillstånd, att, i hvad möjligt, närmast uppfylla hvad dermed bör afses Många äro således de skäl, hvilka kunna åberopas för landtbruks-institutets på Degeberg fortsatta bibehållande, isynnerhet om dertill ej behöfves högre bidrag å Statens sida, än den finge vidkännas, i fall inrättningen skulle förläggas å någon Statens egendom, hvarvid hennes utgifter dock komma att ökas med egendomens capitalvärde, och omkostnaderna för dess iståndsättande i ändamålsenligt skick. Med djupaste undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärdar Stormäkligste Allernådigste Konung E. K. M:s underdånigst tropligtigste tjenare och undersåtare G a b r. Poppius. Stockholm den 10 Jan. 1840. Garl Rydqvist. 9S Den i5 Februari e. m. Att förestående afskrift är lika lydande med den till R. M. i Dess Kammar-expedition ingifna original-berättelse, intygar. Stockholm den 14 Februari 1840. Ex Officio. C. J. Rezelius. Bilaga N:o 2. Afskrift. Berättelse öfver
ni har sett brudens och brudgummens hänryckande glädje bindas af en bullrande brudskaras närvaro; ni har sett föräldrars glädjetårar falla öfver den nyfödda älsklingens vagga; ni har äfven sett smärtans och saknadens gjutas vid barns och makars grafvar. Men har ni då aldrig sett dessa tårar strömma, som pressas af den misshandlade maken, aldrig hört svordomar och förbannelser höja sina segerrop öfver den mördade husfriden? Jag, herr pastor, har smakat en bruds förtjusning, utan att vara ett offerlam för druckna bröllopsgästers besvärliga miner och framflinade lyckönskningsord; jag har gjutit glädjetårar öfver mina barns vaggor; jag har äfven känt saknadens och smärtans törnen i mitt hjerta. Men, herr pastor, en våldsam misshandlande makes röst har aldrig ljudit under detta tak – och detta lidande har jag undvarit, på samma gång jag njutit alla menskliga fröjder.” ”Men, mamsell, skulle ej en god makes röst hafva kunnat ljuda under ert tak? hvarföre just en ond?” ”Det goda eller onda hos en man”, svarade Sara, ”kan vigseln ej bestämma. Bandet har visserligen ofta varit ett rosenband, men ännu oftare en jernboja, och hvarföre skulle jag underkasta mig en lag, som hvarken försäkrar mig om det förra, eller befriar mig från det sednare?” ”Och för öfrigt, herr pastor”, började Celestine, ”hvarpå grundar sig väl vigseln? Den har i alla tider funnits såsom den enda sanna och goda för mensklig lycka och sällhet på jorden, svarar ni förmodligen. Nå välan! Hvar voro menniskorna lyckligare och sällare än i Paradiset? Hvem vigde Adam och Eva med hvarandra? Någon prest kanhända? Nej, herr pastor! och när detta kunde försiggå i Paradiset, så kan det äfven duga i denna syndiga verld.” ”Och för öfrigt”, inföll Sara, ”hvilken grund är vackrare och lofvar mer för framtiden, än den som utgör den inre ömsesidiga kärleken en man och qvinna emellan, starkare just genom sjelfmedvetandet af att vara allt genom sig sjelf, och att för dess bestånd intet derutom behöfves!”
För att hos nämnde Lärare, både underhålla en nyttig hog att genom skicklighet och förtjenster bereda för sig framtida befordran, och tillika lämna dem en tarflig utkomst, lärer det vara rättast, att bestämma deras Löningsvilkor till någorlunda likhet med deras vederlikars inom Läro-Ståndet, med fästad uppmärksamhet på den skillnad i dyrhet, som å serskildta Orter inom Fäderneslandet äger rum. Som en följd af denna grundsatts har man trott, att en yngre Collega borde äga Löneförmåner, som svara i värdet emot hvad de bäst lönade Adjuncter och Pastors-vicarier inom Stiftet åtnjuta; att en äldre Collega, en Con-Rector samt en Rector vid någon mindre Skola borde njuta lika inkomster med en Capellan vid medelmåttigt Sacellanie , samt en Rector vid de större Skolorne vara lika lönad, sorn Capeilanen vid något af de bästa Saeellanier elier Kyrkoherden vid något af de mindi e Pastorat. Lectorer vid Gylhnasier, hvilka merendels såsom Consisforiales utöfva Förmanskap öfver Stiftets Presterskap, böra ej sakna den utkomst, som Kyrkoherdar i allmänhet äga, hvarjemte det synes billigt, att den samma Stats-ZJtskottets Betänkanden. för dem, i raon af längre tjenstgöring, förbättras. När till sådane Lönings-vilkor tägges den hastigare befordringsrätt, dubbel Tjenstårs-beräkning inom Ecclesiastik - Staten medförer, så blifver Skol - Läraren icke att beklaga. Denna dubbla tjenstårs - beräkning, ehuru onekeligen menlig för de vid församlingarne tjenstgörande Prästman, bör likväl för Statens skull bibehållas. Den må icke anses sorn ett surrogat för - bristande Löne - tillgångar. Det är af stor Vigt för Samhället i allmänhet, att en man icke tvingas att sysselsätta sig med Barna-undervisningen längre, än under den ålder, då krafterna, munterheten och hogen medgifva en liflig verksamhet. En enkel rättvisa är det, att åt bemödandet för kunskaper bereda utsigt och hopp om framtida befordran, samt af verklig nytta för Preste Ståndet och för Staten, att ibland
Om iagh tin kärlek här wunne. Cupido. Jagh skiuter nu medh min bogha, Tu skalt känna kärleks Logha, Doch thetta iagh tillkenna gifwer, På sidstone hon falsk blifwer. Virgo. Hwadan kom thet Venus swäfwar, All min kropp aff Kärleek bäfwar! Jagh tänckte som Orithia Och Electra migh ey befrija; Men nu skiutas kärleks Strålar, Jagh fångas aff Elskogs pålar. Ingen Jungfrw så kysk finnes, Vthan hon aff kärleek winnes. Juno, Rhea äre Gudinner, Cupido them bådha hinner. Fast wij subtil ära i taal och lagh, Medh Venus tappa wij doch fält slagh, Troo migh iagh haar thet försökt bäst, Venus är een oroligh gäst: Ty hon kan mootstå hans snara, Therföre will iagh tigh swara: Skulle nu icke tin sedhigheet Beweeka migh till kärligheet, Wore Hiertat en hård Demant. Jagh är tin tröst och edla pant. Marpessa hafwer Ida vtwalt, Försköt Apollo när thet galt; Altså för någon Vngerswen Wälier iagh tigh till bäste wen. Vti Tiugu Åhr Penelopes Span och Wäffde för Vlysses. Erus på Leander tänckte: Ty för hans dödh hon sigh dränkte. Helena sina ådror vpslogh För Paris och sitt Lijf borttogh. Cleopatra Antonius Alcestis sin Wen Admetus, Elskade och vtaff Hiertans grund.” m. m. Palladius, ehuru i stort behof af kläder, köper dock böcker, hvaremot Circejus, som af böcker blott värderar Cornelius Agrippa, hvilken säger, att lärdom är onyttig, uppträder i sällskap med en ”hofbuss” och köper kort, tärningar, svärd, krut, nya kläder och gyllenduk till en tröja åt Virgo. Palladius hånas, då han ej låter locka sig från sina böcker. — Sc. 3.
5. nkr ^knsvarrglrekr - bageri /or Rr^gäVr/s - k7o,rkor'rekL btt//,/rägkr'ge Leträties Rullmägtig att ak körsnininelse eller egennytta bakva underl ätit, ökverslridit eller akvilit ikrän l»va»l Reglementet i en eller annan matto till ekterlekna»l stadgar eller Rilsens 8tänder eller Deras Revisorer köreslrikva, mä inälet genast anmälas bos Rilsens 8tänders kustitise-Ombudsman, Rvillen äligger att »letsamma slzilldsamt bos Kongl. Lvea Dok-Rätt allaga. 8lulle, ekter anställl laga undersölning, »len anllagade bebnnas brottslig, kalles ban, utom i »le kall »lenna Lag serslildt urtager, till ansvar oeb ersättning ekter omständigbeterne enligt 18 Lajr. Dandels-Lallen: vebsluteligen §- i o. »kr ^/nLvarrg^ekL-bagcrr /or Rr^ekL /ä'karrr/erL b»r//rrragtrge r kta/^e/rv §- m a/ ^mvarrgäek^-bagcrr /or Rr/ieks »5känr/ers bl»//r,ragkrge r /bXsgä^-tlorrkorrek, oell ö//varrr^e krWggek nkr ^rrsnarrglrek^-bagerr/or b)rreckearervre 21/»/ btrleorrk - tlo/rkorre» r k-ok/leborg oc/r R/a/oro. 284 8tatr-, Laneaoell bag-Otsbottens .4.1' lien tilltalacle eller äirlagaien missnöjö meö Oof-IIuttens
Det är till och med troligt, att sådana beräkningar gjordes af en och annan bland de slipade underhandlarne, så vida icke, hvilket kanske har sannolikheten mera för sig, de voro sjelfve invigde i hemligheten. Innan konungaparet gick till hvila, förekallades löparen Ernst, hvilken gjorde sin berättelse om hvad som tilldragit sig på Mäster Anders. Han hugnades med nådiga uttryck af erkänsla och löften om belöning; uppmanades af konungen att iakttaga försigtighet, af drottningen att ej låta förfära sig af motstånd och faror. Begge lofvade derjemte, att i alla händelser hålla honom ryggen fri. Med det han vidare finge i denna sak att anmäla, skulle han vända sig till hofmarskalken baron Horn, som deraf lemnade Deras Majestäter del, och sedermera skulle meddela Ernst hvad han hade att göra. Han tillsades derefter att aflägsna sig, och konungaparet drog sig tillbaka i sina smårum. Hvilan blef hvarken lugn eller lång. Sväfvande mellan fruktan och hopp, voro konungaparets tankar för mycket sysselsatta med den tillämnade regementsförändringen, för att lemna rum åt sömnen. Konungaparet hade dessutom så mycket att bestyra dagen före sammansvärjningens utbrott, att man ansåg sig ej hafva tid, att sofva bort förmiddagen. Befallningen till de vakthafvande att bittida väcka de höga makarna, hade likväl varit öfverflödig. Själsansträngning höll dem vakne en god stund innan den uppdragna rullgardinen insläppte dagern i sängkammaren. ÅTTONDE KAPITLET. Redan klockan nio på morgonen sutto, i ett bland drottningens förmak, Adolf Fredrik och Lovisa Ulrika på hvar sin sida vid ett rundt bord af doftande cederträd, hvars konstigt arbetade fot föreställde en örn med utsträckta vingar, hvilken med klorna omfattade en åskstråle. På bordet var framsatt en kaffe-servis af äkta chinesiskt porslin, så fint och genomskinligt, att ett bref kunnat läsas derigenom. Hvarje stycke i servisen bar konungaparets dubbla namnchiffer: A. F. och L. U., med kongl. krona öfver.
Maj:ts Befallningshafvande i Länet gemensamt med Bolaget till säkerheten pröfvade och af bägge godkände, skall vid Landt-Ränteriet förvaras uLi en Cassa-Kista med a;ne las, dertill Konungens Befallningshafvande ege den ena och Bank-Bolaget den andra nyckeln. Öfver berörde belopp återbekomme ej Bolaget disposition, förr än alla dess förbindelser blifvit behörigen fullgjorde; men vare dock berältigadt att de nedsatte Ilypotheken utbyta emot andre, hvilka, efter pröfning i ofvan stadgade ordning, anses jemgode med dem, som återtagas. § 20. Delegare i Actie-Bank vare ock skyldige, så väl att, inom ett år från Bankens öppnande, contant inbetala minst 20 pr. af det tecknade Äclie-Capitalet, å de terminer Bolaget kan finna för godt bestämma, sorn äfven att inbetalningen af återstående 5o pr. af Actie-Capitalet fullgöra, i den nion Bolaget sådant föreskrifver, vid påföljd, för den delegare, som någondera af desse inbetalningar uraktlåter, att varda förlustig dess förut gjorde insättningar, hvilka i sådant fall Bolaget tillfalla, och yare den förverkade Actien, till viss numer uppgifven, genom Kungörelse i Allmänna Tidningar ne, dödad. § 21. Actie-Bank må ej, vid förlust af dess privilegium, utgifva tryckte eller graverade Credit-Sedlar å mindre valeurer än 5 R:dr Courant. 3:dje Kapitlet. Solidariska Banker. § 22.
Asch! der ä’ aldrig en enda trå qvar! De vill jag slå mig i backen på. Bankesan ä’ minsan intet så dummer ho’! Ho’ ä’ tamej den onde slugare än så! Ho’ har länge se’n båd’ hämtat ’et, och sålt ’et och supit opp penga till, med sina strykare-dränga. Jag känner’a jag! Och till hva’ nytta ä’ då hela Lottas bekännelse? Te’ slätter ingen! bara en skamsak, som gör att en knappt nog kan ha’ na mer, och i arbete va’ hon likväl dugtig nog, när en höll bra ätter ’na lell. Men jag tackar! jag vill intet bli inblandad med tjufvar och tjufhistorier. Så’nt trassel och elände har en alltid ondt utaf. Jag glömmer aldrig när Olle ville skylla stölda på Gunnar. – Ja, det har han ju ock fått plikta för – sade Gunnar, som väl tyckte att Lena ej hade så alldeles orätt, men som gerna ville hjelpa den gråtande Elin, och – kosta hvad det kunde – föra talet på något annat. – Nej – fortfor Lena, som ej så lätt var afbruten – du skulle sagt alltihop te’ mig, och så skulle vi gått och sett efter, om det låg något qvar, och om så lyckligt varit, så kunde Lotta ta’tt utaf till en särk eller två, eller – tillade hon, när hon hörde hur Gunnar sade: «Fy f ... » – hon kunde förbehållit sig ett par särkar, efter hon se’n bekände’t för nämndemansmor eller någon a’n i Solberga. Men om der nu ingen ting finns, som jag vill dö på blir resyltatan af alltihop, så har båd’ du och Lotta bra litet för erat rännande, utan då kunde Lotta ångrat si’ synd här hemma i all tysthet, i stället för att det nu blir ena fasliga paschasa, som aldrig tar slut att berättas; för aldrig ska’ du vara så dum och tro, att nämndemansmor eller någon i Solberga sitter på saken, utan det blir ett evinnerligt språk om «tösera i Vika», och slutligen kunna de kanske hitta på att du, Elin, varit med om alltihop, efter som du ä’ främmate och ursockna.
Jag kan icke föreställa mig att en sådan tankegång skdle fä insteg hos våra Med-Ständ, och i alla fall, mine Hrr! man lur ju här endast yrkat äterremiss, d. v. s. uppskof med beslutet i denna fråga, intilldess man får se hvad StatsUtsk. föreslår i frågat om beväringens exersistid. Skulle nu denna icke blifva utvidgad, utan fortfara lika inskränkt som hittills, så har ju R. o. Ad. all aredn. till att försöka att fä den stående arméens exersis något ölad. Sktdle man likväl finna en allt för stor obenägenhet lias de öriga Stånden att bifalla både anslaget till exersiskompanierna och til den stående arméen, så hade R. o. Ad. i sitt val att gifva sitt billi till det alter-" nativ, som Ståndet anser för att vara del väsendtliaste eller också det alternativ, som Ståndet ansåge lättast kunna g; igenom hos de öfriga Stånden. Att någon skada skulle kunna upflå genom ett sådant uppskofsbeslul, som en äterremiss sålunda skue innebära, kan jag icke fatta och derföre tillstyrker jag vördsamt al R. o. Ad. måtte bevilja tjensamma. Hr Nordenfeldt, Enar Wilh.: Då så rånga talare med erfarenhet yttrat sig i denna sak, kan det med sk, synas förmätet af mig alt uppträda; men sorn frågan i min tanka lar en sida, hvilken icke blifvit vidrörd af föreg:de talare, sä må et ursägtas mig att jag begärt ordet. Mig förefaller, att dä ett anslag skall utgå, k man i första rnmmet taga i betraktande huruvida anslaget är ovigt och nödigt, samt dernäst de tillgångars beskaffenhet af hvilka let skall bestridas.
Det är i sanning någonting besynnerligt, desse herrars handlingssätt, som så ofta föra loftal pä tungan öfver lyckan af Sveriges representation och af dess företräde framför andra länders, om ej för något annat, åtminstone för det sköna skådespelet, att allmogen har deruti en sjelfständig röst, lika med de andra Stånden, och att Sveriges allmoge är den enda, som lefver i ett lands representation o. s. v. Och likväl göra de allt för att motarbeta, alt denna sjelfständiga röst skall blifva till någon verklighet. Hvad betyda väl då nyssnämnda och flera dylika fraser? De betyda ingenting annat, mine herrar! än att man vill smeka denna allmoge med tomma ord, under det att man nekar den att komma till verklig betydenhet, under det man sätter sig mot all sådan riktning, som kan gifva den Svenska bonden, ”den frie mannen,” en andel i valen till Svenska folkets representanter, som på något sätt motsvarar den majoritet, som han representerar. Ty när man utlåter sig om ”det Svenska BondeStis lugna förstånd, ” om detta Stånds ”olikhet mot andra länders BondeSt. på hvilka feodalsystemet tryckt sin stämpel;” huru står väl detta tillsammans dermed, att man ej vill tillåta denna allmoge att visa sig i sin fulla kialt? Det är på de grunder jag nu anfört, mine herrar! jag tagit mig friheten våga det yttrandet, att discussionen i denna sak hittills rört sig i alltför obestämda rymder. Någre, ibland dem Frih. Boye, i36 Den i-j April e. m. hafva talat om huruledes detta representationsförslag skulle sätta representationen i öppen strid mot konungamaktens veto: jag frågar tillbaka, hnrudant förhållandet nu är, och örn ej samma slags stridighet äfven nu äger ruin vid ailä sådana tillfällen, då R. St. fatta beslut, som Konungen icke vill antaga. Man har talat om den nödiga conservatism, som ligger hos Iväntie Stånd, nemi. hos R. o. Ad. samt PresteSt.