Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
•— Det är sannt: civilisationen, ej blott undantränger, men tillintetgör de barbariska stammarne. Men ett sannt civiliseradt folk tillvägabringar denna tillintetgörelse, genom den barbariska stammens upptagande i sig, förmedelst den högre och ädlare bildningens •— och den högsta är den rent christliga — råheten genomträngande och öf - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 39. 21 och öfvervinnande kraft3 ingalunda genom personligt utrotande, hvarken medelst blodhundar, såsom mot Floridas vildar, eller medelst bränvin, såsom mot de öfriga indianerna i N. Amerika och mot Lapparne. Afven i denna stund ljuda skärande klagotoner från dessa olyckliga landsmän. Må vi erkänna hvad vi äro dem skyldiga och betala vår skuld genom ändamålsenliga anstalter för en sann christendoms utbredande bland dem, med alla dess välsignelserika följder. Detta har motionen åsyftat”. Härmed förenade sig herr prosten Osterman. Dessutom reserverade sig äfven emot Utskottets beslut komminister Janzon samt prostarne Eurén, Tellbom och Melander. Bih. till B. St. Alim Hnna Besvärsoch Ekonomi-i t skot tets Betänkande, N:o 40. \ Y:o 40. Auli. lill Exp.-Utäk. d. I Mars, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i sältet för lumpsamling.
Emot besluten reserverade sig Herrar Donner och Landegren, som yrkat bifall af Banco-Utskottets Memorial, N:o 90, och jnhöllo, att reservationen matte intagas uti de till de öfrige RiksStånden afgående Proto<olls«Utdrag. S. D, Till Stats-Utskottet remitterades ett af Herr Memsen denna dag ingifvet anförande, i anledning af Statsoch Banco-Utskottens Betänkande, N:o 30, angående låneunderstöd till Städerna Norrköping och Borås. S. D. Fö‘redrogs å nyo Högloft. Ridderskapets och Adelns ProtocolisUtdrag, för den' 3 dennes, innefattande inbjudning till de öfriga RiksStånden att förena sig uti Ridderskapets och Adelns meddelade bifall till Banco Utskottets Memorial, Ntogo, medförslag, angående vissa förändringar af Bankens sedlar till deras valeurer, text, format, m, m, garantierne emot förfalskningar samt ordningarne inom Banken för olika sedelsorters utbyte och förvexling; men BorgareStåndet, som i målet denna dag fattat serskilda - Prat -Utdrag den 18 Februarii 1830. 177 skilda beslut, i hvilka de öfriga RiksStånden blifvit inbjudne att sig förena, fann, i följd deraf, sig icke kunna Bidderskapets och Adelns inbjudning antaga. Från Hedervärda BondeStåndet. S, D. Efter nu förrättadt val af Ledamöter och deras Suppleanter till förstärkande af BancoUtskottet, befunnos vara kallade till Ledamöter'- Unge Jan Jansson från Wermlands llän, Erik Eriksson från Stora Kopparbergs Län, Kräng Anders Larsson från samma Län, Sune Nilsson från Kronobergs Län, Pehr Martensson från Gottlands Län, Peter Jonsson från Calmare Län, Erik Svanberg från VesterNorrlands
Jag är öfvertygad alt det yttrande, som är nedlagt tili denna reservation af en man, som är väl bekant med finanserna inoch utrikes, icke skall lemnäs af detta Stånd utan uppmärksamhet. De omständigheter han påpekat har, på sätt under föreg:de diskussion blifvit nämndt, förut gjorts afseende på och hafva genom de förhållanden, som sedan inträffat i verlden, fått en ökad vigt. Det torde icke behöfva visas och är flere gånger omnämndt, att ibland alla lånerörelser är fasligbelsbelåningen minst enlig med bankens princip i allmänhet, emedan dessa lån uttänjas genom amorlissementer på längre lid och äro förenade med mycket besvär, och att det således är sist i denna väg, som tillökning i lånerörelsen bör beviljas. En sådan tillökning skedde likväl vid föreg:de riksdag i anledn. af allmänna ropet. Skulle man nu vid hvarje riksdag öka bankens lånefonder, så skulle i min tanka stora olägenheter för banken deraf härflyta. Denna fråga intresserar lifligt medlemmarne af ett annat stånd och de ifra mest för att få Ulsk:s förslag bifallet, hufvudsakligen derföre, såsom det säges, alt då hypoleksföreningarne äro inrättade endast för större egendomsägare, så borde något göras äfven för de mindre, men utom att, på sätt i den upplästa punkten af reservationen är anmärkt, just genom det tillfälle till lån hypoteksföreningarne lemna de större jordägarne, bankens lånelillgångar bättre förslå för de smärre jordägarne, så är det äfven tillökningen i bankens fond för fastighetsbelåning, som afhållit de mindre jordägare att, på samma sätt som de större, inora sig bilda hypoleksföreningar och sålunda skaffa sig omsättningslån. Jag anhåller, på grund af hvad jag nu anfört, alt ifrågavar. punkt mätte återremitteras, på det att BankoUtsk. inom hvilket en betydlig minoritet var för den tanken, alt denna lånefond borde bibehållas vid samma belopp, som vid förra 192 Den 19 April f. rn. riksdagen bestämdes, eller 6| million, malle få skäl att inom Ulsk. genomföra denna åsigt. o Hr Rosenblad, Bernhard:
ÄRKER DU, hur helgdagsstämning hvilar öfver mormors lilla enkla rum? Där ej hvässas skvallrets dolska pilar, elakheten blir därinne stum. Gamla möbler, välbekanta, nötta, möta dig vid hvarje steg du tar. Inga skarpa färger ögat trötta, åren lämnat harmonien kvar. Och se taflorna på väggen sedan! Mörka ramar, gamla kopparstick, som följt med i lyckans ny och nedan, ropats in, när mycket dyrbart gick. Ett porträtt med gyllne ram dock prålar; det är morfars: prästrock, ämbetsmin! Minnets pensel bättre h o n o m målar, mera varm och rik, om ej så fin. Gamla slagur, du som mätt vår gamman och vår sorg, är du ej ännu stum? Efter dig fick klockarn ringa samman, trodde dig som evangelium. Allt härinne har sin egen saga, täljer flydda dagars hemlighet, men besitter makten att behaga äfven främlingen, som intet vet. Mormors rum! Där är oss godt att vara; där finns tröst för den bedröfvad är. Känslor lugnas, gåtor blifva klara, evighetens gryning skönjes där. ANNA BERG. ÖFVERRLICK. O M DU H A R EN S Y S S L A att sköta, så sträfva efter att skaffa dig en ordentlig öfverblick af hvad som hör till densamma. Endast en sådan öfverblick skall sätta dig i stånd att rätt leda och behärska det, som är dig anförtrodt att handhafva. I hemmet bör du icke endast känna dina rum, utan äfven vara fullt hemmastadd både i källaren och på vinden samt i de minsta vinklar och vrår af ditt hus och dina ägor. Du bör icke blott veta hvad för klädespersedlar, som gömmas i dina garderober, utan också känna till allt, intill den allra obetydligaste dammtrasa, som dina tjänare använda. Endast den husmor, hvilken noga känner till allt, som står till hennes förfogande, kan därför finna den mångsidigaste, sparsammaste och nyttigaste användningen. På samma gång vinner hon i sitt uppträdande en säkerhet, som inverkar förskönande och harmoniskt på hela hennes väsen samt gifver det hem hon sköter en prägel af lugn och ordning.
Susanna, utom sig af smärta, att ha vållat sin matmoder sorg, i stället för glädje, kyste gråtande hennes kläder, händer, fötter, under innerliga böner om förlåtelse. Fru Astrid svarade mild men upprörd: «Du menade väl Susanna! – Du kunde ej veta huru ondt du skulle göra mig. Men, – tänk aldrig på, ... försök aldrig på att roa mig. Jag kan aldrig bli glad, aldrig lycklig mer Det ligger en sten på mitt bröst, ... den kan ej lyftas förrän stenen lägges på min graf ... Men gå nu Susanna. Jag behöfver vara allena. Jag skall snart åter vara bra.» Susanna bad att få bära in ett glas mjölk, hvartill fru Astrid samtyckte, och när hon inburit det, måste hon aflägsna sig åter, med hjertat fullt af qval. När hon kom ut till Harald, utgöt hon för honom sin smärta öfver den olyckliga tillställningen, och omtalade öfverstinnans djupa sinnesrörelse och dystra, tröstlösa ord. Harald blef vid detta blek och tankfull, och Susanna blef deraf ännu mera betryckt. Ännu hade hon väl en liten glädje-mina qvar, åt hvars explosion hon mycket hade fägnat sig, men den gjorde ej mera någon verkan på de störda sinnena. Visst smålog Harald och ropade: «Kors!» när vesten spratt upp ur hvetbullan, och visst tackade han Susanna och tryckte hennes hand, men han hade synbarligen så litet nöje af hennes skänk, hans tankar voro så tydligen vända åt annat håll, att nu hvarje skymt af julfröjd slocknade för Susanna. När hon blef ensam i sitt rum, och från dess fönster såg, huru ifrån hvarenda hydda i dalen utgick en liten stråle af ljus, och hon tänkte hur derinom voro församlade, i förtrolig krets, föräldrar, barn, syskon och vänner, då kände hon smärtsamt att hon var ensam i främmande land, och kommande ihåg huru hon förr denna afton gjort sin lilla Hulda lycklig, och huru hon alltid så väl lyckats i alla tillställningar för henne, tog hon fram en halsduk, som omgifvit den lilla älskade systerns hals, och betäckte den med heta tårar och kyssar.
för den svärmiska kärlek, i hvilken hennes fransman, som kallade hvarje gift kvinna Under det läsningen af vissa romaner, hvilhjärta ville sola sig, mötes detsamma ofta » en fallen ängel », endast uttalat en tröstkas sentimentalitet måste betecknas såsom af en kännbar köld från den i mannens lös sanning. Lyckligtvis är emellertid kvinden farligaste och mest lockande fernissa dådkraftigare, själfständigare individualitet nans sedliga värde ej någon flyktig vårens för sinligheten, utöfvar en från orena afinneboende egoismen. Den ideella gemenprydnad, utan en djupt i hjärtat rotad blomsikter och obscent detalj måleri fri bok så- skapen med maken, på hvilken hon hopma, som i oantastlig renhet äfven då bedan som t. ex. Klenkes » Kvinnan som maka pats, förefaller då den ur sina ljufva aninvarar den äkta kvinlighetens kyska blomoch moder » en mera nykter och helsosam gars himmel ryckta svärmerskan som banal, nykter verklighet. » Smekmånaden » är doft, när ålderdomens snö täcker hjässan verkan. och den blygsamma förvirringens tjusande Skenmoralisterna, hvilka ej röra en hand, oftare, än mången anar, en hård tid, full morgonrodnad ej mera framtrollar något då kräftskador tära på samhällets märg, af inre strider för den finkänsliga kvinnan. rosenskimmer på den bleknande kinden. utstöta ett gallskri, då läkaren, som söker Därför måste modern i rattan tid till Hjärtat är hos matronan, den äldre gifta åstadkomma läkedom, blottar och sonderar riktiga dimensioner inskränka öfverspända kvinnan, hos hvilken såsom maka och mode sociala såren. Emedan måhända delioch omöjliga förhoppningar på framtiden. der kvinnans ädlaste egenskaper utveckla kata saker härvid komma till tals, hålles Man bör ej lemna den mogna ungmön i sig, och som äfven i sitt lifs vinter bevakvinnan i en okunnighet om sin egen orokunnighet om sin organism, om sina komrar blygsamhet och behagfullhet som det ganism, som gör, att hon får plikta därför mande plikter som maka och moder, hvilhögsta goda, ej mindre kyskt är hos den med fysiska och moraliska lidanden.
som kunde åtaga sig att under tiden in natura utgöra rotering både för egen rotedel och för hvad som bruste i fullt rotemantal, deraf uncfinge ersättning, svarande emot bristen, dels ock att, då innehafvare af rotedel, som utgjordes af ännu icke i skatt ingången jord, ville roterings-skyldigheten genast fullgöra, och fullständig rote såmedelst kunde bildas, ersättning för den på sådan rotedel belöpande andel af roterings-kostnaden, af nämnde vakans-afgift erhölles; (Q att alla öfverblifvande rotedelar, hvilka icke kunde sammansättas till hela rotar, borde till erläggande af vakansafgift uppföras; ej att, i sammanhang med hemmanens indelande i rotar, den blifvande in8 Stats Utskottets Betänkande, iV:o 22. delriingskomissionen jemväl borde, efler vederbörande hemmansegares hörande) föreslå de rotar, som lämpligast kunde till rusthåll sammanlaggas för att gemensamt underhålla karl och häst, hvarvid utbyte af nuvarande rusthåll emot andra hemman kunde få ega rum; att hvarje soldat eller ryttare borde af roten eller rusthållet förses helst med torp eller, om det ej kunde ske, med deremot svarande tillökning i andra löneförmåner; och skulle i förra fallet, när roten bestode af flere hemmansdelar, den, som ej tillsläppte egor tili torpet, i stället erlägga planpenningar; g) att föreskrifterna rörande ordinarie roteringen äfven skulle gälla vid indelningen till extra rotering, så vidt de härå kunde ega tillämpning och, med iakttagande, att något serskildt bidrag icke för extra rotar vore att påräkna, hvadan alltså en extra rote i medeltal komme att utgöras af de egor, förmåner och herrligheter, som motsvarade ett tvåtredjedels mantal eller 10 tunnlands skatt; h) att fullständiga roteringslängder borde upprättas, utvisande ej mindre indelningens beskaffenhet, sedan den i alla delar kommit till verkställighet och fullbordan, än ock förhållandet under öfvergångstiden; samt i) att i afseende på de Gustafs och Carlbergs kopparverk anslagna hemman, borde närmare undersökas, huruvida deras arbetsskyldighet motsvarade roteringsbördan, med åliggande för dessa hemman att, för hvad de deruti kunde brista, tills vidare endast rotevakans-afgift erlägga, men att, i händelse arbetsskyldigheten skulle i en framtid komma att upphöra, utgöra rotering enligt de grunder, som då kunde varda stadgade; Och blef uppå dessa hufvudgrunder nådig instruktion utfärdad för den enligt Krigsoch Kammar-kollegiernas förslag sammansatta indelnings-kommissionen,
Ankom till Exp. Utsk. d. Ii Eebr. 1830. Memorial, om Säl peter gärdens ersättande genom anvisning på tillgångar af 71ul!medien och Bränn■* vins-B evilhungen. Utskottet liar, uti sitt Betänkande, Nto 67, om Allmänna Bevillningens fördelning, föieslagit, att ersättning för Salpetergärden, 1 a/j,000 Bdr, måtte utgöras med vissa skillingar å hvarje efter 2 Art. debiterad Riksdaler, lin» der namn af Fjllnads-afgiftjoch vid detta förslag fästat det förbehåll, att, om af Tull*» bevillningen eller Brännvinsafgiftcn skuiie kunna beredas och med säkerhet beräknas någon större eller mindre tillgång utöfver de summor, som derå blifvit beräknade uti det af Rikets Högloflige Ständer fastställ* da Stals-Utskoltets Inkomst-Betänkande, ifrågavarande fylluadsafgift, i nion af denna tillgångs storlek, antingen måtte alldeles försvinna eller minskas, äfvensom Utskottet, uti det, i anledning äf de vid förslaget om Bevillningens fördelning gjorda anmärkningar, under N:o 66, afgifna Utlåtande, ti iikännagaf sin afsigt, att, så snart de då än* Hilt. till R.-St. Prot. 1828-1830, 5 Sami. 1 M/d. 3 Band. 6tte IIMft. ö 58 Bevilln.-Uish;s Memorial, N:o 68. nu hvilande frågorna om åtskilliga Tullbe® stämmelser blifvit inom Höglofhge förstärkta Slats-Utskotiet afgjorda, i ett sammanhang å nyo afgifva yttrande om fyllnadsafgjften samt alla dermed gemenskap egande ämnen. Sedan nu mera alla frågor, så väl om Brännvinsskatten, som Tull-Bevillningen, blifvit afgjorda, liar ULskottet kommit i tillfälle att definitivt beräkna hvad som af nämnde Titlar med säkerhet kan antagas inflyta, och Utskottet får alltså nu vördsam; afgifva slutligt yttrande i förenämnde afseeivden.
Del sy nes väl då vara mest ändamålsenligt, att Konungen, som mera än någon annan synes böra få bestämma, åt hvem Styrelsen under Hans frånvaro eller sjukdom må anförtros, kan öfverlemna densamma åt den af Arfprinsarne, som Han vet närmast hylla de grundsatser, hvilka tjena Konungen sjelf till rättesnöre. Eller månne det skulle vara rimligt, att Konungens rätt i della fall vore antingen alldeles ingen eller ock stängd inom serdeles trånga gränser, då deremot nalional-representationerna, vid tillfälle att regent skall af dem utses, äga alldeles obegränsad och oinskränkt rätt vid utnämnandet. Hänvisandet i Sveriges Grundlagar lill Riks-Aklen, fastän densamma icke här innehafver' grundlagsegenskap, kan ej vara mera oegentligt, än att i grnndlagarne åberopa andra allmänna stadgan - Den 16 September f. m. 7 den, som ej hafva grundlags natur; sådant förekommer dock på åtskilige ställen. — Riks-akten, fastän ej grundlag i Sverige, är dock af beskaffenhet, att för ändring deri erfordras bifall ej blott af Sveriges Konung och Ständer, ulan äfven af Konungen och nationalrepresentationen i Norge, der saken skall å två Storthing efter hvarandra behandlas. Formerna underlätta således visst icke ändring i Riks-akten, snarare än i grundlags-föreskrifter. För öfrigt bör ej förgätas, att förslaget innebär, att uti Sveriges grundlagar skulle, likasom i Riks-akten, intagas de positiva föreskrifterna om Riks-Styrelsen, samt att hänvisniugarne i grundlagen till nämnde akt hufvudsakligen röra sältet för verkställighet af hvad som blifvit föreskrifvet. Det skulle vara särdeles lyckligt, om, på sätt Utsk. tyckts antaga, de genom Riks-akten tillkomme stadganden ronde RiksStyrelsens utöfning ej vore af beskaffenhet alt medföra några större olägenheter.
Då härtill lägges antalet abonnenter å Stockholms Stadspost, i boklådorna och tidningskontoren — inemot 4,500 — visar sig, att Idun för närvarande har ej mindre än omkring fasta Utgfifningrstid: hvarje helgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst föreg. eller nästfölj. söckendag. Kring sin egen axel. exemplar 6,130 första andra delen af följetongen Ett storstadsbarn, som under det förflutna årets sista qvartal väckt så stort intresse. För dem, som ej hafva första delen af nämda följetong, finnes den samma att tillgå hos redaktionen mot insändande af en (1) krona i frimärken eller ännu hellre i postanvisning. För 1 kr. 50 öre kan 1888 års årgång från och med n:r 11 (i hvilket nummer den längre följetongen begynner) till och med n:r 52 erhållas. Lösa permar der till å 1 krona. Redaktionen. tecknade för Idun af Ave. » Vår son ». A p&amp;l Persson hette fadern och hade från •ÅU vallpojke tjent sig upp till ladufogde 0 / ' vid samma gods, der hans föräldrar lefvat och dött som torparfolk. Pål var af en dugtig arbetarslägt, men hyste sjelf liflig beundran för fina qvinnor med hvita, mjuka händer och prydliga drägter. Som vallpojke såg han sig ofta i sina vakna drömmar som folksagans yngste son, åkande efter fyra hästar bredvid » nådig frö- ken », som han räddat ur jättevåld, och vid trettio års ålder gifte han sig med grefvinnans romanläsande kammarjungfru. Enda barnet i detta äktenskap erhöll dopnamnet Ernst efter någon romanhjelte, som synnerligen slagit an på gossens mor; men på hela godset blef pojken i tysthet kallad vår son, emedan föräldrarna alltid benämde honom så. När han vuxit ut ur barnahull och kolt, blef han moderns afbild, liksom han var hennes afgud. Hans händer voro välformade som hennes, med fina fingrar och vackra ovala naglar; han hade hennes långlagda, nästan förnäma ansigte med tunna läppar och något skarpt tillspetsadt i hakans form samt i den lätt böjda näsan.
Ridderskapet och Adeln, dels ifrån Hedervärda Bonde-Ståndet, att biträda de af dem fattade beslut i vissa ämnen, som förekommo i Stats-Utskoltets Utlåtanden, N:ris 354 och 435, med Bilagor, angående anslag å Extra Slats-Regleringen, blefvo samma inbjudningar, livar efter annan, afslagna, nemligen: 1:0 Ifrån Ridderskapet och Adeln: i;o Enligt Protocolls-Utdng, Nio g43l Vid Utlåtande t, N:o 4 3 o, L;t. C, 20 punkten under hufvudrubriken; Yatten-communicatione’-, 5 punkten under hufvudrubriken; Utdikningar och aftappningar, m. m., samt 6:te punkten af föreskrifterna för utbetalning och användande af de summor, sorn i Utlåtandet, b’: 1 435, Litt. C, upptagas; 2:0 Enligt Protocolls-Ufdrag, Nio g4^: Vid Utlåtandet, Nio 435, Lit. E> i:sta punkten; och 3:o Enligt Protocolls-utdrog, Nio g4$' Vid Utlåtandet, Nio 435, det under N:o 3, sid. 14* föreslagna allmänna vilkor för de anvisade extra Stats-anslagen; 2:0 Ifrån Bonde-Ståndet: Enligt PrctocollsVtb a g, Nio 651*. Vid Utlåtandet, Nio 435 Litt. Cr irsta punkten under hufvudrubiiken: utdikningar och aftappningar, m. m.; äfven om och då Borgare-Ståndet redan pröfvat den i Utlåtandet, N:o 435, förekommande hemställan om de till Extra-Stats-regleringen afsedde tillgångars frugtbargörande, Ståndet fann någon åtgärd, å dess sida, Prot.
Hr von Har t ma n s d o r ff, A 11g.: Jag tror, lika med den ledamot, som yttrade sig i förmiddags, att åläggandet för fruntimmer, som idka klädessöm, alt betala lika med handtverkare, är öfverdrifvet. För få personer torde det i närvar. tid vara svårare att ärligen sig försörja, än för fruntimmer, som lefva af sömnad. Detta torde ej kunna förnekas af någon, som vet till hvad grad hvarjehanda arbeten, på hvilka de fordom kunde förtjena, numera blifvit för dem tillgängliga, derföre att en mängd arbeten tillverkas af fabriker, hvilka fordom gjordes för hand. Jag tillstyrker således att R. o. Ad. måtte nedsätta det här föreslagna beloppet, och att fruntimmer, som idka klädessöm, måtte i bevilln. föi liknas med handtvcrks-gesäller eller sådana, som betala mindre afgifter. Frih. Cederström, Anders: Ehuru jag visserligen icke ämnar motsätta mig en nedsättning i detta afseende, får jag likväl fästa uppmärksamheten derpå, ali de fruntimmer, som bär äro i fråga, äro sådana, som hafva en eller flera medhjelperskor, och att de således verkligen idka en näring. Jag skulle derföre tro, att ej någon stor nedsättning för dem bör komma i fråga, emedan de tyckas kunna jemlöras med skräddare i allmänhet. Hr von Rosen, Georg: När Ulsk. gjort det villkor för denna bevillnts erläggande, att en sådan klädessömmerska skall hafva en eller flera medhjelperskor, så synes mig, att man kan anse henne hafva riktig verkstad; och i sådant fall anser jag hennes kön ej göra något till saken, ty hon kan förtjena mer än en skräddare. Detta är åtminstone förhållandet i provinserna. Jag känner der flera sådana näringsidkerskor, som lefva ganska godt och hafva ganska god förtjenst. Huru det är i Stockholm vet jag icke, kanske äro de härstädes alltför många, för att hafva lika god utkomst; men emedlertid anser jag dem idka en näring med riktiga verkstäder.
På de, af Kommilterade föreslagne sätt, kunde således en fullt jemförlig eller rättvis beskattning af jorden icke ernås, och, med kännedom om den möda, tidspillan och kostnad, som uppoffrades år 1810 i och för åsättande af taxerings-värden, vore det icke välbetänkt att blottställa landet för det besvär och de kostnader, som skulle uppkomma genom en förnyad uppskattning af jorden, helst derigenom icke vunnes något säkert resultat. Till följd af hvad sålunda blifvit anfördt och då icke blifvit ifrågasatt att höja beloppet af den utaf fast egendom nu utgående bevillning, hvilket dessutom skulle innebära en obillighet i anseende till de onera af flerfaldig beskaffenhet, som hvilade på jorden, utan endast en jemnare fördelning orter och hemman emellan afsåges, har vice Talmannen ansett detta mål kunna, utan kostnad för Staten, lika tillfredsställande vinnas genom Bevillnings-tuxeringsoch Pröfnings-kommittéerna, samt i sådant afseende föreslagit, att det nuvarande sammanräknade taxe - 16 Bevillnings-Utskottets Betänkande M 20. rings-värdet å jo'degendom inom hvarje län måtte bestämmas såsom minimi-värde samt den nu asalia bevillnings-procenten fortfarande utgå; oeh skulle sedermera på länens innevånare bero alt, i den mån sådant ansåges nödigt, inom det bestämda området rätta och jemka jordvärdena så rättvist som möjligt emellan härader, socknar och särskilda hemman. Emot den föreslagna åtgärden kunde väl den anmärkning väntas alt sammanräknade taxerings-värdet för hela riket likväl icke utgjorde jordens verkliga värde. Detta vore visserligen sannt; men verkliga värdet komme alltid alt bero af jordens behållna netto-inkomst och icke af dess tillfälliga handelsvärde, och då den nu utgående hevi lin ingen komme att fortfara, kunde ett sådant inkast icke anses förtjena afseende. Om emellertid detta förslag icke vunne framgång, återstode, efter vice Talmannens tanke, ingen annan utväg, än att med stor möda och kostnad verkställa en fullständig uppskattning af all jord, lill utrönande af dess verkliga afkomst ; och skulle en sådan uppskattning lämpligast kunna verkställas af Kronofogden och två å sockenstämma för hvarje socken eller taxerings-distrikt valde jordegare.