Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär således ä RiksgaldsContoirets sida nagök annat stal til antagande af Directionens af BrandförsäkringsWerket merberörde proposition sig icke företer, än att ju förr desi häldre bespara för Rikss gäldsConkoiret en onödig ränte - afgift > tyckes tvid afhandlingens afsiutande något förbehåll af Herrar Fullmägtige bordt göras, men hwilttt nu aldeles saknas, i afseende pä tiden, inoM hwilken RiksgälcsEontoiret skulle befrias ej Mindre ifrån det Beswär att hafwa befattning med uppbörden och redowisningen af Brandförsäkringsmedlen, än äfwen att utari allt ändamäl betala ränta för desie medel sedan Conioiret öfwer dem icke ägde någon dispositions rättigs het, Och ehuru utlånings Reglementet för Allmänna Brandförsäkrings Fonden redan under den as Augusti förledit är af Kongl. Majit i Näder blifvit fasistäldt, samt Directionen kommit Uti fult Activite med utläningar, synes dock detta ämne icke hafwa adragit sig Herrar FullMägtiges uppmärksam' het, enär RiksgäldsConkoiret^ pä lika sätt som förut forisar bade med Uppbörden och räntans godtgörande ä de summor hwilka pä aldeles obestämd tid för Contoireis Räkning Uti Räntericrne och Bans quett deponeras. Om sädane händelser inträffat sedan Maji månad 1807, dä ostaberörde öfwerenskommelfe träffades, hwilka föranledt dertill alt RiksgäldsContoiret ä nyo mäst öppnas för inrikes läst, sä är detta eli särskild omständighet, som i Utskotiets tanka, ickö bordt eller bör uppehälla en vrdentelig Reglering af RiksgaldsContoirets förhällande till Allmänna Brands 548 Den n November.' försäkringsWerket.
N:o 78 afgifne samt den 11 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, om utmätte fastigheters försäljande endast i uppslag. Herr Hjerta, Guftaf: Jag får till alla delar förena mig uti Herr Arfvidssons inom Lagutskottet afgifne reservation. Jag kan ej annat än finna underligt , att man fortfar med auctionssättet med uppoch afslag. Det synes helt naturligt, att då sedan 1748, allmänheten ej med detta auctionssatt blifvit rätt bekant, det blott tjenar till att förvilla. Auctionssättet endast genom uppslag synes vara enklare, och medföra samma ändamål. Jag skulle derföre anse bäst, om Ridderskapei; och Adeln instämde uti Herr Arfvidssons reservation , och Utskottets Betänkande således återremitterades. Herr Ehrenborg, Cacper; hade inlemnat ett så lydande Memorial: (Se Bilagan N:o 5.) Grefve PoJfet Arvid, förenade sig med Herr Ehrenborg, Grefve Spene, Carl Gu fiaf: Jag anhåller Deli xo Junii J. vi. 487 ödmjukast, att till Herr Ehrenborgs väl grundade anmäikningar lå föreslå ett litet tillägg* Det vore nemligen lämpligast, att då, på sätt Herr Ehrenborg föreslagit, auction i uppslag aldeles undveks, första afslagssutnman finge bestämmas af gäldenären. jag tror att Taxeringsvärdet vore en olämplig grund, och att det vore bättre passande, om Gäldenären finge yttra sig, då hans rätt deruppå beror. Jag kan ej inse, att någon olägenhet deraf kan uppstå. Friherre Cederström, Jacob: I afseende på frågan om uppslagssummans bestämmande, är jag af den tanka, att det bör ske genom fritt upprop öfver hvarannan. Samma förhållande bör ej vara med det andra sättet, ty derigenom förekommas sammansättningar. Deremot tror jag med Herr Ehrenborg det vara nödvändigt, att något föreskrilves huru förhållas skal], då flere på en gång ropa mittj ty för närvarande, är det auetionsmannens öra som måste bestämma det.
Arfvode till Bokhållaren för böckernas afslulande 66: d:o till en E. o. Arfvoden för kassa-kreditiv-rörelsen Lön till en Husdräng Arfvode till Låne-Kontorets Vaktmästare sålunda fördelade: Banko-Ombudet: Arfvode d:o Kamereraren: — Arfvode för kassa-kreditiv-rörelsen , . Bokhållaren: Lön Arfvode för böckernas afslutande d:o för kassa-kreditiv-rörelsen . Registratorn: Lön ... St. Prot. Ombudsmannen, lön Till en E. o. Kontorsskrifvare, arfvode Vaktmästaren: Arfvode Husdrängen, lön 133! 16. — Summa B:ko R:dr 6,031: 32.— Uti det af Banko-Sekreteraren afgifna memorial, med förslag till reglering af tjenstemanna-personalen och dess lönevilkor vid Låne-Kontoret i Malmö anföros, att den jemförelsevis mindre rörelse, detta Lane-Kontor bedrifver, medgifvit. att den fåtaliga tjenstemanna-personalen kunnat, med biträde allenast af en vid Låne-Kontoret anställd e. 0.
— Men hvarifrån kommer du? — återtog Astley rörd och betraktade med förundran sin vän, som, i skjortärmarne och med håret i oordning, såg ut, som han kommit flygande genom luften, under sin sömn ditförd af någon ande i ”tusen och en natt”. — Direkte ifrån Dover. — Men hvarför? Huru kommer detta till? Ty jag kan icke föreställa mig, att du endast af vänskap för mig ... — Jo, min vän, endast af vänskap för dig. Minns du icke vår öfverenskommelse den sista aftonen på Helgonabacken? Om en af oss behöfde den andra, så skulle ingenting utom döden hindra oss att komma, — sade Alf skrattande, som en skolpojke, af förtjusning åt Astleys förundran, under det han helt ogeneradt, tack vare mrs Johns vattenfat och handduk, fortsatte att befria sitt hår och sitt ansigte ifrån dammet, en operation, hvari Astleys oväntade ankomst verkat några minuters uppehåll. — Men, Alf, jag förstår dig icke! — Det är naturligt, det är också ett underverk, som jag knappt sjelf fattar, och som endast någon särskild vår vänskaps skyddsande kunnat tillvägabringa; ty det har gått med mig, som det ofta händer kemisterna, då de söke en sak, så finna de en annan, hvarpå de aldrig hafva tänkt. Se så, nu äro mina ögon befriade ifrån ert fördömda kalkdam här på kusten, det var fasligt långt att komma ifrån Dover och hit. — Du var ju i Tyskland, i Baiern med Schelting? Hvad är det då, som för dig till England: jag qväfves af nyfikenhet att få veta det? — Ditt bref. — Du har då fått mitt sista långa bref? Du vet då, att ... — Ja visst, jag vet, att du behöfver ett vittne, en person, som varit vid Aukwoodhouse, då du som barn bortfördes derifrån. Jag vet, att du har inga bestämda misstankar om någon dylik, att du fäst en svag förhoppning vid en viss person, som ingen känner, hvars namn ingen vet, men som haft en häftig och hemlighetsfull tvist med lord Hawerfield.
hvilket förslag kommer att framdeles närmare omförmälas, ansett det med säkerhet kunna påräknas, alt, med en bevillning af 2 procent på inkomst, ett lika stort belopp skulle inflyta, som för närvarande efter 2^ procent, samt på sådan grund, och dä hans afsigt vore alt bereda icke ökad inkomst utan endast rättvisare fördelning af bevillningen, yrkat att bevillningen af handel och rörelse måtte till 2 procent nedsättas. Ilvad nu lors t angår den väckta frågan om bestämmande af lika algifts-procent för närings-idkare och löntagare, så har Utskottet skolat dervid erinra att, ehuru det å ena sidan icke kan förnekas, alt ett dylikt beskatlningssätt vid första påseendet tyckes vara med rättvisan mest öfverensstämmande, del likväl å andra sidan icke får lemnäs ur sigle, alt detsamma förutsätter serdeles verksamma kontroller vid tillämpningen, enär vissa medborgare-klasser kunna, i anseende till sjelfva naturen af deras inkomster, lättare än andra, hålla taxeringsmännen i okunnighet om dessa inkomsters verkliga belopp. Utskottet har icke heller tilltrott sig kunna framställa förslag till sådana förbättringar af nu gällande laxerings-föreskrifter, hvarigenom desamma, hvilkas verksamhet alltid ytterst beror på personligt nit, omdöme och rättskänsla, skulle kunna, der dessa egenskaper icke göra sig gällande, mera än hittills betrygga Statsverkets rätt eller befrämja en rättvisare fördelning af skattebidragen, än som genom vidblifvandet af den olika bevillnings-procenten nu eger rum. Alt en jemnare beskattning skulle beredas derigenom alt näringsidkarens inkomster bestämdes efter flera års medelbelopp, kan Utskottet icke erkänna, enär detta belopp synes vara, om möjligt, ännu svårare att kontrollera, än föregående årets inkomster.
Vid afgörandet i Kongl. Maj:ts SlatsRåd af frågan, rörande Bergs-och CommerceCollegiernes förändring, har icke heller emellan Kongl. Maj^ts Rådgifvare någre skiljagtige omdömen uppstått, utan samma förändring enhälligt tillstyrkts. — Uti en serskildt underdånig Skrifvelse i December 1823, anhöllo Rikets Ständer vidare, att om Kongl. Maj:t vid pröfningen af de ofvannämnde Organisationsförslagen öfverflyttade BergsCollegii Domsrätt på HofRätterne, borde äfven BergsTingsRätterne i förening dermed indragas och deras Domarebefattning pä HäradsRätterne öf verf örås ; hvadan Rikets Ständer till Kongl. Maj:t öfverlämna. de samt, efter locala förhållanden och öfrige omständigheter, emellan vederbörande IIäradsRätter Bergslagerne fördela. Denna Den 22 December e. m. sednare fråga om BergsTingsRätternes förändring, så väl som den, rörande BergsAuctoriteternes uppställning i öfrigt beror nu, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut, på underdånigt Förslags afgifvande dertill af en för sådant ändamål nedsatt Comité, på sätt i Kongl. Maj:ts Nådiga Berättelse på Rikssalen äfven omförmäles. I anledning af det nu anförde förbållandet, hvilket icke bör kunna vara Herr Tham obekant, hade jag bordt tro, att de vidtagne åtgärderne med CommerceCollegii JuslitieDivisions upphörande och Domsmålens afskiljande från Bergscollegium ur ingen synpunct, å Representationens sida, skolat föranleda till klander mot Regeringen, och att om Herr Tham befunnit sig bland den Minoritet, som icke gillat desse åtgärder, han bordt, såsom vanligen i sådane fall, för sig sjelf behålla sin öfvertygelse. Och minst hade jag trott, att Regeringen skulle få uppbära förebråelse för det den från Administrationen till en oberoende Domaremagt låtit öfverlämna afgörandet af verklige rättsfrågor.
Då jag nyss hade äran yttra mig, glömde jag att besvara en framställning af Frih. Boye, nemi. om det uppror, som i Jandet skulle uppkomma, om den stora mängden af 4o,ooo jordägare skulle förnekas att enskildt idka brännvinsbränning. Derom, att ej uppror i följd deraf skulle kunna uppkomma, tror jag mig ej behöfva göra någon framställning; men att dessa jordägares antal ej uppgår tili 4°>O0° kan jag bevisa genom de tabeller, som åtfölja betänk. Inom parenthes får jag anhålla om ursägt för det jag, sedan propos. blifvit framställd, anför detta ytterligare motskäl; men jag tror rnig kunna göra det, då discussionen ännu icke förklarats afslutad. Om man nu antager tili jemnförelse antalet af 9~k:rs pannor, hvilka nu begagnas af i frågavar. små jordägare, så finner man af Statscont:s räkenskaper, att detta antal ej uppgår till mer än 262 st. Jag hemställer, huru det antal af /\.o,ooo, som man säger skulle nödgas upphöra att bränna, kan uppkomma annorlunda, än att man beräknar antalet af personer och små hemman, hvilka icke begagna brännvinsbränningsrättigheten. De, som begagnat denna ratt, utgöra deremot endast 262 i hela Sverige. Hvad Gr. Horn nämnt, att medborgare tvingas till lagbrott derigenom, att man fråntager dem förut åtnjutna rättigheter, tror jag kunna hjelpas derigenom, att litte punkten utvidgas, sä att ett liberalare stadgande i afseende på rättighet att slå sig tillsammans om brännvinsbränning meddelas. Dessutom tror jag, att controllerna äro säkrare, om det föreskrifves, att uti en skog icke någon panna får finnas, än den 0111 en panna der får begagnas. Af dessa skäl får jag yrka bifall till det förslag, hvarom jag förenat mig med Frih. Kantzou, att nemi. det minimum af jordvärde, hvarunder bränningsrättighet ej får utÖfvas, må bestämmas till 500 r:dr, och jag anhåller, att vi derom må få votera. Hr Cederschjöld:
Enl. ofvan anförde tabellariska sammandrag funnos, oberäknadt nämnde sex länsmanslägenheter inom Malmöhus län, inom hela Riket blott 7 länsmansboställen, upskattade under 25 R:dr, nemi. 2 i Stockholms län, 2 i Kronobergs, 1 i Hallands och 2 i Westmanlands län. Skulle, hvilket är mig obekant, dessa vara af enahanda usla beskaffenhet, torde rättvisan fordra, att äfven deras innehafvare komma i åtnjutande af den billiga förmån, jag för de vanlottade Länsmännen i Malmöhus län utbett mig. Remitterades till StatsUtsk. Frih. Staél von Holstein, Fa b. Wilh., upläste 3:ne motioner af följande innehåll: l:o. Vid denna, så väl sorn vid föreg:de Riksdagar, hafva flera förslag blifvit väckta till vinnande af ändring och lindring uti en de mest betungande och förderfliga skyldigheter, eller s. k. servituter, som vidlåda den icke privilegierade jordegendomen, nemi. reservoch hållskjutsen, men ännu har, vid denna Riksdag, åtminstone mig veterligen, icke någon röst låtit höra sig, för att på billiga vilkor söka förskaffa samma slags jordegendom befrielse eller lindring uti en annan, äfven betungande, prestation, nemi. k ro noskjutsen. Om reservoch hållskjutsen med hvarje år blifver mera svår och tryckande, derigenom att anlitandet deraf, uti de delar af landet, der ej några transportvägar på kanaler och insjöar finnas, är uti ständigt tilltagande, så kan detta visserligen väl icke sägas vara förhållandet med kronoskjutsen, men deremot är sättet för dennas utgörande af den beskaffenhet, att tyngden deraf, när den anlitas ofta, blir vida kännbarare. Reservoch hållskjutsen är nemi. af en mera bestämd natur, och således möjlig att på förhand beräkna.
Det bör i stället heta 190 T:r 8 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn. Inom Utsk. har man kommit öfverens om, att en ledamot af detsamma skulle inom de serskilda Stånden fästa upmärksamlieten på nyssnämnde misstag, som härleder sig från de undersökningar i ämnet, hvilka KammarRådet Cassel i egenskap af ordf:de för den af K. M. förordnade undersöknings-Commission verkställde. Jemte det jag tillstyrker bifall till Betänk, anhåller jag således att, för Exped.Utsk:s efterrättelse, det i reciten pag. 12 förekommande uttryck 190 T:r 8 kappar råg måtte ändras lill 190 T:r 8 kappar spanmål hälften råg och hälften korn. Hr von Hartmansdorff, Au g.: I afseende på Landshöfdinge-lönen i Stora Kopparbergs län är föreslaget, att dagsverkena skola ingå till Kronan och Landshöfd. i stället fä ersättning i penningelön, som på länets stat upföres. Vore det icke vida rigtigare, att behandla hans indelning och i allmänhet de civila embetsmännens på samma sätt som militärernas. Då finge en hvar behålla sina indeldta räntor och uphära dem efter 10 års medel-markegång. Vidtager man deremot den föreslagna åtgärden, så afviker man från den grundsats, som, vid Indelningsverkets inrättande, gjorde sig gällande. Har man börjat dermed i ett afseende, så torde raan snart göra det i flera. Att gifva penningar i st. f. indelning har, i afseende på Landshöfdinge-lönerna visat sig vara menligt. Då Landshöfd. i Malmöhus län, hvilken bibehållit indelningen, har en god lön, så har Landshöfd. i Christianstad en dålig, emedan han fått penningar.
var jag oafbrutet i ångest för att där hemma barnjungfrun skulle somna och pysen falla ur vagnen. Den där gången, då vi voro på besök hos herrskapet D. på deras villa och Axel inte fick baka lerbullar, emedan han skulle akta sina nya sammetskläder, räknade nog gossen bättre än hans mamma, ty han förklarade, att han aldrig mera ville hafva sådana dumma kläder, att man inte kunde leka. Och nu kommer jag ihåg den där pikanta aftonen hos Olga S. Där fick allt fru A. sitta duktigt emellan. Jag nästan önskade, att jag ej den kvällen haft så många intressanta meddelanden, då fru A. så vänligt sände mig en bukett af sina först utslagna rosor. Och då ja tänker på fru N., som väcker så mycken beundran för sitt deltagande i alla möjliga föreningar — månne hon någonsin har tid att leka och rasa med sina små eller att låta sig smekas af små mjuka händer. Nej, nu börja mina beräkningar blifva allt för ledsamma. Jag får lof att taga pysen på armen och gå in till hans pappa, ty i deras kärlek vet jag, att jag får full valuta för hvarje uppoffring. Maria Nyström. I DU N 288 1894 en gång hade ingått, i hvilken anledning han bar guldring på fingret. Det väckte hans kamraters förvåning, huru Några betraktelser för ldun han, denna blyge, tafatte yngling, hade kunnat af komma sig för med att fria. Helena Nyblom. » Ar du förlofvad, » frågade en af dem, då (Forts.) de sutto tillsammans vid ett glas punsch, De sjunka ned i en divan, i ett rum, där » hvem är du förlofvad med? » » Ah, — med en, som heter Kjellin, » var det doftar af blommor. Vinterstjärnorna glimma där utanför på natthimlen, musiken hans lakoniska svar. Samma slags förlofning ingås ofta af äldre ackompagnerar på afstånd deras böljande känslor, de äro båda unga och båda längtanspersoner.
Ty om man t. ex, tänker sig två personer, som på lika lång tid blifvit dömda till enkelt fängelse, men af hvilka blott den ene, i anseende till bristande utrymme, komme att undergå sitt straff i ensamhets-fängelse efter den nya lagen, under det den andre skulle undergå det i ett gemensamhets-fängelse, så hemställer jag till eder Mina Herrar, huruvida det kan vara rättvist, alt den sednare, som i gemensam hets - Lag-Utskottets Utlåtande N:o 48. 9 gemensamhets-fängelset är underkastad den förnedrande kontakten med andra grofva brottslingar, skall vara skyldig alt undergå sitt straff tillfullo, men den förre få en afkortning deruti, endast derföre att han, under en lika behandling i öfrigt, derjemte haft fördelen af särskildt förvaringsrum, der han sluppit all sammanblandning med andra fångar. För min del kan jag icke tro, att en lag, som leder till sådana resultater, skulle kunna som ändamålsenlig anses. Uti Lag-beredningens förslag till fängelse-lag, som äfven upptog tvänne slags fängelse-straff, ett strängare och ett mildare, hvilket sednare, under namn af förvandlings-fängelse, ungefär motsvarade det fängelse, som i 5 och G §§ af det nu förevarande förslaget omtalas, ansåg man sig icke heller ega anledning, att för det lindrigare slaget antaga någon afkortning i strafftiden, och jag tillåter mig, med anledning häraf, uttala den öfvertygelsen, att för hvar och en, som riktigt tänkt sig in i ämnet, ett sådant antagande alltid skall komma att visa sig såsom overkställbar!, utan att lagens ändamål till stor del för-' felas, helst om härvid äfven tages i betraktande ännu en annan omständighet, som jemväl förtjenar uppmärksamhet. Anser man, att ett ensamhets-fängelse äfven i sin lindrigaste form fordrar afkortning i strafftiden, så betraktar man straff-sättet som en skärpning i straffet, och man kan då icke använda det under huru lång strafftid som helst, utan man måste inskränka det till någon viss tid, hvilken jag förmodar att man vill hafva bestämd till två år, likasom för det svårare ensamhets-fängelset.
Riksdagsordningen ej står, att BondeStåndet äger tillsätta sine Notarier, så behöfves deri ett tillägg, som bestämmer detta vara Ståndets obestridliga och gällande rätt. Ett sådant tillägg har nu ConstitutionsUtskottet föreslagit, och jag anser, att, genom antagandet af detta förslag, blifver det afgjordt till allas nöje, som hittills varit ett tvisteämne, utan att af ett sådant slut på saken någon olägenhet kan uppstå för Ridderskapet och Adeln. — Äfven har jag bort en annan Talare anmärka såsom betydelsefullt, att ingen annan än StatsRådets Ledamöter här yttrat sig anse 24 §. Riksdagsordningen vara otydlig; men jag får i anledning deraf erinra, att vid 1818 års Riksdag 2:ne Stånd ansågo den sådan. Densamme Ledamoten har sedan försäkrat, att han ej vill med sin hand ingripa i någondera af Statsmagterne. Detta är en så ädelmodig förklaring, att jag ej behöfver svara derpå. Då man hör så mycket åberopadt, att fråga är om en vigtig princip, bör man äfven ihågkomma, alt hvarje steg emot densamma af Lagstiftande Magten att genom sjelfmyndiga förklaringar bereda tolkning af Grundlagen, är en constitutionsförändring, lika skadlig för den Lagstiftande Magten sjelf, som någonsin för den Verkställande. 219 Jag tillstyrker således ytterligare antagande af ConstitulionsUtskottets förslag. Herr Stråle, Nils Willielm: Jag skulle visserligen ej upplaga tiden nied mitt yttrande i detta ämne, om jag ej trodde, att man betraktar frågan annorlunda, än den verkligen är. När inan vill bedöma, huruvida 180g års Lagstiftare vid föreskrifterne i RegeringsFormen och Riksdagsordningen rörande Ståndens CanzliBetjening haft för afsigt, att BondeStåndet skulle sjelft tillsätta sine Notarier, eller ej, tror jag att man först bör påminna sig, i hvad skick saken då var. Förhållandet var sådant, att Konungen dittills af gammal praxis utnämnt så väl BondeStåndets Secreterare som Notarier.
Och hvirför skall det tala.s, so111 om det iclre funnes nå,gon annan mystik i viidden den erotislza karlelten och nöjligen moderslriirlelre~i Dyrkan af lidelsen i och för sig var ett drag, som iitruiirktc! den litteriira realismen, och som nu tycks åter lefvs UPP i den täinligen lwaliiiiga roinantik, soni har blif vi t realismens eftertriidare. Man Iran iclre annat an hoppas att den österliindslrt parfymerade erotiken ej k r g e blir hiirslraiide, ty den passar så föga för nordislra sinnen, son1 fatt sina starlraste naturintryclr från salta, hafsbrisar och friska, sli?rpa fj8llvinda.r. Den hyperestetiska uppfattning, som å ena ' sidan gör erof ilren till a och o, mynnar 5i andra sidan ut i en form1i.g snil1edyrka.n. Äfven af denna rilrtning har fröken Key tagit intryck, och det låter ofta, som om hon ansåge snillena fritagna från mycket, som för andra galler såsom plikt. Denna riktning k o m e r fram afven i hennes föredrag om Irvinuofïågan. Det iir då nar hon bevisar, att Icvinnm iclre kan iippnå saiiiiila höjder som inannen bland annat darför, att hon iclre såsom lian » drifves att mBta lifvets höjder och djup&gt;, hvarvid h m sej sällan under nagoii tid af sitt lif kominer att tangera ifven den ' sfer, som B e l h a n slcildrar med den Fredmanska strof en: ' Hiir ligger jag i rannsten ' och betraktar Mina gamla skor ' o. Fröken Key fortsiitter: » de lrvinliga snillena träffanr inan siillan i en dylik situation. Men till gengald as det också endast man, som gjort farderna mellan Inferno, Purgatorio och Paradiso D.
S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtanden: N:o 68, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordningen, om Sockenstämmor i Stockholms stad, af den 16 Mars 1847: afslogs; och N:o 69, i anledning af väckta motioner om ändringar och förklaring af Kongl. Förordningen, om Sockenstämmor i riket, af den 29 Augusti 1813. l:sta och 3:dje punkterna biföllos, och 2:dra samt 4:de punkterna återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: N:o 101, angående behöfvandes undsättning under inträffande missvext-år; och N:o 102, i anledning af väckt motion om afskrifning af Westerbottens läns innevånares undsättningsskulder efter missväxterna åren 1830 med 1834. S. D. Föredrogos ånyo Banko-Utskottets Utlåtanden och Memorialer: N:o 25, öfver väckt motion, angående skyldighet för vederbörande att återställa eganderätts-handlingar för utgifne fastighets-lån; bifölls. N:o 26, i anledning af väckt motion om utvexling i landsorten af silfveroch kopparmynt; bifölls. N:o 27, i anledning af Hedervärda Bondeståndets återrerniss af Utskottets Memorial, N:o 12; lades till handlingarne; och N:o 28, i anledning af erhållen återrerniss af Utlåtandet, N:o 16; lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Memorial: N:o 71, i anledning af återrerniss af Utlåtandet, N.'o 56. Prot.-Utdrag den 9 April 1851. 225 S. D. Föredrogs och till handlrngarne lades meddeladt utdrag af Höglofl.