Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har dock, af hvad sålunda anfördt blifvit, icke funnit sig äga skäl att, då alla andra fullfärdiga fabrikater af enahanda beskaffenhet, och som inom landet till verkas, äro belagde med tull, särskildt för nämnde slag papper föreslå ett undantag, desto mindre som, med afseende hufvudsakligen å pappers-lullen, afgift vid införsel af böcker, på svenska tryckta, äfvensom af plancher, för hvilka tullfrihet af andra skäl eljest kunde ifrågakomma, blifvit föreslagen att bibehållas. Det af Kormners-kollegii berättelser öfver Sveriges utrikes handel och sjöfart upplyste förhållande, att papper till ganska betydliga belopp utöfver införseln blifvit härifrån utfördt, må väl antyda alt någon skydds-lull för pappers-tillverkningen icke är behöflig, men torde ock bevisa, att pappers-priset härstädes åtminstone icke är högre, än i de flesta andra länder. Bill. lill R. St. S Papper. I åi Bevillnings-VtskoUcts Betänkande M 10. Utskottet, som icke har något för sin del att erinra emot Kommitterades af Kongl. Maj:l godkända förslag i ifrågavarande ämne, hemställer alltså ati, utan afseende å Herr Wahlströms omförmälda motion, tullafgifterne å papper må i enlighet med den efter Kongl. Majlis förslag i denna del uppgjorde, hifogade införsels-tariff bestämmas, f sammanhang härmed får Utskottet jemväl föreslå alt s. k. asphalt-filt, hvilken artikel utgör ett nyuppfunnet material till förhydning af tak och väggar, må, i likhet med förhydnings-papper, vid införsel åtnjuta tullfrihet och att bestämmelsen härom må i tulltaxan intagas genom artikelns hänvisning i nolen till papper: förhydningsoch press-. Plommon. För artiklarne Plommon, Brundier och Sviskon, äfvensom Russin, upptager Hr uneller.
Huss i sitt förslag stipulerat bestämmelser, huru långt de föreslagna rättigheterna för qvinnan borde utsträckas, under det deremot Utsk:t öfverlemnat afgörandet häraf åt Regeringen; efter min uppfattning är det endast en smaksak, hvem som är den mest kompetenta myndigheten att afgöra detta. Då olika tankar i detta afseende uttalats, synes det vara lämpligast att, såsom brukligt är i dylika frågor, R. St:r afläte en underd. skrifvelse till K. M:t, hvaruti R. St:r hemställde, att utvidgade rättigheter medgåfvos qvinnan, men till K. M:t öfverlemnade att bestämma dessas utsträckning. R. St:r kunde då, såsom Hr Huss’ förslag innehåller, jemväl anhålla, att K. M:t täcktes för nästa riksdag framlägga förslag till nya undervisningsanstalters bildande för qvinnor. Riksdagen vore då oförhindrad att antaga eller förkasta de grunder, på hvilka förslaget vore bygdt, och hade icke afsagt sig det slutliga bedömandet af frågan. Utslcts afsigt har icke varit att rycka qvinnan från hennes vackraste verksamhet i det husliga lifvet såsom maka och moder; men Utsk:t har velat bereda de qvinnor, som icke kunna uppfylla dessa sina bestämmelser, tillfälle att förskaffa sig sin bergning och gagna samhället. Här är icke, såsom Frih. Cederström yttrat, fråga om stenar i stället för bröd, utan här är fråga om bröd i stället för stenar. Utskrt har äfven fått uppbära beskyllningar, för att den i Betänk:t gjorda hemställan skulle vara sväfvande; men det ligger ju i sakens natur, att, då (Jtsk:t öfverlemnat de närmare bestämmelserna åt K. M:t, förslaget måste af de, som icke gilla detta, förefalla sväfvande. Dessutom tillåter jag mig nämna, att flere talare beskyllt Utsk:t för att hafva uttalat åsigter. som dessa talare, vid närmare genomläsande af Betänkit, torde (inna icke blifvit af Utsk:t uttryckta.
Fem långar efter a:ne hästar; och 4:o af Riksdagsfullmägligen Ola Jeppsson från Blekinge Län, hvilken föreslagit, att, vid fång-transporter, ej licia än Tre fångar må få åka efter Ivänne hästar och ej flere än en efter en häst, hvilket motionären ansett desto billigare, som fångarne vanligen äro belagde med fjättrar, hvilka öka tyngden af skjutsen, och det ofta skulle inträffa, ali den skjutsande vore nödsakad att vid fång-forslingar använda arne hästar, utan att lian erhölle betalning för mer än en. — Och hafva häruti instämt Riksdagsfullmäglige Per Jönsson, Niclas Jönsson och Nils Jeppsson från Skåne, äfvensom Peter Persson från Calmar Län. Ofvannämnde motioner innefatta hufvudsakligen tvänne frågor, den ena, huruvida fångar, då de skola från en till annan ort försändas, må gående fortskaffas, och den andra angående det antal hästar, som vid deras forsling hör begagnas. Hvad förra frågan angår, så få Utskotten upplysa, att densamma redan vid 1823 års Riksdag blifvit väckt; men att Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, hvilkas yttrande i ämnet Rikets Ständer infordrat, afstyrkt bifall lill det då i ämnet gjorda förslaget, i anseende till dels de binder, som väderlek och väglag vid flere årstider förorsaka, dels det lättare tillfälle lill rymning, som det föreslagna fångföringssättet skulle medgifva och den större bevakning, som dervid komme att erfordras, äfvensom elen längre tid, som dertill skulle åtgå, och dels äfven de kostnader detta sätt medförde, och hvilka skulle uppgå nära, om icke fullt ut, lill den skjutslega, som derigenom kunde besparas. Bih. till li. St, Prot, 1840 och 1841. -f Sami, ä Ajd. 37 Haft. 4 22 Statssamt Allm. Besv,- och Ekon.-Ut skot t ens Utlåtande„ N'.o 183, Åf enahanda skäl finna ock Ulskotlen nu sig böra afstyrka förslaget, att fångar, då de från en ort till annan försändas, skola transporteras gående.
Lagförklaringen väsendtligen afvikit från de kåde i Allmänna Lagen, och ännu bestämdare i 12 §• af Kongl. Förordningen den i3 Julii 1818 lagde grunder, hvilka påtagligen innebära, att för pantförskrifning och inteckning af fast Egendom fordras ej allenast Besittningsrätt, ehuru vidsträckt denna ock LngUtskottets Bet åttkanten. 1229 må vara, utan en sådan egande rätt* sora, i händelse pantegaren icke fullgöra de vid pantförskrifningen åtagne åligganden, kan genom behörig lagfart på Långifvaren öfverflyttas, hvaremot, efter hvad en Ledamot af Utskottet, Herr Hjertström, upplyst ej allenast någon sådan Lagfart å öfrige Tomter ej skulle ega runi, utan en Långifvare, ofta okunnig om slike Egendomars rätta natur och egenskap, någon gång kunna äfventyra, att den pantförskrifne Fastigheten genom uteblifven betalning af Tomtören, återfölle från innehafvaren till Staden, och någon betalning af den emot pantförskrifningen förstärkte summa således ej kunde derutur utsökas; vid hvilket förhållande och då Inteckning, om den skall innebära den dermed åsyftade säkerhet, alltid måste förutsätta något fast, oflyttbart och orubbligt, hvarutom, utan afseende på ombyte af egare, och utan behof för Långifvaren att, vid försträckningen för sin säkerhet beräkna annat än giltigheten af sin fordran, värdet af Fastigheten och beloppet af äldre Inteckningar, betalningen må kunna utsökas, samt ett motsatt förhållande skulle föranleda till en olämplig förbländning af Inteckning i Fast Egendom, med pant af lös egendom, hvarunder besittningsrätt alltid inbegripes, och i hvilken sistnämnde Egendoms flyttbara egenskap, orsaken ligger hvarföre säkerhet deri, vid skeende pantförskrifningar, endast genom sjelfva öfverlemnandet ansetts I23<3 Lagutskottet! B et finkant! en. imma gifvas, Herr Ehrenborg alltså med instämmande uti Herr Hjertström* särskilda votum, tillstyrkt återremiss af Betänkandet.
De gamla, efter handteringens nuvarande ståndpunkt ofullständiga bergsmanshyttorna, vid hvars anläggande endast små tillverkningar på hyttelagens egna skogstillgångar varit afsedda, finnas rätt ofta i följd deraf lagda vid smärre vattendrag, der blåsning allenast under en kortare del af året kan ega rum, samt egna sig, äfven af andra skäl, i allmänhet icke till en sådan utvidgad fabriksrörelse. De måste efter hand nedläggas och jerntillverkningen inom hvarje ort koncentreras vid större verkstäder, vid valet af hvilkas läge, afseende hufvudsakligast måste fästas på tillräcklig drifkraft för de mångfaldiga olika machiner, som för en tidsenlig jern till verkning nu äro erforderliga, äfvensom på möjligheten att å befintliga eller beräkneliga kommnnikationsleder, kunna dit sammanföra erforderliga qvantiteter af malm och brännmaterialier. Utom bergslagen låta sådana arrangementer nu verkställa sig, då den nya, likasom den gamla masugnen, blifver fri från tiondejern, men inom bergslag åter äro de för närvarande nästan omöjliga, emedan den nya tillverkningen der skulle blifva betungad med en så orimligt hög beskattning, att den icke med någon behållning för egarne, skulle kunna fortfara längre än frihetsåren räckte, och för en så kort existens kan ingen vilja nedlägga det betydliga kapital som för en sådan anläggning erfordras. Enligt nu gällande stadganden skall nemligen vid nya masugnar inom bergslag utgå såsom tionde hvart 30:de Sk^. af tillverkningen. Vid en masugn med t. ex. 60,000 centner årlig tillverkning, skulle således i tionde erläggas 2,000 centner, som, efter ett medelvärde af 2 Riksdaler 50 öre, gjorde en beskattning af 5,000 Riksdaler förutom bevillningen, under det att egarens nettobehållning, inberäkDadt denna summa, på en sådan tillverkning under lyckligaste konjunkturer icke kan beräknas högre än 20 öre per centner eller 12,000 Riksdaler på hela tillverkningen. Skatten skulle sålunda - Motioner i Borgare-Ståndet 1865. 329 * lunda under gynnsammaste förhållanden medtaga nära hälften af hans behållning, och under mindre goda konjunkturer uppsluka alltsammans.
Ank. till Eip.-Utsk. den 2 Mars 1858, k. 6 e. m. Memorial, angående särskilda gratifikationer till åtskilliga af Stats-Ulskoltets tjenstemän. Vid pröfning af Stats-Utskottets under M 54 afgifna Memorial, angående aflöningens bestämmande för den hos Riks-stånden och Utskotten anställda kanslioch vaktbetjening, funno Rikets nu församlade Ständer en allmän förhöjning i denna sedan 1815 års riksdag nästan oförändradt bibehållna aflöning vara af billighet och tidsomständigheterne påkallad, samt beviljade jemväl en sådan aflönings förbättring i öfverensstämmelse med det förslag, som af Utskottet uti nämnda Memorial afgafs. Ehuru en dylik förmån följaktligen kommit äfven detta Utskotts tjenstemän till godo. har dock Utskottet, med sin under riksdagens lopp vunna erfarenhet om mängden och beskaffenheten af de hos Utskottet handlagda ärenden, funnit de för flera af dessa tjenstemän beviljade arfvoden ingalunda innebära den efter göromålens vigt och mängd lämpade vedergällning, som, enligt Riksdags-ordningens 24 §, bör vid Riksdagens slut tilläggas den biträdande kansli-personalen. Till stöd för denna åsigt tror Utskottet sig icke behöfva ingå i någon omständlig redogörelse för den vid innevarande riksdag inträffade väsentliga tillökning i göromål för dess kansli-betjening. De tryckta riksdags-handlingarne visa förhållandet härmed, och vid jemförelse af dessa för nuvarande riksmöte och för framfarna riksdagar måste medgifvas, att arbetet inom Stats-Utskottet varit vid denna riksdag vida trägnare och mödosammare, än vid de föregående. Hvad mängden af dessa göromål angår, må endast anmärkas, att de från detta Utskott expedierade utlåtanden och memorial komma att utgöra icke mindre än fyra band af Bihanget till Riks-ståndens protokoll samt till sin omfattning motsvara de fleste öfriga Utskottens expeditioner tillsammantagne; och, beträffande åter ärendenas vigt, så lemna Utskottets betänkanden rörande Bih. till R. St.
Måtten visa sig så säkra, att knappast en ändring behöfver göras. Således lära de icke endast att sy en klädning, utan, hvad viktigare är, tillklippa och profva densamma. D e få lära sig att konstruera upp lifmönster efter olika mått, dels i naturlig, dels i förminskad skala, och måste ovilkorligen vinna färdighet däri till följd af den myckna öfningen. Arbeten i mängd förevisas. Hela högar af välstoppade strumpor — från de enklaste rutstoppar till de finaste maskstoppar — ytterst välgjorda linneknappar, märkdukar, prof på lappning, så väl gjorda, att man knappt kan upptäcka lappen. V i d granskningen af arbeten, t. ex. monogramdukarne, på hvilka några enklare slag af brodyr inläras, måste man förvånas icke allenast öfver, huru väl arbetet är utfördt, utan äfven öfver den » schwung » det utvisar. Huru drifvet och utan » pet » är det icke! Det rent af syns, att det är raskt utfördt. Huru märkvärdigt fraicha äro ej deras hvita arbeten i allmänhet! Man kan knappast se, att de äro vidrörda. Att förvärfva ett så lätt handlag är oskattbart. Hvad som under dessa vandringar i Stockholms folkskolor särskildt förvånar en, på samma gång det gör ett angenämt intryck, är det förunderliga lif och intresse, barnen visa, och den utmärkta disciplin, som öfverallt tycks råda. Det är ej något slags dressyr, som kunnat åstadkomma detta. Det gör intryck af att vara glada, frimodiga och öppna barn, för hvilka det faller sig helt naturligt att skicka sig väl. När man på detta sätt med egna ögon får bevittna de goda resultaten af metoden, kan man ju med allt fog sätta den högt. Lägger man så härtill, att den utvecklats på jämförelsevis kort tid — ett tiotal år —, tvingas man att gifva sitt erkännande åt den energi, kraft och genialitet, som satt i gång, planlagt och leder det hela, men äfven den y \ 5ALMSTRÖM. sega kraft oeh uthållighet, som säkerligen fordrats af de lärarinnor, som arbetat under ett system, stadt i så rask utveckling. Där metoden endast blifvit känd till namnet, har den ofta ganska många fördomar mot sig.
Hvad sorn deremot med skäl kan anmärkas, är: att beloppet, sorn’ skulle erfordras för inköp eller nybyggande af caserner och andre för inqvarte:ingen nödige byggnader, icke blifvit genom behörige värderingar och kostnadsförslag bestämdt; att service-kostnaden icke är för alla städer afskiljd ifrån de öfr ige inqvarterings-ulgifterne; att inqvarteringc-tolagen, såsom sammanblandad med den ordinarie tolagen, icke alltid kunnat från densamma skiljas, och att, äfven der detta kunnat ske, någon conlrol icke finnes derföre, att inqvarterings-tolagen blifvit rätteligen beräknad och upptagen; i följd hvaraf hvarken den summa, sorn till inköp eller uppförande af omförmälde byggnader borde af Staten tillsläppas, eller den brist, sorn skulle fyllas i medlen till servicens utgörande, nu kan upp - %i Statssamt Allm. Bes v, och Occan.-Utsl;. Betänkande JY.o ,\6. gifvas; beroende dessutom nämnde brist på inqyarlerings-penningarnes bestämmande uti en blifvande uy Iuqvarlerings-Ö! dning, Emedlertid anse Utskotten, ali genom de upplysningar, sorn redan Kto vanne, fullkomligen ådagalägges, att Rikets Ständers å förra Riksdagen fattade beslut, enligt hvilket de för inqyarlcringen nödige caserner och boställsrum samt slail och magasin, som nu af sladerne beslås, skulle af Slaten, genom inköp eller nybyggnad bekostas, för närvarande iake kan i sin helhet gå i verkställighet, med afseende å de betydliga summor, sorn för ändamålet skulle erfordras, ecli Statens oförmåga att dertill lemna medel. Hvad casernerrié beträffar, är beslutet ock vilkorligt. eller beroende på Statens tillgångar; men deremot finna Utskotten, vid jemförelse af de å föregående Riksdagar gifne beslut, sladerne ovilkorligen vara berättigade ali genast blifva befriade ifrån skyldigheten att, vid inqvartering af Cavalleriolrupp,. tillhandahålla stalloch jhagnsinsruin för fourrage-persedlar.
Enligt Fullmägtiges i Riksgälds-Contoret den 2 Januarii 1833 aflåtne svar, hade bemälde Fullmägtige hufvudsakligen delat de af Banco-Fulhnägtige yttrade åsigter, tilläggande likväl, i fråga om 3:dje punkten, att, sorn det ville synes i första rummet angeläget, det Bolagets åt Ordföranden gilne uppdrag, på grund hvaraf autorisalionerne finge af honom utfärdas, erhöile nödig autenticitet, Riksgäkls-Contorets Fullmägtige för sin del ansett, att Protocollet vid Bolagsstämman, i hvad detsamma anginge autorisationerne, borde föras af en Notarius Publicus, och serskildt af honom underskrifne Utdrag af detta Protocoll bifogas hvarje serskild af Ordföranden utfärdad autorisation. I öfverensstämmelse nied denna uppfattade åsigt, hade RiksgäklsContorets Fullmägtige ock låtit upprätta och till Götha Canal-Direction aflemna serskilda formulairer till de fem autorisalioner, ■sorn afsågo RiksgäklsContorets förhållanden till Götha Canal-Yerk; och hvilka formulairer, uti åtföljande afskrifter, blefvo Banco-Fullmägtige meddelade. I skrifvelse af den 17 Januari^ i833, lemnade Banco-Fullmägtige Götha Canal-Direction del af hvad de, efter sålunda föregångne corn monicationer, ansett böra vid autorisationernes och förbindelserncs utlärdande iakttagas. Den 21 Februarii 1833, förekom hos Banco-Fullmäglige till afgörande Götha Canal-Directionens ofvan omförmälde hemställan om en serskild sakkunnig persons utväljande i och för den förestående undersökningen om hela Canal-verkets fullbordan; då Fullmägtige genom pluralitet bestämde sig att så väl om denna undersökning, som den egentliga Revisions-förrältningen, anmoda, å Bankens vägnar, Herr Commendeur-Capitainen J.
Hvad som nu är föremål för öfverläggning, är huruvida magistrats-personerne i städerne billigtvis kunna fordra särskild aflöning af Staten för ifrågavande förrättningar, då de genom att hafva sin lön anvisad på tolag, qvarntull m. fl. till städerne inflytande och från Staten upplåtne afgifter, redan kunna anses vara af Staten aflönade? Är det billigt att de skola hafva särskilda traktamenten för det de besigtiga t. ex. en spanmålstransport, eller närvara på ränteriet vid kassors inventering? Hr von Hartmansdorff: Det förhåller sig visserligen så, som Frih. Gederström säger, eller att vissa inkomster äro af statsverket till städerne anslagne; men magistrats-personerne hafva derstädes icke blott samma uppbördsbefaltning, som åligger vederbönde uppbördsförrättare på landet, utan städernes embetsman 278 Den 24 Augusti. äro jemväl domare, såsom hvar och en vet. Det fordrar dessutom en vidräkning, som här icke kan uppgöras för alt veta om de fördelar Staten förunnat städerne, motsvara deras skyldigheter jemförelsevis till landet; ty om stadshoer nu mera icke hafva andra rättigheter än landtman, hvarföre skola de förre i något annat hänseende, än de sednare, allona någon tjensteman? På sätt jag förut nämnt, anser jag derföre billigheten fordra att ifrågavar:de tjenstemän för extra förrättningar äfven erhålla extra arfvoden, hvilket Utsk. också föreslagit. Till svar å den hemställan Frih. Cederström gjort lill mig i afseende på Calmare län, får jag säga att den tid då jag var tillf, landshöfding derstädes, hade näringsfriheten ännu icke införts. Den författning, hvilkens förändring nu är i fråga, lydde då annorlunda än man önskar alt hon måtte göra. Att den föreslagna förändringen nu vidloges, vore sammanhängande med den införda näringsfriheten. Det torde också vara bekant att sedan hon infördes hafva vederbörande handtverkare i Stockholm yrkat ersättning för deras deltagande i förrättningar af ifrågaslällde beskaffenhet, hvilket förut icke inträffade. Frih.
Af Hr Schartau: J’Vid det tillfälle, då Förstärkta Stats-Utskottets Hr Ordförande behagade decrelera giltigheten af en verkställd votering, ehuru uti densamma icke deltagit det antal Ledamöter af de respective Riks-Stånden, som Regeringsform och Riksdagsordning förordna, enligt den tolkning af dessa Grundlagar, som egt rum allt ifrån deras antagande intill våra dagar; — anmälde jag genast protest mot denna så mycket mera besynnerliga åtgärd , som Hr Grefven och Ordföranden sjelf, omedelbart derefter, fann sig föranlåten att afbryta voteringarnes fortsättning och upplösa det Förstärkt» Utskottet, emedan de röstande icke kunde uppbringas lill sitt lulla antal, hvilket följagtligen då ansågs nödvändigt för den ifråga vai ande förrättningens laglighet; — jag fortsatte denna protest, då protocollet öfver de skedda omröstningarne slutligen delgafs Utskottet, — förklarade mig anse den aatdra voteringen eller i5c):de propositionen i Bevillning-Utskotlets Betänkande N:o 4*> såsom en nullitet, och hörde till och med Hr Ordförandens vanliga fråga, ”om det upplästa prolocolls-utdraget godkändes,” besvaras med ett 1 judeligt och allmänt nej, utan att deraf rubbades den oböjliga vilja hos Hr Grefven, mot hvars tillämpning i förevarande fall af Rikets Giundlagar, och sig tillerkända magt öfver Rikets Ständers Föistärkta Stats-Utskolt, jag härmedelst än ytterligare på det kraftigaste protesterar.” Uti förestående reservation hafva instämt Herrar W. Cassel, C. Berglund, Carl Walley, A. Brunnius, J. A. Kjellberg, A. M. Brinck, T. Petre', C. F. Wcern, Th. Frenander, A. P. Lindblad, P. II. Lindström, A. Petterson, C. II. Engström, C. G. Gustafsson, B. Hjort, Axel Westlinger, D. Elf brinck, P. O. Norin, M. G. Wallen, P. E. Winge, C. J. Geijer, And. Wedberg.
Detta medför i min tanke tvänne olägenheter, af hvilka den ena ej betyder något i ekonomiskt hänseende, men likväl loide vara vigtigare, än den andra. Den ena olagenlielen är, att åtskilliga medel undansnillas Staten. Den andra oell den efter mitt förmenande vida större, Hr, att allmänheten på åtskilliga ställen, oell särdeles på de orter der detta beklagliga förhållande någonsin inträffar, verkligen hyser misstanke emot sina domare i detta fall. Denna misstanke har under innevar. riksdag blifvit ganska tydligt uttalad, och jag tror, att denna förändring, äfven om den ej medförde någon säkerhet i afseende på controllen, likväl skulle hafva tillräckligt skäl för sig, om den kunde motverka den andra olägenheten. Såsom innehållande ännu skarpare controller, ansåg jag, då betänk, sist förevar, att den af Borgmästaren Westlinger vid utlåt. N:o 35 bifogade reservation borde antagas. Sakkunnige personer hafva likväl upplyst mig om de olägenheter, som dermed vore förenade, och jag afstär således ifrån allt yrkande i den frågan, men fortfar deremot att önska bifall till Utskrs förslag. Derigenom vunnes, hvad jag anser såsom en hufvudsaklig vinst, att domaren ej vidare nödgas hålla chartor allmänheten tillhanda, hvarigenom misstanken om försnillning helt och hållet blir vänd ifrån dem. Det är visserligen sannt, hvad en värd talare uppgifvit, att på vissa orter någon svårighet torde uppstå att erhålla chartsesig. -försäljningsman , men den af Utsk. föreslagna redaction innehåller ej något förbud för domaren att försälja chartor, och jag tror att om domaren i sådant fall vill lämpa sig efter behofvet, der Taxerings-comite'erna ej varit i tillfälle att anskaffa chartoe-sig.-försäljningsman; så förfaller hela den olägenhet, sora man har velat se i den af Utsk. föreslagna redaction. Jag anhåller således om bifall lill Utsk:s betänkande. Frih. Boye: Beklagligtvis torde man ej få betvifla, att ju underslef någon gång ägt rum; men mig synes att frågan nu egentligen är: borttager den nu föreslagna förändringen farhågorna för underslef, eller äro de garantier, som här föreslås, tillförlitligare, än de som hittills varit?