Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den siste värde talaren hade, då Iian gjorde sin framställning, ganska väl kunnat tillägga och efter han icke gjorde det, ber jag att såsom Fullmäktig få vitsorda, samt upmanar samma talare att vederlägga mig om han det kan, att det icke vid något tillfälle kunnat vara eller varit påstått, alt utgifterna för Strömsholms kanal på något sätt stigit lill följd deraf att Staten, med ett ombud deltagit i Styrelsen; men deremot att det är säkert och hevisadt, alt den bot, som vunnits emot öfverdrifna utgifter, just till stor del erhållits genom tillgöranden af delta ombud. Jag har i öfrigt blott anfört Strömsholms kanal, såsom exempel derpå, att Slaten f. n. har ombud uti sådane direkta och att det således icke finnes något skäl, hvarföre man skulle gå ifrån ett sådant bruk vid detta tillfälle, äfvensom att detta bruk, visat sig ganska nyttigt. Frih. Cederström, Rud.: Denna fråga är verkligen icke utan sin vigt. Jag har varit någon lid tveksam derom, huru dervid klokast hör förfaras, men jag tror, att Gr. Lagerbjelke begått ett förbiseende, då han yrkat, att Staten endast skulle, genom ett ombud i revisionen deltaga. Jag tror att det icke är något som hindrar Staten, att genom flere Revisorer i denna granskning deltaga. Pius videnl oculi quarn oculus. Det är således, tror jag, icke någon omöjlighet att genom dess Revisorer följa förvaltningens gång; men deremot att derutöfver inmänga sig i förvaltningen genom en person, som bolaget icke sjelf eger utse, anser jag vara, att bryta det förhållande, som billigtvis bör ega rum emellan ett bolag å ena sidan och Svenska statsverket å den andra. Det kunde ju nemi., möjligtvis åtminstone, låta tänka sig, alt genom en sådan inblandning, bolagets intressen skulle kunna i miudrc mån bevakas ån vederbör, ehuru jag visst Den 28 Augusti e. m. 523 vill vara fullt öfvertygad om alt K. M. skulle göra Sitt bästa, att lill ledamot i direktm utse den lämpligaste person; men månne icke bolagets egna intressen skola, utan dylik inblandning, leda till fullkomlig säkerhet i delta hänseende? Jag tror med ett ord icke att Gr.
Men sedan detta icke skett, utan egendomsvärdet sedermera, enligt b vad Utsk:n sjelfva medgifvit, i köp och arf satt sig, tror jag det vore betänkligt att nu återställa saken i det skick, som ursprungligen varit det rättvisa. Derigenom skulle man nu göra en verklig orättvisa, och jag instämmer med Hr Dalman deii, att, om staten kunde betala skillnadan och ersättningen till dem, sorn nu äro för tungt roterade, sådant borde ske; men att taga denna ersättning af andra, som emot en hög köpeskilling förvärfva t äganderätt till sina hemman, finnér jag betänkligt. Jag vill erinra mig, att R. St. viden föregående riksdag underlåtit att af jordägare i Skåne, Halland och Blekinge utkräfva grundräntor in natura just derföre, att de länge blifvit utgjorde efter ett visst kronovärde; och lika så obilligt som man då ansåg att uttaga dessa räntor efter markegångspris, lika så orättvist anser jag att nu fordra rustningspraestationerna efter markegångspriset. Gr. von Platen: Jag tror mig icke såsom något skäl för Utskrns betänk, hafva åberopat det bifall, som BondeSt:s ledamöter från Blekinge lemnat det framställda förslaget; men efter jag omnämnt deras belåtenhet dermed, får jag upplysa, att jag ej kan bestämdt erinra mig mer, än att ett par af dem äro i den författning, att de skola både taga och gjfva öfverskottsräntor. För resten kan jag uppgifva, att jag känner andra personer, hvilka skola erlägga sådana räntor, som enskildt sagt sig finna förslaget rättvist. Ytterligare och i afseende på den skakning i egendomsvärdet, som man bär framställt, får jag nämna, det jag ej tror någon sådan skakning vara att befara i Blekinge, enär en ungefär sådan reglering, som nu är i fråga, redan för 20 år sedan blifvit lofvad. I följd deraf hafva de egendomar, som i vår tid ombytt ägare, redan förändrat värde, och någon orättvisa kan ej anses vederfaras ägare af andra lägenheter, som gått i arf från far till son.
»0 1 • i - 5 5» -i . lilli' 1 1 1 I 1 1 lill lill tö yr CO 27o Vi 1 11 >0 i 1 O O O •0 w V. ?? 1 «?' 1 »J !» 1 b3 CTi Ci c> Ov N5 s* 0 »-I v» 0 CG J2» 4a» CO UV cn yi >a 34) Dessa hafva utgjorts *8 BH. t. Barne.Utskottets Befolkande K:t 14. 35) Detta godtgöres dels efter sorn det förbrukas, genom uppförande i Bankens omkostnads-räkning, dels genom försäljning. 36) Vid 1778 års Riksdag öfverfördes från Bankens CapitaJ-Räkning på en serskild Räkning dess under förutgående år tillkomna förlagskostnad för Tumba Bruk med R:dr 68,663: 2 sk. io| r:st. — Den sedermera, under här uppförde Titel, beräknade förskottsfordran har omvexlat, allt efter som levereringarne af papper från Bruket varit större eller mindre. Ar 1822 till ex. var den 27,364 R:dr 8 sk. 10 r:st., men vid 1824 års slut fanns den nedsatt lill R:dr 1,843; 12: 10. 87) Dessa ega till föremål "att bereda Landsorterna tillfälle att utbyta förslitna Småsedlar, och yerkställes detta under controjl mot missbruk, samt emot borgen, af Autoriteter i Orterne, som derföre erhålla en viss provision. 38) Då härunder inga andra .Sedlar innefattas än sådane, för hvilka något framtida kraf ej mera är möjligt, så kan den för deras inlösen använda summa så mycket mer beräknas såsom tillgång, som i samma förhållande summan af Bankens bland skul - Bi!. t. Banco-Ufskottets Befolkande. 29 den upptagne utelöpande sedlar måste vara minskad. De hafva utgjorts af: l8a3. 1827. Inlöste otydlige mert rigtiga Sedlar . 4 4°' 4>992* &
(Går ut i fonden.) FRU VINGE (ensam). Han skall nog svara dig! ELISA (tittar in genom dörren till vänster; då hon ser fadern Du kan ju säga honom det samma, som du Således, Gertrud, om jag skulle hafva borta, kommer hon in igen). Faster! 19 FRU VINGE. Är du här igen? ELISA. Får jag sitta här en stund? Ja, jag kan inte gå och lägga mig ännu. FRU VINGE (kort). Gärna för mig. ELISA (vid fönstret). Hvad här är skönt! FRU VINGE. Har du också dansat? ELISA. Ja, ett litet slag. En sådan vacker natt! FRU VINGE. dansen? En sådan djup suck! Hvarför gick du ur ELISA. jag nästan det var synd att dansa en så vacker natt. Jag var en smula trött, och så tyckte FRU VINGE (halfhögt). Pappas dotter! ELISA. Hvad sa faster? 20 FRU VINGE. Är du sjutton år, liten? ELISA. Nej, aderton. Hur så? FRU VINGE. Å jag frågade bara. ELISA. tokig därute! Å, faster, om du visste, hvad Richard var FRU VINGE (småleende, blidkad). Jaså, du tycker, ätt han var tokig? ELISA. dig att dansa, om du varit där. Jag tror, att han skulle fått till och med FRU VINGE. lusten som saknas? Till och med, tror du då, att det är ELISA. faster, när du var ung? Du var visst en riktig baldrottning, du, FRU VINGE. Ja, nog sade man det åtminstone. ELISA. Tänk, så underligt! 21 FRU VINGE (skrattande). Tackar för komplimangen! ELISA. faster, höll du mycket af Richards far? Nej, jag menar så underligt, att du säg, FRU VINGE (ser på henne). Nej, mitt barn, jag älskade honom. ELISA. Det är väl detsamma. FRU VINGE. och för starka känslor också. Ni äro så rädda för starka ord nu för tiden, ELISA. Säg, faster, är Richard lik sin far?
De exempel, Frih:n åberopat från England och Amerika, torde icke ega särdeles giltighet, då det sednare landets institutioner äro så väsendtligen olika våra egna, och i det förra parlamentet måste särskildt för hvarje år fatta beslut om bibehållande af en särskild och strängare lagstiftning för arméen på krigsfot, som kallas Meeting-Act och ungefär motsvarar våra krigsartiklar, samt hvars antagande just visar att man äfven i England ej anser de vanliga lagarna tillräckliga, då fråga är om militärer och de af dem begångna förseelser. Jag är öfvertygad, att hvar och en, som närmare tänker på nödvändigheten att uppehålla den militära disciplinen, skall instämma med Utsk:l, och anhåller om bifall till dess hemställan. Frih. Creutz: Jag har icke kunnat finna mig öfvertygad af Frih. Armfelts anförande, utan tror fortfarande det vara nödigt, att krigslagarne underkastas en fullständig omarbetning. För närv:de händer det ganska ofta att soldater för helt och hållet civila förseelser dömas af krigsrätt, och jag har sjelf sutit som ledamot i en sådan, då en soldat biet' dömd för civil förbrytelse. Hvarföre man ej skulle kunna i förev:de fall åberopa Amerikas exempel, lyckas jag ej fatta, och likaså i afseende å England. Jag fortfar i mitt yrkande. Frih. Armfelt: Hvad beträffar det af Frih. Creutz anförda exempel, att en soldat blifvit af krigsrätt dömd för icke militäriskt kriminalmål. antager jag för gifvet, att han jemte och under rymning begått annat brott, och att, sedan ransakning vid allmän domstol förevarit om det icke militäriska brottet och karlen blifvit derför till ansvar fäld, krigsrätt, dit ransakningen om den militäriska förbrytelsen hänvisats, efter afslutande deraf, utsatt det straff, som för de olika brotten laglikmätigt borde i ett sammanhang följa. Skulle förhållandet vara annorlunda, gjorde sannerligen Frih. Creutz en god gerning, om Frihm ville för mig upgifva hvar och när detta utomordentliga fall inträffat. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H.
Efter Grundlagen kan Kongl. Majit gifva eller vägra sitt bifall i Lagstiftningsväg, åt de förslag, som till och mad komma från alla fyra Stånden gemensamt, och Kongl. Majit kan äfven i dessa fall aflåta Contrapropositioner. Jag vet således icke, hvarföre sådant ej skulle kunna ega rum, då fråga blott är om ett Stånd. Tvärtom anser jag det vara en fördel, att erhålla en Contraproposition, 74 Den io Augusti e. m. ty då får Ståndet veta hvad sora ogillats i dess framställning. I annat fall vore enda utvägen, att på försök göra nya förslag, till dess man omsider påhittade det rätta. När “man nu kan undvika sådant, inser jag ingen fara vid, att bifalla' Friherre Cederströms förslag. Det enda man.har att iakttaga, är att nyttja samma ordalag, som i Grundlagen, det vill säga; ipan undviker orden i Nåder, underdånighet, hvilka ord äro på sitt ställe, då man filiskrifver Kongl, Majit, men icke äro tjenliga i lagstil. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Hufvudsakligen förekommen af den siste Talaren, vill jag endast, i anledning af hvad Grefve Frölich mot mig yttrat, anföra, att då jag benämnde Kongl. Majit Samt Ridderskapet, och Adeln i denna fråga, såsom tvenöe Statsmakter, var min mejling , att' Riddefskajaet och Adeln väl ensam har rättighet att stifta sin Riddarhusordning, men att den ej gäller, utan att Kigl. Majit derå lemnar sin sanction, Om nu Regeringen icke lemnades rättighet att göra Contraproposition yid ett förslag, skulle det kunna hända, att, oaktadt flere punkter yoro af en synnerlig vigt, och äfven af Regeringen kunde bifallas, de dock blefvo hvilande, emedan några mindre betydande §§. i samma förslag voro af den beskaffenhet, att Kongl. Majit ej ville dem antaga.
— Hvad åter angår den händelse, att, efter ledamots afgång, i följd af dödsfall, befordran eller andra omständigheter, förnyad föredragning skett, sedan en ledamot blifvit tillkallad; så har sådant ej kunnat äga rum i annat fall, än då de återstående ledamölerne icke utgjort domfört antal. På sådan grund, men icke af någon annan anledning, har någon ledamot mig veterligen blifvit tillkallad. — Hvad jag nämnde derom, att man genom revisions-secreterarnes uppgifter kunde någorlunda bedömma, huruvida målen voro vigtiga, så kan detta icke tillämpas på sådana mål, som röra lif eller ära, hvilkas beskaffenhet, utan någon uppgift af revisions-secreteraren, genast ses af handlingarna och föredragningslistan. Det jag omnämnde, var den grannlagenhet, att icke få ledamöter må afgöra mål, som kunna vara för parterna vigtiga, fastän de icke tillhöra den förra cathegorien. Då man inskränker sig att bedömma, huruvida ett mål, sorn kan anses föga vigtigt för den rika, är vigtigt för den fattiga, så kan den frågan afgöras på revisions-secretms uppgift, och derom kunna inga bestämda föreskrifter eller lagar uppgöras. Ilr von Troil yttrade Ufven, att ökad arbetskraft för Högsta Domstolen skulle vinnas, derigenom att en ledamot tillkommer i stället för Just.Statsministern; men, såsom jag förut nämnt, synes mig, att om 6 ledamöter ovillkorligen skola vara närvar. måste antalet af de dagligen tjenstgörande vara 8, på det att de, då 2tne aflägsna sig för att vara tillstädes i Statsrådet, må utgöra domfördt antal, och således skulle genom den nya ledamoten ingen minskning i de öfriges göromål uppkomma, ty af dem skulle, såsom förut, alltid 7 vara tjenstgörande. Tvertom skulle deras tjenstgöring blifvu något trägnare, enär Just.Statsministern alltid ansetts tjenstgörande. Den fördel, som derigenom för de öfriga uppkommit, ma gerna försvinna, men egentligen ökad arbetskraft kan icke erhållas genom antagande af den nu ifrågavar. lagparagrafen. Hr von Hartmansdorff:
Jag kan således icke tro att, om lista §:n blefve lag, det vore att befara någonting i denna väg, såsom en talare förmodat. Vidare har blifvit anmärkt, att Gr. Sparre skulle yttrat, det domare finnas, som »ro likgiltige för lagen. Jag tror icke, alt hans mening var sådan, utan att han blott sagt, att domaren vore likgiltig för utgången, emedan äfven om han dömde efter lagen, så visste han dock på förhand, att nåd kunde af brottslingen förväntas. Om deremot åt domaren blefve öfverlemnadt att döma, och han hade att välja mellan 2:ne alternativer, dödsstraff och lifstidsfängelse, så tror jag icke, att han vid ett sådant tillfälle skulle visa likgiltighet. Han måste tvertom synnerligen noga betänka sig, innan lian afgör, hvilketdera straff bör på det ifiågakommande brottet tillämpas. Man har äfven påstått, att om §:n antages. skall den brottslige icke vilia bekänn», utan söka framhålla alla mildrande 186 Den 18 J ali f. m. omständigheter. Det må så vara att den brottslige möjligen söker att bemantla sitt brott och icke bekänner det fullständigt, men det lärer troligen mera blifva händelsen, då lian vet att det finnes ett absolut straff, nemi. dödsstraffet. Men såsom jag nyss nämnde, låt domaren hafva att välja mellan 2:ne alternativa straff, så lärer han icke underlåta att ransaka dessa omständigheter. Vidare har blifvit ytträdt, att om man icke antoge dödsstraffet såsom absolut straff, så skulle det kunna hända här såsom i flere ociviliserade länder, att folket sjelft utkräfde rättvisa på den brottslige. Jag tror dock icke, att man i vårt land behöfver frukta något dylikt, och man bör härvid ihågkomma att domaren på landet eller rådhusrätten i stad dömer icke i första eller sista instansen i ett sådant brott som detta; målet skall underställas hofrättens pröfning, handlingarne insändas till hofrätten, såsom i vanliga underställningsmål. Deri ligger afven en garanti, att domaren icke skall förledas af blödhjertenhet att stadga det lindrigare straffet.
Jag har icke uppträdt för att bevisa, att reservfond för en bank är obehöflig, hvilket både för mig och andra torde vara omöjligt att bevisa; men jag har uppstigit för att erinra derom, att de banker, som inrättas efter denna lag, icke blott komma alt äga en reservfond, utan en vida betydligare sådan fond, än som finnes vid de flesta banker. De skola nemi. hafva en reservfond, som motsvarar hela beloppet af utelöpande sedlar. Hvad en värd ledamot nu föreslagit, utgör icke annat än ett förslag om en ytterligare grundfond; ty om man vid den tid af året, då utdelning skulle äga ruin, skulle finna, att t. ex. 100,000 r:dr berodde på lagsökning, och att derföre ett motsvarande belopp af vinsten skulle innehållas, intilldess de utestående, på lagsökning beroende medlen blifvit indrifna, så torde man, med någon kännedom om förhållandet i detta afseende, finna, att när dessa 100,000 r:dr voro indrifna, vore åter andra 100,000 rldr beroende på lagsökning. Förhållandet är nemi. med de flesta verk, som drifva penningerörelse, att de alltid hafva något på lagsökning beroende utestående belopp, hvilket likväl icke alltid är osäkert, utan stundom t. o. m. säkrare än de öfriga, ännu icke på lagsökning beroende fordringarna. Jag tror derföre, att, om något sådant stadgande, som Hr Stråle föreslagit, skall äga mm, föreskriften icke bör sträckas längre, än att revisorerna skola tillse, att medel finnas till betäckande af de förlaster, som uppkomma på fordringar, hvilka sannolikt icke kunna indrifvas. Likväl får jag tillstå, del jag tycker, att Säkerhefsmåtten äro så tillräckligt tilltagna, att liela detta tillägg kan vara öfverflödigt. Om man erinrar sig, att full säkerhet finnes i cassa och grundfond för alla sedlarna, så torde man äfven finna, att någon våda icke kan uppstå deraf, att en del af fordringarna vore osäkra.
Att Professorernes rättighet, att föreslå Docenten i sin kunskapsciel, skulle underhålla Nepotisme, och göra oskicklighet och föråldrade Svstemer ärftliga vid Låroscholorne, lärer icke vara bevisligt, ty i sådant fall finnes Correctif deremot i den högre ovåldiga Auctoritet, sorn eger att utnämna den föreslagna personen, och för öfrigt år det vål icke Systemers ärftlighet, som kan förebrås vår tid. Men ont det äfven skulle medgifvas, att den ntenskliga svagheten kunde röja sig någon gång vid Professorernes val af Docenter, lika 5a8 Stats-Utskottets Betänkctnden. sorn det kan hända andra Forman då de utse sine underordnade, så kan likväl'ingen Revision förebygga denna olägenhet, så långe desse Biträdare vid Undervisningen åro oumbärlige; Och derom lärer vål ingen tvifvel ega rum, så långe alla, som icke genom Docenturen qvarhållas, skynda in i Tjenstemanna-vågen efter fulländade examina, och så långe Sveriges Cultur-förhållande icke lemnar Lårdomens Idkare nya utvågar till utkomst såsom Litteratörer. Till dess att denna ställning en gång kan förändras till en båttre, lårer den nu rådande ordningen bora bibehållas* såsom enda möjlighet att försäkra en oafbruten succession af Lärde män, för att, i händelse af dödsfall eller befordran, intaga den lediga Låro-Stolen, och, vid Professorens förhinder af öfrige tjenstemanna befattningar,' fortsätta förelåsningarne i hans ställe. Detta kan icke eller sågas i sig sjelf medföra de uppgifne menliga följderne för kunskapsdelen, emedan skickligheten har rättigheten till Professoratet , utan all tjensteårs beräkning. Vidare har man ansett mångden af nu befintlige examina hinderlig för Vetenskapernes tillväxt, emedan derigenom blifver Ungdomens Studier, Läxläsning, och Profes - StatsVt skuttets Betänkanden. 529 Professorerncs föreläsningar lämpade efter denna reducerade Schola; och Utskotten medgifva, att någon anledning till denna anmärkning egt ruin i synnerhet i vissa kunskapsgrenar.
Slutligen yttrade vPastorn S., att, hvad beträffade ofvannämnde Ofverbefälliafvares kungörelse, betraktad till innehållet, hvilket i denna fråga vore det liufvudsakligaste, vice Pastorn ansåge en stor motsägelse ligga deri, att en Prest, som enligt sin embetsed vore förbunden att tyda sabbatsbudet, ej efter de fria åsigter, som derom gjort sig gällande, — ända derhän att det blifvit påstådt, att detta bud vore endast judiskt och för nya Testamentets folk ej förbindande, — utan efter den heliga Skrift och våra derpå grundade bekännelseskrifters lära derom, måste efter gudstjenstens slut uppläsa kungörelser, hvilkas efterkommande på ett betänkligt sätt ledde till störande af sabbatens helgd, den han genom sin predikan sökte att befordra. Väl vore detta icke något nytt, enär Presterne blifvit vane att uppläsa kungörelser om marche-router för beväringsynglingarne, deri vanligen icke något afseende gjordes på söndagen, men, ehuru det vore att önska, det vederbörande, vid upprättande af sådane marche-router, måtte så vidt som möjligt skona Herrans dag, vore dock förargelsen och skadan af Skarpskyttarnes söndagsöfningar allmänare och af större betydenhet. Genom dessa droges många ynglingar, som vore boende aflägse 91 ifrån exercisstället, undan bevistandet af den allmänna gudstjensten och den enskilda andakten i hemmet; en mängd skådelystne personer utlockades, och tillfälle bereddes lätt till hvarjehanda utsväfningar och oordningar. Många, som förut varit vane att från kyrkan begifva sig till sina hem, stadnade nu i stället för att åskåda den straxt efter gudstjenstens slut utanför kyrkan pågående exercisen och fördrefve åtminstone fåfängt den tid, som behöfde och borde bättre användas. Så tillginge det inom Tölö pastorat, och flerestädes tillginge det väl ännu värre, hvarest, efter exercisöfningarnes slut, anstäldes dansnöjen och andra, alldramest på söndagen, otillbörliga förströelser.
Derjemte hafva »läsarne» i åtskilliga socknar inrättat så kallade barnhem för uppfostrande af fattiga, värnlösa barn, hvilka anstalter, underhållna genom frivilliga bidrag, förestås af diakonissor, utgångne från ett institut i Stockholm. Ett institut för den så kallade inre missionen var någon tid inrättadt i Christdala socken, men flyttades sistlidet år till Jönköpings län. Norra Möre, Stranda och Bandbörds häraders fögderi: Befolkningens sedlighet kan icke sägas hafva gjort stora framsteg. Saköreslängderrie äro lika dryga som tillförene. Fylleriet har väl betydligen aftagit, men oredlighet i handel och vandel synes deremot vara i tilltagande. Detta gäller företrädesvis kusttrakterne, der lyx och vällefnad föranledt skuldsättning och penningevinglerier. Mera redbar och sparsam är skogsbygdens befolkning, men också mera rå och våldsam. — Läseriet synes få en allmännare utbredning inom alla ståndsklasser. Det anses stå i sammanhang med den så kallade inre missionen, till hvilken sammanskott ofta förekomma. Inom en by i Handbörds härad hade för några år sedan mormonismen vunnit många anhängare, men desse hafva sedermera återkommit från sin förvillelse. Södra Möre härad: Välmågan, men äfven lyxen anses vara i stigande. Allmogens fordna enkelhet i klädedrägt gifver synnerligast nedåt slättlandet allt mer och mer vika för begäret att likna ståndspersonerne. Vadmalskläder börja der blifva sällsynta. Tarfligare är dock lefnadssättet i skogstrakterne. I hela häradet märker man en allmän benägenhet för större och rymligare boningshus. De fleste bönder och många lägenhetsinnehafvare bebo timmerhus af två våningar med tre eller flera rum i hvarje våning. I afseende på folkets sedlighet är förhållandet mera tillfredsställande i skogsbygden, än på slättlandet nedemot kusten, der sammanlefnaden i stora byalag samt mängden af sjöfarande och löse arbetare anses öfva ett menligt inflytande på sederna. Dock synas folkundervisningen och Presterskapets bemödanden icke vara fruktlösa, ty brottmålens antal minskas årligen. Med en tilltagande nykterhet förmärkes ökad arbetsflit jemte foglighet i lynnet.
Derjemte har väl inom Borgare-Ståndet] blifvit anfördt, att, då det föreskrifves, att vid fordrans utsökande bör styrkas, att bevillningsafdrag blifvit erlagdt, måste det dels förutsättas, att ränta verkligen Utgått, dels bestämmas påföljden, om förhållandet icke kan styrkas, och att, sorn dessa omständigheter blifvit förbigångna, stadgandet syntes vara ofullständigt, äfvensom att uppmärksamheten borde fästas på olämpligheten deraf, att i Bevillnings-Författningen, som icke underställes Kongl. Maj:ts sanction, införa en så beskaffad föreskrift af Civil-Lags egenskap, i hvars stiftande Konungen eger att deltaga Till svar härå torde Utskottet endast Bevilln.-TJttTiU Utlåtande, N:o RG. 2g behöfva anmärka, att de hithörande reglementariska stadganden, som finnas i 1823 års Bevillnings-Förordning, äro bibehållne i öfverensstämmelse med den af Rikets Högloflige Ständer antagna 5:te Bevillningsgrundens uttryckliga stadgande, och att de enda härvid föreslagna förändringar skett för att bringa hithörande föreskrift till fullkomlig likhet med den af Kongl Majit utfärdade, nu gällande Concurs-Lag. Pag. //.o (,§\ 42O Hos Högvördige Preste-Ståndet bar Herr Prosten Jlallström erinrat, alt det uti denna §, i fråga om tiden för början af Mantalsoch Skattskxifningarne, förekommande yttryck: ”medlet af November månad” vore obestämdt, och olika ansåges, så att dessa förrättningar stundom börjas den 5 eller 6:te November, Icke för att bereda Församlingens Pastor tid att halla husför» hören, hvilket, åtminstone i de större Pastoraten, icke kunde före den 15 November medhinnas, men för att något rådrum måtte beredas för aflemnaridet af de personers Prestbevis, som till Församlingen inflyttat, och för att derigenom blifva i tillfälle lemna de af Pastor fordrade upplysningar om personers namn, ålder o. s v., samt under åberopande af Kongl.