Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt Revisorernes tillkännagifvande, har det vid sista Urtima Riksdag, genom samtelige Riks-Ståndens bifall till Stats-Utskottets betänkande]! af den i3 Maji och i Julii 1818 tagne beslut, att Riksens Ständers Revisorers Berättelser om så väl Statsoch Riksgälds-Verken, som öfrige Verk och Inrättningar, h vilke af dem granskas, skola, efter hvarje Revisions slut, genom Revisorernas föranstaltande, till trycket befordras, icke blifvit i afseende på denna åtgärd med Berat - Stats-Utskottets Betänkanden. 30g Berältelserne om Revisionen af Stats-Verket, Allmänna Magazins-Inrättningen och de under Kongl. Commerce-Collegii Förvaltning stående fonder, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt; i anledning hvaraf Stats-Utskottet nu får föreslå, det Riksens Högloft. Ständer ville i underdånighet hos Kongl. Maj:t anmäla deras, vid sista Riksdag, härom fattade heslut, med tillägg af den underdåniga önskan, att Revisorernes afgifvande Berättelser, då tiden sådant medgifver, alltid måtte i afseende på deri förekommande outredde frågor, communiceras vederbörande förvaltande Verk så tidigt, att deras Utlåtanden, på en gång med sjelfva Berättelserne, kunna Riksens Högloft. Ständer eller deras Utskott föreläggas. Hvad Revisorerne för öfrigt anfört angående Kongl. Slats-Contoirets förvaltnings och redningssätt, samt om förhållandet med de af särskildte Committerade uppgjorde Räkenskaper, så väl för de medel, hvilka genom Tractater med främmande Magter Riket tillflutit, som ock för Saltpeterfonden, har Stats-Utskottet funnit vara af den beskaffenhet, att någon åtgärd, i anledning deraf, icke erfordras. Hvilket allt Riksens Högloft. Ständers närmare bepröfvande vördsamligen underställes. Ankom d. 17 Mars i8ä3.
33 medicinska elier sjukgymnastiska, äfvensom för hvardera af dessa afdelningar anställas en professor och en lärare, förutom 3:ne underlärare, hvilka skulle biträda vid undervisningen inom de särskilda afdelningarne, på sätt direktionen pröfvar behöfligt; att då inseendet öfver denna undervisning fordrade särskilda insigter, som i allmänhet icke kunde förutsättas hos de myndigheter, under hvilka de offentliga undervisnings-anstalterne ära ställda, komiterade, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers yttrade åsigt, ansett ändamålsenligast, att Institutets styrelse anförtros åt en särskild direktion, bestående af ordförande och tre ledamöter, af hvilka en borde vara skolföreståndare eller skollärare, en militär och en läkare; samt att, ehuru, beträffande aflöningarne för Institutets lärarepersonal samt öfrige tjenstemän äfvensom betjeningen, lönerna borde bestämmas till sådant belopp, att lärarepersonalen sattes i tillfälle att utan ekonomiska bekymmer kunna egna tid och krafter åt Institutets tjenst, komiterade likväl härvid äfven ansett böra tagas i betraktande, ej mindre att flertalet af nämnde personal blefve i tillfälle att genom den enskilda undervisning vid Institutet, sorn för dem utgjorde dels en skyldighet och dels en rättighet, bereda sig extra inkomster, och, hvad särskildt vidkomme Professoren i den militära afdelningen, denne tillika kunde innehafva annan tjenstebefattning, än äfven att, till följd af tjenstgöringens vid Institutet beskaffenhet, det vore af högsta vigt, att åtminstone en del af lärarepersonalen i Institutets egendom erhölle boställsrum; med afseende å hvilka förhållanden, äfvensom å de lönebelopp, som för andra någorlunda motsvarande befattningar funnes fastställda, komiterade föreslogo följande aflöningsstat för Institutet, nemligen: lön för Professoren å den pedagogiska afdelningen
9. tjenstemän blifvit allestädes till fullt liela procent taxerade efter bruttobeloppen af deras löneinkomster, såsom vore dessa rena behållningar eller arbetsfri:! räntor, eller såsom linge de sina löner utan allt arbete och utan all arbetskostnad, eller, med ett ord, såsom vore deras embeten och tjenster intet annat, än blotta sinekurer. Så tycks nu ock tidsandan verkligen mena och vilja det, och derhän syftar nog redan den sociala omskapelse, som nu allestädes med hvarje kyrkosoeken efter densammina tidsandans ingifvelse företages. Då nemligen på de nya s. k. kommunerna sjelfva börjat öfverlåtas sä många riksvigtiga både beskattningsoch förvaltningsbestyr, och sålunda Statens samhälligä och kyrkliga enhet upplöses i mängden af nyssnämnda, mera på sjelfvisk, än på religiös grund separerade småstater, ligger nog derunder den mening, som borde numera all lagbestämd offentlig embetsmannaverksamhet gerna kunna i Stat så väl som i kyrka låta sig atlösas och utbytas emot en demokratisk eller ocklokratisk allas sjelfstyrelse. Redan tycks ock skilnaden öfverhet och undersåter emellan vilja mångenstädes förblekna, såsom ock derföre skilnaden embetsoch privatmän emellan tycks blifva någonting för den nya friheten ofattligt, eller äfven motbjudande; och sä låter man den offentlige funktionären, i och för sin löneinkomst, vare sig i Statens eller i kyrkans tjenst, gerna med allehanda både civila och kommunala skattebördor nedtryckas, såsom vore han just för tjenstens skull, efter olika lönegrader, antingen endast såsom en med löneförmånen pensionerad gratialist pä den lägre graden, eller pä den högre detsamma sorn en rik godsegare med rena arbetsfria årsrevenuer efter flera tio eller hundratals tusen lt:drs kapitalvärde.
Jag har ansett mig skyldig att äfven vid detta tillfälle i protoc. åt efterverlden förvara mina farhågor för sådana åsigter hos Konungens rådgifvare i afseende å våra grundlagar. Den 20 Mars. 3G5 Ilr von Heijne, Georg: Det är äfven för mig en smärtsam känsla, alt den tystnad, Hr Skogman vid vår discussion angående banklagen iakttog, icke alltid kom att fortfara. Yi bade då åtminstone kunnat tillegna oss den lyckan att tro, det Ilr Skogmans åtgärd i denna fråga kunnat grunda sig på ett misstag, ehuru nog långt sträckt, då det inför Konung och Statsråd kunnat framställas. Men då Hr Skogman nu såsom en öfverlagd tanka upprepar, att, oaktadt den föreslagna förändringen af 72 §. Reg.F. är förkastad, denna förändring likväl skulle kunna antagas såsom civillag, anhåller jag att i allo få förena mig med hvad Hr Cederschjöld nu anfört. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Hvad Hr Carl David Skogman såsom ledamot af detta Stånd tänker eller icke tänker öfver grundlagen, det är fullkomligt likgiltigt; men hvad han såsom Statssecreterarc för handelsoch linanceärenderna deröfver tänker, det är af den högsta vigt. Och då jag ej hört någon af de många, som dertill visserligen varit mera både berättigade och förpligtade än jag, framställa sådant, får jag nu anmäla: ”att det är anledning till ”anmärkning mot Statssecreteraren för handelsoch finance”ärenderna, hvarom remiss begäres till Constit.Utsk., inför ”hvilket anledningarna uppgifvas skola.” H. Ex. Hr. Gr. o. Landtm, förklarade, att den afHr Dalman nu anmälda anmärkningsanledning komme, till följd af 29 §. RiksdOrdn., att till Constit.Utsk. remitteras. Frih. Cederström, Jac.:
Ehuru någon mindre elei af de plankor och bräder, som, på sätl ofvan förmäles, blifvit utskeppade, sågats för band, har likväl största delen tillverkats vid sågverken, de der både hafva ökats till antalet och inrättats för drifvande af en större rörelse. Af de inom Länet befintlige 25 sågverk hafva 11, emot grundränta och stubböresafgifter, rättighet att från särskilde, för ändamålet insynade skogstrakter årligen hemta ett visst antal till sågtimmer användbara träd, hvilket antal dock för de fleste af desse sågverk icke svarar emot den utvidgade rörelse, de nu bedrifva. Lika med öfrige endast på köptimmer grundlagde sågverk måsLe de derföre genom köp förskaffa sig fyllnad i det belopp, som årligen försågas. Sågverksrörelsen tillskyndar orten, genom förädling af skogseffekter och de tillfällen till biförtjenster den lemnar befolkningen, stora fördelar; men befaras kan, aLt den, såsom den nu bedrifves och på den ståndpunkt, hvarå skogshushållningen för närvarande befinner sig, i icke ringa mån föranleder större skogsafverkning, än som med skogarnes framtida bestånd torde vara förenligt. Skeppsbyggerier. De medel, skeppsbyggerierne erbjuda till förädling af skogsprodukter samt till förvärfvande af arbetsförtjenst och arbetsskicklighet, gör det önskansvärdt, alt denna rörelse bedrefves i större omfång, än för Berättelse öfver Norrbottens Län för åren 1847—1850. 2 \ 10 närvarande är fallet. Prins Carls Varf, anlagdt vid Piteå eif, har tillvunnit sig skeppredares förtroende för de håde till konstruktion och fasthet utmärkta fartyg, som derstädes gått af stapeln. Mer än två större fartygsbyggnader årligen hafva emedlertid icke å nämnde varf blifvit fulländade. Långviks Glasbruk, det enda inom Länet, har under ifrågavarande tidskifte utvidgat sin tillverkning, så att densamma, bestående af fensterglas och buteljer, årligen uppgått till ett värde af emellan 50 och 60,(XX) Riksdaler Riksgälds.
& 5* Uti denna §. har man ansett nödigt införa etl stadgande, som berättigar syssloman, som för annans räkning upphandlar vexel, att derå teckna endossement efter fullmakt, enär sysslomannen eljest alltid behöfde öfversända vexeln till hufvudmannen, för att gndosseras, hvilket kunde medföra serdeles olägenhet, om t. ex. en person i Gölheborg låter upphandla vexel i Stockholm, för att afsändas till Hamburg, men tiden vore så kort, att man icke 7 Lag-Utskottets UtlåtandeN;0 124. inedhunne alt först skicka vexeln till hufvudmannen; dock som, på sätt häremot blifvit anmärkt, öfligt ar, att vexeln omedelbart ställes till dens ordres, till hvilken den skall ölversändas, finner Utskottet ej behöfligl att för omförmäla förhållande tillstyrka förändring af ifrågaställa §. 10 §. Häremot är vordet anmärkt, att enär uttrycket ”så fort ske kan” är alltför obestämdt, det i stället borde stadgas, att den, som vexel om händer fått, att derå söka godkännande, är skyldig, derest han förrättningen sig påtagit, alt sådant verkställa inom den postdag, som näst efter tre dagar inträffar, samt att ett stadgande borde inflyta derom, alt den, som einottager vexel till godkännande, men sådan förrättning hvarken sig påtagit eller vill verkställa, bör skyndsamt återsända vexelbrefvet, derest han ej skall anses hafva åtagit sig uppdraget; för hvilket ändamål näst efter orden ”sig påtagit’ följande mening borde inflyta; ”hvilket anses hafva egt rum, om icke vexeln med nästa afgående post återsändes”; hvarförutan blifvit föreslaget, att början af denna §. måtte komma alt lyda antingen sålunda: ”Hvar, som vexel om händer fått, antingen såsom egare eller såsom ombud, att derå söka godkännande etc”, eller som följer: ”Hvar och en, till hvilken vexel är ötverlåten, vare sig såsom egare eller syssloman, etc.”
Den 15 Juni. e. ni deremot hos de förra, som arbetat blott vid en eller annan UnderDomstol, begreppen all. tid måste besväras af ett slags ensidighet, efter de speciella åsigter, som inom en sådan inskränktare krets varit gällande. Om nu i stället HofRätter funnos i flera Landsorter, skulle icke allenast för den mindre bemedlade ungdomen lägenhet gifvas att någon tid årligen uppehålla sig vid närmaste HofRätt, mellan det den biträdde vid UnderDomstolarna, hvarigenom, å ena sidan, all denna ungdom, efter inhämtad kunskap om HofRättens arbetssätt, hade skicklighet till täflan örn sysslorna bland dess betjening, samt, å den andra, HofRätten ständigt ägde kännedom om dugligheten hos dem som vore att använda till Domaregöromål i orterna, utan ock för de mera bemedlade tillfälle vara öppet att besöka särskildta HofRätter, och derigenom vinna så väl en större öfning, sorn den, till motverkande af den skadliga mechaniska rigtningen , nödvändiga insigt, att saker kunna i det yttre eller formella olika behandlas, utan att derföre lida till det inre eller väsendtliga.” Hvilken reflexion kan man nu draga af detta LagComitéens Betänkande? Jo ganska bestämdt den, att Lagskipningen i Landet måste vara i stort förfall. LagComitéen bar i öppen dag lågt och för hvars mans ögon, att HofRätterne förordna till Domaregöromåls förvaltande personer som de icke känna och som äro utan kunskap och skicklighet, LagComitéens beskrifning olver dessa Dm 15 Juni. e. m. 357 personers inträde och framskridande på denna vigtiga bana, är märkvärdig.
Ilan behöfver ju blott afsäga sig sin adliga värdighet, så kommer han genast i den ställning som han åsyftat bereda R. o. Ad:ns samtliga medlemmar, och den fördelen vinnes då af R. o. Ad., att i sin tjenst icke behöfva vidare behålla en person, som gjort uplösningen af det Stånd, hvaraf han bar den äran att vara medlem, till föremål för sina bemödanden. Gr. Sparre, Erik: Vid flera föreg:do Riksmöten har jag uttalat min mening i denna fråga, och jag kan således inskränka mig till att åberopa hvad jag då yttrat. Om jag nu jemväl icke ingår i svaromål på hvad den siste talaren anfört, så är det derföre att större delen af hans anförande synts mig vara af beskaffenhet att icke förtjena något svar. Det är icke genom utfall mot personligheter, icke genom anfall hvarken på Utsk. i sin helhet, eller på enskilda medlemmar inom detta rum, som man här vinner gehör för sina åsigter, och jag hade trott att det endast vore skäl sorn inom detta rum skulle göra sig gällande. En omständighet vill jag likväl uptaga till besvarande. Den värde talaren har förebrått Utsk. att det dröjt med detta Betänk, i 10 månader. Utsk. har vid behandlingen af de många tili Utsk. öfverlemnade ärendena följt den ordning i hvilken Baikarne i lagen förekomma, och som RättegångsBin är den sista, så kommo också de frågor som hörde dit, sist i ordningen. Att Utsi;., ehuru R. o. Ad. vid 2:ne föreg:de Riksdagar afslagit Utslcs likartade förslag, nu inkommit med ett Utlåt, likmätigt sin öfvertygelse; icke heller det hade jag trott skulle läggas Utsk. till last. Utsk. måste vid behandlingen af de frågor, som åt dess pröfning blifvit öfverlemnade, handla efter bästa förstånd, och kan icke afstyrka ett förslag blott derföre att ett Stånd förut afslagit detsamma. Hvad nu slutligen sjelfva saken angår, så är min åsigt fotad på följande räsonnemang. Orsaken hvarföre man stadgade, att vissa mål rörande R. o.
Föredrogs ånyo och afslogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 91, i anledning af ålerremiss af betänkandet, N:o 25, angående väckt fråga om inköp till kyrkorna i Riket af en ny upplaga utaf psalmboken med cliolalmelodierna och messan. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 7 dennes f. m. på bordet lagda utlåtande, N:o 93, i anledning af erhållen ålerremiss af betänkandet, iVo 37, vidblef Ridderskapet och Adelli sitt vid pröfningen af betänkandet, N:o 37, fattade beslut; och godkändes jemväl det tillägg, om hvars intagande uti den underdåniga skrifvclsen i ämnet, Utskottet i utlåtandet, N:o 93, gjort hemställan. S. D. Då nu ånyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollels utlåtande, N Preste-StLsdet. S. D. Föredrogs å nyo Stats-Utskottets utlåtande, N:o 69, i anledning af erludlne ålerremisser å betänkandet, N:o 35, angående regleringen af utgifterne under Andra Hufvud-Titeln: 2\dra och 3:dje punkterne. De af Kongl. Majit äskade anslag, att såsom lön på stat uppföras på denna Ilufvud-Titel, 1,500 R:dr B:co lör en ny Assessor i Kongl. Svea Hof-Rätt, och 6,600 Pcdr för fyra nya ledamöter inom Kongl. Götha Hof-Rätt, blefvo af Ståndet beviljade med det förklarande, alt i de Fullmagler å berörde löner, som för vederbörande utlärdas, bör intagas det förbehåll, att innehafvarne finge ålnöjas att blifva transporterade lill annan Hof-Rätt, i händelse de nu existerande kommu att fördelas på andra orter; i5ule punkten.
§ 4 Förständigades församlingens ledamöter att iakttaga den här antagna och fastställda tiden till gudstjenstens bivistande kl. 10 f.m. samt att de söndagar el. helgedagar då nattvardsgång är pålyst communicanterne böra så tidigt infinna sig att anteckningen i communion-boken är för sig gången till kl. 9 så att communion-förhöret och skriftermålet må vara ändadt till kl. 10 då samman ringning sker och gudstjensten börjar – då alla bör låta sig angeläget vara att inträda uti kyrkan och hålla sin gudstjenst. 63 § 5 Påmintes församlingens ledamöter om tiden till attesters inlämnande innan el. till den 15:de november, hvarföre utflyttande personer böra tidigt uttaga sina präste-bevis för att i rättan tid kunna dem förete och aflämna i den församling dit de inflytta. De, som sådant försumma äro förfallne till 2 r.d:r b:co, som tillfalla församlingens fattig cassa. Datum ut supra, in fidem protocolli Pehr Granholm Upläst i allmän sockenstämma d. 29 junii 1828 och widkändt. Herman Tideman Pehr Jonasson i Krogsgård Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 29 – 36, ÖLA. Protocoll hållet med Rödöns församling den 29 junii 1828, enl. förutskedd pålysning om allmän sockenstämma i laglig ordning. S.D. Efter slutad gudstjenst inträdde församlingens ledamöter uti sockenstugan hvaräst följande ärenden afgjordes: § 1 Företogs granskning af Konungens resp. befallningshafvandes hit sände förslag till socken-öfverenskommelse och de fattigas försörjande, och förklarade socknemännen enhälligt, att de ansågo denna föreslagna öfverenskommelse, hvilken i det hela var öfverensstämmande med den förut af socknemännen vidtagna fattigvården, såsom god och antaglig och underskrefvo densamma med förbehåll af några få tillägg och förändringar, neml. att sjelfa antalet af de dagar på hvilka ett fattig-hjon, som går mellan gårdarna, skall försörjas på hvart ställe, måtte få bestämmas af socknemännen efter sig förteende omständigheter, samt att 5:te mom.
Man blir sedermera närmare i tillfälle att kunna bedomina, huruvida deras andel är så stort, att någon förändring af nu gällande Författningar erfordras, ellet af någon nödvändighet påkallas. 432 Den 24 Martil, e. m. Grefve von Lantingshausen, Albrecht: Då frågan här förevar om Brännvinsbränningens fortfarande eller inställande , var jag af sjukdom hindrad att vara tillstädes, och fär således nu reservera mig emot det då vidtagna beslut. I afseende åter på de reglementariska föreskrifterne, hvarom nu egentligen är fråga, instämmer jag i den serskilda mening, Herr Prosten Säve innom Utskottet yttrat. Om derföre Betänkandet blifver till Utskottet återremitterade skulle jag önska att anledning dertill hämtades ifrån de grunder , Herr Prosten Säve uppgifvit, och icke ifrån hvad jag här hört af åtskilliga framställas. |ag vill väl medgifva, att en större pannerymd kan vara förmonligare för en del Possessionater, som kunna förvandla flera tusende tunnor Spannmål i Brännvin, till skada för det Allmänna; men jag hemställer, huruvida det kan vara nyttigt för Näringarne, att Sädespriset derigenom uppdrifves. En tunna säd gäller nu 20 R:dr i Bergslagen, och med så högt Spannmålspris ökes Tillverknings-kostnaden högst betydligt. Ett lika förhållande är med de andra Näringarne. Sjelfva Åkerbruket vinner icke derigenom. Jag frågar dem , som med uppmärksamhet gjort resor i Landet, om icke Ladugårdsskötsein nu är mera vanvårdad än förr. Man ser ganska få rätt bördiga Ängar, de mesta äro Kärrängar och gilva obetydlig afkastning. Sluteligen får jag, i anledning af det fällda yttrandet: ”skrymtaktiga Patrioter,” förklara , Dsn 24 Mnrtii} i. m. 433 klaraj aft jäg ingalunda täger detta åt mig. Jag har aldrig bränt Brännvin, och säljer icke den varan. De, som icke instämma med Friherre Wrangel, må snarare förena sig derom, ätt alla, sorn äro af eö stfidig Unka , skuPé stämplas med en så obehaglig Ca ra eter.
Dessa bestämmelser kunna, i fråga om det strängaste af deri uppräknade straff, nemligen kroppslig aga, visserligen ej anses lemna rum för ett så godtyckligt användande af denna straffart, som en del af motionärerne öfverklagar; och då dess borttagande skulle beröfva läraren ett i vissa fall måhända oundgängligt medel alt tillrättavisa en vanartig lärjunge, tilltror Utskottet sig ej att föreslå ett fullkomligt upphäfvande af berörda bestämmelser, hvilkas tillvaro torde vara af större vigt än deras tillämpning. Men deremot synes tillbörligt afseende för närvarande icke vara fästadt derpå, att ynglingar af en mera framskriden ålder och i synnerhet de, som hunnit en större mognad i intellektuelt hänseende, icke lämpligen kunna behandlas lika med dem, som ännu befinna sig i barnaåren. De förras skarpare iakttagelseförmåga beträffande graden af den rättvisa, som i lärarnes förfarande uppenbarar sig, samt den hos dem redan mera utbildade känslan af menniskovärde måste, ej mindre för deras egen skull, än för bevarandet åt läraren af det anseende, som år det förnämsta vilkoret för skolluktens uppehållande, göra det nödvändigt alt i lagarne härom nedlägga bestämmelser, som, så vidt möjligt är, försäkra dessa ändamål. Behofvet af någon öfverensstämmelse med lagstiftningen i ämnen, med hvilka Allni. Bes voch Ekon.-Utskoltets Betänkande N:o 118. 23 det ifrågavarande liar gemenskap, t. ex. lagen om vilkoren för utöfvande af husaga, påkallar ock elt uttryckligt stadgande derom, att ynglingar, som hunnit den ålder, då både pligtoch hederskänsla kunna hos dem påräknas och lagas i anspråk, och fördenskull all annan bestraffning än allvarligt tilltal och varningar bör vara öfverflödig eller, i motsatt fall, förvisning från läroverket alt föredraga framför kroppslig bestraffning, ej kunna den sednare underkastas.
Jag anser föröfrigt icke nödigt att göra något vidare tilliigg till hvad desse varde ledamöter yttrat, mer än att dä jag tror att hela vår förflutna politiska ställning och vunna erfarenhet måste säga oss, all det icke kan vara äfventyrligt att något nedsätta delta anslag, så mäste det val ej heller vara så farligt alt uttala denna mening. Af de särdeles intima förhållanden, som äro rådande emellan vårt flof och det Ryska, den innerga hängifvenhet (eller kanske borde jag rättare yttra en annan preposition), som ägt rum å vår sida, efter alla de bevis vi sett på denna hängifvenhet , kanske någon gång i strid med Svenska folkets sympathier, torde man kunna di aga den slutsatsen, att en Regering, som otvifvelaktig! måste anses vara mån att handla i enlighet med dessa sympathier, måste haft några högre syften framför sig, då den, till och med stundom med uppoffring af dem, gjort allt för alt behaga den östra grannen. Detta syfte kan då, efter mitt förmenande, icke hafva varit något annat, än det lofliga och berömvärda, att i utbyte mot hängifvenhet tillbaka förvärfva sig en sådan erkänsla af denna granne, att Regeringen deruti kunde äga en säker pant att få sjelf vara neutral och förblifva fri ifrån alla anfall från den sidan, i händelse af ett fredsbrott mellan andra makter. En sådan förklaring anser jag ock så mycket vissare bekräftas deraf, att Regeringen ej förr än nu ansett detta företag nödvändigt, oell att det icke nämndes ett ord derom ännu för icke många år sedan, då man deremot ansåg Sveriges hela vällärd ligga uti centralförsvaret, men kuslförsvaret lemnades åt sitt öde, ehuru oppositionen då yrkade alt i stället för centraIförsvaret, kustförsvaret borde vidtagas. Då man betraktar aila dessa förhållanden, så tror jag att man deraf kan draga dea slutsatsen, att det ej är så utomordentligen nödvändigt, att nu, för att nyttja ett gammalt Svenskt ordstäfve, vara så het på gröten, som munga nu tyckas vara. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: