Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska Nationens egna känsla för rätt och redlighet, hvilken är det vackra Alf från vå-3 ra Förfäder, som förvärfvat oss det besynnerliga anseende hos aila andra jordens Folk, hvartill hvarken vår makt eller vår rikedom kan vara vållande, — men som ytterligare höjeig hvarje Svenskt hjerta och tänkesätt på främmande botten. Bå dsssa grunder äro de af Directiooes 15© Dm 17 Martil e. m. med Bolagets sanction officiel t framlenwade be? räkningar uppställde, och som med allt, hvad jag sedan d;n tiden sett, annu ej äro hvarken vederlagde eller bättre ersatte, efter mitt omdöme. jag får alltså i detta hänseende blott åter åberopa denna plan till införning, dåden ej yrkar annat, än hvad Höglofl.Utskotten an.' sett i alla fall oundvikligt.' ett temporairt h\5 träde. Andra ohkhefer finnas äfven emellan Utskottens uppgifter och Directionens hvarjehanda framställningar. Fe bestå deruti, att Utskotten, uti deras uppgjorda calcul, ehuru dess öfverskrift uppgifver tillgdngariie och skulderne vara upptagne för den 1 Ja nitar ii, likväl 1 sjelfva verket ej anfört dem sådana de då vörö, utan de fleste eller alla, utom contanta behållningen sådana de voro ultimo Januarii j men Cassa-b .bånn noén , til) den del densamma utgöres vid GötheborgsContoiret, efter hvad den var ultimoDecember,eilerR:r 12,163: 8: 5- Men med uteslutande af Stocke hohnsContoirets CassaBehällning 2,046: 14. 8. I hvars stalie är tillagdt beloppet af Verkets ägande LåneBaricoCapitaler, med 6,699: 11:9 Och dermed Summan uppgjord till 18,862: 2Q.' Den 17 Martil, e. pi. 15 f Peraf uppkomma nu följande skillnader ‘ y tlånings-beloppet den t januarii var rätteligen . t • • 3j?6o.500?
Jag är räntegifvare, och det är i deras ställning jag tänker mig in. linder min låuga hushållstid och i min bekantskapskrets liar det aldrig händi att någon skälig klagan försports af räntetagare. Vi äro, i den ort jag bebor, mycket belåtna, när vi få leverera vår spanmäl in natura, emedan vi i alla fall mäste fara lill något afsättningsslälle med densamma. Ingenting synes mig vara naturligare, ingenting enklare, än att den som ger ifrån sig varan måste lemna den till en person, som eger all den emottaga, och långt ifrån alt vara en förenkling i vära skatleförhällanden, tyckes det mig vara en försämring, att tvinga producenten ali föra varan till ett aflägset torg för alt der sälja den. I afseende pä de allt för mycket omtalta prejerierna» så får jag säga, att de äro på min ort obekanta, tvärtom har man der erfarenhet om att ränletagareu brukar, hvilket också är ganska skäligt, lennia ett billigt accord, naturligtvis alltid under det gångbara priset. Han lemnar ofta anstånd med betalningsterminen, hvilket Kronans embetsman ingalunda skulle göra, så vidt uppbörden skulle komma att försiggå pä del föreslagna sältet. Jag har likväl hört stundom klagas, att till dålig lön för ett sådant tålamod å ränlelagarens sida, så har ofta råntegifvaren uppsagt spanmålen de år, då ränletagaren icke utan svårighet kunnat försälja den, och då spanmålen har legat honom till mycken tung last. Detta har äfven vederfarits sådana räntetagare, som aldrig prejat, utan under föreg:de år alltid åtnöjl sig med ett billigt accord. Det vore också mycket besynnerligt ora dessa prejerier skulle vara sä stora ifrån erabetsmännen, som af Sveriges Konung utväljas, naturligtvis ibland de mest oegennyttiga och mest omsorgsfulla om landets väl, och ibland de tjenstemän, som utses till rikets högre och högsta värdigheter, det vore besynnerligt, säger jag, om lusten all skinna allmänheten vore hos dem större och om allmänheten vore mera blottställd för deras prejeri, än den skulle blifva när den nödgades föra sin vara lill torgs.
Ännu finnes i behåll såväl i uppsats öfversättare af Höga Visan ” gått till sitt värf med en öfverlägsenhet, i jemförelse med hvilken alla, som före honom tolkat densamma, äfven de mest förtjenstfulle bland dem, få finna sig i att taga sig nt rätt och slätt såsom stympare. Detta — fortsätter granskaren — säga vi på den bästa auktoritet, en sådan för hvilken vi våga tro att öfvers. sjelf måste böja sig. Det är nämligen ingen mer och ingen mindre än. han sjelf.- Hvarför skulle vi icke hålla honom räkning för hans öppenhjertighet! Man döme sjelf! TJnder det att en Delitzch begynner sin kommentar (Leipzig 1875) med följande bekännelse: ” Das Hohelied ist das allerschwierigste Buch des A. T ”; under det att en Rénan i företalet till sin Etude sur le Cantique des Cantique (Paris 1860), angående det sätt hvarpå han trott sig böra tolka mer än ett ställe i originalet, utbrister: ” J ’ ai donné 1 ’ explica-tion qui m ’ a paru la plus vraisemblable; mais on serait présomptueux å parler de certitude quand il s ’ agit de morceaux aussi obscurs ”, angifver vår öfversättare på följande karakteristiska sätt sin ställning till den uppgift, som förelåg honom: ” den största, ja! jag ville säga enda svårigheten i diktens öfversättande och förklarande ligger i dialogens rätta fördelning och de olika scenernas rätta anordning. ” ” Förmodligen — tillägger granskaren — är det denna känsla af egen öfverlägsenhet man har att tacka för, att öfversättaren vid behandlingen af sitt original tillåtit sig en mängd friheter, som hos hvar och en annan skulle hafva ansetts i hög grad komprometterande.
En fådan mellanmagt, organiferad blott efter ideen, borde vara fammanfatt af de farn* hällets medlemmar, hvilka genom förmögenhet, verkelig odling, och ett ftadgadt anfeende, lika litet bero af Regenten , forn af andra omiländigheter, men af Allmänheten njuta full aktning och förtroende. De böra Vara rätteligen få kallade Magnater, fjelffiändiga, lika iå * mycket genom tillfälliga omiländigheter, forn t genom karakter och kundikaper, det vill fäga, perfoner hvilka klokaft, både i följe af Söritånd och intereffe, infe vigten af Statens äppehållande-: och då af fådana perfoner, iuom hvart Samhälle endaft ett inlkränkf antal kan finnas, böra dp vara en till lin Reprefentations-rätt privilegierad Corps, forn Händigt finnes, utan att vara underkaftad ombyte af perfonal. Men i vära moderna Stater kan en fådan Corps blott karakterifas, ej uppfokas. I Sverige är den omöjlig att nu fammanfätta. Vi återkomme derföre här till den förut yttrade meningen, att allt hvad man kan försöka är en approximation. Såfom fådant må följande föreflås: 10. Det förila och hufvudfakligafte affleget ifrån princip är, att Ofra Hufets Ledamöter måfte väljas °). Som de nödvändigt fkulle blifva fämre, om man utfökte oombytliga Magnater, måfte man medgifva deras väljande, men dervid göra fådana vilkor, att de matte komma att handla efter den åfyftade principen. Dofta vilkor fynas mig böra vara: Ålder. Jag önfkade att ingen finge väljas till Ledamot af Öfverhufet, forn ej fyllt 40 år. Lefnadsfätt. Under denna rubrik kunde många vilkor innefattas. Vigtigt vore kan !*)
Jag medgifver dock icke derföre, att af den ifrågavarande depositiansräkningen några menliga följder skola uppstå; ty jag delar icke de farhågor jag på detta rum hörde framställas, då frågan här förra gången discuterades, att nemligen början af realisationen härigenom skulle aflägsnas. Jag tror tvertom, att den mera lungt och utan skakning i allmänna förhållanden härigenom beredes; ty icke kunna vi dölja för oss, mine Herrar, att om, genom händelser, som ligga utom vår beräkning, men dock äro ganska möjliga, det skulle inträffa, alt vexelcursen vore betydligt uppjagad före och vid den tidpunkt, ciå inoch utvexlingen kunde taga sin början, flere betänkligheter skola uppstå, att sätta densamma i verkställighet, och att det således är af mera vigt, än man i allmänhet synes tro, det Den 17 December f. m. vexelcursen bibehålles någorlunda jemn och utan alltför skarpa fluctuationer under den kommande mellantiden. Genom det fattade beslutet om myntbestärnningen, och in-? tilldess den vinner verkställighet, är väl ett onaturligt vexelcursens fallande motvägt, men deremot icke något beredt för att hindra ett öfverdrifvet stegrande. Då man å ena sidan gifvit en tillräcklig garanti åt de gäldskyldige, hade man, af billig omtanka för dem, som äga större eller mindre capitaler, åtminstone bordt lemna öppet möjligheten för desse, att hädanefter försäkra sin egendom emot framtida försämring. Jag anser vägrandet af en deposit-räkniugs öppnande i Banken, under närvarande förhållande, vara en den mest påtagliga orättvisa emot de medborgare, som äga sin förmögenhet i penningar, och att den skall, likasom all kränkning af hvad rätt är, medföra de menligaste följder för samhället pä det hela, äfvensom för de gäldskyldige, hvilka förgäfves under denna mellantid skola söka capitaler, då man icke ens vill medgifva deras ägare, att kunna försäkra sig om att hädanefter verkligen återfå hvad de utgifvit.
Ståndets tålamod med upprepandet af alla de skäl, hvarföre jag på det högsta yrkar, att större Kannerymd än den nu tillåtna, aldrig må komma i fråga, och Brännings-rättigheten aldrig tillåtas andra, än ägare och brukare af hemman. Detta mitt sista uttryck visar allaredan, att jag anser Städernas brännings-rättighet såsom ett skadeligt intrång i en handtering, till hvilken de endast äga anspråk, i dea tnån de, emot ändamålet af deras anläggning, Dan 16 Maj. och till Landets gemensamma skada, äro Spannmåls-producteurer. Det vare långt ifrån mig, att, förd af något enskildt interesse, yrka upphörandet af en rätt, som Städerna hitintills åtnjutit; jag stöder mig blott vid öfvertygelsen, att olika behof endast kunna lifva handel och rörelse, och jag önskar i det mindsta, lika ifrigt, att åt Städerna må beredas andra förmoner, som närmare bidraga till deras och Samhällets rätt förstådda fördel. Ehuru jordbrukare, har jag så mycket mindre en ensidig afsigt, som min önskan ar, att Brännerier i Städerna må hädanefter drifvas för Allmänna Magazins-inrättningens räkning, och blifva ett medel, att vid flera på hvarandra följande ymniga år lätta uppköp af Spannmål, samt genom SpannmålsLagrets reducerande till mindre volum, mindska behofvet af alltför kostsamipa Magazins-byggnader. Då jag, såsom premiss för hela min framställning förutsätter, att Magazins-inrätt-} ningen icke må kunna grundas på principer, som endast passa för ett enskildt Bolag, utan med ovilkorligen fästad hänsigt å den allmänna nyttan och egentliga föremålet, följer deraf, att StatsBrännerier endast vid ymniga år kunde sättas i gång, och att de provisioner af Bränvin, som till Flottans och Arméens behof voro förvarade, i nöd - 520 Den 15
Utskottet har sökt förskaffa sig kännedom 0111 anledningarne till och förhållandet med den i flera af Utskottet emottagna anföranden upprepade klagan öfver stegringen af forsel-lönerna från och till Nerikes samt Westmanlands bergslager; och Utskottet har väl funnit denna klagan grundad samt de uttalade förhoppningarne, att det öfverklagade både i allmänt och enskildt hänseende vigtiga förhållandet icke skall af Rikets Ständer lemnäs utan uppmärksamhet, befogade; men Utskottet kan icke dela den yttrade åsigten, att de olägenheter och hinder, som derigenom förorsakas för rörelsen och näringslifvet inom sagde orter, skulle afhjelpas medelst en jernvägs-anläggning utmed Mälarestranden. Enligt Utskottets öfvertygelse skulle nemligen en derstädes anlagd jernväg icke komma alt medföra någon väsendtlig förändring i omförnuilda forsei-löner, hvilkas nuvarande höga belopp ingalunda har det inflytande å de jemförelsevis mindre betydliga transporterna på landsvägen längs efter Mälarens norra strand; som å de lunga varornas forsling mellan de norra orterna samt Mälarens hamnplatser, och hvilken varuforsling skulle äfven framgent komma alt fortfara, såsom icke skeende längs efter utan vinkelrätt emot en sådan jernväg. Att det lör de norr 0111 Mälaren och Iljelmaren belägna orterna är allravigligast att fä en förbättrad kommunikation i sydlig riktning mot dessa segelbara sjöar, har rörelsen på den hittills fullbordade delen af Köping-Hult-jernvägen faktiskt bevisat. Denna jernbana, som från Orebro utgår åt norr mot Nora bergslag, har redan erhållit en ganska liflig trafik, hvilken endast är alt tillskrifva samma banas ledning direkt inåt landet; ty 0111 nämnde bana deremot, i öfverensstämmelse med det försl framställda förslaget, blifvit anlagd närmare Hjelmaren med sträckning mot öster från Orebro rakt åt Arboga, i samma direktion, som den föreslagna jernbanan längs efter Mälaren, hade den nuvarande lifliga rörelsen icke förefunnits, ulan denna bana blott kunnat begagnas af den obetydliga personoch ännu ringare varutrafiken mellan sagde städer.
5ro sådane personer anställde, som gjort sig kände för stor lärdom och veltenskaplig hildning, och i BorgareSt. äro gemenligen valde sådane män* som äga kunskaper i handel och slöjder samt om alla andra stadsmannanäring^-. Om desse medborgare saknades i vår riksförsamling, som vore en möjlig och alldeles icke en oförmodad tilldragelse, om allmänna folkval infördes i enlighet med Coust.Utskrs förslag, och det är åtminstone anledn. tro det ganska få i dylika ämnen erfarne män inväljas, så skulle på redbar upplysning och kännedom i sådana ärenden en för Statens välstånd och trefnad kännbar brist uppkomma, som icke kan ersättas, och har likväl hitintills utmärkt ledamöterna af dessa båda ståndsclasser. Bland BondeStåndet, som för det närvar, äger och brukar största delen af Sveriges jord och är i det lyckliga tillfället alt årligen föröka sin förmögenhet, utgifver det största skattebidraget till Statens vidmakthållande och representerar dell arbetande delen af Svenska folket på landet, har jag, under Ständernes allmänna sammankomster här på Riddarhuset, hört en ledamot tillkännagifva, att hans cornmiltenter ål honom uppdragit bearbeta derpå, alt Svenska folkel skulle vinna en förändrad representation vid deras riksdagar; men jag vågar icke tro, att denna stämma är Svenska allmogens allmänna röst. Ståndets öfriga ombud måste, såsom jag tror, rätta sig efter sina fullmakter och icke afstå deras ståndsrättigheter. Denna ståndsrältighet är så mycket mera dyrbar, som BondeSt. för det närvar, innehaiver, och vidare framdeles kommer alt äga en helt (dika och förbättrad bildning, än som visade sig hos Ståndet i fordna tider, Jag befarar, och är verkligen öfvertygad derom, att om det Bederv. BondeSt. vid denna riksdag skulle, med gillande af Coust.Ulskts förslag om allmänna folkval till representerande af R, St., försaka dess egen ståndsrättighet; så skulle denna åtgärd hvarken gillas af hemmavarande medbroder eller efterkommande generationer.
Nu emedan panträtt i lösegendom, enligt den i lagstiftningen gällande och i lagskipningen antagna grundsats eger rum, der den, som panträtten tillgodonjuta vill, har ■egendomen i händer eller under sin disposition, lärer bestämmelsen afifrågaställde förmånsrätt ej eller kunna betraktas såsom en afvikelse från berörda grundsats. Vid pröfning af förevarande förslag, förekommer emellertid hurusom Kongl. Maj:t emot detsamma anmärkt, att giltiga skäl saknades för de i förslaget gjorda inskränkningar, att förmånsrätt icke skulle ega rum, då förskottstagare och förskottsgifvare bo på samma ort, så vida ej vid varornas öfverlemnande blifvit så förfaret, sorn lagen, i fråga om försträckning emot lös pant, förmår, eller då konnässement är stäldt på iunehafvaren, och denna anmärkning synes äfven Utskottet grundad. Man bär visserligen trott förra inskränkningen behöflig, emedan en mindre redlig gäldenär eljest lätteligen skulle kunna gynna de på samma ort med honom boende borgenärer på de öfrigas bekostnad; men då sådant ingalunda afböjes derigenom, att varorna kallas pant i stället för kommissionsgods, enär Svensk lag icke, såsom vilkor för giltigheten al lös egendoms pantsättning, stadgar sådana kontroller, som kunna förekomma svek under förra benämningen mera än under den senare, och då dessutom måste tagas i betraktande, att försäljning af gods ofta uppdrages åt personer, sorn bo på samma ort med godsegare, t. ex. då fabriksidkare öfverlemna deras tillverkningar ål andra för att afyttras ; så och enär om-förmälda inskränkning följaktligen, i stället att kunna medföra åsyftad veikan, skulle i viss nion komma den påyrkade lagen att förfela dermed afsedda ändamål, torde en sådan inskränkning ej eller böra ega rum.
Dessa skäl synas mig så talande, att jag, utan att behöfva andraga ytterligare skäl, vågar anhålla att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, ville antaga K. M:s Propos. Häri instämde Hr von Francken. 114 Den 28 September f. m. Gr. Cronstedt: För min de! instämmer jag så mycket hellre med lien siste värde talaren, som jag biträdt utgifts-afdelningens beslut att tillstyrka det af K. M. äskade pensionsbelopp. Frågan fick en annan utgång i Utsk:ts plenum, och då jag varit frånvarande under behandlingen af större delen af 9:de htifviidtiteln, bar jag icke varit i tillfälle att anmäla min reservation. Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och bifall till K. M:s i ämnet gjorda framställning, hvilken propos. med ja besvarades. 37:de punkten. Hr von Francken: Utsk:t har nedprufat den af K. M. för Biskop Bergman begärda pension tili 5.000 rdr; men då Utsk:t härför icke anfört några skäl och K. M. kan anses bäst hafva varit i tillfälle att bedöma, hvilket pensionsbelopp vore tillständigt, anhåller jag, ehuru jag icke vill bestrida att Biskop Bergman bör kunna lefva på 5,000 rdr, att R. o. Ad. ville antaga K. M:s Propos. i ämnet. Gr. Cronstedt: Då detta ärende är att anse såsom ett undantaaslall, har Utsk:t funnit sig både böra och kunna ingå i en pröfning af pensionstagarens verkliga behof, och Otsk:t har dervid kommit till den åsiet, att ett pensionsbelopp af 5,000 rdr borde anses fullt tillräckligt i detta fall, synnerligast med hänseende till denne embetsmans enkla lefnadsvanor, samt det förhållande att han lefver ogift. Hr Montgomery:
Men då skulle vi också här genast på stående fot uppgöra sjelfva redaktionen deraf, hvilket torde vara vanskligt. Jag förenar mig således med de Hrr, som begärt återremiss af betänk, och anhåller hos Utsk. att detsamma ville, ehvad det vidblifver sin tanke eller icke, uppgöra förslag till författning i ämnet, till ledning för R. St:s beslut, ifall majoriteten inom RiksStm skulle anse promotorialrälten böra medgifvas. Gr. Sparre, Erik: Såsom ledamot af LagUtsk. anser jagmin pligt fordra, att taga Utsk:s förevar, betänk, i försvar emot de anmärkrnr, som här förekommit. Uti sin motivering har Ulsk. samvetsgrant upptagit skälen för och emot frågan om promotorial rättens allmännare medgifvande. De talare som hittills yttrat sig, hafva alla fästat sig vid och framhållit de af Utsk. anförda skäl som tala för 21* 324 Den 5 Februari. saken, men ingen har gjort afseende på de olägenheter ifrågavar. rättighet kunde medföra. Jag anhåller derföre, att få fästa mig vid de sednare. Utsk. har visserligen börjat med att säga, att promotorialrätten skulle medföra vissa fördelar; men längre fram säger Utsk. att K. bef:de derigenom skulle besväras med enskilda bestyr, främmande för deras egentliga embetsbefattning. Detta var således det första och är tillika det förnämsta skälet för Utsk:s afstyrkande af bifall till motionärernes framställning. Ty detta är ett för K. befule lika fremmande bestyr, som örn man i allmänhet ålade berörde embetsmyndighet alt kommunicera ingifne ansökningar med vederparten. K. bef:de äro redan förut så öfverhopade af embetsgöromål, alt man icke skäligen bör ålägga dem ett bestyr, som tillkommer den enskilde parten. Dessutom skulle deraf den anomali uppstå, att K. bef:de skulle komma att agera såsom kommissionär för vissa parter, men icke för andra, hvaraf dessa sednare kunde taga sig anledn. att klaga öfver väld.
Ingressen samt mom. litt. a, 2:ura punkten af mom. litt. b, med följande förändrade lydelse: »Af bruksoch fabriksidkare jemte audre jordbruket icke tillhörande verks och inrättningars egare samt handlande och handtverkare m. fl., som, enligt denna stadgas 2:dra art., böra erlägga bevilln. för inkomst af rörelse, näring eller yrke, och hvars rörelse under näst föreg:de tid drifvits inom annat bevil!n:s-taxerings-distrikt, bestyrkt upgift å den bevilln., som för sistförflutna år varit honom derstädes påförd»; 3:dje punkten med följande förändrade lydelse: »af direktionen eller styrelsen för hvart och ett bolag, som fått sina bolagsreglor af K. M. stadfästade och antingen står under offentlig kontroll eller har inskränkt ansvarighet enl. Kongl. Förordmn d. 6 Okt. 1848, bestyrkt upgift å bolagets behållna vinst, antingen den blifvit utdelad eller icke»; samt slutligen 4:de och 5:te punkterna. 238 D e il 25 Augast! f. m. Hr Stuart: Inora BevillmsKomitén framställdes många förslag till upgifters inhemtande, och för att gå hvarje ledamots önskningar, så vidt möjligt var, till mötes, upkom det resultatet, som vanligen inträffar, då man vill göra alla till viljes, att det blef en samling af upgifter, hvilka föranleda mycket besvär, omgångar, tidsspillan och olägenheter. Det var också min öfvertygelse, att R. St:r skulle taga bort några och bibehålla andra. Utsk:t har i sitt förra Betänk, tillstyrkt ordagrannt hvad BevillmsKomitén föreslagit; i sitt sednare deremot har Utsk:t gått in på en annan väg, nemi. att förkasta alla dessa upgifter. För min del befarar jag, att man i detta förkastande gått för långt. En del uplysningar kunna nemi. vara alldeles nödvändiga, för att riktigt bedöma den skattskyldiges ekonomiska ställning.
Majit framdeles icke lärer i Dess Landsfaderligä omtanka underlåta, att till ali: manna be ho fvcr begagna inhemska producter, så vidt det med Kongl. Majfts Höga afsigter och det allmänna bästa i andra angelägna afseenden kan vara förenligt, t Vidkommande dernäst, hvad som i öfrigt blifvit föreslaget, till förmon för Svenska Pappersbruks-till verkningenj så finner Utskottet ganska betänkligt, att, genom tillstyrkande af ett bestämdt förbud mot införseln äf papper utifrån, förhindra den täflan och commerce, som alltid torde böra anses såsom förnämsta villkoret, ej mindre för productionens förädling, än för stadgandet och bibehållandet äf ett jemnt varupris. I Utskottets tanka torde det åsyftade ändamålet lättare vinnas om, på sätt som Herr Båger föreslagit, genom betydlig förhöjning i tullen å papper, som utifrån införes i importen af denna artikel försvåras. Äf sådan anledning, och då det blifvit upplyst, att pappersbruken inom Riket för det närvarande uppgå till ett antal af 70, hvaraf synes böra följa, att den sammanslagna summan af dessa brukens tillverkningar bör vara tillräcklig för landets behof, anser Utskottet sig äga grundade skäl tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, att i underdånighet anhålla, det Kongl: Majit i Nåder täcktes belägga utländskt papi Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. per, som bit införes, ined en lämpligan förhöjd tull afgift. Hvad slutligen angår det gjorda förslaget ätt genom premier uppmuntra införseln af PappersLumpor utifrån, så har Utskottet icke anledning alt derå tillstyrka bifall, då det tvärtom vore mera ledande till ändamålet, att genom någon belöning vända Allmänna uppmärksamheten på nödvändigheten och nyttan, att med isorgfällighet samla lumpor inom landet, der denna vara troligen ej skulle saknas, om hon tillbörligen til 1- varatoges och vårdades: Detta allt varder Riksens Högloft. Stän^ ders upplysta pröfning vördsamligen understäldt. Stockholm den 4 Februari 1818.