Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I dessa Magaziner inrymmas omkring 3,800 Tunnor Oriad eller 13,300 Tunnor Riad Säd, Sorn det i alla afseen Transport - Rtdr. 47,000 8,000 £,300 sk. rst 2,Oöo $9,000 Hallands Lin Blekinge Län Christianstads Län . Malmohus Län » Transport Nu befintligt Magazins-utrymme, För Oriad Säd. Tunnor. För Riad el. torkad Säd, Tunnor. Summa Magazins-utrymme. För Oriad Säd. Halmstads Magazin Warbergs Dito Carlskrona Magazin ■, Carlshamns Dito Christianstads Magazin . Torsebro Med underdånig anledning häraf har Kongl. Allmänna' MagazinsDireciiorien sistledit år a 8 17 i Götheborg tillhandlat sig en för Magazins-anläggningeji mycket tjenlig tomt, och derföre betalt 5,000 R:dr B:co. Nu nyligen, sedan Directionen hos Kongl. Maj:t gjort underdånig hemställan, om icke nybyggnaden feck företagas, har Kongl. Maj:t i Nåder behagat förklara, att Directionen borde genom Landshöfdingen låta efterhöra, om icke det skulle falla sig lindrigare, att inköpa ett Hus och detsamma sedermera till Magazin inreda, i stället för att före'aga den underdånigst projecterade nybyggnaden, som skulle efter kostnads-förslig komma att uppgå till omkring 38000 R;dr Banco. Till underdånigsfe följe häraf är Bref i ämnet till Landshöfdingen redan afgången Emedlertid och då afgjordt är, att ett MagazinsHus i Götheborg bör ägas, uppför s kostnaden härföre med Tomt förslagsvis till omkring Det utrymme, som å Carlstens Fästning finnes, kan sällan begagnas till SpanmålsUpplag, i anseende till fuktighet och mindre tjenligt läge. I det ställe hyres för MagazinsRöielsen , som der egenteligen än inskränkt till FästningsGarnizonens och fångarnes behof , tjenlige UpplagsRum i Marstrands Stad.
Riksdagsordningen fordras, för hela debattens uteslutande, sällan erhålles. Vanliga re, sultatet blir således endast, att den förste talaren får ändra uttryck, hvaraf man i alla falL lätt kan upptäcka spåren i sedermera afgifne yttranden, och hvarigenom Protocollet möjligen blifver halft obegripligt för den, som ej sjelf öfvervarit debatten. Denna följd af ju^. steringsrätten var troligen ej den, som med denna rätt åsyftades, och det är just vid sådane tillfällen som samtiden alltid dömmer endast efter första ordalydelsen, hvarom den, med eller utan offentlighet, säkerligen blir på Dea J i Martiin 6%i ett siler annat sätt, och mer eller mindre fullständigt, upplyst. Hvad angar de allt för stränga omdömen öfver sak, sorn någon gång fällas, och i afseende hvarå möjligen fråga kan uppsta om uteslutande ur protocollet, så väl af uttrycken, sorn af hela den deraf föranledde debatten j si» gäller härom egenteligen detsamma, sorn om de personliga invectiverne är sagdt, utom det, att elen sakrikhet, hvilken merendels utmärker detta slag af debatter, gör ännu mera osannolikt, att hela Ståndet och hvarje talare serskildt, ingå på deras uttagande ur Protocollet. Det torde således i allmänhet vara tvifvelaktigt, om, åtminstone i ett talrikt Riks. stånd, skillnaden emellan ett justeradt och ojusteradt Protocoll kommer att sträckås till annat äo obetydeliga detailler, hvilka väl kunna intressera för dagen, men då också aldrig undgå samtiden, och gom inom en kortare tiderymd äro i det närmaste förgätna. 3:0. Tillträdes lemnande åt allmänheten hinde, föranleda vanställda och stympade meddelanden i Tidningar, af, innom Ståndet ajgifne yttranden. Flera varda Ledamöter hafva ansett TfryckfrihetsLagen ej innefattatta något lämpligt stadgande emot en sådan förbrytelse, samt sa* ledes hela motionen, såsom förärande ändring
den — ^^ånljus på mörka fjärden, Glänsande hvita väg, För du till andra verlden Hän öfver djupet, säg? målade golf, maten lagad vid gas, tvätten sitt Månljus. om m. m. på sin lott. Skulle nu dessa guvernantsöfverflödet förlåt sammanställningen! kunna lösas samtidigt, så icke nanterna de lidande. att Eller båda frågor, och — den om pigbristen, blefve guverEmellertid är jag sjelf betvifla denna den första tid. En » fundering » skadar dock icke saken, lösning i vår allra minst för vederbörande sjelfva. Men alla Liksom den vises tankar, Liksom mitt hopp, min tro, Du öfver skär och bankar Kastar en luftig bro. Skälfvande, bredd strimma, O, hvad du lockar mig I Länge i stilla timma Hvilar min blick vid dig. dessa platser, guvernantsplatser som » frökenplatser », äro endast att betrakta som tillfälliga hamnar. eller, så att säga, som nödDen enda säkra, trygga hamn för qvinnan, dit hennes hjertas kompass väl också i hemlighet pekar, är äktenskapet, platsen i det egna hemmet. Att äktenskapsmarknaden i våra dagar är Stum är augustinatten, Ej ens en flägt sig rör. Himmel och ljus och vatten, Krusning, som föds och dör ... så flau beror väl dels på vår tids lyx, lyxen i våra hem, i vår klädedrägt, lyxen i mat och nöjen, ty en man utan åtskilliga tusentals kronor pr år vågar knapt bjuda hand och hjerta åt vår tids fordrande unga damer. Dels är qvinliga hemmets kontor måhända ungdom verksamhet m. m., orsaken söker och den, att vår sig allt mera ifrån till telegraf, Drömmar och drömmar bara, Längtan, som gräns ej vet I Månn ' du kan fjerran vara, Anade evighet? telefon, Torborg. då de unga männen ej finna qvinnan vid hemmets härd, komma de sig ej för att uppsöka dem derute i verldsvimlet. Nej, låtom oss uppfostra våra unga döttrar Floras barn.
Af Handlingarne vid sista Riksdagen rörande detta ämne inhämtas huruledes Kongl. Maj.t hade för godt funnit år 1813 inköpa Carl Gustafs Stads Bruk för att dif förlägga Söderhamns Gewärs - factori samt därvid förordna, att den tredjedel af sistnämnde Stads jord, som varit af Alder dönerad åt Gevärs factoriets Betjening och arbetare och dem emellan fördelad i små lotter eller så kallade Rotskiften, borde vid innehafvarnes död eller flyttning till den nya Eactori-anläggningen utarenderas och de därföie ingående medlen användas till godtgörande af räntan uppå köpeskillingen för nämnde Bruk; Men vid sista Urtima Riksdagen väcktes af Söderhamns fullmägtig Motion derom, att denne Jord, såsom äfven inbegripen uti den till Stadens förmån af ålder skedde donation, måtte fortfarande Staden till godo räknas samt de inflytande arrenden altså ingå till Stadens Gassa och den ännu icke utarrenderade delen hemfalla till dess Stats-Utskottcts Betänkandert. 1035 disposition; Och funno Riksens Ständer) likmätigt deras underdåniga skrifvelse den i l Julit 1815, att de väl, emot stadgandet uti go ock 107 §. §. i Regerings-Form en, icke kunde göras någon ändring uti hvad i följd af Kongl. Maj ts Nådiga Bref härom af den 1 3 April 1 g 13' hade gått i verkställighet, men ansago likväl skäligt bevilja Staden, som vore innehafvare utaf ofvanberörde Arrenden, Afskrifning å den årliga Arrende-summan , sorn till Stats-verket borde erläggas, hvilken summa deremot skulle ingå till Stadens Cassa att till dess publika behof användas, hvarjemte Riksens Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet yttrade den önskan, att så väl de af Factoriets Tjenstemän och.
Otto: Uppå H. Ex. Hr Frih. o. Landlims i anledn. häraf framställde propos. beslöts, att BankoUtsk:s nu ånyo bordlagda mern. N:o 12 skulle upföras fremst å föredragn:s-listan för nästa lördag d. 15 dennes. Föredrogs, men lades, på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., och Frih. Cederström, Rudolf, ånyo på bordet BankoUtsk:s d. 5 dennes e. m. första gången bordlagda mern. N:o 13, ang:de i Banken qvarstående äldre deposita. Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s nedannämnde d. 5 dennes e. m. på bordet lagde utlåt:n. N:o 14, anledn. af väckt motion ang:de begagnande af ett utaf L. W. Olde upfunnit sedelpapper; N:o 15, ang:de väck motion om utsättande af belöning för prof på förbätlradt sedelmynt m. m.; och N:o 16, i anledn. af f. d. Handlanden J. N. Petersons ansökning om eftergift af öfverränta å 2:ne Handelsdiskont-lån. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 65, ang:de ett föreslaget lån för anläggningen af en jernväg emellan Götheborg och Mölndahl. Föredrogos, men lades på begäran af Gr. Lagerbjelke, Gust., Gr. Taube, Henning Edvard m. fl. ledamöter, ånyo på bordet StatsUtsk:s nedannämnde d. 8 dennes e. m. första gången bordlagde utlåt:n. N:o 66, i anledn. af väckt motion, ang:de förklaring af den i K.
Ränte-kammaren, Fångvårds-,styrelsen, Förvaltningen af sjö-ärendena samt länen 38,915: 40. 9. Balans till år 1857: Summa 321.906: 34. 7. Någon anmärkning vid dessa räkenskaper har hos Revisorerne ej förekommit. 2:o Undsättnings-fonden. I afseende å tillkomsten af, denna fond, få Revisorerne upplysningsvis meddela, att då, på sätt ofvan är omförmäldt, Allmänna magasins-inrättningen, som ditintills ombesörjt förvaltningen af ej mindre Statens ordinarie spanmål,s-rörelse än de till beliöfvandes undsättning i missväxt-år tid efter annan anvisade tillgångar, med år 1829 upphört och blifvit ställd under utredning, så har deremot redovisningen för alla från och med påföljande år, 1830, af Rikets Ständer anslagna undsättniugs-medel tillhört Kongl. Statskontoret, hvarest årliga redogörelser allt ifrån denna tid upprättats öfver ifrågavarande fond, hvilken, förut kallad spanmålskreditiv-f onden, från och med år 1854 erhållit ofvanstående förändrade benämning. Denna fonds ursprungliga kapital utgjordes af det utaf Rikets Ständer år 1830 (enligt underdåniga skrifvelsen N:o 356) på Riksgälds-kontoret anvisade kreditiv å 1,000,000 R:dr B:ko till anskaffning af spanmål vid inträffande missvext-år. Vid de följande riksdagarne äro för enahanda ändamål ytterligare anvisade: år 1835 (underdåniga skrifvelsen N:o 301) ett kreditiv å 400,000 R:dr » 1841 ( » » » 394) ett d:o å 100,000 » » 1844 ( » » » 232) ett d:o å samma belopp.
Här bland blommorna skulle det icke förundra mig om jag såg hennes älskliga hufvud sticka fram. Hon är själf en snabb. Å, där är ju en byggnad ett gammalt doftande blomma. Nej, jag kan inte se henne, Vindkloster efter hvad det tycks. Är det där du menar, Vindsnabb? Skulle vår härskarinna tagit sin tillflykt hit. Men hvarför? Så ung, så vacker, så älskad, 4 SANNINGENS VÄGAR skulle hon flytt till nunnorna i ödemarken. Hvad, stanna här. Skall jag då klappa på denna port och Vindsnabb, du vill inte gå vidare. Du vill ovillkorligen fråga. (Går fram till porten och läser inskriften.) Sepolti vivi. Lefvande begrafna. Så kalla de sig själfva, de olyckliga, som tagit sin hemvist här. Och ibland dessa skulle jag finna min Speranza, hoppet, glädjen. Det måste då vara med våld, som man fört henne berget få vi blott veta säkert att hon är där, så hit. Men om också dessa murar vore fasta som hälleska de falla för den store kejsarens hand, som vore de af papp. (Bultar hårdt på porten med sin vandringsstaf. Det dröjer innan någon kommer och öppnar. En dämpad mystisk sång af kvinnoröster höres inifrån.) Hvilken vemodig, hjärtslitande sång. De sjunger som de fördömda måtte sjunga i helvetet! (Bultar på nytt allt hårdare,) Det är inte möjligt att min Speranza är bland dem. Men hvad går det dock åt hunden, som icke viker från stället. Förunderligt! Hittills har han icke unnat sig någon ro hvarken natt eller dag allt sedan hennes försvinnande. Alltjämt framåt jagade han, ängsligt sökande och jag alltjämt i hans spår. Hvad, trogna Vindsnabb, skulle vi verkligen ha nått vårt mål. Jag är säker om att ditt hundhjärta klappar i samma ångestfulla spänning som mitt i denna stund. på Salvator. Porten öppnas långsamt på gnisslande gångjärn, och en mycket gammal man tittar ut, talar med hes slämma.) (Hunden nosar och vädrar vid porten samt hoppar upp 5 FÖRSTA AKTEN TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. dringsman, som djärfves störa de fromma systrarnas andakt.
Under ett af dessa träd stod ett bord, och vid detta intog en förtjusande familj-grupp sin sista måltid på dagen. Man såg den fina svarta thékannan med nunnan1 på locket, man såg det guldgula smöret, de svällande brödbullarne, det kalla köttet, krönt med sirligt lagd persilja, man såg pankakor och sylt, och, bättre än allt detta, man såg en fryntlig, fin och proper landtjunkare, ur hvars öga godt hjerta och rik själ framlyste, och hvars minsta rörelse just var den man önskade hos en värd, i hvars hus man ämnade anropa både gästfrihet och hjelp. Hans blotta åsyn intog mig. Fyra älskvärda, enkelt men väl och snyggt klädda barn sprungo upp från bordet på samma gång som fadren. Och modern, – hon låg redan med oskrymtad, oförfalskad glädje om min hals. Det var Fru B. Och när jag ville se på henne, för att riktigt öfvertyga mig om denna lyckliga slump, då ville hon icke släppa mig, icke se upp; men när jag slutligen fick se hennes blida, milda anlete, då hängde ett par så vackra tårar i de halföppna ögonen, att jag kände hur äfven mina blefvo fulla och våta. »Ack jag är för dum,» sade hon, med denna röst, som väl icke hade Fru A:s klang, men ett eget hjertligt behag, »jag är för enfaldig, ty alltid när jag blir rätt glad, rätt oförmodadt öfverraskad af något efterlängtadt och ljuft, så skall jag lipa. Jag behöfver väl icke säga dig, att jag inom några ögonblick tyckte mig, kände mig vara en medlem af familjen, att jag satt mellan densamma vid det alldeles oförändrade thébordet, och deltog med den i den bästa och trefligaste aftonmåltid jag haft, sedan jag lemnade mitt eget hem. Majoren tog alldeles hand om mig och min vagn, och inom en qvarts timma voro hjul afsända, för att passas, så att vagnen åtminstone kunde föras fram till »herregården», och en exprès affärdad till den gästgifvargården, der min betjent skulle dröja några timmar för att sedan resa vidare och beställa hästar för den kommande dagen.
Uppbörderna hvilka hädanefter här i Stockholm komma att indrifvas, bör proportionaliter , af hvarje Uppbörds-summa , utsättas så mångå procenturn , som till dessa l,6oo Daler S:mts uppfyllande kunna vara tillräckliga, af hvilka I,6oo Daler Smats procent-medel, UppbördsCommissarierne dock intet mera böra undfå, än som belöper af den summa, som de verkeligen indrifva, så att, om hela den till indrifvand* uppgifna summan , ricktigt af dem uppbäres och aflevereras, undfå de ock tillfullo sine l,6oo Daler S:mt, tillsammans årligen; men om något deraf blefve innestående, innehåller äfven af förenämde r,6oo Daler S:mts procents medel så mycket , som belöper på den innestående summan, förmodandes Riksens Ständer, att Uppbörds» - Den n Julu i075 biirds-Commissarierne dermedelst lära uppmuntras, att med så mycket större drift och alfvar förvalta Uppbörden , spm således deras egen förmån derunder beror. Härvid hafva Fullmägtige vid Riksens Ständers Contoir sig förbehåll lit, att de sorn skola uppbära
Be träffande åter upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera sina hemmans-, ränteoch mantalseller qvarn tulls-kol; så och alldenstund vid den af serskilde kommitterade hållna undersökning i ämnet en del af allmogen väl begärt att ifrån denna levereringssky bligh et varda befriad, men andra deremot önskat att med levereringen fortfara, samt beloppet af de kol, sorn till utgörande in natura skulle qvarstå, öfvers tiger qvanti teten af dem, som med penningar efter markegång komma alt lösas, i följd hvaraf någon förändring i denna räntepersedels afbördande icke kan i vidsträcktare mon ega rum, än de skattskyldige sjelfve det åstundat, och således icke komma under öfvervägande större del af merberörda ränteoch mantalskol, än som belöper sig på de räntegifvare, hvilka äskat att från levereringsskyldigheten befrias; fördenskull och då emot en slik befrielse det hinder möler, att Stora Kopparbergs bergslag, hvars rätt till kolens utfordrande in natura grundar sig på privilegier, icke velat derifrån afstå under annat vilkor, än att kopparräntan nedsättes, hvilket åter Rikets Ständer, på sätt ofvan är vordet i underdånighet omförmäldt, ansett sig icke kunna bifalla, hafva Rikets Ständer funnit, det frågan om upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet att leverera sina ränteoch qvarntulls-kol bör lör närvarande förfall.'. Hvilket Rikets Ständer få, till svar i ämnet, hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 4 Mars 1848. Expeclitions-T)iskottets Förslag till tind. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 4 Mars I848. Presle-ståndet den 4 Borgare-siandet den 4 Bonde-sUindet den 4 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om upphörande af de bland Statsverkets ordinarie inkomster upptagna gerningsören.
Statsutskottets hörande öfwer mitt den Iulii härstädes uplästa ödmjuka Memorial, innefattande et project, huru jag anser möfligt erbälla den äffade redowisningen, stulle i hela sin widd til bemälte Utstött remitteras; sä förmodar och hoppas - Den i5 Augusti. 100Z pas jag at det redan eller Åtminstone med första anländer til utsatt ort; och torde i anledning deraf Riksens Ständer snart kunna förwänta af Stats-Utskottet et mera bestämdt yttrande, om det är möjligt eller blifwer omöjligt at fä den noggranna redowisning, til hwars erhällande jag wägat föreflä sättet, samt Stats-Utskottets pä grundelig kännedom om werkeliga förhällandet bygde meningar öfwer de förändringar eller tillägg i mitt upgifna project som torde blifwa nödwändiga til ändamälets säkra winnande. At Stats - Utskottet fär et fördubbladt beswär, dä de nödgas 2-ne gänger yttra sig i samma ämne, fär jag ödmjukast erinra, icke är mitt fel; ty samma dag, eller den i5 Julii, dä jag här upläste projectet, anhöll jag äfwen at det til behörigt Utskott skulle remitteras, och enligt hwad jag kunde begripa togs äfwen derä beslut. Nt inse orsaken hwarföre sadant, detta alt oagtadt icke kunde ske, lämnar, jag til hwars och ens egen forskningsgäfwa. För öfrigt har jag för mycket förtroende til de Herrar och Män som nu utgöra Rikets Ständers Stats - Utskott, för at ens kunna föreställa mig at de skulle misitycka, at också jag söker at gagna och efter hwad min kännedom medgifwer, will arbeta för et olyckligt Fäderneslands räddning. Om jag derwid, dä jag endast följer ämnet, ej ser de hinder, som äro eller blifwa ställde i wägen för upfyllandet af et godt ändamäl, och hwarwid jag wisierligen icke heller önskar nägra olagliga medel, sä torde det benägit förlätas mig dä jag upricktigt bekänner at jag är närsynt.
På ett af Walter gifvet tecken begynte musiken en polska, och alla flöto en stor ring kring Lovisa, som med Walter dansade inuti ringen. Men snart svängde man sig i andra danser, och en mängd konfusioner framlockade ett illa doldt leende på den unga flickans läppar, då hon inom sig och under prat med Walter gjorde sina anmärkningar om denna och hufvudstadens danssocieté. Dansen fortfor, till mångas nöje, till andras obelåtenhet; här, som annorstädes, var det mera godt om damer än kavaljerer, hvad de dansande beträffar, icke derföre, att de gifta herrarne ansågo sig vara för gamla eller styfbenta, tvärtom; baron, ryttmästarn jemte länsmannen och tvenne för detta svenska militärer, alla män närmare femtiotalet, voro de ifrigaste, men af de unga syntes några vara för blyga och försagde, emedan de icke ännu lärt sig dansa, och ortens dandyer: ett par bröder von U., nyss inskrifne vid ryska militären, ett par ingenörer jemte Walter och Marenius, fjeskade endast omkring några utvalda, och således blefvo de andra mindre bemärkta flickorna uran dansörer. Lotta, med klockarens och kyrkovårdens begge döttrar, innehade den anspråkslösaste platsen i rummet, det vill säga nära dörrn; hvad Lotta tänkte, visste ingen, men de andra stötte hvaran i sidan hvarje gång "unge magistern" med en fulländad dansörs skicklighet och behag, förde Lovisa i den hvirflande vallsen, eller kadriljens invecklade turer. Obemärkt af de andra, aflägsnade sig Lotta, och med ett "det är qväfvande varmt" trängde hon sig genom den i förfstugan gapande folkhopen, tills hon kom på den folktoma stora trappan, der hon satte sig så afsides som möjligt, med handen stödd mot den brännande pannan. Trappan var omgifven af löfrika träd, och hon dold i deras skugga; hedanföre på gården stod en gungplanka, der tvenne personer suto i förtroligt samtal och njöto af den vackra Augustinatten. Det var prosten och hans svåger baron Y.
Detta undantag rättfärdigas dock af den större lätthet försäkringstagaren eger att göra sig betalad al interessenterna i haveriet derigenom, att han på stället har ett ombud, befälhafvaren, hvars rätt och pligt det är, att innehålla godset, till dess haveribidragen af detsamma blifvit guldnu, en utväg, som i de flesta fall icke står försäkringsgifvaren öppen. 107 Ehuru olika länders lagar i de flesta punkter öfverensstämma i föreskrifterna om hvad, som skall såsom gemensamt haveri anses, så finnes dock i en eller annan punkt någon skiljaktighet, och lill följd deraf kari hända, att skada och kostnader, som i ett land upptagas såsom gemensamt haveri, blifva i ett annat räknade såsom enskildt, och tvärtom. Den allmänt antagna grundsatsen af den utländska dispachens giltighet medförer derföre som följd, att lörsäkringsgifvare måste såsom enskildt haveri gälda kostnader, som i hans land betraktas såsom gemensamt haveri, när de enligt den utländska dispachen finnas uppförda såsom enskildt (<§ 229). Men deraf följer ock omvändt att han blir fri från ersättning af sådant, som i hans land är enskildt haveri, när det i den främmande dispachen blifvit behandladt såsom gemensamt (§ 230). Den skada, som uppkommer i en fara, för hvilken lörsäkiingsgifvaren ansvarar, beslår, enligt hvad ofvan blifvit anfördt, ej blott af skada, uppkommen i gemensamt haveri, utan äfven af skada, hvilken skall såsom enskildt haveri anses. Enligt sakens natur åligger det lörsäkringsgifvare att ersätta skada af sistnämnda slag (§ 230). På det att försäkringstagaren icke skulle ega ett interesse att svikligen bereda det försäkrade föremålets undergång eller skada, föreskrifva åtskilliga försäkringslagar och deribland nu gällande Försäkrings-stadga (se Formulärerna till försökringsbref), att försäkringsgifvaren icke är skyldig att ersätta fulla skadan, utan eger rätt att derå afdraga vissa procent.
Galle likwäl ej detta st-d gande i afseende pä Stats-Conkvirtt, hwilket lika so n Bancocch Riksgälds,Werke», bör, i frågor 01» stst rva redowisningcn as medlen, alla äskade uplvönittggr omedelbarligen meddela. §- 45- Landt Marskalk och Talemän Ware berättigad^ att hwar för sitt Ständ, utlärda kallelse till ylen : deltaga i Beredningen kill Mälens föredragning, dens Gränden föredraga, uptaga, framställa och rednde-vikr. bmeningar, göra propositioner och widmagthäMör ning void sammänkonrsterne; altsammans ester de för strister, som här nedanföre stadgas, men äae ej st!' we någon röst i dLliberatiouen eller voteringen, e kunna ej »ägor annat sörestä, än hwad som fordkvr till merkställlgbct af det Grundlagarne, Riddarhus er-' stingen, eller Sländens ordningar och beslut föreskriswa-. §. 49» Hwar och en allmän fräga som första ' i något Skälld förekommer, stall sä wida ej Stt 806 Den rz December, enhälligt genast densamma till wederbörligt Utskott sörrviser, ligga, pä Barder lili nästa plenum, dä rewisi bör ske, dock staude hwarje Ledamot öper ari öfwer samma mål sig yttra, hwilket hans yttrande äiwen skall till Utskottet remitteras. Om en, genom munte» ligt anförande, gjord framställning lägges pä lorder, bör anförandet till prokocollet dickcras och afskrift der as till Bordet afiämnas. Uvstar fräga, om eller hwart remitteras bör, kan denna fräga blott för den plcni» dagen läggas pä bovdet; men i nästa plenum skall be» slut owäaerligen fattas. Da fåken frän Urssort äler» komniit, bliswe de» efcer första upläsandet liggande pä Bordel.