Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan om boställe för en expedit.-kronofogde i Färentuna härad och den om sådana boställen i andra orter, äro således af ganska skiljaktig natur; och i afseende på det villkor, StatsUlsk. i slutmeningen af betänk, uttalat, nemi. att sammanslående af fögderierna ej skulle äga rum, så framt dervid nödvändigt fordrades det boställe, hvars anvisande Utsk. afstyrkt, får jag fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, att detta yttrande icke är fullständigt; ty i händelse fögderierna skulle återgå till hvad som varit häfver, skulle följden deraf blifva, att icke blott 2:ne kronofogdar, utan äfven 2:ne häradsskrifvare behöfdes, och således blefve det en tjensteman till, som komme att kosta Staten mer än hvad genom utarrendering af Berga hemman kan vinnas. Att denne exped.-kronofogde behöfver vara aflönad af Staten, tror jag Utsk. skall finna, om det underrättar sig om beskaffenheten af hans göromål och det behof landshöfdingen har af honom; hvarföre jag också anser, att detta obetydliga anslag af ett hemman vore väl användt af Staten, för att tillvägabringa en afbehofvet påkallad skyndsamhet och ordning vid expeditionsmålens behandling. Jag anhåller således om återremiss; men med Utsk instämmer jag i fråga om anslående af hemmanet NederJärfva N:o i till kronofogde-boställe, i stället för det förra, å Svartsjölandet belägna. Frih. Rålamb, Claes: Jag har föga att tillägga vid hvad Frih Cederström före mig nämnt, i afseende på den verkliga nödvändigheten att hafva ett boställe för expedit.- kronofogden i Färentuna härad. Den mängd af göromål, olikartade med kronobetjeningens på längre afstånd från landshöfdinge-residenset, hvilka i närheten af hufvudstaden förekomma, gör det nu till en nödändighet att för en sådan person äga en bostad nära hufvudstaden.
At dä sädane gamle och förflirne sedlar sä utbytas emot nya; Sä ftal! troligen tilloppet af dem, som wilja realisera siira Riksgäldssedlar, icke blifwa belydligare, än att Riksgälds-Contoiret, med desi sälunda ökade Discont-rätt, och med tillhjelp af dest öfrige tillgängar, sedan Contoirets utestäende fordringar och län blifwit infordrade, stall med lätthet och utan allt äfwen yr kunna werkställa den realisation deraf, som under tiden kan xäfsrdras. Om Den 5 Zebruarii. 187 Om desie anstalter af Riksens HögloftStander gillas och ankagas; sa stola de icke allenast befordra förtroendet för Riksgälds-Sedlarne och lätta realisationen deraf, ulan ock lemna allmänheten ett öfwer» tygande Bewis, att Riksens Högloft. Stander, under uärwarande bekymmersamma omständigheter, äfwen i denna iväg fäst ett ömt afseende, sä wäl pa den allmänna Creditens bibehållande och ett i möjeligiste mätto troget upfyllande af Statens löften och förbindelser, som ock pä den enstilde Medborgarens tillfredsställande uri desi hos Staten ägande fordringar. Och för att annu mera ädagalägga Riksens Högloft. Ständers alfwarliga och fasta föresatts, att pa det sorgfälligaste iakttaga allt, hwad som kan bidraga att genom realisationens befrämjande efter möjligheten återföra stadga, ordning och stick uti Rikets penninge-werk; Sä hemställer Stats-Utstottet, «m icke Riksens Högloft. Ständer stulle täckas förordna, att, i händelse det wid upbörden stulle befinnas, att den utgående Bewillningen stulle öfwerstiga det päraknade beloppek, öfwerstottet dä mä fa anwändas till amorterande af de inflytande RiksgäldsSedlar.
Utskottens åsigter varit och de bevekelsegrunder, som föranledt Utskottens tillstyrkande; Och hade Utskotten visserligen alldrahälst önskat, att Utskotten, efter sin öfvertygelse, kunnat afstyrka all Statens befattning med Disconterne, enär Utskotten då icke behöft besvara flera förebrående anmärkningar; Imedlertid bör det visserligen förekomma anmärkningsvärd!, att någre bland de samma medlemmar af Riks-Stånden, hvilka klandrat den föreslagna åtgärden, såsom ledande till kränkning af ägande rätten, sjelfve, dels yrkat en Ijag. suspension, och dels framställt sådane Förslag, hvilka, ehuru indirecte, skulle förnärma medborgares ägande rätt, enär motion blifvit väckt om Jernbref, och uti anmärkningarne är föreslagit, att, till ersättning för revenuen af Götha Canal-Discon; samt inlösen af Discont-papperen, genast skulle tillskapas och utsläppas nya Bancooch Riksgälds - Sedlar, desse senare garanterade af Banken, och således utställde pa samma inlösnings-fond, som Bankens egne Sedlar; då denna nya Sedelmassa nödvändigt skulle Statsoch Banko-Utskottens Betänkanden. nsy verka till nedsättning i värdet af de förut i omlopp varande Bancooch Riksgälds-Sedlar. 6:0 Hos 3 -ne Riks-Sländ är af åtskillige Värda Ledamöter anmärkt, att frdgan om Götha Canal-Bolagssamt Malmö Disconter bort serskildt behandlas, emedan förhållandet med dessa Disconter skall vara skiljaktigt. Förenade Utskotten få, med anledning af dessa anmärkningar, tiil en början ärinra, att Utskotten icke ingått uti någon pröfning af Discont-Directeurernes förhållande, utan endast utarbetat förslag till Discont-Verkens utredning, efter sådane grunder, som icke borde göras beroende af desse Verks skiljaktiga förvaltning. Såsom skäl, hvarföre Götha Canal-Bolags samt Malmö Disconter icke bordt med hvarannan sammanföras, har väl blifvit anfördt, att den förstnämnde Disconten skall, i förhållande till Skulderne, ega större verkliga Tillgångar, än den senare.
Utsk. lemnar visserligen landshöfdingen rättighet all vara ordför. i Taxerts-comiteen socknevis; men jag hemställer, huruvida landshöfdingen kan medhinna att vara närvar, vid hvarje sockens Taxerts-comileå För mig är det klart, alt då en ny hevilla.förordning ingår, isynnerhet om grundsatserna äro ändrade mot de förut gällande, så tarfvas det en åtminstone för hvarje län, sorn äger någon kännedom om författningen, så att den tillämpas lika i alla orter. Vi se nu hunt det går lill i Beredntscomiteei na, der personer silla, vissel ligen med mycket nit och god vilja, men med föga kunskap om författningen. Landshöfdingen är efter nuvar. författningar ålagd all första gången en ny hevilla förorda, tillämpas, vara närvar, vid Taxer:s-comile'en. Detta har, åtminstöhe i den ort, der jag l>or, gjort ganska godt, och lindi al Pröfnings-comiteen från ett ofantligt besvär, emedan den derigenom undvikit ali ändra om nästan allt, som eljest verkligen behöft omgöras. Hvad besväret i följd af de mångå comiteerna angår, så anser jag det ganska obetydligt. IJercdms-comileen har icke större besvär, än all inom sin socken komma tillsammans för alt uppgöra sitt ai bete. Dertill ålgar vanligen en dag eller en eftermiddag. Taxeigs-comileVns ledamöter halva visserligen en litet längre resa, men denna resa är ganska nyttig för dem. De kunna der tillrättavisa hvad som orätt blifvit gjordt vid Beredius-comiteen. Skulle nu allt uppdragas åt Pröfnings-comiteen, så tior jag knappast att vi fiugo någon, som inställde sig vid Pröfnings-comileerna. De äro icke angelägna att resa dit nu, ännu mindre ville de det, om de nödgades der tillbringa flira (lagar, för att afgöra alla de tvister, missräkningar eller fel, sorn nu vid Taxeris-comiteerna rättas.
Hon tycktes attrapera ej blott den yttre likheten, utan människan i hennes bästa ögonblick, så att hennes vackraste egenskaper flngo ett framstående uttryck. Hon hade i sitt sålunda själfgjorda album porträtter af Tegnér, Franzén, Fahlcrantz, friherrinnan Knorring m. fl. notabiliteter. Vi talade för öfrigt icke ett ord om hennes arbeten, hvilka alltid med välförtjänta loford anmäldes i Najaden. Hon hade nog något nytt i görning och hade frågat W:s, om det gick an att låta en kommendörkapten fara till kofferdis för att försörja sig, då de j u hafva så små löner. Hon talade icke ett ord — så som en och annan af hennes icke beundrare i det litterära » unga Sverige &gt;, Frejakotteriet, spått mig — om Hegel och Schlegel etc. Minnet af henne blef för mig städse något fint, vackert, ljust och ädelt, som hon stod för mig då och som hon står för mig ännu. Under det följande fjärdedels seklet kom jag vid flere tillfällen i personlig beröring med den alltmer och mer celeber vordna författarinnan, den ädelsinnade, varmhjärtade kvinnan. Jag gjorde henne besök och fick af henne mottaga sådana, senast i Ramlösa sommaren 1863, där jag då vistades med min familj, samt — jag tror året därpå — i mitt hem i Göteborg. Några bref växlade jag äfven med henne, däribland hon i ett, på af mig gifven anledning, närmare utvecklade sina åsikter och af sikter med ett, som jag antog i viss mån missförstådt, upprop till Sveriges kvinnor rörande in rättande af räddningshem för vanvårdade barn. Efter Fredrika Bremers död 1869 firade 4 för att han var så glad i henne, att ingenting var dåraktigt och dyrbart nog, när hon skulle ha det. Och i förrgår då — ja, här kunde hon inte låta bli att skratta midt uppi all sin bedröfvelse, så komiskt hade det varit. Hon hade bakat hela dagen, och när han kom hem på kvällen, så satt hon i salen och skar skorpor och gjorde ingen hemlighet af, att hon kände sig som en martyr för sina husmoderliga plikter. Han bad att få hjälpa henne — jo, visst kunde han, det gick som en dans skulle hon få se.
I3ef:h:de efter vederbörandes hörande och vidare af Kammar-coll:m, som derefter underställer sina beslut K. M:s nåd. pröfning, emedan de innefatta disposition af kronans hittills behållna tionde anslag och sålunda inverka på Statsinkomsterne. Om nu ett sådant kontraktsprostarnes yrkande bifalles, kan väl följden ingalunda blifva den, att sådant anslag upföres i Hiksstaten, utan att det endast afgår från kronans behållna tionde-anslag och åstadkommer sålunda en minskning deri vid beräkningen deraf, i följd hvaraf denna fråga bort ingå uti StatsUtsk:s inkomst-betänk, eller beräkningen af kronans inkomster. Hitintills har åtminstone icke varit brukligt, att prostetunnorna upförts å Riksstat. I öfrigt är Utsk:s redaktion eller framställning af förhållandet icke fullkomligt riktig. Disk. talar till en början om det nybildade pastoratet Trehörna i Östergöthland. Detta pastorat har åtminstone funnits sedan 200 år tillbaka till följd af ett Drottning Christmas bref, och med pastoraterne Främmestad och Näs måtte förhållandet vara enahanda. Dessutom förhåller det sig ingalunda som Utsk. upgifvit, nemi. att prostetunnan utgöres af hvarje pastorat utan af hvarje församling inom pastoratet eller prosteriet, detta må nu utgöras af en eller flera församlingar. De anmärkmr jag nu vördsamt tillåtit mig i detta ämne, anhåller jag måtte föranleda till åtteremiss af denna punkt. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det lärer icke kunna nekas, alt de 4 tunnor spanmål, hvarom här är fråga, komma att blifva en Statsutgift, och då alla Statsutgifter böra upföras på deras behöriga Statsutgifts-titel, har StatsUtsk. ansett, att dessa 4 tunnor spanmål bort upföras å 8:de hufvudtileln, der åtskilliga prostelunnor redan äro upförde bland utgifter, som utgå till Clerici-staten. 140 Den 26 April f. m.
Direction, samt derjemte förklarat, att Banco-fullmägtige, för deras del, inseende billigheten deraf, alt Banco-ombudeti erhålla förbättrade lönevillkor, och att samma lönevillkor blifva till ett visst, för innehafvarne af dessa tjenstebefattningar alltid enahanda belopp en gång för alla bestämde, funnit sig, på de af sökanderne anförde skäl, ega grundad anledning tillstyrka, det bemälde Ombud, emot det de afstå hela deras i Banken innehafvande eller erhållande löne-inkomster, må undfå ett arfvode till enahanda belopp med de löne-anslag, som nu äro eller framdeles blifva för Bankens yngre Commissarier bestämde, under villkor dock, hvad Ombudet i Malmö beträffar, att, om han, på grund af Revisorernes ofvan omförmälda framställning, förklaras berättigad att hyresfritt få begagna de rum i Låne-Contoirets hus, hvilka nu äro åt honom upplåtne, hans aflöning då borde minskas med too R:dr B:co ; hvaremot Fullmägtige, beträffande Banco-ombudens anhållan om tur och tjensleberäkning lika med Bankens Kamererare, yttrat, att, då dessa Ombudsbefatt 11 ingar lill sin natur äro och måste vara af den beskaffenhet, att deras, blott tills vidare förordnade, innehafvare kunna, när sådant skäligt pröfvas, af Fullmägtige återkallas, Fullmägtige funnit sig endast på dessa skäl böra bestämdt afstyrka, så väl, att sökandernes tjensler i Banken må blifva annorlunda, än genom förordnande, tills vidare, tillsatte, som ock att högre tur och tjensleberäkning, än hvartill de, på grund afi Banken innehafvande tjenster, äro berättigade, må dem tilläggas, helst det icke skulle vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att Nordström och Ferlin nu skulle, framför deras äldre kamrater inom Bokhållareoch Contoirsskrifvare-graderne, erhålla en Luroch Ljenste-beräkning, som icke, då de förordnades till Banco-ombud vid Låne-Contoiren, var med desse befattningar förenad.
utan att någonsin ett manquement kommer i fråga; nå, hvad omdöme lemnar Demoiselle nu om tonen i S.?" "Tiderna äro ovanligt upplyste", svarade jag alfvarsamt, sedan jag förundrad åhört Baronen, "likväl äro dess ljusa föreskrifter icke så alldeles lätta, som man skulle tycka, att efterfölja; mån tro Herr Baron, den der gamla goda tiden, der uppmärksamhet, reelité och hedrande grannlagenhet utgjorde en väsendtlig hjertats vinning, verkeligen så allmänt af samhällslifvets medlemmar kan föraktas, åsidosättas, och glömmas; eller är det endast ett förlåtligt undantag med le beau monde?" Baronen fästade vid mina sista ord sin blick med ett obeskrifligt uttryck på mig, elden i hans flammande öga hade i hast förvandlat sig till en mild brand, i hvars låga en i botten ren själ framlyste; jag såg otvifvelaktigt, att något särdeles inom honom föregick, och började af allt hjerta ångra det svar hvartill ifvern, och hans, som jag ej kunde undvika finna, allt för litet delikata resonement föranledt. "Kan ni förlåta mig Demoiselle", yttrade han nu, sedan han ett ögnablick med oafvänd blick betraktat mig, "kan ni förlåta ett tanklöst gyckleri, hvilket jag af vana, ej af elakhet hitintills, utan motstånd öfvat; lemna mig, jag bönfaller nu derom, den tillfredsställande försäkran, det ni ej tror, att mitt hjerta någonsin, hvarken föraktat eller förglömt den grannlagenhet och ödmjuka vördnad jag är skyldig ert kön, och i synnerhet personer, liktänkte med eder; likasom ni måste vara öfvertygad om, det icke allenast ni, för det ni olyckligtvis var främling, blef utsatt för en sjelfsvåldig sprätts oafsnästa sottiser, utan ock att mången annan varit det före er." Tänk dig Emilia min förvåning vid dessa ord, jag blef verkeligen gladt öfverraskad, och genom dem fullkomligt godtgjord, samt lemnade af uppriktigaste hjerta Baronen den försäkran hvarom han så ifrigt anhöll, det verkeligen icke ens den aflägsnaste skymt af missnöje hos mig qvarstadnat.
Sprengtporten reserverade sig emot den af Hr Landtm, afgifna förklaring. Hrr Westfelt, Nils, och af Sillen, Wilh. Gideon, reserverade sig äfven lill protocollet. ij6 Den 17 Maj. IIr Prytz, Lars Adolph, instämde i Frih. Hamiltons reservation. H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magnus: Uppå af H. Ex. Hr Gr. De la Gardie derom gjord hemställan liar R. o. Ad. bes1 u t a t målning af Hr Frih. o. Landtnäs porträtt, för att på detta sätt öfverlemna åt efterverlden minnet af den tid, då llr Frih. o. Landtm, på ett, så väl för sig sjelf som för detta Stånd, värdigt sätt, fört ordet inom delta rinn. R. o. Ad. har genom detta beslut fått ett nytt tillfälle att lemna llr Frih. o. Landtm, ett bevis på Ståndets tänkesätt af aktning och välvilja. R. o. Ad. har omfattat della tillfälle med samma tillfredsställelse, som detta Stånd alltid hittills och säkerligen allt framgent skall omfatta alla dem, som gilva detta Stånd anledn till betygande af ett sådant tänkesätt, som det R. o. Ad. genom detta beslut ådagalagt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han djupt kände hela vidden af den heder R. o. Ad. behagat visa honom genom sitt fattade beslut. För Hr Landtm, vore delta ännu dyrbarare, om det försäkrade honom oni en plats i R. o. Ad:s vänskapsfulla hugkomst sedan framtiden höljt dagens tvister med sitt mildrande täckelse. En sådan plats i R. o. Adis hugkomst vore ett af de skönaste mål för Hr Landtnäs basta önskningar, och Hr Landtm, fick på det förbindligaste uttrycka sin erkänsla för den af R. o. Ad. honom vid delta tillfälle visade ära. Till pröfning företogs StatsUtskts den 8 och 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o Ö22, i anledn. af återremiss å rnem.
Tredje punkten af Utlåtandet JVs 162, innefattande tillstyrkande, att Rikets Ständer måtte bevilja 600,000 R:dr att med Vs under hvartdera af åren 1851, 1852 och 1853 från Riksgälds-kontoret utgå för att användas till kompletterande af förråderna, samt de skepp och fartyg, hvilka Kongl. Maj:t anser förtjena till krigsbruk göras användbara, äfvensom till andra för krigsmaterielens iståndsättande oundgängliga mindre arbeten, hafva Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet bifallit. Af Borgare-Ståndet är deremot förenämnde summa nedsatt till 500,000 och af Bonde-Ståndet till 476,000 R:dr. Enär förstbemäldo 2:ne Riks-Stånd, som bifallit 600,000 R:dr, måste anses Slals-Ulskottets Memorial, M 261. hafva medgifvit den mindre af Borgare-Ståndet beviljade summa, och således 5;ne Stånd anvisat ett högre belopp än Bonde-Ståndet, lärer detta Stånds beslut, hvarom Ståndet är ensamt, komma alt förfalla.
Men, tycker man, det har ingen fara, ty såsom motvigt för denna skuldsättning drager man in ett och annat tusental på tjenstemänuens löner, och några hundra tusen rdr från Sveriges försvarsväsende, och allt är regleradt. Är det pä detta vis Sveriges finanser skola regleras, så beklagar jag den ädle och högsinnade Furste, som fått i arf så dyra pligter som dessa, att häfda Sveriges ära och sjelfständighet. Enär jag uti den skrift, som innefattar motionen, tydligt förklarat, att exportförbud å silfver endast borde blifva en tillfällig säkerhetslag, intilldess kredit-, bankoch tull-lagstiftningen hunnit så ordnas, att förbudet blefve öfverflödigt; och då jag äfven tillräckligt angifvit de skäl, på hvilka behofvet af en skyndsam mellankomst af lagstiftningen stödjer sig, så torde ett. återuprepande deraf vara öfverflödigt för dem, som lika med mig känna detta behof och icke missförstå dea fosterländska syftning, som vägledt mig. För dem åter, sorn af fördom eller andra orsaker gjort sig till lag att tillsluta sina öron för alla skäl, är ordandet fullkomligt onyttigt. Då jag nu vördsammast begär Hr Grins o. Landtmis propos. till bifall å min motion, så anhåller jag att J, Mine Hrr af Sveriges Ridderskap, som städse lifvas af känsla för fädernerlandets väl, måtte lyssna till följande slutord i Förnämsta styrkan hos ett folk ligger deruti, att det känner sig vara sig sjelft nog. Förutom ett sådant ordnande af våra inre angelägenheter, att vi i nödens stund kunna hemta våra förnödenheter ur egen jord och af egen industri, finnes icke något oberoende; ty der vanan af att njuta Den 4 Juni. 91 af utländsk vällefnad blifvit behof, der skall i farans stund och da nöden kommer, sjelfständigheten vackla, äfven bakom de starkaste murar och de tappraste arméer. Sedan öfverläggning^ ansetts fulländad samt H.
– Gör, som ni finner för bäst, men jag beder er: ingen blodsutgjutelse! Och detta så mycket mer, som hvarje våldsamhet blir öfverflödig. Alla de af Liljes officerare, som äro tillgifna regeringen, äro i morgon utbjudne till hans egendom, halfannan mil från staden, och det i slottet kasernerade manskapet kommenderas uteslutande af våra anhängare. De ende, vi hafva att frukta, äro Sparre och hans folk, men vi ha ombesörjt, att Sparre samtidigt med ert inträngande i slottet blir fängslad, och hans regemente ligger för öfrigt så spridt kring staden och malmarne, att det ej skall hinna blifva samladt, innan kuppen är slutad. Ni har således intet farligt motstånd att befara. – Desto bättre, sade Drake. – Jag hoppas emellertid, att alltsammans skall försiggå så hastigt, att ingen skall gissa hvad som är på färde, förrän det än slut. – Ni låter dock bevaka slottsportarne, så snart ert folk hunnit in ... – Ja, och jag ämnar utsläppa arrestanterna i kronohäktet, för att öka förvirringen och gifva ett falskt aflopp åt den talrika slottsbetjeningens uppmärksamhet. Man skall i första ögonblicket tro, att bullret och folkrörelsen uppkommit genom ett uppror af fångarne. – Godt. På skrå-handtverkarne kunna vi lita. Frisendorffs utliggare hafva bearbetat dem. De äro i morgon samlade i sina härbergen, der fri traktering då vankar, och på gifvet klockslag sätter sig hopen i rörelse, omgifvande hertigens vagn, då han begifver sig till Ridderskapet och Adeln. Medan hertigen talar derinne, och folkmassan skrålar derutanför, skall underrättelsen om rådets och förmyndarnes arrestering anlända till ståndet, hvarefter Liljes regemente marcherar upp och samtidigt härmed en procession af våra anhängare inom ofrälsestånden anländer, för att uppmana hertigen emottaga förmynderskapet och regeringstyglarne.
Nensén. På Hedervärda Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar And. J:son Hyckert. G. A. Silverstolpe. Bilaga till Mern. Riks-Act till bestämmande af de genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkomna Constitutionella förhållanden. Vi efterskrifne Svea Rikes Ständer, Grefvar, Frilierrar, Biskoppar, Ridderskap och Adel, Klerkeri, Borgerskap och Menige Allmoge, som nu här i Stockholm till Urtima Riksdag församlade äro, så ock Norriges Rikes Storting, gore veterligt: Att, sedan genom Försynens mägtiga bistånd det Föreningsband lyckligen blifvit knutet mellan Skandinaviens tvänne Folk, som, ej af vapnen, men af den fria öfvertygelsen tillvägabragt, endast bör och skall hvila på ett inbördes erkännande af Folkens lagliga rättigheter, till stöd för deras gemensamma Thron, och då Vi, underskrifne Sveriges Rikes 834 Riksdagen 1815. Ständer, med anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition af den 12 sistlidne April, om de nya Constitutionella förhållanden, som genom Föreningen mellan Sverige och Norrige uppkommit, erkänt och med Vårt enstämmiga samtycke bekräftat de, med afseende på dessa Constitutionella förhållanden, i Norriges Rikes Grundlag af den 4 November 1814 införde stadganden, hvilka, under förbehåll af Vår Constitutionella rätt i de delar, som skulle medföra förändring eller jemkning i Sveriges Rikes Regerings-Form, af Vår Allernådigste Konung och Herre blifvit, under den 10 derpå följande November, antagne och besvurne; alltså håfve Vi, laglige Ombud för Sveriges och Norriges Inbyggare, ej trott Oss kunna på ett värdigare och högtidligare sätt för kommande tider befästa vilkoren för den mellan Sverige och Norrige träffade Föreningen under en Konung, men med åtnjutande af särskilda RegeringsLagar, än då Vi öfverenskommit att i en särskild RiksAct innefatta och upptaga förenämnde vilkor, alldeles såsom de ord för ord härefter följa: 1 §- Norrige skall vara ett fritt och sjelfständigt