Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bildt nämnt, ända till början af det nittonde århundradet; då, åttatio år sednare, beträddes ånyo den gamla banan, och anledn:n dertill var, att, vid inrättandet af den nya kalhedral-skolan i Lund, för dess behof 1,047 T:r korn anslogos af Kloekarnes inom Lunds stift helgonskylds-säd, enl. Kongl. Brefvet d. 24 Mars 1824. Häraf blefvo missnöje och rättegångar en följd, hvarjemte, under afvaktan på dessa sednares slut, helgonskylden icke kunde utbetalas. För att nu en gång för alla komma ifrån detta trassel, beviljade R. St. vid 1840—41 årens Riksdag ett årligt anslag af 3,856 R:dr 45 sk. 4 rst/ till förenämnde kathedral-skola, mot vilkor, att helgonskylden skulle till socknarne återgå. Jag erkänner gerna, att denna helgonskyld icke var af samma beskaffenhet, som den, hvilken i flere sekler utgått från de socknar, som ligga närmast kring städerna. Den var 1824 en helt annan skatt, än den, som fortfarit alltsedan 1500-talet. Men, mine Hrr, detta hindrar icke, att utskylden kan vara obillig. Jag ber dessutom att få fästa upmärksamheten derå, alt här alldeles icke är fråga om någon skatt till Kronan; vore förhållandet sådant, är jag förvissad, att ingen röst skulle i Skåne hafva höjt sig för dess afskaffande. Utom denna utskyld är, såsom flere gånger blifvit nämndt, en servitut, en af de Katholska Biskoparne påbjuden skatt, som icke blifvit använd till sitt ursprungliga ändamål, och som blifvit de personer, åt hvilka‘den var anslagen, fråntagen för att användas till löner åt skollärarne.
Erkännande helt öppet, att jag långt heldre skulle väckt motion om förbud mot införsel at' ifråga vide varor, hvilka, enl. mitt förmenande, aldrig bordt blifva tillåtne till införsel, får jag lika öppet bekänna, att den af mig nu föreslagne förhöjda tull å spritdrycker blifvit så lågt, ja alldeles för lågt tilltagen, på det min motion må kunna påräkna framgång äfven hos dem, hvilka, för underligt nog, stundom synas månare om de utländska bränvinsbrännarnes, än om våra egne producenters intressen. 2:o. Het Svenska NummerLotteriet, har för flera år sedan uphört. Att förbudet emot alla slags lottospel i Sverige strängt tillämpas, har ock nyligen visat sig, då en stackars Magiker här i Stockholm i dessa dagar blifvit fälld till betydliga böter, enär han, för att göra sina trollkonster ännu smakligare, vid hvarje representation bortspelade en gammal dålig häst. Delta allt är förträffligt; men, på samma gång man sålunda sörjt för, att något lottospel inom landet icke kan drifvas, har man uraktlåtit att, så vidt görligt är, förhindra Svenska spelare ifrån, att med desto större ifver begagna sig af de utländska mångtaliga lotterierna. Att fullkomligt hindra detta, är naturligtvis omöjligt; men gifvet är ock, att, skall folk årligen bortspela stora summor, så är det vida bättre, om de stadna här i landet, än att vårt silfver, på grund af en slik olycklig passion, går ur landet. För fosterlandsvännen måste det följaktligen vara en upgift, att söka lägga hinder i vägen för detta ännu skadligare spel, nemi. det på utländska lotterier. Detta kan, så vidt jag förstår, icke ske på annat sätt, än att svårigheter läggas för de i Sverige utkommande tidningar, att i deras spalter intaga annonser om utländska lotterier.
Betänkande ännu icke blifvit definitivt afgjordt inom Bonde-Ståndet, hvarigenom Utskottet saknar anledning att till Riks-Stånden inkomma med något jemkningsförslag i frågan, äfven om det vore af nödvändigheten påkalladt, och då det icke kan tillkomma Utskottet, att nu yttra sig öfver det förändrade beslut i 5:te punkten, som Ridderskapet och Adeln lör sin del vill antaga., 1 stället för det af Utskottet föreslagna, men, enligt hvad ofvan är nämndt, af Ridderskapet och Adeln blifvit ogillade; så finner Utskottet ofvanberörde motion icke å Utskottets sida kunna föranleda till annan åtgärd,- än till den hemställan till Ridderskapet och Adeln, att Ridderskapet och Adeln, på grund af Bonde-Ståndets inbjudning, må meddela ett bestämdt beslut, huruvida andra punkten i ofvanberörde Betänkande, efter Ridderskapets och Adelns tanka, kan och bör qvarstå, utan all tillämpning uti femte punkten. Stockholm den a5 Februarii i835. N:o 417* Ankom till Exp.-Utsk, den 26 Febr* Utlåtande öfver anmärkningar vid Betänkandet JV:o zo/f, innefattande förslag öfver Riksgälds-Contorets behof ifrån och med år i835 till och med ur i83g> tillika med ett förnjradt förslag i samma ämne. (R. A.) Detta Betänkande eller Förslag har, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, blifvit från samtlige Riks-Stånden lili Utskottets ytterligare handläggning återremitteradt.
Att i underdånighet uppdraga at Kongl. Mast att genom en Committee af kunnige Embetsmän och erfarne Handlande, lata utarbeta en ny Slö - Tulls - Stadga, hwarwid pa en gang affes Handelns och Näringarnes förkofran med bestånd af Statens Intrader, derigenom, akt de förändringar, hwilka i gamla Taran och Stadgan genom förändrade tider och omständigheter erfordras, hufwudsakeligen maga lida, dels till uppmuntran för Export af Inrikes Producter, och Förädlingar, medelst nedsättning af Tullen ej mindre a utförseln deraf, an a Införseln af de till förädling inkommande raa ämnen, dels till öfwerflödets hämmande genom en skalig förhöjning af de dertill hörande Artiklar, dock till sadant afwägdt förhållande, att förhöjningen e> ma ökahagen för Tull,försnillning, samt att dessutom förestå i hwad matto FörtullningSfrihet i öfwerensstämmelse med Riksens Ständers wid denna Riksdag redan framkörde underdåniga önskan, till följe af Allmänna Beswars och Ekonomie-Utskottets asglsne Betänkande matte medgifwas a alla dc waror, hwilka til! nyttjande tillatne eller andefaldte, följakteligen aro nödwändige, sa länge de Den i Augusti. 228; de hwarken till godhet eller erforderligt belopp kun, na i Riket tillwerkas, men genom hwilkas förbudne inkörsel, smyghandeln ansenligen blifwic gynnad; hwarjcmte Cvmmitleen i sammanhang härmed skulle äga, alt öfwerse alla hittills gällande Tull - försaktningar, och pa sätt Riksens Ständer wid 1809 och i8>o arens Riksdag i underdånighet hcmställdt, till Kongl. Majus Nådiga pröfning och afgörande första de förändringar derk i allmänhet, som kunde fin nas af nöden. 2:0.
Eric (E) Jansson i Opptuna. Jan (IE) Ersson i Ullunda. Carl Andersson, tjenstedräng i Nälsta YtterSelö Socken. Den 17 Fcbruarii f. m. 231 Såsom på cn gång närvarande vittnen underskrifva: G. yV allqvist, Anders Gustafsson i Eknäs. Org. i Y. Selö. Rätteligen afskrifvet bestyrka J. C. Liedberg, C. C. S ö d e r h o 1 m. f. d. StadsCasseur. Uti detta contract deltaga: Brösicke under Mälsåker, HufvudRote för ^ förmed!. M:tl. Strö-fOpptuna Mellangård under Mälsåker § d:o d:o. Rotar\Ulunda Oppgård under Äleby f d:o d:o. Bil. Litt. Emellan Rotehållarne för Roten N:o 1019 Ullsta och drängen Anders Gustaf Andersson är följande öfverenskommelse träffad och afslutad, sä vida nämnde dräng till ordinarie Soldat för nämnde Rote antages: 1:0 I handpenning lemna vi honom 3 R:dr B:co. 2:0 I legd, för ko och matår erhåller han 53 R:dr 16 sk. B:co, som utgå på så sätt, att hälften deraf, eller 26 R:dr 32 sk. samma mynt, erlägga vi till honom den sista nästk. Aug. detta år och andra hälften den samma tiden i83a. 3:o Samma åker och täppa, som den gamla Soldaten innehaft uti Rotens gärden, erhåller han. 4:o I årligt hemkall erhåller han 1 t:a råg, 1 t:a korn samt 2:ne lass hö och 2:ne tjog halm, samt den vanliga Thomasmessooch Midsommars-lön lemna vi honom äfven årligen. 5:o En fjerding ärter eller, i brist deraf, 1 fjerd, hvete, lemna vi honom årligen. 6:0
Såsom hufvudsakliga vilkoren för en Tntecknings-Lags fullkomlighet, erfordras; att Inteck-' nings-tagaren eller den, som Öfvertagit hans rätt, vid beräkningen af sin säkerhet, endast behöfver afse fordringens giltighet, den intecknade fastighetens värde och beloppet af förut tagne Inteckningar; att Lagen bör trygga honom mot förmånsrätt i och för alla sådane gravationer, som icke af ett, utaf Domstolen, rneddeladt Gravations-bevis kunna inhemtas; samt att han hos Domaren åter bör ega säkerhet derföre, att Inteckning icke beviljas i annan fastighet, än sadan, sorn innehafvaren, på grund af full eganderätt, eger pantförskrifva. Genom stadgandet uti 13 §. af Kongl. Förordningen den 15 Julii 1818, angående Inteckning i fast Egendom, synas dessa ändamål icke 320 Underdåniga Skrif feiser'. vara tillräckligen befrämjade, helst manga Inteckningar kunna blifva utan kraft och verkan derigenom, att den pantförskrifvande fastighetsegaren korrt efter pantförskrifningen öfveilåter egendomen åt någon annan, hvilken, så vida han iakttager hvad Författningarne , rörande Lagfart, föreskriiva, undandrager sig ansvarighet för Gravationer, tillkomne utan hans begifvande, sedan egande-rätten till egendomen öfvergå» till honom. Nämnde §. förordnar endast angående Intecknings-rätt för förre Egarens skulder, idet fall, då nye egaren försummar, att i behörig tid taga uppbud , men icke huruvida den Inteckning, sorn för sådane skulder kan varda beviljad, emellan den tid, då köpet skedt, och slutet af praescriptions-tiden för Lag-farten, skall gälla emot Egendomen i den nya egarens hand , hvaraf motsatsen kan slutas af 17 Gap. 12 §.
Ar ther större farväg, än att skjutsen så kan uppehållas; lägge Härads-rätten thertill håll-skjuts, eftersom thet nödigt och skiäligt pröfvas och af Konungens Befallningshafvande gilladt varder;« hvarjemte i Kongl, förklaringen den 11 December 1766 åt Konungens Befallningshafvande inrymmes rättighet att anslå flere hemman af skjuts-skyldig natur till ett reserv-lag, för hvilket skjutsnings-besväret blifver allt för tryckande. Den lindring eller fullkomliga befrielse från samma besvär, hvilken ännu åtskilliga sådana hemman njuta, är således af den tillfälliga art, att den när som helst, då behof uppstår och väsendtligt hinder ej möter, både kan och måste af Konungens Befallningshafvande borttagas. Ofta har också inträffat, att hemman, som någon tid lydt under ett skjutslag, der de varit mindre behöflige, anslagits till ett annat skjuts-lag, som erfordrat sådant understöd, och ännu oftare har det förhållande egt rum, att hemman, sorn från äldre tider alldeles undsluppit skjutsnings-besväret, fått detta sig pålagdt genom nya vägars och gästgifveriet bildande och hädanefter äro dylika förändringar att ofta emotse på orter, der, i följd af möjligen blifvande jernba - 28 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskoltets Betänkande, N:o 89. nors anläggande eller andra större kommunikations-leders öppnande, rörelsen kommer att antaga förändrad riktning. Under sådana omständigheter lärer det ofvan omförmälda förslaget att låta alla skjuts-skyldige hemman inom samma län. så vidt ske kan. i och för skjutsen vidkännas samma omkostnader, destomindre böra betraktas såsom en orättvisa mot de hittills minst betungade, som denna jemna fördelning synes vara den enda tillgängliga utväg att för framtiden skydda äfven dem för möjligen påkommande allt för stora skjut,s-onera på samma gång som den förbereder möjligheten att lossa hela bördan från alla.
Man sammanblandar här brottet och dess följder. Må man lägga huru strängt straff som helst på den lagbrytare, som icke aktar sedlighetens bud; men man gör bäst att åt en högre makt, en högre rättvisa än vår, öfverlemna att tillämpa ordet: det fädernas missgerningar straffas in på barnen. På samma gång jag är öfvertygad om nödvändigheten att mildra den öfverdrifna hårdhet emot oäkta barn, som lagstiftningen hittills bibehållit, kan jag icke instämma i det beslut, Lag-Utsk:t föreslagit. Jag vill för min del icke för närv:de utsträcka rätten till arf för barn, födda utom äktenskapet, längre än efter moder, som lefver ogift. Jag förutser här beskyllning för inkonseqvens. Denna beskyllning kan också icke alldeles vederläggas. Men lagstiftning är icke ett konseqvent tillämpande af absoluta principer, utan en förmedling emellan dessa och de i det verkliga lifvet framträdande förhållanden. Alven den nuv:de lagstiftningen är i detta fall behäftad med stora inkonseqvenser, Arfsrätten är der ingalunda uteslutande förbehållen barn, födda af ett lagligen ingånget, af kyrkans välsignelse helgadt äktenskap. Barn tillerkännas der arfsrätt i flere fall, utan att vara födde inom äktenskapet. Och har man hört att sedligheten eller allmänna moralen deraf lidit? Men det är jemväl lagstiftningens uppgift att gå i jemnbredd med det allmänna rättsmedvetandet; ingalunda att gå vida utöfver dess fordringar. Att Lag-Utsk:ts förslag, som medgifver arfsrätt äfven efter fader, öfverskridit dessa gränser, torde jag icke här behöfva närmare utveckla. Lika litet torde någon utredning vara erforderlig för att visa detta förslags praktiska vådor. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag att R. o. Ad., med afslag af Lag-Utsk:ts nu föredragna Betänk., måtte fatta följande beslut:
De som gå östra vägen kunna redan nu begagna hamnen vid Slitö, sådan han nu befmnes, ty der bo åtskiliige personer, af hvilka de kunna få sina förnödenheter. Dernäst följer frågan: hvad verkan skulle en sådan inrättning hafva på Sveriges öfriga städer? Antingen blir den ingen, i händelse Slitö ej varder hvad somliga hoppas, eller om så skedde, lärer väl i och med detsamma handeln för våra öfriga stapelstäder undergräfvas. Man skulle göra med dem, såsom man gjorde med Wisby, emedan man redan sagt, att de stora handelscontoren borde hafva den omtanken, att upprätta filial-contor på Gottland. Således dit och följaktligen från de öfriga stapelstäderna skulle handeln och välmågan dragas. Om nu så illa åtbure, att vi förlorade ön, just för hennes rikedoms skull, så vore vi af med rikedomen och bade emedlertid icke uträttat annat, än på försök förderfvat våra öfriga stapelstäder och nedsatt dem under den ställning och den förmögenhet, de nu innehafva, endast för alt göra Gottland så mycket begärligare för andra makter. De särskilda städernas yttranden visa också, att de yrkat antingen för hvarje stad samma frihet, som för Slitö, eller också att Slitö ej måtte få henne dem till skada. Skulle man nu handla rättvist, så borde man gifva alla samma fördel i hvilken händelse Slitö ej finge något annat framför de öfriga, än den fördel, som läget kan gifva. Hvaruti består nu den? Man har nyss sagt att Slitöhamn är så belägen, alt den bemäktigade sig ångbåtsfarten på Östersjön. Af samma skäl, som jag förut nämnt, kan Slitö icke bemäktiga sig någon annan ångbåtsfart än sin egen; ty den, som sker emellan Petersburg och Danzig eller Lubeck, kommer ej att beröra Slitö för annat än olycksfall eller att förse sig med färskt kött och stenkol. Jag har varit vid Slitö just då en sådan ångbåt kommit in för någon tillfällighet och köpt sådana förnödenheter. Del händer någon gång men sällan ; emedan en resa från Lubeck till Petersburg icke är längre än att man ombord har tillräckligt både proviant och stenkol för att ej behöfva förspilla tiden vid Gottland.
Det skulle j u vara sorgligt i sanning, helst den glädje och nytta, sysslandet med konsten medför, äro större, än de flesta rätt tänka sig. Nej, konsten är ej förvisad till dessa platser, ehuru dess högsta grader oftast äro att söka der, utan dess begynnelse och utveckling böra och skola vi finna i våra hem. Ingen vill väl bestrida, att konsten, rätt utöfvad, drager våra tankar och sinnen från det låga och småaktiga till en högre krets, och att den i visst fall förmår ge åt vårt lif en ädlare prägel samt i ej ringa grad kan förljufva ens tillvaro och hindra det tryck, som det besvärliga och hårda i det dagliga lifvets mångahanda för med sig. Hvarför då ej sträfva efter att rätt utveckla det frö, hvar och en bär inom sig af denna gåfva, så att det må kunna gifva en skörd af förädlande glädje och trefnad åt en hvar i den lilla verld, han eller hon eger att uti sitt hem förfoga öfver? Visserligen äro j u gåfvorna olika, men dock har ingen blifvit så lottlös, att han åtminstone ej har » elt pund » att Topelitts. ockra med, sig sjelf och ett kommande slägte till godo. Men — det sköna talar sitt eget språk och måste såsom hvarje annat sådant läras för att rätt förstås. Numera hafva vi ju ock en der vid lag ganska rik literatur och göra orätt, om vi ej begagna oss af den samma. Börjar man väl en gång odla sin smak, skall den tvifvelsutan gå framåt, och man skall lyckas komma från en klarhet till en annan såsom i hvarje fall af eftertanke och forskning. Att den del af konstens utöfning, som kan förekomma i hemmet, egentligen faller inom qvinnans område, är ju blott naturligt; men derför är kanske icke skäl antaga, att hon af naturen har större anlag än mannen, för hvad vi i dagligt tal benämna » god smak ». Men hon har blott mera tillfälle att uppöfva den än han. Nu invänder kanske mången, att det ej kan bli fråga om att kunna inreda och ordna ett hem efter konstens fordringar, om ej tillgångarne äro stora. Jo, ovilkorligen, ehuru i enklare grad.
Hvarje annan fabriksnäring är fri, men tillverkningen af mjöl är behäftad med sådana band, att näringens utveckling är omöjlig. Man kunde skäligen fråga: är det derför, att detta varulörädlingsslag är det allmännaste och oumbärligaste? Om jag eger del i ett vattendrag och der anlägger t. ex. elt bomullsspinneri, så är jag på intet sätt beroende af andra dylika anläggningars tillvaro, och för tillverkningen betalar jag ej annan skatt till staten än allmän bevillning af 1 proc. å den behållna inkomst, som tillverkningen anses för året gifva. Men vill jag begagna denna vattenkraft för anläggande af en tullmjölqvarn, så skall jag först och främst styrka, att redan anlaggda qvarnar icke fylla ortens behof, och, om anläggningen beviljas, underkastas jag, utom nyssnämnde bevillning, den ifrågav:de räntan, som utgör icke mindre än { af den en gång för alla beräknade årliga revenyen, och hvari någon minskning icke medgifves, 490 Den 28 Februari f. m. äfven om qvarnverket i anseende till vattenbrist eller andra orsaker liela året stått slilla. Men det förtryck, som det omförmälda beskattningssystemet å denna näringsgren utöfvar, ligger icke ensamt i räntan. Vi vete, att häradsrättsundersökningar skola föregå så väl beviljandet af qvarnanläggningar som skattläggningen deraf. Troligen gör man sig i allmänhet icke ett rätt begrepp om de kostnader, som med dessa undersökningars förrättningar äro förknippade. Tillfälligtvis har jag här i mina händer 2:ne handlingar, benäget delgifna af en annan Ståndets ledamot, som utvisa, att vid en sådan förrättning inom Nyköpings län den sammanlagda undersökningskostnaden uppgått till 118 rdr 50 öre, och vid en annan inom samma län till 131 rdr 47 öre, oberäknadt förtäring in natura. Vi böra härvid ihågkomma att dessa syneförrättningar skola förnyas hvarje gång det är fråga om inläggande af ett nytt stenpar eller andra förändringar med qvarnverket. Räntorne å de kapitalbelopp, som dessa förrättningar sålunda uppsluka, kunna för mindre qvarnar utgöra lika mycket som den årliga qvarnräntan, kanske någon gång mera.
Bland de till denna kategori hörande få bytesfordringar, som blifvit i laga ordning pröfvade och godkända, men ännu icke pä föreskrifvet sätt liqviderade, skall, enligt Utskottet meddelad upplysning^ icke. linnas någon annan skånsk räntefordran, än den, hvars verkställighet, efter hvad motionären uppgifvit, utgjort den ((särskilda anledningen» till nu förevarande motions väckande..- Utskottet, som, enligt Regerings-formens 90 §, icke eger ingå i någon pröfning af detta, på ytterligare handläggning i administrativ väg beroende, bytesmål, finner sig, vid här ofvan omförmälda förhållande, . ej heller behöfva meddela sitt yttrande angående det af motionären framställda förslags förenlighet med allmänt: gällande rättsgrunder och deras följdriktiga tillämpning.. Utskottet får derföre hemställa», att meranämnde motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1854. N:o 46, Auk. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1854, kl. 5 e. nr. Utlåtande, angående tryckning af ett nyligen upprätt ad t register öfver Presle-sländets protokoller vid 1834 ock 4835 års riksdag, (RG:S Afd.) Sedan, i öfverensstämmelse med den inom Preste-ståndet under sednaste riksdag uttalade önskan,' register numera vore upprättadt öfver bemälde'Riksständsprotokoller vid. riksdagen, åren 1834 och 1835, och detta register blif - 16 Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 46. vit af dess författare, komminister E.
Bok för effecter, eller ens till copierande af Facturor och inköpsräkningar. 4 Stats-Utskoltets Utlåtande N:0 3gS' Uti 1831 års Hnfvudbok förekommer äfven godtgöre-lse för en annan summa, ej tillhörande detta år, nemligen R:dr 4.800, influtne räntor från Riksgälds-Contoret å Convoy-Cassans egande, Götheborgs f. d. Disconls Fordringsbevis för ränta på dess 3-pr:ls Obligationer, utan att uti någon af de föregående årens Hufvudböcker, så långt tillbaka, som Utskottet å dem haft tillgång, hvarken dessa räntefordiHigsbevis finnas balancerade, vare sig uti eller inom linien, ej heller uppgift meddelad, till bestyrkande af hvad belopp Capitaiet varit. Uti de utgående balancerne i hvarje års Hufvudbok hafva, vidare, ej blifvit observerade de, från det ena året till det andra oliqviderade skulder för obetalde fredssummor, eller innestående arfvoden till Consuler, med flere, och derigenom liar handt t. ex., att på en gång blifvit i832 års Räkning till iast påförde frami. Consuln i Tunis, Tulins arfvoden och extra utgifter för Freds-Verkets räkning för en tid af ej mindre än 5 år, hvarigenom ieke blott en femdubbelt större summa uti nämnde års Hufvudbok kommit att belasta Verket, än som dithört, utan ock under de näst förut passerade åren denna verkligen ej obetydliga skuld icke alls blifvit synlig eller anmärkt. Nödig control och visshet om tillvaro, eller icke, af slika stora efterräkningar har vid en sådan bokföring och dess reviderande alltså endast kunnat vinnas derigenom, att, på sätt Utskottet nu funnit sig föranlåtet göra, genomgå alla årens Böcker för den tid, som förflutit alltsedan sista liqviden med hvarje person.
Föreskrifterna angående Bankens diskontrörelse, upptagna i 4:de afdelningen utaf Banko-reglementets 6:te artikel, innefatta till en böljan några allmänna bestämmelser, gemensamma för belåningen af aktier och publika papper, för utlåningen på namn och reverser och för utlåningen till handel och näringar. Jemlikt Irsta mom. af Reglementets 202 §, utgör räntan 5 procent, hvilken vid lånets utassignerande för hela lånetiden afdrages. I afseende på detta stadgande, har Utskottet fått emottaga motioner: från Höglo/l. Ridderskäpet och Adeln, af Grefve Löwen, Axel, som före - Banko-Utskottets Betänkande, N:o 42. n slagit, att räntan för lån, som utgå från handelsoch närings-diskonten, måtte nedsättas till 4 procent; från Vällofl. Borgareståndet af Herr G. W. Gillberg, hvilken tillstyrkt, att för Banko-diskont-lån räntan måtte bestämmas likaledes till 4 procent; samt från Hederv. Bonde-ståndet af G. B. Appelqvist från Blekinge län, Sone Pehrsson „ Malmöhus „ Ephraim Larsson „ Elfsborgs „ Jöns Månsson „ Malmöhus „ M. Månsson „ Östergöthlands „ Christen Andersson „ Malmöhus „ Tobias Lind „ Götheborgs och Bohus „ samt af A. Andersson „ Wermlands „ hvilka alla yrkat, att räntan för utlåningen på namn och reverser måtte nedsättas. Såsom skäl för den ifrågaställda räntenedsättningen har hufvudsakligen anförts: att de flesta allmänna kassor nödgats utlåna sina medel mot 4 ä 4| procent ränta; att, i händelse Banken icke vidtager en dylik åtgärd, lånefonderna komma att, till skada för Banken, ligga ofruktbara, samt att, för den jordbrukande delen af låntagarne i Banko-diskonten, 5 procent ränta vore alltför hög. Härförutan har Herr C. C. Hörnstein, uti en inom Vällofl.