Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sidney är fullt färdig att sticka ut ... ni skall skynda att se honom, kapten: han ligger der så stolt, fin och fejad, och längtar bara, han som vi, att komma ur hamnen. De kringstående instämde i Blackwells ord och uttryckte alla sin önskan att med det första få lemna landbacken. Vanloo försäkrade, att det ej skulle dröja länge, innan Algernon komme att utbreda sina segel för hafvets vindar och underrättade sina män, att han längre fram på dagen ämnade taga sin vackra brigg i ögonsigte. Manskapet tågade tillbaka till Kastellholmen. Endast Sigurd stannade hos Vanloo. Läsaren har sannolikt redan gissat, att Vanloos resa stod i samband med fru Agnes Drakes. Han hade lemnat henne i ett fridfullt landthus på Seelands bokbeskuggade strand och derefter ilat tillbaka till Stockholm, der de väntade politiska händelserna kräfde hans närvaro. Dessförinnan hade han dock under vägen gjort ännu ett besök i sin födelsebygd. – Sigurd, sade Vanloo under samtalets gång – mina spaningar efter min mor och min syster hafva äfven denna gång varit fruktlösa. Icke ett spår upptäckt, som kunde föra mig till dem sjelfva, om de ännu lefva, eller till deras grafvar, om de äro döda! Men jag kan ej med denna ovisshet om deras öde lemna fädernejorden. Det var en af mina ungdomsdrömmar, att jag en gång, rik och ärad, skulle återvända till min moders hydda; det var hoppet derom, som i lifvets strid förljufvade medgången och stärkte mitt mod i motgången ... Ack, fortfor Vanloo till sig sjelf, – jag undrar om hon åldrats mycket, min arma mor .. och Ellen ... hon borde nu vara en blomstrande jungfru ... – Hör, min vän, fortfor Vanloo efter en stunds tystnad, – jag har under denna resa kommit att tänka på ett medel, som måhända säkrare och hastigare än något annat skall leda mig till målet. Jag vill i alla rikets kyrkor låta efterlysa mina anförvandter. Efterlysningen skall innehålla en noggrann uppgift om deras slägtskap och fordna lefnadsförhållanden, så att intet misstag må ega rum.
Det är klart att då för ett lands, sådant som Sverige, produkter yppas ymniga afsättningsorter och utomordentligt höga priser, skall deraf inom landet framkallas en öfverdådig spekulationsanda och ett begär att utvidga sin produktionsförmåga; under den beräkning att denna ofantligt lyckliga konjunktur skall fortfara eller blifva ändå lyckligare; men när då inträffur att konjunkturen uphör och allting återgår till sin lugna och jemna, men dock framåtskridande utveckling, måste naturligtvis en kris upstå och en hop konkurser förekomma, de der verka tryckande för mången och hardt nära förstörande för en och annan samt influera ofördelaktigt på landets näringar och handel. Betraktar man likväl närmare Sveriges produktionsförmåga i sin helhet, skall man finna att dess välstånd under dessa sista 3:ne åren tilltagit. Det är möjligt att vår tullinkomst för detta och nästkommande blir något minskad; det är möjligt att vi, i st. f. att lefva såsom hit tills, måste börja spara, för att betala vår utländska skuld; men vi böra äfven besinna att vi i detta sednare fall komma att in skränka oss till sådana förtullbara varor som kaffe, socker, salt och flsk m. m.; och, efter Hr Hjerta bragt å bane detta ämne eller frågan om vårt kommerciela tillstånd och insinuerat att icke FinansMinistern haft någon blick in i framtiden, får jag tvertom uttala den öfvertygelse, att vid -en kommande Riksdag då förbandenvarande förhållanden skola utvisa att det icke varit han, som i detta afs:de haft orätt. Hr Hjerta har talat om Rysslands fredliga benägenhet, hvilken till en del skulle, efter Ur Hjertås påstående, härleda sig från fruktan för de kostnader och olägenheter som rekryteringen under ett långvarigt krig kunde förorsaka. Man torde likväl kunna förmoda att den makt, som haft råd att upoffra 100:tals millioner i och för fälttåget å Krim, nog kan vara i stånd att uthärda den kostnad som försändande af en Expedition till Stockholm på 15 timmar skulle medföra. Hr Hjerta erinrade äfven att de nu påbörjade jernvägs-företagen inom
Angående väckt fråga om inköp af Posthus och boställen för Postmästare. y,o I anledning af gjord motion om en minnesvård , på Statens bekostnad, öfver framlidne Hof-Intendenten Sergel. 6 0 Angående Prosten FShrei Memorial om utfodringen vid Kongl. Maj ts Hofstall, samt om upplåtande af Kungsgårdarna Ultuna och Ryda till Hans Kongl. Höghet Kronprinsens disposition, i och för utfodringen vid dess Hofstall. 7:0 Om medel till befordrande af större sundhet i Städerna. 8:0 Angående kostnader till tryckning af en Kongl. Majus nådiga Proposition, jemte ett Lag-Comitéens Betänkande. Å nyo föredrogs StatsUtskottets, sist 1 idne Plenidag på bordet lagda, Betänkande om yrkad ersättning till förra Mantalsskrifvaren Åkerström y samt förlängning af den i Kongl. Kungörelsen, af d. 9 Dec. I8t2, utstakade prescriptions tid. Herr Königs Pehr, hade inlemnat följande: Vid Stats-Utskottets Betänkande, i anledning af Riksdagsmannen Olof Gudmunsson Bagges Memorial om nytt anslag till gäldande al Den 3 Juni. e. ?». afskedade Mantalsskrifvaren Åkerströms innestående lön och pension för åren 1,809 till och med 1814, med det mera, kan jag ej undgå framlemna följande anmärkningar: StätsUtskpttet har afslagit Memorialet af den grund , att icke i behörig ordning cir utredt huruvida Åkerström iakttagit den skyldighet, att inom fbreskrifven tid sig om utbekommande häraf å vederbörligt ställe anmäla, samt i hvad mon han verkligen får leret sin rättighet, hvilken ätmindstone ännu icke för 18 1 4 kan vara för silfen. I anledning af de handlingar jag skall till Respective Utskottet öfverlemna, är det upplyst, att Åkerström, den 17 Juni 1812 , hos Konungens Befallningshafvande i Götheborgs och Bohus Län ingifvit ansökning om utbekommande af sin lön för åren 1809 och 1810 samt Pension för 1811.
Han hade hela tiden en förnimmelse af att hon möjligen när han tydde dessa halfqvädna visor kunde slå till ett gapskratt och säga: ”så egenkär är ni då!” Hon hade talat om Josepha. Hon var svartsjuk på henne. – ”Hon är icke en gång vacker.” – Jo, det tyckte han. – Ja det var hennes bruna ögon han låtit fånga sig af. Men hvilka utstående kindknotor hon hade! – Det ha alla polska damer. – (Hånande) Och så skall hon ju vara så intelligent! Hon visste dock ingenting hvari hon sjelf icke skulle kunna mäta sig med den bruna – jo danska skulle hon aldrig lära sig för hans skull; det ville hon bara säga. Ja, så var det en qvinlig läkare. Hon var stor och präktig. Fru Dobska, eller någonting sådant, heter hon. Ett par grå ögon, som ”syntes at ville spise en op”. (Jag kände mig slagen af definitionen och slog ned mina grå.) De hade först träffats på middag och sedan på Tombola, d.v.s. en sådan polsk maskerad, der alla herrarne äro utan mask, men damerna maskerade, och der nöjet består i att de förklädda femininerna på allt sätt gäckas med och mystificera de maskulina varelserna. B. gick och ”kedede” sig, det hade kommit en del damer och talat om hans föreläsningar, men det roade honom inte. Bäst som han går kommer en mask och hänger sig fast vid hans arm. – ”Ni är doktor Brandes; jag känner er.” – ”Men jag känner icke er.” – ”Jag känner hela ert lif.” – ”Såå.” – ”Tre qvinnor älska er.” – (Tre – det var måttligt tilltaget, tyckte han väl.) ”Och de skulle vara? ” – ”Une demoiselle brune.” (Josepha) – ”Nå?” – ”Votre hôtesse.” (Fru Jadwiga Barijnska eller Berijnska, hvad det nu är) ”Nå – och den tredje?” – ”C’est moi.” –211 Ja, och så var det en femton års flicka, som flög honom om halsen för det han skrifvit vers på hennes solfjäder.
Enligt hvad af 18)7 års revisions-berättelse inhemtas, har Kongl. Maj:t., uti nådigt bref till Sundhets-kollegium af den 12 November 1845, förklarat, att som Kongl. Maj:t redan infordrat underdånigt förslag till syftesenlig reglering af ifrågavarande inrättning, hvilket förslag vore under Sundhets-kollegii pröfning, samt beraälde kollegium ansett inrättningen iiaf - Stats-Utskollets Vllålande, 1V:o 206. 35 va motsvarat sftt ändamål, funne Kongl, Majit någon serskild undersökning rörande densarnmas tillstånd då icke erfordras. Vid ofvanuppgifne förhållande lärer visserligen frågan om den af Rikets Ständer begärda undersökning angående Skara veterinär-inrättnings tillstånd böra förfalla; men då emedlertid Utskottet anser sig ega grundad anledning att instämma i revisorernes 3'ttrade åsigt, att berörde inrättning i sitt nuvarande skick icke bereder orten de fördelar, som dermed varit afsedda, samt efter hvad uti Kongl. Majlis befallningshafvandes i Skaraborgs ian år 1844 afgifne femårs-berättelse jemväl antydes, sådant torde i hufvudsaklig mån böra tillskrifvas föreståndarens för inrättningen långvarige vistande, å en aflägsen ort, har Utskottet, med ytterligare hemladt stöd af 1847 års revisorers i ämnet gjorda framställning, trott sig ega skäl tillstyrka, att Rikets Ständer ville hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit ej mindre förständiga vederbörande att tillse, det föreståndaren för meranämnde veterinär-inrältnine hädanefter oafbrutet må vistas på stället, än ock i öfrigt vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom inrättningen, så snart sig göra låter, inå försättas uti ändamålsenligt skick. Koncil. Tullverket. O §. a4.
St:r, ang:de pension för framlidne f. d. Presidenten m. m. Frih. Jacob Cederströms enka. Hr Prytz, Lars Adolf: Genom den i K. M:s Nåd. Propos. föreslagna pensionen af 1,000 Rdr Rmt åt Fredr. Jacob Cerierströms enka har H. M. Konungen lemnat en gärd af nådig erkänsla åt den af embetsmannens förtjenster, såsom sådan. Dervid torde jag få erinra om den andel Frih. Cederström hade i upgörelsen om de Danska Fyrningsmedlen, hvarigenom Staten tillskyndades en ren inkomst af 38,500 Rdr Hamb Bko. Frih. Cederströms förtjenster såsom Riddersman bör det tillhöra R. o. Ad. att erkänna. Inom detta luis höjdes, under en lång följd af Riksdagar, alltid hans röst med värma och kraft för helgden af gällande Grundlagar, i hvilkas stiftande han sjelf deltagit, och i förfäktandet af allt, som i öfverensstämmelse med dessa Grundlagar, efter hans oböjliga öfvertygelse och åsigter, kunde lända till fosterlandets samt R. o. Ad:s dermed förenade sanna ära och bästa. 110 Den 17 Oktober Då behållningen nu i Frih. Cederstöms efterlemnade bo endast upgår till 9,746 Rdr Bko, hvaraf hans efterlefvande enka får en ringa och för hennes bergning otillräcklig andel, lemnar visserligen den nådigst föreslagna pensionen, om den af 11. St:r bifalles, dertill en vacker hjelp, men jag tror det vara R. o. Ad. värdigt att, med hugkomst af den hädangångnes Riddersmannaoell Riksdags manna-förtjenster samt så vidt sådant af det H. Ståndet beror, höja den ifrågavide pensionen till 1,500 Rdr Rmt; hvilket jag vågar föreslå och begära. Att detta mitt yttrande må åtfölja remissen af den K. Propos. till StatsUtsk., har jag äran anhålla. Remitterades till StatsUtsk.
» Som jag säger, så ' nt där folk är utan hjärta! » hade patron upprepat till sin fru, där han stod i fönstret och såg efter släden. Och frun hade nickat bekräftande. Per Kusk satt och valkade sin tuggbuss oroligt från ena sidan till den andra. Han ansåg, att han borde säga några tröstens ord, men visste inte riktigt, hur han skulle börja. Då och då sneglade han tillbaka i släden; där låg den lille döde insvept i en sjal. » Det blir en ledsam jul för dig, Stina, » yttrade han omsider. » Men det står ju i skriften: Herren gaf och Herren tog! » Per Kusk suckade. Men Stina satt orörlig och tyst. Per sneglade på henne för att utröna, hvad verkan hans filosofiska tröstegrunder gjort på henne. » Jag förstår nog, att det skall kännas tungt, » fortsatte han efter en stund. » Men du får inte ta det så djupt — och sanningen att säga var allt pojken en svår börda för dig. Det är besvärligt att föda upp ungar, när en är fattig. » » Bry du dig inte om mig, utan sköt dig själf, » svarade Stina vresigt. Per Kusk brummade något i skägget, men yttrade ingenting vidare, utan satte hästen i raskare fart. Han stannade utanför en nästan fallfärdig koja, där Stina bebodde ett litet krypin. Sedan han satt af korgen — Stina lyfte själf ned sonens lik — tog han ett kort adjö och smällde på hästen. Vid vägkröken såg han sig om och mumlade i förtretad ton: » Hon har då inte hjärta för två styfver, det är visst och sannt. » Men inne i det låga rummet, som svagt belystes af en liten osande lampa, låg lille Erik på den tarfliga, lappade, men snygga bädden. Och en kvinna med fårade drag knäböjde bredvid denna, öfverhöljde det lilla fula, bleka och magra ansiktet med kyssar och smekningar och grät bittert, hejdlöst som endast en moder kan gråta vid sitt enda barns dödsbädd, som en människa gråter, hvilken förlorat allt, allt i världen. Lifvets bittra kamp hade gjort henne hård emot andra deltagande och kommit henne att sluta sina känslor inom sig.
Det blir enformigt att sitta och prata för att förströ honom, hur rar han än är, hur kärt det än är mig att vara honom till en liten uppmuntran eller tröst med min vänlighet. Det är alltid det samma och det samma. Och det hela är ingenting. Min tillgifvenhet är maktlös och bleksjuk af brist på näring. Denna sammanlefnad kan fortsättas i det oändliga utan att bli annat än hvad den är, och den är ingenting verkligt, – bara ett litet proverb, som vi spela med hvarandra, kärt för oss båda, men en dikt i alla fall.308 Min käre lilla medspelare, nu vill jag gå. I tanken stryker jag mitt hufvud mot din skuldra som en liten kattunge; jag håller af hvart drag i ditt ansigte, hvar rörelse af dina små fula händer, af din lilla nätta figur, men jag kan inte stanna qvar. Du gör också mig tom, – bara till en nätt skådespelerska, och det var inte meningen med mig; jag skall inte spela, utan lefva. Jag är så rädd att det som varit mellan oss skall bli utslitet och förtuggadt. Nu, just nu är det så fint och skärt. Kärleken har sin vackra solnedgång liksom sin aningsfulla, dimmiga morgon. Detta visste jag inte förr. Det är nog också sällan att dess qväll är så der vacker. För mig har qvällen mera stämning än det som skulle kallas dag hade. Det är så stilla och lugnt inom mig, intet af hat eller förödmjukelse eller bitterhet nu längre. Måtte han aldrig, aldrig framkalla det genom att fordra för mycket af mig, känna sig besviken och derför såra mig! Om jag nu får rå mig sjelf och får gå utan att få elakhet och förebråelser derför, – dra mig tillbaka helt tyst med sinnet fyldt af skimret från den starkaste känsla som någonsin gifvit färg åt mitt lif – då skall du alltid vara mig kär, som ett halft förbleknadt minne är det – kärast kanske just derför att det är så aflägset. Eller kanske vi skola träffas igen som gamla vänner. Men nu måste jag bort, se andra menniskor, få andra intryck, eljest blir jag trött på honom och får en sådan der leda, som jag kan få till och med för dem jag håller mest af.
Jag instämmer desto heldre i Herr Crusenstolpes hemställan, som Rikets Ständer sjelfva utfärdat instructionen för Revisorerne. Jag har derföre velat, såsom reservation, till Protocollet yttra den tanken, att ifrågavarande instruction bordt vara så ställd, att den ej innefattat annat än föreskrifterne för Jievisorernes förhållande. Herr Thamj Wollrath: ExpeditionsTJtskottets ifrågavarande förslag till underdånig skrifvelse innefattar blott en berättelse om hvad Rikets Ständers pluralitet beslutat; och då ej någon anmärkning blifvit gjord mot den föreslagna skrifvelsens öfverensstämmelse med pluralitetens beslut, måste densamma af Ridderskapet och Adeln godkännas, Herr Crusenstolpe: Någon anmärkning mot skrifvelsens rigtighet är ej gjord och kan svårligen göras utan att man collationerar den med hvarje Stånds serskilta beslut; men om Ridderskapet och Adeln ej bestämdt gillar skrifvelsen, utan endast förklarar sig låta dervid bero, så är detta mera öfverensstämmande med Ridd. och Adelns beslut i hufvudsaken, och någon skada är derigenom alldeles icke skedd. Den 3 Februarii f. m. Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde derefter proposition till godkännande af ExpeditionsUtskotlets förevarande förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Majit. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln för sin del ansåg sig dervid låta höra bero. Ropades Ja. Företogs till pröfning LagUtskottets den 33 sistlidne December under N:o 154 afgifne, och den i3 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 89 förut meddelte Betänkande, om indragning af Lagmansoch KämnärsRätler samt särskilda Domstolar m. m.
Hierta hufvudsakligen anfört, hurusom Språkläraren Carl Martin Spanier, hvilken aflidit den 3 Augusti innevarande år, under mera än 30 års tid med skicklighet förestått ett af honom enskildt inrättadt och utan något understöd från Statens sida underhållet Handels-institut eller skola, hvarest meddelades undervisning i de moderna språken, räkning, bokföring och andra kunskaper, som erfordrades för kontorister och köpmän, eller i allmänhet för en hvar, som egnade sig ät affärslifvet. Denna anstalt hade, äfven sedan andra sådane tillkommit, städse åtnjutit ett rättvist förtroende, derom bästa beviset innebures i det stora antal af flera tusen elever, som dragit nylta af Spaniers lärareverksamhet, så mycket mera gagnande, som den inträffade under en tid, då de allmänna elementar-läroverken ännu saknade all riktning åt det egentligen praktiska lifvets behof, och Spaniers undervisningsanstalt således länge ensam fyllde en verklig lucka i detta afseende. Vid sitt frånfälle hade Spanier efterlemnat enka och fyra barn, deraf två ogifta döttrar; bouppteckningen utvisade en behållning af endast 1,170 R:dr, till en del bestående i det nödvändigaste husgeråd, som icke lemnade någon afkastning. Det kunde derföre icke undvikas, att enkan, som uppnått en ålder af 62 år och, i anseende till sina i hög grad försvagade synorganer, saknade förmåga att med arbete förijena något till sitt lifsuppehälle, skulle komma att lida verklig nöd, derest icke Rikets Ständer ädelmodigt trädde emellan; och har af Stats-Vtskottets Utlåtande N:o 194. 13 af dessa skäl motionären föreslagit, att Rikets Ständer, med afseende å hennes jemväl för sin vandel och karakter högt aktade aflidne mans förtjenster om det allmänna, måtte bevilja henne en årlig pension af 200 R:dr.
Strrs underd. bemställanden rörande GarnizonsSjukhusbyggnaden, och förordnade, att alla i och för denna byggnad disponibla tillgångar skulle, så länge de behöfde Betänkan den, N:o 214. 4°9 anlitas, uteslutande användas till fullbordande af Corps de Logis-byggnaden, med inredning m. m. så att den, så fort möjligt blefve, kunde till afsedt ändamål begagnas. — Men uti underd. skrifvelse den i5 November 1824 framställde ComiteYade ytterligare de olägenheter, sora i afseende på planen för arbetets fraragena fortsättande funnits möta vid verkställigheten af den anbefallda dispositionen af tillgångarne, uteslutande till Corps de Logis-byggnadens fullbordande, med anförande: att de 4 %glai'> hvilka, enligt den i Nåder gillade Ritningen, kommo att från Sjukhusets Corps de Logis utgå , hörde till de mest väsendtliga delar af sjukhuset, och att dettas serskilta ändamål endast genom desamma kunde vinnas: att, utom dessa flyglars uppförande, nödiga Salar uti GarnizonsSjukhuset icke skulle kunna inredas, med mindre än att en del af det redan fullbordade utaf Corps de logis-byggnaden blefve med betydlig kostnad ombygd: att sålunda ökade kostnader och flerfaldiga olägenheter skulle uppkomma deraf, att Gorps de Logisbyggnaden fullbordades, inreddes och begagnades, innan arbetet med flyglarne blefve fortsatt; i anseende till hvilket ålit GomiteVade hemställde att, med ändring af hvad K. M:t den 3 Februarii samma år i Nåder förordnat, Byggnads-arbetet måtte få i ett sammanhang och enligt förut approberad ritning, fortgå, hvilket ansågs kunna på 4 år fulländas och, enligt uppgjordt förslag, erfordra, utom inredningen, en kostnadssumma af 79,25g R:dr 4° sk-, hvartill en till3 B. 27 ^io Stats-XJ tsliottets gång uppgafs af 82,990
Ii vardera i Fält-Läk are-Corpsen, hvarför Collegiurn hemställt, att i aflöning för hvardera af de 4 sistnämnde Adjunkterne måtte anslås och bestämmas ett lika belopp, nu bestås de 2me förstnämnde eller omkring 322 R:dr årligen, och hvartill Collegiurn trott medel kunna tagas af den å Medicinal-Staten uppförde Summa 1825 Hulr, som varit anslagen i och för Garnisons-Sjukhusinrättningen, men, sedan för denna Inrättning nödiga medel under 3:dje Hufvud-Titeln blifvit utsedda och en Egendom inköpt, böra i följd af Eders Kongl. Majus Nådiga förordnande den 16 Oktober 1816 besparas Stats-Verket. Nu enär lii ksens Ständer med reglering af Staten vid Medici-Chirurgiska Institutet sig hitintills icke befattat, utan densamma ankommit på Eders Kongl. Majus Nådiga godtfinnande, samt någon, utgärd i förevarande hänseende af Riksens Ständer hvarken kan tagas eller är erforderlig, då det för Rikets Medicinal-Verk anslagna ärliga understöd 10,000 R:dr lemnar en odisponerad tillgång af 5000 R:dr, som Eders Kongl. Maj:t för Rikets Medicinal-Verk eger använda, få Riksens Ständer till Eders Kongl. Majus Nådiga pröfning och förordnande i underdånighet öfverlemna verkställigheten af den ytterligare reglering om Lönerne för Carolinska Institutets Rarare ock Tjenstemän, som Sundhets-Collegium nu begärt; Men, då dervid icke erfordras de 1825 R:dr, hvilka för Garniaons-Sjukhus-Inrättningen varit anslagare oell nu besparas, kommer detta belopp, likmätigt hvad Eders Kongl. Maj:t under den 16 Oktober iSiti sig i Nåder utlåtit, att indragas och 39& Underdåniga Skrif1,'elser, viri nu För hand varande Stats-reglering från Utgifts-Staten uteslutas. 17.
De till förevarande mål hörande handlingar, ritningar och kostnads-förslag komma att (ill Rikets Ständers vederbörande Utskott öfverlemnas; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. II. Reuterdahl. Maj:ls Nåd. Proposition, \:o 60. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärender, hållet inför Hans Majit Konungen i Stals-Rådet på Stockholms Slolt den 17 Mars 1854. Närvarande: Hans Exc. Justitiac-Slats-Ministern, Herr Grefve Sparre, Hans Exc. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Stjerneld, Siats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, [Vallensteen, Grefve Mörner, Finer, Reuterdahl och Grefve Gyldenstolpe. Sedan Protokollet öfver Ecldesiaslik-Ärender för den 2;dra dennes blifvit justeradt, uppläste i underdånighet Departements-chefen, Stats-Rådet Reuterdahl, till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut uppsatta förslag till Kongl. Maj:ls Nådiga Propositioner lill Rikets Ständer, nemligen: l:o 2:o angående anslag till uppförande af nya läroverks-hus i Wexiö och Wisby samt lill utvidgande af Carolinska skolan i Örebro; 3:o — 4:0 _ — _____ Och behagade Kongl. Maj:t, uppå underdånigt tillstyrkande af Stats-,rådets ledamöter, förrberörda förslag, sådana de under Litt. 15. finnas detta Pro tokoll bilagda, i Nåder gilla, samt befallde alt, i enlighet dermed, ifrågavarande Nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex Prolocollo /Ufred Adelgren. Kongl. Maj:!* K ad. Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 April J854, kl. 3 e ni. Kongl.
DltfSDag och å neDannämnDe Dagar, i SlåDer meDDelat och utfärDat, nemligen: l:o ©en 11 September 1829, Ctrculatte till Dfmer*@tåthålla* ren od> konungens famtltge SSefallningShafmanDe, angåenDe iafttagan* De Deraf, att perfoner, DömDe till allmänt arbete, böra förfätiDaS till De €orrectionö*3nrättningar, Dit De, meD affeenDe å Deras fött, rätte* ligen höta; 2:0 ©en 18 (September 1829, Ctrculatre till $of Orätterna och famtltge konungens Q3efallningShafmanDe, angåenDe bötfällD perfonS inflällanDe tiH enffilDt arbete för böternas aftjenanDe; 3:o ©cn 8 Dctober 1831, »ref till £of*9iätterna, angåenDe flället, h»<trefl, i miga fall, cnjfilD jfrift bör uttDergås; och 4:o ©en 17 ^ooember 1832, »ref till £of*9tötterna, inne* fattanDe förflaring öfmer Äongl. görorDningen Den 19 3ulii 1815, om h^aD forn iafttagaS bör, miD unDerDåniga befmärS anföranDehoS Äongl. 3ftaj:t i brottmål. §• 45. 3 Den orDning, ^Regeringsformen föreffrifmer, hafme <281, Dels till följD af ^ongl. ?SRaj:tS SlåDiga ^ropofttioner, och Dels meD ^ongl. 3,llra!,""a Sl,; 5Raj:tS å 3ufS*@alen lemnaDe SlåDiga famtpcfe till