Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» » 1854 och föregående åren 96,052: 4. Förskotter till liqvid och redovisning Anmärkta poster Proprie-balanser Fordringar: Hos riksgalds-verkets fond: Återstoden af 1842 års stats-fylluads-summa I allmänhet Efter afdrag af: Ofver-levereringar Återstående utgifter, enligt riks-stat, Skulder: Till ordinarie stats-reglerings-fonden för: Aterdebiterade lån och förskotter Reservationer å riks-stats-anslagen Odisponible uppbörds-medel: Anmärkta poster, tillhörande det egentliga statsverket, 3,700: 5. 6. Till extra stats-reglerings-fonden för: Reservationer å extra stats-anslag Till riksgälds-verkets fond för: 1855 års bidrag för bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade utgifter Andel i öfverskott och besparingar: Afbetalning å ett byggnadslån till brandskadade i staden Gustavia 301: 44. 4. Credit. Utgående balans: Fondens behållning vid 1856 års slut, bestående af: Utestående krono-uppbörd den 31 December 1856: Förskotter till liqvid och redovisning 0,667.641: 30. 9. Fordringar: Hos riksgälds-verkets fond: Efter afdrag af: Skulder: Till ordinarie stats-reglerings-fonden för: Odisponible uppbörds-medel: Till extra stats-reglerings-fonden för: Reservationer å extra stats-anslag 626.086: 25. — Till riksgäldsverkets fond för: 1856 års bidrag för bestridande af de på Riksgälds-kontoret anvisade ut<nf o ter Andel i öfverskott och besparingar S u m 111 a Bilaga Litt. D till 1858 års Revisions-berättelse, angående Statsverket, sid. 5. Stats-verkets be lia lin a Inkomster för år 185 6. Ordinarie inkomster: Ordinarie ränta Afrads-spanmål v Tionde-spanmål Tionde-spanmålslösen efter bestämda priser -.
Pantförskrifning, som i 1 § omtalas, skall inlemnas till den Rätt, hvarunder utgifvaren lyder, och der offentligen uppläsas, så ock intagas i det protokoll, a hvari bouppteckningar och morgongåfvobref antecknas skola. A landet må ej inteckning af pantförskrifning ske utan vid lagtima ting. § 3. Då pantförskrifning intecknad är, efter ty i 2 § sägs, ege borgenären förmånsrätt i den pantför skrifna egendomen, såsom i 17 kap. IRindels-balken skils. Pantför skrifningar, som å samma dag intecknade äro, håfven lika rätt. Bih. till B. St. 7 Sami. 7 Afd. 18 Höft. 2 Lag-Utskottets Betänkan le N:o 35. § * Inteckning af pantförskrifning skall förnyas inom två år sedan den beviljades, så ock ytterligare inom två år efter hvarje förnyelse. Lyder förskrifning ens utgifvare under annan Rätt, när förnyelse ske skall; varde den verkställd vid den Rätt, hvarunder han då lyder. Underlåtes förnyelse, som nu sagd är; vare inteckningen förfallen. Vid förnyelse af sådan inteckning skall förfaras, på sätt om förnyelse af inteckning i fast egendom är i lag stadgadt. § 5. Ar viss egendom pantförskrifven, och finnes den i hans hand, som för skrifning en utgifvit, eller i annans besittning för hans räkning, då fordringen, hvarför egendomen i underpant satt är, skall uttag as; gånge den egendom i betalning, ändå att annan påstår sig hafva, genom köp eller annat aftal med innehafvaren, blifvit egare dertill. Ilar egendomen, genom köp eller annat fång, eller såsom pant, på god tro kommit i annans hand; vike för hans rätt d.ens, som pantförskrifning en häfver, ändå att den förskrifning intecknad blifvit. § 6.
Jag får tillkännagifva att jag siger allt för liten kännedom af de särskildta förhållanden, Hr Carleson här omförmält, att jag skulle kunna ingå i någon detaljerad vederläggning af hans framställning. Men hvad. som genast faller i ögonen är den omständighet att, då Sekret:n i Svea HofRätt, hvars lön Hr Carleson vill förhöja, har en inkomst af nära 5,200 Rdr, så åtnjuter deremot den äldsta ledamoten i samma HofEätt blott 5000 Kdr i lön. Detta tyckes väl utgöra ett skäl att icke ytterligare förhöja den förres lön. Beträffande de anspelningar om orättvisa, som man gjort emot förslaget, får jag yttra att detta förslag grundar sig på det utlåt., som den af K. M. nedsatta Komitéen afgifvit. Detta utlåt, har sedermera blifvit pröfvadt och gilladt af .Regeringen och man bör således i min tanka kunna sätta fullt förtroende dertill att det är med rättvisan öfverensstämmande. StatsUtsk. har äfven följt detta förslag och endast i några högst få punkter frånträdt detsamma. Kör öfrigt får jag anmärka att Hr Carlesons förslag synes mig vara en alldeles ny motion, enär den hvarken öfverensstämmer med K. M:s Propos. eller med det Betänk., hvarom vi här öfverlägga; och anser jag således att detta nya förslag icke bör till något sär skildt beslut föranleda. Jag tror dessutom att det i sjelfva verket vore skadligt för sakens framgång att bevilja en återremiss af denna punkt. Då man betraktar de olika elementer hvaraf StatsUtsk. är sammansatt, bör man finna att de som ifra för löneförhöjningar hafva vunnit så mycket de kunnat hoppas. En återremiss af frågan skulle göra densamma till föremål för ny behandling och då tror jag att den möjligen skulle få snarare en sämre än bättre utgång. På grund häraf anhåller jag om bifall till StatsUtslcs förslag, endast med undantag af den del deraf, som angår HofrättsPresidenternas löner, hvilka, enl. hvad förut blifvit yrkadt, böra bestämmas till det belopp K. M. föreslagit. Hr Carleson:
Lag samt Ekonomi Utskottens gemensamma behandling remitteradt Memorial, har RiksdagsFullmägtigen Carl Henric Bergman, från Gefleborgs Län, efter framställning af de olägenheter, som skola tillskyndas Norrlands Allmoge derigenom, att den nödgas å öppet torg utbjuda och försälja sine varor af lin, väfnader; Fågel, Renkött m. m. hvilka varor i en oblid väderlek ofta förskämmas, yrkat, att nämnde Allmoge måtte berättigas, att få i Bodar försälja sine till Stockholm införande så beskaffade varor i lika små partier, sorn på torgen; hvarmed samtelige Fidlmägtige från Rikets Norra Provincer s’g förenat; Äfvensom Johan Bengtsson från VesterNorrland dervid tillagt, att Allmogen, som är underkastad visitation vid Tullen, och derstädes vid inträffande regn - Lagutskottet! Betdnkanden. loij .Väder ofta blottstäld för skada å deras finare väfnader och andre varor, åtminstone borde, under det visitationen förehafves eller afbidas, kunna uti säkert skjul eller förvaringsrum få vistas; hvilka byggnader alltså borde, efter hans tanka, på Statens bekostnad uppföras. Vid öfvervägande af detta ämne hafva Utskotten inhemtat, att den tvångslag, enligt hvilken Norrländniugen måste på Öppet torg försälja sine varor, tillkommit genom Kongl. Comtnerce Collegii Kungörelse den 31 Maji 1790 och Öfverståthållare Ämbetets Kungörelse den 29 Dec. 181 a samt att desse stadganden grunda sig dels på Victualie Handels Societetens klagan öfver intrång i deras rättigheter, dels på Stockholms Stads Magistrats anmälan, att
Det synes Utskottet derför, som om nämnda förordning uti ifrågavarande fall vore mera än motionärens förslag egnad att tillfredsställa så väl församlingarnes, som presterskapets fördelar; oberäknadt att tillämpningen af ett dylikt förslag torde befinnas kunna komma i strid emot presterskapets privilegier. På dessa skäl får Utskottet vördsamt tillstyrka, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari ISOS. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Febr. 1863, kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af vackt motion om inrättande af ytterligare ett institut för döfstumma. Från Högvördiga Preste-Ståndet har till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterad en af Prosten Rabe väckt motion (Jfé 120), deruti framhållits behofvet af att söka bereda tillfälle till undervisning åt det stora antal döfstumma, för hvilket sådant tillfälle ännu fattades. Vid 1855 års slut funnos nemligen inom Sverige, enligt officiela uppgifter, icke mindre än 608 barn under 15 år, som voro döfstumma, 201 af samma ålder, som voro blinda, samt 31, som på en gång voro döfstumma och blinda. Huru stort antalet af dessa olyckliga nu vore, kunde icke med säkerhet ännu uppgifvas; men ingen anledning vore förhanden att förhållandet mellan dessa och hela folkmängden hade under tiden förändrats; utan fastmer kunde förmodas, att de förra förökats i samma mån som de sednare, och i så fall borde antagas, att antalet af döfstumma vid nämnda ålder i förhållande till landets hela folkmängd vid sistlidet års slut utgjorde 651, af blinda 216, samt af dem som på en gång voro döfstumma och blinda 33, eller tillsammans 903, och af dessa till sammans således 687 döfstumma barn. För vården om dessa många olyckliga hade Sverige gjort mindre, än hvad det bort göra, och mindre än hvad de fleste andra Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JW 92. 11 länder i Europa gjort.
Men äfven om man, i enhhet med talarens reservation och Högsta Domstolens förslag, skulle, utan att i lagen söka närmare upgifva, hvilka som äro pligtige att föra höcker, låta pröfningen deraf i hvarje fall på domaren bero, så frågar jag i hvilken ställning näringsidkaren då skulle befinna sig? Han kunde icke på förhand veta, huruvida han vore pligtig att föra bok, och han skulle således lefva i fullkomligt mörker om hvad som en gång i framtiden kunde blifva hans öde, enär, såsom vi veta, ganska vådliga följder kunna ega rum, lill följe af underlåtenheten alt föra bok. Hvilken ledning dessutom hade domaren vid bedömandet deraf, huruvida en näringsidkare vore pligtig all föra bok, då det är just genom dessa böcker, som domaren vid inträffande konkurs kommer i tillfälle att bedöma huru hans affärer stå? Om nu inga böcker finnas, så saknar ju domaren den hufvudsakliga grund, hvarpå han skall stödja sitt omdöme, ty icke kan domaren, till följe af en hörsaga om vidden af hans affärer, bedöma om han varit pligtig att föra bok. Då det således för hvar och en, som vill hafva ordning och reda uti sina affärer, är nödvändigt att föra bok, synes det icke vara för tidigt att äfven hos oss genom ett uttryckligt lagbud gifva helgd åt en handelscoulume, som redan är införd öfver heta verlden. För min del anser jag det således vara ovilkorlig! nödvändigt, att lista och 2:dra §§:ne upställas, på sätt Utsk. framställt. Att desamma tilläfventyrs icke kunna vara fullständiga, är en följd af all ny lagstiftning, ty hvarje lagstadgande måste med tiden utbildas och utvecklas, hvilket äfven alltid sker, så snart erfarenheten visar, alt sådant är behöflig!. Och då jag anser det vara betänkligt, att framställa så obestämda föreskrifter, som uti reservationen blifvit föreslagna, vågar jag alltså hemställa, att R. o. Ad., utan afseende på det beslut, som tilläfventyrs kan vara fattadt af de öfriga RiksStin, måtte godkänna det af Utsk. framställda förslag. Hr Carleson: Vid den af Gr.
Den ena af dessa frågor är, huruvida man kan och bör antaga, att den stora skillnad, som för närvarande finnes emellan den metalliska valuta, It. St:rs Bank nu eger, och den, som der fanns för blott 3 till 4 år tillbaka, verkligen bevisar, att en undervigt i handeln egt rum, eller om orsaken till detta förhållande företrädesvis blifvit framkallad genom en sådan undervigt, samt om den omständigheten, att det behöfves många mill. för att betala skulder till utlandet eller för att genom uplåriing skafta vexel-tillgång, jemväl härflyter från samma källa. Om jag också måste erkänna, att det är sannolikt, att det kommer till någon del deraf, så är detta dock icke till betydligaste delen händelsen. Ty under vissa år lånades här i landet högst betydliga kapitaler från utlandet, dels i form af en utgifning af vexlar. som på utländsk ort accepterades, dels i form af en bokförd skuld, som Svenske män fingo till utländuingen. Men om nu denna skuld förorsakade en brist i handelsbyte, så skulle följden hafva blifvit förnyad skuldsättning. Men jag tror för min del, att en stor mängd af de penningar, som på detta sätt indrogos från utlandet, blifvit nedlagd i företag inom landet. Men då de nedlades i anläggningar och fortfarande balaneerades såsom årlig skuld, så var det naturligt, att, då alla skulderna på en gång upsades, måste penningarne vandra ut igen. Vi veta, att några år innan den sista krisen upkom, och den metalliska kassan hade hunnit till en mycket större höjd, än den någonsin tillförene upnått, orsaken till denria stegring lika litet låg ensamt i den betydliga handelsvinst, som landet under dessa år gjorde, som orsaken till kassans sjunkande låg i en undervigt i handeln. Utan orsaken, hvarföre den metalliska kassan gick upp till denna höjd, var dels att landet gjort betydliga lån på kort tid och dels äfven den upkomna handelsvinsten; men i samma stund, som der blef en brist och man började känna fruktan för att landet icke skulle kunna betala den årliga skulden, blef denna skuld upsagd; och detta har varit orsaken till den brist på kapitaler, som för närvarande råder inom landet.
Domstolens ledamöter skola ställas under åtal inför Riksrätt, finnes ordagrant intaget i 4 § af Just.Ombudsm.-s instructiou, hvilken särskilda lag är af beskaffenhet, att till dess stiftande eller förändrande icke behöfves alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut; men icke lärer någon derföre vilja påstå, att denna § skulle af 3:ne Stånd kunna ändras till en sådan lydelse, att den komme i strid med grundlagen eller att sjelfva grundlagsbudet derföre skulle vara upphäfdt. Så lärer äfven här vara förhållandet. Ty då grundlagen uttryckligen stadgar, att ett RiksShns privilegier, rättigheter och förmåner icke kunna upphäfvas utan alla fyra RiksStais samtycke, sä lärer icke ett sådant privilegium, derföre alt det blifvit i allmänna lagen intaget, få upphäfvas pä grund af endast 3:ne Stånds beslut. Hvad derefter beträffar frågan, huruvida den ifråga var. arfsoch giftorätten verkligen är för R. o. Ad. af privilegii natur elter ej, så tror jag, att man, för att finna det rälta och sauna häruti, icke har behof hvarken af några långsträckta forskningar tillbaka i historien, eller af någon särdeles djupsinnig argumentation. Enligt min öfvertygelse behöfver man endast göra sig reda för hvad med ett särskildt Stånds privilegium menas. Efter mitt omdöme är det klart, all hvarje Stånds privilegier endast innefatta de rättigheter, som äro Ståndet särskildt förbehållne. Om delta är förhållandet, sä tror jag, all tillämpningen deraf på ifrågavarande fall är ganska lätt. Ty dä den lill en del olika arfs och giftorätten för R. o. Ad., är en detta Siånd särskildt förbe hållen rättighet, sä måste också deraf följa, att denna olika arfsoch giftorätt för R. o. Ad. är ett privilegium. Denna conclusion är, efter mitt förmenande, så enkel, att den svårligen lärer kunna kullkastas, så vida nemi., o hvilket jag förmodar, premissen är riklig.
Riksdag väckt fråga om tillåtelse för rusthållare alt, under krig, emot en bestämd afgift i penningar, varda befriade från skyldigheten att remontera och ersätta förlorade bevärings-, remtygsoch utredningspersedlar m. m., Rikets Ständer, med hänsigt derlill, alt de dryga och kännbara kostnader, som genom krigslillfälligheter uppkommande förluster så väl af hästar, som af omförmälda persedlar, ofta tillskyndade enskilde rustande, skulle lättare bäras, i den nion de jemnarc fördelades, uti skrifvelse den 6 Februari i >S4f (N:o 2 >8) icke allenast i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit läcktes låta höra vederbörande rusthållare, huruvida de skulle vilja ingå den öfverenskommelse sins emellan att, vid infallande krig, från krigets utbrott, en för alla och alla för en, proportionaliter ansvara för de skador, som kunde träffa Regementets eller Corpsens hästar, bevärings-, remtygsoch utredningspersedlar m. m., eller om ruslhållarne hellre önskade, att staten, emot en viss årlig afgift af dem lill Kronan, öfvertoge ansvaret för ersättningen af så väl hästar, som persedlar, i hvilket fall del likväl skulle åligga staten att vid krigets slut hålla både de förra och de sednare i tjenstbart och dugligt skick de rustande tillhanda, utan ock i underdånighet framställt den önskan, att, efter det rustliållarne sig i ämnet yttrat, Kongl. Majit mätte, uti Nådig Proposition till Rikets Ständer, föreslå den ändamålsenligaste och således för de rustande minst betungande utvägen till sådan ersättning; så har Kongl. Majit, uti högstberörde den 2 sistliclne Augusti allåtne Proposition, gifvit Rikets Ständer tillkänna, att Kongl. Majlis och Rikets Krigs-Collegium, enligt erhållen Nådig befallning, samt, under förutsättande för öfrigt, ej mindre alt karloch hästmunderingarne, äfvensom hästbeslag, ehuru icke i Rikets Ständers unBih. till R. St.
Herr Thams, Wolrath, den dennes på bordet lagde Motion, att Herrar Banco-Fullmägtige måtte anmodas begagna den nuvarande låga coursen till upphand - Den 28 November e. m. ling af Silfver för Bankens räkning; jemte de af Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus, Friherre Rantzou, Johan Albert, och Herr Lefren, Johan Pehr, rörande samma amne nyssnämnde dag afgifne yttranden. Lagutskottet: Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den a5 dennes på bordet lagde Motion, angående vederböraude Domares åliggande att å första Rältegångs-dagen vid 11 ärad sRätterne söka förmå Parterne till förlikning. Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten : Herr Ribbings, Arvid, den 22 dennes e. m. på bordet lagde Motion om ändring i författningen, angående Bränvins försäljning. Å nyo föredrogs Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den a5 dennes på bordet lagde Motion, att inga förskrifningar, ställde till Sedelhafvaren, eller till viss Man eller Ordres, hädanefter må få utgifvas. Herr Ribbing Arvid: I det hopp, att Lag-Utskottet afstyrker denna Motion och motiverar sitt afstyrkande, vill jag blott anmäla, att jag för min del tror så bölske. Den a8 November e. m. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att så väl Herr Rosenqvists ifrågavarande Motion, sorn Herr Ribbings, i anledning deraf, nu afgifue • yttrande, måtte till LagrUtskottet remitte ras; hvilket bifölls. Föredrogos å nyo Herr Montgommeries, Fabian, och Friherre Wrangels, Fredrik Anton, den 25 dennes på bordet lagde M otioner om inställelse af bytes-bristers och de deraf härflytande efterräknings-posters indrifvande. Herr Börtzell, Johan Abraham, anförde skrifteligen:
Kronans upplåtelse egentligen endast innefattar ett medgifvande för dem, åt hvilka Kronan lills vidare lemnat besittningen af Dylta kronoverk, att å allmänningarne hemta för driften nödigt vedfång,» så kan man ej nog förvånas öfver detta upprepade försök, att vilja förneka Dylta bruks innehafvare sin eganderätl till bruket med hvad dit hörer. Handlingarne utvisa likväl, alt, i anledning af derom på Kronans vägnar väckt rättegång, samtliga domstols-instanserna och sednast Högsta Domstolen genom dom den 7 Juni 1841 förklarat bruket med full eganderätl tillhöra de behöriga innehafvarne. 3. Anmärkningen att innehafvet af allmänningarne är förenadt med »vissa vilkor och förutsättningar», är väl en sanning; men sådant är förhållandet med alla till bruken anslagna kronoskogs-allmänningar. Upphör bruksdriften, återgå allmänningarne till Kronan; så länge den fortfar, förblifva allmänningarne derunder: hvadan påståendet, att förhållandet med ifrågavarande två allmänningar äfven deruti skulle vara olika med rekognitionsskogar, likaså är fullkomligen ogrundadt. 4. Påståendet, att privilegiernas innehafvare under tidens längd »låtit sådana underlåtenheter komma sig till last,» att de ej vidare borde vara i besittning af privilegierna, är så beskaffadt, att åtminstone några bevis derför ovilkorligen hade bordt framläggas Stats-Utskottets Utlåtande N:o 128. 13 framläggas, om sådana varit att tillgå. Uti handlingarne förekomma likväl icke några sådana bevis, utan tvertom, att vid de undersökningar, sorn i anledning af dylika redan tillförene gjorda påståenden företagits, ingen underlåtenhet kunnat föras bruksidkaren till last. Hvad åter angår de på dessa allmänningar under tidernas lopp verkställda hemmansoch torpanläggningar, hvilka Rikets Ständer år 4 860 ansågo hafva olagligen tillkommit
Deremot anser Utskottet, alt den lättnad i skattebördor ne, hvaraf den skattskyldiga jorden är i behof, lämpligast och med minsta olägenhet kan beredas derigenom, att serskilda, icke till grundräntorne börande, förvissa ändamål bestämda skattebidrag, företrädesvis och i den moll omsländigheterne det medgifva, förminskas eller upphäfvas-, hvilken åsigt jemväl blifvit följd, då Utskottet, dels redan tillstyrkt, att mötespassevolance-afgiflen må upphöra, samt sådane åtgärder vidtagas, hvarigenom rothållarnes nu utgående bidrag till indeldta armeens och båts männens beklädnad skulle komma att försvinna eller förminskas, dels ock nu, uti serskildt Betänkande, föreslår, att Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan, hvilken egentligen drabbar sådane personer, sorn äro bosatte å oprivilegierad jord, måtte upphöra; hvarförutan anmäldes, att, då Utskottet likaledes tillstyrkt, att mantals-penningarne icke må utgå förr än från 17 års ålder, sådant jemväl skulle bidraga till ej ringa lindring för jordegare och brukare, hvilka oftast för många personelböra en dylik afgift erlägga. Skolande Utskottet för öfrigt icke underlåta alt, vid behandlingen af serskilda i ämnet väckta motioner, i afseende å sjelfva sättet för grundskalternes utgörande, föreslå de förändringar, som kunna finnas utförbara och af beliofvet påkallade, så alt de olägenheter, hvilka i detta hänseende blifvit anmärkte, jemväl uti de motioner, som nu utgöra föremål för Utskottets yttrande, må i möjligaste måtto kunna undanrödjas. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, linner Utskottet sig böra afstyrka bifall till bär förut omförmälde motioner, i hvad de afse hemmantals-räntans upphörande. Och kommer Utskottet, sorn tillika fått emottaga motioner om upphäfvande af vissa uti denna ränta ingående skattelitlar, att, i anledning deraf, afgifva serskilda yttranden. Stockholm den 23 April 1840. Litt B.
Jag tillstyrker bifall till Utsk. Utlåt, i denna punkt. Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Lika med Hr Bildt anser jag att denna punkt bör återremitteras. Det är nemi. högst maktpåliggande att först få veta huruvida nu ifrågav:de tjensteman jemte den föreslagna tillökningen äfven fortfarande skall innehafva denna lön på stat. Det är alldeles icke nödigt att nu afgöra denna fråga, ty när vi komma till de värfvade Reg:terne, vid hvilka han är anställd, så blifver då äfven lönetillökning föreslagen, och jag skulle icke tro det vara i sin ordning att besluta lönetillökning för en och samma person på 2:ne ställen. Rå denna grund förenar jag mig med Hr Bildt om återremiss. Prih. Tersmeden: Hvad Gen.Intendentens aflöning beträffar, så finner jag icke, med fästadt afseende å det vigtiga embete han verkligen bekläder, och de många göromål som dermed äro förenade, att det är för mycket hvad K. En Reg:tsChef vid ett garnisons-reg:te är föreslagen till 6,000 Rdr, och jag tror att Gen.Intendents-platsen är fullt ut lika vigtig, och i alla fall skulle han få 500 Rdr mindre än Reg:tsChefen om K. M:s Propos. bifalles. I StatsRåds-prot. finnes Dep:tsChefen hafva tillstyrkt att denna lön, 5,500 Rdr, skulle blifva en ordinarie lön och, att han då skulle frånträda den militärtjenst han förut innehaft. Då nu dessa 20 Den 3 Juli. löner endast äro provisoriska, så hemställer jag, om icke det lämpligaste sättet att förekomma det han får upbära båda lönerna, vore att förklara, att om Stånden skulle bevilja 5,500 Edr, han då icke äger att upbära den lön, han på något reg:te kan innehafva. På så sätt borde det tillgå, om man anser att han icke bör lemna sin innehafvande lön på stat, derföre att den nu föreslagna endast är provisorisk. Gr. Anckarsvärd: