Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes och lades på Bordet följande La^Utskottets den 10 sistlidne Februarii afgifne Utlåtanden: 1:0 Angående Riksdagsmannen för Gamla Norbergs och Skinskattebergs Härader, Hans Anderssons framställda Motion, om vidtagande af en Författning, hvarigenom måste bestämmas, det hvar och en, som genom köp eller annorledes blifver ägare af BergsmansHemman, skall vara pligtig, att fullgöra alla de skyldigheter, hvilka samma Hemman åtfölja, deruti Utskottet, på den grund, att det vore en klar följd af Kongl. Kungörelsen den 6 April 1810, att hvilken, som blifver innehafvare af ett så beskaffadt Hemman, ovillkorligen åligger att fullgöra alla de skyldigheter, hvilka Hemmanet åtfölja, funnit sig icke äga an - Den 2 Martii. lig anledning tillstyrka bifall till det om en Författnings utfärdande i detta ämne väckta Förslag. 2:0 Angående det af Borgmästaren J. H. Ekstrand gjorde yrkande, om en vidsträcktare rätt för Odlare af Kärr, Mosse eller sidländt Mark, att enär för vattnets aftappning, aflopp måste sökas öfver Grannens ägor, få den nödvändiga gräfningen och ränsningen af Grannarne med all skyndsamhet verkställd, äfvensom att Rältegångssättet, i händelse af tvist härom, må blifva förkortadt, i likhet med hvad Kongl. Förordningen den 9 Februarii 1802, angående Stängselskyldigheten föreskrifver; deruti Utskottet på anförde skäl ansett sig icke kunna å detta Förslag tillstyrka bifall. 3:o I afseende på Herr BergsRådet A. von Wahrendorff^ gjorde Förslag, att Skogsåverkan må anses och straffas lika med Stöld; deruti Utskottet, på antagne grunder, ansett sig icke kunna samma Förslag tillstyrka. Följande från Allmänna Besvärsoch OeconomiceUtskottet inkomne Betänkanden upplästes och lades på Bordet: 1:0 Af den 18 Februarii:
Jag tror derföre att det vore mindre konseqvent att från denna allmänna princip göra ett undantag för Ordförandeplatsen i Riksnämnden, hvilken, så att säga, skulle komma att tillsättas efter Stånd, och anhåller på denna grund om afslag på berörde förslag lill gemensam tanke. Frih. Cederström: Då ifrågavar:de § var till preliminär öfverläggning föredragen på detta rum, yttrade jag alt förslaget borde kunna förbättras medelst det stadgande, att Riksnämndens Ordf. blefve Landtmarskalk. Hr Brakel har formulerat sitt amendement så, alt Landtm, må blifva Riksnämndens Ordf. Jag begagnar nu tillfället att få förklara ali hans förslag, till ordalagen, synes mig ega företrädet, hvarföre jag ock förenar mig med bemälde ledamot. Likväl yttrade jag vid samma föreg:de tillfälle alt, derest icke i någon annan punkt af förslaget, gemensam tanke om en eller annan förändring i förslaget skulle af Adeln antagas, tycktes del mig icke vara skål, att denna enda sak, skulle af R. o. Ad. särskildt dymedelst upmärksammas. Men nu är förhållandet sådant, att under f. m:s öfverläggning en gemensam tanke redan blifvit beslutad; och då anser jag det icke skada, att dertill lägga en, som jag i sig sjelf finnér riktig, och hvilken jag derföre anhåller all närmare få utveckla. Hela det af Const.Utsk. framställda förslaget anmäler sig ju vara en utveckling af redan bestående förhållanden, sägandes sig Utsk. tillika hafva haft afseende på nu gällande Utsk:s-bildning och i analogi dermed hafva föreslagit sladganden i afseende på föreskriften för Ståndens sammansättning. Om så är, hvilket icke heller jag nekar, tyckes det mig, att då under nuvarande förhållanden, hos Utsk., ehuru rösträtten derinom icke utöfvas efter Stånd, utan per capita, Adelns främste ledamot från urminnes tider fört ordet, synes det mig mest öfverensstämmande med del bestående i nuvar:de förhållanden, att, på enahanda sätt, främste ledamoten äfven må föra ordet i Riksnämnden.
Delta beslut blir icke upphäfvet genom antagande af min motion, emedan här icke är fråga om eli vanligt tillsättande, utan endast om ett förordnande tills vidare, eller till slutet af en uppgifven tid; och deraf följer naturligtvis, alt när fråga blir om förordnandets upphörande och tjenstens tillsättande på stat, så mäste också det af R. o. Ad. beslutade villkor göra sig gällande, hvilket ju icke kan ske förr, än en sådan tillsättning pä ordinarie stat kommer i fråga. Utskis fjerde skäl innefattar, att tjenster i allmänhet förvaltas bättre, då de bestridas af tjenstemän på stat, än då de skötas af tillförordnade tjenstemän. Om denna grundsats skulle mycket kunna vara att säga, både för och emot. Emot Utskis 140 Den 9 November f. m. yttrande skulle man visserligen kunna invända, att en tjensteman, som ägde säkerhet, att bibehålla sin tjenst, kunde snarare tillåta sig en försumlighet, än en annan, som endast hade sin tjenst på förordnande, och när som helst kunde derifrån skiljas; men lyckligtvis behöfver man, i min tanke, ieke ingå i någon öfverläggning öfver detta ämne; ty här synes mig saken helt enkelt vara den, att bestämma, huruvida, i händelse en omorganisation af ett verk kan förmodas, man gör rätt uti att tillsätta alla tjensler i det verket på stat, i st. f. att tillsätta deni pä förordnande; och jag förmodar, ätt, örn Styrelsen skulle i dylikt fall tillåta sig den förra åtgärden, sådant icke inom RiksSt:n skulle vinna särdeles många sympathier. Utsk:s femte skäl innehåller, att lönen alldeles icke är, såsom jag förmenat, för stor, pä den grund, att inga andra göromål skulle förekomma än de, som nu äga rum emellan riksdagarne, och icke ens sä inånga, emedan naturligtvis alla göromål för Ridd.secret., som vore en följd af en förfluten riksdag, och alla de som skulle påkallas af en förestående, icke mera skulle ingå i hans befattning, i fall han upphörde alt vara anställd vid nationalrepresentationen.
JA, MED ETT ORD, JAG HAR ALDRIG MÖTT OC SÅ inverka på njurarna, hvilket, som bekant, åt(Forts.) goda MÄNNISKOR SOM BLAND GAMLA FRÖKNAR. minstone unga drufvin göra. Att de svenska VISSERLIGEN ÄR KÄRLEKEN EN MAKT, SOM KAN bären i allmänhet innehålla mindre garfämne, ÅSTADKOMMA STORA OFFER. EN UNG FLICKA ELLER bör ock skrifvas på deras förtjänstlista, och EN HUSTRU SKALL VÄL FÖR DET MESTA MED LÄTThvad det felet angår, att de innehålla mindre HET KUNNA UPPOFFRA SIG FÖR DEN MAN HON ÄLsocker, kan det lätt hjälpas genom att man SKAR. HVAD ÄR EGENTLIGEN NATURLIGARE? INtillsätter sådant. Lägges därtill den förtjänsten Våra svenska bär. GENTING ÄR MERA INSPIRERANDE ÄN KÄRLEKEN. hos de svenska bären, att de — äro svenska, MYCKET SVÅRARE ÄR DET ATT UPPOFFRA SIG, &lt;S !jKmultron, utan hallon, blåbär, björnbär, hjortron, d. v. s. icke behöfva köpas af utländingarne, ATT ÄLSKA NÅGON MED EN HÄNFÖRANDE KÄRL Jiäfe » EK. lingon och hvad alla härligheter af detta importeras, förtullas NI. m. för att, skadade af OCH KÄRLEKEN MELLAN MAN OCH KVINNA ÖFV ERheta, som sommaren låter neddroppa i lång transport, komma oss till hända, börja de, slag GÅR SÅ LÄTT I ÄKTENSKAPET TILL DEN MINDRE - den BE svenska skogen, hvilka kräsligheter äro de så vidt vi förstå, att här hos oss blifva temUNDRANSVÄRDA FORM AF KÄRLEK, SOM FRANSM ÄNvare sig man » au naturel » får dem till ligen jämnspelta med drufvan. Hvad angår icke, NEN KALLA: » 1 É ' GOISME h DEUX ».
När den namnkunnige Klapproth dog, kallade Preussiska Regeringen Berzelius till hans efterträdare; och när Berzelii fosterlandskärlek förmente honom alt emottaga den lika hedrande som fördelaktiga kallelsen, anmodades lian att nämna Klapprolhs efterträdare; och platsen med 11,000 r:dr b:co ärlig inkomst tillträddes af den, sorn han uppgifvit. Mine herrar! tron mig; ty jag säger det jag vet: — fiettrades Berzelius icke bland oss af sitt fosterländska bjerta; lian kunde, utan kallelse, ankomma till hvarje land, der vettenskap lefver; och ej sednare än bans ankomst hann blifva känd, skulle anbud af äreställen oeh af rikedom hagla i hans boning. Vinning har sannerligen icke förvarat honom åt oss. Den inkomst, som hans ålderdom blifvit af vår Stat beredd, är ingen; ty sin pension, 600 r:dr b:co, har han sjelf förvärfva!, dymedelst att han dertill skattat genom årliga afdrag från sin professors-lön; och hvad bar denna lön under 3o-årig tjenstgöring varit? 1 två år har lian tjent utan lön, i 7 år för 166 rtdr 32 sk., i 5 år för 333 r:dr 16 sk., och de sednaste 16 åren för blott 800 r:dr. Det må ju med visshet påslås, att Statens mellankomst ej dröjt till nu, om tidigare allmänkunnigt blifvit, att sådan var Berzelii loit i Sverige. Må vi nu skynda. Vi fräjda vår känsla för nalionalheder, då vi ära Berzelius. — I fråga om nationalbelöningen är högsta siffran den, med hvilkens föreslående jag förenar mig. H. Ex. fortfor derefter muntligen: Jag har sjelf haft tillfälle, både i England och Frankrike, att bevittna den aktning, ja den vördnad, som bevisats Berzelius, och den afund, om jag sä får säga, som bäres till det land, hvilket alstrat och äger honom.
Till innevarande riksdag har en sådan anhållan ingått med ritningar och kostnadsförslag, slutande sig på en summa af 210,000 R:dr, utom inköpet af en tomt, som skulle kosta 40,000 R:dr. Regeringen har, erkännande det magtpåliggande behofvet af en lokal för Topografiska korpsen, dock med afseende på de många öfriga erforderliga anslagen icke ansett sig för närvarande kunna begära äfven detta. Då likväl Regeringen måste med nöje se, om Rikets Ständer af välvilja för en vigtig angelägenhet, hvilken Regeringen erkännt, sjelfva behjerta denna, och då jag förmodar att genom anskaffandet af en mindre dyr tomt och genom någon inskränkning i byggnadsplanen någon besparing kunde uppstå, eller ock att möjligen ett redan fär digbygdt hus af lämplig beskaffenhet kunde inköpas, får jag föreslå: att ett anslag af 200,000 R:dr måtte beviljas till en byggnad för Topogra fiska korpsen. Om remiss af denna motion till Stats-Utskottet får jag vördsamt anhålla. Stockholm den 15 November 1865. D. W. Silfverstolpe. 254 Motioner hos Ridder skap 11 och Adeln 1865. Af Herr Gyllenram, Henrik, om upphäfvande af den för Gotland gällande undantag s-lag stiftning, rörande tiden för fullföljd af talan i vadesaker och besvärsmål.
Att gå vilse i Holma skog var ej att leka med och nu till, när hon var så ifrig att träffa de sina! Med ens flammade längtan efter dem alla högt upp ' — allt annat var glömdt. Hon gick till höger och fann en klippvägg, som stängde, till venster och hejdades af ett snår, rakt fram och höll på att fastna i en myr — tog så en annan gångstig och stod återigen vid klippväggen. Med ens kände hon sig förfärligt hungrig. Tänk, om hon skulle ligga här och dö, utan att råka föräldrarne, ulan att de ens finge veta, hvad hon gjort för deras skull! Hon sprang framåt, ref sönder sin underkjortel och sprang på nytt, liIls hon höll på att gä ner sig i myren igen. Dä kastade hon sig franistupa på marken och började storgråta. Strax därefter sprang hon upp, utom sig af förskräckelse. Något varmt, vått hade snuddat vid hennes öra. En stor brunfläckig hund såg på henne med kloka goda ögon. Kanske var den ej ensam. Kanske var hon räddad. Det knastrade bland grenarne, och hon tyckte sig urskilja ljudet af fotsteg. » En människa! Gud vare lofvad! » » Jag har gått vilse, var god visa mig vägen! » ropade hon framspringande, men stannade tvärt. En lång, välväxt man med mörkt helskägg, kort rock, jaktstöflar o c h grå sidenmössa stod framför henne. » Hvart ämnar ni er då? » frå- gade han småleende. » Till Björkvik. Jag har kommit med tåget och — » » Det var oförsiktigt att gå genom skogen, då ni inte kände den. » » Jag har gått här så många gånger förr. » » Ah! » Han såg på henne. Hon märkte det och blef blossande röd. Så hon såg ut! Hvad skulle han länka? Lerig o m fötterna, med klädningen uppsatt, underkjorteln sönderrifven, granbarr i det yfviga ljusa håret, som hon visste stod åt alla väderstreck, o c h spår efter tårar öfver hela ansiktet. » Nej, nej, behåll klädningen uppe, » sade han, då hon ifrigt ryckte i den.
En sådan förening förutsatte, enligt motionärens mening, företag och affärer i stort uti handel och industri och skulle derför ej kunna afse spekulationer i smått, som hvarken erfordrade synnerlig insigt eller stora kapitaler. Då likväl närmare bestämmelser om Bolags materiela föremål i åberopade Kongl. Förordningen saknades, ansåg morn lill R. St. Prot. 1830 <£ 1831. 7 Sami., 2 Afd., 17 Haft. 1 2 Lagsami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, JVs 45.1 tionären detta såsom en brist, förtjent af lagstiftande maktens uppmärksamhet. Serskildt har motionären i afseende på ifrågavarande Bolag anmärkt, att de fleste trakter inom Lagunda och Hagunda Härader voro belägne på mindre än tre mils afstånd från stad och att det med Förordningens af Rikets Ständer åsyftade ändamål icke syntes öfverensstämma, att stadfästelse meddelas å Handels-Bolags i enlighet med Förordningen uppställde reglor i de fall, då Bolagets verksamhet stöde i någon strid med hvad eljest om handels idkande i allmänhet stadgadt är. Vidkommande åter Svanå Bruks-Bolag, ansåg motionären, att bildande af Aktie-Bolag för inköp och brukande af jordegendom icke vore med statens fördelar i allo öfverensstämmande. Hufvudanledningen för bildande af Aktie-Bolag vore sammanhängande af en större kapital-styrka för ett vinstgifvande företag, vid hvars grundläggande något egendomsvärde hvarken i materialier eller i produkter ännu funnes, som kunde för Bolaget, på grund af real-kredit, underlätta möjligheten att anskaffa penningemedel. Personal-krediten, i form af utställda aktier på mindre summor, blefve derför en naturlig utväg för detta ändamål, och det Aktie-Bolag medgifna privilegium, att deltagare ej ansvarar för mera till godtgörande af Bolagets skulder, än han insatt, vore ett ytterligare medel i samma syftning. Men om ändamålet med bildande af Aktie-Bolag vore inköp af jordegendom och idkande af jordbruk, uppstode ett annat förhållande.
Noraeus deremot anfört, ätt då de Bruken tillhörande hemman och jordlägenheter blifvit särskildt beskattade, synes ej annat återstå , än att betrakta dem sorn Fabriker, och af sådan grund påföra Bruksegare den efter Éevillnlngs Utskottets Betänkunden. 433 efter II:drä Art» * §. af Fabrlqueurer I Städer•ne utgående Bevillning; att man icke kaa ■skilja värdet af sm ides-rättigheten från dea •öfriga Bruks-egendomen, då den med hvad. derunder lyder utgör ett helt och blott i sammanhang med. alla dess tillhörigheter kan vinna något värde-, att örns innan 1H03 års Författning om anläggande af nya smiden utkom ^ •smides-rättigheten blifvit flyttad från ett Bruk till ett annat, är det beskaffenheten af det senare, som gifvit den sitt värdet att en dylik flyttning nu mera ej tillåtes Utom bestämdt anviste gränsor, hvarföre värdet å nämndö rättighet svårligen lär kunna Utrönas'; att det Sr olämpligt att till vinnande af detta Värde Uppskatta verkstäder och andre för Bruken, nödige inrättningar; att det icke är beskaffenheten häraf, sorn bör bestämma ett Bruks Värde, då de samma, ehuru af lika kostbar inrättning, likväl medföra samma nytta; att Taxeringsoch Fröfnings -Gommittéetna skola mota flere svårigheter vid bestämmandet af Stångjernspriset, och skiljaktigheter, stridande rnot en rättvis och jemn beskattning, genom nämnde Committéers olika utsigter uppkomma'; att TaXeringsmännen oftast ej känna annat pris å Bruks -effecter, än det vid minut för sälj ning, hvilket åter icke kan tjena till efterrättelse för ett större qvantum, som vågföres i Stapelstad , att der försäljas'; att örn man velat skilja sig från bestämmandet af en Minimi - afgift* hade man haft vägen öppen lill den rätts Bihang till Riks. 6’f* jPraf. 1823. gfje Sami, . 4 34 Bevillnings-Utskottets
Nej, nu drifver du bare spetakel med mej , din elaka! Husbo 'n och all e andre, som sett skogsrån, s äjer, att det är en gammel skrynklig och ful käring med mosse te hår, och g röne ögen, och röd pikmösse på hufv'et. Du h ar aldrig sett henne, det hör jag nock. Tro hvad du vill; men jag har sett, säjer jag . Och hvad tycker du , s kogsrån h ar friat till mej, och jag har sagt ja, och det torde väl inte dröja länge tills det blir brölopp. Joho du! Vill du vara med på det, Anders? Hu! j ag rys er öfver, att du kan tale s å ogudaktigt. Husbo'n har sagt, att den menniske, som pl äger g emenskap med skogsrån, har sålt sin själ åt den Onde. Men du taler s å mycke om tomtgubber och f orsgubber och necken och troll , så det är foll inte så farligt som det låter. Herre Gud, om du tog nå'n sk ada te kropp eller själ, då skull' jag allt g råte mina modiga tårar, om jag aldrig gjort det förr. För nock vet du , att jag håller o rimmeligt mycke åf dej . Men det ska du allt sluta opp med, Anders; för jag får lof s äja dej rent ut, att j ag inte är i stånd att hålla åf dej igen. Jojo, Gud nå' mej , det har jag nock sett; men jag trodde ändå, att du skulle ge med dej i l ängden, Anders. Anna. Anders. 34 fast j ag inte är så hög t lärd och kan läse och skrifve så rart som du. Nu är du elak , Anders. Tala inte s å der, för då går jag if rå dej . J aha du ! Bli inte ledsen. Jag vet nock, att du inte är högfärdig, fas tän folke i sockna tror så, för det du aldrig vill vare med på pigdansera.
Alla dessa omständigheter hafva ett 9 11 • 10 74 Den i J tr I i. e. m. sammanhang, som slår an känslan af den politiska trosbekännelse, till hvilken jag hörer. Ja, mina Hrr! det är en sanning: folken äro angripna af cn politisk sjukdom. Från Juli-revoluticnen i Frankrike spred sig hastigt inom alla fria' folk en anda, som skakade de politiska begreppen, och sora annorstädes på ett fruktansvärdare sätt gripit omkring sig, än hos oss, der, Gudi lof! denna sjukdom ännu icke angripit massan af folket. Men oss, representanter, tillhör det att undersöka denna sjukdom, och det tillhör svnnerligast den representant, som, för att fullgöra sin tacksainhetskäns]a eller sin känsla för fosterlandet, söker en väg alt genom våra protocoll sända till vår åldrige Konung råd, huru denna sjukdom hör behandlas. Jag ingår i denna undersökning.. Sjukdomen, mina Hrr! består i arten af de frihetsbegrepp , sorn börja med att åstadkomma missnöjen och sinnesgäsning, och kunna i fortsättningen åstadkomma folkyra. Jag träffar måhända närmare beskaffenheten af sjukdomstillståndet, då jag erinrar om det friska tillståndet. Jag ABeropar Svenska häfderna till vittnesbörd derom, att Svenska folket från hedenhös ägt en frihet, tillräcklig för Svenska folket, och denna frihet har i alla tider varit fästad vid monarkiska begreppet. Det är sannt, att mellantider hafva gifvits, då Svendsta folket fått dyrt betala enväldet. Men dessa mellantider Lafva varit af kort varaktighet, och Svenska folket har känt sig lyckligt med den monarkiska principen. Med den har vår frihet bjudit vördnad för regeringssättet, vördnad för våra institutioner och vördnad för allt, livad lagen äger heligt, samt derigenom säkerhet åt alla lagliga förhållanden. Sjukdomen, mina Hrr! för att komma till den, behöfver jag blott antyda såsom motsats af det friska tillståndet; och annorlunda beskaffade äro också de frihetsbegrepp, som man nu bemödar sig att ingifva folken.
Detta är en gifven följd deraf, att en allmännare assosiationsanda utbreder sig och fabriker tillverka varor för billigare pris, än hvartill de kunna tillverkas i hemmen. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Gr. Mörner: Jag tror att Gr. Liljencrants förbisåg, att den nu föredragna punkten är den 8:de och icke den 9:de. I denna 8:de punkt är det endast fråga om hvad man har att iakttaga, för att erhålla rättighet att idka handel på landet; och får jag, med afseende derpå, för min del anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Raab: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde talaren, och ber endast få tillägga, att den nu föredragna punkten redan är till hufvudsaken bifallen, derigenom att R. o. Ad. antagit 3:dje mom:t i 6:te punkten. Medan jag har ordet, vill jag begagna mig deraf, för att bedja Gr. Liljencrants att han vid nästa punkt måtte stå vid sina ord och gå in på att taga bort alla möjliga inskränkningar i afseende på afståndet från stad. Jag vill äfven nämna, att landthandel visserligen föranleder alt folk köper en mängd saker, som icke äro så oundgängligen nödvändiga, men denna olägenhet kan icke motsvara den tidsbesparing, sorn vinnes derigenom att landtboarne icke behöfva resa till staden för att der köpa sina förnödenheter, hvilka resor ofta föranleda mycken osedlighet. Detta rör dock, som sagdt är, den följande punkten; hvad den förev:de beträffar, anhåller jag om bifall till densamma, på grund af det beslut, R. o. Ad. lättat vid 6:te punkten. Gr. Liljencrants: Jag medgifver att, då jag förra gången hade ordet, jag trodde oss vara så lyckliga att hafva kommit till den 9:de punkten, men jag finnér att jag deri misstog mig, och får nu tillkännagifva, att den 8:de punkten gerna för mig må bifallas. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef punkten af R. o. Ad. bifallen.
Men då nu, såsom redan blifvit upplyst, det är omöjligt alt pä dessa villkor fä någon soldat, sä blifver rättigheten att medelst 1^ dal. s:mt befria sig frän uppbyggande af torp rotehållarne de facto afskuren, hvaremot deras skyldighet att hälla hus i hela dess vidd qvarstår, oaktadt den förmän blifvit dem fråntagen, som skulle compensera denna skyldighet. Det tyckes sålunda vara billigt, att då de icke kunna begagna sig af den rättighet de äga, de åtminstone mä komma i åtnjutande af den de förlorat. Hvad som blifvit sagdt om kronoparkernas oförmåga att tåla vid en sädau utsyning, som den nu ifrågavar., förefaller mig ganska oväntadt, enär uppbyggandet af några soldattorp omöjligen mätte kunna medtaga en så enorm mängd af skog, att desse parker deraf skulle förstöras; och dessutom skulle det ju bero af K. M:s nåd. pröfning, huruvida utsyning kunde leranäs eller icke? Hvar är dä faran för skogens bestånd? Den grundsats som yttrades, att det vore hardt, när parkerne nu kunna lemna något virke, alt rotehållarnc då skola komma i åtnjutande deraf, synes mig särdeles paradox; ty hvad är väl meningen och bestämmelsen med dessa parker, annat än att de skola lända det omliggande landet till nytta? och närde nu verkligen kommit i det skick, att de kunna uppfylla denna bestämmelse, är det då sä påkostande att detta sker, och helst i elt fall, der nyttan skulle komma att tillskyndas icke blott den enskilde utan äfven Kronan, emedan det vore soldaten, som deraf skulle hafva den egentliga fördelen?
» » Och sitta på en kammare och läsa med ungar, j o, det blir trefligt! Och så gå och valla dem som en annan barnpiga — äh, man kan bli aldeles tokig, när man tänker på det! » » Men du vet ju, att vi äro fattiga ... jag blir j u alltid skyldig på hyresqvartalet. du drar mycket kläder — ja, ja, du måste ju klä ' dig som a n d r a. » » Ja, det är också ett elände, att man ska ' vara fattig! Alla se en öfver axeln, man får försaka och skämmas och. » Nu bröt Selma ut-i gråt, icke det unga hjertats lenande majregn, utan häftigt, vredgadt, upproriskt, och så sprang hon in i andra rummet och smälde igen dörren. Hon satt der länge med armbågarne på bordet och hufvudet lutadt i händerna. Ögat var mörkt, och läpparne skälfde af vrede. Det tågade förbi henne en massa bilder från vintern. Hon mindes sina baler, der hon blifvit firad och fjäsad, fått beundrare och nya väninnor. Hon hade koketterat, och det gick ganska bra och var mycket roligt; och nu skulle allt detta vara en dröm blott. Och så teatrarne — hon skulle inte få höra Ödmann i hvarje ny roll, hon skulle inte kanske på länge få komma på » dramatiskan », inte bli bekikad på promenaden — ' intet, intet ... Hvad hon kände afund mot alla, hvad hon tyckte det vara grymt att vara fattig! Nu hörde hon slammer af tallrikar och knifvar der ute. Det var modern, som dukade. Sådant brydde Selma sig aldrig om. Nu tänkte hon dock på, hur tarfligt allt var. De hade ju inte e D S en piga, utan blott » hjelp till och ifrån ». Ja, det ' måste väl ske, hon måste ut i verlden; men till landet — hu! Hur kunde det val vara der borta som lärarinna? Det stod » anspråkslös » i annonsen. Betydde det, att det var en tarflig familj, eller kanske det innebar stränga fordringar? Var det mycket umgänge der, ungdom, ungherrar? Kanske, som ofta på landet, blott prestens, som gjorde besök och någon klumpig inspektor med kylda händer.