Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gode Män eller Sockennämnd åligge, att inkommen förmyndareräkning granska och, om de finna att förmyndare den omyndigas egendom ej rätteligen förvaltat, derom skyndsamligen göra anmälan hos Rätten, som af omständigheterna pröfvar, huruvida annan förmyndare förordnas må. Anse Gode Män eller Sockennämnd nödigt, att förmyndaren lennar inteckning eller annan säkerhet för de medel, sorn hos honom innestå; anmäle det ock för Rätten; och förordne derom Rätten, efter förmyndarens hörande, såsom nödigt och skäligt pröfvas. § 6. Dea omyndigas fränden ege att hos Gode Män eller Sockennämnd taga del af förmyndareräkning; och ege. de i afseende derå samma rätt, sorn i 5 % omförmäles. Ar omyndig till de år kommen, all han sjelf finna kan, del förmyndaren ej väl hans egendom förvaltar; slände ock honom fritt att del hos Rätten angifva. Expeditions-Utskottets Förslog till underd. Till Gode. Män eller Sockennämnd varde, såsom arfvode, af förmyndare inbetaldI ett för hundrade af den »myndigas räntor eller inkomster. § 8. I afseende ä de förmynderskap, som öro under Hofrätts vårdnad, galle för Hofrätt hvad här ofvan blifvit om annan Rätt eller Domaren ä landet stadgadt. § 9. Der Förmyndarekammare finnes, lände hrad derom särskildt stadgadt är lill efterrättelse''. Rikets Ständer framhärda etc. IJppläsl och godkändl hos Ridd. och Adeln den 13 Okl. 18«o.
(U.-A.) Denna Hufvudtitel, innefattande anslagen för Justitie-departementet, fastställdes vid sistlidna riksdag till en summa af 2,198,570 R:dr, deraf penninp-ar 2,192,666 Ridr 11 öre samt indelta räntor efter markegång förslagsvis beräknade till 5,906 R:dr 89 öre; och hafva å samma Hufvudtitel, i följd at dels Kongl. Maj:ts nådiga Proposition angående Statsverkets tillstånd och behof, dels enskilda motionärers framställningar, ifrågakommit åtskilliga förändringar, hvilka i den ordning, hvaruti anslagen finnas i Riks-staten uppförda, komma att här nedan omförmälas. l:o. Justitie Stats-Expeditionen. a) Af skäl, som finnas framställda uti det den Kongl. Propositionen åtföljande protokoll öfver Justitie-departements ärenden den 14 Oktober 1862, har Kongl. Maj:t funnit utarbetandet af Justitie-Statsministerns statistiska embetsberättelse]-, hvarmed för närvarande den inom Justitie-stats-expeditionen anställde Expeditionssekreterare och Byråchef har befattning, icke lämpligen kunna, på sätt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vid sistlidne riksdag äfvensom Rikets Ständers år 1860 församlade Revisorer antagit, åt Statistiska Tabell-kommissionens Centralbyrå uppdragas; på grund hvaraf och då i nämnda Expedition numera icke funnes på stat mera än en Expeditions-sekreterare, hvilken, enligt Instruktionen, vore pligtig deltaga i handläggning jemväl af andra ärenden än de statistiska, om hans tid sådant medgåfve, Kongl. Majit för bemälde Expeditions-sekreterare äskat löneförhöjning af 500 R:dr. I betraktande häraf och då förenämnde Expeditions-sekreterare, hvilkens lön vid sistlidne riksdag bestämdes till 4,000 Ridr, skulle genom den nu föreslagna förhöjningen erhålla enahanda löneförmåner med Expeditions-sekreterare i de öfriga Stats-departementen, tillstyrker Utskottet, Bih. till 11. St. Fröt.
Maj:ts Befallningshafvande, i underdånighet anhållit om Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer, att Carlskrona stad mätte af Stots-Verket erhålla ett räntefritt lån af 52,000 Ridr, att under 6, 8 k 10 års tid utgå, för att försätta den nya stenbron i fulländadt skick, saint att Kongl. Majit täcktes; förlänga tiden för bropenningars uppbärande, intill dess så väl berörde lån, som Brobyggnads-Cassans nuvarande skuld hunnit betalas. — Och bär Kongl. Majit uti den Nådiga Propositionen till Stats-Utskottet öfverlemnat, Stats-Utskottets Utlåtande N.-O 75- huruvida, och på hvad villkor, lån af allmänna medel tilt understöd vid fullbordandet af ifrågavarande brobyggnad må kunna beviljas. Stats-Utskottet har tagit detta allt i öfvervägandej och enär, hvadangår sjelfva Brobyggnaden, det icke synes vara af någon serdeles vigt, alframinst för det allmänna, om brobyggnadsarbetet framskrider mera långsamt och i den mon bropenningarne eller andra medel, sorn staden sjelf kan åstadkomma, lemna tillgång för arbetets fortsättande, samt i allt fall Statens knappa tillgångar måste i främsta rummet hållas tillhanda för Statsoch Riksgälds-Verkens behof och någre medel icke äro att anvisa till sådane förelag, hvilka endast kunna vara gagrrelige för någon viss ort, afstyrker Utskottet det ifrågavarande låneunderstödet. Skulle Rikets Ständer godkänna detta Stats-Utskottets utlåtande, lärer Rikets Ständers beslut böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas. Aniom till Exp.-Utsk, den 24 April kf, 1 r C ra. Utlåtande, i anledning af Herr Forssbergs ifrån Borgare-Ständet remitterade memorial, angående låneunderstöd till staden Uddevalla.
Desse anmärkningar hafva Utskotten noga öfvervägat, men deraf ej kunnat hemta skäl att tillstyrka andre förändringar i §., än i afseende på ett mera tydligt bestämmande om fortfarandet af Landtmannens hittills innehafda frihet att å Landet, äfven utom Marknader, dock icke genom kringfarande, föryttra sine produeter, samt rörande tenns uteslutande bland Allmogens lofgifne tillverkningar, såsom lika med guld och silfver underkastadt controllering; genom hvilka förändringar behof likväl uppkommer af en ny redaction till en viss del af § , vid hvars föreslående Utskotten, så vidt det angår förstnämnde omständighet, ansett sig böra följa det project, som Full* mågtigi-n af Hedervärda BandeStåndet Anm ders Andersfon dertill uppgifvit; Och skulle således nedannämnde mening komma att på följande sätt uttryckas: Parande dem obetaget att slika deras egna produeter och tillverkningar till Stader införa samt i hamnar och i Torg vid alla så Marknads som andre tillfällen till salu 18a LagUtskotttti Betänktinden. hålla* och järnvä! vid Marknader i ianaet samt hemma t aeras hus och under väg till och ifrån Städer och Marknader föryttra; dock att under berörde tillåtelse icke inbegripes guld, silfver och tenn, vid hvilkas för ar betande särskilde föreskrifter ega rum. Flere Ledamöter af Vållofl. BorgareStåndet hafva sökt göra gällande den tanka, att derest färskt kött, bröd och dricka finge af Landttnannen till Städerne fritt införas och der föryttras, borde Städerne i sin mån befrias från vidare betungande med den så kallade Salu-accisen, hvilken till utgörande är fördelad emellan SlagteriBagerioch Bryggeri-Näringarne; men häröfver hafva Utskotten ej annat yttrande att meddela, än att frågan hvarken tillhör förevarande ämne, eller är af den beskaffenhet, att den under Utskottens handläggning komma kau, 8 §* Då Kongl. Kungörelsen den 31 Augusti 1815, angående en fri Victualiehandel, berättigar Landttnannen, att äfven t
A ena sidan finner jag visserligen, då jag betraktar de nödvändiga anslagen, att Utskottet föreslagit för litet; men, å den andra åter, erfar jag, att ett anslag finnes uppförd t, som med större skäl kunde utgå af bespariugarne, nemligen de 5oo R:dr, hvilka för Andra LifGardet äro föreslagne, utöfver anslaget för Svea LifGarde, i och för mathållningen på flera ställen. Då Andra LifGardets Caserner nu äro till det mesta färdiga att begagna, eller åtminstone icke många år kunna förflyta, innan de blifva det, samt mathållningen således kommer på ett ställe, tror jag, alt dessa 5oo R:dr, som icke många år behof - Den 7 October f. ni. -7 vas, kunde utgå af besparingarne. Det är icke skäl, att löna Officerarne vid Gardet lika med dera i andra garnizoner, der lefnadssätlet och uniformerne ej äro så dyra; och jag anser således, att den begärda löneförhöjningen bör beviljas, synnerligen då den summa, som skulle komma på ÖfverBefalet, ej blir särdeles större, än 800 R:dr, emedan det öfriga är för UnderBefälet och Fouragepenningar. Jag skulle således helst önska, att de ofvannämnde 5oo Riksdalerne anvistes på besparingarne, men att i Öfrigt Konungens Proposition i denna del bifölles. Friherre Anckarsvärd_, Carl Henrik: I hufvudsaken delar jag samma åsigt, som Grefve Horn, desto häldre som jag vid remissen yttrade den öfvertygelse, att, genom en förändrad organisation, betydliga besparingar kunde uppkomma, och så betydliga, att delta anslag kunde undvaras. Men då Ridderskapet och Adeln genom ett föregående beslut bifallit Konungens proposition i hvad rörer LifGardet till Häst, kan jag ej föreställa mig, alt opinionerne skulle innehålla en sådan obillighet, att hvad pluraliteten beslutit för det ena Regementet, skulle afslås för det andra, och af hazarderne vill jag ej beräkna några fördelar. På denna grund skall jag ej motsätta mig anslaget, annorlunda än i reservationsväg.
Ständer förese och vidtaga någon tit väg, hvarigenom, i den händelse behofvét sådant brafver, medel må vara att tillgå för deri brist 1 de till Krigsskuldernäs betalning af Kongl. Majit i Nåder upplåtne t;Vå frrillionéd R:d Preussiskt Courant, sorn kati uppkomma derigenom, ätt af dessa medel äfveri skola liqvidéfas inorta Korigi, Famillens arf ocli förmögenhet; och sorn, likmätigt vidtaget beslut, Riksgalds-Sedelstbcken börj sä vidt möjligt är, bibeliållas vid den numérair, densamma Vid detta år:s början utgjorde, så Itar Utskottet furiilit lämpligt föreslå, att af de under loppet af det Utskottet får i följd häraf tillstyrka, ätt Riksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Maj:t L underdånighet anhålla, det täcktes Korigi. Majit af de Preussiska medlen först låta liqvidera förra Kongl.
Då copisterna af StatsUtsk. rätteligen blifvit bibehållna vid 4°° r:drs lön, inser jag icke skalet, hvarföre icke cancellisterna skulle få njuta den för verken anslagna andra gradens lön med Boo r:dr, särdeles som dessa tjenstemän understundom måste biträda vid protocollsföring och hufvudsakligen vid expeditioners uppsättning. Att vaktmästarne i Cancelliet skulle Den 26 M a j f, m. njuta mindre lön än vaktmästarne i Collegierna, dertill saknas likaledes giltigt skäl. Om, som jag dock icke förmodar, StatsUtsk» allmänna åsigt ronde spannmålsberäkningen under lönerna godkännes, uppkommer en ytterligare minskning i de nedsatta lönebeloppen. Jag måste på alla dessa nu anförda grunder vördsamt begära återremiss af StatsUtsk» ifråga var. förslag, med anhållan till TJtsk. att fästa ett rättvist afseende å hvad rör:de aflöningen för det hittills i alla tider illa lottade K. M:s Cancelli blifvit i den nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof begärdt. Då personalen är så högst betydligt inskränkt emot den hittills tjenstgörande; då alla mindre nödiga sysslox’ blifvit indragna; då Cancelliets tjenstemän icke skäligen böra njuta mindre aflöning, än de i Collegierna; då hela det tillökade anslaget, sorn för 113 personer begäres, blott utgör l5,882rldr eller 14.0 rldr på hvarje person, ett belopp, hvartill tillgångar icke kunna vid en klokt tillställd statsreglering komma att räknas, utan att. föranleda någon ny beskattning; så gör jag mig försäkrad, att StatsUtsk., vid en ytterligare granskning af frågan, icke underlåter att med dess tillstyrkande bidraga till den utgång deraf, som uppfyller tjenstemännens i K. M:s Cancelli länge hysta billiga förhoppningar om förbättring i deras ringa lönevilkor.
Flottor, kapare och i går en åtta mils rekognoskering, som blir mig nyttig, hafva borttagit min tid. I morgon skall jag hafva äran komma till Näsby, då vi skola resonera à fond öfver hvad som bör göras eller låtas, hvarvid alla mina hemligheter, komna från den stora källan, skola utflyta i ert sköte. Possen är då äfven in loco” 8 . Då man ej kan undra öfver att de segrar, som i detta gränskrig vunnos fram och åter, i och för honörens och nationalitetens skull så noga räknades på ömse sidor, får man ej heller undra öfver att den sista dekorationsförändringen på Prestbacka särdeles förtröt prins Kristian August, som naturligtvis då ännu icke hade hvarken svenska sympatier eller minsta aning om att hans namn redan i mångas tankar – under djupaste hemlighet, förstås – sammanbands med en möjlig regementsförändring och ett blifvande tronföljareval. Såsom redan förut är vidrördt, hade norrmännen vid det föregående stilleståndet sett saken sådan de tänkt sig den, nemligen att endast de egde rättighet till uppsägning, hvaremot Adlersparre fattat Svenskarnes rättighet på lika sätt; och då han några timmar före anfallet uppsade freden, ansåg han sig fullkomligt honorerat sin förbindelse. Mycket trassel uppkom häraf, och mycket skrefs om detta svåra misstag i de norska rapporterna. Sjelfva den rådiga ”Budstikken” visste intet lefvande råd att göra saken klar och förtreten om intet: gjordt som gjordt var. Emellertid for Armfelt till det sedan så mycket omordade mötet med Adlersparre. I staden gällde denna generalbefälhafvarens utflykt för en inspektionsresa, och man längtade blott att snart få honom tillbaka igen, ty då han visade sig på gatorna, hurtigt och vänligt språkande med officerare och borgare, syntes ingenting af de moln, hvilka bemärktes af dem, som kunde betrakta honom under hans få ensliga stunder. Tvärtom strålade det behagligaste leende på hans läppar, hvarjemte hans ögon, när han såg uppåt fönstren, der damer alltid voro till finnandes, vältaligt tycktes vilja tacka för det deltagande, som han öfverallt mötte.
Annu svårare är det att säga hvad det. är för Privat-banker Utskottet skulle vilja alstvrka Rikets Ständer att afstyrka. Det högsta, man kan sluta sig till, lär vara, att Utskottet icke vill hafva förordat sådana Privat-banker som vi nu hafva, ulan snarare sådana, som vore fritagne från de fel och olägenheter, hvarmed de nuvarande anses behäftade. Det vore i sådant fall att förorda något som icke är till och hvarom man ännu icke föreslagit, än mindre beslutat, huru det skulle se ut i fall det finge vara till o. s. v. Om Banko-Utskottet vill, men de sammansatta Utskotten icke vilja, Privat-banker eller om det enkla Utskottet menar ett slags banker, men de sammansatta mena ett annat; så förmärker man till hvilken oreda det kan leda att den ena delen af frågan från den andra lösryckes. Nu återstår troligen ingen bättre utväg än att afslå Höglofl. Utskottets tillstyrkande eller huru denna del af Utlåtandet rätteligen bör benämnas.» af Herr Grosshandlaren Wallenberg, hvars reservation förekommer här nedan vid punkten 71. Vid 5 och 45 punkterna: af Herr Professor Agardh: »Enligt §. 121 i nu gällande Banko-reglemente åligger det Fullmäktige att, när större uttag af silfver från Banken ega rum, minska och till och med helt och hållet inställa Bankens låneoch kreditiv-rörelse. Huru ofördelaktigt tillgripandet af en sådan för Banken, i dess egenskap af mynt-värdets upprätthållare, måhända nödvändig åtgärd måste inverka på landets näringar och industri, och huru var - Banko-Vlskottets Belänkande, A':o 34. 87 samt dess styrelse således hör gå tillväga, för att ej onödigtvis framkalla vidtagandet af densamma, synes mig ligga i temligen öppen dag. Uttag af silfver från Banken kan endast ske mot Bankens sedlar; ju större sedel-belopp Banken har i rörelsen utelöpande, ju större silfver-utlagningar kunna följaktligen ega rum.
För A'okoch Bergsalt hafva Kommillerade i sitt lull-taxe-förslag bibehållit de nu stadgade afgiflerne, lämpade efter den Irån mått lill vigt förändrade qvanlilelen för tullberäkningen, eller för kok-salt 20 öre och för berg-salt 12 öre per centner, men derjemte, med förordande af salt-importens fullkomliga Ingifvande, till E. K. M:ls JNädiga pröfning och afgörande hänskjulit, huruvida den stora uppoffring af inkomst, som härmed vore förenad och hvilken al Kommit terade ansetts kunna under vanliga förhållanden beräknas till omkring 125,000 R:dr Banko årligen, kunde, med hänsigt till statsbehofvens kraf, samtidigt med öfriga ifrågaställde eftergifter i tull-beskattningen göras. E. K. M:t Expcditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 104. 473 E. K. M:I, som, under förutsättning alt de utöfver Kommitlerades förslag något förhöjda utgifter å arliklarne Kaffe oell Tobak, hvilka af E. K. M:t föreslagits, blefve antagne, ansett salt-tullens alskaffande med fullkomlig trygghet för stals-iukomsten kunna medgifvas, har, med afseende på den ifrågavarande artikelns egenskap att utgöra en bland de oundgängligasle förnödenhets-varor för alla samhälls-klasser, isynnerhet de fattigare, och ett vllerst behöflig! råämne vid icke blott vissa fabriks-näringar, ulan ännu mera vid jordbruket och ladugårds-skölseln samt fiskerierna, föreslagit att kok-och bergsalt skall vid införsel åtnjuta tull-frihet. Mot bifall till detta E. K. M:ts Nådiga förslag hafva Rikets Ständer likväl funnit åtskilliga betänkligheter mola. Salt-tullen, hvilken, ehuru låg, dock inbringar en betydlig inkomst, utgår i Rikets Ständers tanke nied så ringa lunga och så fullkomligen omärkbar! af den stora förbrukande allmänheten, att det ur denna synpunkt icke kan anses af något verkligt behof påkalladL alt afskaffa densamma.
Sedermera har han skildrat Stanleys förhållande till honom s o m allt annat än sympatiskt, och i Tyskland har hans skildring gjort den verkan, att en expedition under major Wissman utrustats för att återföra Emin. Denna o D U 329 N expedition har nu företagits. Anländ till L o n d o n varnade Stanley samtidigt för Emins nya af Tyskland uppenbart understödda expedition, hvilken kunde göra de britiska intressena stor skada, samt uppmanade engelska folket att i Afrika icke låta uttränga sig af tyskarne. Det vore, antydde han, nu fråga o m, huruvida det inre Afrika skali sättas under tyskt eller engelskt inflytande. Man hade sålunda vant sig vid den tanken, att Tyskland mäktigt rustade sig till en konkurrenskamp med England om besittningen af Afrik Då underrättar oss plötsligt Reichsanzeiger i ett extranummer af den 17 juni, att Tyskland afslutit ett fördrag, enligt hvilket England öfvertager protektoratet icke blott öfver Witu och Somalelandet, utan äfven öfver själfva sultanatet Zanzibar, med undantag af den åt tysk-östafrikanska sällskapet upplåtna kuststräckan, men däremot i utbyte, med förbehåll af parlamentets bifall (hvilket är att vänta), afträder Helgoland till Tyskland. Hvad har Tyskland eftergifvit, och hvad har det fått i utbyte? Genom att åt England medgifva protektoratet öfver Zanzibar har blifvit en följd, att mot sultanen ej längre kan brukas det lörfaringssätt, hvarigenom de tyska landvinningarna hittills vunnits; det tyska maktområdet är nu här inskränkt till blygsamma dimensioner, hvilka ej, synes det, kunna öfverskridas utan brytning med England. Genom protektoratet öfver Somalelandet har England vunnit en ställning, som säkrare tryggar dess inflytande både vid Nyanzasjöarnes stränder och i Abyssinien. Emin synes sålunda ej vidare blifva någon anledning till farhåga för de britiska intressena. Det ser sålunda ut, som om Tyskland kapitulerat för England i täflingsstriden om det öfvervägande inflytandet i östra och mellersta Afrika. I vederlag därför har endast erhållits den lilla klippön Helgoland i Nordsjön.
IV]ed tind. vilkor, att alla de contract finge bibehållas, som vid theaterns upplösning icke voro utlupna och som contractsinnehafvaren icke sjelf ville frånträda, emottog jag den mig den nådigst erbjudna befattningen. Jag uppgjorde då staten för verket och beräknade den till 8000 r:dr årligen under medelbeloppet af de näst föregående årens recetter. Jag vågade ej gå högre, emedan jag tyckte mig förmärka, att böjelsen för att besöka theatern var i aftagande. En då härvar. utländsk pantomimoch gymnastik theater tilldrog sig emedlertid sådant tillopp, att recetten under första helåret af min theaterförvaItning föll i5,ooo r:dr b:co under mina låga beräkningar, oansedt inga bemödanden sparades å de verkliga konsltheatrarna att tillfredsställa publikens bättre smak. Enär således en skådeplats, der intet ord sades och ingenting talade till känslan och förståndet, kunde åstadkomma en så menlig inflytelse på den stora theaterns oeconomiska bestånd; hvad skulle man icke då böra vänta af en theater med mera konstvärde. Då enahanda fråga, som nu, förevar och behandlades af Oecon.Ulsk. vid sista riksdag, stadnade Utsk. i den tillstyrkan, att R. St. måtte anse ali åtgärd härutinnan obehöflig. Nuvarande Oecon.Utsk. har likväl gått något längre, då det ansett, att Ständerna i önskningsväg borde i und. anhålla, att i Rikets städer må få anläggas theatrar, dock att, i afseende på hufvudstaden, en sådan tillåtelse ej måtte omintetgöra beståndet af en god och ändamålsenlig theater derstädes. Inrättandet af theatrar i Rikets städer är genom ett K. bref 1829 redan medgifvet, der sådant icke strider emot författningarna eller der några synnerliga skäl och omständigheter ej förefinnas , som böra föranleda vägrande af slikt medgifvande.
Men jag frågar Eder alla mine Hrr, om J ej veten att frambringandet af smör inom vårt land, betydligen tilltagit under de sednare åren, just derföre att priset å varan stigit, Den 31 Maj f. in. 213 sedan den Finska tractaten upphörde och de höjda i n för sel a Fgi f lerna uppmuntrat jordbrukarne att frambringa mera smör än för ut? Med detsamma hafva de i allmänhet vändt sin håg från bränvinspannan till ladugärdsskötseln. Denna fördel bör man också uppskatta och tillika erkänna huru mycket landet derpå vunnit. Slutligen bör man ihågkomma, att hufvudstaden, hvilken så länge Finska traktaten varade, af införseln från Finland berodde, nu börjat i stället taga sina matvaror från Svenska landsorter. Denna omständighet bör ej sä litet tagas i öfvervägande, då man vet huru mycket hufvudstaden gäller i ett rike och huru mycket han verkar på de öfriga delarne af landet. Man säger alt om Hr Skogmans förslag skulle godkännas, så saknade Konungen ledning för tullagstiftningens bestämmande. Jag bar förut sökt visa, att ledning i detta fack icke saknas, ty om de öfrige Stånden skulle fatta samma beslut som K. o. Ad. nemi. att vidhålla 1845 års taxa, så ser ju Konungen deraf hvad R. Sl:s mening är. Delta hindrar likväl icke Konungen att göra de nedsättningar, Han finner ändamålsenliga. Mångå sådana torde ej anses lämpliga, emedan man vet, att det just är närvar, konjunkturer, som föranledt Konungen önska att R. St. ej måtte alltför mycket rubba det gamla förhållandet. R. St. skulle ju med vidhållandet af 1845 års taxa, hafva uttalat den tanken, alt man nu bör låta bli att experimentera med nya tullafgifler och sådant mätte vara rent spel (en talare har begagnat detta uttryck). Hr Rosenblad har sagt, att han icke är nöjd, hvarken med den ena eller med den andra tulltaxan, och troligen är det så med Ståndets tlesta ledamöter.
Men jag ser icke till den skurkens fylliga ansigte. Han fick väl nog af mitt krutskott." Samtliga förföljarne samlade sig omkring den tjutande Lappmannen. Ett par nedböjde sig för att uppspänna räfsaxen och släppa honom ur sin klofva, medan ett par andra icke kunde hindra sig att skratta åt den stackarns ofärd. Detta ögonblick begagnade Bolla och Thorsten. De klättrade skyndsamt bergskrefvan uppföre, och hade redan hunnit bakom spetsen af berget utan att blifva bemärkta. Der mötte dem en vidsträckt lingonmosse. Här såg vegetationen alldeles förtorkad ut. Några få dvergbjörkar hade bruna löf och lingonriset var gråaktigt. "Här måtte den förra frostnatten varit förfärlig!" yttrade Thorsten. "Tvertom!" svarade flickan: "hit har frosten icke sträckt sig. Vi få nog erfara det vid mossen. Det är hettan emellan bergen, som förtorkat allt hvad som lefvande är." De skyndade utföre berget. Efter ett par timmars vandring hunno de till randen af mossen, som tycktes bestå af en tät småskog af lingon, endast en half aln hög, men så tät, att de vandrande måste liksom vada igenom densamma. Men det förfärligaste var, att samma ögonblick deras fötter vidrörde de närmaste örtstånden, höjde sig ett genomträngande gnäll ur lingonriset och ett grått moln uppsteg omkring dem. Detta bestod af otaliga svärmar myggor, som genast betäckte de annalkande störarne. Inom en handvändning voro bådas ansigten och händer betäckta med blodiga stygn. Förgäfves var att slå eller flägta på de hungriga flygkräken. De störtade sig på menniskornas hud och läto der till tusental döda sig; utan att de öfrigas anfall upphörde. Näsborrar, läppar och ögon blefvo isynnerhet stuckna. "Här är ingen annan utväg", sade Bolla: "Vi måste fram!" Med händerna för ansigtet och ögonen tillslutna, jagade af de infernaliska kräken, skyndade de båda framåt. Bolla fattade Thorstens hand och han måste helt och hållet öfverlemna sig åt hennes ledning.