Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru jag anser det vara nödvändigt, att lönerna för de ifrågavar. tjenstemännen på Gottland ökas, såvida man skall kunna begära, att de fullgöra deras tjensteåligganden, vill jag likväl, enär trenne Stånd l edan bifallit betänk., icke nu uppehålla med försök att här åstadkomma ett annat beslut. Jag beklagar endast, att ett sådant förhållande ännu vidare skall äga rum, att, då man å ena sidan med stränghet äger att tillhålla statens tjenare att uppfylla sina pligter, man å den andra skall finna dem så lönade, att de omöjligen kunna på laglig och rättskaffens väg berga sig. i8:de punkten af utlåt. N:o 80 bifölls med iakttagande af den uti utlåt. N:o 214 bifölls. Slutmeningen i utlåt. N:o 80 bifölls. Upplästes och lades på bordet följande inkomna memor., utlåt:n och betänkln från: 11 H. 42 33^-» D cn ii Augusti e. ni; ConstitutionsUtskottet: N:o 22. ang:de StatsUtsk:s anmärkn:sanledning i fråga om dispositionen af f. d. Cancéllistyrelsens handcassa; N:o 23. till Högv. PresteSt. och Hederv. BondeSt, med utlåt, öfver återremisserna, från det förra af meinor. N:o io, och från det sednare af memor:n N:ris io och n; N:o 24. med yttrande i fråga om behörigt Utsk. för handläggningen af Gr.
Uppå anmälan af Professoren Gjörwell , om nödvändigheten att få bestämdt afgjordt otn inredningen af den påbyggde våningen, till rättelse för. skilje-murar rn. rn., åfogo sig fyra af Herrar Fullmägtige, att taga närmare kännedom af localen; och innehåller Protocollet för den 27 i samma månad följande i detta afseende7 ”Jemnlikt Protneollet för den 20 dennes, hade Herr Vice Presidenten Sandels, Herr Doctor Lil jenwalldh, Herr Stads-Majcren We - «u Banco Utsiottets Betän&anden, siin och Banco*Fullmägtigen Lars Olsson, förliden gårdag, med tillkallande af Commissa» rieme Silverstolpe, Kellin, Kuhlau och Stafhell samt Professoren Gjörwell, besökt så väl Banquetis mindre eiler såkallade Archivhus, sorn de fleste Departementer inom stora Bancohuset, i ändamål, att till Herrar Pullrnagtige afgifva ett på verklig löcalkännedom grundadt yttrande om lämpligaste inredningen och arvvändandet af den våning, sorn ä förstnämnde hus är under byggnad, på sätt, att den för Vexel-Banquens mångdubbelt tillökte göromål hinderlige och länge öfverklagade trängsel matte afhjelpas, och hittills sa.knadt utrymme och beqvämlighet äfven för Cancelliet, LaneBanquen, VexfeLBanco Gontroll-Contoiret och jBanco-Disccnt-Verket, i och med detsamma kunna vidtagas. Tvänne Förslag hade i detta afseende varit under Herrar Full magt iges pröfning: det enat att genom inredande af tjenlige rum för Banco Discont-Verket uti mindre Bancoliuset, och Läne-Banquens uppflyttning uti dess ställe, bereda tillfälle för Vexel-Banquens och Cancelliets utvidgande åt begge sidor af nu varande Ldne-Banquen ; det andra, att inreda hela den del af nya våningen, sam till en början är under byggnad, egentligen för Vexel.
Modern sade sjelf, att hon kände sig främmande för detta barn. Kyligheten tilltog allt efter som flickan växte upp. Till sist måste morföräldrarne taga henne till sig. De tyckte synd om den lilla. Amman vinner, om ej allt, så dock mycket af den kärlek, som odelad borde vara din — moderns. Du sjelf ser med afund derpå. Men huru kan du vänta annat, då du ej velat offra något för ditt barn. En annan sida af saken, ej minst värd att beakta, borde ock bringa till bättre besinning. Borde det ej stå klart för oss, hvilken orätti r-N I i k l I KJ IN till billigaste pris och på bästa sätt utför alia möjliga uppdrag tllltjens för Iduns ärade läsarinnor. färdighet vi begå emot ammans eget barn? Ett fattigt, armt litet barn, som man beröfvat kanske dess enda glädje i lifvet — modersfamnen! Kunnen I sätta eder in uti den arma moderns känslor, som måste, drifven af nöd, vända sitt eget barn ryggen och taga det främmande i sitt sköte? Här kan vara platsen att citera en ammas ord till en sin väninna. » O », sade hon, » när jag lägger detta främmande barn till mitt bröst och kommer så att tänka på mitt eget, då sönderslites mitt hjerta! En rasande lust att slunga detta barn ifrån mig bemäktigar sig mig. » Det är redan sagdt, att kärleken mellan en naturlig moder och hennes barn sammanbinder dem. Ja, med band så fina, osynliga och dock oupplösliga. Med dessa band kastade modern liksom en » lasso » om faderns hals: han kan ej slita sig lös från den hänförande taflan — moder och barn. Barnet blir fadern dubbelt dyrbart, derför att den qvinna, han älskat högst af allt, vårdat och närt det. Tanken på barnet och modern gör honom stark i jordlifvets strid. Det borde vara en hvar moders käraste åtrå att sjelf nära det barn, Gud har gifvit henne. » I ären bättre än många sparfvar », har fräl' såren sagt. Skulle vi då i detta fall vilja vara sämre än de? C. Th n. Teater och musik. Kongl.
Endast på detta sätt upfyller enligt min åsigt, en representation, rätt värdigt sitt kall, hvilket omöjligt kan ske på det vis, att den låter allmänna rösten, med sina varierande hugskott, leda sin verksamhet. 58 Den 4 Januari f. m. Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Hr Stjernsvärd, i ett sednare yttrande, sökt stödja sitt yrkande, att hans förslag måtte, såsom ny motion, remitteras lill Utskott, uppå stadgandet i 56 § Riksd.Ordn., att nya motioner kunde af redan uptagna ärenden föranledas, men att R. o. Ad. likväl torde finna, att icke ensamt den omständighet att en motion blifvit väckt, kunde berättiga till väckande af ny motion, i alla dermed sammanhang egande frågor, emedan i sådant fall 100-tals motioner efter motionstidens förlopp kunde komma att uptagas, utan att grundlagens mening måste vara att en sådan ny motion ej finge sträcka sig till andra frågor, än dem, sorn vid det redan uptagna ärendets behandling, ovilkorligen borde tagas under pröfning; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm, förfrågade sig huruvida Hr Stjernsvärd önskade att R. o. Ad:s mening inliemtades, i fråga om rättighet för honom att å sitt afgifna förslags remitterande såsom ny motion, erhålla propos. Hr Stjernsvärd: Med anledning af Hr Gr. o. Landtnäs tillkännagifvande, förklarar jag mig tillfreds dermed, att mitt yttrande, jemte detsamma bifogade förslag, kommer att åtfölja remissen till Utsk., utan att anses innefatta någon ny motion. Uppå härefter framställd propos., blef Frih. Leijonhtifvuds förevande motion, jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden, remitterad till LagUtsk. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 c. m. In fulem protocolli, Alberl Munck. Onsdagen den 4 Januari 1854. Plenum kl. 6 e. m. Hr Reutersvärd, Pehr Adam:
Majit fann Blekingska öfverskotts-räntorne böra till räntetagarnes förmon framdeles utgöras med förvandling efter årlig markegång å de till båtsmansrustningén, enligt i685 års Contract, hörande praesta tioner; alt detta liqvidalionssätt, för att undvika en våldsam rubbning i eganderätten och beståndet af räntegifvande hemman, på hvilkas köpeskillingar det nu existerande olika förhållande med de Blekingska hemmanens rustningsskyldighet haft inflytande, borde först vidtaga efter 20 års förlopp, räknade från och med 1834» hvarunder åbo-ombyten ansågos inträffa och blifvande åboe» kunde på räntornes förändrade liqvidalionssätt förberedas, helst den tiderymd af 20 år, som förflutit sedan frågan om indelningsjemkningen först väcktes, måst på köpeskillingarne för de räntebetalande hemmanen redan hafva inverkat; alt innehafvare af sistnämnde hemman, hvilka, hellre än att räntorne sålunda liqvidera, önskade deltaga i effecliv rustning med närbelägna rusthåll, som borde åtnjuta motsvarande rustningstillskott, skulle ega att i föreskrifven ordning derom göra ansökning; att då upplyst vore, det en del räntegifvande hemman fått, skattläggningstiden, så höga, hemmanens egovälden nu för tiden icke motsvarande räntor sig åsatle, alt desse räntor, förvandlade från ett ringa penningebelopp till effectiv rustningskostnad, skulle tilläfventyrs kunna förorsaka hemmanens ödesmål och undergång, ville Kgl. Majit åt egare af sådane hemman förunna att, inom viss lämplig, af Kongl. Majlis Befallningshafvande bestämd och kungjord tid, söka räntans nedsättning, till likhet med andra räntebetalande hemman; alt, lill betäckande af den brist, som genom så beskaffad räntenedsättning inträffade för de räntetillskott-tagande Rusthållarne, kunde, jemte Kronans behållna Indelnings öfverskottseller reserv-räntor, som hittills utgjort circa 5o Ridr, användas de i Blekinge vid 1826 års extra roteringsjemkning tillkomne omkring 28 nya ordinarie rotar genom erläggande för dem at en, efter markegång, rustningskostnaden motsvarande vacance-afgift; i hvilket fall desse anslag borde från och med nästinstundande år komma gamla Bålsmans-indelningen till godo, samt under Kongl. Majits Befallningshafvandes och serskild, af Rusthållarne sammansatt, Directionsvård och förvaltning tills vidare helt och hållet och i framtiden, så vidt de erfordrades, disponeras och förräntas - Statssamt Allm.
Proposition framlagdt för Rikets Htänder vid riksmötet 1844—1845. För första gången på mer än hundrade år hade alltså representationen sig förelagdt ett lagförslag af den vigt och omfattning som det förenämnda. Men huru stort förtroendet än var till de män, som under en följd af år nedlagt sina krafter på fullbordandet af det nya lagverket, var dock representationen icke böjd att på grund af en blind auktoritetstro obetingadt antaga detsamma. Deri ville sjelf pröfva hvad don skulle stadfästa såsom lag. Man måste högakta ett sjelfständigt folk för denna ömtålighet om sin lagstiftningsrätt. Man bör besinna att hvarje lag, för att blifva lefvande, måste äfven i principernas tillämpning vara ett uttryck af folkets egna tänkesätt och icke endast af dess rättslärdås. Men härtill kom jemväl en annan omständighet, Den föreslagna strafflagen var nemligen bygd på så godt som alldeles nya principer saint till form och uppställning högst väsentligen olika den gällande. Bland dessa principer var icke allenast sjelfva straffsystemet nytt: många andra grundsatser voro det äfven och deribland det så kallade latitud-systemet, hvilket innebär rätt för domaren att inom vissa af lagen bestämda gränser, ett maximum och ett minimum, bestämma straffet efter de mil - La,;/- Utskottet# Betänkande N:o 20. 19 drande eller försvårande omständigheterna vid brottet. Denna princip, hvilken endast såsom undantag framskymtar i 1731 års lag', var här regel, —- och såsom sådan kunde den icke undgå att väcka tvekan. Emellertid framlade då varande Lag-Utskott för Rikets Ständer ett Betänkande, deri fullständigt redogjordes för de väsendtligaste af de principer, hvarpå förslaget var bygdt. Dessa godkändes väl af Rikets Ständer, men tiden medgaf då icke en vidare pröfning af förslaget. I nämnde godkännande fann Kongl. Majit likväl anledning att för 1818 års Ständer ånyo framlägga lagförslaget. Men från godkännandet af en princip till medgifvande! af dess tillämpning är vägen stundom lång, hvarpå exempel äfven torde finnas i andra grenar af lagstiftningen.
Uti det af Kongl. Maj:t Rikets Ständer vid till sistförflutna Riksdag öfverlemnade förslag till strafflag var i 5 kap., handlande »om särskilda grunder, som utesluta, minska eller upphäfva straffbarhet», § 14 föreslagen till följande lydelse: »Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt l:o inom två år, om det ej i lagen med svårare straff, än fängelse belagdt är; eller 2:o inom tio år, om det ej i lagen med svårare straff, än straffarbete i två år, belagdt är.» § 18 i samma kapitel lydde sålunda: »för brott, som af embetsman begås i embetet, gälle ej viss tid till åtal, der brottet med annat straff, än böter, i lagen belagdt är; ej heller viss tid för doms verkställande, der annat straff, än böter, ådömdt blifvit.» Kap. 6 »om skadestånd•>, innehöll i § 7: »Har straff förfallit eller tid till afbrutet åtals fullföljd blifvit försuten, efter hvad i 5 kap. 13, 14 eller 16 §§ sägs; vare dock målsegande ej derigenom betaget att det skadestånd söka, hvartill han eljest kan berättigad vara.» I Lag-utskottets förslag, som åtföljde dess i ämnet aflåtna betänkande N:o 35, blef den af Kongl. Maj:t föreslagna ordalydelse i ofvanberörde §§ bibehållen, blott med den förändring, i afseende å 5 kap. 14 §, att i 2:dra momentet, ordet »tio» utbyttes mot »fem», hvilken nya ordalydelse jemväl blef af Rikets Ständer genom votering i Förstärkt Lagutskott antagen.
När man berömmer mig för det jag skrifver moraliskt, då står jag och hör på med ett fånigt, bortkommet leende; men när man säger mig, att jag gjort någonting konstnärligt duktigt, skildrat riktiga menniskor, då lyser mitt ansigte upp i tacksamt förstående, ty det var det jag försökte göra, och jag känner mod att taga bättre fatt nästa gång, fast jag med detta ej hann så långt jag ville. En sak för sig är min tro, att man svårligen blir en god konstnär om man icke – trots möjliga förvillelser – beflitar sig om att bli en god och hederlig menniska. Gör man icke det, skall det alltid komma någonting skeft i ens arbete. Det är min tendenslöshet, som gör att jag literärt sedt står isolerad. Jag kan ha sympatier hit och sympatier dit, men jag kan inte gå i flock med någon; jag har ingen håg för strid och meningskamp, jag vill bara få måla mina taflor i fred och måla som jag nu en gång lärt. Denna min obenägenhet att – trots literära vänskapsförbindelser – gå i flock, kommer af min ensamma utveckling härute på landsbygden. Jag var en temligen fullfärdig karaktär och en temligen öfvad skribent, när jag debuterade med min första bok, och först efter det »Pengar» kommit ut och man redan gifvit akt på mig, började jag knyta bekantskap med författare och publicister. En mångsidig lifserfarenhet har danat mina meningar, och jag skulle icke kunna inordna dem under ett på för hand gifvet program. Med min starka kärlek till literaturen måste jag bli en god atelierkamrat; med mina sjelfständiga åsigter är jag omöjlig som partiman. Af en sådan ställning kommer det lätt missförstånd. Man betraktar mina enskilda vänskapsförbindelser och mina sympatier för personer som meningssolidaritet. Detta med så mycken mer orätt, som jag godt kan ega vänner inom olika läger och inom skilda trossamfund, ty för mig gäller sjelfva personligheten vida mer än de åsigter han hyllar med sitt förstånd eller sina läppar. Jag skulle kunna hysa sympatier för en muhammedan eller buddhist, om han vore själsfin och intelligent, och jag skulle aldrig känna frestelse att med ett ord beröra hans tro.
December 1619 meddelade föreskrift, att till stad skall gifvas tiondepenningen af allt det, som ur staden ärfves, som alla de i samma syftning ytterligare utfärdade stadganden och påbud, varder förklaradt, att ifrågavarande afgift hädanefter kommer att upphöra. Stockholm den 5 Augusti 1848. Memorial, i anledning af återremiss utaf Utskottets betänkande J\° 48 öfver vackt 'motion om förändring af vittneseden. På grund af framställda anmärkningar, bar ofvanberörda betänkande, deruti Utskottet, med tillstyrkande af bifall till motionen, afgifvit förslag till förändrad redaktion af det i 17 Kap 16 § Rättegångsbalken föreskrifna formulär till vittnesed, under den 22 nästlidne Maj blifvit af Yällofl. Borgare-ståndet och Ilederv. Bondeståndet till Lag-utskottet återremmitteradt; dock som öfrige Riks-ständ, Höglofl. Ridderskapet och Adeln den 27 och Högv. Preste-slåndet den 20 i nyssnämnde månad, samma betänkande afslagit, samt frågan således, jemlikt 87 § Regeringsformen, förfallit, lärer något yttrande öfver de gjorda anmärkningarna icke erfordras; hvilket för de Riks-stånd som betänkandet återremitterat, härmedelst vördsamligen anmäles. Memorial, i anledning af återremiss utaf tvenne punkter, i det af Utskottet, uti dess betänkande Jfs 57, framställda förslag till förordning angående inteckning i fast egendom. Högloft. Ridderskapet och Adeln har, under den 5 nästlidne månad bifallit berörda betänkande med undantag af de i Utskottets förslag till inteckningsförordning förekommande 18 och 32 §§, hvilka, på grund af deremot framställda anmärkningar, blifvit till Utskottet återremitterade; men som ifrågavarande betänkande blifvit i sin helhet bifallet, af Högv. Preste-ståndet och Hederv. Bonde-ståndet förstberörde dag, och af Vällofl.
Sl:s und. skrivelser till K. M. m. m., hvilka så hastigt som möjligt borde förekomma lill justering, för alt sedermera afsändas till de öfrige RiksStm, och att Hr Landtm, derefter ämnat efter voteringens slut föredraga dessa skrifvelse-förslag, hvarjemte Hr Landtm, hem - Den 29 Juli e. m. 365 ställde om R. o. Ad. efter slutad votering och sedan de till Ståndet inkomne skrifvelse-förslag förekommit till justering, behagade åtskiljas. Ropades ja. Upplästes lill justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos.: Den som bifaller StatsUtsk;s utlåt. N:o 262, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. berörde utlåt, på grund af deremot gjorde anmärkn:r böra återremitteras. Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit,som följer: Ja —96. Nej — 42. Hr von Hartmansdorff: Så vidt jag kunnat märka, deltog Gr. von Rosen, Adolf Eugene, i den nu verkställda voteringen. Om det så förhåller sig, hvilket de Hrr, som vid Landtnusbordet sutit, kunna upplysa, så befarar jag att voteringen är olaglig, såsom stridande emot bokstatliga innehållet af41§Riksd.- Ordn., hvilken har en så lydande mening: ”hörande för öfrigt och i allmänhet iakttagas, att i mål, som personligen röra en ledamot af något RiksSlånd, må han väl i plena eller Utsk. öfverläggningarne, men ej besluten, öfvervara”. Nu står det i Utsk:s betänk.: ”att i anledn. af Gr. von Rosens i und. gjorda ansökning om tillstånd etc.” Följaktligen är det öfver bemälte Grefves und. ansökning, som R. o. Ad. voterat. Då nu bemälde Gr. det oaktadt deltagit i voteringen, måste 41 § Riksd.Ordn., enl. min åsigt, anses vara öfverträdd, hvilket jag härmed får anmärka till den verkan deraf kan anses böra följa.
Utskottet hemställan rörande förändrad lydelse af 8:de punkten bifölls; Och ansågs förevarande Utlåtande i öfrigt å Preste-Ståndets sida icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Memorial: N:o 2 42, angående en gaatifikation åt Herr Stats-kommissarien Kock. Bifölls. N:o 2 43, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om ytterligare anslag till fortsättning af National-Musei-byggnaden. Prol.-Utdrag den 13 Oktober 1860. 831 Den föreslagna voterings-propositionen godkändes. S. D. Vid ånyo skedd föredragning bifölls Lag-V Iskottets Betänkande N:o 61, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning, angående verkställighet i Sverige af doniar och utslag, meddelade af Domstol i Konungariket Danmark. Frän Vällofl. Borgare-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 19 7, ifråga om Bergs-skolans i Fahlun flyttning till Stockholm och förening med Teknologiska Institutet. S. D. Föredrogos ånyo Bevillnings-Utskottets Memorialer; N:o 45, med förslag lill de formulärer, som bifogas den föreslagna förordningen, angående Mantalsoch Skattskrifningarnes förrättande. Formulären och den gjorda hemställan godkändes. Och N:o 46, med förslag till de formulärer, som böra bifogas den af Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutade nya Bevillnings-stadga. I sammanhang härmed förekommo utdrag af Uöglolliga Ridderskapet och Adelns protokoll den 12 dennes och utdrag af Högvördiga Preste-Ståndets protokoll den 10 dennes, innefattande inbjudningar till Med-Slånden att instämma i de beslut, som hvarldera af förstnämnde två Riks-Stånd i ämnet fattat.
Under sådana omständigheter, och då 2:ne hvarandra rakt motsatta meningar gjort sig gällande, samt hvardera meningen har 2:ne RiksSt:s majoritet på dess sida, och den, till hvars förfäktare jag har den äran att höra, äfven räknar majoriteten i StalsUtsk., så torde det vara förlåtligt, örn jag, ehuru majoriteten inom det Stånd, hvaraf jag har den äran vara en ledamot, hyllat de motsatta åsigterna, ändock trott mig både böra oell kunna följa min motsatta öfvertygelse. Jag vill icke påslå, att icke den mening, sorn jag tillhör, möjligen kan vara oriktig;, emedan hvarje menniska är ofullkomlig och således aldrig kan vara säker att träffa det rätta, jag är åtminstone ej nog egenkär alt inbilla mig det; men då man samvetsgrann! följer den egna öfvertygelse!!, bör man vara fredad för tiilmälen af orena afsigler, ehuru skiljda åsigterna än kunna vara. 69 §:n Reg.Ftn föreskrifver en helt annan ärendenas gång, än den hvilken i detta mål af så väl StatsUtsk., som R. St. blifvit följd. Den stadgar, att när det är fråga om votering i sådana mål, som detta, så skall det icke voteras 0111 de olika RiksSlrns mening, utan det skall voteras om antagandet eller förkastandet af hvad StatsUtsk. tillstyrkt.
Då nu å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 16 sistledne Maji under N:o 33 afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition angående en ny StämpelFörordning; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 5 sistlidne Maji under N:o 27 afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Betänkande öfver väckte frågor, rörande den så kallade Gårdfarihandeln. Herr Tham, Wolrath: Den så ofta omtvistade Gårdfarihandeln har nu rönt sam - Den 4 I u n i i e. m. 183 ma öde, som vid i8a3 års Riksdag. Afunden hos sådane köpman, som önska att för sig sjelfva behålla lurendrägerihandeln, har väpnat dem, likasom afunden hos StadsfaLrikanterne, hvilka, då de ofta drifva sina Fabriquer med lanta penningar, och vilja täfla i luv med de rika, icke i tillverkning och låga priser kunna täfla med den hatade Gårdfarihandlare!!, som arbetar sjelf, utan lån och utan lux. Denna afund har ock väpnat en del af Allmogen från de orter, som sjelfva drifva gårdfarihandel med sina produkter och slöjdalster, emot dem af deras medbroder, hvilka yrka samma rätt. Man har klandrat den ifrågavarande handelsrättigheten derföre, att den missbrukas till lurendrägeri. Detta har likväl mera varit författningarnes fel, som särdeles före 1825 bibehållit stränga införselsförbud under en lam tillsyn af förbudens efterlefnad. Man kan likväl ej neka, att luréndrägeriet vid Gårdfarihandel på sednaste tider för det mesta fått en öfvergång, och derföre har man att lacka ett förbättradt handelssystem och bättre tullanstalter. Redan vid sista Riksdagen upplystes, att ylle-, linneoch bomulls-fabrikationen inom de 7 Häraderne i Elfsborgs
Ii varmed sig förenat Herr Rådmannen Cramér och Herr Commerce.Rådet Santesson, med tillägg af Herr Commerce-Rådet, det Herr GommerceRådet anser ett anslag eller beredande af Medel till den ersättning, hvilken, efter vederbörlig granskning, Kongl Maj,-t fastställer åt de Svenska Medborgare, hyilke vidkännts sådana ifrågavarande förluster, så mycket mera behöfligt och nödvändigt att nu på förhand af Riksens Ständer göras, som, sedan t8t2 års Riksdag i Orebro, den omständighet mellankommit, att det anspråk på ersättning, som större delen af dessa Svenska undersåtare hade hos Danska Regeringen, hvilken dels låtit göra, dels medgifvit de flesta uppbringningar och condemnationer, uti Kieler-Freden af Kongl. Maja blifvit till Danska Kronan helt afstådd, såsom ett vilkor för Freden och Norriges förening med Sverige, hvaraf synes följa att Svenska undersåtare af Svenska Staten för Den i g Juni. 629 för en sådan förlust, hvilken gatt i beräkning émot andra Statens fördelar, böra af Staten hållas skadeslöse. Äfvensom Herr Lagmannen Nol leroth, Herr Comrnerce-Rådet Egge, Herr Grosshandlaren 'fråss och flere af Vä Hofi. Borgare-Ståndet* Ledamöter förenat sig med Hr. Handelman nen Ha german och Herr Commerce-Rådet Santesson. Stats-Utskottet får i anledning häraf andraga, huruledes den nu väckta fråga blifvit vid 1812 ars Urtima Riksdag uppskjuter), på den grund, att förlusterne till deras beskaffenhet och belopp då icke voro utredde; och sorn en sådan utredning , efter hvad hos Stats-Utskottet blifvit upplyst, ännu saknas; så har Utskottet ansett sig icke vara i tillfälle, att Herr Handelsmannen Hagermans Motion till pröfning upptaga; hvilket Riksens Höglofl. Ständers ornpröfvande vördsamligen underställes.