Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad först angår det Herr Riben anfört angående Suppleanter, så har jag trott mig böra erinra, att orsaken hvarföre Utskotten bestämt antalet till blott 25 Electorer och ej omtalat några Suppleanter, utan i stället föreslagit nytt val år den, att om Suppleanter väljas på samma gång, så år Electorsvalet, sedan det en gång skett, en norm för hela den blifvande Riksdagen, och om under dess lopp opinionen skulle ändra sig, får den icke tillfälle att yttra sig. En annan an* 422 Den 17 April c. m. märkning är den motsägelse Friherre Björnstjera na funnit emellan praemisserne och conclusionen, då Utskottet sagt att valet borde vara ett uttryck af majoritetens opinion, och dock i framställningen af förra tiders förhållanden, såsom ett missbruk anfört, att det rådande partiet sökte styra valet; sorn dock aldrig kunde ske utan ined majoritetens vilja. Det är visserligen sannt, att huru valen ställas, år det alltid, att jag så må såga, det materiella af majoriteten för ögonblicket som beslutar; men derföre är det ej sagt, att det år majoritetens verkliga opinion, och blir det allt mindre och mindre, ju lättare det år ett för ett ögonblick leda majoriteten. Det år detta som Utskottet åsett, når det sagt, att under frihetstiderne Bänkmansvalen styrdes af parti, och då ansågos för en högst vigtig sak, såsom ock Herr Riben omtalt. Sedermera anhåller jag att, i anledning af Grefve von Schverins yttrande rörande de ansvarige Ministrarnes undantagande från valen, få anföra en ursågt, hvarföre Utskottet ej ansett sig böra nämna något derom. Först och främst voro vål många debatter härom hos Ridderskapet och Adeln, men de blefvo ej remitterade; för det andra ansåg Utskottet sig icke tillståndigt att deröfver yttra sig, emedan antingen år saken constitutionsfråga, eller är §. i Grundlagen klar; och om äfven tvenne partier inom Ridderskapet och Adeln funnos, som hvar för sig ansågo §;n klar, men ändock sinsemellan voro af stridig tanka, tror jag likväl icke •tt något omdöme derom kunde af Utskottet framställas.
Danska arkivet af äldre handlingar, ronde Sveriges södra och vestra kustprovinser; N;o 74, ang:de ändring af K. patent förordn:n af d. 13 Dec. 1834; samt N:o 75. ang:de tillägg lill 14 § i 3 Art. af K. instruktionen för skogsoch jägeri-stateu d. 16 Mars 1S38. Slutligen justerades 7 prot.utdrag för gårdagens plenum. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 10 e. m. In (idem piotocolli, Albert Munck. Lördagen den 13 Maj 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.-utdr., innefattande R. o. Ad:s i gårdagens plenum fattade beslut, ang:de anvisande af ett särskildt kreditiv till betäckande af kostnaderne för de rustningar, som af närvar. politiska förhållanden kunna påkallas. Frih. von Schwerin, Gust. Alexis: Jag vågar vördsamt anhålla, att få till prot. anmäla, att jag icke varit närvar, vid behandlingen af deuna fråga eller deltagit i beslutet derom. Justerades pleni-protm för d. 29 sistl. April samt d. 2 och 3 dennes. öppnades Hrr Bänkmäns lista vid val af 4 Electorer, efter N:o 161. Frih. von Höpken, Nils Albrecht; N:o 364. Frih. von Platen, fullm. Frih. Cederström, Carl Emanuel; N:o 1959. Hr von Kraemer, fullm. Hr Nauckhoff, Samuel Wilhelm; samt N:o 2312. Hr Peijron, Edvard August; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o Frih. von Vegesach, Achilles; — lill. Hr Silfverberg, Magnus Didrik; •— 1861. „ von Hartmansdorff, August; och — 2307, „ af Tuneld, Carl Erik. Öppnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i SlatsUtsk. , efter N:o 1620.
Efter öfvervägande af hvad härutinnan förekommit, har Kongl. Majit, som anser Regements-kommissarien Krook icke ega någon i författningarne grundad rätt till den nu sökta förmånen, funnit Sig således förhindrad att densamma i nåder bevilja; men, med afseende å de för bemälde Krook förekommande omständigheter, och då Rikets Ständer, uppå Kongl. Majits derom gjorda framställningar, tillförene medgifvit såväl förre Regements-kommissarien vid Skånska Husaroch Dragonregementena J. L. Åberg som ock förre Regements-kommissarien vid Jemtlands f. d. Fältjägare-regemente S. Grundal, under likartade förhållanden, alt från Rikets Allmänna Indragningsstat åtnjuta ett den innehafda regements-kommissarie-aflönipgen motsvarande belopp, finner Kongl. Majit Sig ega skälig anledning att föreslå Rikets Ständer, att Regements-kommissarien Krook må med månaden näst efter den, i hvilken han entledigas från regements-kommissarie-befattningen, få på Allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension af Fyrahundra Riksdaler, hvilket belopp, tillika med den pension, Fyrahundrafemtio Riksdaler, han såsom f. d. Regements-skrifvare från Arméens Pensionskassa åtnjuter, motsvarar regements-kommissarie-arfvodet 1,000 Riksdaler, efter afdrag af det deruti inbegripna vaktmästare-arfvode. 20 Kongl. \laj:ts Nåd. Proposition N:o 7. De ärendet rörande handlingar skola varda tillställda det Rikets Ständers Utskott, åt hvilket handläggningen deraf blifver uppdragen; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. C A R L A. F. Z. Reuterskiöld. Utdrag af Protokollet öfver Landtföi svars-Ärenden, hållet inför Hans May.t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 24 Oktober 4862. Närvarande:
I Afd. 77 Haft. \ 2 Uanko-Utskottets Utlåtande, N:o 46. derom från Riksgäldskontoret erhållen uppgift, medelst assignation af Lånebanken uppföras, såsom en för Riksgäldskontoret tillgänglig behållning eller avance från 1824 års början, på en serskild räkning, sorn i och för liqviden om kreditsedlar, i Vexelbanken öppnas. Uppå denna räkning eger Riksgäldskontoret ej att utställa in visningar för andra behof, än till kredit-sedlars inlösen; likasom det för utvexlade kredit-sedlar till kontoret inflytande bankomynt ovilkorligen skall på samma räkning insättas, så att dess saldo alltid jemt uppgår mot den utevarande riksgälds-sedelstockens belopp i bankomynt efter realisationsgrunden. Detta saldo bör följaktligen, till förekommande af missförstånd och irringar vid beräkning af rörelse-kapitalet, finnas, äfven uti Bankens generela hufvudslut, afskiljdt från den öfriga vexel-bankoskulden.” Vid 1828—1830 årens riksdag blef, med anledning af Banko-utskottets memorial N:o 119, denna föreskrift ändrad till följande lydelse, intagen i 4 art. 3 afd. 7 § af 1830 års Banko-reglemente: ”Uppå den serskilda räkning, som, enligt Rikets Ständers beslut vid 1823 års riksdag, finnes för Riksgäldskontoret öppnad i vexelbanken, till inlösen af kredit-sedelstocken, derunder koppar-polletterna inbegripna, eger ej Riksgäldskontoret alt utställa invisningar för andra behof, än till kredit-sedlars inlösen, likasom det för utvexlade kredit-sedlar till kontoret in fly lande bankomynt ovilkorligen skall på samma räkning insättas; så att dess saldo alllid jemnt uppgår emot den utevarande riksgälds-sedelstockens belopp i bankomynt, efter realisationsgrunden, koppar-polletterna derunder inberäknade, utaf hvilka de. som tilläfventyrs i vexling inflyta, skola tili Banken lefvereras.
Detta belopp är i nya Lagberedningens förslag nedsatt till 3 Hulr. ***) Af nya Lagberedningen utmärkt endast med benämningen fängelse, gemensam för alla urbota straff utom dödsstraffet. — 43 — slags lystenhet, första och andra gången afvärja de svåra och vanärande följder, tjufnadsstraffet i allmänhet medförer. »Vid uppmärksamhet på dessa skäl har man först och främst trott sig finna någon efterrättelse lika litet vara att hämta från autoriteten af främmande lagstiftningar, som från de hos svenska folket rådande begrepp, när frågan är att söka grunder för beggedera. Imedlertid är nu gällande norrska lagen ett bevis, att annorstädes möjligen rådande skiljaktiga föreställningssätt kunnat i en af de nyaste lagstiftningar åsidosättas. Hvad åter angår svenska folkets begrepp i ämnet; så torde det med skäl böra betviflas, alt detta begrepp är skonsamt mot brott af denna beskaffenhet. Det beklagligen växande antalet af sådana brott har troligen ökat, men icke minskat afskyn för desamma hos hvarje i dem icke delaktig medlem af folket; och tvifvelsutan finnes skälig anledning lill den tankan, att en lagförändring, hvarigenom minimum af stöld, i stället att minskas, blefve, såsom lagförslaget innehåller, fyrdubbladt *), skulle komma att af folket emottagas med nog allmänt missnöje. »Det är utan tvifvel sjelfva tjufnadsbrottet, som medförer svåra och vanärande följder, så vida brottet upptäckes och bestraffas; och dessa följder kunna icke genom straffets beskaffenhet afstvras. Man kan hvarken hoppas eller önska, att desamma må undvikas annorlunda än i och med brottet; och i afseende på straffets inrättande för detta ändamål torde all förhoppning derom bero af möjligheten att, utan eftergift i tillbörlig stränghet, endast undvika den grymhet och olämplighet, som onödigtvis försvårar vanäran och derigenom stänger vägen till bättring. Det är för detta ändamål, som ett bättre straffsystem är föreslaget, hvars användande ingalunda åsyftar straffets förslappande eller förskoning åt brottet, utan tv ortoin en allvarligare och mera afskräckande bestraffning i samma mån, som vanäran af sjelfva straffet minskas och utsigt till förbättring öppnar sig.
Upplästes ConSfitutions-UtskottetS den 2 dennes aflåtne Memorial, innehållande, att vid pröfningen af Friherre Anckarsvärds, Carl Hinric, från Ridderslopet och Adeln under deli 2 sistledne Martii remitterade, i föreskrifven form, gjorde Anmärkning mot Stats Rådet samt Konungens Rådgifvare i Commando-mål för Flottorne, i afseende på de till Belälhafvarne för en i Nåder anbefalld Kust-Bevaknings-Expedition den g April 1817 utfärdade Ordres; Constitutions-Utskottet, i följd af inhämtade närmare upplysningar, ansett de mot Stats-Rådet i denna fråga inblandade Anmärkningar böra helt och hållet förfalla, enär förenämnde Expedition blifvit i Coinmando-väg och icke 1 Stats-Rådet besluten; men deremot funnit skäl att, i och för de mot Konungens Rådgifvare 1 Commando-mål anmärkte omständigheter, ställa General-Adjutanten för FJottorne, Herr Friherre Rudolf Cederström, under tilltal inför Riks-Rätt, samt i sådant ändamål till Riksens Ständers Justitia Ombudsman öfverleirnat Handlingarne, mtd anmodan, att, efter äskande af behörg kallelse, denna sak i laga ordning utföra; hvilket Constitutions-Utskottet ansett sig böra gifva Riksens Ständer vördsammeligen tillkänna. Herr Grefven och LandtMarshilkrn hemställ* de, att Constitutions Utskottets berörde Memorial måtte läggas till Handlingarne; hvilket bifölls.
I ('etta sakernas skick och då man al Umeå stad, som både är en af de fattigare småstäderna i riket och dessutom redan uti ifrågavarande afseende ådagalagt en hedrande frikostighet, ej gerna kan begära större pekuniära uppoffringar, än sorn redan blifvit gjorda, vågar man hoppas, alt Rikets Sländer, som under de föregående riksdagarne beviljat hundratusentals Riksdaler till uppförande af ståtliga läroverkshus i stora välmående städer, såsom Göteborg, Westerås och Wisby m. fl., men deremot ännu icke haft af nöden att anvisa sådana anslag för de norrländske småstäderne, måtte varmt behjerta Umeå högre Elementarläroverks behof af större utrymme och af statens medel bevilja en summa af 59,100 R:dr Runt, hvartill byggnadsföretaget enligt bifogade kostnadsförslag (bil. C.) synes böra stiga för uppförande af ett s. k. gymnastikhus, innefattande ofvannämnda rum och lägenheter, samt för skollomtens inhägnad medelst ett passande staket. Om remiss till vederbörligt Utskott anbålles. Sockholm den 31 Oktober 1862. Olof Nilsson, från Westerbottens län. Motioner i Bondeståndet 1862. Af Per Missou från Kristianstads län, om rättighet för ogift qvinna att blifva myndig vid tjugufem års ålder ulan anmälan hos domstol. Föreskriften i Kongl. Förordningen den 15 Juni 1858, att ogift qvinna, sorn fyllt 25 år och vill sin egendom sjelf råda och förestå, skall derom göra anmälan hos den domstol, hvarunder hon i förmyndaremål lyder, och vara, intill dess sådan anmälan skedt, såsom omyndig ansedd, har vid tillämpningen i afseende på den talrikaste delen af ogifta qvinnor, de mindre bemedlade, medfört alltför stora svårigheter och kostnader. Ofta uppgår en sådan persons hos förmyndaren iuncslående medel endast till omkring 10 Riksdaler.
Den siste välde talaren har ansett sj-Ifva hufvndsaken vara oafgjord, nemi. den, huruvida något verkligt skäl förefinnes fördetta anslags beviljande. I detta hänseende finner jag dels i SlatsUt-kts utlåt , dels i StatsUtskrs ledamöters yttranden här i dag, vara klart och ostridigt att anslaget är af den yttersta vigt, och dessa äro just de ordalag, som SlutsUtsk. begagnat. Jag är således för inia del, såsom representant, i den cnlhegori att nödgas bifalla hvad som bör bifallas. Jag hyser icke heller något det ringaste misstroende, hvarken till förvaltningen af dessa medel, icke heller lill kommande R. St., och det sätt hvarpå de komma att behandla delta ämne, emedan jag är fullkomligt öfvertvgad att kommande Ständer skola se saken på samma sätt, som nuvar. StatsUtsk. Äfven om nuvar. R. St. ej skulle gå in på StatsUtskrs åsigt, så är jag likväl öfverlygad, att kommande Ständer skola bifalla hvad de anse vara nödvändigt. Således ser jag här ingen fara, äfven om man ville anslå summan på 4 år, ehuru möjligen ingen riksdag inträffar förr än om 5 år. Delta är likväl ett förhållande, som jag ganska lifligt påminner mig, sedan den tid då anslagen till Götlva-conal här beviljades, nemi. det förhållande, att oaktadt det ovillkorligen kommer att fortsättas och man derom äger den fullkomligaste moraliska öfvertygelse, så är man likväl i den ställningen, att ej derpå kunna bygga ett conlract med en leverantör. Jag har vid flera riksdagar, då jag deltagit i StatsUtskrs öfverläggningar, på detta rum ho 11 just dessa inkast ifrån samma synpunkt göras af den Som dref Götha canal, nemi. framlidne H. Ex. Hr Gr. von Platen. Detta förhållande anser jag vara af mycken ekonomisk vigt, ty kunna ej föreståndarne vid ett byggnadsföretag i rättan tid uppgöra contracter för leverancer, så blifva de dyrare.
M:s nådiga pröfning och fastställelse i underd. öfverlemnat en af Rikets Ständer för deras del antagen förordning, angående inteckning i fast egendom, hafva Rikets Ständer numera erfarit, hurusom uti ingressen till samma författning förelupit det misstag, att deri åberopade Kongl, förordning rörande förändrade föreskrifter i afseende på lagfart och nyttjanderätts inteckning upptagits såsom gifven den 9 November 1844 i stället för den 19 Maj 1845; och få, tili nödig rättelse härutinnan, Rikets Ständer, jemte förmälan om detta förhållande, hos E. R. M. i underd. tillkännagifva, att ingressen till den nya författningen, sådan den blifvit af Rikets Ständer beslutad, rätteligen hör lyda, som följer: Med ändring af 7 kap. Rättegångsbalken och Kongl, förordningen den 13 Juli 1818, med deri, genom Kongl, kungörelserna den 18 December 1823 och den 30 Maj 1835, gjorda tillägg och förändringar, samt med undanrödjande af 3 § i Kongl, förordningen den 19 Maj 1845, angående vissa förändrade föreskrifter i afseende på lagfart oell nyttjanderätts inteckning, gå vidt den - 678 Expeditions-Utskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 240. samma ej har afseende å nyttjanderätts inteckning, kommer förstnämnda kapitel att erhålla följande lydelse: Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Oktober 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Okt. 1848. Preste-slåndet den 21 Borgare-ståndet den 21 Bonde-ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, med författning om utgörandet af serskildt skattebidrag till gäldande af innevarande års krigsrustnings-kostnader. (Bevilln.-utsk. Mern., JN:o 36.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer, på sätt i underd. skrifvelse den 13 sistlidne Maj blifvit anmäldt, till E. Ii.
Vid förnyad föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 1, angående vilkoren för bränvins tillverkning, godkände Borgare-Ståndet så väl nämnda Betänkande som dervid fogade förslag till författning i ämnet, med de undantag, alt Ståndet dels, med afslag å förra tillstyrkandet sidan 7 och 4 § i förlättningsförslaget, beslöt 300 Prol.-Utdrag den 14 Maj 18611. bibehållande af nuvarande bestämmelse om 300 kannors minimitillverkning, dels ock till Utskottet återremitterade ej mindre följande delar af Beiänkandet, nemligen: förra hemställan sid. 16, förra tillstyrkandet sid. 17, tillstyrkandet sid. 17 och 18 angående § ‘21 i nu gällande författning, Utskottets båda hemställanden sid. 19, dess två sednare tillstyrkanden sid. Ben 14 Maj. Från Hederv. B onde-Stan det. S. D. Föredrogs Bevillnings-Utskottets Utlåtande JW 10, i anledning af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Uiks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänkandet M 4, angående stämpelpappersafgiften, dervid Ståndet fattade följande beslut: Utskottets inbjudning i afseende på § 3 bifölls. Hvad Utskottet yttrat och hemställt i fråga om §§ 6 och 7 godkändes, med undantag af Utskottets tagande af föreskriften angående stämpel å »tillståndsbevis till anläggande af bergverk, manufakturier» m. rn., hvilket yttrande Indes lill handling nr ne. Utskottets anmälan, beträffande § 10, biel' äfven lagd till handhngarne. Vid nu äfven skedd föredragning af samma Ut skotts Utlåtande M 11. i anledning af erhållen återremiss af Utskottets Betänkande 7, i fråga om den för de Kongl, personerna och utrikes sändebuden stadgade tullfrihet m. m , blef detta Utlåtande lagdt till handl ngarne.
Går fullmäktig i sak. den honom betrodd är. svikligen hufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande eller med råd eller skäl, eller eljest lill hufvudmannens skada främjar sin eller andras nytta, eller begår syssloman vid annat uppdrags utförande trolöshet emot hufvudman, vare lag som i 30 § sägs; och vare fullmäktig, som med sådant brott beträdes, ej mera tillåtet att föra andras talan inför rätta. Förleder man i sviklig afsigt annan till oskälig rättegång, bote från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. Bih. till R. St. Satter man olofligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke, än rätte tillverkarens, straffes med böter eller fängelse efter thy i v 6 § stadgas Ar för brott, hvarom denna § handlar, tillverkningens förlust för visst fall särskildt stadgad; gälle ock det till efterrättelse. § 39. Uppgifver någon i orlofssedel eller annan sådan enskild handling, som i 5 § nämnes, hvad han vet osannt vara, och deraf annan vilseledas eller skadas kan, bote från och med fem till och med ett hundra Riksdaler. § *o. Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är, straffes med böter från och med tjugu till och med tvåhundra Riksdaler. § 41 Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, sorn i lag stadgadt är; bote till högst dubbla värdet af det hittade, dock ej under två Riksdaler. Förtiger man fynd eller hittegods, då egaren eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest tillkännagifver, straffes som för bedrägeri i 22 § skils. Draga äkta makar något lönligen undan hvarandra, barn undan föräldrar eller fosterföräldrar; sterbhus-delegare eller andra, som i samfäldt bo eller bolag äro, undan hvarandra; vardén straffade med böter till högst dubbla värdet af det undandragna, dock ej under fem Riksdaler. Är brottet med synnerligen försvårade omständigheter förenadt, må till fängelse från och med två månader till och med ett år dömas. Lag-Utskottets Utlåtande M 52. 27 43.
Jag lemnar derhän, huruwida icke de första mistbrukcn af denna dyrbara frihet warit nog stora, för art af lagen kunna gripas — åtminstone påminner jag mig fall, under Riksdagen 1809, dec sjelfwa den allmänna lagen, efter mitt begrepp warit tillämpelig. Men ehuru mycket än en exemplarisk bestraffning af de första mistbrnken, i min tanka, bidragit till förekommande af alla sednare, will jag dock icke klandra en långmodighet, grundad pä sä adla motiver, som förtroende till swenfjka för» fattare, att de skulle ärerkomma ifrän den yra, fom i första början kunde wara ursiktclig, till sanning, anständighet och lagwördnad, och anwända tryckfriheten pa ett sätt, som swarade emot Konungs och Ständers gemensamma omsorger för dest bibehållande. Del är Åtminstone icke de som brustit i sin skyldighet, och om de i samräd med hwarandra nu widtaga mwägar, som fäkta friheten mindre i beroende af författare, mä de derföre anklaga sig sjelfwa, som mistbcukat ett fa ädelt förtroende. Jag har sett en gammal förordning frän 17Z2 talet, således frän wär förra frihetöperiod, fom aläde den som wille rrycka sin klagoskrift, att afweN trycka motpartens förswar, och domarens utslag, som sist i saken dömt, samt tillika ark utesluta allt, som kunde wara anstötligt och icke anses hörande till saken, hwilket referenten skulle decidera, till fö-> rckommande af ensidiga omdömen af allmänheten öfwer enskifta personer, i sä inffränkta fall är nö - 8Zo Den 26 Iunii. digt och grundadt pä den högsta billighet; huru mycket nödigare och rätlwisare ar del icke alk en tidning icke innehåller något anfall eller beskyllning emot en person eller korporation, utan att tillika innehälla de skäl och bewis, hwarpä de grunda sig? eller skulle den personliga helqden och aktningen för publiguen wara mindre j en allmän tidning, än i en enskildt Rättegångshandling?
Huru han hedendomen j Swerige affskaffat haffwer, och igen vprättadt then Christna Troona på then tijd K. Göstaff Adolph hölt sin Majestetliga Brölloppfäst medh sin Elskelige kiäre Brudh Maria Eleonora. Af Andræ Johannis Prytz beschriffen och hollen vthi Stockholm then 1. o. 2. Decemb. Anno 1620347. Detta stycke är uppfördt i Stockholm, då Gustaf Adolf firade sitt bröllop med Maria Eleonora. De spelande voro 35 studenter, hvilka Prytz medfört från Upsala. Dock torde vara osäkert om denna komedi, liksom Messenii ”Signill,” blifvit uppförd på slottet inför det nyförmälda kungliga paret; ty prologen nämner icke de furstliga personerna som närvarande, utan omtalar endast ”välborna Herrar, hvar efter annan, Fruar och Jungfrur alle tillsamman, andra välaktade män tillika, hustrur, matronor och pigor slike.” Men att dock detta styckes uppförande utgjort en del af bröllopshögtidligheterna synes tydligt. Stycket har 5 akter, prolog och epilog. Prologen redogör för styckets innehåll. Första akten. Olof anser för sin kungapligt att åter upplifva den under kung Börjes tid i landet inkomna, men sedan undanträngda kristna tron, och han vill till den ändan affärda sändebud till sin broder, konung Milred i England, med anhållan om kristna lärare. — Sc. 2. Olof bjuder Brunte Brunson resa till England; denne påminner om Olofs faders öde; men Olof förklarar, att fadren endast bytt döden mot fröjd och ära hos Gud, och att, ehuru han skulle vilja med händer och tänder rycka honom ur döden, så vore det endast för att åtspörja honom om salighetens rätta grund. Brunte får deraf friskt mod, och kungen ber honom skynda, emedan man rustar sig till ett offer i Upsala. — Sc. 3. Fyra adelsmän, som skola åtfölja Brunte, redogöra för sina lefnadsåsigter. Smorotz skattar rikedomen högst, Ståltfoot vill ”stålter gånga, wara i ähra och prånga;”