Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s propos. och följaktligen till afslag å hvad StatsUtsk. föreslagit, så anhåller jag derom; i annat fall förenar jag mig med dem, som begärt återremiss, ehuru jag fruktar, att deraf ingen påföljd till sakens bästa är att förvänta, emedan beklagligen 3:ne Stånds beslut icke kan rubbas, ehuru önskligt det än vore, att så beskaffade beslut icke ägt rum. Hr von Hartmansdorff: När jag anmälde mig, hade jag ännu icke hört Hr Lefre'ns yttrande. Jag instämmer väsendtligen med honom. De som afslagit förhöjning å tullen på åtskilliga öfverflödsvaror och derigenom äfven bidragit att förringa tillgångarne, torde nu finna, att sådane beslut omsider återfalla på de inhemska näringarne. Jag anser frågan visserligen fallen i sitt nuvarande skick, och då R. o. Ad. icke kan emot 69 § Reg.F. bifalla K. M:s propos. i detta ögonblick, men likväl bör uttrycka den mening, som så många af Ståndets ledamöter uttalat, återstår väl för oss ingenting annat, än att återremittera betänk, pä sätt flera talare redan yrkat. Jag hoppas dock, lika med Hr Silfverstolpe, alt ännu må man icke anse saken vara alldeles förlorad. Möjligen kan hon i en annan form än denna upplifvas, och det är i min tanke ett ytterligare skäl för återremiss. Jag går så långt, att under en tid af betryck, sådan som denna, när tillfälle till förtjenst saknas för så mången, och då näringarne äro i betryck, anser jag Staten snarare böra låna sig penningar för att Den 10 Februari. 271 utföra sådana företag, sora det nu föreslagna, än att dertill vägra anslag, hvartill medel måhända finnas, under det man plottrar bort Bankens penningar, till lån åt dem, som genom denna utväg äro ohjelpliga. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han, då det blifvit ifrågasatt, huruvida R. o. Ad. nu genast kunde afslå Utsk:s utlåt, samt bifalla K.
Värderingen af dylika bostälIsförbättringar synes lämpligast höra tillhöra hvarje regementes löningsdirektion, som sjelf eger fördel af värdets bestämmande i tull enlighet med boställets verkliga förkofran, hvarigenom någon eftergift åt tillträdaren, på de öfrige indelningshafvarnes bekostnad, alls icke kan ifrågasättas ega rum. Kommitterade föreslå i öfverensstämmelse härmed: att, vid ombyte af boställshafvare, löningsdirektionen skall, efter å bostället skedd syn för utrönande af dess verkliga afkastning, åsätta detsamma förnyadt uppskattningsvärde för bestämmande af det belopp, hvarmed bostället skall anses ingå under tillträdarens lön enligt normalstat; dock att såväl tillträdaren som öfrige indelningshafvare vid regementet må hafva sig öppet lemnadt att i detta nya uppskattningsvärde i vederbörlig ordning söka ändring. E. Om Iniictillgångariias redovisning. För vinnande af en klar och redig öfversigt af löningsförhållandena inom såväl arméen i allmänhet, som hvarje särskildt regemente, hvilket är desto nödvändigare, som de här ofvan föreslagna periodiska lönejemkningarna måste ske på grund af en lätt funnen säker kännedom i berörda hänseende, anse kommitterade: att icke allenast löuetillgångarna höra inom hela arméen redovisas på ett helt och hållet lika sätt och så, att hvarje särskild kathegori af löntagare hlifver i redogörelsen synlig, utan äfven att redovisningen bör, vid inträdet af den nya löneregleringen, utgå från dåvarande aflöningsförhållanden, och således för hvart och ett regemente och corps upptaga alla de lönetillgångar, som der då uppbäras och disponeras, samt att följaktligen, i den mon löneregleringen genomföres, redogörelsen skall debitera hvad som ytterligare erhålles, och kreditera hvad som afstås i öfverensstämmelse med samma reglering. Ett på denna grund affattadt redogörelseformulär, med derå tecknade underrättelser bifogas. (Bil. Litt. G).
Mäskvärmare vare tillåten af hvad form eller ämne som helst, men får ej innehålla mer än en femtedel utöfver pannans rymd, ej heller så inrättas, att den åstadkommer någon rektifikation, med mindre sådan inrättning uppgifves såsom rektifikations-apparat. Med rektifikations-apparat förstås den del af bränvinsbrännings-redskap, hvarigenom en större eller mindre del af produktens vattenhalt afskiljes under sjelfva bränvinsbränningen, så att afrinningen utkommer starkare eller mera spritbaltig, 44 Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. än då en sådan inrättning icke begagnas. Ilek ti (i k ation s-a p pa ra t må bestå i klarkula, tallriks-apparat, eller hvilken annan inrättning som helst, utgöra serskild redskap, eller inneslutas i någon del af bränvinsbrännings-redskapen. § 13. Genom begagnande af förenämnde 3: ne redskapsdelar, enskildt eller sammansatte, uppkomma följande 4 klasser: Första klassen: Enkel redskap. Redskap i denna klass får ej innehålla, ej heller till den fogas, någon inrättning, som afser eller kan tjena, hvarken såsom mäskvärmare till mäskens förberedande uppvärmning, eller, såsom rektifikations-apparat, till klarning eller så kallad rektifikation, utan mäste afrinningen, för att blifva bränvin, omkokas i samma panna. Andra klassen: Beslår af enkel, redskap med mäskvärmare. Tredje klassen: Består af enkel redskap med rektifikations-apparat. Fjerde klassen: Beslår af enkel redskap med både mäskvärmare och rektifikations-apparat; hvartill kommer Femte klassen: Innefattande all sådan redskap, vare sig ilen så kallade dubbla pistoriska apparaten, eller af annan uppfinning, som icke kan hänföras till någon af de föregående fyra klasserna. Vid bränvinstillverkning roed redskap i 3:dje, 4:de och 5:te klasserna må pannan drifvas genom eldens verkan, antingen omedelbart pä pannan, eller ock medelbart genom vattenånga från serskild panna, som antingen omgifver den förra, eller är
Utlåtande i desse så beskaffade ämnen att uppskjutas, samt nu endast i korrthet framställas, hvad •i 102 Stats-TJtskottets Betlinkanden. Riksens Hoglofl. Stånders Revisorer vid hvarje fråga särskildt anfort, nemligen: 1:0 Angående en större Maga zins bygg nåd 7 belägen på Skeppsholmen härstädes och som begagnas af Kongl. Krigs-Colle,gium till Utrednings-Förråd. Ifrågavarande Magazinsbyggnad, som i anseende till sin storlek och fordelaktiga belägenhet år att anse såsom en bland Allmänna Magazins-Inråttningens dyrbaraste fastigheter, har allt sedan år 1795 disponerats af Kongl. Krigs-Collegium till förvarande af Arméens LTtrednings-Persedlar. Genom mistningen af denna fastighet, har Allmänna Magazins-Inråttningen i flere års tid fått vidkännas högst betydlige utgifter och förluster, hvarföre ock Riksens Hoglofl. Ständers Revisorer yttrat den önskan, att nämnde MagazinsLågenhet må, till Inrättningen, ju för dess heldre varda återlemnad. 2:0 Angående åtskillige Magazins-Hus och Lägenheter, som i Landsorterne blifvit, för andre behof, Allmänna Magazins-Jnrättningen frånskilde. D esse Hus och Byggnader, hvarå förteckning, under Bilaga Litt. K,åtföljer 1822 års Revisions-Beråttelse, årö i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallningar, dels Stats-Utskottets Betänkandeti. no3 emot en lindrig hyras erläggande och dels utan någon afgift upplåtne till diverse Verk och Auctoriteter, och fastän, efter Revisorernes yttrande, berörde byggnader kunna anses vara af mindre betydenhet, skulle dock deras upplåtelse, för andre ändamål, hafva ådragit Allmänna Magazins-Inrättningen både kostnad och olägenheter. j.-o Angående den så kallade Billingska Tomten, sorn blifvit Kr ono-Bränneriet på, Ladugårdslandet, härstädes frånkänd och Sfverlemnad till Veterinair-lnrättningen. Genom Kongl.
Det är en känd sak, alt åtminstone ett RiksStånd har uppskjutit sitt afgörande af denna fråga intilldess R. o. Ad. i ämnet beslutat. R. o. Ad. måste vid delta tillfälle nogsamt betänka, alt det icke ensamt är dess egen rättighet, som den i detta fall är salt att försvara, utan jemväl många orepresenterade medborgares. Ty sedan R. o. Ad. långt för detta fränträdt den räll, som de genom 1723 års adliga privilegier hade, alt uteslutande besitta säterier, sä hafva nemi. de med dessa hemman följande förmåner numera erhållit egenskap af jordprivilegium. Dä man yrkar, ali säteri samt rå- och rörsjemte insockne frälse-hemmau skola deltaga i ifrågavar. bestyr, synes man för öfrigt alldeles icke hafva gjort sig reda för den ställning, i hvilken frågan skulle komma genom eli sådant beslut, hvarmedelst ett verkligt missförhållande uppstode, enär öfriga hemman vid ägarens beklädande med fjerdingsmansbefatlning, befrias ifrån åtskilliga åligganden, i hvilka säterierna samt rå- och rörs-hemmanen redan i följe af jordprivilegier icke deltaga. Följaktligen skulle det derigenom inträffa, att de andra hemmanen igenom den föreslagna förändringen bragles i en förmånligare kategori, i detta hänseende, än säterierna; och detta må väl icke vara öfverensstämmande med någon billighet ; helst man bygger hela anspråket uppå denna förmenta grund och dervid förebär att allmän likhet i åligganden eftersträfvas. Man må väl icke heller lemna ur sigle att de åtskilliga förmåner, dem säterierna lagligen åtnjuta, hafva otvifvelaktig! vid alla transaktioner af arfsfördelningar och egendomsköp blifvit tagna i betraktande och värdet af dessa gårdar, i jemförelse med andra af mindre fördelaktig natur, kommit i beräkning. Kan man då, billiglvis, utan någon den ringaste ersättning, pålägga säteriernas nuvar. innehafvare något sådant onus?
Förutan detta utlofvar ock allmogen, hvar gång knekten med nya liveriekläder försedd blifver, att gifva honom ett par skinnbyxor och ett par goda skor af hvar rote. 7:0 Men när knekten på tåg commenderas, antingen till fästningar, garnisoner eller utomlands på marcher, förpligtar allmogen sig honom att gifva dess halfva årslön, när han bortcommenderas, och den andra hälften vid årets slut. 8:0 Der ock någon rote finnes, som ingen lägenhet häfver sin knekt med hustru och barn hos sig att i gården hysa och honom så länge spisa, till dess torpet kan blifva uppbygdt och med dess tillhörigheter försedt, utlofvar allmogen knekten årligen 2 tunnor spannemål, 2 lass höö och ett tjog halm, men intet längre det att utgifva, än till dess 2 H. 10 7 i Den ao F e b r u a r i i c. m. t knektetorpet är kommit till sitt fullkomliga bruk till hus, åker och äng, att knekten det åbo kan. 9:0 Desslikes är allmogen dermed tillfreds, när knekten arbetar hos bonden, att gifva honom icke allenast fri mat, eller husmanskost och de 12 daler kant i stället för släpeklädningen; hvarom i den 5:te punkten förmäles, utan ock om dagen 16 öre kant; bönfallandes allmogen underdånigst, det H. K. M. täcktes allernådigst pålägga knekten, att han dermed sig nöja låter, som ock, att han hos sine rotebonde!' skall vara förpligtad alla tider att arbeta, när bonden det begär, men särdeles uti andetiden. Och såsom vi af detta Häradets allmoge hafva uppå Högvälborne Hr Landshöfdingens förehållande enhälligt förklarat oss till K. M:s underdånigste tjenst och knektehållets conservation och bibehållande, som ofvanskrifne punkter utvisa, så bedje vi underdånigst, att H. K.
Eufemios hade låtit honom förstå, att man med den kabbalistiska konstens tillhjelp sannolikt skulle kunna lösa uppenbarelsebokens gåta och afslöja dess innersta hemligheter. Clemens kände för den skull stark åtrå att lära denna mystiska vetenskap. Men biskopen hade förbjudit honom det, emedan den konsten vore farlig, lätt att missbruka och tvetydig till sitt ursprung. Det fanns, hade biskopen upplyst honom, en gudomlig kabbala, som Adam fick lära i paradiset och med hvars tillhjelp han gaf djuren och tingen de namn, som motsvara deras väsen och egenskaper; men det fanns ock en kabbala, uppfunnen af djefvulen och genom honom spridd bland menniskorna. Ingen kabbalist kunde med visshet afgöra, om hans konst vore den himmelska eller den djefvulska kabbalan, ty begge funnes och begge utöfvades, den sednare dock förmodligen vida mer än den förra. Under sådane förhållanden vore det klokast att alldeles afhålla sig från densamma; Petros anbefallde Clemens det såsom plikt. Denna uppoffring var för Clemens den tyngsta, som han hitintills hemburit åt sin lydnad. Han var af naturen fallen för mysticismen, och de åsigter, i hvilka han blifvit uppfostrad, hade utvecklat detta hans anlag. Förnuftets dödande, det intellektuella sjelfmordet var ju honom en plikt, hvars uppfyllande utgjorde det enda vilkoret för hans räddning undan de kätterska villfarelser, med hvilka djefvulen fångade så många själar. Hans fromma sinne, beröfvadt förnuftets ledning, hans rika känslolif, stängdt inom sig sjelft, för att ej besmittas af det oheliga yttre lifvet, hans lifliga fantasi, uppjagad genom en verldsåskådning, som uppfyllde naturen med demoniska magter, måste ovilkorligt leda honom in på denna farliga väg, som går igenom mörka ängder, der vansinnet lurar likt en tiger, färdig att hugga sina klor i vandrarens hjerna. Hvad Clemens ej fick ernå medelst den förbjudna kabbalan, hoppades han vinna genom ett annat, i alla händelser tillåtet medel, nämligen bönen.
I dubbelt afseende bör således å grufvebrytningcn nödig upsigt ifrån Statens sida finnas, och den hufvudsakliga befattningen dermed år lemnad åt de enda tjenstemän, som hädanefter komma att finnas på Kronans Bcrgs-stat, nemi. Bergmästarne. Men den, som känner grufbrytningen och tillsynen deröfver, vet ock att man icke stiger ned i djupa grufvor vid 60 å 70 års ålder och icke heller vitj en mindre framskriden ålder, utan alt hafva helsa och kroppskrafter i behåll; och det är gifvet att det är på samma sätt med Bergmästarne som med oss alla, att de äro utsatte för sjuklighet och ålderdom. För alt nu kunna ställa så att, vid Bergmästarnes deraf föranledde hinder och förfall, tillsynen å grufbrytningen fortfarande må kunna utöfvas, har I Den 19 April e. m. 165 krå, M. i Sin Nåd. Propos. dels föreslagit, att K. M. må berättigas Bilt, när en Bergmästare hunnit 65 års ålder, han må kunna, der Bä behöfves, öfver Hyttas på indragnings-stat, så alt tjensten må kunna Bulifva öfverlemnad ål en yngre och mera verksam tjensteman; dels ^^ock begärt fastställande af 4 st. arfvoden af 400 R:dr b:ko årligen V hvardera, för extra grufve-ingeniörer, ernade att vid inträffande för1 fall för Bergmästaren kunna förrätta deras åligganden, och derjemte utbildas alt vid inträffande ledigheter kunna fylla deras platser, hvar1 till eljest någre competente personer ej skulle förefinnas. Såvidt jag kunnat af Betänk, inhemta, har Pisk. öfver förslaget i förra hänseendet icke lemnat något yttrande. Den sednare delen deraf har åter Utsk. afspisat med det Utlåt, att K. M. vore oförhindrad att af de anslag, som äro lemnade till Bergsbruket i allmänhet till nästa Statsreglering disponera det för , ändamålet erforderliga belopp; men Mine Hrr, genom ett så beskaffadt medgifvande, som icke innebär något annat än hvartill K.
I samband med värdskapet har stått något tåg, ty E. berättar, att, ”när vi drogo ut, störtade fältmarskalk Königsmarks häst på vägen och Drottningens häst höll på att rita ut.” Den 10 Jan. 1664 gafs på slottet i Stockholm ett värdskap; de för tillfället skrifna tyska dikterna äro tryckta under titel: ”Königliche Wirtschafft in dem Uebertreflichen Vier-Zeiten-Hause, Auff dem Königlichen Schlosse zu Stockholm; Angestelt und von etzlichen Musen in Vier Madrigalen und einer Ode einfältig nachgeahmet. Auff dem 10 Jan. d. 1664 Jahr.” Den 9 Jan. 1669 skrifver Jens Juul i sina ministerberättelser: ”På Slottet har varit värdskap, hvari alla fyra verldsdelarna och de flesta europeiska nationer representerades. Konungen var turk och drottningen spanska. Äfven holländske ministern Heinsius omtalar detta värdskap. — På Carl XI:s födelsedag 1670 gafs på slottet ett ”Kunge-Speel eller Wärdskap.” Och d. 3 Sept, 1674 gaf M. De la Gardie ett värdskap på Jakobsdal, som föreställde ett dalkarlsbröllop; ”ganska simpelt” skrifver danske ministern K. Lindenow407. Den utförligaste beskrifning på ett värdskap har man i Relationen om värdskapet, som gafs af drottning Ulrica Eleonora på Stockholms slott d. 3 Febr. 1692. Alla huspigorna, 19 till antalet, och 40 husdrängar, utom hofjunkare, pager och lakejer, samlades hos värdinnan, Stina Rosenhane, i fältmarskalk Wrangels hus på Riddarholmen och foro kl. 6 i ordentlig procession upp till slottet och gingo in i långa salen. När alla voro samlade, kom lille Thure Ribbing och blåste i ett posthorn samt efter honom unga drottning Ulrica Eleonora och hertiginnan som resande med en mängd barn, som buro deras bagage.
Då jordens läge , utan att denna är af Vattenflod besvärad, ej befinnes alhförmycket uppliöjdt öfver hafvets yta, hvilken höjd, som jag tror tillräckligen noggrant kan sökas med de Barometrar, rom gagnas till denna slags höjdmätning. Då detta instrument icke gifver tillkänna någon förändring, synes mig jordens högre eller lägre läge icke böra komma i betragtande. 3:0 Då jordens yta ända till 10 tums djup på ler eller hård alf-mylla består utaf simm» hufvudbeståndsdelar, nemligen af mylla, lera eller sand till siörre djup verkar ej aljlringshraften på växternas rotter, äfvensom alfvens fasthet bibehälhr så väl musten af den använda spillningen som ett nyttigt sommar-rägns läskande kraft åt plantorna, vida bättre, än då alfven är lös, såsom sand, mojord; således vid följande förändringar bör för hvarje jo'dsorts gradering och sp-cificerine: TVd?l af dess godhet minskat särskildt för hvarje händelse, 87 o Den 24 Februarii. nemligen för hvarje tum mindre än 10 turn till alfven (t. ex. 9 tum o. s. v. 10 graders jord blifva 9-/0 grad.) 4.0 Läge från Soåen i Norr eller öfter, 5:0 Då alfven är lös. 6 0 Höjden öfver hafvet, hvilken, som ofvan är sagt sökes, emedan lika jordmohn med ökad höjd öfver hafsytan lemnar mindre afkastning och tror jag bästa proportionen finnes, när inom den kända latituden sökes höj* den, som är nödig, för att behålla den eviga snön, eller utgöra så kallade snöväggen, hviU ken fördelas i så många grader som man känner förändiingar i växtriket, i mohn af närmandet till snöväggen och till utrönandet häraf, kan Hagelstams statistiska Charta vara synnerligen användbar. För hvarje grad i latitude utöfver Falsterbo, som är sydligaste delen af Sverige, bör hela egendomens värde minskas med 5%:'del.
Dét var knappast ett studentgille, der man icke kom fram med de stora orden och de stora löftena — och under allt detta var man auktoritets-troende som barn, och royalistiska som pensionerade embetsmän. Så gick den generationen-ut i lifvet och märkte snart, att den gjorde bäst i att läsa in idéerna i en byrålåda för att taga fram dem, då de passade, vid högtidliga tillfallen, tillika med de svarta byxoma och ordensstjernorna. Kom så sista kriget, då danskarne öfvergifha föllo kring Dybböls skansar, och den gentila lifsidén om “ den fria, eniga norden *, afslutades med en sista akt, hvars tragiska fiasko gaf de sköna talesätten och de vackra försäkringarna en viss obehaglig, nattstånden bismak. Dermed var det slut med den nordiska “ treenighets-glädjen “, och den unga generationen växte upp under reaktionen, i Sverige specielt under reaktionen efter den vunna statsförfattningsförändringen, under det Napoléon le petit, den ihåligaste af alla krönta äfventyrare, ängaf verldstonen med sina folkvänliga farcer, sina galanta äfventyr och sin kalla, lösliga otro. * Den pya generationen var redan i födelsen skeptisk. Fäderna, hvilka på ålderdomen blifvit mer och mer konservativa, hade i sin ungdomstid förbrukat all dess entusiasm, och deras exempel dref sönerna att dubbelt så girigt leta fram alltings skuggsidor, att dubbelt så nervöst sönderplocka allt, så mycket mer som de just kommo lagom till att njuta frukterna af den moderna kritikens arbete — särskildt på det religiösa området. Oeh de blefvo en slägt af oroliga tviflare, af misstrogna grubblare, hvilka så vant sig vid att ängsligt dissekera allt att det till sist blifvit dem svårt att hänföras af något.
Beträffande slutligen förslaget i 11 :te punkten får Utskottet anmäla, att sedan meromförmälda tillfälliga löneförhöjning nu mera tillagts egenskapen af last lön, hvilken vid ifrågakommande pensionering tjenar till grund för pensionens beräknande, så kommer berörda förslag, enligt hvilket äfven den tillfälliga förhöjningen skulle i vissa fall få tagas i beräkning vid pensionens bestämmande, att förfalla och något vidare yttrande i anledning deraf således icke från Utskottets sida erfordras. Stockholm den 21 September 1860. G Manlio-llhkollels MemoriaI A':o 42. JM: o 42. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Sept. 1860, kl. 2 e. ra. Memorial, angående föreskrifterna i 4:de artikeln af Banko-reglementet. Vid granskning af de i 4:de artikeln af nu gällande Banko-reglemente, under §§ 75—96 meddelade föreskrifter, rörande Diskont-verkens organisation oell förvaltning äfvensom dessa Verks aflöningss täler och de tjenste männen derstädes i öfrigt tillkommande förmåner, har Utskottet funnit sig böra hos Rikets Ständer göra följande framställningar.
Slmeligen hwad vacanec hållningen äfen femtedel af Armeen beträffar, torde af Let föregående min öfwertygelse i detta afseende kunna förutsägas. Jag bär Lesiutom nagra gänger redan yttrat mig i detta ämne, utan art jag ägt den tillfredsställelsen arr Utskottet derpå gjort afseende. Endast i det sall att denna vaeance-hällning tjenar till upräktande af andre Corp» ser i likhet med hwad jag redan hast äran nämna eller något bättre fäkt, instämmer jag med Ulffotlct och den wärde Ledamoten, som först wäckt denna fräga; j alla öfriga anser jag den som rakt ledande till Arin6enö uplösiung, samt upmanar Herrar Militairec att med mig häruti instämma. Grefwe l.owenIijsIm, Oustris anförde fkristcligen följande: Högwalborne Herr Grefwe och Landt-Marffalk, Högloft. Ridderskap och Adell Det är i anledning af Högloft. Stats - Utfkotksts betänkande och den del deraf som rörer Lif» Gar» diet till Häst, jag begärt att höras. Jag ämnar icke uptaga Ständers dyrbara tid med 6r8 Den I2 December. med uprepande af de mikitairiska skäl, hwilka sedan Stockholms, Skärgården bliswit Riksgräns, fordra art tvid denna aräns sinnes ett Carvallen som wid sörsta urbrotkct af stendtligheter genast är lill hands och i stand att tillbörligen bestrida den C valleri - tjenst som i alla krigs-Theatrar är lika oungängelig. Jag menar Förpostoch GeneralSladö, waktS» tjensigöringen. Hwem wek ej huru wigtig inflytelse denne del af stensten äger pä ArmöenS wäl — hwem inser ej huru oundgängcligt desi behöriga bestridande fordrar Cavallerjster som äga krigsmans, rådighet ost) upöf, wad eftertanka: egenskaper hwilka de endast, genom den lyckan att i Fält haswa warit nyttjade, och dagelig tjenstgöring kunna winna och bibehälla.
Nådiga disposition ställda postmedel, bevilja forvagnsoch diligence-inrältningarne det understöd och de fördelar, som för ändamålets vinnande må vara lämplige och tillgångarna kunna medgifva, samt för öfrigt, till lättnad i deras företag, i Nåder förunna dem sådana förmoner, hvilka, utan andras förnärmande, kunna dem tilldelas. I sammanhang med frågan om förändring i skjutsväsendet har äfven blifvit yrkadt, alt Postförseln dermed borde förenas. I anledning häraf får Utskottet anföra, att Utskottet anser frågan, huruvida Posthemman kunna befrias från derasskjuts-skyldighet, bero af undersökning, om brefposten kan förenasmed diligence-och forvagns-inrättningar eller bortskaffas med gästgifveri-skjuls efter den reglering deraf, som Utskottet föreslagit. I Utskottets tanka synes det vara nödigt, att en sådan reglering föregått och diligence-farten mera utbildat sig, innan postförings-skyldigheten kan förändras i öfverensstämmelse med det öfriga skjutsväsendet. Utskottet tillstyrker derföre, att Rikets Höglofl. Ständers åtgärd i detta fall må inskränka sig till framställning af den underdåniga önskan, att Kongl. Maj;t täcktes låta undersöka, i hvad nion posthemmanen kunna vinna befrielse från deras skjutsnings-skyldighet, mot erläggande af en motsvarande afgift i penningar eller spanmål, då brefposten antingen kan förenas med Diligence-inrättningar eller fortskaffas med Gästgifvareskjuts eller genom serskilde beting. Med. afseende på de yrkanden, sorn blifvit gjorda, om ändring i nu gällande Rese-Reglemente, föreslår Utskottet den underdåniga anhållan, alt Kongl, Maj:t täcktes, i anseende till den nu föreslagne förhöjningen i skjutslegan, anbefalla ali den indragning, som kan vara möjlig, uti antalet af hästar, hvartill Statens Krahe tsoch Tjenstemän under resor, enligt nu gällande Författningar, äro berättigade.