Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gripenstedt har sagt, att hans uppgifter ang:de fattigtaxorne i England hade afseende på hvad de utgjorde under den gamla fattiglagen. Jag vill icke bestrida detta vidare, och tror att det möjligen på något sätt kan sammanjemkas med de uppgifter jag gjorde och hvilka jag förbinder mig att styrka; men Hr Gripenstedt har tillika ifrån sin citation, ronde förhållandena i England, dragit den slutsats att icke blott missbruket af den gamla fattiglagen eller den öfverdrift hvartill den bragtes och hvilken öfverdrift jag äfven vidrört, utan äfven sjelfva den princip, på hvilken den nuvar. fattiglagen är byggd, utgjorde ett slags ondt som hade inrotat sig till den grad att man icke kunnat lösgöra sig ifrån densamma och att man derföre funnit sig nödsakad att göra några concessioner, förmodligen emot de klokares vilja eller råd. Nu vill jag deremot taga mig friheten påstå, alt den som läser de Engelska tidningarne och följer med de Engelska debatterne, de Engelska mänadsskrifter ne o. s. v. skall finna, att oaktadt alla de missbruk hvartill de Engelska fattiglagarne hafva ledt, sä har det likväl fastställt sig såsom en maxim, hvilken icke förnekas af någon Engelsk Statsman, att Den 4 Januari. 35 det utgör en det allmännas skyldighet att gifva understöd åt de fattiga, hvilka icke kunna underhålla sig sjelfva d. v. s. att sjelfva den maxim, sorn ligger till grund för Hr Cederschjölds motion, den påstår jag vara gillad af alla Engelska Statsmän ulan undantag. Om Hr Gripenstedt kan finna någon enda sadan Statsman, som nu för närvar, nekar en sådan princip i England, i del land der man mest har skrifvit öfver denna angelägenhet och der man har icke den rikaste, ulan rättare på visst sätt den mest känhara erfarenheten deraf, så förhinder jag mig härmed att låta utan något slags genmäle på min sida publicera de dokumenter, som den värde talaren i sådant afseende kan producera, likväl under det villkor att dessa dokumenter icke få vara hemtade ifrån en förfluten tid, utan från den närvar.
Då det, jemlikt Regeringsformens 70 och Riksdags-ordningens 31 §§, jernford e med 60 § i förstnämnde grundlag, åligger Revillnings-utskottet att, bland annat, äfven afgifva förslag i afseende på grunderna för utgörandet af stämplade pappersafgiften, får Utskottet, sorn för sådant ändamål granskat nu gällande karta-sigillata-förordning och dervid jemväl till pröfning forehaft de i omförmälde hänseende hos Riks-stånden väckta motioner, hvilka blifvit till Utskottet remitterade, nu, till fullgörande af ofvanberörde föreskrift, för Rikets Ständer framlägga de åsigter, som vid Utskottets öfverläggningar i denna fråga gjort sig gällande. Härvid anser sig Utskottet först böra till besvarande upptaga en inom vallöf). Borgare-ståndet af herr S. G. Wetterberg, vid sistförflutne riksdag väckt, nu förnyad motion, som med ifrågavarande ämne står uti oskiljaktigt sammanhang, i det den nemligen åsyftar upphafvande eller förändring af de genom Kongl, kungörelsen den 15 Maj 1846 och Kongl, cirkulärbrefvet till Hof-rätterné af den 11 Februari 1847 stadgade serskilda kontrolibestämmelser i afseende å karteringen af köpe-, bytesoch gåfvobref m. fl. handlingar, hvilka i förhållande till värdet böra med stämpladt papper förses. Till stöd för sitt i detta afseende framställda yrkande har motionären anfört, att de genom ofvannämnde Kongl, författningar stadgade kontrollbestämmelser skulle innefatta en för landets underdomare i allmänhet förnärmande förutsättning om ored* Bih. tilt It. St.
Vår närvar, representation och dess förmåga att afgöra sådana saker gör äfven denna riksdag lill den minst lämpliga tid för att fullfölja en sådan motion. Kanske anser Hr Hjerta, i likhet med Englands perlamentsiedainöler, dä de väckt en motion sorn icke första gängen gått igenom, att conseqvensen fordrar, att de i påföljande parlament förnya samina motion. Eflerdömet är ganska vackert, men man får icke glömma, alt vår representation icke kan gä sä conseqvent lill väga, utan alt hvarje motionär, om han också i god afsigt väckt en motion, bör finna, att lian gör klokast i alt låta den hvila flera riksdagar, innan den Sier upptages. Äfven dessa anmärknrr torde få åtfölja till Ulsk. Hr Freidenfelt, Carl Johan Casimir: Hvad Hr Gr. Frölich, i anleda, af Hr Hjertås motion, behagat yttra, afl tiden lill den föreslagna lagförändringen ej vore inne, och alt det, i anseende lill vår nuvar. representationsform, ej vore lämpligt att fullfölja en sådan motion sorn den ifrågavar., kan jag, för min del, ej gilla. Tiden att göra rättelse i en felaktig lag skulle jag tro alltid böra anses vara inne, och hvarföre skulle man af nationalrepresentationens ombildning, hvilken ännu kan komma alt dröja ganska länge, låta hero vidtagandet afen nyttig och nödig ändring i lagstiftningen, om nemi. den af Hr Hjerta föreslagna är sådan? Jag ser intet gillligt skäl till något dröjsmål, helst jag icke kan finna, att representationsfrågan star med förevarande lagfråga i det sammanhang, alt icke den sednare gerna kan afgöras före och oberoende af den förra. Då jag begärde ordet, skedde det i afsigt alt yttra mig till försvar för räntans frigifvande, på det sätt Hr Hjerta inskränkt sin härom gjorda motion, emedan jag anser eLt sådant frigifvande vara en icke allenast nyttig, utan äfven nödig ändring i nu gällande lag. Ehuru flera upplysta män redan hafva talat i denna sak, må det tillåtas mig ali yttra några ord i samma ämne.
Vi hafva nemi. nu redan en rund tid klart nog ådagalagt, att vi icke behöfva, ja, hvarken bordt eller, vilja vara slafvar af menskliga påfund.» Härefter förekommer på sidan fl, ang:de Döpelsens förrättande: »Och då det det jemte har enhälligt medhåll, och är bruk öfver hela verlden, att medgifva äfven andra än prester rätt att döpa, så år det tillika mitt råd, att hvar och en husbonde som blefve fader, sjelf döpte sina barn, och sålunda sörjde för sig sjelf och de sina, i öfverensstämmelse med kristendomens lära, t. o. m. om de hela sitt lif igenom icke vågade eller icke kunde åtnjuta den Heliga Nattvarden; ty Altarets Sa - Den 18 Juul. krament är icke ovilkorligen nödvändigt till saligheten, såsom Evangelium och Dopet allena äro.» Sannerligen om 2 eller 3 eller 10 hus eller en hel hy eller flere hyar eller städer blefve eniga om att följa detta råd, så att de hemma i husen, mellan sig sjelfva inbördes öfvade tron och kärleken genom Evangelii kraft, så skulle Christus. mycket säkert vara midt ibland dem och erkänna dem för sin församling, om också aldrig någon invigd, kronrakad eller huru som helst pätvungen tjenare komme och räckte dem Altarets Sakrament och andra kyrkans förmåner; Christus skulle icke fördöma dem. Sidan 14 heter det om prestvigningen: »Jag upskjuter tills vidare den klagan, som kan göras mot den papistiska vigningen, att alla, som kallas till prester, smörjas och förordnas allenast i följd af Biskopens maktfullkomlighet, utan att man i minsta måtto frågar efter eller bekymrar sig om den menighets samtycke och röst, öfver hvilken man sätter dem att styra; ändock just menigheten, såsom Guds folk, har mest att säga och den största andel i saken, så att man ej borde påtvinga dem någon emot deras vilja; ty endast den, som vore för menigheten välkänd, och som den hade kallat, emedan man trodde sig kunna af honom gagnas, endast honom skidle Biskopen stadfästa i embetet.
Den förra vägen erkändes redan af de vid 1834 års r, Lag-Utskottets Betänkande N:o 37. riksmöte församlade Stander vara den lämpligaste att beträda; men den Kommitté, ät hvilken Kongl. Maj:t, pä samma Ständers begäran, uppdrog att utarbeta förslag angående Förmyndare-kammares organisation och åligganden, sökte i underdånigt utlåtande visa, att inrättandet af sådana kamrar icke vore of behofvet påkalladt eller kunde verkställas utan att medföra olägenheter. Kongl. Proposition i ämnet uteblef ock vid 1840 års riksdag och först vid Ständernas nästpålöljande sammanträde, år 1844, bragtes saken af båda Statsmakterna ånyo till lif. Fastän man äfven då ansåg, att den största säkerhet skulle beredas de omyndiga genom införande af Förmyndarekamrar, dock endast i egenskap af kommunal-anstalter, trodde man likväl tiden derför ej vara inne, och följden af de öfverläggningar, som öfver ärendet höllos, bief antagande af Kongl. Maj:ts förslag, i enlighet hvarmed Kongl. Förordningen den 19 Maj 3 845 utfärdades och gaf förändrad lydelse åt såväl 20 Kap. 7 §, som 25 Kap. 1 <§ Ärfda-Balken. Genom nämnda förordning stadgades, att stad, socken och härad skulle äga utse gode män, en eller flera, att hafva tillsyn öfver förvaltningen af dithörande omyndigas egendom och utöfva enahanda granskningsrätt, som vore närmaste fränder tillagd; — och dermed var steget sålunda taget att åt kommunerna inrymma rättighet till ingripande i förmyndarevården. Redan vid den riksdag, som börjades året 1850, hade det dock hunnit visa sig, att verkligheten ej motsvarat den nytta, man genom vidtagandet af berörda åtgärd väntat sig. Flera röster höjde sig derföre, hvilka med tillkännagifvande, huruledes kommunerna uraktlåtit alt, i enlighet med förutnämnde lagstadgande, taga befattning med uppsigten öfver förmyndare-förvaltningen, yrkade antingen inrättande af Förmyndarekamrar, eller ovilkorligt påbud för kommunerna att kontrollera den enskilda förmyndarevården.
Säfver, laggoch botten-, fattade beslut, samt godkändes voterings-propositionerne, !N:ris 128 .och 129; 63:o, godkändes voterings-propositionerne, Nnis 130, 131, 132, 133, 134, 135, 136, 137, 138, 139, 140 och 141, angående införselsafgifterne å de serskilda slagen Ved; 64;o, fann Ridderskapet och Adeln för godt att låta bero vid Utskottets yttrande om förtullning efter vigt af alla ej specificerade Trädvaror, mer eller mindre arbetade, derunder inbegripne ej specificerade snickareoch svarf vure-arbeten, med eller utan betsning, målning eller lackering: hvarjemte voterings-propositionen, N:o 142, godkändes; 65 Sammet, samt Schaw tar och Schawletter och andra dukar af gaze eller annan gles väfnad af så kalladt Bourre de Soie, samt genom tryckning eller pressning fasonerade; 67:o, vidblef Ridderskapet och Adeln sitt förut fattade beslut, angående den under artikeln Halfsiden-väfnader förekommande rubriken; Alngods, alla slag, samt godkändes volerings-proposilion, N:o 145; 68:0, fann Ridderskapet och Adeln för godt alt låta bero vid Utskottets yttrande om tillägg af Parcuni vid den bland Bomullsväf nader upptagne rubriken: Corderoy och Cordet, Sammet och Manchester samt Sattin och Jean; 764 Prot-Utdrag, den 2 April 1840. 69.'o, instämde Ridderskapet och Adeln i de öfriga Riks-Ståndens beslut, att vid den bland väfnader förekommande hufvudrubriken:
Revisorernes erinran, vidkommande den ersättning för bristande Prostetunna i Westra Fernebo Contract, hvilken, enligt Kongl. Brefvet den 24 November i832, skolat utgå och afföras på Kronans behållne liondespanmåls-medel, men, i anseende till saknad tillgång å samma medel, måst afföras på öfverskotten af Stats-Verkets inkomster, anser Utskottet vara af den ringa vigt, att någon åtgärd icke bör i anledning deraf föreslås. § 76* (Pag. 27. Förkl. 180.) Rörande den å öfverskotten anordnade kostnad för utmyntning af kopparskiljemyr.t, bafva Revisorerne ansett, att dylika kostnader, då de uppkomma, borde uppföras ibland utgifterne å 8:de Hufvud-Titeln, under rubrik: Transportkostnad m, m. för Stats-Verkets koppar och jern. Enär likväl, på sätt Kongl. Stats-Contoret anmärkt, några kostnader af omförmälde beskaffenhet numera, sedan präglingen af kopparskiljemyntet verkställes för Myntverkets räkning, icke vidare torde förekomma, lärer, i Utskottets tanke, någon serskild åtgärd i berörde hänseende för det närvarande icke erfordras* § 11- (Pag. 27.
Af högstberörde, den 27 nästlidne Oktober till Rikets Ständer aflåtna, nådiga proposition (införd under N:o 29 i lista, samlingen af hillänget till Riksståndens protokoll) inhemtas hufvudsakligen, att då, vid anläggningen af Strömsholms kanal och slussverk, den emellan slussen vid Strömsholms kunesgård och derinvid belägna landsväg varande plats af 33£ famnars bredd blifvit genom Kongl, brefvet den 23 Juli 1779 till slussverkets fria disposition donerad och upplåten, för vinnande af nödigt utrymme under byggandet af slussen och kanalen öfver kungsgårdens egor samt derefter till bostad åt slussvaktaren, hade, på grund af samma upplåtelse, Kanalbolaget, enligt hvad dess Direktion i underdånighet anmält, allt sedermera ansett sig såsom egare icke allenast till det vid kanal-leden nu befintliga slussvaktareboställes område, utan jemväl till den mark, sorn upptages af sjelfva kanalen och dess vallar till 20 alnars bredd å ömse sidor om kanalen; — men enär, genom det emellan Kongl. Kammar-kollegium samt Notarien Erik Lundblad den 28 Mars 1844 Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 19. på 30 års tid afslutade kontrakt om arrende af Strömsholms kungsladugård med derunder lydande lågenheter, rättigheten att afberga det på kanalbankarne vexande gräs jemväl åt arrendatoren blifvit upplåten; och då vid ombyggnaden af det gamla kanaloch slussverket, enligt den af Kongl. Maj:t i nåder fastställda arbetsplan, kanalens dimensioner komme att utvidgas, och äfven utan afseende härå, den öfver Strömsholms egor sig sträckande del af kanaliinien i allt fall, till följd af vattnets minskning i sjöarne Ladugårdssjön och Freden, i förhållande härtill måste sänkas och således det område Bolaget hittills innehaft frän kungsladugårdens egor icke vore tillräckligt för ombyggnaden af kanal-leden derstädes, hvartill erfordrades ett utrymme af ytterligare 20 alnar eller 40 fot på hvardera sidan utanför kanalens nuvarande område, hade Kanalbolagets
— Nto 25o. angående ändring uti manlalspenningarnes beräknande. XX. 673. A. 654- — Nto 25i. angående en förklaring öfver 5 § i Förordningen om stängselskvldighet den 9 Februari 1802. XX. 574• A. 654. — N:o 2Ö2. angående räntedagsverkens utgörande af åtskilliga hemman å Wisingsö. XX. 574- A. 654. — Nto 253. i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren i835, 1837 och i83g afgifna berättelser om samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1832, 1833, 1834» '835, 1836 och 1837. XX. 758. XXI. Å. 3. XXII. A. 45. — Wto 254. angående förändring i consulad-afgifters beräkning, m. m. XX. 758. XXI. A. 5. — Nto 255. angående stämpling af spelkort samt afgiften derför. XX. 758. XXI. A. 5. — N:o 256. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition ( '<>4 ) angående anslag till understöd för de i liufvudstaden förlagda garnisonsregeinentens matinrätlningar. XX. 708. XXI. A. 5. Expeditioner till Kongl.
Din fästman är verkligen charmant. (Läser på ett visitkort, som åtföljer buketten). O, så vackert! GERTRUD. HILMA. Hvad stack du dig på? Ah! (Tar fram ur Han kommer klockan 1. drig jag sett något så vackert! Se bara, hur stenarne blixtra! Jag tror alHILMA. GERTRUD. Men först (Knäpper medaljongen kring Gertruds hals). Tag den nu bara inte af dig, det skulle anses som ett dåligt omen. (Sakta till Olof:) Som du (Går till venster). Knappast jag. Men vi måste skynda oss. ser, tycks inte »offret» vara så särdeles olyckligt. OLOF. ser nu, att jag kan göra det af uppriktigaste hjerta. Tillåt mig att lyckönska dig, Gertrud. Jag GERTRUD (som icke varseblifvit Olof! (Skyggt:) Jag tycker så mycket om OLOF. Olof). blommor. sade dig ju fullkomligt. Nå, nå, du behöfver alls inte ursäkta dig. GERTRUD. OLOF. Och juveler. De der daggdropparna beru Var inte ond, Olof! Nej, jag är i sanning inte »ond». Jag ville så gerna, att du vore litet vänlig OLOF. GERTRUD. emot mig, Olof jag behöfver det så väl. jag älskade och trodde på, är död och mot vis vara vänlig. Gud, så jag föraktar dig! (Går Vänlig! Ja hvarföre inte. Den Gertrud, min lilla täcka, fåfänga kusin ska' jag naturligti fonden. Gertrud trycker handen mot ögonen, gör en geste, som för att rycka af sig medaljongen, men hejdar sig när Hilma kommer. Vänder sig bort). HILMA. in till sockerbagarn först, så träffas vi om en Hvad, liten, inte klädd ännu? Nå, så går jag halftimme hos Tunborgs. Vi skola välja dig en ny toalett till i morgon. Vid ett sådant här tillMen hvad ser jag! Tårar! Har Olof ? fälle få de vanliga sparsamhetsprinciperna vika. GERTRUD (hastigt). tänka på, att jag snart inte har något hem. HILMA. Nej, visst inte...
Fä brai reserva tion vid 2 punkten (extra anslagen) mom. c; af Prosten Teltbom, som äfven instämde i nyssnämnde reservation; af Herr Gråå, vid 8 punkten, med åberopande af utgifts-afdelningens förslag till utlåtande, så lydande: »Vid flera riksdagar har inom representationen fråga varit väckt dels om Krigs-akademiens upphörande och införlifvande med högre Artilleri-läroverket å Marieberg, dels örn en förändrad organisation deraf; och vid 1840 och 1841 års riksdag uttalade Rikets Ständer den åsigt, att all ensidig riktning i undervisningen till ett visst yrke i de yngre åren vore skadlig och att den yngling, som egnade sig åt statens tjenst, borde hafva valet öppet, sedan han fulländat sin humanistiska hildning, samt anhöllo ock hos Kongl. Majit i underdånighet att åtgärder måtte vidtagas, hvarigenom Akademien från ett militäriskt gymnasium med contubernium, såsom den då var, kunde succesive utbildas till och blifva en tillämpnings-skolaför Arméens befäl af alla vapen. Sedermera hafva väl åtskilliga förändringar i Akademiens organisation blifvit vidtagna till undanrödjande af dervid anmärkta olägenheter. Denna läroanstalt motsvarar dock ingalunda begreppet om en Akademi. De anmärkta olägenheterna finnas nemligen annu till stor del qvar, och allmänna meningen är fortfarande den, att detta undervisningsverk tarfvar en förändrad organisation, hufvudsakligen i den riktning alt de lägre StatsUIs leot tets Utlåtande N:o H. 85 klasserna komma att upphöra. I betraktande häraf och dä, genom dessa klassers försvinnande, lärareplatser kunna indragas och medel härigenom beredas till en måhända behöflig förhöjning af den öfriga personalens aflöning, hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer ej må bevilja den äskade anslags-tillökningen, utan låta det i nu gällande riks-stat uppförda anslag för Akademien bibehållas vid oförändradt belopp, med rättighet för Kongl. Majit alt använda de besparingar, som genom indragningar kunna beredas, till förbättring af den qvarblifvande personalens aflönings-vilkor.»
Ofver Förvaltningen af berörde båda Diskont-Verk för nästledit år 1817, som ej ännu undergått behörig Revision, finner Utskottet sig ej i tillfälle att något Yttrande meddela; men i anledning af de upplysningar, som dels af allmänt kände Handlingar, Baulo-Utshottets Betärilanden] dels af Herrar Banko-Fullmägtiges och Commissariatets Protocoller inhämtats, anser Utskottet sig emedlertid ej böra underlåta att, hvad Götha Canal-Diskont beträffar, till Riksens Högloft. Ständers pröfning oell bedömande anmäla följande omständigheter: i. Hvad först angar det af Diskont-Verkets medel till Canal-arbetet lemnade förskott af omkring 1,100,000 R:dr; så har Banko-Utskottet inhämtat, att denna Arbets-Cassans gäld till Diskonten redan vid 1815 års Riksdag utgjort 852,972 R:dr och, af Rikets dåvarande Ständer känd, dä lämnats utan någon till ansvar ledande anmärkning, men under förutsättande af dess indragning med vid pass-j^nlel åren 1 8 1 5j 1 8 16, 1818, 1820, 1821, 1822 och 1824 samt ^delar år 1823. Beträffande sjelfva hufvudsaken , lärer således, enligt 76. §. Riksdags-Ordningen, någon ny till ansvarighet förbindande granskning ej nu kunna komma i fråga. I öfrigt är uppgifvit, att Skuldens vidare förökande vöre en. förutsedd följd utaf. det vid nämnde Riksdag Stadgade uttryckliga villkor för erhållande biträde, att arbetet, enligt fastställd plan skulle för hvarje år förrättas, ehuru det från Ranken anordnade biträde ej något år finge öfverstiga 300,000 R:dr; Men, då hvarken uti det för Diskont-Verkets Styrelse gällande Reglemente, någon tillåtelse för
Inom nu upräknade konstitutionella stater räcker Beväringspligten, eller Konscriplionsskyldigheten, således: aktiv tjenst: minimum 3 år och medium emellan 4 och S år; Beväringspliglcn forlfarcr: minimum: S år och medium: 16 år. 1 de enväldiga Staterna: Frankrike (der man dock är ganska ömtålig om sina medborgerliga rättigheter), Österrike och llyssland, med hvilket sednare land jag, såsom Svensk, högst ogerna görcr jcmförelser: Medium af dessa 3 staters aktiva konscriptionsskyldighet: 10 Ars oafbruten tjenstgöringstid och minimum (i Frankrike) 7 år. Beväringsskyldighelen räcker minst 7 är och medium af alla tre staterna omkring 15 års tid. •lag tror mig sålunda hafva visat alt, om också Beväringens öfningstid komrncr alt förlängas till 30 dagar, denna activa tjenstgöring är bra obetydlig i jemförelse med hvad förhållandet är i andra civiliserade Europeiska länder och all den »tungan, Beväringspligten hos oss medför, icke är mycket att beklaga sig öfver. Hr Stjernsvärd: En föregående talare har tillkännagifvit, att inom Utsk. gjorde den åsigten sig gällande, att man ansåg olämpligt att framflytta beväringspligten med afseende på åldern i hänseende lill den samhällsställning, hvaruti ynglingen, vid en mera framskriden ålder, har inlrädt. lag tror dock icke att någon inom Utsk. sett frågan ur den allvarliga synpunkt som vedcrborts. Jag anser att pligten att försvara fäderneslandet är den främsta af alla. 408 Den 14 Februari. och äger lika tillvaro vid 27 och 28 års ålder sora vid hvarje annan, oafsedt alla enskildta bestyr. Samma talare ansåg afbördandet af beväringspligten med penningar ori! tig.
Då emellertid kassans behof af ifrågavarande tillgång härvid äfven torde böra komma under öfvervägande, samt Kongl. Majit bäst är i tillfälle att afgöra huruvida, i händelse stadgandet förändras, ersättning för den förlorade inkomsten kan af kassan undvaras eller icke, hemställer Utskottet, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla att, med upphäfvande af stadgandet att, då lagstadd dräng toge lega till båtsman, hans lön och rättigheter till ilyttningstiden skulle tillfalla Amiralitets-krigsmanskassan, båtsman måtte berättigas att från och med månaden efter den, under hvilken han antages tillgodonjuta ledig båtsmanslön, samt att Kongl. Majit täcktes tillse huruvida någon ersättning till Amiralitets-krigsmanskassan för härigenom förlorad inkomst borde ifrågakomma och i sådant fall vidtaga åtgärder för beredande åt nämnde kassa af ersättning. Stockholm den 22 Maj 1860. Bih. till B. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JVs 97. JW S>*. Ank. till Exp.-Utsk. den 30 Maj 1860, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af de stadganden, enligt hvilka båtsman, sedan han i tjenst inträdt, förverkar sin lön till Amiralitets Krigsmans-kassan.