Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som någorlunda gjort sig underrättad om de förhållanden som der i orten finnas, kan ej blunda för detta företags vigt; sch likväl är derom ej ett ord här fälldt! Medel fattades för den betydliga summan, som dock ej var betydligare än den, som Frih. von Kraemer här föreslagit. Såsom ett stort skäl för tillökningen i detta anslag för vägars förbättring, är anfördt behofvet alt föda de hungrande skarorna, åt hvilka man i missvextår måste lemna undsättning; men detta är en serskild fråga, som torde böra tagas i betraktande, då fråga bibom de medel, som skola i sistnämnde ändamål ställas till K. M:s dispos. Det är endast för undantags-förhållanden, som i min tanke åt K. M. bör vara uppdraget alt för behöfvandes undsättning använda medel hvilka till allmänna arbeten kunna begagnas, och då äfven till vägars förbättring; men att nu i sådan beräkning anslå bestämda bidrag till vägförbättringar, innan man ännu vet huruvida något missvextår inträffar eller ej, huruvida några hungrande skaror uppkomma eller ej, det anser jag under nuvar. förhållanden vara oriktigt. När så stora behof finnas, att i alla fall en serskild bevillning dertill måste anslås, så anser jag att under sådana omständigheter man bör uppskjuta hvad man kan af sådana arbeten, som visserligen äro nyttiga, men dock ej så oundgängligen nödvändiga, att de ej tåla uppskof, till dess att Statens tillgångar bättre medgifva att medel för sådana arbeten anslås. — Dessutom har jag funnit, hvad de hungrande skarorna beträffa, att det är dem som man minst använder vid vägförbättringar; ty de vilkor, som R. St. fästa vid dylika anslag, äro af den beskaffenhet, och koslnadsförslagen för väganläggningarne uppgöras på sådant sätt, att man dervid iakttager största besparing, så att den person, som åtager sig detta arbete blir så inskränkt i afseende på tillgången af penningar, att han måste se till att han får arbetare, som duga något till, som kunna uträtta något för dagen; och då blir det helt annat folk som kommer att åtnjuta understöd, än de hungrande fattige man tält om. Den 14 Ju ni f. m. 63
Jag kände, att jag hvarken kunde glömma eller förlåta, och hvilket lif skulle då framtiden medföra. Tålamodet och ödmjukheten, dessa båda sublima egenskaper, som ensamt förmå besegra lidandet, elakheten och olyckan, hafva alltid varit okända och obegripliga för mig. Det är ljud utan betydelse, himmelska toner utan motsvarighet i verkligheten; jag fattar skönheten deri, liksom jag fattar rosens doft, men jag kan icke tillämpa dem i mitt eget lit, icke gifva dem någon realitet. De båda ytterligheterna af menskliga känslor, hat och härlek, ha ensamt uppfylt min själ; den har icke haft rum för alla de oändliga graderna derimellan, som nyansera andra menniskors lif. Af min kammarjungfru hörde jag, att min man rest till en kappränning i trakten och troligen icke skulle återkomma på en hel vecka, emedan squire Humphrey, en af hans vänner, ämnade tillställa en jagt, der han skulle vara med. Ingenting kunde vara mig angenämare än denna underrättelse, och jag skulle njutit af min ensamhet om jag någonsin kunnat förjaga eller söfva denna sinnets oro, denna rastlösa feber, som hos mig troligen ersatte ånger och samvetsqval. Jag försökte att förströ mig genom läsning och musik, som jag i hög grad älskade, men dagarne blefvo mig likväl långa, och endast de vidsträckta promenader jag gjorde, ibland gående, ibland åkande, gåfvo mig nöje och ro. En dag, då jag tidigare än vanligt åkt ut och, halfliggande i vagnen, njöt af detta halfdrömmande tillstånd, som uppkommer af friska luften, de förbiilande föremålen, som jaga hvarandra och icke tillåta någon tanke eller intryck att dröja, sysslolösheten och rörelsen på samma gång, väcktes jag hastigt derur genom ett häftigt hundskall. En stor hund, som sprang på vägen, skälde ohejdadt upp emot vagnen, der han såg en liten silkeslen kamrat hvilande i mitt knä. Detta lilla djur, som Merton gifvit mig under första tiden af vårt äktenskap, hade blifvit mig mycket kärt och var mitt enda och beständiga sällskap. Uppretad af den främmande hundens skall, reser han sig upp och hoppar ur vagnen, innan jag kunde hindra det, och föll tjutande ned på vägen.
E. U. Bet, VIII: 348. Skrif. X: 405. — och Allmänningar, Krono-, deras användande,' Remiss II: 513. S. U. Skrif. X; 407. — Recognitions-, deras användande, S. U, Bet. IV* , i45l. Först. S. L’. Mern. IV: 2007. Skrif. X; 663. —- försäljning deraf, se Kongsgårdar, — Ek-, deras användande, S. U, Bet. IV: 1477. Skrif. X: 412. — s-Effekter, handel dermed och utförsel deraf, se Trädvaror, anstalter till besparing deraf, Remiss II: 492. E. U. Bet, VIII: 53g, Besl. IX: Zjs379- 384. 4io. — s-Åverkan, Remiss II: 511, b, L. U. Bet. VII: 120. U, Bet. Besl. IX: 3o8. 323, 355. — s-Hus hållning och -Åverkan, L. o. E. U. S. U. Bet. IV: 106B. Besl. IX: 520, 522. 525. 548. — i Calmar, sc Gymnasium derstädes, •*- i Askersund, Prins Oscars,’understöd för den, Re miss II; 488. S. U. Bet. IV: 1342. Besl. IX; 445:. 451. 452. 470. S. U. Bet. IV:' 1734, Besl, IX: 483, 578. 592. — se äfven Läro-Verk, Skrifter, Tryckte, tid för deras aflemnande till HofKansleren, Just. Omb, Berätt, II: 345. — Isländska, anslag lill lifgifvande deraf, Remiss II: 512. b. 524. S. U. Bet. IV: 3x5. S. U. Bet. IV: 666.
Fredagen den 10 Julii 1812 kl. 10 föremiddagen, sammanträdde R. H. S. Constitutions-Utskott in Pleno, då alla dess Ledamöter voro närvarande, utom Herr Öfver Intendenten Edelcrantz, Herr Öfversten Schönström och Herr Doctor Wåhlin. Justerades Protocollet för den 4 dennes. Uplästes Utdrag af Högloft. Ridderskapet och Adelns Protocoll, för den 9 dennes, med tillkännagifvande att en motion af Herr von Echstedt, Elias, om erläggande af Passevolance afgift, i stället för rotarnes vid den Indelta Arméen förbindelse att förse soldaten med släpmonderingar, samt ett förslag af Friherre Stael von Hollstein att Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj :t i underdånighet tillstyrka jemnkning af Knekte-Contracterna öfver hela Riket, så att billiga afgifter till lika belopp kunde alla rotar affordras, blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. Borgare Ståndet remitterade till Passevolance Utskottet, men att Hedervärda BondeStåndet och Högvördige Preste-Ståndet förklarat sig icke i denna remissen instämma. I anledning hvaraf och då 2 Stånd stannat emot 2, Ridderskapet och Adeln hänvist densamma, enl. 44 § Riksdags Ordningen, till Constitutions-Utskottets afgörande.1 Herr Grefven och Ordföranden: Enligt den åberopade §. tillhörer det Const. Utskottet att afgöra hvarthän frågorna skola remitteras. Till hvilket Utskott remissen ock måtte ske, så skall saken utarbetas, hvadan hänvisningen i det afseendet torde vara mera likgiltigt; men som ämnena hafva mycken gemenskap med dem, som af Passevolance Utskottet blifvit behandlade, så hemställer jag, om de icke kunde dit förvisas?
Om R. St. säga till sin bancoslyreise, att den må äga af enskilda taga emot medel mot ränta, för att sedan genom belåningar göra dem fruktbara, så är det en operation, som R. St. förut medgifvit Banken genom upplåningarna för den s. k. Handelsoch Näringsdisconten. Om R. St. säga till Banken, att den må kunna äfven af statsverket emottaga sådana me - Den i April f. ra. 5i del om den vill, och hafva rättighet alt dem utlåna, så är detta en sak, som alltför väl med Bankens princip är förenlig, ty då slår Riksg.cont. eller statsverket i samma förhållande till Banken, som en individ, hvilken har penningar att lemna åt Banken, för att dermed drifva en lånerörelse; men alt R. St. skulle ålägga Banken att taga emot penningar af Riksg.- cont. för att göra dem fruktbara, det vore afvikande från grundsatserna för Bankens styrelse. Således tror jag, att R. St. göra bäst att bifalla det förslag, som här blifvit framstäldt, och att R. o. Ad. ej uppskjuter målet, emedan det angår en hufvudfråga, på hvilken en stor del af de reglementariska förslagen rör:de Riksg.cont. skola sig grunda, och såvida vi ej skola uppskjuta tilldess vi med riksdagen komma in på 1842, så är det väl bäst att vi nu afgöra de ärenden, som kunna afgöras och som böra afgöras, derför alt de ligga till grund för Utsk:s handlingssätt i flera återstående frågor. Jag tror visserligen, att det är tu tal om huruvida det är rutt att göra afseende på dessa proc., som möjligen kunna inflyta derigenom, alt Riksg cont. gör dessa medel fruktbara emellan riksdagarna, hvilket ej kan komma att inbringa mer än ro å 12,000 r:dr. Emedlertid är det en slags skyldighet för Riksg.cont. att göra dessa medel fruktbara och afhända sig dem för alt måhända med mycken svårighet, genom auctoriteternas biträde, återfå dem när de skola användas enl. R. St:s fattade beslut.
Må hända upptagandet i någon tidning af de nämnde förförande talen, skulle kunna lemna tillfälen att missleda allmänheten? Men är icke detta nu också öppet och med så mycket mera fara, som den tidning, hvilken införde nämnde tal, och som genom det sken af Folkintressenas försvarare, hvarunder alltid Demagogen i början döljer sine stämplingar, troligen iörvärfvat en höggrad af popularitet kunde isoleradt meddela de förförande talen, då deremot, när debbafterna äro offenteliga, han måste för att undgå Publis quens misstroende, äfven meddela hvad som emot dessa tal blifvit yttradt, och som om det än skulle sakna deras vältalighet, likväl agde den för det lugna bepröfvandet mera verkande kraften af sanning och rätt. €58 Den ii Martil, 6:0. Ofenieliga sammankomster skutte icke hunna införas, utan af alla 4 Stånden i öfveremflämmelse, och Publicitetens införande hos ett Ständ, .fkulle gifva de andre Ståndens Protocollsutdrag en offentlighet, desse Stånd icke medgijvit. Den enda föreskrift Grundlagatne innehålla hvad vid Ståndens sammanträden iagttagas bör, eller om de så kallade StåndsOrdningarne, är stadgandet i 12 §. Riksdagsordningen, att dessa böra vara i öfverensstämmelse med Grundlagen författade. På intet ställe t Riksdagsordningen, hvarken tillåtes eller för* bjudes denna offentlighet vid öfverläggningar* ne. Detta beror således af Ståndets eget stadgande. Dessutom har Vallofl. BorgareSfåndetä redan i detta ämne fattade beslut de facto usi$ danröjt denna invändning. Hvad ProtocollsUtdragen beträffar, så meddelas de MedStånden först sedan de blifvit justerade, och i samma form som de enligt 59 §. Riksdagsordningen ovilkorligen skola genom trycket meddelas allmänheten.
Jag erkänner, alt det vid första påseendet synes så vara; men vilja vi opartiskt bedomina saken, måste vi finna anledmn dertill just ligga uti de tillförene allestädes och nu snart sagdt endast hos oss olyckligtvis befintliga, hårda och obilliga tvångslagar emot Judarne, hvarigenom de, beröfvade den alla andra medgifna, menoiskan naturligen tillkommande rättigheten att, med behörigt iakttagande af inom hvarje land nödvändiga befunna stadgar och institutioner, få frivilligt bereda sig tillfälle till uppehälle och bergning, — beröfvade denna rättighet, säger jag, hafva de blifvit tvungne att uteslutande ät handeln vända deras verksamhet, och den detta folk medfödda speculationsförmåga har naturligtvis blifvit uppdrifven genom deras ifrån urminnes tider egnande ål detta näringsfång. Derutinnan tror jag att man bör söka skälet till detta hos Judarna anmärkta sträfvande att förkofra sig, och icke uti något hos dem, mera än hos andra, roedfödt penningebegär. Detta nu så högt uppdrifna penningebegär synes mig dessutom i allmänhet tillhöra vår närvar, tid och liksom vara den idol, hvilken denna tid med så mycken förkärlek dyrkar, på samma sätt som äran var den förgångna riddaretidens. Jag beklagar allvarligen att så torde vara D c ii >4 April f. m. 33g fallet, och önskar uppriktigt, att detta begär ej måtte blifva alltför mycket öfvervägande, då vi snart gå att rösta öfver en fråga, hvarvid detta begär och de många dermed beslägtade onda begärelser kunna anses ligga uti den ena vågskålen, dä deremot uti den andia så tydligen framstående befinnes nationens heder, dess värdighet och anseende. Jag återgår lill ämnet och har dervid föga alt tillägga, särdeles då jag får förklara, att jag så fullkomligt instämmer uti den af Hr Professoren, Doctor Thomander emot sednare morn. afgilna reservation samt uli det af honom dervid gjorda förslag till förordning, ang:de Judars skyldigheter och rättigheter här i Riket, hvilken reservation jemte förslaget jag anhåller att, såsom varande helt korta, få uppläsa: ”Emot det sednare mom. i de förenade Utskins betänk, får jag dt ig vördsamt reservera.
Lanea, utan att nägon utdelning ät aetie-egarne ännu kunnat ega rum, dä Lolaget tvärtom varit nödsakadt att, för Verkets foisättande i det genom Likets 8tänder afsedda skiek, skuldsätta 8tenkols-Verket för omkring i3o,ooo L:dr Lanea. Lireetionen, 8om härigenom ansett Zdägalagdt, att Lolaget ä sin sidar uppfyllt de vilkor, soin vid 8tatens bidrag till 8tsnkols-Ve> ket varit fästade, oell verkliggjort de förhoppningar, hvilka grundats pä Verkets tillvaro, liar vidare i underdånighet framställt de omständigheter, som pä aksättningen af Verkets produeter haft inverkan, saint don vid en tilltagande införsel af Lngelska 8tenkol uppkomna nödvändighet för Lolaget att med procent nedsätta grisen a de viti Höganäs brutne stenkol; till följd hvaraf Lolaget oek lätt uti sina inkomster de senare ären vi Ikännas en minskning, hvilken kunde beräknas ärligen till minst den summa akr5,oooL:dr L:eo, hvartill <le är i8i5 genom Likets 8tander beviljade kol-prreinier uppgätt; och ehuru äfven desse nedsatte pris numera foranledt en litligare afsättning af kolen, har dook, enligt hvad Lireetionen i underdånighet förmält, följden deraf blifvit, att 8tenkols-Verket ej lommar någon behållning, om äfven kol-försäljningen, med de Lälunda nedsatte jaris, kunde till det mest betydliga belopp uppdritvas. Ned hänsigt till detta för ^enkols-Verhets laeständ vigtiga förhållande, vela enär, utan biträde frän det allmänna, en upplösning af detta nn i alla delar fulländade företag ined skäl kunde befaras, laar Lireetionen slutligen i underdånighet anbällit, att, säsom en i Lireoti nens tanke lämplig ersättning för den inverkan, en större tillförsel af utländska stenkol mäste utöfva pä aksättningen af de inhemska kolen, halfva tuli-algiften för de stenkol, som
Om Ucffollet warit nog lyckligt, ak genom denna desi sednare handläggning gifwa en säkrare ntweckling och rigtning af dest ikragawarande lika wigtiga som mödosamma göromål, samt såmedelst i någor marco kunnat bereda öswerensstämmelse riri de derom förekomne stridige begrep, blifwer der för Utffottet den största tilfredsställelse; och da Utstottet nu til Riksens Högloft. Ständers pröfning och egna afgörande wördfammast öswerlemnar, jemte någre detz Ledamöters i wiste delar yttrade särffildte meningar , sine hemstalde jemkningar och siuteliga rättelser i der upgifne Försiaget til den blifwande Bewillnings-Förordningen förmodar Utffottet sig hafwa fulländat sin befattning dermed, och ar om någon widare åtgärd härutinnan ffulle återstå, densamma da enligt 71 §. i Regerings-Formen lärer tilkomma det med Riks-Nämnd förstärkte Högloft. Scats-Utffomt. Stockholm den Mars 1810. Pa Högloft. Ridderffapets Pa Högwördige Präoch Adelns Ledamöters ste-Scanders Ledamöwägnar ters wägnar äacod Os la Qaräis. Nicolaus 6aräs!l. Pa Sjette Bandet. Nw 1444 Den Z Pä Wällofl. BorgareStänders Ledamöters ivägnar Hnä. Ireclin. HespeÄive Rtks-Standens öfwer BewillningsUtffottets Förflag, angående Allmänna Bewillningen, senast lil Ucffottet aflätne Anmärkningar, i. Artikeln. i. §. i. klom. Häglof!. Ridderstapet och Adeln hade anmärkt at framför orden: Byggnader och andre tillägges: nödige, hwaruti Hederwärda BondeStandet sig förenar, äfwensom Wällöf!. Borgare-Stander i sa matto, at framför Byggnader skulle sättas de för Äbsens behof nödige. ' Mars.
Statens utgifter för uprätthållandet af skjutsen på det sättet, möjligen komme att upgå till alltför höga belopp, då de skjuts-skyldige icke blefve intresserade i att nedsätta entreprenadsumman, kan det å andra sidan icke nekas att ett afslag å Betänk:t äfven vore nog raskt. Det kan icke bestridas, att det onus, som skjutsen medför, är af beskaffenhet att vara alldeles outhärdligt. Den omständighet att antalet, af utgående hästar på en gästgifvaregård det ena året är ganska stort och det andra året ganska ringa, i det, genom t. ex. en jernväg, skjutsen öfverflyttas på ett håll der förut ingen skjuts utgått — hvarpå jag inom Elfsborgs län skulle kunna anföra manga exempel — och hvaraf inträffar att helt. oförmodadt en tillökning i de årliga onera, upgående anda till 70 å 80 rdr, åsamkas ett, hemman, allt detta gör att en förändring i nu varande skjutsordningar är nödvändig. För att åstadkomma en lindring i detta onus, anser jag det vore lämpligast att ett maximum för hvarje skjuts-skyldigt hemman stadgades, såsoth afgift till skjutsentreprenad, af 10, 15 å 20 rdr årligen; om åter entreprenad ej kan åstadkommas mot detta maximum per hemman, så borde Staten bidraga till en del D# K 9 Juul f. Hl. t. ax. */j #f hvad kostnaden öfversteg detta belopp pr hemman. På detta sätt skulle ett öfverdrifvet prejeri af skjutsentreprenörerne motverkas genom de skjuts-skyldige, hvilka egde ett intresse i, ieke allenast att nedhålla afgiften under det maximum, som af de skjutsskyldige hemmanen borde, utan biträde af Staten, erläggas, utan ock, om afgiften öfverstiger detta maximum, att fortfarande ned hålla beloppet, hvari de jemväl komme att deltaga. Derjemte borde man för vederb:de iandshöfdingar utvidga den makt, som de visserligen redan till en del hafva, men hvars utöfvande genom kamerala anordningar försvåras, att nemi. vidtaga de arrangementer, som erfordras för gästgifvaregården flyttning m. m.
Den, som instämmer i Utskottets sist afgifna förslag, att å Papperstapeter och hörder bör antagas 2 R:dr värde och 24 sk. tull skålpundet vid införsel, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej. A inner nej, skola nuvarande värde 40 sk. och införselstull 10 sk. per skålpund bibehållas. Paraplyer och Parasoller. Presteoch Bonde-Stånden hafva godkänt, hvad Utskottet angående Paraplyer och Parasoller föreslagit, att nemligen, i stället för denna allmänna rubrik och derå gällande tullbehandling af 33j R-dr afgift för hvarje till 100 R.dr värde infördt varuparti, skillnad borde göras på Paraplyer och Parasoller af siden och andra slag, samt å de förra antagas 6 Ihdr värde och 2 R:dr tull och å de sednare 3 R:dr värde och 1 R:dr tull stycket vid införsel. Ridderskapet och Adeln åter har lemnat 1841 års taxa i denna del oförändrad, men Borgare-Ståndet deremot stadgat, att, med bifall till den föreslagna ändringen i förtullningssättet från värde till stycketal, redactionsoch tullbeslämmelserna i öfrigt borde blifva följande; Paraplyer: Tullvärde. Qvantitet för Inf.-tull. tullberäkningen. 6 af siden eller halfsiden 1 st. 2 Ridr — sk. 2 andra slag .1 32. — Parasoller:
Ehuru Revisorerne icke haft något att erinra emot utbetalningen af den ersättning till tjenstemännen vid Departementets Expedition, som, i följd af Kongl, brefven den 5 Mars 1836 och den 25 Januari 1842, under benämning af godtgörelse för förlorade licensmedel, utgått med 300 R:dr för hvartdera revisionsåret, hafva Revisorerne dock ansett, att den för utgiften begagnade rubrik varit mindre lämplig, enär beloppet användts till arfvoden åt extra ordinarie tjenstemän, och att samma ersättning hellre bordt under namn af arfvoden eller gratifikationer anvisas. I anledning häraf, får Statskontoret i underdånighet anföra: att sedan, enligt Kongl, brefvet den 5 Mars 1836, de 300 R:dr, sorn embetsoch tjenstemännen inom Kammar-expeditionen af Eders Kongl. Maj:ts Kansli dessförinnan fått årligen uppbära, såsom ersättning för förlorade licensmedel, derefter borde tills vidare fortfarande utgå och af Statskontoret till vederbörande anordnas och utbetalas af anslaget för extra utgifter, uppfördt under dåvarande åttonde hufvudtiteln, samt genom Kongl, brefvet den 25 Januari 1842 i nåder förklarats, att den, med anledning af högstberörde Kongl, bref, i nåder anvisade årliga ersättning af 300 R:dr för förlorade dylika medel, skulle påföras sjette hufvudtitelns anslag för extra utgifter; så har denna ersättning, så väl för de år, revisionsberättelsen omfattar, som äfven efter denna tid, årligen, uppå reqvisition, anordnats till Departements-chefens disposition. Och ankommer det på Eders Kongl. Maj:ts nådiga godtfinnande, huruvida den förändrade benämning, Rikets Ständers Revisorer åsyftat, må för framtiden iakttagas, enär beloppet utgått från ett anslag, som, enligt Rikets Ständers beslut vid alla riksdagar alltifrån år 1810, varit stäldt till Eders Kongl. Maj:ts egen nådiga disposition.
S. D. Wid föredragning af Riksens Högloft, Stan» ders Stats-Utskotts den 12 dennes upläste förnyade utlätande, angäcndc Clericie - och Scholä-Staterne sams Staten för Kyrkors och Hospitalers underhäll, fann Preste» Ständet sig i afseende pä de häruti föreftagne indragningar af de 296 Rd., hwilka warit Acadcmicn i Lundbestädde, äfwensom af de 910 Nd, Z2 si., hwilka för Upsala Academiens Stall-Stats Aflöning och underhäll warit up» pä Stall-Staterne i Otterne upförde , icke kunna berörde utlätande gilla och godkänna. Hwad förstnämnde Summa angar, sä ock emedan, nligt hwad Utffoktcts Betänkande innchällcr, detta an^ag icke allenast grundar sig pa flere Kongl. Förordnanden Ridd sch Ld. prat. 6:kr Land. sLra 2>fd. r7>s 4». Den ry April. Len om Lunds Academies Stat, utan och tiss nägon del är att anse säsom ett Wederlag för de Spanmäls-Löner, hwilke wiste tjenstemän wid berörde Academie med wida större förmän förut af Krono-Tiondcn innehav, altsä och Lä Preste - Ständet är öfwcrtygadt, att dst Refpcctive Med-Ständer lära uplyst finna, det allmänna säkerhet n och ägande rättens helgd, desta Grundpelare för alla Sam-ättens besiänd, icke medgifwa,.att nägon , ware sig cnstild man eller Publique Inrätrning, fränffiljes dest walsäng» ne Egendom, endast för den orsaken, att han möjeligen kan densamma umbära, gör Ständet sig ben förhoppning att dest Relpective Med-Ständer icke lä a fränkänna Lunds Academie ifrägasatte för Staten mindre betydliga Summa, hwarwid den af Sweriges fordna Konungar och Ständer bliswit b>behällen.
Lar titt UtfFottet remitterat cn flf 9lif?bag?52iufl)itägtigcn G. G. Fahlander fran ©to* ra kopparbergs Kätt wäcft och af Pehr Wilsson fran fain* nta San unbcrftöbb motion, fjitfnmbfaftigm inneh&Qfonbe, att, roib recognition?5ffogarne? anmänbanbe, alfa bo nicb ©tubbe5 ocf) Sföifelrätt i ferjfilte ägare? haitb warattbe Lemman ocf; lägenf;eter, forn af nämnbe ffogar (Tota utbrti5 ta?, måtte tillägga? ett beftäutbt £unnelanb?tat i (fog ocf; inägor, i tiffjet nicb anbrc Lemman i Drten, lifmäl icfe minbre än font froarabe emot -Albel? Remman, famt bera genaft, i fanmtanbang meb utbrytningen fatta? (Fatt i för* hållanbc till Sänct? ©fatttäggning?5inct(;ob, meb rättighet för intte(;afroavcn att få famina lägenheter på manligt fätt till ffatte löfa, hvarjemte tybligt borbe beftämma?, huru5 voiba ocf; i l;wab mohn någre tjenftbarheter till forbna re5 cognition?5ffog?innehafmaren borbe utgöra? och hnru berföre (Fulle njuta? erfättning, eller om bege hemman fåfont rena fFattehemman för framtiben (fulle i jorbeböeferne införa? meb alla bera? fri5 och rättigheter: att be hemman ocf; torp, forn, innan (fogen till något beftämbt änbamål af kongl.