Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och dessa hans minnen, som upptecknats från skolpojkstiden i Karlstad, från studentåren i Upsala och från de många resor, han gjort inom och utom landet, de äro, om också i och för sig stundom ganska obetydliga, alltid präglade af en sådan blick för det i hvarje fall karaktäristiska, så på en gång skämtsamt och trohjärtadt återgifna, a t t man skall vara bra blaserad för a t t icke ryckas med af författarens framställningskonst. Den som — för a t t bara taga ett par tre exempel — någon gång läst Ödmans skildring af Arpi och sångarfärden till Paris år 1867, hans beskrifning af huru dagen tillbringas i ett finare engelskt hem eller ha,ns intima interiörer från Öregrund i helg och söken, han glömmer dem ej snart. Och när Ödman, såsom tyvärr ganska sällan händer, slår sig på a t t skrifva vers, så visar han sig ha många strängar på sin lyra. Han kan vara den känslige, varmhjärtade, nästan veke lyrikern— så i det sällspordt vackra stycket » Lilla Anna » — och han kan, när han får syn på humbugen och ovederhäftigheten omkring sig, uppträda som den skarpt gisslande satirikern — så i » Kammarjunkaren », » Souper » och åtskilliga andra bitar. Men hvad han än skrifver, alltid framträder hans ädla lifsåskådning, hans varma religiositet eller hans kärlek till det land, där hans vagga stått och där hans närmaste uppgift blifvit a t t verka såsom en ungdomens lärare och uppfostrare. Tiden, på hvilken dessa rader nedskrifvits, har varit så knappt tillmätt, a t t det varit mig omöjligt a t t vare _sig muntligen eller skriftligen interviewa Ödman om ett och annat, hvilket naturligen skulle gjort min skildring både fullständigare och fylligare, än den nu kunnat blifva.
Jag förenar mig med de talare, som hafva yttrat sig för bifall lill K. M:s nåd. propos. i ämnet, och anser den deruti upptagna anslagssumma sannerligen såsom ett minimum. Hr Akerman, Fredr.: Äfven jag anhåller alt få förena mig med de talare, som yrkat återremiss af ifråga var. punkt, öfvertygad om, alt, i händelse StatsUtsk:s pluralitet hade varit i tillfälle att taga kännedom om den gagneliga verksamhet och det nit, hvarmed ifrågavar. styrelse framgår på den för densamma utstakade bana, Disk. icke skulle tvekat att bifalla den K. proposrn. Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt, med förklarande, att R. o. Ad. ausäg det af Iv. M. till aflöning för den personal, som erfordras för Styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader, äskade anslag af 9,766 r:dr 32 sk. årligen, böra beviljas. Ropades ja. 38:de punkten, ang:de anslag till arfvode för lärare vid Mariebergs läroverk i de kunskapsämnen, som specielt tillhöra civil-ingenieurer, samt ett särskildt anslag till stipendier för elever, sorn vid nämnde läroverk genomgå den för civil-ingenieurer bestämda curs. Undert. Ridd.secret. tillkännagaf, att BorgareSt. återremitterat delina punkt. Frih. Wrede, Fabian Jacob: Då StatsUtsk. sjelf förkla - Den 12 Februari. 303 rat, att Utsk. anser allt skäl förefinnas att föreslå ett fortfarande beviljande af det anslag af 1,000 r:dr årligen, som vid sednasle riksdag beviljades för artilleriläroverkets utvidgning, för att lemna della läroverk utväg all bereda tillfälle till undervisning och bildande af civilingenieurer, anser jag Utsk. sjelf äfven derigenom hafva erkänt vigten och nödvändigheten deraf, att läroverket får en sådan utvidgad verksamhet.
Den bekante Skådespelaren Collberg, hjelten i det tillämnade lustspelet, tros allmänt vara den som hitförde Koleran. Han blef ock på den affischerade dagen dess första offer och bans död signalen till de andres nederlag. Auktoriteterne och Stadens Läkare trädde genast i verksamhet, och Kongl. Kungörelsen af den 12 November 183r blef straxl tillämpad; äfvensom det för emottagning af den objudne gästen, tillredsvarande sjukhuset blef öppnadt, men befanns genast alltför otillräckligt. Tvänne andra sjukhus blefvo efter hand inrättade, men sjukdomens häftighet och våldsamma fart i början gäckade alla till dess hämmande vidtagne mesurer. Döden följde vanligen innan 4^5 timmar, och snart saknades biträde till de aflidnes grafläggning. Det syntes nästan som aila använde medel hade samma verkan, som ett, i all välmening vid denna tid till Läns-Slyrelsen insändt, så lydande recept J,a5 droppar Cajeput-olja intages på en sockerbit, så snart choleran förmärkes. Skulle ej sjukdomen därvid gifva sig intages en half timma derefter åter s>5 droppar af samma slags olja. Uteblifver förbättringen äfven härefter dör pa tienten. Om Farsotens fortgång och orsakerne till den här, mot andra ställen stora morlaliteten, må ett sammandrag af Läkarnes lill Kongl. Sundhets-Collegium afgifna rapport anföras: ”En lång tid innan Koleran utbröt, hade en beständigt lugn väderlek varit rådande, under hvilken värmen i solskenet ofta steg till Femårsberättelse för jönköpings Län, 3 l8 + 46° och iclse gick under + 38° Cels. Sjelfva Wetterns vatten, så bekant för sin ständigt låga temperatur, hade på omkring 3 alnars djup ofta + 270 värme. Månan hade ett blodrödt utseende. Från höjderna observerades ett rödakligt töcken öfver den dal, der Jönköping är belägen, och en ovanlig mängd stjernfall visade sig: allt bevis på atmosferens mattning med främmande ämnen.
A f dessa hade 10 uppnått sammanlagdt 24 betyg i de ofvannämnda 8 magisterämnena, således högsta betyget (3) i hvarje ämne. Den inbördes ordningen mellan dem bestämdes sedan efter den större eller mindre lätthet, hvarmed de fullgjort sina prof. Det är ganska märkligt, att den af dessa 10, som blef primus — hennes namn är Gundia Jarl — var yngst bland dem, nämligen blott 13 år. Men hon är en ganska storväxt flicka, för öfrigt lärjunge i Klara församlings folkskola. A f de öfriga 16 magistrarna var en 20 är, en 17 år, sex 16 år, tre 15 år, tre 14 år, en 12 år och en 11 år. De flesta af » magistrarna » voro ännu skolflickor, 9 från folkskolor, 4 från privata flickskolor, allt i Stockholm. Tre af dem (alla med 24 betyg) hade inhemtat simkonsten i fruntimmers-simskolan vid Skeppsholmen. Kandidaternas ålder varierade mellan 15 och 11 år. Alla utom 3 vore från våra folkskolor. Det har anmärkts, att de kvinliga promovendi till så stor del vore folkskolebarn. Detta torde väl bero hufvudsakligen därpå, att de kvinliga eleverna vid Stockholms stads badoch siminrättning till allra största delen bestå just af barn från folkskolorna, hvilka där erhålla undervisning på kommunens bekostnad, under det de förmögnare klassernas barn till största delen tillbringa sommaren på landet och endast vår och höst besöka simskolan. Mycket inverkar äfven den omständigheten, att de fattigare flickorna äro mindre vekliga och rädda. Dessa små, skralt klädda och klent födda, lära sig ofta genom sin tilltagsenhet ganska fort att simma och detta, ehuru den undervisning, som kan bestås dem, begripligtvis måste bli rätt knapphändig till följd af deras stora antal. Det svåraste profvet för många bland dessa magistrar och kandidater ur folket är nog anskaffandet af en presentabel simkostym för promotionshögtidligheten. Den öfningstid, som erfordras, innan en kvinna kan aflägga magisterprofven, uppgår kanske i allmänhet till 3 å 4 somrar.
Till min vägran i detta hänseende har jag egt så mycket större skäl, som, på sätt synligt är af det förslag, hvilket nu af Utskottet blifvit afböjdt, marx med dessa anslag velat sammanknippa Stals-skulds-systemets införande, utan att erbjuda annan garantie emot detta vådliga systems alltför vanliga lätta missbruk, än de overksamma och svaga motstånds-elementer, hvilka förut kunna finnas uti vårt nu egande, af ålderdomens slapphet och nedtyngande former lidande representationssätt, hvarunder den andra Statsmakten, genom privilegii-interessets inverkan förmår i många delar åstadkomma hvad helst den önskar; ett förhållande och en sammanbindning, som å denna Statsmagts sida synes ntmärka ett vådligt sträfvande efter en så beskaffad magt-utvidgning i beskattningsväg, sorn ingalunda låter förena sig med Nationens conslitutionela interessen och med den oförvillade ädla och reiqx uppfattning af dessa interessen, hvilken utgör första oeftergifliga grundvalen för inbördes tillit, för - Siats-Utshotlets Utlåtande N.o io3. förtroende, och endrägt emellan Regering och Folk, samt Samhällets deraf beroende välgång och lugn. Friherre Tersmeden har uti sistnämnde reservation instämt. Herrar Falhem och Maechel hafva förklarat sig instämma uti Herrar Petrds oell TFcerns reservationer i de delar, som icke strida emot deras serskildt afgifne här nedan upptagne reservationer; sanutoif Riksdag^fullinägtjgen Hans Jansson från Elfsborgs Län. ”Jag har varit af den öfvertygelse, att Stats-Utskottet icke bör kunna föreslå R.
Vidare ber jag alt få fästa upmärksamheten derpå, att ifrågavar:de ord ”varm mat” ganska lätt kunna eluderas; ty ingen kan fordra att sådan mat alltid skall finnas på stället färdig, ehuru det visserligen på de fleste ställen ligger i näringsidkarnes eget intresse att, om någon begär kokt mat, han äfven får det. Jag tror ytterligare, att det icke leder till minskning i fylleriet, att ordet ”varm” tillägges, och jag anser dessutom 30 Den 4 Oktober f. ra. alt det icke är skäl, att alltför mycket skilja sig från de öfriga Ståndens beslut, hvarföre jag tror, att då Utsk. föreslagit uteslutandet af ifrågavartde ord, det är mera skäl att bifalla detta förslag, än att i denna, för öfrigt obetydliga fråga söndra sig från de andra Stånden. Hr Hjärne, Harald: Ehuru ledamot af Särskildta Utsk., måste jag dock bekänna, alt jag icke v„et,'huru den rättelse, som här blifvit uplast, tillkommit. Det synes som om den blifvit vidtagen vid justeringen af Utsk:s Betänk.; men hvad1 som efter densamma inträffat känner jag ej. Jag anser emellertid det beslut, som Utsk. förut fattat, vara det rätta, med undantag deraf, att Utsk. ansåg frågan hafva förfallit, emedan jag tror det rigtiga hafva varit att låta Borgareoch Bonde-St:ns beslut blifva gällande. Hvad för öfrigt beträffar uteslutandet af ordet ”varm”, så anser jag det icke ändamålsenligt. Man har tillräcklig erfarenhet deraf, att den nu gällande författningen ingenting i detta afseende uträttar, enär på de fleste ställen maten endast består af en sockerbit eller en bit bröd; ocb då kan man lika gerna utesluta föreskriften alt mat skall linnas. Men anser man att någon sådan föreskrift verkligen bör finnas och vill att den skall hafva någon nytta med sig, så bör man väl äfven göra detta stadgande sådant, att det uppfyller del dermed åsyftade ändamål. Jag anhåller fördenskull, att B. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut, och låta det sedermera bero på sammanjemkningen inom Utsk. att bringa de olika meningarne i öfverensstämmelse med hvarandra. Frih. Raab:
Malmö DiscontDirection kan, efter min ranka, ställas till ansvar för sitt förhållande, om Ridderskapet och Adeln öfverlemnade ti fl Regeringen;» åtgärd, att med detta ärende förfara enligt Lag och Fortattningar, Friherre Stael von Hollstein. Friherre Ce^ Berström anser mig fattat oriktigt begrepp oin egenskapen af 3 PfocentsSedlar och As. signationer. Jag känner likväl att Discon. terna äga rättighet att emottaga främmande penningar mot 3 Procent, och derföre gifva sin förbindelse, som blir löpande och kallas 3 ProcentsSedel. Herr Grefve Lilljenciantz åter, anser det intet åtal emot Assignationernas kringlöpande äger rum, då innehafvaren finnér det för sig mera beqvämt att genast sätta dem i omlopp , än sända dem till Banken. Detta är ti 1 iräckeli gen vederlagdt derigenom, att det i Reglementet ej är tillätet, genom Lagar förbjudet, och är orsaken hvarföre så många menniskor bli bedragna med falska Assignationer, sorn icke kunde hända, om de cj voro couranta. Sedan Herr LandtMarskalim hemställt om Riddcrskapct och Adeln ansåge de gjorda Hen 29 Maj. 779 anmärkningarne böra hindra antagandet af Utskottets Betänkande, och.denna hemställan blifvit med Ja besvarad, gjorde Herr Landt Mar skalk en proposition till ä terrén, iss, hvilken Bifölls. I anledning häraf anmodade Herr LandtMarskalken de Herrar, som i detta ämna anmärkningar anfört, att enligt Riddarhusordningen med det snaraste sina yttranden skriltitgen inlemna. Föredrogs å nyo OeconomieUtskottets den q5 dennes på bordet lagda Memorial at näst föregående dag, i anledning af den Utaf Herr von Schulzenheim, Lavid, gjorda motion om en underdånig anhållan till Kong). Maj;t, angående införande af de för-; dom brukliga RiksdagsBerättelser. Grefve Gyllenborg, Johan Henning, anförde skriftligen: Vid Höglofl.
Icke heller förnekar jag, att en jernväg, dragen från Sala till Korsnäs, eller kanske ännu hellre mera vestligt tili Forsshufvud eller Båtstad, på sätt inom Kopparbergs län blifvit yrkadt, skulle för detta län medföra stort gagn; och att begge dessa bandelar, såsom ortsbanor, vore förtjenta af uppmärksamhet och understöd från statens sida. Annu mindre skulle jag, om frågan gällde att anlägga en vestra stambana norr om Mälaren, med det högre syftet att på möjligen kortaste väg förbinda rikets östra och vestra kuster vid Stockholm och Göteborg, förneka, att en sådan stambana möjligen skulle lämpligast få sitt läge vester om Sigtuna-fjärden, på sätt Kommittéen föreslagit; men nu är intetdera af dessa syften i fråga. Statens vestra stambana är snart färdig söder om Mälaren, och det vore lika litet behöfligt som med statskassans fördel och ändamål förenligt att äfven norr om Mälaren anlägga en jernväg i vestra 1 2 stambanans riktning, hvarigenom de tvenne vägarne norr och söder om Mälaren skulle blifva konkurrenter om till icke obetydlig del samma trafik. Åtminstone synes man dermed böra uppskjuta till en sannolikt aflägsen framtid, då verkligt behof kan påkalla dubbla jernvägsförbindelser emellan omförmälda hufvudpunkter för landets handelsrörelse. Den fråga, som Kommittéen haft att lösa, gäller icke vestra utan norra stambanans lämpligaste riktning. Så tydligt detta än blifvit uttryckt i Kommittéens uppdrag, är det långt ifrån öfverflödigt att upprepa och i minnet fasthålla detsamma.
Län, om rättighet för yngling, som fyllt i5 år samt för enka och till myndige år korn men man, ändock de blifvit under Förmyndare-vård ställde, att om sin egendom, genom testamente, förordna, 3:o af Måns Mänsson ifrån Calmar Län, att jordegare i allmänhet må vara berättigade, alt, utan föregången Häradssyn, å sine egor, till eget husbehof anlägga mjölqvarnar, dock hvad vattenverk angår, endastså vida, genom förut i stadgad ordning skedd undersökning, utrönt är, att, genom vatten-uppdämning, eller vattnets begagnande, annor icke melin tillskyndas, 4:o af Nils Strindlund3 0111 skyldighet för Bruk, qvarnar och andra dylika större inrättningar å landet, alt deltaga i allmänna vägars och broaji’S byggande och underhållande, 5:o af Anders Nilsson ifrån Malmöhus Län, om forum, der gäldenär, som ställes till ansvar för det han förnekat rigtigheten af sin skuld, bör tilltalas och dörnas, 6:0 af Johan Andersson ifrån Upsala Län, alt Kongl. Förordningen den 28 Junii 1798, i hvad den rörer räkning å borgade varor, samt Kgl. Förklaringen den 15 Januarii 1806 må en gång årligen å Härads-Tiugen och i Kyrkorne uppläsas, 7:0 af Petter Pehrsson ifrån Calmar Län, om förändrad redaction af i5 Capitlet 1 och 5 §§. Ärfda-Balkcn, * 8:0 af Eric Pehrsson ifrån Gefleborgs Län, att vad icke må vara tillåtet emot Härads-Rätts Utslag i erkände skuldfordringsmål, och 9:0 Anders Pählssons och Petter Pehrssons, ifrån Jönköpings Län, samt Lars Gezelii ifrån Stora Kopparbergs Län serskilde memorial, an gående alldring i 2 Capitlet 1 §. Ärfda-Balkcn; till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskotten: r.o Daniel Danielssons ifrån Örebro Län memorial, om Jägeri-Betjenmgens afskaffande, samt indragning till Staten af denna Betjenings nu innehafvande Boställen, och Bih. till. R.
Idun visar i dagens nummer en bild af samlingssalen i » Hemmet för arbeterskor » vid ett aftonsamkväm äfvensom en bild af » sykursen » och ett af sofrummen i hemmet. VÅRA ILLUSTRATIONER. / ÖSTERRIKISKA KRONPRINSESSAN STEFANIES ^ UTKORADE, grefve Elemer Lonyay, med hvilken hon, som vi förut meddelat, den 3 dennes skall ingå äktenskap i London, är en ung medlem af OsterrikeUngarns allra förnämsta adel. Grefvens fader, Meinhard von Lonyay, blef år 1867 finansminister i Andrassys ministär, 1870 öfvertog han riksfinansministeriet och 1871, efter Andrassys störtande, var han den andre ministerpresidenten i den nyupprättade ungerska staten. De stora rikedomar, han samlat på dessa höga platser, rubbade förtroendet till hans politik, så att han 1872 drog sig tillbaka. GREFVE ELEMER LONYAY. T~) EN FÖRSTA MINNESSTODEN öfver Johannes Brahms har nu rests i den lilla staden Meiningen i Tyskland, medan samtidigt i Hamburg, den store tondiktarens födelsestad, och i AVien, hans vistelseort under de senaste årtiondena, man ej hunnit längre än att insamlingar pågå för resande därstädes af Brahms-monument. Vi antaga, att det skall intresseraäfven vår musikaliska publik, för hvilken Brahms verk till dels torde vara kända, att se, hur en af Tysklands små, men konstälskande städer hedrar minnet af en af dess lands snillrike söner. IDUN EN E Och Det 1899. — 6 — DRÖM VAR SEKELORDET. N FLYKTAD DRÖM, ja dröm, ack, blott en dröm det var, Det stora sekelord, som kom från österns tsar. dock, det var så skönt som stjärneljus i natt, ord så kärt, så stort, så rikt så godt och gladt. Det kom som vårens sol, det kom som vårlig vind, Och ros flög upp på släktets bleka, tärda kind.
Sjelf smakade Walter aldrig bränvin, men han tog sig ett glas madera, ty luften var töknig och osund. Till afsked kysste han sin fru och lilla dotter. Prostinnan, som ärnade sig i kyrkan, klädde sig och var derföre icke närvarande. Walter reste som vanligt i en ensittsig chäs och körde sjelf; klockaren satt bakom. Menföret gjorde att det var litet folk i kyrkan; församlingen utgjordes nästan endast af dem som skulle underteckna sockenstämmans beslut. Predikan var kort, och ansågs uppbygglig, som vanligt. Lysningar och publikationer voro förbi, och gudstjensten slut. Då inbjöd presten sockneledamöterna till sakristian, för att underteckna documentet, som genast skulle skickas till vederbörlig ort, och erbjöd sig att genomläsa punkterna. "Hvartill är det nödigt, vi känna ju dess innehåll och lita på vår värde kyrkoherde," sade alla och skrefvo under, hvarefter det förseglades. Prostinnan, jemte sin bror baron väntade att Walter skulle följa hem med dem. Då kom denne med ovanlig skyndsamhet, det låg till och med något sjelkaktigt i hela hans väsende, hvilket de efteråt anmärkte. Han bad dem fara allena, ty han vore kallad på sjukbesök till en adlig fru, som han namngaf. Detta förundrade både baronen och hans svärmor, som icke hört det minsta om hennes sjukdom. Prostinnan bad sin måg köra försigtigt, och de reste hvar sin väg. Helt ensam tillryggalade Walter den mer än half mils långa vägen till den omnämnda fruns egendom. Frun, som alldeles icke varit sjuk, var sedan ett par veckor hemifrån, hos sin gifta dotter i -. Walter, som snart syntes ha glömt ändamålet för sitt besök, begärde af hushållerskan något mat, och sade sig vara mycket hungrig. Ehuru hon hade hört att han aldrig nyttjade bränvin, satte hon likväl, efter gammal sed, fram sådant, tillika med smör, bröd och ost, och skyndade sig sedan i köket, för att anrätta något passande. Bordet var dukadt, förrätten och soppan införd; hushållsmamseln bad honom servera sig sjelf efter behag och aflägsnade sig, för att sjelf grädda några goda pankakor. När hon bar in dem, stog en stark bränvinsånga emot henne.
Jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs mening, alt dessa begge momenter böra uttagas ur bevilln.förordn.; men jag hemställer äfven, huruvida icke följande föreskrift bör utgå: ”utsökes åter fordran i concurs, ”åligge det borgenär att behörigen styrka, det hevilla.afdra”gen af gäldenären fulleligen fått åtnjutas.” Detta är verkligen ett stadgande, sorn det för borgenären är svårt att kunna uppfylla. Han erhåller ofta såsom hypolhek handlingar, sorn tillhört andra personer; och att, då de skola af honom i concurs bevakas, kunna styrka eller med ed fästa att bevilln.afdraget är åtnjutet, kan ofta för honom vara ganska svårt, emedan saken kan vara tvifvelaktig, då han skall besvära sin fordran. Jag tror, att äfven detta Ingstadgande borde utgå och utgöra föremål för en särskild lag, på sätt Hr von Hartmansdorff har föreslagit.” Gr. Hamilton: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande får jag blott anmärka, att förstärkta StatsUtsk. ej kan komma alt votera om ordalydelsen eller straffbestämmelsen i någon lag, således icke om något spöstraff, utan endast om den fråga, huruvida hänvisning lill ett så beskaffadt lagstadgande skall i bevilln.förordn. intagas eller icke; ty det lärer ej kunna komma i fråga, alt förstärkta StatsUtsk. borde votera om någon mot allm. lagen stridande straffbestämmelses införande i bevilln.förordn., utan blott om en i allm. lagen utsatt straffbestämmelses införande eller icke; och således lärer icke faran vara så stor, den blifvit antydd. För öfrigt kan jag visst icke bedömma, huruvida härigenom någon svårighet för domare uppstår, emedan jag icke befattat mig med dylika mål; men hvad jag tror mig veta, är, alt om något misstag varit begånget i föreg:de bevilln.förordn:!', så har det ej skett af R. St. ensamt, utan af Konung och Ständer gemensamt, och någon stor fara synes således ej vara för handen.
Att Banken dessutom har sin Indragnings-Stat, sin PensionsStat, hvilken sistnämnde år 1842 uppgick till 19,221 R:dr 12 sk. m. m. likasom andra Embets-Verk, förstås af sig sjelft. Jag förbigår äfvenledes både Egentliga Administrations-Utgifter och Extra Administrations-Utgifter, hvaribland för 1842 förekomma 566 R:dr för renhållning, hvarlill alltså den talrika Vaktbetjeningen icke kan begagnas: 2,412 R:dr 8 sk. B:co för användt skrifpapper (dock icke till räkenskapsböcker som äro serskildt upptagne): 1,290 R:dr 30 sk. B:co till skrifpennor, således öfver 20 R:dr Riksgäld om året till skrifpennor för hvar och en af Bankens 94 Tjenstemän; hvilket allt är obetydliga småsaker. Jag skulle väl vilja fästa min uppmärksamhet vid personalens antal, som enligt Reglementet utgör 94 Ordinarie Tjenstemän och 12 Extra samt 29 Personer betjening, hvaribland 26 Kammardrängar; äfvenså vid förvaltningskostnadens belopp för 1841 uppgående till 297,177 R:dr22sk. 2 rst. samt för 1842 till 213,648 R:dr 42 sk. 8 rst. utom Välgörenhetsbidrag 7,333 R:dr 16 sk årligen, hvartill komma betydliga afskrifningar och förluster, som äro mycket olika hvarje år; Men jag tilltror mig icke kunna bedomina hvarken det ena eller andra, ehuru jag långt för detta hört att större och rikare Banker i andra länder förvaltas väl med fåtaligare personal. Hvad jag dock icke kan underlåta att i förbigående omnämna, är den omtalade åt - 85 gärden, att contrahera om förfärdigandet af 740 trädlådor med jernband och lås, som, efter livad jag hört sägas, skulle kosta ej mindre än 9 ä 10,000 R:dr och vara ämnade att deruti förvara Bankens metalliska valuta.