Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer äska anslag till endast tre ytterligare provincialläkare-befattningar, med 1,500 R:dr för hvarje, eller tillhopa 4,500 R:dr, hvilket anslag borde ställas till Eders Kongl. Maj:ts disposition, för att användas till inrättande af sådana befattningar inom de orter af riket, der de finnas mest behöfliga, dock med samma vilkor, som vid de förut beviljade anslagen af enahanda beskaffenhet varit fästadt, nemligen att invånarne i hvarje distrikt skola på egen bekostnad anskaffa och underhålla lämplig bostad åt läkaren vid den för honom bestämda station, och lärer, i händelse denna hemställan varder af Eders Kongl Maj:t bifallen, någon särskild åtgärd nu icke erfordras i anledning af de ofvanberörda ansökningar, som från vissa orter inkommit om beredande af tillgång för provincialläkares anställande derstädes. Beträffande frågan om extra provincial-läkarnes uppförande på ordinarie stat, får jäg, enär extra provincial-läkarne, på sätt Rikets Ständer jemväl yttrat, hafva Bil. N:0 7 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1 om Statsverket 1865. 51 samma åligganden som de ordinarie provincial-läkarne, och, sedan ett för ändamålet erforderligt belopp redan blifvit beviljadt, den nu ifrågasatta åtgärden icke erfordrar förökadt anslag, i underdånighet hemställa, det täcktes Eders Kongl. Maj:t föreslå Rikets Ständer, att tjugutvå af de nuvarande extra provincial-läkarebefattningarne, för hvilka lönetillökning vid sistförflutna Riksdag anvisats, måtte varda på ordinarie stat uppförda med full provincial-läkarelön. ll:o. Uti skrifvelse den 18 nästlidne Juli. kar Svenska Läkaresällskapet, hvars ända
St. alt åtaga sig bevillning lill del belopp, som K. M:s Propos. innehåller, ulan R. St. äro fortfarande bibehällne vid den rättighet de nu ega att deruti göra de minskningar, som pröfvas nödiga. Hr von Hartmansdorff: Hr Cederschiöld har här gjort en ny motion, hvilket icke är hans rätt, enär Const.Utsk. allena äger till R. St. öfverlemna sådana förslag, som del åsyftade, hvarföre Hr Cederschiöld, om han vill väcka nya grundlagsförslag, bör dermed vända sig lill Const.Utsk. Det är endast öfver de ordalag, som i Betänk, finnas roed serskildt stil uptagna, R. o. Ad. nu eger öfverlägga, emedan det blott är dessa som Utsk. framställt. Dess förslag åsyftar icke att ändra de ordalag, som Hr Cederschiöld anmärkt, oell hvilka i min tanke angå en belt annan fråga, nemi. den, att hvad som behöfves utöfver de ordinarie inkomsterna, det skall, icke genom grund-skallernas förhöjning, utan genom bevillning anskaffas. Att häri göra någon ändring har Const.Utsk. ej ifrågasatt, och ingen ledamot har rättighet att på della rum göra det. Jag förmodar alltså att Hr Cederschiölds anmärkn:r icke kunna af R. o. Ad. uptagas. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Man bar såsom anmärkn. emot della förslag anfört, att det vid denna Riksdag redan en gäng blifvit af tväune Stånd förkastad!, och man har derföre ansett R. o. Ad. icke böra för sin del ytterligare låta det blifva hvilande. Denna argumentation skulle möjligen kunna hafva något skäl för sig, om det genom våra former läte sig göra eller kunde komma i fråga att påtvinga eli annat Stånd någon Grundlagsförändring, som detta Stånd icke ville veta utaf. Meu sådant är nu icke förhållandet, enär hvarje Stånd i della afseende har afgörande rätt, och kan det således
– Och få voro de, hos hvilka, liksom hos Kellgren, ur denna sandöcken oväntadt uppsprang någon ny lifskälla, mäktig att omgifva sig med en plötslig oas af den friskaste själsblomning. Hvem igenkänner icke, i en så beskaffad andlig luftkrets, de hitupp öfverflägtade smitt-ångorna från Hertigen Regentens, Ludvig XV:s, Madamerna Pompadours och Du Barrys, Diderots och Holbachs tidehvarf? från det förbund, som egoismen af en förderfvad sinnlighet, i sin utmärgling ideligt jägtande efter nya retmedel, der knutit med egoismen af ett lika förderfvadt, men genom qvicka hugskott och vågsatser blänkande förstånd? från de bureaux d’esprit, der medlemmar af båda könen jemnlikt samverkade, i lefvernet som i läran, att genom materialism och atheism uppfostra menniskoslägtet till frihet? från bländsnillen, ej blott så pass storartade som Voltaire, utan ock sådana lumpna, i sjelfva Frankrike för ingenting ansedda, som dock till och med af en Fredrik II befunnos interessanta nog, att upptagas i hans dagliga och närmaste sällskap? Varom billige! det behöfdes ett nästan öfvermenskligt mått af ädel naturell och jättestark vilja, för att mot en slik tidsanda bevara sig oförförd. Och hvem förmådde det helt och hållet? Sjelfve den förste motstånds-hjeltens och motstånds-martyrens, sjelfve Rousseaus egen personlighet intygar bäst utsträckningen af giftets genomgripande verkningar. Hvad (i det längsta) gaf skydd, var endast en från umgängets såkallade högre kretsar och dagens litteratur möjligast fjermad belägenhet; der fanns ännu en fristad för helig tro och fromma seder.
Den 6 Junii f, m. förr eller senare skall finna att den nu i fråga ställda grunden för stängseldelning icke allenast vöre den billigaste och lämpeligaste, utan tillika den enda öfverallt användbara, och de grunder, som nu finnas stadgade, äro underkastade 'olika tydningar och tillämpningar; hvarförutan då hägnad emellan Stad och Landet, samt emellan Kronans och enskildes egor skall upprättas , de nu varande författningarne, ickegiiva några klara föreskrifter, så hade jag trott det vara af vigt, att innan enskiftena allmänt vidtog03 , få den grund bestämd, enligt hvilken 6tängeelskyldigheten lämpligast; må fördelas; ty om man dröjer dermed och låter hemmansdel. niDgarne föregå, skola ovillkorligen en massa af tvister besvär och olägenheter af flerahanda slag uppkomma, serdeles genom de nya gärdesgårds-liqvider, som genom förändrade delningar skulle föranledas. Friherre Boije: Jag vidkännes icke att hafva förgätit något; men deremot tyckes Herr »Dankvardt hafva förgätit den vigtiga omständighet, att ett större hemmantal i allmänhet 'också åtföljes af en större ägorymd. Må man eftersinna förhållandet i det exempel jag går att framställa, som icke är för tillfället imagineradt, utan är så sannt, att jag lätteligen kunde uppgifva både fastigheternas namn, och deras ägares. Båda grannsrne hafva gemensamt en mark, bestående af kärr och mossa, der likväl en dålig höslotter ägt rum, men den ena grannens lott i marken utgör nära 40 tunneland , då den andra, oändeligen mindre till hemman - Den 6 Jun ii f, m. tal, åge: i samma mark ej mera än 8, högst 10 tunneland. Nu bjuder lagen, att den eger vitsord, som skifta vill, och, den större egaren tvingar således den andra, att, mot sin vilja, ingå i stängselskyldigheten.
Jern: lill införsel förbjudne, men på ofia upprepade skäl bar utförsel-tullen blifvit nedsatt lill i4 sk. 3 r:st SkU.. Jernskrot är i i83o års Tull-Taxa förbjudet lill införsel och vid utförseln belagdt med i R:dr 12 sk:s tull, samt i Tull-Comitéens förslag, det gjutna, förbjudet både till inocb utförsel, ocb det smidda jemväl förbjudet till införsel, men vid utförseln åsatt en lull af 4 R:dr Sk%.. Utskottet bar vid denna artikel tillstyrkt den förändring mot Tull-Comitéens förslag, att jernskrot, gjutet, må, lika med tackjern, så väl insorn utföras emot en tull af 4 R:dr Sk%.., ocb att, för jernskrot, smidt eller valsadt, vid införseln må erläggas jemväl 4 R‘dr, men vid utförandet endast med 3 R;dr, hvarigenom Utskottet velat underlätta möjligbeten för den mindre bemedlade att kunna afyttra förbrukade eller skadade jernpiecer ocb såmedelst återbekomma något af det utlagda inköpspriset. Kläder, nya. 1820 års Tull-Taxa upptager icke kläder, oya. Tull-Comitéen föreslår, att kläder, nya, fruntimmers-, må få införas emot 33| procent af värdet. Utskottet åter, som ansett, att kläder, så väl manssom fruntimmers-, böra kunna inom landet till erforderlig godhet tillverkas, bar föresiagit, att desamma må till införsel förbjudas. Knallhattar finnas hvarken i Tull-Taxan eller i Tull-Comitéens förslag upptagne, men då de utgöra en import-artikel, bar Utskottet ansett denna rubrik böra i Taxan inflyta, och som knallhattar äfven inom landet tillverkas, åsatt dem en skyddstull af 331 procent af värdet, saint föreslagit fri utförsel deraf. Koppar, rå, i så väl i83o års Taxa som Tull-Comitéens förslag belagd med jo
»Ja min fru, vi skulle kanske kunna komma öfverens, om endast advokaterna icke blanda sig i saken. Låt oss förklara oss: jag är till er tjenst. Jag antager på förhand den dag och timma, som ni behagar utsätta för vårt samtal?» Ah! jag har fångat honom! LISE (afsides). Det var märkvärdigt hvad frun är glad! FRUN (skrifvande). »Jag väntar er redan i dag, vid middagstiden. Er tillgifna granne, enkefru Gardonnière.» Lise! skynda genast tillbaka med det här svaret! LISE. Skall det vara svar nu med? FRUN (otåligt). Åhnej! skynda! LISE (afsides). Det här är kuriöst! (går). Fjerde Scenen. FRUN. CECILE. FRUN. Mina planer krönas ändtligen med framgång! Cecile skall inte gå i kloster! (sätter sig på soffan). CECILE (från höger, sätter sig bredvid henne på en taburett). Hvad är det åt er, min tant? Ni ser så glad ut! FRUN. Ah, det är du Cecile! omfamna mig, mitt barn! CECILE. Gerna! Hvad hade tant så roligt åt då jag kom in? FRUN. Jag tänkte på en underlig idé som herr Lapierre hade i går. CECILE. Er advokat? FRUN. Ja, min dyre advokat! Kan du gissa hvad han föreslog mig? CECILE. En ny process? FRUN. Nej! ett nytt äktenskap! CECILE. För er? FRUN. För mig. CECILE. Och med hvem? FRUN. Med honom sjelf, naturligtvis! CECILE. Och det skrattar ni åt? FRUN. Som du ser! CECILE. Ni ämnar då verkligen gifta er för tredje gången, tant? FRUN. Tycker du det! CECILE. Således gaf ni honom afsked? FRUN. Jag tror det nästan! CECILE. För alltid? FRUN. Det är troligt! Jag sade honom visserligen att mitt hus är mycket tyst och ödsligt och att jag trodde det en man skulle behöfvas der.
Riksdagsordningen afgjordt, att denna början alltid räknas frun den dag, då Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om StatsVerkets tillstånd och behof af Rikets Ständer eller Deras Statsutskott emottagen blifvit, hvilket innevarande Riksdag, på sätt bilagde utdrag af StatsUtskottets Diarium visar, skedde den 6 Februari sistlidna år; och hvarå utan tvifvel öfriga StatsExpeditionerna, med undantag af KrigsExpeditionen, hade afseende, då, såsom förmäldt är, StatsRådsProtokollen till och med den 1 Februari från förstnämnde Expeditioner till Konstitutionsutskottet aflemnades. Dessa omständigheter måtte tillfyllest rättfärdiga den slutsats, att ofvanberörde å svarande sidan emot rättegångens behörighet framställda in vältning, långt ifrån att hämta något stöd af Lag, synes härleda sig ifrån ett misstag eller missförstånd i afseende å det till grund derför uppgifna förhållande; och jag påstår fördenskull vördsamt, att densamma, om den till närmare pröfning upptages, måtte, såsom icke befogad, varda ogillad. Stockholm den 14 Juni 1841. C. L. LANDIN. 207 PROTOKOLL, hållet i RiksRätten i Stockholm den 14 Juni 1841 N ärv arande: Ordföranden, Herr Presidenten samt Ledamöterne: Herr Presidenten Chefen för Förvaltningen af Sjöärendena, Herr Vice Friherre Cederström. Westerstrand. Ami - ralen Herrar JustitieRåden Herr V ice Amiralen Herr GeneralLöjtnanten Herr HofRättsRådet Herr Kammar Rådet Herr KommersRådet Herr KammarRättsRådet Herr KrigsRådet Herr StatsKommissarien Herr Amirali tetsKammarRådet Herr BergsRådet Nordenskjöld. Themptander. Stråle. Isberg. och Nordenstolpe. Coyet. Lorichs. Sköldberg. Fägersten. Leyonmarck. Uggla. Branting, af Tuneld. Widin. Tribler.
IV. U. 197, 279. A. 319. — N:o 21. i anledning af väckt motion om förändring af sättet för utmätt fastighets försäljning. II. B. A. 714. — N:o 22. med återlemnande af en inom Hedervärda BondeStåndet väckt motion, angående föreskrifters meddelande i afseende på beskaffenheten af Länsmans-fullmagter. III. — N:o 23. i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 6. öfver väckt motion, angående ändring i författningarue om bysättuing. III. — N:o 24. i anledning af väckt motion om förmånsrätt för förskott på till försäljning lemnade varor. III. B. 109, 249. A. 276. E. 379. — N:o 25. i anledning af väckt motion om förändring i Kongl. Förordningen den 29 Juli 1812, angående åtskilliga omständigheter, som böra iagttagas vid ändrings sökande i Consistoriernas utslag. III. B. 218. A. 283. — N:o 26. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition (N:o 15) med förslag till förordning, angående förlagsinleckning. III. B. 219, 283, 315. Å. 318. VI. U. 198, 227. A. 312. IX. E. 403. — N:o 27. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition (N:o 56) med förslag till lag om aktie-bolag. — N:o 28. i anledning af väckt motion om bestämmande af tid för vitesförbuds kungörande i kyrkorna. IV. U. 197, 279. A. 319. — N:o 29. i anledning af väckt motion, angående skärpta controller för kyrkoböckers förande m. m. III. — N:o 30. i anledning af väckt motion, angående förändring af 1 § 30 Capitlet Rättegångs-Balken, i afseende på tid för anmälan af missnöje emot Hof-Rälts dom och utslag.
Man liar äfven anfört, att BevillningsUtskottet sköl-* le bättre känna hemmansvärdet; men på de skäl jag nyss nämnt, torde det lätt finnas, att KammarRätten icke behöfver känna detta värde, då det icke kan blifva föremål för anmärkning. I sammanhang härmed har Herr von Hartmansdorff fått uppbära mycken ovilja, hvaraf ock en god del fallit på KammarRätten, såsom den der skulle handla efter godtycke. Jag skulle deremot tro, att då man borttager all controll från Taxeringsoch Pröfnings-Commilteerna, lemnar man fältet öppet att handla efter godtycke; och jag ville i delta afseende hänvisa de värde Talarne att genomläsa de flere besvär, sorn ankommit till KammarRätten, och sedermera öfverlåta åt dem att bedöma, om TaxeringsCommittéernas åtgärder altid varit föranledda af stadganden i författningarna, eller af godtycke. Att detta icke kan äga rum i KammarRätten, är påtagligt, emedan KammarRätten måste handla stricte efter lag och författningar, samt communicera målen, innan de afgöras. Att ogrundade anmärkningar communiceras, har äfven blifvit an för dt, och jag vill icke eller bestrida, att ju anmärkningar ofta utfärdas, som vid definitiva afgörandet anses kunna och böra förfalla, men, ehuru anmärkningarne pröfvas i Kongl. KammarRätten, innan de corarau - Ben 12 Augusti f. m. liiceras, är det icke altid möjligt att, förer se deras obehörighet, då man ännu icke_ känner hvad förklaranden har att andraga til! sitt urskuldande. Det finnes ingen åklagare, som i detta fall kan säga sig vara ofelbar. Herr Munck af Rosensköld har slutligen försvarat municipalinrältningarnes nytta. Äfven jag medger att de kunna vaja nyttiga; men med det absoluta vilkor, att de mäste stå under någon gemensam con t roll; ty en municipalinrättning, pä hvilken icke finnes någon controll, vill jag icke lefva under. Lemnar man en absolut magt åt en sådan, så fruktar jag, att den skall missbrukas, mer än af en souverain Styrelse.
för att, efter deras pröfning, vederbörande tilldelas, emedan göromålen tidtals, eller närmast före och under samt efter riksdagarne, voro mest besvärliga och mödosamma. Då de personer, åt hvilka ifrågavarande göromål under den förflutna tiden, alltsedan 1828, 1829 och 1830 års riksdag, varit uppdragna, derför åtnjutit serskilda, af Rikets Ständer bestämda samt från och med hvarje riksdags början till Rikets Ständers nästpåföljande sammankomst beräknade arfvode», först fastställda till 1,000 r:dr och derefter till Bih. till B. St.
Hvad särskildt banan emellan Köping och Uttersberg beträffar, så får densamma nästan öfverallt en sluttning från Bergslagen nedåt, hvarföre denna bana, likaväl som de Wermländska, med lätthet borde kunna apteras för hästkraft. Jag anhåller, att dessa mina anmärkntr måtte få åtfölja remissen till Statslltsk. Hr Nordenfelt, Leonh. Magnus: Ehuru jag i allmän het fullkomligt instämmer uti de skäl, som i den Kongl. Skrifvelsen äro anförda för afstyrkande af bifall till de deri omnämnda enskilda kommunernas anhållan om understöd från Staten för jernvägsanläggningar, föranlätes jag likväl af min speciella kännedom om behöllighelen och nyttan af en utaf de ifrågavale bi-jernbanorna, nemi. den emellan Borås och vestra stambanan, att tillstyrka, det R:ts St:r, om än medel måste genom uplåning anskaffas, måtte bevilja det dertill begärda understödet.
Följden af sådan Skattskrifning är eftertänklig, ty för afkortningen fordras luseiidelals resor årligen lill de fattigas kojor för alt samla bevis på deras elände, en insamling sorn icke gagnar Slaten, men upptager Tjenstemännens tid onyttigt, samt bringar Stats-Machinens gång i olag och uppbörds-verket i oreda - 33 Bevillningen, som är eli ovillkorlig penningeskalt och icke får såsom grundräntan utgöras i persedlar, fortfar att, såsom i förra Femårs-Berältelsen är nämndt , utgöra föremål för mången skattskyldigs mer eller mindre grundade klander och missnöje; ty äfven sisla Bevillnings-Förordningen anser man egentligen hafva uppsökt jorden och Embetsmanna-lönerne, men icke den rörlige förmögenheten i Släderne, öfverflödet och lyxen, hvilka egentligen herrska der. Det förr anmärkte missförhållandet imellan Landets och Städernes Statsbidrag anses i allmänhet fortfara. Hvad i sista Femårs-Berättelsen är anfördt, dels om kostnaden för rustning och rotering, som utgör jordbrukarens svåraste onus, samt dernäst Prästerskapets och Kyrkobetjeningens underhåll och dels hvad angår diverse afgifter, onera oell allmänna Besvär, åberopas nu j'tterligare, emedan uti desse omständigheter icke företer sig någon sådan förändring, som kan blifva föremål för särskild reflexion eller framställning, hvarför ock förra slutomdömet gäller, aLt alla Slats-bidrngens sammanräknade stora Total-Summa må mindre förskräcka, enär deri lill slut ingå prestationer in natura, såsom väghållning, skjuts, Fattig-Försörjning, Allmänna Byggnader, med flere artiklar der Folkets arbetskraft blifvit värderad i penningar. Tillåtne krogar på Landsbyggden finnas nu .mera blott två i hela Länet, men Srnygkrogar, så i Städerne som på landet, öfverklagas mycket. Svårigheten att dem utrota ligger lill någon del i Lagstiftningen, som icke medgifver köpare att vittna i Brännvins-minuteringsmål och tillåter Krögare att med Civil-arrest försona de böter, han icke mäglar betala. Länets Hushållningssällskap har, på undertecknad Ordförandes uppmaning, ökat sin verksamhet.
Med afseende å de betänkligheter, hvilka så väl af Ur Frih. o. Landtm, sorn åtskilliga ledamöter blifvit framställda emot det föredragningssätt, jag tagit mig friheten föreslå, och då jag tror, att det äfven låter sig göra på det andra sättet; så skall jag icke uppehålla discussioneu genom påyrkande af en generel föredragning, utan afstår ifrån mitt förra yrkande. Hr von Hartmansdorff; Jag ämnade anföra hvad Hr Frih. o. Landtm, redan sagt. Sedan Hr von Hohenhausen afstått ifrån sitt yrkande af vissa punkters samfällda föredragning, och då jag ej förmärkt att någon annan ledamot varit af hans mening, så torde vi nu få öfvergå till betänkts föredragande punktvis. R. o. Ad. beslöt att äfven denna afdelning skulle punktvis föredragas. 1 punkten blef nu föredragen. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att PresleStts beslut i den 1 punkten måtte ånyo få uppläsas. I anledn. häraf upplästes ånyo den motsvarande 1 punkten af PresteStts beslut. Hr von Hartmansdorff: Skilnaden mellan StatsUtskts förslag och PresteStcs beslut, såvida jag rikligt uppfattat det sednare, består deruti, att då Utsk. velat lemna 100,0110 r:dr åt norra delen af Riket, antingen såsom anslag eller lan, och 100,000 ndr åt den södra delen blott såsom län, så har PresteSt. ansett samma villkor böra utsättas äfven för den södra delen, samt alt vissa harad af Wermland bor - 4So D e ri 29 Mars f. m. de räknas till den norra delen af Riket, likväl utan att förminska anslagen för denna del, ulan tillägga 20,000 r:dr för berörde härader. För min del instämmer jag uti PresteStis mening, emedan jag befarar, att på få stallen torde understödsgifvunde såsom lån vara möjligt att begagna, derest delägarne i den jord, som skall okas, icke äro så få, alt låneafhandlingar med dem kunna uppgöras. Men då valet öfverlämnäs till K.
Likaledes bör den, som vid mantalsskrifningen uppgifvit sig till bränvinsbränning, men sedermera vill densamma, innan tiden för bränvinsbränningen infaller, nedlägga eller förminska till tid eller pannerymd, derom göra anmälan hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande. § il Afgiften för bränvinsbränning i denna klass beräknas och erlägges efter pannerymden på sätt nedanstående tariff utvisar: Pannor utan Pannor med Afgift för l ler mäskvärmare. måskvärmare. min. kannors rymd kannors rymd It:dr sk. lill och med 10 11 12 13 14 15 16 1’7 18 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 Bih. tili Fi. St. Pannor ulan Pannor med Afgift för i terAfgift för mdskvärmare. mäshoärmare. min. 6 månader. kannors rymd kannors rymd Ii:dr sk. R:dr sk. 31 23 '. Upphettningsyta. Qvadratrot. Diametern Diametern: Höjden Fot. Pannerymd. Kannor. Diameter. Fot. Utslås Skrifvelse, N:o 6, Bil. Litt. Tab. I. Diametern: Höjden Diameter. Fot. Pannerymd. Diametern: Höjden Höjden Diameter. Pannerymd. Diametern — Höjden. Diametern Höjden Diametern Höjden — 4: 1. Diametern: Höjden Diameter. Upphetta, yta. Diameter. Uppheltn. yta. Diameter. Upphetta, yta Diameter. Upphettn. yta. Kannor. Fot. Qvadratfot. Fot. Qvadratfot. Fot. Qvadratfot. Fot. Qvadratfot. Höjden Fot. Utsk:s Skrifvelse, IV:o 6, Bil. Litt. D. Teli). »9. (Bihang till Tub. 4-) Enkel Apparat. Diametern Diam.: Höjd Höjd Diam .: Pannerylnd.
Uti inteckningsräntan, såsom här förut är omförmäldt, i allmänhet bestämd till fyra procent och endast till förmån för vissa allmänna fonder undantagsvis tillåten till högst fem procent, gjorde väl denna lag icke direkt någon förändring; men i tillämpningen antogs, att den medgifna friheten vid ränteaftal äfven finge sträcka sig till sådana skuldförbindelser på högst sex månaders förfallotid, för hvilka intecknade skuldsedlar blifvit lemnade såsom hypotbek; Och ehuru derigenom bereddes en utväg att i afseende å skuldförbindelser af nämnde förfallotid kringgå lagbudet om bunden ränta för inteckningar i fast egendom, hafva vid sednare förhandlingar angående den Norrska räntelagstiftningen såväl Justitiaeoch Finans-Departementen som en särskilt nedsatt Creditlovs-Commission uttalat den mening, att uttryckligen borde stadgas, det räntefriheten omfattade äfven sådana skuldförbindelser, för hvilka inteckningssäkerhet endast medelbart blifvit ställd. Vid 1851 års Storthing, derförinnan räntan under 1848 års penningekris blifvit öfverdrifvet stegrad, och deraf i allmänna tänkesättet framkallats en stark reaktion emot den obegränsade räntefriheten, vidtogs åter, med upphäfvande af 1842 års lag, det beslut, att räntan å alla slags skuldförbindelser, sorn icke hade längre än sex månaders förfallotid, finge förskrifvas till högst sex procent, hvarigenom således, å ena sidan, den år 1842 för vissa fall medgifna obegränsade räntan inskränktes, under det, å andra sidan, det dittills för intecknade skuldebref äfven af kortare än sex månaders förfallotid till fyra procent stadgade räntemaximum förhöjdes till sex procent. Detta beslut, som den 15 September 1851 blef lag, kunde under de derpå nästföljande åren icke utöfva något märkbart praktiskt inflytande, emedan räntan i allmänhet, till följd af då rådande förhållanden, understeg den högsta i lagen tillåtna.