Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De lagas slutligen aldrahelst från de Banker, sorn ligga nära tillhands och hafva lätta kommunikationer. Att sådant är verkliga förhållandet och alt exporten af ädla metaller från ett lynd heror, icke af något slags förhållande inom detta land, utan af förhållanden inom de länder, lill hvilka de exporteras, bevisas genom erfarenheten. Eli England förekommer mycket ofta så kallade drains eller export uti stora quantileler af guld, uttagne ifrån dess Bank. Sådane ägde rum under nästan hela året 1825, sedan under åren 1830 till 1832; 1834 till 1837, samt åren 1838 och 1839. Men hvem kan tro, att denna export uppkom genom någon undervigt i Englands handel, hvilken alllid, utom i missvexlår, drifves med öfvervigt, utan: tydligen af den orsak, att guld behöfdes i andra länder. Ingen Bank, som ligger till hands för den slöra verldshandeln är fredad för sådane tillfälliga uttömningar. Sålunda skedde äfven ifrån Sverige under åren 1841, 1842 och 1843 en export af ädla metaller till det utomordent liga beloppet af 11 millioner R:dr B:ko; men icke härledde denna export sig hvarken af någon ovanlig undervigt i handeln, eller af en för stor sedelstock, utan, som bekant är, af andra orsaker, som lågo icke inom, utan utom Sverige, såsom t, ex, Hamburgs brand, kriget mot China, Finska sedelskuldens inlösen o. s. v. Märkvärdigt var, att de två första åren skedde exporten företrädesvis i silfver, och det sisla företrädesvis i guld, lill bevis, alt vid det förra tillfället behöfdes någorstädes silfver, och vid det sednar« guld.
eller med andra ord grundskatternas kapitaliscring, men tillika funnit, att, för frågans slutliga afgörande hos Rikets Ständer, nödigt vore, att ett fullständigt förslag uppgjordes, innefattande icke allenast de allmänna grunderna för nämnde skatters inlösning, utan äfven en framställning af de särskilda åtgärder, som för verkställandet kunde finnas erforderlige, hvadan Rikets Ständer, med anmälan om de i frågan gjorda framställningar, uti underdånig skrifvelse den 18 December 1857, anhållit, det Kongl. Majit täcktes i nåder låta vidtaga de åtgärder, som, för en fullständig utredning af denna vigtiga fråga, kunde finnas lämpliga; — och har, enligt hvad Utskottet inhemtat, detta ärende derefter blifvit i nåder rcmitteradt till Kongl. Kammar-kollegium, på hvars åtgärd det ännu är beroende. Vid sådant förhållande och då det icke synes Utskottet lämpligt, att Rikets Ständer ånyo ingå i pröfning af detta ärende, innan den af dem i underdånighet begärda utredning hunnit åvägabringas, får Utskottet hemställa, att ifrågavarande motion ej må föranleda någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 19 Januari 1860. Ank. til) Exp.-btsk. den 20 Jan. 1860, kl. 1 e. m. Utlåtandei anledning af vackt motion angående indragning till Kronan af Kungsgården Ollestad. (I. A.) Uti en hos Bonde-Ståndet väckt och till Stats-Utskottet remitterad motion har Riksdags—fullmägtigen Johannes Andersson från Elfsborgs län erinrat, hurusom vid Bih. till R. St.
Ilar deremot, i fråga om Hr Santesson, som icke är eller varit i Statens tjenst, har Utsk., på grund af enskild motionärs framställning, tillstyrkt en pension af 500 r:dr, och del oaktadt lian redan af Götha kanalbolag fått sig tillförsäkrad en lifstids-pension. Jag tror dä att SlatsUlsk:s tillstyrkande i denna del innefattar allt hvad man bilIiglvis kan fordra, och anhåller derföre om bifall till detsamma. Hr von Hartmansdorff: Jag erkänner visserligen, all Hr Santesson icke, såsom embetsman i Statens tjenst, har några anspråk pä understöd. Deremot tror jag att han har ganska stora anspråk derpå i sin förra egenskap af direktör vid Götha kanal. Frih. Cederström har redan nämnt att Hr Santesson näst Gr. Platen var själen uti företaget; och jag är öfvertygad att om han icke funnits efter Gr. Plåtens död, hade kanalen icke så snart blifvit färdig, om den ock med tiden blifvit det. Såsom direktör för berörde kanalbyggnad, och äfven såsom riksdagsman samt Ulsk:s-ledamot, har jag arbetat tillsammans med honom; och jag vågar påstå, att en man med större gåfvor och skicklighet än han ägde, får man sällan se. Att dessa egenskaper egnades åt ett enda föremål, som slutade med att medtaga alla hans tillgångar och försätta honom i den ställning, hvaruti han sig nu befinner, torde vara en hvar bekant. Jag tror således att R. o. Ad. bör, genom återremissens beviljande, visa att den erkänner hans förtjenster, om än en sådan åtgärd icke skulle förmå Utsk. att ändra sin mening. O Hr Akerman: Jag anhåller att få instämma med dem, som yrkat återremiss af förevar, punkt. Då R. St. vilja lemna ett bevis på deras erkännande af er. stor förtjenst, bör det ske på ett sätt, som är R. St. värdigt, och della synes mig icke äga rum om ett så ringa belopp beviljas, som del af Utsk. föreslagna. Jag önskar således att den ifrågavar. pensionen måtte bestämmas till det begärda beloppet af 1000 r:dr. Hr Edeonhjelm, Gillis:
Bidderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets den 5 och 8 dennes på bordet lagda Utlåtande Nro 71, angående regleringen af utgifterna å Riks-statens sjette Hufvudtitel, lades 4:de, 8:de, lOrde, 14:de och 18:de punkterna tili handlingarne, återremittera - 192 Prot.-Utdrag den 20 April 1854. des, på grund af gjorda anmärkningar, 2:dra punkten, den del af 9:de punkten, som afser Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, 13:de, 15:de, 23;dje och 32:dra punkterna, ansågs 33:dje punkten icke för närvarande föranleda något beslut, samt blef Utskottets förevarande Utlåtande i öfriga delar af Ridderskapet och Adeln bifallet. Den 19 och 20 April. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Utlåtanden: N:o 71, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjette Hufvudtitel. 3:dje punkten bifölls, med erinran om iakttagande af den rättelse, att sammanlagda beloppet af de å General-landtmäteri-kontorets stat föreslagna löne-förhöjningar utföres med 2,708 R:dr 16 sk., i stället för den af Utskottet oriktigt upptagna summan 2011 R:dr 32 sk. Hvad Utskottet i 9:de punktens 1 och 2 morn., sid. 11, tillstyrkt och föreslagit, återremitterades. 27:de punkten bifölls med erinran om den rättelse, att beloppet 400 R:dr till arfvode åt en andra underlärare vid Stockholms Navigationsskola, hvilket icke finnes å 29 sidan uppfördt, behörigen upptages. 32:dra punkten bifölls, med undantag endast af den del, som rörer det under mom. 1 lit. a., föreslagna kapital-ersättnings-belopp till fattigvårds-inrättningen i Södertelje, hvilken del återremitterades.
Ständers Revisorers Berättelse öfver Allmänna Magazins-Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning inhämtat, att Inrättningens Spannmalsrörelse under arén 1813, i8?4 och 1815 utfallit med en total Förlust af 22,196 R:d 26 sk. 2 rst. och det icke bör vara någon obekant, att vid Magazinerne i Landsorterne Spannemål blifvit inköpt Flöstetiden, då den varit i lågt pris, men deremot försåld påföljande Wår och Sommar med en ansenlig förhöjning, hvarigenom, efter dessa förhållanden, sorn inträffat uti Erik Svenssons hemort, och sorn formodas varit lika i de fleste orri ej alla andra Orter, en ansenlig behållning eller Vinst bort återstå för hvarje Magazin, om än en del af denna Vinst åtgått i Afskrifning, spillning och musfrat; Och anser Riksdagsmannen af sådan© orsaker det ej vara olämpligt, att Undersökning verkställes, huruvida Magaziris - Inrättningen fått till godo njuta den på förberörde sätt otvifvejaktigt upkomne Vinst, och att, enär åtski 1 lige oordningar och missbruk skola hafva ägt rum med Spanmåls - upköpen vid det Krono Uplags Magazin, sorn är beläget i Erik Svenssons hemort, sådane Författningar för framtiden måtte varda vidtagne, hvarigenom sjelfva möjligheten af dylika missbruk ina kunna afböjas. StatsUtsköttcts Betänkanden. Med anledning af detta anförande, får State, Utskottet vördsammeligen andraga, att hvad först vidkommer frågan derom, huruvida Ma. gazins. Inrättningen fatt tillgodo njuta den vinst densamma tillkomma bordt, är i denne del ej något att befara, enär Upbördsmännens Bäkenskaper grunda sig på behörige Ordres och andre nödige Original - Verificationer, och desse Bäkenskaper dessutom undergå Fyra serskildte granskningar, nemligen: först vid BandsContoiren, dernäst j MagazinsOiredlionen, och sedermera i JyarnmarBätten, samt ändteligen af Biksens Höglo!!.
Mea om Betänkandet, som förmodcligen komme att hwila pä bordet öfwer morgondagen kunde hinna tryckas lill i öfwermorgon, sä hade Friherre Hamilton för sin del derwid ingenting att päminna. Herr Grefwen och Ordföranden föreställde,? likhet med hwad Friherre Hamilton yttrat, att tryck, ningen ej tordt sä fort medhinnas, som angelägenheten af mälcts företagande fordrade. Herr 342 ven 11 Apell. Herr Vsklman, Otto lbrsckric, önskade, att rj ' nägot beslut om märets företagande nu i förwäg mätte fattas, som skulle lägga hinder i wägen för möjligheten af en äterremist, emedan da fräga more om ingenting mindre, än Rikets sjelfständighet, ett sörhastadt afgörande lunde medföra stadliga följder. Herr Grefwe» och Ordföranden yttrade sig tro, att Herr von LckultLsnKbims mening icke warit ans nan, än att malek i nästa plenum mätte företagas till ventilation, ej att nägot om dest afgörande nu i förhand skulle bestutas. Friherre Hfsrtr, utlät sig i anledning af nägot förslag uti Herr krintrionsckttlcki päbegpnta yt« trande, dek han ansäge Studerande w!d Academierna icke böra undantagas, och sannolikt icke wilja undandraga sig Fäderneslandets förswar i nötens stund. Herr OarlliKim 6k^I!snscIiö!ck, darl, förestog, det Ridderstapet och Adeln mätte öfwerenskomma; att nar frägan om Beväringen företoges, ^9 §. of NiksdagsOrdningcn icke mätte fattas i werkställighet och säle» des icke wälet andra gängen kunna hwila pä bordet. Ätstilliga ropade härtill Nej och Herr XlinZrpor, Oerckt, prkade, att en sädan vfs werenSkommelse icke emot Riksdags - Ordningen kunde göras, samt begärde denna fräga pä bordet.
Då sålunda visshet synes vara för handen derom, att ifrågavarande företag, derest detsamma på lämpligt sätt af Staten understödjes, skall komma till verkställighet, har Utskottet, som icke lörbisett vigten af oftanämnda jernvägsanläggning, genom hvilken staden Christianstad och dess omgifning sattes i omedelbar förbindelse med södra stambanan, funnit de uti förevarande hänseende gjorda framställningar böra på det sätt bifallas, alt för ifrågavarande jernvägsanläggning anvisas lån på ungefärligen samma vilkor, som för Eslöf—Landskrona—Helsingborg-vägen blifvit föreslagna; dock med den skilnad, att räntefoten torde kunna och böra förhöjas till 4 procent, mot det att räntefrihet under de 2 första åren, hvarunder jernvägsbyggnaden antagits kunna fullbordas, varder beviljad; och Utskottet får alltså hemställa: 5:o. att Rikets Ständer för byggandet af en till begagnande med ångkraft afsedd jernväg emellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan måtte bevilja det för denna jernvägs anläggande bildade bolag ett mot två tredjedelar af den till 1,080,000 R:dr beräknade kostnaden svarande lån, att från Riksgålds-kontoret utgå med Sjuhundra Tjugo Tusen Riksdaler, hvilket lån må räntefritl innehafvas under två år, från den dag hvar och en särskild del deraf blifvit lyftad, hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skall inom hvarje kalender-års slut inbetalas fem procent, efter år räknadt, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts, beräknas fyra procent årlig ränta, och återstoden utgör kapital—afbetalning; börande i allt öfrigt de vilkor och bestämmelser, som blifvit meddelade för det lill Eslöf—Ystads-banan anvisade lån äfven för det nu ifrågavarande lånet lända till efterrättelse. 3:o. Angående anläggning af jernväg mellan staden Wexiö och södra stambanans station vid Alfvestad. Sedan södra stambanan fått sin sträckning i närheten af staden Wexiö, har styrelsen för det bolag, som bildat sig för tillvägabringande af en jernbana för häst - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 88.
I sjelfva hufvudfrågan vill jag icke prolongera en debatt, som redan räckt så länge, men tvenne Ledamöter, Herr Tham och Friherre Wrangel hafva yttrat, att fylleriet verkligen aflagit i sednare tider. Ingen skulle högre än jag önska, att kunna hysa samma öfvertygelse; den har jag likväl icke. Jag har som Landshöfding i många år haft tillfälle förmärka, att fylleriet snarare tillän aftagit. Våra arrester och brotten vid de allmänna Domstolar kunna intyga sanningen häraf. Jag vill visserligen icke bestrida Ilerrarnes öfvertygelse, och jag hoppas ingen anser mig hafva uppträdt af kittslighet; men jag får säga, att jag anser det öfverfiödiga Bränvinssupandet vara orsaken till det mästa onda i66 Dea 4 Junii f. ra. i landet. Det har jag aldrig döljt, och jag liar derföre icke eller nu kunnat qväfva den känsla, som förmått mig att deruti nu yttra, hvad jag tänkt och tänker. Herr Rosenqvist, Fredrik, Leonhard, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Sedan BevillningsLagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten begagnat nära fem månaders tid för utarbetande af deras gemensamma Betänkande, som fått namn af ”förändrade föreskrifter om Hus”behofs-Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen,” hade man med skäl väntat sig någon ting belt annat, än en slags Bränvins-Cateches; ty annat kan man väl icke kalla det i form af frågor och svar uppstäldta Betänkandet, hvilket i stället att innefatta förslag till förändrade, det vill säga förbättrade, föreskrifter, rätteligen innehåller försämrade föreskrifter, dem man gerna kunnat umbära, och troligen äfven sluppit att se och höra, om Riksdagen slutats, då de i Grundlagen utsatte 4 Biksdagsmånaderne tilländalupit, emedan Ekonomi-Utskottet, som den äran tillkommer, att hafva utarbetat och uppsatt grunderna för Betänkandet, säkerligen icke på den tiden medhunnit få den lilla Catechesen på ellofva blad i octav färdig.
Att öfverväga, förbättra, profva, – dertill var tiden för knapp; jag måste endast se på verkan af det hela, och denna, visste jag, skulle icke uteblifva. Änteligen kom den märkvärdiga dagen, hvars ankomst jag ur flera än ett skäl velat uppskjuta. Mellertid hade alla anstalter, så fullkomligt som möjligt, blifvit träffade, och så snart sällskapet intagit frukost, fördes de till ett stort fält, hvarpå en präktig med siden-baldachin öfvertäckt thron var beredd för Schahen, och tapeter på marken utbredda för de öfriga åskådarne, hvilka genom ett linnetak skyddades för solen. Theatern var på fria rymden, under öppna himlen. I österlanden gör man sig på intet sätt besvär med dekoratiooch coulisser; om skådespelarn ger tillkänna: detta är ett rum! det regnar! – åskan går! – så ersätter åskådarens inbillning det han icke ser, nästan lika väl som på de europeiska theatrarna, der han t. ex. ser några målade trän på sidorna, men för öfrigt ett slätt brädgolf och fem eller sex famnar deröfver en hängande pappershimmel, hvarunder han måste tro, att han har en skog för sig. Oaktadt allt detta tviflar jag verkligen, att mitt hjeltespel mycket skulle behagat den vise Aristoteles 20. Ty mitt drama begyntes med hjeltens barndom och slutade med hans död, innefattande en tid af omkring 700 år. Scenen spelade efterhand i nästan alla länder i Asien; från Nimrus, hjeltens borg, förflyttades den till Persiens hufvudstad, och derefter ömsevis till Turan (Tatariet), Arabien, Indien och China. Vidare fanns der väl en sammanhängande händelse, men ingen genomförd handling, ingen inveckling, ingen utveckling, emedan hjelten genomlefde sju eller åtta generationer. Detta fel, hvilket jag icke kunde afhjelpa, låg i sjelfva hjeltediktens natur, som är: en liten afsliten kedja ur Ödets oändeliga: då deremot sorgespelet åter är en concentrisk framställning af stora menniskors högsta lifs-momenter.
Högt uppsatt ibland Er, J Sveriges Riddersmän! gerna medger jag, mera af lyckan än efter förtjenst; ännu mera utmärkt genom Konungens Nåd och val, att stå i dess stad och ställe inför Brödrafolket, är det min ovilkorliga pligt, att handla med yttersta uppmärksamhet på mig sjelf och på andra. Jag har här aflagt min trosbekännelse, och slutar den med den oryggeliga försäkran, alt så obefläckadt delta rum tillfallit mig, så ohefläckadt skall det af mig lemnäs till efterkommande, må följderna blifva hvilka Den 19 Mars f. m. 27 sorn helst. Ty om jag i många andra hänseenden ej kan hinna de stora efterdömen, hvarom vi här på alla sidor påminnas, skall åtminstone den äran jag, som Svensk Riddersman, emottagit, af mig ej vanvårdas. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Nordensköld, Otto Gustaf: Innan jag svarar Herr Grefve von Platen, får jag förklara, att jag vid förra tillfället aldrig nämt "Wanäs fästning;” delta ord undföll mig icke, och det finnes ej eller upptagit i de öfver discussionen förde Memorialprotocoll; jag anhåller vördsamt, att Ridderskapet och Adeln behagade yttra sig, huruvida Ståndet kan erindra sig, att jag nämnde detta ord, jag vågar än en gång försäkra, att jag verkeligen icke gjorde det. Jag känner, att jag borde begära Herr Grefvens tal på bordet, emedan jag fruktar, att jag ej kan besvara det som sig bör; men jag vill det ej, emedan jag hoppas, att opinionen kan emellan stridiga meningar stadga sig. Jag har redan nämnt orsaken, hvarföre jag här talade emot Herr Grefvens skrift, och får endast tillägga, att jag ej känner mig äga de talanger, som fordras för att vara brochurskrifvare eller författa artiklar i dagbladen ; jag skulle frukta critiken; i mitt Stånd deremot hoppas jag, att man ser på saken och har öfverseende med mig. — Herr Monlgommerie 28 Den 19 Mars f. m. liade i sin skrift hemtat upplysningar af Herr Grefvens afhandling.
Jag vill erkänna att i detta fall ordet ”ärende” varit lämpligare än målet, emedan konstspråket benämner med mål endast sådana ärenden, som genom besvär inkomma till Hofrätten ; i allmänhet kallar man likväl alla ärendersom inkomma lill Hofrätten för mål. Då emellertid, efter hvad jag nu förnummit, betänk, är i denna del af ett annat Stånd återremitterad!, och då jag är okunnig om hvad som dertill föranledt och är angelägen att della ärende må blifva så behandladt och lagen så tydlig, att ingen tvetydighet må finnas, så skall jag icke motsätta mig den af Gr. Mörner begärda återremiss, på det att Utsk. matte taga i öfvervägande de af Gr. Mörner och inom BorgareSt. framställda anmärkmr. Detsamma gäller om 3 §, hvilken Gr. Mörner icke synes bestämdt ogilla, ehuru han framställt en anmärkn., som han hört af annan person göras. Utsk. må gerna taga ärendet i förnyadt öfvervägande; det kan icke skada saken. Jag vill således icke uptaga R. o. Adis för andra och större frågor beräknade tid, med några vidare yttranden i detta afseende, utan vore lämpligast om R. o. Ad. behagade att, på sätt Gr. Mörner föreslagit, återremittera betänk., så mycket mer, som det är i allmänhet kinkigt, och synnerligen när det rörer lagfrågor, att stante pede göra redaktionsförändringar i ett framstäldt förslag. Hr Carleson, Edvard Henr.: Jag önskar endast att besvara Gr. Mörners emot Utskis förslag framställda anmärkmr, derom alt LagUtsk. underlåtit att i allmänhet stadga lika behandling af besvärsmål och vädjade mål.
Jag hade aldrig sett den lärde herrn så älskvärd som nu, då vi voro så godt som på tu man hand, omgifna af de glittrande vå- gorna. Plötsligt, då han vände ryggen till för att hemta något från båten, observerade jag, att han var klädd i — svans. Han hade, sedan han lemnade rodret åt oss, satt sig på mina fiskedon. En af krokarne hade fastnat i hans kläder och refven släpade efter honom. Då jag gjorde honom uppmärksam härpå, inföll han: pristäfling en. Utom af Red. komma de till denna läfiing inlemnade täfiingsskrifterna att granskas af tvänne framstående författarinnor härstädes, och skola vi, så snart det ganska mödosamma arbetet härmed, afslutats, oförtöfvadt offentliggöra resultatet. Redaktionen. Helsovård. Kalla händer o c h fötter. Bot derför måste sökas i varm beklädnad, hvilken två (2) pris också bör sträcka sig titl armar och å tjugu (20) och tio (10) kronor. ben. Afven på natten bör man anDet första priset, 20 kronor, utvända yllestrumpor och yllevantar, så delas för den bästa berättelse, skiss att lemmarna kunna vara riktigt varma eller novellett om högst tre breda spalpå morgonen. Man tvättar dem då i ters utrymme (vanlig artikclstU), som kallt källvatten, ja håller dem till och inkommit till Redaktionen inom den med ett par minuter deri, hvarefter de 7 nästkommande mars. böra frotteras med torrt ylle, till dess de åter blifvit varma. Om fram på Andra priset, 10 kronor, lemnas för den bästa samling af råd och rön, som dagen lemmarna blifva kalla, måste man gnida och borsta dem, vara i rö- falla inom området för de i de smarelse och gymnastisera, tills de åter lare spalterna förekommande afdclninbli varma. För lemmar, som frusit, garna för hus och hem. Täfiingslidcn så att man känner stickningar, klåda utgår här likaledes den 7 instundande eller sveda i dem, kan rekommeuderas mars.
Detta löfte uppfylldes, och hade StatsUtskottet vidtagit hvad Kongl. Maj:t i sådant afseende föreslog, så skulle ej eller någon tillökning i skatten deraf varit en följd. Härom kan man öfvertyga sig, om man jemförer Konungens Proposition med StatsUtskotteis Betänkande. För närvarande och då GeneralAdjutan - Den 18 September e. m. J57 ten för Arméen yttrat, att Tredje HufvudTiteln måhända kunde till nästa Riksdag fort. gå med det nuvarande anklaget, så, lärer väl sådant vara en möjelighet. Men dock kari detta icke ske utan en ytterligare minskning af förråden; — ett förhållande, sorn icke öfverensstärnmer med en vis administration. -— Sona Herr von Hartmansdorff till exempel yttrat, att det skulle finnas 72,000 alnar Engelskt kläd; i Arméens förråd; får jag upplysa, att, mig veterligen , för närvarande icke finnes något deraf att tillgå Arméen har en gång blifvit med sådant kläde beklädd, och den var nöjd dermed. För min*del tillstyrker jag alltså, att Kongl. Majus proposition matte i allo uppfyllas, och att StatsUtskoitets förslag i följe deraf ina ändra3. Herr von Heyne, Georg: Jag har visserligen med StatsUtskottets öfrige Eedamöter de‘ lat den öfvertygelse, som föranledt Utskottets första Betänkande i detta ämne. Jag vågade nemligen , lika med manga af Nationen, hoppas, att man just på tredje HufvudTiteln skulle vara lycklig nog att finna tillfälle tili minskning af Nationens bördor. Men redan korrt före Riksdagens början hade moln uppstigit pa Europas politiska himmel. Man hoppades väl, att de skulle snart skingras Men de hafva under den sedermera förflutna tiden förvandlats till digra åskmoln, och de hafva redan gjort förödelse bland en del af Europas Nationer. 158 jÖen i| September e. fri.