Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
stjernfall får man, om man antänder små kulor, tillverkade af litet stött svafvel och salpeter, tillsatt med litet citronsaft och fuktad med bränvin. Nedkastade från ett högt beläget, ställe sprida de ett sken, som påminner om naturliga sjernfall. i&gt;Folkare-boi&gt;. Näsduksbevarare. (En billig och treflig julklapp.) Materialet till den samma utgöres af en fyrkantig bit hvitt, små- randigt eller slätt tyg. I de fyra hörnen ritas upp ett enkelt mönster, som sedan sys med stjelkstygn af hvitt eller kulört garn. Derefter fållas den och sättes en knapp och en liten bandhank i de hvar andra motsvarande Garfvaresonen President. Grants lif af W. M. Thayer. General Ulysses Häft. » Detta är en utmärkt skrift för gossar o c h ynglingar samt för h v e m som helst. Innehållet är på samma gång iutressant och lärorikt, båda delarne i hög grad. » (fl&gt;) Cassandra och hennes kamrater at Marshall. » Innehållet är spännande, lärorikt o c h godt. » I andras hem Giberne. Emma Häft. (IL) eller Besöket i Oldham af Agnes Häft. ; kart. Berättelse från Wesleys tid af J. F. Cobb. Med illustrationer. Häft. ; kart. SergiUS BatUrin. Nutidsbild från Byssland. Häft. ; kart. 3:25. af P. B. Power. Femte öre; kart. » Den som ej har denna förträffliga bok, bör så fort som möjligt skaffa sig och m e d eftertanke läsa henne. » (Hcmlandsv.) Om dessa arbeten yttrar Vårt L a n d: » Båda äro lika förträffliga och synas oss vara särdeles lämpliga som julgåfvor åt u n g d o m e n. Med lika nöje och nytta läsas de af såväl gammal och ung, hvadan vi ock kunna med skäl rekommendera d e m till inköp åt sockenbibliotek ». Fyrbåken på Lands End. Himmelskt manna. Sen till, ärade läsarinnor, att Idun finnes hos Den oljade fjädern alla edra bekanta! u p p l a g a n. Häft.
Med förslaget lill denna und. skrifvelse är alldeles samma förhållande, som med det, hvaröfver R. o. Ad. nyss beslutit. Jag hemställer således, att detta förslag jemväl måtte, på samma grund återremitteras, för att blifva rättadt, i samma riktning som det föreg:dc. R. o. Ad. beslöt, att äfven det nu föredragna förslaget tili lind. skrifvelse skulle återremitteras. Föredrogs ånyo Ridd.Utsk:s d. 12 och 17 dennes på bordet lagda mern. N:o 12, i auledn. al Hr Nils Rosenstjernas motion om R. o. Ad:s representation gonom valda ledamöter. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh.: Ridd.Ulsk. har fotat detta sitt betänk., som mig synes, på ganska löslig grund. Antagande, att, derest motionen vunne framgång bos R. o. Ad., densamma sedermera skulle underställas de öfrige Stånden, samt i supposition, att desse Stånd i slik händelse skulle förkasta motionen, har Utsk. äfven helt enkelt densamma afstyrkt. I likhet med hvad Ridd.Ulsk. antagit, tror äfven jag, alt om frågan är af privilegii-natur, den ock bör de öfrige Stånden underställas, men ingalunda kan jag gilla Utsk:s gissning, att de öfrige Stånden skulle afslå motionen, om R. o. Ad. förut densamma godkänt, tvertom skulle jag finna mig berättigad lill den förmodan, att om detta Stånd ansåge sig uppkalladt till en reorganisation inom sig, del ieke eller är troligt, alt åtminstone alla ofrälse Stånden skulle lägga sig emot en sådan åtgärd. Utsk. borde, enligt min öfvertygelse, hafva antingen antagit motionen, ändrad eller oförändrad, eller ock, som nu skett, förkastat den, men då gifvit skäl för sin förkastelsedom, d. v. s. Utsk. hade hort ingå i vederläggning af den grundsats, som motionen innefattar.
Och denna församling, som aflönar lärare att förkunna den lära, hon bekänner, bör väl ock äga det anspråk, att läraren ej blott med munnen förkunnar utan äfven med själ och hjerta omfattar sin lära. Det kan då för denna församling icke vara annat än förargelseväckande alt se en lärare ena dagen uppträda i templet och förkunna den lära, bekänna den tro, församlingen omfattar, och den andra dagen i en tidning, den första, som står till buds, på det lifligaste angripa och bekämpa samma lära och tro, dervid icke döljande sig under namnlöshetens slöja, utan trotsande utsätta sitt namn. för att åt anfallet bereda den större vigt och betydelse detta namn kan gifva, på samma gång han, i sjelfva verket fegt undandrager sig det ju ridiska ansvaret, hvilket träffar en annan, kanske alldeles oskyldig person, tidningens ansvarige utgifvare. Detta dubbla spel kan ej annat än djupt nedsätta lärarens sedliga anseende i församlingens ögon och verka dubbel ofärd, den frommes och troendes förtviflan och sorg. den förhärdades förderf, den lättsinniges förförelse. Det måste finnas bot för delta onda, som hotar all religions tillvaro, det måste finnas en magt, som i församlingens, i kyrkans namn, äterhåiler detta dess lärares ofog. Man får ej neka dessa åsigter, dessa klagomål sitt mått af sanning och befogenhet, och man förstår lätt det inflytande de kunnat utöfva på Domkapitlets i Strengnäs förfarande emot Kyrkoherden Hallin. Att en kyrkas styrelse skall äga magt, öfver kyrkans tjenare, skall vaka öfver iärans förkunnande i öfverensstämmelse med 85 kyrkans bekännelse, lärer ingen vilja bestrida; men forna tiders missbruk af denna magt, lill förtryck och förföljelse, samt hämmande af tankens frihet och upplysningens spridande, hafva injagat i sinnena en stundom alltför öfverdrifven farhåga för samma magt. Det gäller här, såsom i många andra menskliga lörhåilanden, att hägna friheten utan att gynna sjelfsvåldet. Men lagbunden måste denna magt vara, på det att dess fulla verksamhet må kunna göra sig gällande, på samma gång som dess missbruk återhållas.
— Tack skall du ha!» »Nej, jag menar inte det, jag menar det inte så», jämrade sig Nina. »Jag menar att jag, bara jag har burit mig dumt och orätt åt, och att jag skall bli alldeles annorlunda för framtiden!» Hon hade åter kastat sina armar om hans hals, och han lät henne stå der, utan att stöta henne ifrån sig, men utan att röra sig. »Hon vill så gerna vara i ditt sällskap», hviskade Nina. »Och du är så glad, när du är hos henne!» »Hos dig är jag väl aldrig glad öfver att få vara?» sade han med ett litet leende. Hon tryckte sig närmare intill honom. Hans leende hade gjort henne så lycklig. »När du ser ut, som om du vore gjord af bara snö och is, är jag rädd för dig», fortfor han; han hade börjat stryka handen öfver hennes hår, »men när du är god och mild —» Hon såg upp på honom med de mest hängifna ögon. »Ja, då vet du, att du är den sötaste på jorden!» Han hade satt sig och dragit henne ned på sitt knä. »Ser du», fortsatte han, och nu hade han fått tillbaka sin mjuka, intagande stämma, som alltid gick rakt in i hjertat på Nina. »Ser du, du har allt, alla egenskaper. Du är liksom en sammanfattning af allt, som jag tycker mest om hos alla qvinnor, — men ibland fins en och annan af dessa egenskaper mera markerad hos någon annan, och det kan jag inte låta bli att intressera mig för.» »Då ville jag också helst ha bara en markerad egenskap», sade Nina ifrigt. »Men då skulle du inte vara den du är, och jag skulle inte hålla af dig som jag gör», svarade han. »Men du måste väl medge, att det kan finnas den som har mörkare eller ljusare hår än du, en och annan som är mera allvarlig eller mera munter. En, som har mindre fötter — ännu mindre fötter, ville jag säga», tillade han, då Nina stack fram sin lilla sko. »Ja, kort sagdt, en och annan af en mera bestämd färg. — Men du, ser du», han lyfte upp hennes ansigte, »du har alla färger i dig, liksom ljuset.» »Bara du inte tycker allt för mycket om dem af en färg», sade Nina smeksamt.
Kyrkoherden och hans hustru äro som folk är mest; hon sluter sig just icke synnerligen varmt till någon i sitt nya hem, hon för sitt eget lif, bär sitt hufvud för sig och har sina egna tankar. Hennes utveckling försiggår fortfarande på egen hand, de genom naturel och omständigheterna mera markerade egenskaperna hos henne skärpas ytterligare, de mera svagt utbildade och magert närda borttyna. Alla de idéer, hon går och grubblar på, koncentrera sig i den enda: att hon sjelf, genom eget arbete, skall bryta sig en bana i lifvet. Men genom de utifrån verkande krafternas starka tryck samt genom sin egen isolerade ställning och sin oerfarenhet, hvilka icke bilda någon synnerlig motvigt, pressas hon till att kasta alla sina föresatser öfver bord. Hon säljer allt, framtidsplanerna och sin egen varelse, sina bästa tankar och känslor, sin kropp och sin själ, – säljer den för pengar. Hon gör detta som ett oerfaret barn, som man narrar. Hvad hon byggt upp genom sina grubblerier, var ännu icke af erfarenhetens fasta material och stod ännu icke på lifvets säkra grund; detta korthus, som ett barnsligt förstånd tornat upp, hvirflar kring till alla sidor vid första pust från den yttre verkligheten. Först sedermera, som mognad kvinna, tänkte hon om igen de gamla tankarne, men då hafva de skjutit rötter i lifvets och erfarenhetens mark samt suga näring ur denna. Emellertid sammankopplas hon med patron Kristerson. Han är ett det allra präktigaste exemplar af en genomsnittsmenniska, en jovialisk hedersknyffel, som inte vill en mask för när. Visserligen har han haft en smula trassel med sin hushållerska, men dels är han icke derför sämre än manfolk i allmänhet, dels arrangerar han den saken på ett i allo hederligt och lämpligt sätt. Han har kommit sig upp i verlden genom hästhandel, bränvin och slagtoxar. Han är en person, som till fullo vet, hur verlden skall tas; som han kommit underfund med, att alla lifvets dörrar stå öppna på vid gafvel för den, som har mynt i börsen, har hans enda sträfvan varit att skrapa samman pengar.
Då likväl uppskattningen af boställena icke 88 Stats+Utskottets Utlåtande N;o 7/. kunde ske inom kortare tid än 3 å 4 år, har Kongl. Majit föreslagit en provisorisk stat för indelta Arméens befäl och tjenstemän samt i öfrigt hufvudsakligen yttrat, att vid hvarje indelt regemente eller korps borde till aflönirtgens bestridande i första rummet bibehållas och användas de tillgångar, som för närvarande finnas regementet eller korpsen anvisade, samt att, i händelse ett regementes äldre lönétillgåfigar skulle öfverstiga den provisoriska staten för regementet, öfverskott skulle på samma regementes löntagare pro rata fördelas, och ali, intilldess den förnyade uppskattningen af bostads-boställena försiggått, de nu åsätta uppskattningsvärdena skulle i alla löneliqvider bibehållasj Varande derjemte upplyst, att, enligt utredning afseende året 1854, aflönings-liligångarne Vid 5 regementen öfverskjuta de för samma regementen föreslagna provisoriska stater thed tillhopa 33,849 R;dr, äfvensom att efter afdrag af Öfrige löne-öfverskottsmedel, beräknade lill 310,000 R:dr, bristen i tillgången för tillämpning af den provisoriska staten i dess helhet skulle uppgå till omkring 221,000 R:dr, till betäckande hvaraf det ifrågasatte förslags-anslaget alltså skulle användas.
Den andra handen tillkommer det, att efter dess afslutande, trycka fulländningens stämpel därpå! » St. » — * — * t I juletid, _J — U ' nders hade » slaskat »; som man kunde A ^ vänta, så braskade julen. » Da ' n före da ' n före da ' n före doppare-da ' " n » uppgick kölden till trettioåtta grader. Fruntimren i den stora prostgården uppe i Ångermanland gingo beklämda och ängsliga för rågdegarne, som ej ville ta värme och jäsa upp, fastän de voro ompackade med linne, kuddar och fällar och i sina stora tråg, i hvilka ett par tioårsbarn bekvämt kunde rymmas, voro placerade midt för den högt flammande spiselelden. Babba Kajsa, köksan, som var stark som en björn, tog allt emellanåt ett hastigt tag i trägen och vände dem, så att kallsidan kom inåt elden. Prostinnan kom ut i köket; med handen trefvade hon försiktigt ner genom kuddar och fällar, nående degen. Nedslagen drog hon upp handen. » Kall som en ie, och i morgon är intäkten — vi få skämmas för alla socknarne. » Dala-Anna, ladugårdspigan, som skötte brygden nere i bryggstugan, kom in, hon bar en drickesstånka fylld af skummande färsköl. Prostinnans min ljusnade, hon utstötte en suck af lättnad. » Ölet blir bra, tror j a g? » » Stor-bra! » Dala-Anna var alltid njugg på ord. Lill-Brita, kammarpigan, kom springande utför barnkammartrappan med den tomma vedpåsen. Hon gick fram och hjälpte prostinnan att ur den väldiga stockelden fiska upp ett hvitglödgadt stryklod, som hon ändtligen hittade och med en skicklig manöver släppte ner i järnet, som prostinnan tog med sig in för att använda vid pressandet af de julklappar hon höll på med. Ingeborg, husets äldsta dotter, stötte upp dörren med foten. Hon bar en bricka lastad med höga stakar, kaffekannor och andra gamla silfverpjäser, som skulle såptvättas och skuras.
Vid granskning af de Contracter, som blifvit ingångne om lefverans af Spannemål, hafva några funnits vara afslutade, icke å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar, men i Herr Landsliöjdingens namn eller för hans räkning, hvilket förhållande, ej innefattar, i Revisorernes tanka, den ordning och säkerhet, som hör tillhöra de köpslut, hvilka göras för Statens medel. 2:0 Ibland Contracterne förekommer ett af den 28 Sept. 1826 å 4000 T:r Korn, afslutadt med Capitainen H. Wihlborg i Landskrona, med förbindelse att lefverera 2,5oo T:r i Götheborg och i,5oo T:r i Warberg, mot 7 R:dr B:co per Svensk Tunna, fritt vid masten, —, samt att, om något hufvudsakligt skulle brista i sammanlagda lefveransen, (hvarvid dock afseende ej borde göras på 5o å 100 T:r) resten för Säljarens räkning borde upphandlas. — Huru och till hvilket belopp detta Contract, med 14,000 R:drs förskott, blifvit uppfyldt, upplyses endast genom en af LandsKamereraren, KammarRättsRådet Rinman upprättad slutliqvid. Derqf inhämtas, att Capitainen Wihlborg blott ( 5i ) lefverera! 3,527 T:r 26 kpr och således (efter afdrag af ofvannämnde, högst 100 T:r) 3^2 T:r 6 kpr mindre, än hvartill han sig förbundit, och som hort för hans räkning upphandlas. Detta har dock ej skett, hvarigenom för Staten uppkommit den förlust, som utgöres af prisskillnaden mellan detta och det öfriga för Länets undsättning upphandlade Korn, och hvilken, med beräkning af omkostnader, uppgår till något mer, än 2 R:dr per T:a.
”Jordens väldige”, sade han vid sig sjelf ”hvad äro de dock annat än stoft! Inför vetenskapens heroer må du bäfva Sigfridus, de som väldige äro i andens rike, icke inför desse materiens trälar, som kalla sig jordens store. Deras makt är blott en flägt i öknen mot den storm, som beherrskas af de hemliga vetenskapernas konungar. Carolus, hertig, dig, dig vill jag väcka med sanningens ord.” Under dessa tankar inträdde mäster Sigfrid nu. ”Välkommen, mäster Sigfrid! Godt, att J just kunnen ge mig ett prof på eder berömda skicklighet att spå i händerna. Spå nu för mig hvem denna unga flicka skall få till man?” Mäster Sigfrid steg fram, tog med en vänlig helsning Sigrids hand och blickade noga deri. Slutligen lemnade han henne och gick fram till hertigen. Med låg röst för att ej höras af någon annan, sade han nu: ”Detta skulle jag knappt hafva trott! Tärnan är fager och hjertat skiner klart som karfunkel sten, men ogift blir hon ändå.” ”Ogift, J torde lätteligen misstaga eder”, sade hertigen, ”se nogare åt.” ”Nej, det kan en hvar, om än föga i chiromantin invigd, se huru hennes linea vitæ löper ut i årets fjerde hus, utan att korsas af någon annan lifslinie. Hon blir aldrig gift!” ”Åh hå, mäster, J ären en dålig spåman.” Derpå vände han sig till Sigrid sägande: ”Nå väl, J mågen nu bortföra eder fästman och vårda honom. Unge herr Carl Lennartson, se till att ej vakten hindrar henne, så tänker jag mäster Sigfrid skall få lång näsa med sina profetior. Akten eder väl, mäster, att ej i edra almanackor prata dumma prognostiker om adel och förnämt folk, som J icke ären värdige att kyssa på deras med lera besmorda sko. Och vill J eder derefter icke packa och rätta, så skall jag visa eder hvar David köpte ölet! J gode herrar Stjernetydare, må icke tro, att J kunnen rifva ner stjernorna ändå.”
Vid sednast förflutna riksdag blef den gräns, inom hvilken Staten skulle bidraga till förhöjande af folkskole-lärarnes löner, bestämd till 400 R:dr, oberäknadt värdet af husrum och vedbrand; men då ett belopp af 500 R:dr visserligen icke öfverstiger hvarken hvad till fyllande af lefnadsbehofven för de examinerade lärarne erfordras, eller de anspråk desse, med hänseende jemväl till den bildning, de måste tillegna sig, med all billighet kunna ställa i afseende på vedergällningen för ett ansvarsfullt och ansträngande kall, anser Kongl. Maj:t nämnde gräns böra för den kommande tiden fastställas till sistberörda summa, 500 R:dr, likaledes oberäknadt husrum och vedbrand, och i öfrigt de vid sednaste riksdag för bidrag från detta anslag bestämda vilkor bibehållas, utan annan modifikation, än att äfven de vid ambulatoriska skolor anställde examinerade lärare uttryckligen förklaras deraf kunna erhålla löneförbättring lika med lärarne vid de fasta skolorna. Under förutsättning, att Rikets Ständer dela dessa åsigter och då det med visshet kan antagas, att under nästinstundande statsregleringsperiod ännu flera församlingar, än hittills, skola finnas beredvilliga att förbättra sina lärares löner, synes för ifrågavarande ändamål under nämnda statsregleringsperiod böra påräknas ett belopp med omkring 25,000 R:dr öfverstigande hvad som under närvarande förhållanden visat sig vara erforderligt, eller en sammanlagd summa af 65,000 R:dr.
Jag har ej begärt att vidare få yttra mig, men efter jag blifvit uppropad, må jag förklara, att jag ej har något att tillägga till hvad som linnes uttryckt i den upplästa punkten, utan conformerar jag mig derutinnan. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolpjh: Jag anhåller, att Hrr Schartaus och Walleys reservationer jemväl måtte uppläsas. Reservationerna till lyide punkten upplästes. Hr Muuck af Rosenschöld: Jag har icke något att tillägga. Den i5 Maj e. m. Hr Lefre'n! Jag har något att tillägga. Jag hade ämnat att låta bero vid den ädla tanke, som Frih. Leijonhufvud framställde, att blotta uppläsningen af ingressen till denna punkt i Utskts betänk, kunde vara nog. Detta vackra erkännande af den store mannens förtjenster borde här uppläsas, men jag trodde, att man alltför väl kunde förbigå reservanternes tanke; och jag hade önskat, till Svenska namnets heder, att denna sednare uppläsning icke ägt rum. Jag säger: till Svenska namnets heder, ty desse reservanters mening, om den har någon betydelse, så ligger grunden i en föregående mened och tendensen är bestämdt inqvisitorisk. På hvad sätt känna reservanterne, huru man voterar eller icke voterar i en jury? Mened måtte hafva föregått, eller vet man icke hvad man säger. Är detta hedrande, så har jag intet begrepp om heder. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Om nu så är, såsom Grefve Björnstjerna uppgifvit, vore det olyckligt, om sådane åtgärder vidtogos, hvarigenom productionen klefve stationair; tydå skulle den snart åter aftaga, enligt den .sanna regel, att allt, som ej gör framsteg, går tillhaka och försämras. Snart skola vi då' åter hafva brist på spannemål, om productionen icke uppmuntras till ytterligare förkofran; och dertill skall en fri spannemålsliandel säkrast bidraga. Att i goda år för Statens räkning inköpa spannemål är ej tillräckligt och kan ej ske utan en ny Magazinslnrättning och nya förluster. Åtminstone har jag ej hört huru det skulle kunna verkställas utan genom KronoEmbetsmän och serskildt lönte personer; och detta är ett stort hinder för det väckta förslaget. Ej eller vore Jordbrukaren lijelpt med detta arrangement. Då vi redan haft två goda år och kunna få två sådane till, så finnes ej nog rum till spannemålens förvarande. Följden blefve, att Jordbrukaren ej kunde blifva af med säden, helst Staten hade hvar» Den 15 Mars f. m. io5 ken penningar alt uppköpa den för, elier magaziner att förvara den i. Enda utvägen är spannemåls-export, när öfverflöd är inom Landet. — Herr Munck af Rosenschöld tycktes mig klandra Kongl. Majrts nyss utfärdade Författningar om inoch utförsel af spannemål, men jag tror honom sakna skäl dertill. Orsakerne, hvarföre spannemålshandeln tillförene varit så trög, äro i min tanka hufvudsakligen tvänne, den ena, alt Kronan uppköpte säd, och den andra, att Konungen varierade tullen derå. Men sedan spannemålshandeln för Kronan numera upphört och Kongl. Majrt just genom de klandrade Författningarne bestämt tullen-a spannemål för 5 år, är grunden lagd för stabilitet i handeln med denna vara.
Emellertid, och oaktadt den öfvertygelse Utskottet för dess del hyser, om behofvet, nyttan och pålitligheten af de flereha.nd| contra^ !*o4 SaecoUtskölUis Betänicnden. ler, hvilka i följd af erfarenhetens ledning, tid efter annan blifvit antagne vid Expeditionssättet och "Bokföringen för den vidlyftiga VexelBancorörelsen, tror Utskottet i alla faII,. att da möjligheten af förbättringar deruti ingalunda bör betviflas, någon anstalt äfven må göras att, i detta afseende, framkalla ett med fullständighet utarbetadt, och i verkställigheten användbardt förslag. Utskottet anser ett så bnskligt ändamål bäst kunna ernås på sätt sorn af en Ledamot inom Utskottet (Herr Kammarherren Hammarhjelm) särskildt har blifvit föreslaget; nemligen: att Herrar BancoFulU mägtige autoriseras utsätta och offentligen kungöra ett prasmium af 3000 R:dr Banco,' Btt af Banquens medel utbetalas för ett förslag, som i afseende på Arbetssättet och Bokföringen i VexelBancoContoiret skulle kunna i alla delar antagas och godkännas, och hvars begagnande medförde mindre 'omgångar och arbete vid Expedition och bokföring än nu erfordras, samt i följd deraf medgåfve en minskning i TjenstemannaFersonalen, utan att å andra si« dan något ginge förloradt af den controll och säkerhet, sorn nu varande method obestridligen innebär, och utan att de för Allmänhetens dagliga och skyndsamma betjenande, nö» dige anstalter eftersattes.
Skillnaden emellan de utgifter, som nu blifvit beslutade, och de, som förut ägt ruin, uppgår efter Utskrs beräkn. till Ö20,ooo r:dr; men tullen är då icke upptagen till så högt belopp, som den de två sista åren utgjort, oaktadt inkomsten af tullen stigit till 5o,ooo r:dr mer om året, än hvartill den blifvit beräknad. Jag har i Utsk, yrkat, att det anvisande förskottet borde nedsättas, så att det jemnt motsvarar behofven; men Utsk. har i det stället beräknat detsamma till 5yo,ooo r:dr. Skälet för mitt yrkande var, att tullinkomsterna årligen stigit, så att, oaktadt de af cholerafarsoten föranledda betydliga hinder för handeln, tullinkomsten för t834 likväl icke understeg det föregående årets med mer än 20,000 r:dr. Jag kan icke fatta, att här är i fråga för StatsUtsk. att bedöma, om Ständernas anvisningar af utgifter för 1836 och de följande åren motsvaras af inkomsterna, utan här är blött fråga om i835, för hvilket år förhöjda statsinkomsten beräknats, ehuru de ej inflyta förrän det följande året. Hafva Ständerna missräknat sig för de öfriga åren, så kan sådant 36o D c ii 3o April e. m. nu icke hjelpas. Jag vill icke påstå, att sådant ägt rum, nien jag säger, oin så skulle ske. Det tillhör emedlertid icke StatsUtsk. att numera häri tillvägabringa rättelse. Beloppet, hvartill inkomsterna äro beräknade att utgå, är redan gifvet, och frågan är således blott att ställa 1835 års inkomster i parite' med de följande årens. Denna princip har Ulsk. följt samt derutöfver föreslagit 5o,ooo r:dr. Jag vill icke motsätta inig återremiss; men jag har trott mig böra redogöra för Utsk:s åsigt. Hr von Troil, Emil: Om någon af husets medlemmar kunde medfölja den förste värde talaren i de af honom framställda vidlyftiga calculer, så har han i det afseendet varit lyckligare än jag.