Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre von Duben., Gustafj anförde skrifteligen: - Den 12 Martii. 347 Menniskan är icke dygdig längre än lion är rättvis; och det annars berömliga nitet upphör att vara dygdigt, så snart det genom öfverdrift upphör att vara rättvist. Jag gillar icke den handling, sorn utgör föremålet för ifrågavarande Anmärkning; men min känsla och min öfvertygelse förenar sig icke, att flytta densamma utom qvalification, som dess natur rätteligen tillkommer. Till hvarje fel, af egenskap att bestraffas, fordras naturligtvis, såsom första vilkor, att det skall vara tydligt fel; ty så länge det ännu står i otydlighet, så länge ännu någon enda möjlighet återstår, att handlingen icke är sådan, som den skulle vara, för att utgöra fel, så länge begår Domaren ett ganska tydligt fel, om han tillåter sig, att taga qvalification för gifven, och den bestraffa. Jag lemnar derhän hvad Friherre Björnstjerna verkligen menat med de Ord res, som skola utgöra hans Lagbrott; jag lemnar derhän hvilken efterlefnad verkeligen legat inom hans egen afsigt; men jag tror mig pligtig att ihogkomraa den vigtiga skyldighet hos hvarje Domare, att vid pröfning af en skr i fiel ig handling, aldrig söka, aldrig antaga annan mening, än den, som ordalydelsen innebär: Och när nu dessa Ordres åberopa Författningarne, på ett sätt, sorn innebär hänvisning till elern;, så kan man icke eller med bestånd af hvarken en sund Logique eller skyldig rättvisa, säga, att de utgjort en befallning, att Författningarne bryta, hvilket likväl förut måste antagas, för att derefter uti Orderne upptäcka något tydligt fel att bestraffa. 343 Den 12 Martil. Det af Friherre Anckarsvärd åberopade Lagrum, 44 Gap. MissgerningsBalken, som handlar om den, hvilken lägger skatt och tunga på Konungens skattskyldige undersåtare, kan följakteligeu aldrig, med någon skjmit af billighet och rättvisa, få någon tillämpning i denna fråga: Och då den Magt, som 107 §.
Under sådana förhållanden och, då dels den lagbestämda mynt-enheten här i riket är En Riksdaler Riksmynt, som blott utgör y4:del af Specien samt speciestycket eller närmast deremot svarande preglade mynt lärer, enligt uppgift, börja i andra länder alltmera öfvergifvas såsom mindre lämpligt och Hamburgs bank funnit och finner sin räkning'vid att ej utgifva något mynt å Hamburger-bankos valör, sorn, ehuru varande dess mynt-enhet, endast uttrycker en viss vigt fint silfver; så lärer tiden vara inne äfven för Svenska Riksbanken att följa det gifna föredömet samt derföre inställa all pregling och utvexling ur Riksbanken af nya speciestycken, helst erfarenheten dels annorstädes visat obehöfligheten af detta mynt, dels här i landet uppenbarligen vållat mycken utvexling af metallisk valuta, som eljest skulle antagligen hafva stad nät qvar. Naturligtvis borde präglingen och utvexlingen af öfriga nu brukliga valörer bibehållas, då högsta preglade silfvermyntet blefve En Riksdaler Riksmynt, eller vår nu gällande mynt-enhet. 148 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af dessa skäl föreslås, att prägling och utvexling från Riksbanken af Silfverspecier måtte upphöra. Anhålles om remiss häraf till vederbörligt Utskott. Stockholm den 11 November 1865. J. Sundvallson. Af Herr SllHdVällSOll, J., om jemlik fastighetsbevillning i hela riket. Redan vid första bestämmandet af de nya grunder, hvarpå nu gällande Bevillningsförordning stödjer sig, yrkades med stor enhällighet inom detta Riks-Stånd på jemlik bevillning å så väl stadssom landsfastighet, å så väl hus i städerna som jordegendom i stad och pä landet. Detta rättvisa yrkande, som dock icke vann Medståndens bifall, förnyades derföre äfven sistlidne riksdag, men med lika liten framgång.
Det var således en följd häraf, dels att, i anseende till brådska, sjelfva rudimaterien var mindre god och arbetet blef mindre pålitligt, dels ock, att sjelfva constructionerne, hvilkas lämplighet och ändamålsenlighet ej af erfarenheten liunno pröfvas och bestyrkas voro felaktige, och således lemnade många förbättringar att önska. Af sådana förhållanden och den första materielens begagnande under tvenne hvarannan ej långt påföljande krig, har äfven inträffat, att FältArtilleriets nu ägande materiel, såväl Den 23 December. 345 i anseende till sin ålder, som sin i många fall olämpliga och oriktiga construction, fordrar en betydlig summa för dess iståndsättande till ändamålsenligt bruk, hvilket ej låter sig göra med de nu varande årliga anslagen, efter som dessa ej äro större än som behöfvas för att underhålla en från början ny} så betydlig materiel, inen ingalunda förslå för en redan ganska bristfällig och årligen sig allt mer och mer försämrande utredning. Jag får derföre öfver detta behof afgifva samma utlåtande som öfver BelägringsArtilleriets, nemligen att det är af nödvändigheten i högsta grad påkalladt att Rikets Ständer till dess bestridande anslå de begärde medlen. Och för att ännu mera påtagligt bevisa att ArtillerieDepartementet i och för Artilleriematerielens, såväl Fältsom BelägringsArtilleriets, iståndsättande och underhåll ej erhållit öfverflödige anslag till desse behof eller dermed misshushållat, bör jag nämna att enligt noggranna calculer jag gjort, utgör den sammanräknade summan, som till dessa ändamål erhållits och åtgått, från och med början af år 1815 till och med slutet af 1827, tillhopa i runda tal, 208,000 R:dr. Härvid bör dock nämnas, att i denna summa ej ingår tillverkningskostnaden för hvad som under desse år å Kronans verkstäder blifvit förfärdigat. När denna summa 208,000 R:dr fördelas på de förflutne i3 åren, blir den årliga utgif - Den n3 December. ten för Artilleriets samfälta materiel 16,000 R:tlr.
Historien har icke talat annorlunda, och hvar och när indelta arméen blifvit kallad i fält har den utmärkt sig genom det bästa uppförande, ordning och tapperhet. Om det är sannt, ali ynglingaåren bäst passa för krigets uthärdande, är det dock lika sannt, att en gifven fördel samt säkerhet ligger deruti, att i arméens leder finnas äldre, erfarne och bepröfvade män, bredvid och tillsammans med hvilka ynglingen får göra sig bekant med fältlifvet och med striden. Må vår indelta armé förblifva hvad den varit och är, ett värn mot yttre och inre oroligheter, och må inom detta hus intet försök göras, att underkänna en armé framför och i hvars leder så många af våra förfäder skördat lagrar och ära och förevigat sina minnen. Härtill yttrades af flere ledamöter bifall. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Jag har begärt ordet icke för att ingå i någon granskning af Hr Stjernsvärds förslag, hvartill jag finner mig så mycket mindre befogad, som liden icke tillåtit mig att laga närmare kännedom om detsamma, och hvilken granskning dessutom tillhör det Utsk., som, efter erhållen remiss, kommer att ärendet behandla, utan anhåller jag, att endast med några ord fä yttra mig öfver förslaget i allmänhet. Till en början anser jag mig böra tillkännagifva, alt jag finnér det vara förtjenslfullt af Hr Stjernsvärd, att hafva uppgjort ett fullständigt förslag, hvilket icke allenast till sina detaljer utan äfven i uppställningen är konsequeut, något, som icke alltid är att påräkna, dä förslager framka 17* - 200 Den 15 Mars e. m. stas för att sönderbryta det bestående och det efter gammalt bepröfvade. Enligt min åsigt är Hr Stjernsvärds förslag till en hufvudsaklig del grundadt på landtvärns-systemet sådant det befinnes inom Preussen, och jag måste då bedja Hrnne påminna sig orsaken till uppkomsten af detta system och dess utveckling. Preussen hade varit öfversvämmadt af fientliga härar, hvilka togo landet i besittning och bortjagade Konungen.
Det för Bikets communication i så manga afseenden vigtiga företag, Götha Canal, hvilket den enskilta patriotismen, under Styrelsens och Biksens Ständers beskydd, tillvägabragte i en tid, då frågan syntes vara snarare om räddning, än möjligheten att förbättra sin belägenhet; detta foretag, som igenom senare inträffade händelser, vunnit en mångdubblad betydenhet, i det att föreningen af båda håfven, blef genom båda Rikenas förening, af en ökad vigt, har oafbrutit rönt Kongl. Maj:ts uppmärksamhet och omvårdnad. Ersättningarne för den till Canalen af enskilte afstädde jord, hvilka enligt Kongl. Maj:ts och Biksens Ständers beslut borde dessa Hemman godtgöras, äro redan till beloppet bestämde och liqviderade. Betalning med penningar har måst erläggas i de fall, da andra ersättningar in natura icke kunde utfinnas, eller då brister i dessa skulle fyllas. Utom Nionde Hufvud Titeln hade inga tilb gångar härtill gifvits; utaf densamma har nu, uti dylika liqvider och ersättningar, blifvit utbetalt en summa af nära 2 5,000 Riksdaler, hvartill Bolaget, enligt de, genom Privilegierna, gifne löften varit berättigadt. De årligen af trycket utgifna Berättelser ;vittna, att Canalarbetet, oaktadt krigstillståndet, som Hen 7 Mars, 147 gom minskat tillgångarna på Arbetsmanskap, blifvit med verksamhet och framgång fortsatt, och Konung C a pr. xnns Sluss, hvilken sedan den 14 October 1813 öppnat Segelleden emellan sjöarna Viken och Vettern, har genom antalet af fartyg som begagnat den, och de inkomster den inbragf, gifvit anledning att sluta till fördeJarrte af inrättningen i det hela, när den blir fullbordad, Emedlertid bör det icke obemält lemnäs, att, under våren och sommaren 1813, var Canalarbetet en tillflykt, till erhållande af föda och arbetsförtjenst, för manga behöfvande, i syn* nerher af Dal-Allmogen.
Rdr hvaiIdera året, deraf, sedan kostnaden för uppköp och underhåll af inventarier m. tn. blifvit från hela statsförslaget afdrågen, borde utgå af 8:de lhif 4 sk. 6 rst., och för det sednare 32,260 Rdr 17 sk. ii 1 sthafva Re-visorerne anfört, att, då utgifterna för fästningsbyggnaden vid Kungsholmen bort bestridas af de medel, Rikets Ständer å 3ldje Hufvudliteln anvisat för försvarsverket i allmänhet, Kevisorerne ej lunne annat, än alt, genom förenämde disposition, forså vidt den icke rörer allmänna arbetskarlarnes underhåll och bevakning, anslaget för fångvården blifvit draget till ett för detsamma främmande föremål. I anledning af denna anmärkning, får Stats-Kontoret upplysa, alt, sedan Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse den 22 Januari i835, förklarat sig icke kunna anslå några medel för Carlskronas befästande, hvartill hörde Kungsholms fästningsbyggnads fullbordande, så anmälde Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den g Maj samma år, alt, då Rikets Ständer, efter gjord enskilt motion, icke kunnat undgå inse nödvändigheten deraf, att de å Kungsholms fästning förlagda Arbetskompanier, af 100 man h vartdera, varda på ett lämpligt sätt sysselsatta; och enär Rikets Ständer tillika fästat uppmärksamhet derå , alt, af livad i denna fråga blifvit åtgjordt, don slutsats möjligen skulle kunna dragas, som vore Eders Kongl. Majit förhindrad att, af 8:de Hufvudtitelns anslag för fångars våld och underhåll m. m., disponera erforderliga medel för Arbels-kompaniernas fortfarande användande vid fästningsbyggnadsarbetet, i fall denna sysselsättning skulle finnas vara den mest ändamålsenliga, hade Rikets
De nuvarande förhållandena lära icke heller, så länge en skollag icke är utfärdad, kunnat anses annat än såsom provisoriska. Då nu, om motionärens förslag antoges, della skulle förutsätta en närmare granskning af 16 Allmanna Besvärsoch Ekonomi-utskottets Betänkande, N:o 4IS. dessa förhållanden inom läroverket, och Rikets Ständer derpå grunda en önskv rättelse i dessa, som tillika innefattade en närmare bestämmelse för framliden, kan Utskottet icke i detta förslag instämma. På anförde grunder får Utskottet, med åberopande i öfrigt af hvad i anledning af Doktor Säves sista yrkande blifvit anfördt, hemställa, att motionen i denna punkt lemnäs utan afseende. G.) Motionärens andra förslag innehåller, att, på de orter der ett talrikare antal lärjungar erfordrar flere lärare, de nu utgående dupplikant-arfvodena mätte förvandlas till ordinarie Stats-anslag, och tillfälle sålunda beredas till antagande af flere klasslärare. Detta förslag är grundadt på deu åsigt, alt en lärare, som innehafver fast plats, med mera kärlek omfattar sitt uppdrag, och, under en längre tid qvarstadnande dervid, har tillfälle att utveckla en mera ingripande verksamhet, än den, som, försedd med ett knappt arfvode, endast en kort tid bibehåller sin befattning, och lemnar den så snart, han på annat håll ser tillfälle för sig öppnadt till eu tarflig bergning. Utskottet kan icke annat, än medgifva den allmänna riktigheten af denna åsigt. Men då, såsom upplysningar inhemtade från Stats-kontoret gifva vid handen, under år 1852 arfvoden utgått till 59 extra lärare och dupplikanter, skulle dessas förvandling till fasta lärare-löner medföra cn högst betydlig kostnad. Enär dessutom regleringen ännu icke är definitiv, och Rikets Ständer, som icke fått från regeringen mottaga någon framställning i detta ämne, sakna ledning för bedömande af det belopp, som skulle vara för det afsedda ändamålet erforderligt, tillstyrker Utskottet, att motionen i detta hänseende icke måtte til! någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. H.)
Hvad maximi-puncten angar, så tror jag, att den ej bör utsättas för låg, emedan anstalten då blef chimerique. Det är alldeles sannt, att en del af vår närvarande förlägenhet kan genom fördelaktig han - Den 9 Juni i f, m. 471 delsconjunctur afhjelpas, men det är åtminstone mycket osäkert, huruvida ej en annan förlägenhet vid denna Riksdag blifvit stadfästad att fortfara, nemligen den som vi voro sammankallade att afhjelpa, och som uppkommer genom brist på mynt-representativerj såsom correctiv deremot torde def ej var* så onödigt att kunna förvandla åtminstone myntbara metaller till Rörelsecapital. Jag hemställer derföre, om ej hufvudändamålet vid beslutet om Silfverköp bör vara, att ett Silfverköp skall bli utaf, och om det ej således är bäst, att hvarken bestämma för lågt minimi-pris, eller för maximipriset någon ziffra. Huruvida man åt den autoritet, som skall verkställa köpet, bör öfverlemna att köpa för ända till 112 eller 116 skillingar, det kan dock åtminstone sättas i fråga, men alldeles icke bör man utsätta en och samma fixerad ziffra till maximum och minimum, om man ockr anser sig böra bestämma gränsor. Några skillingar betyda för öfrigt intet, ty kommer Banken en gång i den ställning, att den kan realisera, då kan den äfven tåla att hafva gjort förluster genom inköp af en del Silfver för något högre Cours, än realisations-agiot sedan blir. Det är Landets ställning, mera än Bankens, hvarpå realisationens möjlighet beror. Friherre Boi e: En värd Ledamot har, efter min fattning, framställt Finance-principer af ganska farlig natur. Den grundsats, att Coursell måste stiga i samm* nion som Sedel - 472 Den g Junii f. m'. Blocken okas; och måste falla i samma mon, som Sedelstocken minskas, är både felaktig och ytterst farlig, emedan dess användande kan iöra till de förderfligaste resultater.
Herr Thams anförande, att ett skiljaktigt sätt för hy tesfordringars ersättande iakttoges, då Kronan eller enskilde äro fordringsägare, ledande dertill att Kronan alltid uttoge sin rätt i andras hemman, är icke enligt med rätta förhållandet. — Kronans bytesfordringar, som innefatta Frälseränta, utbrytas visserligen någon gång ur gäldenärens hemman, då han icke, med inköpt Frälseräntefordran hos Kronan godtgör den genom qvittning; men enahanda rättighet har ock den enskildte att för Frälseräntefordringar hos Kronan göra sig godtgjord genom införsel i hemmansräntor, som äro Kronan behållne; och sådan införsel har i alla tider beviljats, och beviljas ännu när som hälst. Hvad de bytesfordringar åter angår, som innefatta Skatterätt, eller sjelfva äganderätten lill hemmanen, sådane HofRältsRådet Adlerbrant och CanzliRådet af Wetterstedt innehafva; så har ända till 1789, då Kronoåboerne fingo preference till skatteköp framför skatterättsfordrare, enskildte obehindradt fått skatterätlsfordrans införsel i Kronans hemman, och äfven sedermera ända till 1809 i visse boställen och andra igo Den 4 November. Kronolägenheter samt Kungsgårdar; hvaremot aldrig Kronan för sine skatterättsfordringar fått någon sådan införsel i enskildtes hemman, utan desse fordringar godtgjorls genom qvittning dels af gen fordran af samma slag, dels de sednare åren mot Frälseräntefordringar, vid hvilket sednare tillfälle skatterättsdalern beräknats i penningar till i3 R:dr 16 sk. Kronan har således verkligen i denna del icke fått åtnjuta den förmån, som enskildte. Herr Tham: Det skulle visserligen icke vara svårt att bevisa den skillnad i behandlingen af dessa frågor, som jag förut omnämt, enär jag skulle kunna uppgifva exempel, då den enskilde gäldenärens hemman genast blifvit belagdt med sequester för Kronans räkning; men jag vill icke uppehålla mig dervid.
" Ja, men ", fortfor doktorn, ' hveni är då herr Stensen och hveiii ä r fröken Jessen? Sådant der brukar stå på affischen. ' " Det komnier nog ', sade prosten, ' låt oss taga saken lugnt. ' Jag läste då vidare: h t a scenen. Fru BRUN, fröken JESSEN. FKU BRUN. Jag har varit borta och sett på den nybygda garden; den blir vacker. F R ~ K E JESSEN. N Ja, ni får visst eii mycket treflig bostad, om ni flyttar dit. FRU BRUN. Aj, jag tror nog min man tänker på den, fast den Sr dyr, säger han. F B ~ K E JESSEN. N I det här gamla huset med de små rummen vore det ju inte möjligt för er att stanna! FBU BRUN. Nej, och det fastän värden är så ung och den bäste värd man kan tänka sig. Det är ovanligt att ha en sådan värd, i syniierhet så u n g soni han. FR~KE JESSEN. N Han har ju kommit in i dessa förhållanden genom arf. FRU BRUN. Han har kanske också ärft sin plats i stadsfullmägtige. Det gör ett underligt intryck att se den unge mannen - ty han är då knappast öfver tretti år - som i uppträdande och siitt att kläda sig ännu har något, jag vet inte hvad, storstadsmessigt - ja, det är underligt att se honom gå omkring här så stadgad och allvarlig och till på köpet vara ctadsfullmägtig. Men jag tror då också, att han snart lemnar alltsamman och flyttar till Köpenhamn. FBÖKEN JESSEN. Tror ni? FRU BRUN. Ja, om icke något särskildt håller hononi qvar här. - Har ni hört att han lär ha ett godt öga till agentens dotter? FROKEN JESSEN. Hon är ju bara sjutton år. FRU BRUN. Hvad gör det, bästa fröken? Men för Guds skull, inga ord efter mig! I en liten stad som denna måste man väga hvart ord man säger. Jag har inte vant mig dervid än och gör det väl ej häller. Nå, hvad er beträffar är jag inte rädd, (med ett litet leende) p&amp; er kan man lita.
Herr Grejven och Lan dt Mar [kaiken hemställde, om icke Kongl. Maj;ts ifrågavarsnde Nådiga skrifvelse kunde rm genast till RiddarhusUtskottet remitteras, med anmodan till Utskottet, att gkyndsammeligen inkomma så väl m ed Utlåtande deröfver, sorn med förslag till Riddcrskapets och Adelns underdåniga svar derå till Kongl. Maj:t, Bifölls. Företogs till pröfning Statsutskottets den T) en 5 September /. m. 2,1, sistledne Julii under N o 343 afgifne, sam-gj den 29 i. berörde månad eftermiddagen pH bordet lagde, Utlåtanda öfver gjorde anmärkningar, vid Utskottets förut tneddeldte Betänkande i frågan om lindring uti Inqvarterings-, besvätet för Städerne. Herr Hjerta, Gnfia/: Jag skulle anhå!las atfc derest icke denna fråga är af BorgareStuodet afgjord, och ProtocollsUtdraget, innefattande dess beslut i ämnet, ankommit, saken dåmå få hvila; i annat fall torde ProtocollsUtdraget varda uppläst. Jag anser Rodderska pet. och Adeln i detta mål böra gå BorgareStåndets, cpskningar till mötes , af det skäl , att detta. Stånd-icke genom 1810. års Concessioner kommit i åtnjutande af den lindring i inq.varterings». besväret, sorn blifvit detsamma lofvad, utan ännu på mångå ställen deraf hardt tryckes. Härefter upplästes Borgsre-Ståndets ProtqcollsUfdrag af den 2 sistledne Augusti , hvar-, af inhämtades, att bemälte Stånd beslutat : 1:0
På fiskläget, som jag många gånger beskrifvit, bor min gamla, hederliga mor och farbror Pehr i deras snygga stuga. Gubben blir gammal och sjuklig, och mor behöfver således ganska väl ett sällskap, hvaraf hon kunde hafva både nytta och nöje. Om nu Josefina trodde det vara möjligt att trifvas på ett så ensligt ställe, bland enkla, men goda menniskor, ville jag under min hemmavaro tala med mor om saken. Jag är säker att hon, såsom jag skall framställa den, icke säger nej.” Vid detta öppna, vänskapsfulla förslag tycktes i ordets egentliga mening en sten falla från den stackars Josefinas hjerta. Hon hade till hälften anat att det kunde vara något annat, som rörde sig inom hennes unge beskyddares lifliga hufvud, och hon hade bäfvat att komma i en förlägenhet, kanske svårare att reda sig ur, än någon af de föregående. Hvilka de känslor än voro, som bodde inom hennes slutna bröst, är det säkert att hon icke önskade någonting mindre, än en förhastad förklaring af en yngling, hvars varma deltagande ej så djupt kunde vara fästadt vid henne, att han var i stånd att egna henne ett helt lif. Olyckan hade tidigt utbildat Josefinas omdöme; och hennes spegel, den hon allvarsammare rådfrågade, än flickor annars göra det, hade öfvertygat henne att hon icke kunde hoppas blifva bemärkt, än mindre eftersökt. De, som visade henne välvilja, gjorde det, som hon trodde, af medlidande och vänskap. Högre sträckte sig icke heller hennes fordringar, knappt hennes önskningar; hade det fått utseende af något mera, skulle hon ansett det för en bländande förvillelse, ur hvilken den bedårade förr eller senare måst uppvakna. Med dessa tänkesätt är det lätt begripligt att Josefina skattade sitt misstag lyckligt; och under det hennes blick, med hela det hjertliga uttrycket af oförställd tacksamhet, fästades på Arve, svarade hon utan allt pryderi: ”Arnmans broderliga vänskap gör mig den enda glädje jag eger här i verlden; och derföre skulle jag vara bra otacksam att hafva något betänkande vid ett förslag, som, i den händelse det går igenom, för mig lemnar den bästa utsigten till ett stilla, obemärkt lif, det enda jag eftersträfvar, och det som bäst egnar sig åt mina krafter.
möjligt, det ... men jag har inte den äran, att vara hans pappa... Nå, hvad ska' hon ha för hon sköter honom nu då K ONJANDER ( springer upp ) . Det är mycket Hvad han är lik sin pappa... ko i månaden, är vanligt det, herre. betala dem? SKÖTERSKAN ( med brådska ) . Tio riksdaler banK ONJANDER . Tio banko och hvem ska' SKÖTERSKAN. barn, som inte är mitt ... jo, hon är god hon för! Kan det inte få gå för tio Riksgälds? K ONJANDER . Jag Tio banko för ett Herrn naturligtvis. Tio banko? det får jag ju sexti stora toddar SKÖTERSKAN. Åhjo; men då blir skötseln der efter ... men inte tränger jag mig på herrn ( vill gå ) . fan till menniska att ta' vid sig... Nå hon ska få K ONJANDER . Vänta lite ... det var också tio banko då... Men om hon inte vårdar det, om uti Sköterskan och skakar henne ), så ... så ... hon inte är öm emot den stackars varelsen ( fattar ( släpper henne och kastar sig på en stol ) . Kors en så fatal historia ( Sköterskan niger och går. ) Tionde Scenen. KONJANDER. FRU WALSTRÖM. Nå ... hvar är kortet? kert tappat det... K ONJANDER ( springer upp emot Fru Walström ) . F RU W ALSTRÖM . Det är borta ... jag har säK ONJANDER . Bravo hon är kostlig ... hvar har hon tappat det i trapporna ... i kort på golfvet ) . farstun ... inne i rummen kanske? ( Blir varse ett Ah se der har jag det. 21 F RU W ALSTRÖM ( finner kortet i barmen ) . Ah! se här är det. K ONJANDER ( tar upp kortet ) . Har man sett maF RU W ALSTRÖM . Är det slams det, när jag gömmer det så väl? ( lemnar Konjander sitt kort ) . K ONJANDER . Hvad nu då ... här är ju två vi ken till slams!