Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SANCHO. Hvarför gnyr Nationen? TUMMELITEN. Det allmänna missnöjet, klassmedvetandet, tidsandan och jag, hafva förenat våra önskningar... SANCHO. Hvad äro ni missnöjda med? TUMMELITEN. Allt! Det bestående, det närvarande och det tillkommande! 102 SANCHO. Det är då märkvärdigt att det inte kan få vara frid, utan att det alltid skall vara kif och missnöje! Om ni bara ville lyda mig och göra som jag säger, så skulle det vara ett himmelrike på jorden! Du gör mig sorg, Tummeliten, med dina öfverdrifna fordringar, stor sorg, och när Nationen nu hade det så bra den kunde få, hvarför göra den olycklig? NATIONEN (gnyr). DON QUIXOTE. Du faller på din gärning, bof! SANCHO (till Tummeliten). Men hvad önskar då folket? Detaljera! Detaljera! TUMMELITEN. Jo, det finns somliga, som vill att pumpen skall vara stängd! SANCHO. Och nyss skulle den vara öppen! TUMMELITEN. Jaha! Men det finns också andra, som önska att den ska vara öppen! SANCHO. Helvetet! O, du lilla, stora skälm! Jag böjer mig för mästaren som väckte partierna till lif. 103 TUMMELITEN. Söndra och härska! Sjunde scenen. DE FÖRRE. KONUNGEN och DROTTNINGEN. KONUNGEN. Hvad står nu på? SANCHO. Ministerkris! Partiandan är lös! KONUNGEN. Gör partierna till viljes! SANCHO. Inte kan man göra båda partierna till viljes på en gång! KONUNGEN. Nej, det kan man inte! Är det pumpen igen som spökar! Vet ni hvad, godt folk! Nu går jag min väg! DROTTNINGEN. Nej, du skall stanna! KONUNGEN. Skall jag? Hvad säger du för slag? 104 DROTTNINGEN. Hvilket språk! Hvilken ton! KONUNGEN. Du vill kanske erinra mig om min ringa härkomst, om att jag varit smed; men då ska jag påminna dig hvem du varit! Hvem du är!
Mor Kajsa skrattade så att både hakpåse och mage hoppade, ropade efter Mathilda med stor bondbelefvenhet: »välkommen! välkommen!» och stängde dörren. Men nu blef det annat utaf i stugan. Mor Kajsa slog upp det grannaste slagbordet, med den största eldröda törnrosen på, bredde deröfver en fin, hvit duk, och tog nu fram, ej allenast ost, smör, fint bröd, äpplen, som upptogos ur ett skrin och lades på en blank tenntallrik, utan äfven bränvinsflaska och silfverbolle. »Var så god och håll till godo!» sade hon till Mina och Lina, som följt hvarje hennes rörelse med oafvända blickar, och hvilkas aptit af den friska höstluften och den långa promenaden var stegrad till det högsta. »Var så god!» sade mor Kajsa än en gång, skärande bröd och ost, samt flyttande fram de små till bordet. Derefter svängde hon ut med största hastighet i sitt kök, sägande till pigan: »Skynda dig, Britta! sno på! sätt i fläng på pannkaksplåten, och lägg bra med goda glöd under, medan jag vispar till.» Och nu tog hon fat och visp, ingick i visthuset, återkom snart högt vispande ägg, mjölk och mjöl, och snart fräste och smattrade den ena pannkakan efter den andra öfver kolelden. Britta smörjade, slog på och vände flinkt, och mor Kajsa bar sjelf in, så fort som pannkakorna gräddades till de små, hvilka, sedan de låtit truga sig en liten stund, »höllo till godo» med den allra mest klingande aptit i verlden. Nu återkom Mathilda, och sedan mor Kajsa förgäfves trugat och bedt henne äta »en pannkaka med stött socker och krösa-mos till,» men Mathilda endast velat taga ett äpple, sägande att hon var långt mera törstig än hungrig, och sedan mor Kajsa i fyrsprång gått efter en stor silfverbägare, bräddfull med söt mjölk, och sagt mångfaldiga gånger: »var så god, var så god! och håll till godo etc.,» sedan allt detta var uträttadt, frågade hon först om utgången af Mathildas expedition.
Dervid u|ikommer trägan: huru skola hufvudstadens Taxeringseller Pröfnings-Komiléer, eller KammarR:n kunna få veta hvad som menas med hittills, utan att ingå i en undersökning, hvilken torde anses vara nog närgången, och kanske blefve svår att verkställa. Om tillskott lill JernKont. årligen göras af delegarne och om dessa icke böra beräknas såsom vinstmedel, sä har ju JernKonl. tillfälle att, vid de årliga taxerings-upgifterna, omnämna della förhållande. JernKont. bör väl icke mer än andra bolag vara befriad! från skyldighet alt upgifva förhållandet med sina inkomster. Jag kan icke inse, hvarföre JernKont. skall ega rättighet alt undandraga sig den skyldighet, som åligger alla andra bolag. I Betänk, har, såsom vi se, Utsk. begagnat de riktiga ordalagen *så vidt”. Men vid sjelfva §:s upsättning har, förmodligen genom Sekretenns förbiseende, influtit de uttryck, som jag tycker icke vara skäl att bibehålla. Jag fortfar alltså att anhålla om den förändring i §:n, hvilken jag från början yrkat. Hr Palmcrantz, Joli. Mauritz: Den otydlighet, som förefinnes uti de båda föreslagna redaktionerna af ifrägavar. §, har blifvit så mycket omordad, att jag deröfver icke beliöfver yttra mig. Det bästa sättet att slita denna tvist vore att antaga Frih. Tersmedens förslag, med tillägg af t. ex. orden ”eller till framgång för jernhandteringen”, hvarigenom detsamma finge följande lydelse: ”så länge JernKont., såsom hittills, använder sina vinstmedel till allmän-nyttiga ändamål eller till befrämjande af jernhandteringens bästa”. Det är visserligen sant, att, genom den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändringen af ”så länge” lill ”så vidt”, blefve JernKont. förbundet, att under alla vilkor använda sina inkomster till uprätthållande af allmän-nyttiga inrättningar; men jag skulle icke tro, att man behöfver befara, att JernKont. icke skall använda sina vinstmedel, på sätt som hittills skett.
I alla sall borde wäl pä detza Byggnaders fullbordan wara uprältadt ordenteligt för* stag, sa all Summan knnde precist bliswa bestämd, och ej en owitz Utgift fall det Allmänna till last. Lik» wäl bör oumgängelighclen med skälen dcrcill förut wara upgifwen och om Byggnaderna kunna undwaras all widare kostnad dera inställas, samt det redan förfärdigade säsom möjeligen till andra inrättningar onwändbart försäljas. Huruwida g den sä kallade Indragnings» Staten stnnas upförde sädane utgifter, hwilka i öfwerensstäm» melse med rältwisa genast kunde indragas och förswin» na, stär ej akt bedömma utan tillgäng till en dekaillerad upgift as denna Stat.sDock förefaller troligt att en del af det, som tillförne^warir upsörd» pä Benestcje» och Venädnings,Staten, samt äfwen utgifter un^ Ler antra titlar kunde wara af sädan beskaffenhet. Om alla möjeljga indragningar af sädane för Slaten mindre gagneligutgifter werkstäldcs, wo» re kan hända möjcligt för te penninge-löntagande af Eivil-Stattrne, an snart fä realiserad! det hopp om för» Den 12 December. 7ZS förbättrade löner som Stats-Utskottet bcnägit projecterak Ständerne böra dem lämna, och som förmodcligeu, om ej Ständers tvälwilja och behjertande mellankom» nicr, för ewighet bliswer ett fruktlöst Hopp. Det är ej att förmoda det Rikets församlade Ständer skola lämna Utan afseende penninge-löntagak» nes synbara lidande, atk detaillera deras inkomsters förhållande till deras oumgängeligaste behof och omö» heligheten för dem att kunna deraf leswa behöfs icke, dä Veu ringaste eftertanka utwecklar sadank.
Maj:ts Nådiga pröfning; men om Kongl. Maj:t, med afseende på harvid förekommande skål, skulle i Nåder täckas lemna Rörstrands Innehafvare en friare besittnings-rått, till grunden och dess tillhörigheter, så och enår, enligt ett d. 30 October 1731 uppråttadt Inventarium å Rörstrand, Staden derstädes då egt åtskillige åbyggnader, hvilkas i ståndsåttande uppgått till 777 R:dr 29 sk. 4 r:st., samt Staden sedan nämnde år, då Contract derom med Interessenterne af Porcellains-Manufactur-Societeten slutades , haft sig förbehållen och jemväl uppburit en årlig hyra af 19 R:dr 21 sk. 4 r:st. Banco för de Staden då tillhörande Husoch Jord-egor, funne Magistraten och Drätsel-Commissionen sig böra hemställa, att en sådan friare besittnings-rått Icke måtte Geyerskc Arfvingarne tilldelas, utan mot skyldighet, att till Staden ärlige^ erlägga berörde afgift 19 R:dr 21 sk. 4 r:st. efter lika grunder, som Riksens Ständer vid 1809 års Riksdag antagit, i afseende på Kungsgårds-Arrenden, och det vilkor för öfrigt att vidmagt hålla och drifva Porcellains - Fabriken. Ståts-Utskottets Betänkandeti. ua3 Hvad nu angår den härutaf föranledde frågan om berörde vilkors upphörande, hvaröfver Riksens Stander i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition, hafva att sig egentligen utlåta, så vidt frågan rörer upplåtelse af Kronans egande ratt, till den jord och grund, som Porcellains-Bruket nu tillhörer; så emedan med ändamålet af Donationen utaf Rörstrand till Manufacturs-anlåggning instämmer, att
»Ack det kan inte Löjtnanten,» sade hon sakta och med lallande röst, »det kan blott Gud, men han vill inte.» Tror du det Mathilda! Jag hade ingenting att svara, ej en gång på den påtagliga hädelse, framlockad af den bittra gnagande smärtan. Man är ibland alldeles ordstum men det är just emedan man då äfven är alldeles ur stånd att tänka. Samvetet slog mig dessutom, och aldrig har man så svårt att trösta, som då man, inom sig, vet sig sjelf just vara orsaken till den sorg man ser hos en annan. Jag stod således mållös vid hennes sida, och blott betraktade henne. Detta tycktes slutligen plåga henne, och hon vände sig inåt väggen. »Har ni ätit något i dag, kära Stina?» frågade jag ändteligen. »Nej,» svarade hon kort och tyst; och då, bästa Mathilda, fortfor Josef med denna skygghet, denna lilla förlägenhetsrodnad, som lika så väl anstår ynglingen som den unga flickan, när vissa ämnen komma å bane; då började jag, sade han, föreställa henne att hon, i sin nuvarande belägenhet, vore nästan skyldig att förtära något för att stärka och upplifva sig med. Vill du icke hafva en kopp varmt kaffe? Jag skall koka det åt dig,» frågade jag. – »Jag har intet något. Jag kokade de sista bönorna jag egde till Johan, den morgonen han marscherade,» svarade hon med matt röst. – »Vill du att jag skall koka upp mjölk åt dig?» frågade jag ånyo. Nu satte hon sig upp och sade med en viss sorglig vänlighet: »Löjtnanten är så god! men det skall han visst icke hafva besvär med, jag skall väl göra det sjelf.» Hon uppsteg långsamt och vandrade fram till elden, tog en liten panna och såg noga efter om den var ren, slog litet mjölk deruti, och satte den öfver några kol. Men ack! hvad det låg mycken liknöjdhet i alla dessa företag! Medan mjölken uppkokade, satte hon sig på en liten pall, och lutade hufvudet i sina händer.
Hof rätt blifvit utfördt; och har Kongl. Hofrätten deruppå meddelat utslag den 30 Maj 1855, af innehåll, att hvad anginge åtalet emot Borgmästaren, så, alldenstund skriftvexlingen i omförmälta mål slutats den 8:de Januari 1849, och mundtliga förhör blifvit hållna den 9:de och 16:de Juli samma år, hvarefter målet, enligt 85 § i Konkurslagen af den 12 Mars 1830 bordt ofördröjligen till afgörande förekomma, men likväl blifvit så sent till slutlig behandling af Borgmästaren, å hvilken målet var lottadt, anmäldt, att dom deri först den 30 Oktober 1854 är vorden af Rådstufvurätten utfärdad; fördenskull, och då Borgmästaren förklarat sig icke kunna bestrida, att ifrågavarande mål både bordt och kunnat förr, än som skett, med slut afhjelpas, samt hvad han för att till någon del urskulda anmärkta dröjsmålet anfört, eller att Borgmästarens tid af andra åligganden varit upptagen, icke förtjente afseende, pröfvade Kongl. Hofrätten, med stöd af 1 kapitlet 12 § Rättegångsbalken, rättvist fälla Borgmästaren att för obehörigt dröjsmål med nämnde saks afgörande böta Etthundra daler silfverin y n t med Trettiotre Riksdaler sexton skillingar banko. Beträffande åter Rådstufvurättens Ledamöter, har Kongl. Hofrätten, dels på grund af skedd förflyttning vid 1849 års slut från den afdelning af Rådstufvurätten, som handlagt ärendet, och dels i anseende till först efteråt inträffad anställning å samma afdelning samt ena Ledamotens dessutom från innehafd Magistratssekreterarebefattning härrörande trägnare sysselsättning, hvaraf han varit hindrad att med sin uppmärksamhet följa de mål, hvilka ännu icke erhållit den slutliga handläggning, som på föredraganden ankommit, förklarat, att hvad bemälte Ledamöter och Magistratssekreterare blifvit till last lagdt, ej kunde till ansvar för dem föranleda, hvarföre den derom förda talan ej bifallas kunde; och har jag med denna frikännelse funnit skäl att åtnöjas; äfvensom Borgmästaren lemnat Kongl.
2:0 att de serskildta Landsböcker, som öfver allmänna Beviljningen hittils uppgjorts, böra, såsom nu mera till ingen nytta ledande, sedan en viss form för KronoUppbörds redovisningen blifvit stadgad och ett årligt RiksBokslut infördt, upphöra, he|st desse bandsböcker ej ingå till RiksgäldsGontoiret, som deraf ej tager någon kännedom, utan endast granskas i KammarRätten, lika med de Allmänna Landsböckerne. |:o att R. St:r bos Kt M:t i underd. anhålla örn dess Nådiga bifall till upphörandet af Saltpeter gärden i hvars ställe serskildt anslag på Stat, till Saltpeternäiringens bestånd och bedrifvande jemte uppköp af Saltpeter, är af R. St:r anvisadt, och att i sammanhang Betänka ntl en, N:o 335. 5g dermed fästes K. M:ts Nådiga uppmärksamhet på nödvändigheten, att, genom än ytterligare inskränkningar uti oinkostnaderne, söka tillvägabringa en lättnad i detta serskildta Statsbidrag. 4to att, som i fråga qm Salu-nccisafgiftens upphörande, R. St:r funnit sig böra lemna behörigt afse-: ende å det uppgifna förhållandet om Landtmannens rättighet, att, utan hinder oell afgifter kunna lill Städer ne införa kött, bröd och dricka, äfvensom derpå, att den ene medborgaren icke bör högre och olika beskattas än den andre för idkandet af en och sornina näring, R.
Måtte den motsats, som sålunda framträder mellan de svårigheter, våra föregångare haft att bekämpa, och de, som Vega mött under sin nordostfärd, mana till nya forskningsresor på de haf, som nu för första gången plöjts af kölen på ett sjögående fartyg, och bidraga att skingra en fördom, som under århundraden hållit jordens vidsträcktaste odlingsmarker afstängda från verldshafven. Arbetet är frikostigt utstyrdt med kartor och träsnitt samt försedt med omsorgsfulla hänvisningar till geografiska källskrifter. Härför har jag att tacka dels det storslagna sätt, på hvilket min förläggare, Herr Frans Beijer, fattat sin uppgift, dels det biträde jag under arbetets redaktion och tryckning haft af Amanuensen i Kongl. Biblioteket E. W. Dahlgren. Det är för mig en kär pligt att till dem offentligen frambära min tacksägelse härför. Stockholm den 10 oktober 1881. A. E. NORDENSKIÖLD. Stålsticksporträtt utförda af G. J. Stodart i London. Konung OSCAR II framför titeln. OSCAR DICKSON sid. ALEXANDER SIBIRIAKOFF » 1 Litograferade kartor utförda å Generalstabens Litografiska anstalt i Stockholm. Karta öfver norra Europa, ur Nicolai Donis upplaga af Ptolemæi Cosmogra phia, Ulm 1482. Karta öfver Norden, ur Jakob Ziegler’s Schondia, Strassburg 1532. Karta öfver norra Europa, ur Olai Magni Historia de gentium septentriona lium variis conditionibus, Basel 1567. Karta öfver Dicksons hamn, af G. Bove. – Karta öfver Kap Bolvan på Wai gatsch-ön, af förf. – Lenas resa i Malygin-sundet, af A. Hovgaard. Karta öfver Kap Tscheljuskin. af G. Bove. Karta, utvisande Barents’ tredje resa, ur J. I. Pontani Rerum et urbis Am stelodamensinm historia, Amst. 1611. Rysk karta öfver norra Ishafvet från början af 1600-talet, offentliggjord i Hol land år 1612 af Isaac Massa.
En skarpskvttekorps, fördubblad sedan Rikets Ständers sednaste sammanvaro och nu uppgående till 40,000 man, kan omöjligen bestå af sig sjelf eller genom frivilliga sammanskott; ty jag kan och vill ej räkna sednaste Ständers obetydliga och nu alldeles otillräckliga anslag! Vi äro ett fattigt folk — och derföre måste anslagen hafva en gräns —, men med klok hushållning torde vi dock kunna anslå medel för det verkligt nödvändiga — och härtill räknar jag det frivilliga försvaret! Fullt kompetenta personer ställa skarpskyttarnes manöverfärdighet och exercis i jemnbredd med gammal trupps och säkert i allmänhet öfverträffande beväringens. — Med anledning häraf vågar jag vördsamt föreslå: att andra årets beväringsöfningar måtte upphöra och de dertill anslagna medlen tilldelas de frivilliga skarpskyttekorpserna, som med ett sådant understöd säkert skola draga alla dugliga och modiga beväringsynglingar till sina leder, der frivilligheten och hedern torde blifva lika starka band som nu det lagliga tvånget. Billigheten fordrar att dugliga målskjutningsgevär böra hållas de gamla och de säkert härefter öfverallt uppstående nya frivilliga skarpskyttekorpserna tillhanda af Staten, hvarföre jag vördsamt föreslår: att Rikets Ständer till målskjutningsgevär af de indragna beväringskostnaderna måtte anslå 150,000 R:dr R:mt årligen under nästa anslagsperiod; hvarjemte till målskjutningspremier, ammunition och aflöning af instruktörer likaledes under samma tid årligen 50,000 R:dr R:mt böra utgå. Äfven om den här ofvan föreslagna indragningen af andra årets beväringsöfningar ej skulle kunna bifallas, vågar jag vördsammast anhålla: 24 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 19. att 200,000 R:dr R:mt årligen, på sätt här finnes motioneradt, måtte tilldelas de frivilliga skarpskyttekorpserna. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt. Stockholm den 8 November 1865. Johan Persson, från Upsala län.
Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet å Stockholms Slott den 45 Maj 4857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes ärendena, Friherre Lagerheim, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almgvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Finans-departementet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett. i enlighet med nyss fattadt nådigt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående hos Kongl. Maj.t framstäldt anbud på amorterings-lån till Svenska statsverket. Kongl. Maj:t behagade, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta protokoll bilagdt, samt befallte att nådig skrifvelse, i enlighet dermed, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo C. F. Smerling. 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 91. Ank. till Erp.-Ulsk, d. 18 Maj 1857, kl. 2 e. w. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i fråga om otjenstbare Premier-löjtnanterne vid Flottan II. E. A. Rundqvists, W. Heykenskjölds och friherre E. S. von Vegesachs berättigande till pension ä Allmänna Indragnings-staten vid afskeds erhållande; Gifven Stockholms Slolt den 12 Maj 1857.
I påminnelserna tillkännagafs, att några officiela uppgifter till stöd för ett af sistbemälde arfvingar framstäldt påstående skulle, så snart de hunnit anskaffas, till arfskiftesförrätlningen blifva meddelade, och anhölls tillika, att någon dag före då innevarande Oktober månads utgång måtte till skiftets afslutande varda utsatt. Härpå svarade sistbemälde Deputeraden i bref, att nvssberörde anhållan icke kunde efterkommas, i anseende till hans förestående bortresa under Oktober månad, men att han, efter hemkomsten, ville uppgifva den tid, då han och den andre Deputeraden kunde till skiftets företagande blifva ledige. Sedan tre månader ytterligare förflutit, utan att slik uppgift ankommit, hade samma ombud uti en till Magistraten stäld skrift, den han i enskildt bref öfverskickat till tillförordnade Borgmästaren, fört klagan öfver Magistratens Deputerades underlåtenhet att i fråga varande arfskifte företaga, samt yrkat att desse måtte förpligtas samma skifte ofördröjligen uppgöra och afsluta. Denna skrift föredrogs icke i Magistraten, utan öfverlemnades enskildt till den ene af de Deputerade, hvarefter t. f. Borgmästaren i skrifvelse till Ombudet den 14 Mars 1859 förmälde, att skiftet under sistnämnda månad skulle blifva färdigt. Sådant hade sedermera likväl icke skett vid slutet af påföljande September månad, då Ombudet ingaf sin klagoskrift till Justitie-Ombudsraannen. Sedan Justitie-Ombudsmannen öfver klsgoskriften hort Magistraten, och klaganden med påminnelser i anledning af Magistratens förklaring inkommit, uppdrog Justitieombudsmannen åt Advokatfiskals-Embetet i Kongl. Svea Hofrätt att hos Kongl. Hofrätten anställa åtal. R.
och brun bård i påläggssöm, Mönstret är komp. af fröken Sofie Gisberg i Stockholm. Söinnade !i liar kostnadsfritt verk-allts af ett stort antal Skara-damer. b. Tvenne altardukar: en helt livit, utförd (efter ett mönster af fru H. Winge) i filet-söm af fru S. Carlsson i Skara; en med en pmktfull ii~hngfiirgad bred bård i scliattersöm och s. k. %opus anglicanuin D, efter mönster af fröknarna Videbeck och Västberg utförd af fröken A. Westfelt i Kbngslena (Vestergötland). c. Tveiine kalkkläden: den ena helt livit med linnebroderi å siden, arbetad och skänkt af 4 systrar, födda Bergqvist, från Skaga; Den andra med måi~gfiirgadt silkesbroderi å crémefärgadt siden, arbetad och förtirad af fru M. Branting i Stockholm och hennes döttrar. d. Trenne par bokdylzor: Röda (i samma mönster som den ena altarduken), hvarå arbetet utförts af fröken Anna Johansson i Skara; gröna med gult silkesbroderi, som arbetats af fröknarna Lotten och Jacquette Hamilton i Stockholm, och slutligen svarta, nied broderi i silfver och silke, som verkställts af fröken ' Tullia Lundblad (Skara). e. Den nära 50 fot lhnga hvita .. diskdukm, hvars tålamods. pröfvande broderi utförts dels af fruarne Odberg, Hofling och Larsson,. dels af fru S. Carlsson, alla Skarabor. f. Dopliandduk, sydd och skänkt af fra Ihgeb. Bredelins (Mariestad) och fröken E. Bredeliiis (Stockliolm); corporale (duk under nattvardskarileii), förfärdigad och förärad af fröken Ester Sahlén i.Venersborg samt torkduk för kalken (» purifikatorie »), sydd och skänkt af fröken Sigrid Luiidblad i Stockholm. Häri11 komnia diverse öfverkast i rödt och svart att.under olika tider af kyrkoåret omväxla med den fasta gröna klädseln.
Danska Regeringen tiilvägabragtes en öfverenskommelse, hvilken medgaf erläggandet af tractat-enlig tull och andra afgifter, utan att fartygen för sådant ändamål nödgades anlöpa Helsingör och derstädes uppehålla sig; dels ock af Herr Bagge3 som, med antagande, att i Helsingör verkligen blifvit uppburne högre tullafgifter, än som äro förenliga med ingångne tractater, ansett nödvändigt, att de Svenske medborgare, hvilka derföre varit utsatte, reclamerade hvad, som blifvit dem orätt alfordradt. Sedan, för pröfningen af detta ärende, Utskottet hos Kongl. Maj:ts HofCanzler begärt att erhålla del af åtskilliga handlingar, hvilka rörde Öresundska tullen; äfvensom att vinna underrättelse om i hvad skick ärendet sig befann efter omförmälde, i ministeriel väg derutinnan gjorde, framställning, har Hof-Canzlers-Embetet tili Utskottet öfverlemnat, jemte tid efter annan från Rikets förnämsta stapelstäder till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifne klagomål öfver ifrågavarande tull-uppbörd, ett från Kongl. Commerce-Collegium i anledning deraf infordradt och den 7 Maj sistlidet år afgifvet underdånigt utlåtande; och har Hof-Canzlern tillika upplyst, att Kongl. Danska Bih. till R. St. Besv. och Ekon. Etsk. Utlåtande j IV.-o 3u Regeringen i ämnet nyligen afgifvit elt Betänkande, som Kongl. CommerceCollegium den 24 i sistlidne Mars månad fått emottaga, med befallning att deröfver inkomma med underdånigt yttrande; uppå hvars afgifvande frågan följaktligen för närvarande vore beroende.