Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Bankernas förvaltning angår kan jag icke annat än erkänna att densamma i allmänhet blifvit väl handhafd, och att åtminstone de flesta Bankerna med återhållsamhet begagnat det förnämsta af de - Den 2 December. 31 ras prerogativer, nemi. Sedelutgifnings-rätten. I detta fall berjag att få uplysa, att vid sista qvartalets slut hade nedannämnde banker lernnat denna rätt obegagnad till följande belopp nemi. Örebrobanken till ett belopp af 269.000 Rdr; Smålands till 717,000; Norrköpings till 540,000; Stockholms till 659.000; Wermlands till 505,000; Mälareprovinsernas till 1,779,000, o. s. v. eller tillsammans för alla privat-bankerna till mera än 4,000,000 Rdr Ernt. Men denna tillfredsställande erfarenhet af en i allmänhet berömlig matla och försigtighet under hela den långa förflutna tiden af bankernas tillvaro, tror jag alt man i främsta rummet bör tillskrifva det välbetänkta stadgande som inflöt i Förordn:n d. 14 Jan. 1824 om enskilda banker och sedermera förnyats i hvarje derpå följande banklag och oktroj och som utgör en fundamentalsats i vår banklagstiftning, det nemi. ali under ingen förevändning Stalén må varda inblandad 8 dessa enskilda förelag. Härigenom hafva de blifvit helt och hållet hänvisade till sina egna krafter, och deruti ligger otvifvelaktig! den starkaste driffjädern till deras omtanka och varsamhet. Ar det nu skäl, att frångå denna sunda, kloka och nyttiga regel? — För min del måste jag på det högsta varna för en sådan åtgärd. Följden häraf skulle otvifvelaktig! blifva, att om bankerna, såsom det blifvit föreslaget, kunde, under form af lån eller deposition, påräknade allmänna medel såsom tillgång, helst under vissa tider af året så skulle affärs-verksamhelen i förlitande härpå ytterliga utsträckas och försigtigheten blifva mindre.
Jag får således yrka antingen afslag å betänk. eller återremiss af detsamma. Det är numera icke så angeläget för de s. k. undantags-tagarne att få silia lälligheter bestämda i varor, sedan vi äga ett bestämdt mynt. Jag tror, att hvad sorn gjort dessa undantags-eontracter så allmänna, all det knappt finnes någon öfverlåtelse af en fastighet utaf äldre personer, utan allett sådant äger rom, är den ostadighet i myntvärdet, som hittills Varit. Kehofvet af att bibehålla ett sådant, så till sågandes, indelningsverk för undantagsägare, finnes hu mera icke, sedan det är möjligt för dero att få sin säkerhet bestämd i en penning, sorn ej faller och stiger i värde, såsom hittills skett. Ifall ändamålet, såsom jag föreställer mig, är att för dessa Undantagshjon bibehålla den säkerhet, sorn är önskvärd, tror jag att det skulle kunna tillvägabringas på ett belt annat sätt, synnerligen om man vill begagna de medel, söm LagUtsk. här föreslagit, att ej mindre än tre gånger om året kungöra författningen. Det vore att till säkerhet för de undantag, söm bestämmas i vissa persedlar och vissa förmåner, dessa persedlar och förmåner allesammans skulle evalveras i eh bestämd penningesumma, sorn sedan intecknades. Då v Un tio undantagslagarne en bestämd säkerhet, sådan som vore förenlig med huvar, inteckntslag, och den osäkerhet vore undanröjd, hvafs inträffande: LagUtsk. velat genom sitt betänk, förebygga. Frih. Cederström, Jacob: De författningar, som gälla för kronohemmans befattning, medgifva jemväl, att då föräldrar afstå kronohemman åt barn, de dervid få bestämma undantag, som likväl af Konungens Bef:h:de skola pröfvas. Vid öfverlåtelse af skattejord, är nuturligtvis förhållandet lika. endast att landshöfdingen då icke dermed har 7 H. 5 34 Den 16
För att uppmuntra till åtal af förbrytelser mot stadgan har föreslagits, att tvåtredjedelar af ådömda böter, äfvensom det olofligen fällda vildbrådet eller dess värde skall tillfalla åklagaren; deremot har föreskriften i nuvarande stadga om rätt förden, som å bar gerning griper någon, som idkar oloflig jagt, att, derest han är till anställande af åtal för förseelsen berättigad, från förbrytaren taga vid tillfället begagnade jagttyg, bössor och hundar och dem behålla, inskränkt derhän, att jagttygen få behållas endast till dess domstolen sig utlåtit; således endast såsom bevisningsmedel, på sätt i 24 Kap. 16 § af strafflagförslaget är antydt. I afseendet å användandet af länens jagtkassor, hvilka, derest Staten öfvertager omsorgen om rofdjurens utrotande, blifva för det med dem afsedda ändamål umbärliga, har Herr Gahn i ofvanberörda motion föreslagit, att de borde till Kongl. Maj:ts disposition öfverlemnas; men enär berörda kassor hufvudsakligen bestå af medel, Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- o. FAon.-Utsk:ts Betänkande M 34. 15 som sammanskjutits af lånens innevånarne på grund af ofvanomförmälda särskilda öfverenskommelser, och det således kan vara tvifvelaktigt, huruvida Slaten eger att öfver dem förfoga, anser Utskottet lämpligast, alt dessa kassor, på sätt Kongl. Maj:t föreslagit, varda öfverlemnade till disposition af länens representationer, landstingen; dock har Utskottet icke ansett behöfligt, att förordnandet härom har sin plats i den nya Jagt-stadgan, hvadan detsamma ur förslaget uteslutits. På grund af hvad nu blifvit anfördt hemställer Utskottet vördsamt, 1 :o) att Rikets Ständer, med förklarande, alt den i Kongl.
Sl:ns skiljaktiga beslut, ronde ifrågastäldt statsanslag för armeens pensionskassa; N:o 271, angide verkställd omröstning, i anledn. af Riks Stms skiljaktiga beslut, ronde ifrågastäldt låneunderstöd till reparation å Linköpings domkyrka; Nio 272, angide verkställd omröstning, i anledn. af Riks St:ns skiljaktiga beslut, ronde arrendet för kronosäleriet Boda; N:o 273, i anledn. af väckt motion om anstånd med återbetalningen af det för hamnbyggnaden vid Cimbritshamn under 1840 och 1841 årens riksdag beviljade lån; Nio 274, angrde löneförhöjning för bokhållaren samt kammaroch husdrängarne vid riksg:s-kont. Nio 275, angide ytterligare inkomne ansökningar om riksgäldssedlars inlösande; Statsoch Bevil nings-Utskolten: N:o 62, angide vissa ifrågaställda förändringar i beskaltningsväsendet samt uppbördsoch redogörelse-verket; 216 Den 25 Juli. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärso. Ekon.-Utsk:n: N:o 11, lill följd af återremiss i vissa delar af sammansatta Utskms mern. N:o 10, i anledn. af RiksSl:ns olika beslut, ang:de grunderne och vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. Hr Aminoff, Johan Fredr.: Jag anhåller vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, och R. o. Ad. att det nu snart upplästa betänk. ifrån Slatssamt Allm. Besv.- o. Ekon.lJ(sk:n måtte ställas först på listan i morgon. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansäge Bevilln. -, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms mern. N:o II, böra uppföras främst å föredragms-listan för morgondagen. Ropades ja. Slutligen anmäldes och bordlädes ett från Exped.Utsk. inkommit. mern.
Den som var det, den som utropet åsyftade, betedde sig deremot som en qvinna, då man besinnar, att sammansvärjningen tillkommit på hans uppmaning och till hans fördel; – som en ädel man, om man vill tro honom på hans ord, det han endast afsåg att spara medborgares blod. Mera än allt annat förtröt det Lovisa Ulrika, att tvänne undersåter, att hennes egen hofmarskalk, som städse varit van, att anse hennes vilja allsmäktig, nu skulle blifva vittnen till kraftlösheten af hennes bemödanden, att förmå konungen till det afgörande steget. Hon ville i stället sjelf offentligen visa sig, lägga sista handen vid verket och antingen genast resa till Upsala, på hvars konungska redebogenhet hofvet alltid förtröstar, uppelda studenterne och i spetsen för ungdomen samt de anhängare, som under vägen kunde värfvas, återvända till hufvudstaden; eller också med den tioårige kronprinsen vid handen begifva sig ned bland folkhopen, så snart upploppet kommit i gång. Adolf Fredrik satte sig emot begge dessa förslag, och icke utan svårighet lyckades det honom och Brahe, som, minnandes sin vän Hårds yttranden, i detta fall förenade sig med konungens åsigt, att öfvertala henne afstå från dessa förflugna planer. Brahe fann dessutom sin fåfänga förnärmad, att med ynglingar, utan anseende i staten, dela äran af företaget, om det lyckades, och föga hjelp att påräkna af så beskaffade bundsförvandter. Missnöjde, modstulne och bäfvande för sin egen säkerhet, gåfvo Brahe och Horn omsider hoppet förloradt, att intala konungen det mod och den rådighet, som ögonblickets vigt kräfde. Det förundrade lika mycket som det bedröfvade dem, att ett fall funnes, der drottningens vilja icke var konungens lag, och de började frukta, att varda offer för denna åsigternas olikhet hos de höga makarne.
N.-o 349. sakligen åsyftande att närmare bestämma, ej mindre Banco-Verkels Revisorers skyldighet att tyst och förtegadt hålla hvad de i vissa frågor rörande Banco-förvaltningen kunna erfara, än äfven de åtgärder, som af Revisorerne må vidtagas, i händelse de finna något rörande Banco-Verkets förvaltning vara försummadt eller eljest kräfva rättelse; och hafva R. St., af sådan anledning, nu antagit följande, af deras Banco-Ulskott föreslagna, Instruction för Rikets Ständers Revisorer öfver Banco-Verket. §. Revisorerne, utsedde och förordnade på det sätt och till det antal Riksdags-Ordningen uti 6S och 70 §§. stadgar, skola 3 den i förslberörde §. bestämda tid i Banken sammanträda, och, sedan de sin behörighet styrkt, lifligen aflägga, samt med sina namn underteckna följande Ed: ”Jag N. N., utsedd och förordnad att granska Banco-Verkets räkenskaper, tillstånd, styrelse och förvaltning, förpligtar mig härmedelst, att doldt och förtegadt hålla hvad som rörer enskilde personers förhållanden lill Banken, eller för öfrigt, i afseende på detta Verks förvaltning, enligt Rikets Ständers Beslut, tyst vara bör, så sannt mig Gud hjelpe tili lif och själ," §• 2* Revisorerne ega att, vid deras sammanträde, emottaga följande berättelser, nemligen: 1:0 af Banco-Fullroägtige, dels om Bankens tillstånd, rörelse och förvaltning i sin helhet, dels ock om förvaltningen af Tumba Pappersbruk; 2:0 af Directionerne för Discont-Verket i Stockholm, samt Låne-Contoren i Götheborg och Malmö, om dessa Discont-Inrättningars rörelse; 3:o af Coramissariatet eller Bankens Understyrelse, om den, samma Styrelse, äfvensom Departemental-Styrelserna, åliggande förvaltning; 4:o af Revisions-Commissarien eller Chefen för Revisions-Afdelningen; och 5:o af Bankens Fiscals-Embele, om de till hvartderas befattning hörande ämnen. §. 3.
Huru Inrättningen efter dessa Rapporter skall lämpa sine åtgärder, och på hvad sätt uppköpen böra verkställas för att blifva minst kostsamma. Om Undsättnings - Spannmåls tillhanda - hållande. 1 §. Om Magazins-Inrättningetrs skyldighet att hafva ständige Hager i Länen , och till hvad belopp i hvarje, lämpadt efter orternes behof. •2 §. Landshöfdingarnes åligganden att på. allt sätt vaka deröfver, att undsättningar icke utdelas vid andra -tillfällen än då missväxt eller andra oumgänglige behof det kräfva; Allmänna Stadganden huru Landshöfdingarne böra undersöka verkliga undsättnings - behofven. Deras skyldighet att innan Undsättnings-Spannmål utlemnas, tidigt göra anmälan hos ÖfverStyrelsen, och da uppgifva om Sädes-Lagret inom Länet blifver tillräckligt eller ej, samt i sednare fallet, hvad qvantité Spannmål till undsättnings - behofvens afhjelpande oumgängeligqn behöfver anskaffas. 1568 StätsUtskottens B et (inland eril 3 §. Öfver-Styreisen? skyldighet att i aru ledning af sådane anmälanden fatta skyndsamt' beslut och gifva nödige Förordnanden när eif orts undsättnings-förräd behöfver förstärkas. 4 §. Huruledes Undsättnings• Spannmålen skall utdelas, hvilka Controiler dervid äro nödige, att Säden verkligen kommer den.' behöfvande tillhanda. 5 §. Om undsättnings.prisens bestämmande af Öfver - Styrelsen och hvilka grunder derj vid skola följas. 6 §, Hvad säkerhet bör af den eller dem prassteras, sorn icke magta Säden genast betala, samt om Landshöfdingärnes åliggande att pröfva och godkänna sådan säkerhet. 7 §. Huru långt anstånd beviljas undsattnings-tagare med betalningen, och om Räntas erläggande efter förfallo - tiden , samt om och när återbetalning in natura må medgifvas. 8 §.
Sedan jamrar hon sig: &gt;baj, aj; aj, aj; aj, aj niir han satter klorna i henne, under hvilket jammer strlken beledsagar melodien och stregrar effekten med knackningar mot lbdan (s. k. V U d. pumpningm, som Pelle - sade). Allt vildare blir talrten, tonerna ropa: 9 jag tar dig, jag tar dig, jag tnr dig!)) Den stygga fran har fgtt sin lon. Si sorn Pelle spelade denna polska var den oemotsthdligt medryckande, den gick med schwung ocb eld. Det var en egendomlig konsert denna i den lilga kanmnren (halgdagsrurnrnet) dar det ' prydliga lnpptacloget Bnnu p&amp;ninde om mor, men dar hennes ordningsoch renlighetssinne saknades. Under ett intermezzo forsvnnn varden for att bjuda p i kaffe. Han hade nyss varit p&amp; kalas och enligt allmogens (synnerligsst kvinnornas) vana gomt hen1 af kaffebrodet, sil att han var siirskildt viil utrustad med ~dopp,. En inblick i hans dimin; tiva kak och i stugan (daglig* rummet) gjorde ej fagningen lockande, men det var ntt svalja och blunds for tillredelsen for ait ej s&amp;ra den ~iilrnenande gubben. Sedan denna sjalf n smart lappalar ' t)) (lildret) rned den oumbarliga nektarn, tog han till visorna. Det var iclce vaskert att hora den 72-Ariga spelmannen sjnnga, men det var obeskrifligt rorande, och fiolen sjong. med dessa folkvisans vernodiga toner. Gubben, fiolen och den torftiga stugan tolkade pil ett sarskildt sgtt follcets tanke och kanslolif - mera verkligt gn den skolade rosten, pianot och salongen. Kanslosamt klagande var denna: I E n nnnan var sorgset forebrilende: Sliyarne de $4.
Icke mindre än 16 unga damer ba redan varit nog fördomsfria att ansluta sig till denna förening, och har isen blott en gång blifvit bruten, kommer det hos oss för damer nya modet hett visst att hastigt vinna utbredning. * Från systerlandet. » Unionen, kvinnosaksförbund i Finland », är namnet på en ny förening, som hos senaten ansökt om stadfästelse på sina stadgar. Den tanke, som legat till grund för förbundets stiftande, är att kvinnofrågan berör hela människosläktets intressen, och att dess dryftande samt klargörande af olika synpunkter på detta vidsträckta område bäst sker genom samarbete mellan män och kvinnor. Damer som handelsresande ha länge varit en rätt vanlig företeelse såväl inom de större europeiska länderna som särskildt i Amerika. Här uppe i norden torde.dock kvinnliga handelsresande ännu höra till sällsyntheterna, och det är därför tämligen förklarligt, att en ung dam, som härom dagen inträffade i Tammerfors såsom resande för Vasa bomullsspinneri, väckte ett visst uppseende. Hon lär emellertid ha gjort utmärkta affärer och lämnat sina manliga kolleger ett godt stycke bakom sig. * Gladstone om kvinnans rösträtt. Den 20 dennes utkom i London en broschyr af Gladstone, hvilken uttalar den förhoppningen, att underhuset skall förkasta förslaget om politisk rösträtt för kvinnan. Gladstone befarar, att kvinnans skärhet och poesi skulle gå förlorade, om hon deltoge i männens politiska strider. Kejsar Wilhelm I:s syster, änkestorhertiginnan Alexandrina, afled i Schwerin den 21 dennes på aftonen af hjärtslag. Den aflidna furstinnan, hvilken var den enda af kejsar Wilhelm I-.s syskon, som öfverlefvat honom, var född i Berlin den 23 febr. 1803 och blef den 22 maj 1822 förmäld med storhertigen Paul Fredrik af Mecklenburg-Schwerin. Storhertiginnan Alexandrina hade vid sin död varit änka i öfver femtio år. Det svenska hofvet har anlagt sorg efter den aflidna. I främsta ledet. En af Europas förnämsta journalister är en kvinna, madame Severine. Madame Severine skrifver hvarje vecka en artikel för » L e Figaro », en för » Gaulois » och en för » Gil Bias ».
Utskotten äro således öfvertygade, att: de omförmälda tusentals familjerna komma att, lika "lugna” sorn tillförene, qvarsitta å sina små hemmansdelar, helst det icke rimligtvis kan antagas, alt dem klandrade föreskriften skall hädanefter medföra andra verkningar, än den visat sig ega under dan tid af tretton år, som densamma redan varit gällande. Det må äfven kunna anföras såsom ett bevis för grundlösheten af de härutinnan yttrade farhågorna, alt BondeStåndet bifallit det föreslagna stadgandet, utan att afskräckas af föreställningen om några vådliga följder deraf — följder, hvilka naturligtvis skulle, i fall de inträffade, drabba egentligen allmogen. Fördelen af stadgandets bibehållande måste deremot erkännas, då sådane olöfligen ulklufne delar*, hvilka icke medföra besutenhet, derigenom kunna med hemmanet återförenas; och är det på dessa grunder Utskotten finna sig nödsakade att afveta i denna del vidhålla det tillstyrkande, Utskotten förut afgifvih Lngsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ut skol tens Utlåtande, N:o 28. H Sedan de tnoL förra Belänkandet gjorda anmärkningar sålunda blifvit besvarade, få Utskotlen anmäla, att vid den förnyade granskning af forfattningsl'01 slaget, sorn varit en följil af den erhållna återremissen, Utskotten funnit anledning alt i tvenne omständigheter förändra sitt förra tillstyrkande, nemligen vid 8 §. 7 mom. samt 12 §. af 1 Cap. i nämnde förslag. Föreskriften i 8 §. 7 morn.: att vid fråga om meddelande af lagfart, åbobref eller inteckning sökanden skall, om hemmansdel är mindre än hvad för klyfning utan undersökning är medgifvet, styrka, när hemmansdelen blifvit utklufven, har synts Utskotten alltför allmännelig och vidsträckt.
Afven utan beräkning af detta sednare, utan endast med realisering af den vid räkenskapsårets början inneliggande spanmålen till priser, hvartill densamma bokförts, hade landtegendomens nettoafkastning för året stigit till 9,028 R:dr 18 öre, eller till j mera än egendomen förut gifvit i arrende, oberäknadt att under räkenskapsåret byggnads-reparationer verkställts för en summa af 3,610 R:dr 67 öre, under det att inventarierna ökats med ett värde af 4,843 R:dr 17 öre, hvilken sednare summa äfven bör inräknas uti behållningen för året. Vid en landtegendom måste alltid afkastningen blifva mycket olika under olika år, och då somliga år gifva en större vinst, inträffa åter andra, som gifva förlust, af hvilket sistnämnde förhållande många jordbrukare haft en ganska kännbar erfarenhet under de sista, för landtbruket ogynsamma, tiderna. Något säkert omdöme om en landtegendom och dess förvaltning kan härutinnan icke erhållas, utan genom öfverslag för en längre tidsrymd, under hvilken bättre och sämre år ingått och utjenmat ytterligheterna, så i ena som i andra fallet, Förhållandet har i detta hänseende med Ultuna varit sådant, att egendomens afkastning från Institutets början till och med ifrågavarande räkenskapsårs slut, eller för de 11 år Institutet under samma tid fortgått, i medeltal lemnat en nettobehållning af 9,745 R:dr, och har behållningen under tvenne år härvid stigit till öfver dubbla beloppet af denna summa. Då förhållandet varit sådant, torde det ock vara för hvar och en klart, att Institutets förvaltning för ingen del gjort sig förtjent af det ogynnsamma omdöme, som Rikets Ständers Herrar Revisorer uttalat. Hvar och en, som äger kännedom om de ringa tillgångar, hvarmed Institutet fått hjelpa sig fram, samt huru härvid den strängaste hushållning mäst iakttagas, skall ofelbart hysa en mot nämnde omdöme alldeles motsatt åsigt. Institutets Styrelse utbeder sig ock att härvid jemväl få fästa Eders Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derpå, att de af Eders Kongl.
J)e tillgångar, Direktionen ägt att för hospitals-inrättningarnes behof och utgifter under revisions-åren använda, hafva icke allenast varit tillräckliga, utan jemväl iemnat öfverskott, hvilka uppgått för år 1852 till 212 R:dr 25 sk. 1 rst., samt år 1853 till 3,767 R:dr 38 sk. 8 rst. § 2- Af föregående Revisorer är vid åtskilliga tillfällen anmäldt, att hospitalet, sedan flera år tillbaka, ägt oafslutade liqvider med dels sina egna tjenstemän och dels Länsstyrelserne i Upsala, Stockholms, Södermanlands och Westmanlands län för utestående fordringar uti hemmans-räntor och arrenden, sandkörnings-medel m. m., och lemnades i anledning häraf vid sista stats-revisionen den upplysning, att, sedan en del af berörde fordringar blifvit godtgjord, Direktionen beslutat hos Kongl. Kammar-rätten göra anmälan om afskrifning af återstoden, hvaiför liqvid icke lärer kunnat påräknas. Då emellertid ännu i 1853 års räkenskaper en betydlig del af berörde balansposter återfinnes, samt Revisorerne derjemte inhemtat, att, utom hvad rörer åtskilliga belopp i ofvannämnde rescontrerings-liqvid emellan Danviks hospitalsfond och aflidne redogörarens för samma fond konkursmassa, äfvensom en år 1853 inkommen afskrifningsfråga, angående 10 tunnor 14 ka‘ppar hvete, icke .något ärende rörande afskrifning blifvit af Hospitals-direktionen till bemälte embetsverks handläggning öfverlcmnadt, hafva Revisorerne icke bordt underlåta att detta förhållande omförmäla. § 3. Säkerhetshandlingarne äro af Revisorerne granskade och befunna i behörig ordning. t2i'Ottni3i«jih usel. Af räkenskaperna, som för båda revisions-åren blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade med anmärkningar, inhemtas: Debet. år 1852. år 1853. Balans från föregående år: Uppbörd:
Jag är visserligen af deras åsigt, som anse att s. k. chikariösa stadganden böra ur bränvinslörordningen borttagas, men jag kan icke (inna att ifrågav:de stadgande är af sådan beskaffenhet. Jas tror deremot att den af Hr von Mentzer föreslagna förändring i viss mån kunde komma att inverka på andras rätt. Man kan nemi. tänka sig att en person med nog kapitalstyrka anmäler sig för högsta belopp för att hindra en annan i grannskapet, och sedermera likväl tillverkar minsta belopp. Detta skäl torde vara tillfyllest för att verka afslag. Inom Utsk:t höjde sig endast få röster för Hr von Mentzers förslag, och jag tror icke att, i händelse af återremiss, någon framgång för detsamma vore att förvänta. Gr. Sparre, Erik: För tuin del anser jag mig böra förena mig med Gr. Hamilton och Hr von Mentzer. Enda sättet att förekomma bränvinssupandet är att så mycket som möjligt höja priset på bränvin. Derföre har jag tillstyrkt en förhöjning af skatten ; men att på samma gång un derkasta tillverkaren en mängd andra olägenheter, synes mig icke vara fullt lojalt. Ehuru jag således, lika med Frih. Braunerhjelm, är af den åsigt, att principerna i vår bränvinslagstiftning icke böra förändras, vet jag likväl icke hvarföre, om man finnér något stadgande vara absolut orimligt, detsamma icke bör förändras. Om skatten på bränvin höjes och drawback beviljas samt varan följaktligen kan utföras ur landet, måste tillverkaren nödvändigt fästa uppmärksamhet på fluktuationen i priset såväl på den s. k. förädlade varan som på råvaran. Då han i allmänhet skall anmäla sig en månad före bränningens början, är det väl tänkbart att under denna tid förhållanden inträdt, som kunna göra det lör honom förmånligt att förändra den ursprungliga planen för bränningen. Dels kail det inträffa att priserna i orten så stegrats, att det blir honom omöjligt att fortsätta tillverkningen i den mån häri beräknat; dels kan det å andra sidan hända att priset på potatis, som om hösten gemenligen är ganska högt, t. ex. genom potatissjuka betydligt nedgår. För hela orten kan det vara nyttigt, om denna potatis, i stället att gagnlöst skämmas, kan till bränvinsbrännaren förvttras och af honom tillgodogöras.