Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Flere tal. hafva visserligen ansett att bevilln.-summan ej behöfver utsättas i ingressen, då densamma i alla fäll kommer att intagas i Riksdagsbeslutet och blir sålunda allmänt känd; men vi veta huru litet i allmänhet Riksdagsbeslutet läses, under det Bevilln.-förordn. deremot måste blifva föremål för en större uppmärksamhet, och — skulle denna nya Bevilln.-förordn. verkligen antagas och således 14 l)en 9 Maj f. m. väsendtligen nya grunder införas — så är det efter min öfvertygelse ännu mera af vigt att den summa, som erfordras, igenfinnes i Bevilln.-förordn. och blifver lika bekant som denna, emedan allmänheten, som uti förändringen troligen kommer att befara en afsigt att lioja bevillningen, genom att se summan, som troligen ej blifver större än förut, kan lugnas för dessa farhågor. Hr Hjärne, Harald: Jag begärde egentligen ordet, för att besvara Hr Printzenskölds sista yttrande, men har deruti blifvit förekommen af Gr. Lagerbjelke. Hvad dessutom frågan om summans utsättande i ingressen vidkommer, så delar jag i detta afseende fullkomligt Gr. af Ugglas’ åsigter. IJtom den allmänna bevillningen, som bestämmes af Bevilln.-förordn., hafva vi äfven tullbevillning och bevillning af charta sigillata, hvilka bestämmas genom särskilda förordningar; och då i dessa förordningar den påräknade summan aldrig utsättes, vet jag ej hvarföre man just i Bevilln.-förordn. skall behöfva fortfara dermed. Här är nu meningen att söka åstadkomma sådane grunder för bevillningens bestämmande, att en rättvis beräkning må ega rum och att genom samla uppgifter måtte erhållas en lika beskattning af all rörelse och inkomster. Det skulle sannerligen icke hafva förundrat mig, om de af Utsk:t i detta Betänk, föreslagna grunder af R. St:r blifvit med acklamation mottagna, då man erinrar sig att vid föreg. Riksdagar en allmän klagan hörts öfver det orättvisa och ojemna sätt, hvarpå bevillningen utgått. Det var också derföre som R. St. ingingo till K.
St. i konstitutionel ordning, enl. 59:de och 62:dra §§:ne Reg:s-F:n, fått-”upgifna de oundgängliga behof”, till fyllande hvaraf redan befintliga medel möjligen kunna blifva' otillräckliga — man hade då icke kunnat, snart sagdt efter välbehag, använda dessa medel till hvilka för ordnande af ”våra försvarsanstalter” oegentliga utgifter som helst — och slutligen hade det ifrågavande krediti vet då, icke såsom nu, blifvit ett blindt förtroende-v o turn i främsta rummet åt Hr Finans-Ministern och samtlige de/hans värda kolleger, om hvilkas endtledigande anmälan hos K. M. är vorden i 2:ne RiksStånd beslutad, och som nu förmodligen påräkna, all, genom det förväntade bifallet till den ifrågavande propostn, blifva fullkomligt rehabiliterade och erhålla, som man säger, en lysande ”revanche” eller uprättelse för de många nederlag, de förut under detta Riksmöte med ett verkligt Jobs tålamod sig underkastat. För min del är jag åtminstone icke i stånd alt utleta någon annan anledn., hvarföre det Stats-Råds-prot., som skulle tjena R. St. till ledning vid pröfningen af den Kongl. Proposm, är inrältadt på sätt som skett, och hvarföre hvarken Utrikeseller Krigs-Ministrarne, hvilka å R. St:rs sida varit föremål för yttringar hvarken af missnöje eller afslag å från dem utgångna proposm, hos K. M. gjort eller fått göra framställningen om det oftanämnda kredilivet, utan initiativet i detta fall tagits af Chefen för Finans-Depart:t, som främst af alla Konungens Rådgifvare varit utsatt för anmärkn:r och déconfiturer af alla slag. Mig synes fördenskull, att tvisten i denna sak, om den reduceras till sin konstitutionella betydelse, gäller, huruvida Ministéren skall lyckas aftvinga R. St. ett förtroende-anslag, ty så bör väl ordet kreditiv i politisk mening öfversältas, utan att \ 176 Den 1 November f. m. R. St. bevärdigas med någon annan uplysning än den af Frih.
Höghet Kronprinsens hofhållning, vid sednaste riksdag, anvisade och nu på riksstaten uppförda summa af 75,000 Ridr årligen bör, för sednare hälften af innevarande år, fortfarande ulga från Riksgälds-kontoret samt, efter vederbörliga reqvisitioner, qvartalsvis utbetalas med Adertontusen sjuhundrafemtio Riksdaler. §. 75. Sedan de för erhållandet af statsbidrag till sådana arbetsföretags utförande, fastställda vilkor och meddelade stadganden blifvit vederbörligen iakttagna, utbetalas, i här nedan föreskrifna ordning, det i Riksgälds-kontoret, vid nästlidne Juli månads början, med Tjugusexlusen niohundratjugeåtta Riksdaler 38 sk. innestäende beloppet utaf den summa, 100,000 R:dr hvilken Rikets sednast församlade Ständer anslogo, för att af Kongl. Majit, efter den fördelning, som pröfvades lämplig, i nåder disponeras dels till anläggning af nya och dels till förbättrande eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar. I afseende på utbetalningen af denna anslagssumma och de Riksgälds-kontoret, med hänsigt til! ifrågavarande medel uppdragna, åligganden, komma följande under sistförlidne riksdag härom meddelade, allmänna bestämmelser att fortfarande tjena till efterrättelse: l:o Innan medel få i Riksgälds-kontoret lyftas, bör hos Fullmäktige företes, genom Styrelsen för allmänna Vägoch Vattenbyggnader eller annan af Kongl. Majit dertill auktoriserad embetsmyndighet, med vederbörande afslutadt och af Kongl. Majit i nåder godkändt kontrakt om arbetets utförande efter deruti åberopad och af Kongl. Majit jemväl godkänd plan. Derjemte skola före lyftningen af beviljade statsbidrag, vara till Riksgälds-kontoret ingifna: a) af Kongl. Majit pröfvad och godkänd säkerhet för kontraktets fullgörande; b) bevis, att arbete, som med anslag utan återbetalningsskyldighet är understödi, blifvit börjadt. 20 Stats-Utskottets Memorial, N:o 323. 3:o
(RG:s A ) Af Riksdagsfollolagligen för Uddevalla stad Herr Forssberg är hufvudsakligen an förd t, att, efter den totala brand, sorn år 1806 öfvergrck staden Uddevalla, har staden, oaktadt Borgerskapets stora ansträngningar, icke mägtat åter resa sig; att staden häftar för ej obetydliga lån, i så väl Rikets Ständers Bank, sorn ock uti serskilda Cassör, hvarföre årlig ränta och Capital-afbetalningar erläggas, och hvaraf en stor del måste utgöras genom taxering på Borgerskapets och enär dessutom mycket annat talade för . lånbiträde till staden, sorn i flere afseenden vöre mindre väl lottad, har', Motionairen anhållit, alt staden måtte af allmänna medel beviljas ett lån af 5o,oo0 R:dr, emot 3 procent och 2 procents afbetalning, hvarmed staden kunde betacka sin skuld tjll så vali Banken, som öfrige Creditorer, och 4 Stats-Utskottets Utlåtande A'.o 76. för hvilket lån skulle kunna leranäs säkerhet i stadens publika byggnader, jemte Borgerskapets gemensamma ansvarighet, om så påfordrades.' Som de af Motionairen anförde omständigheter icke äro af den beskaffenhet, att de böra föranleda till något låneunderstöd ifrån Slats-Verket, hvars tillgångar dessutom nu icke medgifva ett sådant understöd, så anser Utskottet sig böra afstyrka bifall å Herr Forssbergs motion. Ankom till Exp.-Uttk. den 24 April kl. 11 f. ra. Utlåtande, öfver Riksdagsfullmägtigen Anders Svenssons frän Hallands Län motion, angående låne-anslag till en brobyggnad öfver Jfissa-ån vid Halmstad. (RG:s A.) Bonde-Ståndet har till Utskottet remitterat ett memorial af Riksdagsfullmägtigen Anders Svensson ifrån Hallands
Calmar läns hamnar 113,561 tolfter plankor och 886,538 tolfter bräder, Wermlands » » (der faktorier finnas) 653,814 » » » 287,504 » » Westerbottens » » 208,135 » » » 807,911 » » Norrbottens » » 254,445 » » » 403,555 » » Gefleborgs » » 679,623 tolfter plankor och bräder. Wester-Norrlands » » 1,173,194 » » » » Dessa uppgifter, sorn för Calmar, Norrbottens, Gefleborgs och Wester-Norrlands län afse endast utskeppningen till utländska hamnar, men för Wermlands och Westerbottens län äfven de qvantiteter plankor och bräder, som från samma län varit destinerade till Svenska orter utvisa tillräckligt, till hvilken betydlig grad de Norrländska samt Wermländska och Småländska skogarne i och för träd varuhandeln anlitas. Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kommerse-Kollegii und. berättelser öfver den utrikes handeln och sjöfarten upplysa ock, att den ojemförligt största delen af till utrikes orter utförda plankor och bräder skeppas omedelbart från nyssnämnde läns hamnar, uppgående t. ex. år 1860, då rikets hela export af dessa artiklar utgjorde 1,390,172 tolfter, till 1,000,888 tolfter eller 72 procent, hvartill kommer att största delen af Stockholms, Göteborgs och Uddevallas samt Halmstads och Carlskronas export af dessa varor antagligen består af virke, som ursprungligen hemtats från Norrlands, Wermlands och Smålands skogstrakter.
Ty ett rus af lycka uppfyllde henne, då fiskaren frambar ringen till dogen, och hon erfor hur helgonet nu och för all framtid höll sin skyddande hand öfver henne. SANTA CATERINA AF SIENA Det är i Santa Caterinas gamla hus i Siena, en dag i slutet af april under den veckan, då hennes fest firas. Det är i det gamla huset vid färgarnas gata, i huset med den vackra loggian och med de många små kamrarna, som nu äro inredda till kapell och bönrum, och dit människorna komma med buketter af hvita liljor och där det doftar af rökelse och violer. Och då man går där, tänker man: Det är alldeles som om den lilla Caterina skulle vara död helt nyligen, alldeles så, som om alla de, som gå ut och in i hennes hem i dag, skulle hafva sett och känt henne. Men egentligen kan man ej tro, att hon är död, ty då skulle det vara mer sorg och gråt och inte blott en stilla saknad, såsom det nu är. Snarare är det, som om en älskad dotter blifvit gift helt nyss och dragit bort från fädernehemmet. Se nu bara på de närmaste husen! De gamla murarna äro klädda till fest. Och i hennes eget hem hänga blomstergirlander under portiken och loggian, där ligga gröna löf på trappa och tröskel, och i rummen doftar det af stora blomsterbuketter. Och alls ej kan man tro, att hon varit död i femhundra år. Det är mycket mera likt, att hon firat sitt bröllop och dragit bort till ett land, därifrån hon sent eller aldrig kan vända åter. Är det inte idel röda borddukar och röda täcken och röda sidenbanér, som kläda husen, äro inte de största och rödaste pappersrosor instuckna i den mörka järneksgirlanden, och schabraken öfver dörrar och fönster äro de ej röda med guldfransar? Kan något vara gladare? Och märk nu hur inne i huset gamla kvinnor gå och betrakta hennes små tillhörigheter. Det är som om de skulle ha sett henne bära just den slöjan och den tagelskjortan. De bese rummet, där hon bodde, och peka på liggplatsen och brefbuntarna. Och de berätta hur hon först ej alls kunde lära sig skrifva, men så kom det öfver henne alldeles plötsligen, att hon kunde – alldeles utan lärdom.
Att en återremiss, under hvilken talare yttra sig för eller emot, kunde innefatta ett R. o. Ad:ns beslut, hvarigenom det skulle vara lumpet att den ena meningen icke gjorde sig gällande, hvaremot den andra skulle lemnäs utan afseende, det är en ny tolkning af betydelsen af en återremiss, som jag icke hört förrän i dag. En återremiss sker för att Utsk. skall fä taga ärendet i förnyadt öfvervägande, men beslutanderätten måtte väl tillkomma Stånden. Jag tror således att hvad beslut som än fattas, så ligger icke deri någon inconsequens mot förut vidtagne åtgärder. Om lotsar äro nödvändiga för sjöfartens räkning, så synes det icke heller vara orätt att sjöfarten betalar dem. Att deremot vissa slags fartyg skola särskildt gynnas med att undslippa afgift, just derföre att de hafva de bästa inkomsterne, tror jag icke heller vara så riktigt. Hvilka de fartyg äro som af lotsarne upsökas, derföre att de icke äro skyldiga att taga lots, det kanner jag icke och derom torde den föregående talaren kunna sjelf uplysa; ty om lotsarne försumma att infinna sig, derföre att deras tjenst icke på bestämd tid påkallas, år det en försumlighet, som det förefaller mig besynnerligt att vederbörande befäl lemnat oanmärkt, likasom jag är öfvertygad derom att i händelse anmärkn. skedde, rättelse deri skulle ega rum. Det är ganska vanligt att man begär alla slags allmänna inrättningar för att befordra beqvämlighet och trygghet o. s. v., men när det kommer till frågan att bereda utväg för att underhålla sådana inrättningar, då vill ingen bidraga dertill. Just de som draga mesta nyttan deraf äro mest angelägna att undandraga sig kostnaden; derpå har man sett mångfalldiga exempel. Om nu undantag gjordes när ångbåtstrafiken låg i sin första linda, så kunde det hafva skäl för sig; man måste söka befordra en sådan inrättning; men alt nu, dä den hunnit en sådan utveckling att den bär sig ' bra, och man gerna nedlägger sina kapitaler deri, 1 fortfara med undantagsstadgandet till densammas förmån, det synes vara mindre angeläget.
Stats Contoiret dem icke bevilja.” ’’Detta Kongl. Stats-Contoirets beslut synes likväl vara något strängt, då i betraktande koramer, att Mantalsskrifningen f»r år 2813 mäste verkställas efter ett alldeles nytt och besvärligare skrifningssätt, hvilket efelbart medtog en längre tid, äfven efter Mantalsskrifningen . slut, till Eängdernas completterande, samt då icke tillförene Mantalsskrifvarne varit vane att inom någon wiss tid, till provisionens erhållande, sig anmäla , de* 1320 Den *2 S Juni. det lätteligen forsta äret kunde af glömska inträffa, att denna tid bleF öfverskriden.” ”Större delen af ifrågavarande provision är afgången till skjutspenningar, underhållskostnad vid Förrättningsställena, Skrif-Materialier och skrifvarhjelp, och således af Mantalsskrifvarne redan utbetalt; och skulle det således blifva ganska tryckande för dessa fattiga Tjenstemän, som knappast äga det nödvändigaste till lifvets bergning, att förlora sin rätt; hvaremot Statens vinst på deras bekostnad, högst obetydlig.” ”1 anledning häraf, och då, likmätigt Eders Kongl. Majus Högstbérörde Nådiga Kungörelse, fråga om betalning i sådant fall som Aetta anses förfalla endast för en tid, eller intill dess Ständerna sammankommit , vågar om Eders Kongl. Majus Nådiga behjertande härutinnan, jag underdånigst anhålla, med fult öfvertygelse att Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckes anbefalla dess och Itikets Stats-Contoir, att ofvänberörde Mantalsski ifvare-provision anordna. Med djupaste undersåtliga vördnad, trollet . och riit framhärdar Stormägrigste AHemädigsfe Konung Eders Kongl. Majus Örebro Slott i Landsunjerdånigste tropligrljste Contoiret d. J J\inl 1815. tjenare och undersåte Stil. Lcifvens&öld. 1 A, Widén. D*n t% fiml'.
För ifrågavarande ändring, med uteslutande af föreskriften i 5 §. 8 mom. om qvarstads-utslags underställning, när Tryckfrihes-Comitén qvarstaden alstyrkt, men HofRätten dock finner den äga rum, torde det enda motif göra tillfyllest, att Domare-magtens lagliga åtgärder, och helst en ÖfverDomstols, skäligen ej höra paralyseras eller försvagas af en för Lagskipningen främmande Corporations inverkan på heslutets giltighet. (9 och 10 momenten af 5 §. uteslutas.) “Angripes, i tryckt Skrift, enskild person — ej må verkställas; ““Men rät “tegången fortsättes oafbrutet, och ransak“ningen varde, så fort den hunnit afslutas, “till JFIof-Rätten insänd." “ (Se 5 §. 11 mom.) ““När hufvudsaken afgöres, skola minst “så många Hof-Rällens Ledamöter, som, en“ligt Lag, höra öfvervara vigtigare brottmål, “i hesiutet deltaga; Hvarvid Hof-Rätten, der“est den anklagade frikännes, tillika be“stämme om och i hvad mon han må njuta “uprättelse.““ . Constit. Ucsh:s Memorial, N:o år. ig Så viii från Ilans Excellence Herr Grefve Lagerbjelkes och andra Riksdagsmäns Motioner, som från egna anmärkningar och betraktelser, har Constilutions-Ulskotlet hemlat anledning lill åtskilliga parlieia och inbördes oberoende ändringar i TryckfrihetsLagen, för hvilka Utskottet här skall söka redogöra. Vid irsta §:n. Definitionen på ordet ““Skrift"“ i allmänhet anser Utskottet böra utgå, såsom obehöflig och tillika förvillande. Ansvars-påföljden, enligt 8 morn., för Boktryckare, som åsätter någon Skrift, ulan Författares tillstånd, hans namn, synes vida utöfver ett rätt förhållande lill sakens beskaffenhet, helst öfvcrträdelsen, ulan all rättsgrund, straffas lika med verkligt förfalskningsbrott.
Om det funnes någon frabrikation, som, utan behof af förlag, lemnade sine idkare lika mycken behållning, som bränvinsbräuningen, men som vore af varaktigare beskaffenhet; som beredde utväg att erhålla icke blott en, utan flere oeh bättre, kanske derföre snart begärligare drycker än bränvinet; som lemnade ett bättre affall till boskapens utfodring än dranken; som innebure en binäring åt såväl den större, som mindre jordbrukaren och sysselsättning inom hus under svårare väder och årstid åt äfven de mindre arbetsföre af barn och husfolk; som åt Staten besparade utgifter i st. f. att, så som bränvinet tillskynda sådane; om det funnes en dylik näring, som dertill vore försökt och god befunnen, icke allenast inom flere Europeiska stater, utan inom sådane af dem, som med vår har likartadt klimat och jordmån, då vore det i sanning orätt att icke göra detta jordens alster och denna fabrikation allmänt kända. Vid Östgötha Kongl. Hushålls'Sällskaps sammanträde innevar:de år den 28 Januari, har man redogjort för odlingen inom Länet af bvileller sockerbetor; hurusom tunnlandet afkastat från 100 till 160 T:r sådana betor eller rofvor, och hvarje T:a vid anställde försök gifvit 3 k:r 42-gradigt söt sirap fullt jemförlig! med annan eller rörsockersirap: hurusom, efter beräkning af blott 6 sk. geller 1 R:dr kannan, hvarje T:a lemnat en afkomst sirap i värde af 3 R:dr, ehuru blott saften af sockerrofvans inre delar blifvit utprässad och allt det öfriga lemnats till boskapsfoder och således kan antagas hafva fullt ersatt allt arbete och kostnad till sirapskokningen. Om nu således en landtman, såsom vidare i berättelsen omförmäles, med blott ett vanligt kokkärl och ett rifjern lill redskap, med egna barn och husfolk till arbetare, för åstadkommande af denna sirap, har af hvarje Tunnland jord, som han användt till hvitbets-odling, 300 till 480
Således är högst nödvändigt att vid lediga pastoraters bortgifvande söka sådana prester, som afvika från embetsbrödemas vanliga sätt att se och döma om allmänna saker. Hedemora pastorat, som nu nyss blifvit ledigt, bortgifves af konungen. Denna socken bebos af förmögne men sturske bönder och behöfver en jemn karl, hvars conduite i den politiska vägen är säker. Ibland dem som söka detta är en conrektor vid Fahlu skola och hertig Fredriks hof-predikant Baggstedt, hvars embetsgåfvor liksom dess politiska tänkesätt öfvergå pluraliteten. Jag skulle önska att vid min ankomst till liufvudstaden få afgifva öfvertygande bevis isynnerhet af de senares renhet, och jag hoppas, att detta tillsammanlagdt med 36 tjensteår kunna vara talande skäl för honom att begära denna nåd. Som Nordin är farligaste personnagen, så vill jag till nästa post och dess medförande tidningar qvarblifva här för att observera hans conduite. Sedan reser jag till Dalame. Kapten Brändström och major Peyron ankommo hit från Gefle förgårsafton. De uppvaktade genast landshöfdingen, hoshvilken de i går dinerade, och afreste genast genom Sala åt Stockholm. Deras ärende var förmodligen icke en blott visit. Jag har i största hast tecknat dessa rader. Jag anhåller, att stilens vårdslöshet, omeningar, rediter etc. ursäktas och att deremot E. K är öfvertygad, att jag som observator och recognosör fullgör min skyldighet med mera långsamhet och accuratesse. Jag ser det nödigt för mig att qvarblifva har ännu 14 dagar för att ej genom en för hastig återresa väcka uppmärksamhet. Jag annonserar mig som en synnerlig protegé af hofkansleren, hvilken gifvit mig 14 dagars å 3 veckors permission från kansligöromålen. Ödmjuk tjenare. Det första brefvet är dagtecknadt Stockholm d.
servera en k o p p t e? därstädes och glädtighet. pittoresk slottslik gård College. där och huset välskött i trädsåväl s o m vidlawn-tennis, o c h golf ifrigt bedrifvas. utsprång, » Colleges » cricket, O m det yttre IDUN — 1899. gör på den besökande ett 4 — hvilket dessutom icke anses c o m - behagligt intryck, så g ö r d e t inre d e t i me ännu grad. flickorna högre Hvarje tvänne studerande små rum, der disponerar mer af dock händer förlofva skoltiden, och Studiekursen innehafvarinnan gifta 3 år. matta, m i n e n börjar divansbord, länstol, af stolar, några klädskåp så att med konstsaker knacks » böra tillfredsställa skrifbord, och dessa äfven och 9 veckor. tillägg vestibul och lerade ratoriet korridorer äro Girton af möbDET INRE och betungas ätt mest Eleven dantag historia, moderna emottages vid med få 1 8 års å l d e r. emedan hon för göranden och melsina anses vara ansvarig låtanden. hon dekoreras med vänner och byster och växter, flaggor. o c h baler otvungna soagar gifvas. och skarpa Den, diskussionsämnen. som haft nöjet politiska ledarinnorna doktorer och bam nyliskärmytslinEeligion o c h politik äro f ö r b j u d n a hjärtNewnhams då äga rum. » Jag uppställer inga regler, » sade man hon, redelsekurs att e j fresta bryta dem. » sonliga inflytande väsen vän ersatte från beläget l i g frihet, hafva En A b e r y s t w y t h, ett College i Wales, rum, åtnjuta trefligt och särskilda mensamt vid hafvet härligt styft boningshus, arbete. Här bo elever. De m e n deltaga geHär professorer, hvilka utom lektionerna diskussioner o c h debatter, V i b o i förtjusande kvinnliga i undervisningen.
Jag ser intet som förhindrade sådant; om det blott för öfrigt funnes någon rättsgrund för dylik skyldighets utsträckande lill beroälde kategori; men jag bestrider all sådan föregifven rättsgrund, så väl i delta fallet, som i det nyss Den 10 M aj. 477 förut omförmålda, hvarom nu egentligen är frågan. Det är nemi. ingalunda min mening att vilja ålägga förberörde boställsinnehafvare något sådant onus; men jag har blott velat ådagalägga den begångne inkonseqvensen i Utsk:s förfarande. Hänvisaude för öfrigt till hvad i saken förut blifvit anfördt, fortsätter jag att anhålla om afslag på denna del af betänk., och torde endast få tillägga, alt under öfverläggningen om denna punkt inom Utsk. trodde sig vissa ledamöter så tydligt inse den temligen troliga utgången af denna sak, för hvars framgång de röstade men hvars misslyckande syntes sannolik äfven för dem, att de uttryckligen begärde det man måtte inrätta betänk, punktvis, på det att, om det någonstädes i St:n skulle finnas, rättvist att afslå den här punkten, man likväl icke deraf måtte föranlåtas vid samma tillfälle undandraga sig att godkänna den följande, om hvars riktighet och deraf härledda förmodade antagande, om den stöde afskiljd från den föregide, meningarne icke syntes vara delade. Hr Printzensköld, Garl: Efter den fullständiga vederläggning, som nu skett af Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström af hvad Hr von Hohenhausen till försvar af den ifrågavar. punkten anfört, har jag ingenting att anföra, utan förenar mig med förstberaälde Hrr ledamöter, under anhållan att punkten måtte varda afslagen. Jag vill blott erinra Hr von Hohenhausen att derföre att R.