Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betänkande, i anledning af väckt motion om kolonien S:t Barthelemy's skiljande från Svenska Kronan. Uti ifrågavarande afseende är inom Hedervärda Bonde-Siåndet, af Riksdag,sfull mägtigen G Bierkander ifrån Skaraborgs län, motion väckt och till behandling af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnad, deruti motionären meddelat en kort framställning rörande förhållandet ined ön S:t Barthelemy, sedan Svenska Kronan deraf kommit i besittning, hvaraf, enligt motionärens förmenande, visade sig att. ehuru någon lid funnits, derunder ön lemnat ej obetydliga inkomster, likväl hädanefter Sverige ej kunde hafva utsigt att få annat än uppoffringar och besvär af denna koloni. Dä det ej kunde vara förenligt med en klok stats-kushållning att hafva en besinning, hvars bibehållande erfordrade årliga utgifter, ansåg motionären sig häraf kunna hemta befogad anledning att ånyo framställa ett förut väckt förslag, hvillket ej nu mera än förr kunde synas vara i statsrättsligt hänseende oriktigt, att nemligen försälja ön lili någon annan stat, som vore densamma närmare belägen eller förut hade besittningar i West-Indien. Derest likväl ej någon försäljning kunde ske, har motionären hemställt att ön måtte i första hand återbjudas till Hans Maj:t Konungen, åt hvars enskilda förfogande denna ö förut varit upplåten, men om Han ei skulle vilja emottaga densamma, till Frankrike, hvarifrån den ursprungligen kommit, samt, om äfven Franska Regeringen skulle vägra att densamma öfvertaga, då förklara ön för en egen sjelfständig republik. Allm, Besv.- och Ekon.-Utskotlels Betänkande N:o 134. 7 Under 1853—1854 årens riksdag, i sammaubarig med beslutad ersättning till Kongl. Statskontoret för förskottsvis utbetalde medel till bestridande af ön S:t Barthelemy^ förvaltningskostnader, väcktes ett med det nu förevarande likartadt förslag, i anledning hvaraf Stats Utskottet då afgaf Utlåtande. Af hvad häruti förekommer till upplysning om öns särskilda förhållanden anser Utskottet nödigt att för frågans behandling nu meddela följande uppgifter.
Den införselstull, Utskottet föreslagit å torr Ingefära, hafva Tre Riks-Stånd godkänt; men som Borgare-Ståndet ansett samma tullafgift höra bestämmas till 2 sk. per %, kommer, ifall sistnämnde bestämmelse icke frånträdes, votering att anställas i följande ordning: 125:o. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å Ingefära: torr bör antagas 1 sk. 10 r:st. tull % vid införsel, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer torr Ingefära att beläggas med 2 sk. införselstull för %. Utskottets förslag till värde och införselstull å Violer af Trenne Stånd gilladt; hvaremot 10 R:dr lullvärde och 2 R:dr införselstull stycket blifvit detta slag af Instrumenter utaf Ridderskapet och Adeln åsatt; i följd af hvilket sistberörde beslut, såvida det vidblifves, omröstning blir af nöden sålunda: 126:o. Den, som godkänner Utskottets hemställan, alt, bland Musikaliska Instrumenter, Violer böra åsättas 4 R:dr värde och 1 R:dr införselstull stycket, voterar Ja; den, det ej vill, voteiar Nej; vinner Nej, bestämmes tullvärdet å Violer till 10R:dr och införselstullen till 2 R:dr per stycke. Utskottets förslag, att Inventarier, Skepps-, Nya, för byggnad, tackling eller utrustning, men ej hänförliga till husgerådssaker eller beklädnadspersedlar skola få intöras mot en afgift af 10 procent af värdet, bar af Trenne Stånd blifvit godkänd t, men Borgare-Ståndet bar dervid beslutat / 62 Bevilliiings-Utskotlcls Memorial, N\o 41. Jern: Gjutet : Tacklast - den förändring, att i redactionen borde, näst efter nya, tilläggas i Taxan ej specificerade.
Under denna synpunkt, och då tillika olägenheterna af de obestämda, under skiljda styrelsesätt utkomna Förordningar, som nu skola tjena till ledning vid sådana frågors behandling, äro allmänt kända och öfverldagade, anser sig Utskottet ega ali anledning fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet på Herr Reuterswärds framställda önskan om dessa Förordningars genomseende och granskning. Ett sådant arbetes företagande, under innevarande Riksmöte, såsom Motionairen föreslår, skulle dock, i Utskottets tanka', desto mindre leda till ändamålet, som Styrelse-Verkens påbörjade nya organisation, hvarefter den civila Befordrings-lagens stadganden, till vinnande af fullt practisk användbarhet, böra lämpas, ännu ej hunnit ia Allm. Des v. och Oec.-Utsk. Utlåtande N.-o 17 4- sin fullbordan; och då härtill kommer, att flera hithörande frågor, i anledning af detta sammanhang, redan blifvit i Serskilda Utskottets vid sistlidne Riksdag afgifna Betänkande till Konungen öfverlemnade; så anser sig Utskottet höra vördsamt tillstyrka, det Rikets Högh Ständer må i underdånig Skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj:t ville, i sammanhang med Styrelse-Verkens organisation , låta utarbeta en fullständig Författning, rörande ci-. vila befordringar och dermed omedelbar gemenskap egande frågor. Beträffande vidare sistnämnde Motmnairs anmärkning örn det ej sällan brukliga sätt att låta de i befordringsmål hos Kongl. Maj:t anförda underdåniga besvär genom ut. nämningen förfalla, utan serskild Resolution, finnér väl Utskottet, lika med Motionairen, att denna praxis, i sig sjelf betraktad, icke öfverensstämmer med de former, vår Lagskipning i andra besvärsmål iakttager; men får dock härvid erinra, att en sådan behandling, som endast vunnit häfd vid befordringar, der Konungens utnämnings-rätt icke är begränsad inom de å förslaget uppförda, derigenom ej eller kan anses medföra någon menlig verkan till den klagan - Allm. Besv.- och Occ.-lJtsh.
En person, som är begifven pä dryckenskap, är icke sjuk; och om han icke med kroppsaga kan kureras för fyllerilasten, icke sker det genom kurmeloder, som gå derpå ut, att patienten lemnäs bränvin i all mat. På sätt jag i milt sednaste anförande omnämnt, har den ifrågavar. kurmetoden blifvit använd vid samtlige garnisons-regdena inom Stockholms stad, men blifvit förkastad. Försök hafva således blifvit anställda, men kuren har befunnits oduglig, och då K. M. icke lärer sakna kännedom om utgången af dessa försök, hemställer jag till eder, mine Hrr! om det är troligt, att K. M. skall bifalla en hemställan, sådan som den föreslagna. Jag afstyrker betänk. Hr von Hartmansdorff: Hr af Grubbens har sagt, att den Schreiberska kurmetodens användande skulle kunna föranleda missbruk. Det förhåller sig så med alla nyttiga ting, att de kunna missbrukas, men för missbrukets skull får man icke förkasta bruket, en regel hvilken R. o. Ad. lät gälla häromdagen, då lumpsamlare tillätos att framgent fara omkring i landet. Samme värde talare har vidare yttrat, att vid lazarettet i Stockholm kunde denna kurmetod icke begagnas, emedan ordning der icke iakttages. Härom vill jag icke yttra mig, men finner klart, att hvarest ordning icke iakttages, der kan hvarken den ena eller andra kuren lyckas. Hr af Grubbens har trott, att jag på sitt sätt velat nedsätta Svenska läkare-corpsen, genom mitt ytrande att de understundom icke kunna bota frossan. Då Hr af Grubbens benäget Den 15 Mars e. m. 255 egnat sin uppmärksamhet åt mig, hoppas jag, att han med lika välvilja ville omfatta en annan ledamot af detta stånd, hvilken bättre behöfver den, emedan han under flera år förgäfves sökt botemedel för frossan, ej mindre utrikes än inrikes. Frih. Cederström, J., har ansett olämpligt, att använda medicinska botemedel mot en last. Enligt min åsigt kan det vara likgiltigt, hvari botemedlet består, blott det är lofligt och medför åsyftad verkan. Frilen har vidare sagt, att K.
Bedrägerier skulle således icke sällan inträffa, ty i många fall kan man icke genast söka uppbud, äfven om man får åtkomslhandlingarne. Detta är t. ex. förhållandet i Stockholm; der man måste söka designatiou innan uppbud erhålles. Vidare Den 9 Oclober. 81 Vidare förekommer i 5 § det stadgande, att om någon söker lagfart, i grund af företedd handling, som lians fång visar, men han ej genast kan styrka förre ägarens åtkomst, lagfarten må beviljas och den företedda handlingen i lagfartsprot. införas; med föreskrift för köparen att inom tre månader inkomma med säljarens ålkomslhandlingar. Härvid förekommer, alt det icke uti författningen, hvarken uti premisserna eller på något annat ställe, omnämnes upphäfvande af K. förklar, d. 14 Maj 1805, hvilken ålägger domare, vid ansvar, alt när lagfart sökes, i prot. anteckna de handlingar, som styrka säljarens åtkomst. Det nu föreslagna lagbudel i 5 § af Utsk-.s förslag står således i uppenbar strid med 1805 års förklar., hvilken Utsk. icke föreslagit till upphäfvande, och hvars gällande kraft, om jag icke missminner mig, blifvit genom ett K., circ. af år 1837 ytterligare upplifvad. Jag anhåller, alt dessa anmärkmr måtte få åtfölja remissen, och att LagUtsk. vid ärendets handläggning mätte taga dem i öfvervägande. R. o. Ad. biföll, alt detta anförande finge åtfölja den nyss beslutade återremissen af LagUlsk:s betänk. Företogs lill pröfning Allm. Besv.- o. Ekon.Utsfos d. 5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 30, i anledn. af väckt motion, att förslags upprättande och vals anställande till regala pastorat måtte upphöra. Frih. Raab, Adam Christian: För min del tror jag, att Ekon.Utsk. något knapphändigt har affärdat motionen. Jag tror nemi., att motionären haft mycket skäl för sitt förslag, att undanrödja den hittills brukliga praxis att förslag upprättas och val anställas till pastor i de församlingar der pastor tillsättes af K.
Bergslags-friheten för dessa 3o hemman ingalunda kunde anses vara utaf hemmans-innchafvarne genom underlätet uppfyllande af åtagna förbindelser i något afseende förverkad, vore Collegium, lika sned Bergmästaren, af den tanka, att någon egentlig indragning af Bergslags-privilegierne icke eller uti Skinskattebergs socken skäligen borde ega rum, desto mindre sorn Stats-Ulshotlets Utlåtande, N:o 255. dels tackjerns-blåsningens aftagande eller uppkörande äfven för de 18' hemman, livillia dertill numera ensamt kunde skyldige anses, onekligen blifvit till någon del föranledt genom byltelagens söndring, till följd af Styrelsens före detta på olika tider vidtagne beslut om vissa bergsmans-liemmans läggande under bruken och derigenom möjlig blifven smides-tillökning i orten, samt om andra hemmans frikallelse frän bläsnings-skvldigheten till förmon för Riddarhytte koppar-verk, som likväl genom en högre tillverkning, »ch deraf utgående koppar-afrad troligen återgäldat Stats-verket den sålunda uppkomne minskning uti tionde-tack jernet, dels de fleste af allmogen förklarat sig villige att genast gå i författning om Främshytte masugns återuppbyggande, ecb blåsniugens igångbringande derstädes; hvaremot och enär villkoret af tackjerristil
Albert hade, i början af sin förlofning, och när han således riktigt infördes i Elinas slägtkrets, utom hvilken Mariana sällan syntes, ej särdeles förstått sig på den nya kusinen eller så mycket tyckt om hennes dogmatiska, ofta undervisande, ofta tillrättavisande, och alltid högtidliga ton, och utsökta, inväfda ordställningar. Innan han rätt kom under fund med huru högt Mariana stod i hela slägtens tanke, och huru stort anseende hon hade inom den och hos alla dess bekanta, hade det någongång till Elina och de yngre undfallit honom en och annan liten speglosa, sådana som unga karlar ofta tillåta sig dem mot äldre ogifta fruntimmer, hvilka dock icke vilja vara och förblifva obemärkta, och det ville just icke Mariana ändå, med all sin beprisade ödmjukhet och anspråkslöshet. Albert hade en gång sagt till Elina: »Det skall väl vara något litet carmelit-aktigt hos gamla Mariana i den der heliga minen, den der eviga bruna klädningen, bruna shawlen, bruna hatten etc.!» men Elina hade då lagt sin hand på hans mun, bedt honom, för allt hvad heligt var, aldrig yttra ett ofördelaktigt omdöme om Mariana, och försökt att göra honom begripligt huru illa detta skulle tagas, och huru skyhögt Mariana stod i allas tankar. Albert log och teg väl då, men sedan Elina en gång var hans egen, och de fritt kunde samspråka om allt, hade de, i största tysthet kommit öfverens om att Mariana var ett mönster af all dygd, all beskedlighet, ett helgon och ett ljus, men – bra ledsam. Detta sade de likväl så sakta, och under ett hjertligt skratt öfver sin räddhåga för sjelfva de döfva och stumma väggarne, att det sedan blef dem lika som litet svårt att hålla god mine hvar gång de, efter gammal antagen vana och bruk, skulle beundra, berömma och rosa »den förträffliga Mariana». När Elina gifte sig hade hon af slägt och vänner fått oerhördt med presenter och souvenirer.
Lilla Anni såg på henne med en ångestfull blick, liksom den, som begär hjelp, men ej kan tala om sin plåga. Hon kände på barnets händer och fötter; de voro kalla som döden. Mari upphörde att vagga, stödde sin kind mot venstra handen och armbågen mot knäet. I denna ställning såg hon på, hur lilla Anni höll på att dö. Holpainen märkte, att det var något särskildt med barnet, och gick närmare. Han stod på andra sidan vaggan och såg, hur det lilla bröstet höjde sig tungt under de sista plågorna. Mannens sträfva ansigte skälfde; ett par tårar föllo från ögonen ner på nässidorna, men han torkade bort dem med sin breda tumme och gick åter att sätta sig vid bordet. Hela dagen sög han sin tomma pipsnugga; någon tobak fans der inte, men derifrån kom ändå en liten svedd smak, och sjelfva sugandet var dessutom redan en njutning. Vid middagstiden var Hellu inte ännu hemma. Men hon hade från sin påse lemnat på bordet några kalla potäter och en råttäten brödbit. Holpainen hittade i skåpet salt, som han lade i vatten. Han vinkade tyst åt gossarne att komma och äta, och äfven åt Mari. Men hon skakade på hufvudet och blef att sitta på sin plats. Ville och Petu grepo sig deremot genast med god aptit an med potäterna, som fadren fördelade i lika delar åt alla, fyra åt hvar; för sig sjelf tog han dem, hvilka han ansåg vara dåliga. Ät inte ännu era potäter, innan ni få bröd, hviskade Holpainen. Om också du, Mari, ändå försökte äta en bit, så att du skulle få litet krafter. Den här tycks vara god. Om du vill, skall jag hemta åt dig. Intet svar, endast en liten, tvär skakning på hufvudet. Se der, gossar! Doppa i saltvattnet. Petu och Ville åto glupskt, men fadren hade just ingen aptit. Han tvang sig att svälja några gånger, sedan lemnade han maten. Från vaggan hördes allt ynkligare qvidanden. De skuro som knifvar i hans hjerta. Han önskade, att det snart skulle bli slut för det arma barnet.
Ad:s sednaste beslut att antaga en redaction, sorn icke innehåller fullständig mening, Det kan vara förlåtligt för Utsk. att framställa en sådan, när det punktvis afgjort frågan och vid en sednare punkt ansett sig böra modifiera ett förut fattadt beslut; roen att R. o. Ad., soin har öfversigt af det hela, skall kunna godkänna en dylik redaction, anser jag för min del icke vara riktigt. a) att all nödig varsamhet användes, så att det emellan metalliska cassan och sedelstocken bestämda förhållande icke genom cassacreditivs beviljande rubbas, samt att B,ancostyreisen vid hvarje års ingång uppgör beräkning af hvad som till cassacreditiv kari blifva för året disponibelt, Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: I anledn. af de beslut, R. o, Ad. förutfattat, rör:de åtskilliga punkter af detta betänk, tror jag det vara nödigt att göra ändring äfven i denna. Jag får derföre vördsamt föreslå uteslutande alden här intagna mellanmeningen: ”så att det emellan metalliska cassan och sedelstocken bestämda förhållande icke genom cassacreditivs beviljande rubbas;” och att redactionen må blifva följande? ”att all pödig varsamhet användes, så att B a n c o s t y r e 1 s e n vid hvarje års ingång uppgör beräkning af hyad som till cassacreditiv kan blifva för året disponibelt;” ty eljest skulle det, som blifver indraget af lånerörelsen i Bancodisconlen och hvad som infl vter i afbetalningar på fastighetslånen, icke kunna utgå i rörelsen genom crediliv, derest icke silfvercassan iippginge lill förhållandet af 2 lill 5 emot sedelstocken; Den 3o Juli e. tn. 3?3 pch det måtte väl vara Ståndets mening, att dessa medel skola återgifvas rörelsen, ehvad förhållande än må linnas emellan silfvercassa och sedelstock. Hr von Troil:
Beträffande åtskillige Ledamöters yttrande , att målet bör afgöras tillsammans med dithörande Constitutions-frågor , tror jag icke, att detta sammanhang är så oskiljaktigt, att ju Särskildta Utskottets Betänkande kan för sig antagas. Herr Lagerhjelm : Just uti Riksdags-Ordningens ordalydelse finner jag inneboende den vishet, som är användbar för , och synes ha förutsett, ifrågavarande fall. I 75" §. saknas den bestämda tydning, som föreskrifver, att ett definitift beslut måste fattas af hvarje Stånd, hvilken tydning förekommer i den 73. Jag tror således , att ingen , utan tolkning af Grundlagens anda, här skall kunna tillämpa den sednare. Då nu 83 §. Regerings-Formen säger , att Grundlagarne skola, efter deras ordalydelse, tillämpas, hemställer jag till Ridderskapet och Adeln , om man icke bör rätta sig efter den §., som utan all slags tolkning är användbar. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade , ått hvad Ja-Propositionen angick, fortfor Herr Landt-Marskalken, att för dess del anse Ridderskapets och Adelns förblifvande vid dess förra beslut, eller, 60m vore det samma, instämmande i Preste - Ståndets inbjudning, böra i Ja - propositionen upptagas. Beträffande åter Nej-propositionens innehall, hvarom nu blott syntes vara fråga, så enär Den >4 December. Ridderskapet och Adeln icke tycktes vilja antaga Friherre Cederströms förslag, trodde Herr Landt-Marskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade till Contra proposition godkänna det af Herr von Hohenhausen gjorde förslag, att Ridderskapet och Adelo borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla, att Riksens Ständer, i anseende till de mångå och vigtiga mål, sorn under innevarande Riksdag förevarit, icke medhunnit ingå i en-fullständig pröfning af Särskildta Utskottets förevarande Betänkande, samt att Ridderskapet och Adeln derföre till Kongl.
Förordningen den 4 Februarii 1543, som bjuder att ett i ödesmål förfallit Skattehemman skall anses somen Kronans välfångna egendom. 9:0. Genom Indelningsverket; ty som de Hemman, hvilkas ägare ville afstå sin Skatträttighet, blefvo förmedlade, betjente allmogen sig så mycket mer af en sådan förmån, som de erhölio Kongl. Maj:ts fösakran, att orubbade äga och bebo sina innehafvande Hemman. Den 2i Maji e.m. 10:0. När Skattemannen fått Skatterätt med vilkor att underhålla ett visst antal får och efter 6 års förlopp sin förbindelse utan laga hinder icke fullgjordt. Se Kongl. Brefvet den 28 Jan. 1757- 11 :o. När Skattemannen för 3;dje gången blifvit beträdd med oloflig fällning af Ekar. Se Kongl, Förordn. d. 10 Jan. 1746 och KongL Förkl. den 25 Maji 1757. 12:0; När Skatteman häftade för 3 års obetalt ränta och närmaste arfvinge, efter föregångne uppbud ej velat den samma erlägga, samt hemmanet tillträda. Se 1688 års Skattläggningsmethod. 1681 års HusesynsOrdn. och Res. på Allm. När Skatteman utan att hafva lidit genom vattuflod eller annan olycka sökt förmedling, då Skatterätten emot förmedlingen antingen bordt afstås eller försäljas åt den, soni åt honom erlagt lösen och emottagit hemmanet med gamla räntan. Se KammarColl. Berättelse den 5 Maj 1697 och K. Br. den 16 Jan. 1695 samt den 3 Jan. J744- 14:0- När Hemmanet skolat säljas utom börd, men genom Hembud tillfallit Kronan. Se Svea HolRätts Bref den 22 Sept. 1768. År 1789 blef Skattebönders ägande rätt till Skattehemman bibehållen i sin helgd och för evigt oförkränkt, äfvensom den dispositions - Den 21 Maji c. nr, rätt derå som försäkrad blifvit.
Hvad som genom goda Police-anstaUer bort förekommas, tillskref man den utvidgade Bränvinsbränningen, och likaså bristen på Spannmål, som hade sin grund i en felslagen skö’d. Allt detta skulle nu förekommas genom inskränkning af Bränyinstillverknings-rattigheten; och icke nöjd att rycka denna näring från dem, som idkat den sorn en Fabriques-haudtering, inrättade man densamma på det mest betungande sätt för Randtmanaien, på det mest vådliga för Nationen. Riten och otillräcklig redskap, dryga afgifter, fördelning i särskildta Pannor af eljest medgifvet Kannium , bemödande att förekomma bruk af förbättrade b rån vins-tyg, i stället för uppmuntran till deras - 'JDen 8 Juni’. ras begagnande, sådan är caracteren af 1812 års Jhan vins-Förordning. Lägger man nu till den Legeringen uppdragne rätt att bestämma Bränvins tiden, de missräkningar för den enskildfa hushållningen, som den medför, de svåra följder ilen haft för Ladugårdarne, sorn, i brist på afsättning, icke kunnat i behörig tid mindskas, utan i stället lidit af foderbrist, så skulle man svårligen kunna tänka sig någon för Jordbrukets uppkomst medgifven oundgänglig handtering, som så litet beredt det ändamål man velat vinna. Om de förra omständigheterna bära stämpeln af skråtvång, om de rakt motverka alla bemödanden att i denna, som alla andra näringar, söka den högsta möjliga vinst med den inindsta möjliga kostnad, så är det egentligen den sistnämnde omständigheten, som vållat de svåraste följder, och i hvilken en af hufvudorsakerna till Landets allmänna nöd utan mycken forskning igenfinnes. De mest erfarne hushållare öfvertyga deromj att den vinst Branvins - tillverkningen, genom drankens begagnande , bereder Jordbruket och Ladugården fullt svarar emot den förbrända sädens värde. Bränvinet är således en ren vinst, och kostar Landet ingenting. Deraf följer lika klart, att alla de penningar, som under Bränvinsförbudet gått till utländningen för denna vara, är» en ren förlust för Biket.
Då man endast nyttjar pappersmynt, är förhållandet helt annorlunda ; hvarje sedetemission verkar då en myntförsämring till skuldinteressets förmån; den kän då utan afseende på coursförhållandena verkställas, utan alt man behöfver frukta en utaf förhållanden påtvingad reaetion. Mera än en gårig liar Sverige sålunda, på bekostnad af sitt myntvärde och den allmänna rättvisan, understöd! sina industriidkare, och det förefaller mig, som om minnet utaf dessa tider ännu förvillade de anhängare af sedelemissioner, som icke tänka sig in i de nya förhållanden, hvaruti vi ingå. Just för näringarnas skull fruktar jag sedelemissioner och strypning lika mycket. Jag önskar’, att den ordning, lugn och jemnhet uti penningerörelsen, som våra näringar och vår credit så väl behöfva, icke måtte störas genom falska bankspeculalioner. Hvad lån på exportabla effecter angår, delar jag Ilr Lefrens tanka. Jag har alltid funnit besynnerligt, att dessa elfecter äga särskildt privilegium på lån i Banken; det utgör ett undantag, som alldeles icke hvilar på någon ren princip, men som likväl fick en plats i i83o års reglemente.- Jernbelåningen kunde således gerna sättas i lika kategori med annan belåning eller få sitt eget bestämda creditiv. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 beu ig Jidii f. frit göij ej skada, att Utskotten meddelade sådana un» derrättelser. Man må ingalunda tro, att frågan arom de 15 millioner Riksdaler, sorn Banken vid 1800 års Riksdag åtog sig att realisera 5 ty dessa liro realiserade , och de nu u* telöpande Riksgäldssedlarne utgöra ett öfverskott derutöfver.
N:o 5/f. J.) y^go: Gothl. Nät.Beväring (d:oN:o8i) 66: 32.— En Lappfogde (d:o N:o 89) 2o3: 24.-r Gapilenen vid f. d. Reg:t Royal Suedois, Stjernstam (d:o) a5o: Svenskt Diplomatarium (d:o) 600: Land t-Ilä nl mästa ren Kgl. Ränt ni. Ahlgren (d:o) 466:32.— Öfversle-Lieui. Nordevall (d:o) 5oo:— —1 Enkefru Benzelstjerna (d:o) :5o: (d:o) 6wo: - Professoren Ling Öfverjlytlning af förutvarande utgifter.- Anslag till en Electricitrls-Machin (Bet. Bihang till R. St. För jemn summas erhållande, och med hänseende till å Allmänna Indragnings-Staten beviljade utgifter, sora ännu ej kunnat till ziffran bestämdt uppgifvas, tilläggas 1,249 23 i Summa 236,000 Hvartill kommer Indelta Räntor, Kronovärde 3,434- hvaraf 177: 24. utan förvandling 177: ^4. — , 3,256: 24. med d:o ä 5 Rtdr 16,282: 24- — 16,460 i5 r./!55' Indelt Spanmål 3 Tunnor å d:o Spanmål in natura 29c d:o k d:o — •— Summa Summarum j a53,g3o - -1 *) Hvilken post rid s-dra Hufvud-Titeln» definitiva reglering kommet att deritädee afföra», Urar•medlertid den här blott inom colutnn upptages. a 3 Sammandrag af Hufvud-Titlarne. Penningar, enligt i83o års Riks-Stat. Stats-Utskot tets Förslag - Förhöjning. Minskning. ttsta Hufvud-Titeln . , •