Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den kliniska undervisningen måste nemligen i alla hänseenden inhämtas i Stockholm, der materialier för sådant ändamål finnas i fullständigare mått, än vid universiteten. Sålunda, antingen ett läroverk skulle blifva inrättadt i Stockholm, eller de trenne blifva förenade till ett enda med gemensam lärarepersonal, måste dock, i afseende på den kliniska undervisningen, Stockholm blifva hufvudorten, hvarest ynglingar från alla håll skulle församlas. Häraf inses, att, oberoende af frågans slutliga afgörande, det i alla fall blir nödvändigt att besätta de af motionären föreslagna och i sjelfva verket mest af behofvet påkallade platserna. Motionären har vidare antydt, att det är omöjligt för en enda lärare att bestrida den kliniska undervisningen i barnsjukdomar, emedan den är så ansträngande, att ingen kunde åtaga sig att dermed fortsätta hela året igenom, och förhållandet skulle då blifva, som det hittills varit, att föreläsningarne endast komme att hållas under 8 månader af året och upphöra under sommarmånaderna, till stort mehn för de unga läkare, som vilja omedelbart efter sin tjenstgöring på SerafimerLazarettet eller Kurhuset fortsätta densamma på Paediatriska kliniken, hvilken för den orsakens skuld borde hållas tillgänglig äfven om sommaren. Hvad särskildt beträffar undervisningen i Psykiatri, tror jag, att anslag till denna blir af så mycket större vigt nu, då den tidpunkt nalkas, när det stora sjukhuset vid Conradsberg når sin fulländning och hvilket jag har all anledning förmoda skall blifva så ordnadt, att en ändamålsenlig undervisning der kan komma att meddelas. Onskvärdt vore äfven, att, i en ej allt för långt aflägsen framtid, dårhuset i Upsala biifver så utvidgadt och förbättradt, att undervisning i detta amne äfven der måtte komma att, fullständigare än hittills varit möjligt, ega rum. Ty att ega insigt i Psykiatrien är af högsta vigt, icke blott för dem, som egna sig åt denna speciella gren af läkarekonsten, utan äfven för alla, som kunna komma i tillfälle att bedöma vissa medicolegala frågor. Skulle således vederbörandes utlåtande öfver komiterades betänkande föranleda någon framställning från K. M. till R.
Hvad åter angår frågan om barnens, i sedeläran grundade, förpligtelse att, i den mån de förmå, understödja sina föräldrar, då dessa för sitt uppehälle behöfva bistånd; så torde, då i den borgerliga lagen stadgande om en sådan skyldighet ännu icke finnes med - Tm<jsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 27. 7 deladt, någon bestämd föreskrift örn barns förbindelse att bidraga till sina föräldrars underhåll icke lämpligen böra i lagstiftningen angående fattigvården intagas, helst lagstiftaren dervid icke skulle vara befogad att för den, som uraktlät att föreskriften åtlyda, stadga sådana tvångsåtgärder, som kunna tillämpas mot föräldrar, som försumma att sina barn vårda och underhålla. Utskotten få derföre tillstyrka, att omförmälde förslag icke må bifallas. 6:0 Den uti 5 § meddelade bestämmelse, hvarigenom husbondes ansvarighet derför, att icke tjenstehjon eller andre arbetare, som af honom begagnas, falla fattigvården till last, är inskränkt till endast den tid, arbets-aftalet gäller, har föranledt åtskilliga anmärkningar och förslag, hvilka afse, att vidsträcktare förbindelse i omtörinälde afseende må husbonde åläggas. Sålunda har en motionär anmärkt, att'berörde stadgande godkände det föreställningssätt, att den underlydande arbetaren är att betrakta endast såsom ett medel eller ett redskap, hvilket bortkastas, då det ej mera kan användas. Det inträffade ej sällan, att egendoms-egare, med begagnande af sin lagliga rätt, lät, efter föregången uppsägning, vräka en torpare eller annan arbetare från den jord, derå denne sistnämnde mången gång nedlagt en hel lefnads mödor. Den fattige och afsigkomne arbetaren stöde dä, med hustru och barn, husvill, och måste falla fattigvården lill last. Det borde derföre åligga husbönder att förse dylike uppsagde arbetare ined boningsplats eller husrum.
M:ts och Rikets Karnmar-Collegium och StatsContoir uppgifvit, att, till Hof-Stallets utfodring, hittills påräknats af Kronans behållna Ränte-hö från dessa Län 24,924. samt af Ränte-Halm 8,694. och att, för upphandling af bristen, medel varit å Siat anslagne med 16 sk, för hvarje éä Hö, samt 6 R:dr 32 sk. för hvarje tjog Halm, beräknadt till 4o £8i. per tjog; hvarjemte är vordet upplyst, att det från Nyköpingsoch Vesterås Län utgående Räntehö och Halm, som directe lefvererats till E. K. Mus Hofstall, blifvit, genom dess försorg, dit transporteradt, för kostnaden hvartill en rund summa af looo. R:dr varit i Stat anslagen. X gemenskap härmed har dessutom blifvit upptagen en från Hedervärda Bonde-Ståndet till Riksens Ständers Stats-Utskott remitterad fråga, rörande Snäfringe Häradsboer, afVesteråsLän, genom deras Riksdags-Fullmägtig, framställde önskan, att få med penningar, efter markegång, eller hälst med Säd, efter en jemnkad proportion, grundad på 10 å 20 års erfarenhet, afbörda sig skyldigheten, att lefverera deras Ränte-hö vid Kungsöhr, eller åtminstone att, i likhet med hvad ända lill 1812 skall ägt. rum, lefverera detsamma vid Strömsholm. 222 Underdåniga Skrif velger. Detta, med hvad mera ämnet rörer, hafva Riksens Ständer i öfvervägande tagit, och dervid val funnit, att Räntegifvarne icke äga n&gon bestämd rättighet til! befrielse från Ränte Stråpersedlarnés utgörande in natura; Meri som en sadan skyldighet
Discontt örelse, och jag har citerat exempel från UUDisconten, der, enligt hvad Herr Rosenblad, liksom jag, säkerligen känner, lån ofta blifvit meddelade för Ull, som blott funnits på papperet. Utskottet har föreslagit belåningsrätt för Inrikes vexlar, eller invisningar å betalningen för försålda varor; och jag frågar om det är troligt, att man nu mindre än förr skall begagna sig af fingerade köp; och om icke denna Discontrörelse skall blifva alldeles densamma, som förut, blott med den skillnad, att hvad sorn förr kallats borgesman, 1111 kommer alt beta vexeltagare. Samma Talare har ock sagt, att Utskottets förslag vore ämnadt att afhjelpa den creditbrist, som är en följd deraf, att enskilde ej våga lemna sina capitaler till mindre vederhäftige låntagare. Jag tror det ock; men på hvars bekostnad sker det, om icke på Bankens, som skall utlåna till dem, åt hvilka enskilde ej våga anförtro sina penningar. För min del har jag ansett det vara rigtigare, att icke indraga Banken i en sådan lånerörelse. Herr Rosenblad har ytterligare anfört, att anstalten skulle medföra den verkan, att de capitaler, sora ligga inläste, skola utkomma i rörelsen. Jag tror äfven detta, men jag Ivar tillika visat den verkan af anstalten, ali capitälisterue för blotta uppvisandet af De n 3 o November f. m. 20:. sina penningar i Banken erhålla en ränta derå af 3 procent, som är rent af bortskänkt. Herr Rosenblad slutar med den erinran, att allt nvtt möter motstånd; men om det nya, äfven då det är nyttigt, väcker motstånd, är det så mjmket större skäl alt göra motstånd mot det nya, som är skadligt. — Herr Hjerta bar talat för saken, sedd från synpunkten, att den skulle verka dertill att gifva enskilde exempel, huru en privat Bankrörelse bör drifvas.
Desse föreståndare, »som årligen ombytas, derest ej annorlunda öfverenskommes, åligger: »a) att vid tillträdet af sin befattning, som sker hvarje år den 1 Oktober, låta »till sig inventera den spannmålsbehållning, som i .Magasinet kan finnas, äfvensom »Magasins-inrättningens öfriga tillhörigheter; »b) att till Pastor i församlingen genast efter inventeringen aflemna ett exem»plar af inventerings-instrumentet; »c) att, om något vid en sådan inventering af Magasins-inrättningens tillgångar »och tillhörigheter skulle saknas, derpå till Pastor ofördröjligen aflemna skriftelig uppgift ; »d) att noga vårda hvad de vid inventeringen emottagit; »ej att uti en i kyrkans sakristia insatt kassakista, hvartill böra finnas 3:ne obäka lås, hvars särskilda nycklar innehafvas en af hvardera föreståndarne, förvara Ma»gasins-inrättningens penningar, fordringsbevis och andra handlingar; »f) att öfver Magasinets spannmåls-intägt och utgift föra ordentliga räkenskaper, »äfvensom öfver Inrättningens öfriga inkomster och utgifter; »g) att emottaga och qvittera skeende spannmåls-insättningar samt utlemna och »indrifva spannmålslån, äfvensom infordra utöfver bestämda tiden uteblifna spannmåls»insättningar; »h) att vårda sig om Magasinsbyggnaden, låta afhjelpa derå tillfälligtvis uppkom»na mindre skador, samt, då den tarfvar större reparationer, sådant anmäla hos för»samlingens Pastor, som har att Inrättningens röstägande delägare till sockenstämma »kalla, för att i ämnet höras och besluta de åtgärder, som kunna anses erforderlige; »i) att ombesörja verkställighet af de beslut, som Inrättningens delägare fattat i »den ordning, som detta Reglemente föreskrifver; 23 »k) att bevaka, indrifva och uppbära Inrättningens fordringar samt på Inrättnin»gens bekostnad utföra dess lagsökningar och rättegångar; »1) att upprätta och låta tillställa hvarje
Jag hade visserligen ämnat vördsamt föreslå R. o. Ad. att lägga denna inbjudning lill handlingarna, eller afslå densamma på den grund, att den är helt och hållet stridande emot R. o. Ad:s beslut i ämnet; men då det alltid torde blifva lid att göra denna mening gällande, sedan prot.oldrin på tyänne talares nu framställda begäran blifvit ånyo bordlagda, så afstår jag för närvar, ifrån allt vidare yttrande i ämnet. R. o. Ad. beslöt, uppå derefter framställd propos., att delta prot.utdr. borde hvila tills R. o. Ad. erfarit hvad afseende de öfriga Ståndet) gjort på R. o. Ad:s inbjudning å denna fråga. Q Till pröfning fpietqgs SlatsUlskts den l5 sjstl. Nov. på bordet lagda utlåt. N:o 36g, ang:de Professor Grafström» motion om åtgärder till beredände deraf, att de af allmogen i Norroch Westerbotten, som hos Grosshandlaren Lilljewalch häfta i skuld för undsättnings-spanmål, må i vissa fall derför njuta afskrifning. H. Ex. Hr Gr. L ö vy en hjelm, Gustaf: Mig undfal ler alldeles icke, alt den, sorn förordar denna fråga, löper fara att simma emot dubbel strön!) d. y. s. emot åsigterna i Representationens båda liiger; inen i fråga om andras rätt får man icke bry sig 0111 strömmen, Det mesta jag i ämnet läst lenina!’ det alldeles orördt. Af anförda politiska Tegelviks-combinationer har jag, oaktadt trägnaste forskning, icke förmatt förslå ett ord. Item är det i verldsliga tins så. D < n 4 December f. m. 133 att föi mågan att begripa är ett nödvändigt villkor för skyldigheten att tro. Men äfven i det fall att jag begrep det som sålunda menats bredvid ämnet, föi blef min åsigt af delta alldeles orubbad ändå. De egentliga frågorna uro för mig (vänne, nemi billigbelsfi agan och den statsekonomiska. Till uppgörande af den förra spörjer jag:
Jag ber R. o. Ad. besinna, att då isynnerhet Kammar-collegii President icke synts vilja neka, alt en skrifvelse möjligen skulle kunna tillåtas, fastän den varit honom emot, så måste ärendet derigenom få åtminstone någon utredning, och vi derigenom komma i tillfälle att icke helt och hållet förkasta en fråga, som vidalia riksdagar jag minnes varit föremål för R. Sfs öfverläggningar. Frih. Cederström: Då jag af de yttranden, som här af några ledamöter blifvit afgifna, finner att R. o. Ad. helt och hållet förgätit hvad sorn vid återremissen af betänk. N:o 170 blifvit anfördt, just i afseende på denna fråga, genom uppläsande af Kammar-collegii und. utlåt., afgifvet i anledn. af R. St:s anhållan i delta ämne vid sista riksdag; så anhåller jag att få i minnet återföra detta, genom uppläsande af detsamma, hvarigenom till och med Hr Lefre'n bör finna att frågan är utredd äfven isina detaljer. Detta und. utlåt., som Utsk. haft del af, men icke behagat läsa, åtminstone icke referera, lyder sålunda: Frih. Cederström uppläste nu åtskilliga delar af Kammar-collegii ifrågavar. und. utlåt., hvilket finnes intaget tili R. o. Ad:s prot. vid denna riksdag för den i5 Juli f. m., Häftet io pag. 42; hvarefter Friherren yttrade: Härigenom skulle jag förmoda, alt Hr Lefre'n blifvit öfvertygad derom, att frågan verkligen är utredd, och att den föreslagna und. skrifvelsen är, lindrigast sagdt, öfverflödig. Jag förnyar min begäran om afslag ä denna punkt, Hr von Hartmansdorff: Hr Printzenskölds an ni ärkn. vid förra delen af den nu föredragna punkten i betänk. N:o 326 torde hafva öfvertygat R. o. Ad. om olämpligheten deraf, att lill K.
Vid den af Committéen föreslagna måttstock för mynt-bestämningen anmärkes af någre: att inlösen af stj r:d. banco-sedlar med 1 r:d. silfver vore en så mycket större orättvisa emot Banquens borgenärer, som den med sin redbara tillgång och sina fordringar sammanlagda kan erbjuda vida förmånligare iiquidations-vilkor. och atr innehafvarne af Banquens sedlar, som genom deras omvexlande värde redan gjort förluster, ej böra betagas hoppet, att i en förbättring deraf vinna ersättning, om icke genast, åtminstone i framtiden; af andra åter: att den föreslagna bestämningen till 120 sk. skulle gynna capitalisterne på de gäldbundnes bekostnad , emedan vexelcoursen, som dervid tagits till grund, för det närvarande är högre och under den förflutna tiden uppgått ända till 136 ä 138 skillingar för en riksdaler i metalliskt mynt; att för öfrigt banco-sedlarnes förhållande till utländske myntsorter beror af många tillfälliga omständigheter, och icke bör tjena till något rättesnöre vid regleringen af vårt penninge-verk; Betänkande om Rikets Pennin ge-Verk'. 383 samt att, om coursen stege till 144 eller 192, liquidationerne enskilde emellan skulle lättas och högre betalning vinnas för våra exportvaror. Desse af motsatta åsigter och interressen föranledda anmärkningar synas lämpeligen vederlägga hvarandra. De som bestämdt yrka banco-sedlarnes inlösen med 48 skillingar i silfver torde numera vara få; ännu färre de, sorn kunna visa, att de för sina banco-sedlar gifvit full valuta i silfver.
Vidare föredrogos och biföllos LagUlsk:s nedannämnde d. 24 dennes på bordet lagde betänk:n: N:o 32, i anledn. af väckt motion om förändring i K. förordna d. 10 Juni 1841, ang:de vilkorliga utmätnings-resolutioner i vissa fall; N:o 33, i anledn. af väckt motion om en revision af äldre lagar och författningar; samt N:o 34, i anledn. af väckt motion om upphåfvande af K. förordn. d. 9 Maj 1835, och d. 20 November 1845, i afseende på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva. Gr. Lagerbjelke, Gust.: De på föredragningslistan upptagne ännu oafgjorda Utsk:s-belänk:u hafva icke blifvit utdelade bland R. o. Ad:s ledamöter, hvarföre jag anhåller alt alla dessa betänk:n måtte ytterligare blifva bordlagde. Häruti instämde Frih. Cederström, Claes Rud., m. fl. ledamöter. Till följe häraf bordlädes nu ånyo följande d. 28 dennes på bordet lagde utlål:n och belänk:n, nemi. från S ta tsU tskottet: N:o 103, i anledn. af K. M:s nåd. propus., angrde afskrifning af en del utaf de Hallands läns innevånare år 1846 beviljade undsättningsmedel; N:o 104, i anledn. af väckt motion om afskrifning af återstående undsätlningsskulder inom Ofvan-Siljans fögderi af Stora Kopparbergs län; N:o 105, ang:de sökt förnyelse af 3:ne stycken genom stöld förkomna s. k. Trollhätte slussverks lottsedlar; N:o 106, i anledn. af K.
Utskottens skäl för Herjeädsilens önskade återförening med Gefleborgs Län, beböfver jag blott mot Herr von Törnes föregående yrkande tillägga: dt dm på Sta tens bekofineld anlagde Landsvägen emellan Herjeådalen och Jemtland, beklagligen icke talar för dessa provincers förening, eftersom Innebyggatena i Herjeådalen säll,an och nästan aldrig b;gagna den, emedan de så mycket möjligt är, undvika att hafva någon communication med Jemtland, aldraminst med Östersund, der de visserligen hvarken köpa sina behof elier afyttra sina varor; detta sker alltid i Städerna inom Gefleborgs Län; också strider Herr von Törnes uppgift, utom mot rätta förhållandet, äfven mot dess egen 5 års berättelse der nämnde stad uppgifves sorn. blott en stor by och 122 Den 16 Septemberf. m-, der Handeln ej är lifligare än i Jemtlands större byar, med undantag då marknader hållas, Och desse bevistas nästan aldrig af Innevånarena i Herjeådalen, emedan de hafva mera fördel att afyttra sina varor och att uppköpa sina förnödenheter i Hudiksvall, Söderhamn eller Gefle. Att vidare den förmodan, gissningen eller aningen: att a/vit t ringsverket derstädes lärer komma att besörjas genom Jemtlands Afvittringsdomare, skulle kunna anses, såsom Herr von Törne påstår, för skäl mot Herjeådaiens afskiljande från Jemtlands Län, är icke eller för mig möjligt att fatta, och torde af hvar och en som håller sig inom verklighetens, icke blott möjlighetens och derpå grundade gissningarnes område bedömmas under all vederläggning. Ändå drager Herr von Törne häraf den bestämda slutsats att: ”alla dessa omständigheter skulle göra den föreslagneförändringen på det högsta olämplig" Jag öfverlämnar detta påstående, säker om en bättre slutkonst hos hvarje opartisk, till Riksens Högloft. Ständers närmare afgörande. Nu återgår Herr von Törne till Jemtland, börjar med att uppräkna hvad der bör göras nemligen !
R. vid » 134. Strengnäs stifts Konsistorii räkenskaper » 220 —223. Strömsholms slott » 183 —184. — stuteri » 147—148. Stuteri, Flyinge och Dahlby » 146 — 147. — Ottenby » 144-145. — Strömsholms » 147 —148. — Öfver styrelsens räkenskaper » 142—144. Styrelsens för allmänna vägoch vattenbyggnader » 107—111. Styrelsens öfver stamhollånderierna räkenskaper sid. 149—154. Bilagan litt. S. vid i » 158. Styrelsens öfver statens jernvägsbyggnader räkenskaper » 111-131. Bilagan litt. Q, vid » 124. Styrelsens öfver stuterierna räkenskaper » 142- 144. Stämpelpappers-uppbörden » 24—25. Sundhets-kollegii räkenskaper » 51 —55. Svartsjö och Drottningholms lustslotts räkenskaper )) 179—180. Svea Hofrätts expensmedels-utgitter )) 175. Bilagan litt. U. vid » 174. Svenska Akademiens räkenskaper » 186- 187. — Läkaresällskapet » 53, 54. Svenska språket, anslag till ordbok öfver » 187. Säkerhetshandlingar, Kongl. Räntekam24. marens . i » Krigs-kollegii » 8! -82. Post-verkets » 49. Sällskapet för inhemsk silkesodling, an12—13. slag till dess disposition )) Södra stambanan från Falköping » 122—124, 127. Bilagan litt. Q. vid » 124. — från Malmö » 119-122,127-128, 130 Bilagan litt. Q. vid » 124. Tabellkomtnissionen, Statistiska » 169. Taxa för telegrafering » 93 94. Teknologiska Institutets räkenskaper » 168—169.
Men hvarföre har icke Utsk. företagit sig en sådan? Jag befarar dock att ett dylikt sammandrag blifvit föga tillfredsställande, ty man hade fått en slutsumma att fördela på de serskildta anslagen. Huru skulle denna fördelning, hafva skett? Det enklaste och riktigaste vöre ju att hålla sig lill hvarje -förslagsanslag för sig, och efter de föreg:de 3 årens medeltal uptaga de förslag, på hvilka brist upkommit till ett högre belopp, och till elt lägre de, som lemnat öfverskott. En annan talare har ansett det vara nödvändigt för StatsUtsk. att uptaga utgifterna lägre än de i sjelfva verket äro, om räkningen skall gå ihop, utan ökad bevillning. Men om man på den nya Staten uptager Statsinkomsterna till deras verkliga, men Statsutgifterna deremot till mindre belopp, så får man tillgångar; dock äro dessa icke sannfärdiga, utan tillkonstlade. Om sådant kan lyckas, för en gång, så kan förfarandet icke bära sig i längden, och under tiden bringa Slals-verket på brist, såsom jag redan nämnt. Frih. Cederström har rätt deruti att han anser allmänheten hafva den (ron: att om än ett förslagsanslag sättes aldrig så högt, så öfverskrides det ändock, samt att utgifterna alltså blefve större om man upgåfve deras verkliga belopp. Men är det skäl att hos allmänheten söka bibehålla tron på oriktiga ziffer-upgifter? Vore det icke mera skäl att rätta dem? Vore det rätt att förhålla sig såsom Frih. Cederström föreslagit, så skulle man, då behofvet upginge till 100,000 R:dr, uptaga det till 10,000. Upgör man en Stats-reglering på det viset, hvad skulle det väl väcka för tänkesätt hos allmänheten, som granskar dessa förhållanden? Det är ju icke fråga om att smyga fram Stats-utgifter, utan att beräkna Staten både på ena och andra sidan efter verkliga förhållandet. Om man skulle göra på detta vis i stort, så skulle ju den brist upkomma, hvilken jag förut omförmält.
Kanske var det allra rättast att fostra honom enbart häruppe, att inte späda ut honom — att låta honom dricka storheten oblandad?! Så kom hans andra dikt — då var han aderton år — nästan en man. Du må tro att hjärtat darrade i mig, när jag höll papperet i handen. Det gällde ju så mycket för mig, för oss. Nå ja, vacker var ju dikten, vacker som reflexsolsken. Allt vad Ragna givit honom, kom igen i utspädd form. Musiken fattades! Musiken fattades! När han fyllt 20 år, kom det ett främmande vinddrag i honom, ett vinddrag, som förde torka med sig. God var han ju alltid fortfarande, utan all förmåga att »trampa», men bondens begär att samla och spara stack fram. En dag sa’ han, att han ville läsa skarpt för att bli »något riktigt» — helst präst. »Han kände kallelsen att få lägga ut ordet!» Och nu är han något »riktigt» en ståtlig grannordspräst. Naturen hade gjort det mesta möjliga gent mot sig själv och föll åter inom bräddarna ... Ragna är hos honom och är så lycklig som dagen är lång; för henne är och förblir han Erik upp i dagen. En ljus sympatisk personlighet blir han ju alltid .. men ... Han skickar mig verser ibland. Jag önskar han inte ville göra det ... Jag har sörjt över honom mycket, sörjt över vår förlorade diktare-Messias; men det var ju dumt, ty han var ju ingenting annat än en naturens bastard efter allt. SOL-HANS Han kom emot mig som ett strömmande solsken där på stigen. Håret låg i ljusa lockar tätt intill huvudet, ögonen voro blå som sjön i morgonväkten, leendet var lyckans och talet var sång. Han bar konvaljer i hatten och vid bröstet, och i handen höll han en stor knippa av samma sorts blommor, som ännu hade mull kring roten. Hans steg voro lätta, och ibland strök han med kinden mot axeln, som om han under rocken burit någon dold skatt. Klädseln var turistens, och han ropade mig an för att få veta, »om det ännu var långt till byn».
Men kanske var det väl för honom, att han såg hvad han såg. Ty honom var ej gifvet att se grönskande skördar uppspira på egen åker, ej att vid egen härd vakta de glödande kolens slocknande, ej att känna sina barns mjuka händer lägga sig i hans, ej att äga en from hustru till sitt stöd. Kanske var det väl för honom, hvars sinne tyngdes af djup sorg, att andra funnos, åt hvilka han kunde skänka tröst i deras fattigdom. Kanske var det väl för honom, att detta var en så bitter tid, då naturens karghet hemsökt det fattigare folket med brist, och då många, som voro lyckligare lottade, gjort sitt till att fördärfva det. Ty det var ej förgäfves Broby-prästen suttit som en sniken gnidare ibland sina församlingsboar i stället för att vara dem en rätt herde, ej förgäfves kavaljererna regerat i slöseri och dryckenskap, ej förgäfves Sintram ingifvit dem denna vilda tro, att förstörelse och död skulle öfvergå dem alla. Kapten Lennart stod där på Broby backar och började tänka, att Gud måhända behöfde honom. Ej heller blef han kallad hem af en ångrande hustru. Det är att märka, att kavaljererna sedermera ej alls kunde förstå, hvad skuld de hade i kaptenskans hårdhet. Sintram teg. Öfver nejden gick mycket tadlande tal om hustrun, som varit för stolt att mottaga en så god man. Man sade, att en hvar, som försökte tala vid henne om mannen, blef tvärt afbruten. Hon tålde ej att höra hans namn nämnas. Kapten Lennart gjorde intet för att komma henne på andra tankar. Det var en dag senare. En gammal bonde ligger på dödsbädden i Högbergsbyn. Han har tagit sakramentet, och hans lifs krafter äro utnötta, han måste dö. Rastlös såsom en, den där skall börja en lång resa, låter han flytta sin bädd från köket till stugan och från stugan till köket. Häraf förstår man, mer än af tunga rosslingar och bristande blick, att hans stund kommit. Rundt om honom stå hans hustru, hans barn och tjänare. Han hade varit lyckosam, rik, ansedd. Hans dödsbädd är ej öfvergifven. Otålige främlingar omgifva honom ej i hans sista stund.