Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa frågor kunna således af R. St. afgöras* men* likasom alla andra allm. frågor, icke omedelbarligen * utan först sedan Utsk. sig deröfver utlåtit. Men rättigheten att afgöra innefattar nödvändigt rättigheten att pröfva, och följaktligen äfven att ogilla; och rättigheten att ogilla ett Utskisbetänk. innefattar likaledes rättigheten att godkänna deti motion, som Utsk. ogillat. Sedan derföre R. St. af ConstitUtsk. erhållit alla erforderliga Upplysningar och sålunda blifvit satta i tillfälle att om målets beskaffenhet fälla ett eget omdöme, äga de full frihet att efter godtfinnande afgöra ett sådant mål på samma sätt Sorn alla andra af allmän beskaffenhet, Eller hvar finnes väl någon enda boktsaf i grundlagarna, som deremot lägger ringaste hinder 1 vägen? Hvar finnes något undantag gjordt i behandlingssättet af anmärkn:småi? Dessutom stadgas i 55 § Riksd.- Ordn. uttryckligen, att propoS. ej må vägras ”utom i det fall* ”då Landtm, eller Talman finnér en väckt fråga boks ta f”ligen strida mot grU n dlägärnas lydelse.” Det Ur sålunda ej genom raisonnementer och slutledningar, som frågans stridighet mot grundlagarna skall ådagaläggas. Frågan skall ”bokstafligen strida mot grundlagarnas lydelse;” men hvar i grundlagarna finnas dessa bokstäfver* mot hvil 8 II. 47 3yo Den 3o Juni f. m. kas lydelse en fråga om sådan återremiss skulle strida? Förrän de blifvit uppgifna, kan således propositionen icke lagligen •vägras. Hr Cederschjöld fortfor härefter muntligen: I anledning af hvad Frih. Ehrenborgh yttrat om Constil. Utskrs magt, hvilken han ansett vara afgörande, får jag blott påminna dpn värde ledamoten, huru tvetydig denna magt blifvit ansedd af sjelfva det nuvar. Constit.Utsk., som icke torde kunna misstänkas för demagogiska åsigter.
BondeStändet afslagit den i förevarande punct ifrågaslällde lönetillökning. 3:o I frågan om löneförhöjningen för StatsSecreterarne samt HofCanceller en och JustiliceCancellercn är ia S t a t s - U t s k o 11 e t s blifvit anmärkt: inom R. o. A. af en Ledamot, Hr Crusenstolpe, M. Jatt Utskottet skall utan anledning och emot 37 §.
Lika med den förstnämnde finner jag äfven till en början den första propositionen böra blifva endast tili bifall af ersättning, och att sedan de grunder må bestämmas, hvarefter ersättningen skall utgå. I händelse raan dräger sig till minnes motiver ne för de beslut Ständerne fattade ora afskrifning af den utländska s kulden, nemligen de oförrätter , som Svenska medborgare jidit, skulle jag förmoda, att man ej vili påbörda närvarande Ständer den tankan, sorn hade 1812 års Ständer blott afsell röfvande af utländska medborgares egendom, utan att lemna någon ersättning åt egne medborgare. Då var, såsom rättsgrund, antagit, att förhållandet skulle vara reciproct. När härtill kommer, att genom fredstraotater Svenske modborgares rätt blifvit efterskänkt, så måtte Svenska folket vara förbundet att ersätta dem, eller är det väl tänkbart, att Svenska folket skulle begära en fred, på bekostnad af några individuel Det har af en Ledamot blifvit sagt, »tt man icke sku.l|e kunna beräkna fcljder - l)3n 25 November f, rr> 479 lie deraf, om de hanlande finge insteg i StatsCassan. Jag Siar svåri alt förs!#, hvatt man menar, all föijderne deraf skola blifva. Jag , tro, ali de lidande aro lagligen berättigade till ersättning gencfn de beslut, sorn Riksens Ständer redan fattat. Pröfniugen om användandet af Statens medel är Riksens Ständer nu sorn hittills förbehållen, ej Handels-soeieteterne, eiler någre enskilde handlande. Således lat er ej bifallandet af en vigtig ersättningsfråga lemna anledning dertill, att andra bifallas, om de ej ä.ro af den be^- skaffenhet, att de verkeljgen böra ersättas., —‘-Jag yrkar proposition, på samma sätt sorn Herr Hjerta. Herr Hjerta: Det är förmodeligeri genom ett missförstånd, sora man laegdt så mycken vigt på mit^ yttrande om 1-870 års Skrifvelse.
Detta synes visserligen hafva varit Utskottets mening, hålst endast Silfveroch Kopparmynt finnas i Tariffen till utförsel förbjudneEmedan jag hyser det hopp , att Höglofl Ridderskapet och Adeln täckes besluta upphäfvandet äfven af dessa förbud, så anhåller jag , att, i händelse detta mitt hopp skulle blifva uppfylldt, derefter få förnya min hemställan om det föreslagne tillägget angående den fria utförselrätten af alla inhemska varor. Herr Tham, Wollrath: Jag erkänner, att det verkeligen är en omission uti sednare Utlåtandet, att der ej står, att utförsel är tilllåten för alla inhämska varor , men jag tror , att det står uti förra Betänkandet. Sjelfva tulltariffen visar äfven, att utförseln är lika fri i principen , som införseln. Hvad angår Silfveroch Kopparmynt , skall jag uppskjuta att nämna orsaken , hvarföre mynt blifvit undantaga , till dess att frågan derom kommer före. Dm i4 Augusti t. m, z.dra Punkten, ”Sorn Riksens Högloflige Ständer uti den ”TullBevillningsTariff, som utfärdas skall, icke ”kunna bestämma annan Tull å varor , än ”den som , med förekommande af Tullförsnillning , bäst försäkrar Statens inkomst, och ”således med Statens interesse bäst öfverens”stämmer , men det på Kongl. Maj:t ensamt ”ankommer, att, i afseende på Utländska Mag”ter , bereda en för Svenska händelö förmånlig ”reciprocitet, så får Utskottet föreslå, att Riksens Högloflige Ständer må uti deras under”dåniga i ämnet afgående skrifvelse anhålla, ”det täcktes Kongl. Maj t i Nåder icke allenast vidtaga alla de mått och steg , Kongl.
Tyst satte han sina noter i ordning, och kapten Ferdinand tillade: ”Är du, Rosa, i stånd att afhöra deras koncert, så måste väl jag också kunna uthärda med den.” ”För min del,” inföll Rosa leende, ”uthärdar jag den med mycket nöje. Jag har följt gossarnes framsteg från början; och som de begge hafva fallenhet för musiken, godt öra och en skicklig lärare, är den tid redan längesedan förbi, som egentligen kunde anses plågsam för finare musikaliska öron.” Rosa talade utan alla tecken till den ringaste förlägenhet. Hon hade visserligen önskat, rätt af hjertat önskat, att kaptenen aflägsnat sig före Mannerstedts ankomst; många bevekande skäl förenade sig för en sådan önskan, och gjorde den naturlig; men då hon märkte att Ling för ingen del syntes hågad att dela den, utan tvärtom fann sig föranlåten att stanna qvar så länge öfver vanliga tiden, lyckades hennes bemödanden, att icke visa en skymt af det lilla missnöje hon erfor, vid att se sin förhoppning stranda. ”Det är ju den unge lärde, hvilken valsade med dig på vår förlofningsafton, som är gossarnes Apollo?” frågade kapten Ferdinand. ”Ja, det är kandidaten Mannerstedt,” svarade hon, med den likgiltigaste ton i verlden. ”En rätt hygglig yngling,” anmärkte Ling. ”Ett fördelaktigt utseende, en vext och en hållning, som kunde göra verklig heder åt en af Martis söner; kort sagdt, en verklig Adonis. Men en fattig f-n, förmodar jag, för att döma af den anspråkslösa toiletten. Det gjorde mig riktigt ondt om den stackars gossen. Det var förb – skada på en så vacker figur, att icke hafva en pas...” ”Tyst, Ferdinand, tyst,” afbröt Rosa hastigt hviskande, och for med näsduken öfver det glödande ansigtet. Dörren vid nedra ändan af rummet öppnades, och Frans Mannerstedt, i sin vackra, moderna bonjour och med mössan i hand, stod der bugande. Rosa steg upp och neg artigt; kaptenen gjorde, halfliggande, en vårdslös, ehuru vänlig lyftning på sin elegant sjelfsvåldiga person, och gossarne skrapade och rätade sig.
Öländningarne icke af utmarkens fördelning kunna få särdeles »torre fördel, än de förut haft, måste jag än ytterligare vidblifva mitt yrkande om bifall till betänk, och får blott, i anledn. af hvad Hr Danckwardt yttrat om de g kapparna på hvarje £ mantal, tillägga, att om hemmanet förut haft en dryg skatt af en hel tunna, synes en tillökning af g kappar för en ringa eller nästan ingen fördel vara nog hård. Hr Rothlieb: Jag anhåller att genom Hr Ridd.Secret. få veta, huru de öfriga RiksSt. afgjort denna fråga. Underteckn. Ridd.Secret.: Statsoch Oecon.Utsk:ns ifrågavar. betänk. N:o 12 är bifallet af alla tre de öfriga RiksSt. Hr Rothlieb: Vid sådant förhållande anser jag icke något vidare yttrande af nöden, utan åberopar endast de öfriga RiksStrs beslut. Frih. Ehrenborgh: Efter den upplysning, som numera vunnits, lönar det ej mödan att yrka återremiss; men då jag såsom Statssecret. först behandlat detta ämne, kan jag cj underlåta att förklara, det jag har mig väl bekant, Den 6 Augusti e. m. att utmarksfördelningen i början ansågs medföra stor fördel för Öland, fastän saken nu vändt sig derhän, att sedan man fått, hvad raan begär, nedsättes värdet deraf för att ytterligare få det för intet. Sådant händer ofta med allmogen, och så är föihållandet äfven här. Hr Danekwardt har fullständigt upplyst förhållandet, och det synes klart, att ÖJäudningarna, då de fatt äganderätt till jord, som de förut icke haft, och derför erlägga en så ringa afgift sorn den ifråguvar. icke hafva någon skälig anledning till klagan. Jag hörde icke heller på min tid någon klagan i detta ämne föras, emedan man då ännu afsåg den stora fördel, som för Öland var beredd. Jag vill emedlertid nu icke yttra mig vidare; erfarenheten torde bäst besanna, att den afUtskm föreslagna gemensamma undersökning af KanunarColkm och K. M:s Bef:h:de icke låter verkställa sig.
Ständer förslag lill den nedsättning i beloppet af vacance-afgiften för nu sednast förflutna tio år, hvilken, utan förlust för räntelillskottstagare, må kunna de nya rotarne förunnas, samt att E. K. M. emedlertid och intill dess en sådan definitif reglering af vacance-afgiften för ifrågavarande tid varder af begge Statsmagterne fastställd, måtte bereda vederbörande den ytterligare lindring vid afgiftens utgörande, utöfver hvad redan genom Kongl. Brefvet den 23 Juli 1842 blifvit i Nåder medgifvet, som E. K. M. kan tiana lämplig och af behof vet påkallad. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Maj 1845. Exp dilion* -Utah. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Maj i845. Preste-Ståndet den 23 Borgare-Ståndet den 23 — —- Bonde-Slåndet den 24 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af nytt Banco-Reglemente. (Banko-Utsk. Meta. N:o 71.) S. A. K. Med öfverlemnande af nytt Reglemente för Banco-Verkets Styrelse och Förvaltning, få Rikets Ständer, i afseende å de delar utaf hittills gällande Banco-Reglemente, som vid innevarande Riksdag undergått förändring, underdånigst anhålla, ej mindre det E. K. M:t täcktes låta utfärda Nådig Kungörelse, angående tillämpningen af de flera eller färre deribland befintliga stadganden, hvilka äro af egenskap att fordra en dylik åtgärd; än äfven, att i samma Nådiga Kungörelse måtte få inflyta det förklarande, att Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 13 Maj 1830 fortfarande gäller till efterrättelse i de delar, som icke blifvit genom den sålunda utfärdande Kungögörelsen förändrade eller upphäfne. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 23 Maj 1845. B ib. till R. St.
Beträffande serskildt åtskilliga landsstaten tillhörande personer, såsom länsmän, gevaldiger, fångvaktmästare och fångknecktar m. fl., äfvensom de vid rikets kollegier anställde kammardrängar, hvilka alla, jemlikt Kongl, brefven den 9 April 1733 och 9 Augusti 1734 samt Stats-kontorets cirkulär af den 20 Februari 1744, hittills varit befriade från skyldighet att aftjena begrafningshjelp, men hvilkas sterbhus sådant oaktadt fått, när dylike personer i tjernsten aflidit, såsom begrafningshjelp uppbära sex månaders lön, har E. K. M., enär, med hänsigt till desse personers knappa lönevilkor, billigheten syntes fordra, att deras 158 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV.-o ffj. sterbhus icke beröfvades en dem ifrån längre tid tillerkänd förmån, hvaraf <le äfven hädanefter vore i lika hehof, föreslagit, att omförmälda serskilda stadgandcn måtte för ifrågavarande personal fortfarande få tillämpas.
I denna del tillstyrker jag der emot bifall till hvad Utsk:n föreslagit, och att icke instämma i hvad PresteSt. beslutat, eller att anvisa en åttondedel, som kunde användas till gåfvor eller räntefria lån emot revers. Utskm hafva på ganska goda grunder afstyrkt det. Jag yttrade mig nyss om vådan att beträda en sådan bana, hvarigenom man hos folket kan befordra rättegångar, misshushållning samt fals och flärd, för att åtkomma Statens medel. Hr von Hohenhausen: Den banan, som Frih. Cederström fruktar att beträda, är den, som man alltid måste beträda i olyckans stund, nemi. att skaffa understöd åt dem, hvilka äro i behof deraf, utan att äga förmåga att godtgöra det; och på så sätt hafva R. St. förfarit vid denna riksdag; ty hvad annat äro de efterskänkningar, som R. St. gjort, de förklaringar, att cautionister icke må lagsökas, och att icke hos dem, hvilka erhålla lån, få utmätas vissa nöd - D e 11 22 M a j e. rn. 3o7 vändiga effecter. Bil 11 re iin alt sålanda utgifva lån, hvilka sedermera efterskänkas, tror jag det vara", att på förhand bestämma en viss summa, som genast till skänks må tilldelas de olycklige, af hvilka man icke kan hoppas erhålla någon återbetalning. Det är egentligen endast sådane, som äro orkeslöse och olörmögne alt genom arbete förskaffa sig hvad de behöfva, sorn böra komma i åtnjutande af de i berörde afseende anslagna medel. Det är bättre att en rättvis utdelning sker förut, än att medlen utlånas på en slump äfven åt mindre behöfvande, och att deras återbetalning beror på executionsbetjeningens godtycke. Jag tillstyrker derföre bifall till PresteSt-.s beslut. Gr. Spens, Carl Gustaf: Jag begärde ordet blott för att förena mig med Frih. Cederström, och anhåller om propos. på det af honom föreslagna bifall till Utsktns betänkande. Hr von Hartmansdorff:
Borgare-Ståndet, väckta och till sistnämnde Utskott remitterade motion, redan beslutit hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att ifrågavarande befattningar må upphöra och de derföre utgående arfvoden indragas, så anser Stats-Utskottet sig, till besvarande af omförmälde från Ridderskapet och Adeln erhållna remisser, endast böra åberopa Rikets Ständers sålunda fattade beslut, hvarigenom denna fråga jemväl vid innevarande Riksdag blifvit afgjord. Stockholm den 6 Augusti 1840. Arik. till Exp. Utsk. den 7 Aug„ kl. 12 midd. Memorial, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angå• ende ajlöningen för deras Secreterare och Notarier. (Rgs Afd.) Af Stats-Utskottet från Riks-Stånden meddelade Protocolls-utdrag har Utskottet inhemtat, att dess, under N:o 169 afgifna Betänkande, angående aflöningen för den hos Riks-Stånden samt Utskotten anställda Canzlioch Vaktbetjening, blifvit till alla delar bifallet af Hedervärda Bonde-Ståndet, som lagt till handlingarne Utskottets Utlåtande N:o 230, i anledning af anmärkningarne vid berörde Betänkande; att Vällofl. Borgare-Ståndet bifallit Betänkandet N:o 169 med de rättelser och tillägg, som innehållas i Utlåtandet N:o 230; att Högvördig Preste-Ståndet äfvenledes bifallit sistnämnde Utlåtande, samt att Högloft. Ridderskapet och Adeln, som i allt öfrigt bifallit hvad Utskottet i Memorialet N:o 169 framställt, med de i Utlåtandet N:o 230 föreslagne förändringar, beslutit: Stats-TJtshottets Memorial, N.o 27^. 7 l:o ”att arfvodena för Secreterarne hos samtlige Riks-Stånden vid närvarande
Ridderskapet och Adeln har afslagit 4:de momentet, lydande, som följer: »A räkning, tillhörande 4:de eller 5:te klassen, får icke insättas eller uttagas mindre belopp hvarje gång, än 100 R:dr Banko; gällande denna föreskrift, hvad 4:de klassens räkningshafvare beträffar först från och med 1857 års början.» Préste-Ståndet har återremitterat nämnde moment äfvensom i sammanhang dermed 4:de punkten af Usta momentet, innefattande uppgift-å 4:de klassens räkningshafvare; och Borgare-Ståndet har gillat förslaget, med den förändring, att »den uppställde §:ns 4:de moment ej må hafva tillämpning på de depositioner och assigneringar, som räknas till 4:de klassen.» Med undantag af meraberörde 4:de moment, hafva alla öfrige delar af Memorialet N:o 62, blifvit af dels samtlige och dels tre Riks-Stånd gillade samt utgöra sålunda Rikets Ständers beslut. Bih. lill R. Beträffande 4:de momentet; så enär detsamma, i hvad det angar 4:de klassens räkningshafvare, är afslaget af två Riks-Stånd; lärer, ehvad beslut Preste-Ståndet än må fatta, denna fråga, till följd af tvä Stånds afslag, hafva förfallit. I afseende åter å den del af samma moment, som hänför sig till öde klassens räkningshafvare; så har Utskottet, under åberopande af hvad Memorialet N:o 62 i detta ämne innefattar, skolat tillstyrka, att stadgandet i 4:de momentet må erhålla denna lydelse: A räkning, tillhörande 5:te klassen, får icke insättas eller uttagas mindre belopp hvarje gång än 100 R:dr Banko. Stockholm den 24 Oktober 1854. 6TOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, €854. Banko-Uiakotlets Utlåtande, N:o 76. 1 N:o 76.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande; och enär det för det allmänna måste vara af synnerlig vigt, att en läroanstalt, sådan som den ifrågavarande, hvilken hittills utvecklat en berömvärd verksamhet, icke må sakna nödiga medel för den vidare utveckling, som af industriens rastlösa framgång och dess stegrade anspråk på en dylik anstalt oundgängligen påkallas; så och då de af läroverkets styrelse i sådant hänseende föreslagna åtgärder, dels för afhjelpande af behofvet utaf en lämpligare och rymligare lokal, dels för undervisningens bättre ordnande, synts Utskottet ändamålsenliga, och Utskottet vid granskning af det uppgjorda förslaget till stat för läroanstalten icke funnit något att dervid erinra, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte bifalla hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende behagat föreslå. 52:o. Uti Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående Statsverkets tillstånd och behof, är, med tillkännagifvaude att särskild framställning derom skulle komma att ske, föreslaget att, såsom tillökning i det nu till den utaf Svenska Slöjdföreningen uti hufvudstaden inrättade söndagsoch ajivy.skola utgående årliga anslag, 15,000 R:dr, skulle för år 1867 beviljas ett belopp af 32,000 R:dr. Sedan frågan om det behöfliga årsanslaget till denna undervisningsanstalt, hvars benämning Kongl. Majit numera bestämt till slöjdskolan i Stockholm, blifvit behörigen utredd, har Kongl. Majit uti särskild nådig Proposition, införd under N:o 70 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll, för Rikets Ständer framlagt förslag till de anslagstillökningar, som erfordrades, på det att denna för slöjderna och industrien allmänt gagnande skola måtte, efter det Rikets sednast församlade Ständer anvisat medel till uppförande af egen byggnad för densamma, kunna i den nya lokalen utveckla sig på ett tidsenligt sätt och så fullständigt, som möjligt, meddela den för särskilda industriela yrken erforderliga undervisning.
ANNA ELLEN VIKTOR hennes barn. KARL, häradshöfding, Annas fästman. FARBROR GÖRAN. ELISABET, sömmerska. En betjänt. En gosse. MARI, tjänarinna hos majorskan. FÖRSTA AKTEN. Majorskans förmak. Rummet smakfullt och elegant möbleradt. Midt på fondväggen en dörr till tamburen. fram på båda sidor soffor. Där framför divanbord med ett uppslaget piano med noter. Bakom pianot lefvande en stor spegel med konsolbord. Matta på hela golfvet. Det är förmiddag. Sidodörrar. Till venster sofrum, till höger matsal. Längst borddukar, böcker, blommor, sysaker. I rummets ena hörn växter och där ibland en hvit statyett. I motsatta hörnet sitta vid bordet till höger om åskådarne. En hel del räkningar ligga på bordet framför Anna. Majorskan och Anna, enkelt men smakfullt klädda, ANNA (ser på flera räkningar, eftertänksamt). Tretton och fyra femtisex och sjutton elfva och (Häftigt.) Åh, mamma, jag begriper inte, när vi ska' betala alla dessa räkningar! MAJORSKAN. att få hjälp af! (Gråter.) Hvad det är svårt vara fattig och inte äga någon 6 ANNA (skjuter bort räkningarna och smeker modern). Gråt inte, lilla mamma! Det blir väl någon råd MAJORSKAN (häftigt). Lektioner! Mina döttrar ge lektioner! Nej! ANNA. Men, mamma, det är ju så vanligt nu. MAJORSKAN. ett öre, få inte mina Nej, Anna, jag vill det inte! Så länge jag äger ANNA. det kan aldrig vara nyttigt för honom att gå här hemma och endast roa sig. Som du vill, mamma. (Kort paus.) Men Viktor Om du bara ville tillåta mig ge lektioner, så MAJORSKAN (litet förargad). ju nyss tagit studentexamen och behöfver väl hvila sig litet efter all den läsningen. ANNA. Tror du inte. mamma, att ett verksamt lif vore bättre för honom? MAJORSKAN. net! Jag har ju skrifvit bref på bref till farbror Göran, men Jo visst; men då ingen vill hjälpa det arma barHan har nu gått hemma ett helt år och Viktor!
Och då desse ledamöter sedermera i allmänhet äro de enda domare, som af någon märklig fördel uppmanas att önska befordran till den så föga afundsvärda justitiärådsbeställningen; måste deraf vidare följa — jag kan ej undanrödja denna slutledning — att till nämnde befattning i allmänhet uppflyttas domare, som icke genom anlagens och förtjensternes öfverlägsenhet voro ämnade till högsta platsen. Sjelfva den tillökning i antalet af Högsta Domstolens Ledamöter, hvilken här blifvit bragt i förslag, har synts mig böra i sin mån bidraga att förhöja den täflan, som hos domarepersonalen behöfver lifvas. 1 denna inlåta sig desto färre, ju mera sällan dess högsta mål kan upphinnas. Det blir således fördelaktigt, om det ringa antalet af de högsta domareplatserna förökas. Men den förnämsta verkan i detta afseende skulle uppkomma genom den utväg, som visar sig, till någon gränsbestämning för den hittills alldeles regellösa kandidaturen till ledamotskap i Högsta Domstolen. I 119 Det kan icke sägas, att en täflan om denna plats för närvarande äger rum. Ingen vet sig derpå äga anspråk; och knappast kan den, på hvilken åtankan faller, betrakta den annorlunda, än såsom en tillfällighet. Ett så gränslöst utrymme för valen kan föga vara fördelaktigare, än den motsatta ytterligheten, ett strängt genomfördt anciennetetssystem. Under närvarande omständigheter är detta obegränsade utrymme den enda möjligheten. Med ett annat aflöningssyslem kunde det deremot vara annorlunda. Vöre ledamotskapet i öfverrätt ett föremål för underdomares önskan, och följaktligen de skickligaste och mest förtjente underdomares befordran till ledamöter i öfverätt sällan uteblefve; så skulle det till och med synas nära nog oundvikligt, att ledamotsgraden i öfverrätt (med eller utan påföljande befordran till annan beställning) blefve ett steg, som vid erhållande af ledamotskap i Högsta Domstolen ej kunde öfverhoppas. — Icke derföre något vilkor om anciennetet imellan dem, som vore eller varit ledamöter af öfverrätt. Blott en så länge der fortsatt tjenstgöring, att man äfven i denna egenskap hunnit utmärka sig. Svårigheten uppstår först vid fråga om en mätare på utmärkelsen.
R:dr blifvit af kommunen upplånade och det öfriga utgått af hamnkassans tillgångar; och har Ronneby köping samma år af statsmedel fått sig anvisadt ett låneunderstöd af 10,000 R:dr, för hamnarbetenas fullbordande. Öfriga kusthamnar äro: Trolleboda, Christianopel, 9 fot, Fogelmara, 8 å 9 fot, Björkeskär, 6 fot, Klakebäck, 8 k 10 fot, Attanäs och Gullholma, 6 ä 8 fot, Sandhamns inre, 13 å 14 fot, och yttre, 30 fot, Ung skärsgölen, 10 å 12 fot, Guövik, 6 å 8 fot, med ankarsättning på mer än 40 fot, Jernavik, 8 ä 10, och längre ut öfver 40 fot, Matvik, 30 fot, Ternö, hamnen 30 fot, men inloppen, det östra 13 och det vestra 16 å 17 fot, Pukavik 10 fot och Saxemara 13 fot. Dessutom finnas ankarsättning ar inom Majö ref på 10 å 12 fot, Flötjagölen på 24, östra Hästholmen på 24 å 36, Vestra Hästholmen på 36 å 42, Boköfjerd på 42 ä 60, Djupekås på 30, Hörvik på 24 å 30, Hanö på 80 fot och deröfver och Hellevik på 24 fot. Länet tillhör Södra Lotsdistriktet. Lotsbefälet föres af Distrikt-Chefen och en Lotskapten med station i Carlskrona, med biträde af 3 Lotsålderman, fördelade på Långören, Aspö och Carlshamns lotsstationer samt en tillsyningsman vid lotsuppassningen i Carlskrona. Lotsplatserna äro 14, nemligen: Christianopel, Sandhamn, Långören, Ungskär, Inlängan eller Stenshamn, Hästholmen, Aspö, Arpö, Gjökalf och Ekö, Matvik och Ternö, Carlshamn, Pukavik, Hanö och Sölvesborg; och lotspersonalen utgöres af 18 mästerlotsar, 24 sekundlotsar och 23 lotslärlingar.