Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad citationen af Pehr Ericssons framställning beträffar, så frågar jag, om någon bland Ridderskapet och Adeln utom den siste värde Talaren och jag ens tagit kännedom om hvad Pehr Ericsson yttrat, och om så är, det icke då är nödigt, att detsamma å nyo af mig framställes. För uppläsningen af det ifrågavarande Lagrummet, är jag den värde Talaren förbunden. Der står, att arfvet skall under säkert förvar sättas eller emot full borgen lyftas; hvilketdera är således, till arfvingens desto större säkerhet, öfverlemnadt till Domarens ansvariga pröfning, och den säkerhet, som en nedsättning i allmänna förvaringsrum, såsom Landtränterierne eller Banken, lemnar, är ofta bättre, än utlemnande mot borgen, serdeles som, med 28 H. 6 I 8a Den 1a Junii e. m. lyftnings-rättigheten, ingen skyldighet att erlägga ränta är förbunden. Utskottets förslag innehåller väl, att arfvet skall sättas i förvar, eller under God Mans vård, men tillägger: ''Vilja fjermare thet arf lyfta; vare thet tillåtit3 ther tke för lyftningen ställa borgen, som af Rätten godkännes.” Fjermare arfvingar få således en ovilkorlig rätt att lyfta arfvet; och jag hemställer om icke i våra vanskliga tider den frånvarande i sin rätt sålunda mera förlorar än vinner på Lagförändringen, som föreslås. Herr von Hartmansdorff: Ifrågavarande Betänkande har visserligen sina förtjenster, men äfven sina brister. Af sednare slaget synes mig vara inskränkningen i prasscriptionstiden från 20 till 10 år, ehvad den frånvarande laga förfall visar, eller icke; samt förslaget att kungörelsen om det arf, som tillfallit den utrikes vistande Slägtingen skulle införas endast i allmänna Tidningarne, hvarmed troligen förstås våra Post-och Inrikes-Tidningar, hvilka blott här i landet äro gängse. Men vi äro nu, mera än förr, i beröring med främmande folk, och hafva oftare Slägtingar i andra Länder, ja i andra Verldsdelar.
Bevillnines-förordning har vid hvarje riksdag varit föremål för väl grundade anmärkningar, och ännu bibehålles uti samma skick som den fastställdes af Rikets Ständer år 1823, då den likväl betydligt nedsattes just vid en tid, då landets jord började till följe af allmänt företagne och ännu fortgående odlingar vinna ett i betydlig mån ökadt värde, ansågs under öfverläggningarna så väl inom Utskottets tredje afdelning som inom dess plenum med allmänt ogillande, emedan den inom åtskilliga län behandlades såsom en maximi-tarifi och föranledde uppenbar orättvisa uti jordvärdets uppskattning inom olika landsorter m. m. Det oaktadt gaf reservanten vid en förutgående öfverläggning i anledning af §§ 50, 72, 112 uti Bevillnings-förordningen sin röst för bibehållande af en minimi-tariff, emedan han tryggade sig vid hoppet om gillande af den uti afdelningen föreslagna underdåniga skrifvelsen, hvarigenom dödsdomen öfver samma tariff afkunnades, och emedan han, i afvaktan af en behöflig och förväntad skattereform, icke ville lemna fastighets-taxeringen alldeles redlös. Han fann sig gäckad vid denna votering såsom det ofta sker, då det voteras öfver en fråga, som ej uti hvarje sin detalj är utredd och bestämd.
Embetsberättelser vore alt gifva en ledning för allmänna omdömet öfver Lagskipningens tillstånd, hvarom Justitia^*Ombudsmannen icke skulle kunna upplysa, utan att tillika ådagalägga, huru han uppfyllt sina egna förbindelser och svarat mot folkets förtroende, Utskottet äfven vore skyldig! honom och Rikets Ständer en förklaring, om han så gjort eller icke, helst det 6 Lag-Uiskottets Utlåtande 'Slo 153. för Rikets Ständer eljest blefve högst svart, om ej omöjligt, att göra rättvisa åt JustitiaeOmbudsmannens nit för folk och Lag; samt alt Utskottets utlåtande, sådant det nu är, ej kunde sägas innefatta annat, än brutna premisser till en conclusion, som kanske aldrig varder af Utskottet framställd, men som Rikets Ständer icke saknat skäl att vid detta tillfälle förvänta. 8;o Herr Prosten Forsslind: att, enär alla Utskott, enligt Grundlagen, är åiagdt att öfver dit remitterade motioner fälla ett omdöme, Lag-Utskottet ej eller kan från detta åliggande vara befriadt; samt att i förevarande Betänkande allt yttrande saknas öfver lagskipningens gång i allmänhet. 9:0 Herr Biskopen Doctor Hedrén', dels att, som alla Utskott skola lägga hand vid dit remitterade motioner, och en sådan handläggning förutsätter afgifvande af ett omdöme, som kan gillas eller ogillas; så, enär alla till Utskott remitterade Berättelser medgifva dylik behandling, borde ej eller Justitise-Ombudsmannens derifrån undantagas; och dels att, enär Rikets Ständer af sina ombud i Penningeverken med skäl fordra redogörelse innan decharge erhålles, och Konungens egne Rådgifvare måste redovisa inför ConstitutionsUtskottet, som tili Rikets Ständer inkommer LagUtskollets Utlåtande N:o i5j. 7 med vitsord, huru de motsvarat sitt vigtiga förtroende, förhållandet ock syntes böra vara enahanda i afseende på Justitiae-Ombudsmannen. 10:0 Riksdags-Fullmägtigen Johan Jacob Rutberg från Norrbottens Län: att, om än icke allt hvad Justitia:
Malen och preparerad Senap, för närvarande åsatt en afgift af 25 öre pr skål pund, har ansetts böra tullbehancllas lika med Konserver, och derföre påförts ett afgiftsbelopp af 16 öre pr skålpund. Seist’een.tiu Då Serpentinsten, äfven såsom oarbetad, blifvit hänförd under artikeln Sten, har rubrikens särskiljande för «oarbetad« och «arbetad« vara icke längre varit af nöden, siktar och Siktar och Säll, som nu draga en tull af 25 öre pr skålpund, hafva, såsom ut Sal1' görande behöfliga redskap för vissa näringar, ej mindre än för den inre hushållningen och derjemnte lemnande en ringa inkomst, uppgående år 1862 till blott 45 rdr, ansetts böra föreslås till tullfrihet och derför upptagits till lika tullbehandling med Maskinerier, Redskap och Verktyg. Mot ett förslag i denna syftning skulle kunna anmärkas, att det ej vore fullt befogaclt, då å ena sidan heredningsämnet, siktduk, å andra sidan åtskilliga specificerade verktyg ännu äro med införselstull belagda. Men Komiterade hafva tillstyrkt så betydliga nedsättningar i tullen så väl å de artiklar, hvarunder det förra är att hänföra, som äfven å nämnda verktyg, att det förhållande, som förut egt rum i detta hänseende, åtminstone i hvad de senare artikelslagen angår, föga rubbas; hvarjemnte särskildt bör erinras, dels att tullen å ifrågavarande artikel synts allt för hög, då varans vigt till allra största delen betingas af den karm eller ram, vanligen af enkel beskaffenhet, hvilken siktduken finnes vidfästad, dels att den tullinkomst, varan lemnat, är så ringa, att redan ur denna synpunkt skäl förefunnits till artikelns frigörande från beskattning, silfver. För arbetadt Silfver, i 1863 års taxa belagdt med en afgift af 7 öre pr ort, har afgiften i likhet med hvad som antagits i Traktaten med Frankrike, och på samma skäl, som finnas antydda under artikeln Guld, blifvit uppförd till 3 öre pr ort. silfvertyg.
Om jag lika med tvenne Talare ifrade emot hela denna låne-anstalt, skulle jag visserligen förena mig med dem, som yrka att lånet bör upptagas al pari, emedan, cm detta blifver gällande, jag då kunde vara säker, att intet lån stod att erhålla; men det kan ej annat än på det högsta förundra mig, att Herr 64 H. n * T 64 Den 3 Mars e. m. Munck af Rosenschöld, som verkligen vill, att lånet skall äga rum, kan yrka, att det skall upptagas till al pari. Jag tycker att Herr Munck af Rosenschöld, just af Herr Cederschjölds förening med honom i denna del, skulle finna, att något lån då ej kan ske. Jag önskar derföre, att Herr Munck af Rosenschöld ville afstå från detta yrkande. De, som påstå, att det är så lätt för Sverige att erhålla lån, måtte grunda sin tanka på den öfvertygelse, att ställningen inom landet är lycklig, hvilket jag icke bestrider; och då måtte det ej vara farligt, att öfverlemna åt RiksgäldsContorels Fullmägtige, att sedan 4 procents ränta af Sländerne blifvit utsatt, contrahera lånet på så förmånliga vilkor som möjligt. Jag tror det vara sällsamt, att man kan få lån på de vilkor jag här hört några Talare uppgifva. Jag är visserligen icke bevandrad i lånehistorierna, men jag tror icke, att något annat land än England, då jag undantager det sista lånet i Frankrike, varit i stånd att erhålla lån till eller öfver pari. Jag tillstyrker sålunda bifall å Utskottets förslag. Äfven om RiksgäldsContorels Fullmägtige skulle kunna lyckas erhålla lån tilt och med till 98 procent, bör man dock icke bestämma en sådan gräns. Herr Munck af Rosenschöld: Jag har ej yrkat, såsom man velat påbörda mig, att capitalet skulle bestämmas al pari; jag Den 3 Mars c. m. i65 har sagl, alt jag önskade, att det mätte negocieras efter en bestämd ränta af 3| procent, ty om räntan vore lägre, skulle en större capitalförlust uppstå.
Problemet synes vara, att tillegna sig alla fördelarna af den bästa (kända) jordbruksmethod, eller så många af dessa fördelar som möjligt, utan att förlora dem, man redan ägt under utöfningen af en underlägsen method — att tillegna sig således alla fördelarna af det fullkomligaste (kända) vexelbruk och den ägornes indelning, som dertill erfordras och kan af enstaka jordbrukare verkställas, utan att derföre upprifva byelaget och ådraga sig behofvet af all den stängsel, som uppkommer genom afsöndring af hvarje jordägares lott från de öfriga, utan att öfvergifva tjenliga boningsplatser och få otjenliga i stället, utan att belastas med utflyttningskostnader utöfver egen förmåga o. s. v. Kan detta problem lösas; så följer deraf icke, att hvarje stor, tätt sammanbyggd by måste förblifva orubbad, och icke utflyttningar af hus och äfven bostäder ske, hvarigenom åt de öfriga nödigt utrymme beredes. Det följer blott, att dessa ulflyttningar böra ske så sparsamt som möjligt, och rättas efter en byggnadsordning, som i allt fall borde vara gällande. Det följer vidare, att ägare af små hemmansbruk ej böra tvingas till enstaka från byar aflägse bosättningar, hvilka för dem icke underlåta att hafva enahanda olägenheter, som de säkerligen af ålder funnits hafva, och hvaraf följt benägenheten att sammanflytta i byar. (En af dessa olägenheter ar, att vara mera blottställd för stölder och röfverier, och en annan, att vid utbrytande eldsvåda ej kunna få så hastig hjelp, som när man har närboende grannar.) Men det följer icke, att ej en ägare af större lott i by, som sjelf önskar att utflytta, må kunna vinna dertill både tillstånd och äfven grannarnes biträde, i mån af det gagn, dem kan derigenom tillskyndas. Det följer, att byemännen allt framgent kunna komma att hafva längre väg till en del af sina ägor; men icke, att en sådan ägoblandning fortfar, hvarigenom de hindras att på bästa och fördelaktigaste sätt sköta och använda dessa ägor.
Till öfningsoch lägerplats hade vi den s. k. Exercisheden straxt söder om sjelfva staden. Och mina tältkamrater utgjordes af beskedliga handtverksgesäller och bodbetjenter, hvilka på intet vis generade mig. Men instruktören för vår servis, en undersätsig, rödhårig och koppärrig andre konstapel, hvilkens dialekt angaf, att han måste vara ifrån Marks härad i Vestergötland, tycktes alltifrån början hafva utsett mig till syndabock. Det var en s. k. »exercisdjefvul» af värsta slaget n. b. emot mig; mot de andra kunde han någon gång låta nåd gå för rätt, då de gjorde fel. Men då det gällde mig – o, hvad han kunde missfirma min person och min heder! Jag hvarken vill eller ens kan citera de skurar af grofva tillmälen och eder, som han dagligen och stundligen utöste öfver mig. Sådana titlar som lymmel, bengel, drummel och bulvan utgjorde nästan smeknamn ibland de andra otidigheterna. Till en början var det mig alldeles omöjligt, huru mycket jag än brydde min hjerna, att utgrunda orsaken till detta hans i högsta grad oförsynta beteende mot mig, som ju aldrig gjort honom det minsta för när, ja, som ju ej en gång vetat, att han fans till, förr än nu här på heden. Ej kunde det vara blott för den löjliga uniformens skull, ty missfirmade han den, så missfirmade han ju egentligen Kongl. Majestät och kronan, som rådde om densamma. Nej, anledningen måste vara en helt annan; och snart fick jag äfven lösning på gåtan. En dag, då konstapeln hoppade och svor och rasade värre än någonsin för hvarje tempo, som jag skulle göra, så fick jag se bland den mängd åskådare, som alltid samlade sig omkring vår afdelning – ja, hvem tror man väl? Jo, ingen mer eller mindre än Tegnéhr, hvilken skrattade åt mina förödmjukelser, så att han knappast kunde stå på sina ben. Jag iakttog äfven, att de båda, vår servisbefälhafvare och Tegnéhr, gåfvo hvarandra tecken till godt samförstånd.
M. aflålas i den syftning, motionären föreslagit, -men upmärksamheten fastades då derpå, alt samma dag sorn Förfaltnm utfärdades, eller d. 22 Dec. 1846, allat K. M. en Skrifvelse till Fångvårdsstyrelsen, ang:de just denna 13:de §, i hvilken Styrelsen anbefalles alt tillse, det ej, genom fängelse-inrältningarnes täflan, den frie arbetarens skäliga anspråk må förnärmas, och att inom fängelserna företrädesvis verkställas de arbeten, som åro för fångvårdens och Statens eguä behof användbara, samt tångarne i öfrigt, så vidt ske kan, sysselsättas med tillverkning af sådane varor, som mindre allmänt i orten åstadkommas. Vid detta förhållande, att K. M. redan fästat Sin Nåd. upmärksamhet vid de ömmande omständigheter, som motionären åberopat, ansåg således Ulsk. icke skäl att besvära K. M. med ytterligare påminnelse i ämnet. Propos. å bifall lill Utsk;s i denna punkt afgifna yttrande blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, tillkäunagaf, att han funnit Ja öfvervägande. § '4. Utsk:s yttrande bifölls. § is. Beträffande först del väckta förslaget att strängare föreskrifter i afseende på handlverksvarors stämpling måtte meddelas, yttrade Hr von Hartmansdorff: Denna punkt rörer ett förslag alt alla handlverksvaror skola med stämpel förses. Sådant har visserligen, på sätt Utsk. anmärkt, sina stora svårigheter, enär sjelfförsörjare äga, åstadkomma handlverksvaror, så mycket de förmå. Hade man åtminstone föreskrifvit stämpels anbringande på mästares handtverksarbeten, så hade köpare kunnat komma i tillfälle att urskilja dem från sjelfförsörjares tillverkningar, och sålunda taga sig till vara för sämre arbeten. Men som Utsk. förmodligen velat gynna sjelfförsörjarne, på mästarnes bekostnad, så har det icke gjort en sådan framställning. Jag beklagar detta förhållande, emedan jag tror alt det kommer alt skada i st. -f. att gagna allmänheten.
I ären så olika.» »Hur menar du?» sade hon skyggt. Börje måste tiga en lång stund. Han kunde icke säga att modern skulle anse Marianne för en onyttig grannlåtsdocka, han kunde icke säga att det skulle pina honom ända ned i hjertrötterna, om han skulle se dessa två – som han höll mest af i verlden – träffas, endast för att med hvarje ord väcka en tillväxande, hemlig ovilja emot hvarandra. Han kunde icke säga, att om han såge dem så tillhopa, skulle hans tillgifvenhet kanske nödgas välja mellan dem. »Min mor är en vanlig gammal bondgumma», sade han sakta, »jag håller af henne, derför att hon är min mor, men för dig kan hon naturligtvis icke bli något.» »Skola vi då inte nu ha allt gemensamt? Marianne hade ingen aning om hur hon plågade honom. »Jo, allt det som nu är», svarade han, »men allt det som har varit kan man aldrig få gemensamt, – jag menar den tid, då man ännu icke kände hvarandra; och till den tiden hör mor.» Det låg något i Börjes röst, som på ett alldeles egendomligt sätt berörde Marianne, och hon såg ett ögonblick in i hans ansigte. Icke förstod hon hvad det var som rörde sig inom honom, men instinktmessigt kom hon att hålla mer af honom för det. »Men det ser allt besynnerligt ut, att jag skall vara alldeles främmande för min svärmor», sade hon efter en stund. »Snälla Marianne, om man skall tänka på hur allting ser ut, så blir man bara en stackare.» Det låg nu otålighet i hans ton. Marianne kände sig modstulen. Hvarför skulle de alltid ansätta henne med frågor der hemma! Nu stod hon ju der lika klok som när hon började. »Men din bror –» »Kära Marianne – hvad är det för bekymmer du har!» »Men om du sjelf hvarken kände mina föräldrar, eller bröder, eller –» »Då du bor hemma i din familj, kunde jag ju icke undgå att bli bekant med dem, äfven om jag velat. Men med mina slägtingar och dig är det en helt annan sak. Min bror och jag ha aldrig kunnat draga jemnt. Vi tycka aldrig lika om någonting, vi äro som olja och vatten.
Uplästes ett ifrän Lag-Utflottet inlemnadt Memorial af den 25 Junii, i anledning af Riksdagsmannen ^ncler8 keterskon8 frän Skaraborgs Län Motion, med begäran, att den förklaring mätte meddelas öfwer 1802 ärs Kongl, stängsel författning, att likasom den ager ostridigt witsord som stänga will emellan aker och äng, likaså mä i fräga om »täge stängsel detta witsord icke aga rum, dä i total brist af skogs tillgäng aller andre dylike omständigheter en sadan stängsel skyldighet skulle med, föra en grannes alt för stora och känbara lidande, hwilket denne genast borde wara skyldig hos Domaren anmäla och Utföra; öfwer denna motion har Lag-Utskottet yttrat sig, att vet lika med ^ncler8 Letterman funnit i fräga warande författning icke wara i anförda omständighet pä alla stallen anwändbar. men da Utskottet för det närwarande icke more i tillfälle, att lämpa nägre föreskrifter efter särstildte orters behof, och 4 Z. i merberörde författning redan förutsett en sä beskaffad händelse, som nu är i fräga, och derom förordnat, hemstälde Utskottet om icke wid hwab derulinnan finnes stadgadt mä förblifwa. Lades pä bordet.
Ständer skulle erkänna behofvet att äfven inom Sverige bilda en anstallt, der vilseförde medborga-; j-e kunde efter begångna fel återföras lill ordning, arbetsamhet och dygd, hoppas jag, att Utskottens Betänkande blifver ålerremitterat, samt Utskotten anmodade, att uppgifva hvad de anse nödigt för inrättningen, samt att aflemna Utlåtande öfjver det förslag lill organisation af en så - 880 Stats-U tsko ttets Betänkandén. dan inrättning, hvilket blifvit Utskotten meddeladt, oell hvilket äfvenväl af Utskotten redan är granskadt,” 2:0 Herr Lenning: ”Det är in galunda min mening bestrida Stats-Verkets saknade tillgångar, såsom det kraftigaste hinder, hvarföre en hufvudsaklig förbättring eller flyttning af Vadstena Corrections-Inrättning nu ej kan tillvägabringas; roen om ock medel dertill nu finnas att tillgå, vore, efter min tanka, flere förberedande anstalter för detta vigtiga ändamål högst nödvändige, förr än det till verkställighet befordrades. ”Den Kongl. Propositionen omnämner väl bildandet af ett Sällskap, som skulle uppdragas vården öfver Fångarne vid Corrections-Inrättningen, äfvensom den nu i ämnet föreslagne underd. Skrifvelsen till Kongl. Maj:t erkänner nyttan och tillönskar bildande af ett dylikt sällskap; men mig synes ej vara tillräcklig vigt lagd på det erkända, ja oumgängliga hehofvet af ett dylikt Philanthropiskt Sällskap, om en ändamålsenlig Inrättning i denna väg skall kunna tillvägabring3S. Jag håller före, att män med förmåga och vilja att fullgöra detta mödosamma och lönlösa uppdrag måste ej mindre söka^ S t a ts-U t s k otte ts Betan k and en. 881 än att äfven de, som kunde ega kallelse att deltaga i en så menniskoälskande anstalt, skulle lemnäs tillfälle dertill anmäla sig. Den i förevarande
Hvad slutligen rörer de anmärkningar, som blifvit rigtade mot Betänkandets sista del, eller Utskottets Utlåtande, angående de Circulair och Rescript er sorn, i egenskap af Lagf örklaringar, sedan sista Riksdag åro af Kongl. Majit, med dess Högste Domstol, i Kader utfärdade; så får Utskottet vördsamt hänvisa till de nu bifogade Skrifvelserna, på hvilkas sorgfälligt granskade innehåll Utskottet grundat sina deröfver meddelade korta , men tydliga omdömen ; och förmodar Utskottet att, då de åtta f örst uppräknade, dels äro endast reglementariska föreskrifter, dels tillkommit i anledning af Rikets Ständers begäran, och dels innehålla påminnelser om iakttagande af gällande Författningar, Rikets Ständer lära gilla Utskoitets yttrande, att de ej äro föremål för Rikets Ständers pröfning eller erfordra deras samtycke, äfvensom att Rikets Ständer, lika med LogXJtsiottets Utlåtande N:o 1S3. 41 »ned Utskottet, finna de tio senare vara al den beskaffenhet, att anledning till tillämpning af 88 J. i Regeringsformen icke eller i afseende på dem är för handen. Sist får Utskottet vördsamt anmäla, att Hogvördige Preste-Ståndet gillat lista och 4:de punkterne af ifrågavarande Betänkande, samt lemnat 7 Betänkandet endast i anledning af anmärkningen , alt Utskottet ej upptagit Justitiae-Ombudsmannens fiamslällning, angående Kongl. Majjts Befallningshafvandes ställande till ansvar inför Domaremagten , för åtalade åtgärder i Polieeoch Ordningsmål. Stockholm den 12 December 1829. STOCKHOLM, Elméns och Granbergs Tryckeri, *&*<>.. LagUtskottets Utlåtande N:o lj4. 'jj N:o 154. Ankom till Exped. Utskottet den 7 Jan, igäo. Utlåtande, i anledning'1 af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 89\, om indragning af Lagmansoch Kämner sr ätter samt serskilda Domstolar m. m.
De, som anse tillräckligt, att åbe60 H. 12* Den 3 F e L r u a r i i e. m. ropa ett prejudieat, för att handla derefter, äfven emot tydlig lag, skulle icke få svart alt nied en gifven pluralitet åstadkomma det fenomen, att den ena sidan beslutade utplånande af allt, hvad å den andra sidan blifvit sagd ti Må man agta sig för denna benägenhet att följa prejudicater. Det kunde hända att vi, i stället för grundlagen, till slut finge till efterlefnad en codifioation af misstag, oell det är en sådan Grundlag, jag ingalunda kan gå in j)å att antaga till efterlefnad. Herr Cederschjöld: Jag ber att få erinra, det jag alldeles icke yrkat anförandets uteslutande ur Protocollet, utan blott sagt, att exempel på dylika uteslutningar icke saknades. Dessutom får jag hemställa, om en uteslutning ur Protocollet af något, som är anstötligt, borde synas så farligt, i synnerhet i deras ögon, som önska alt alls intet protokoll skulle föras, ulan att endast åt TidningsRedactörerna måtte öfverlemnas att uppfatta och publicera våra öfve! läggningar. I 3i § RiddarhusOrdningien medgifves, att yttranden, som äro anstötliga, skola få uteslutas ur protocollet? och jag hemställer, om icke det påstående är anstötligt, att pluraliteten af ett RiksStånd skall hafva emottagit listor af Ministeren. Att såsom StändsLedamot anföra sådant, är, om jag så får säga, att blolla sin egen blygd. Jag upprepar, att jag aldrig yttrat, att mitt anförande gjordes sorn en reservation emot det förrättade valet, utan såsom en förfrågan hos Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida anförandet i egenskap af motion kunde behandlas. Jag förklarade mig uttryckligen nöjd att resignera under Hr LandtMarskalkens beslut, men anhöll i alla händelser, att mina reflexioner måtte för min räkning få plats i protocollet.
No ”81, I afseende på att tillvägabringa en öfvergång af de mera bildade Folkclasserna till de productiva, N:o 382, Om upphörande af KrigsAkade* nuen, m. m. Stats och. BancoUtskottens: N:o 37$ 1-2, Om anslag af allmänna medel för SöderTelje Canal. BancoUtskottets: N:o 4T, I fråga om de för inlösen af förslit» ne smärre Bancosedlar antagne grunder. No 44, Angående förrymd makas rättighet att träda i nytt gifte. EkonoroiUtskottets: I fråga om upphörande af de Sjö» och Stapelstäderne beviljade afgifter för Fartyg, som besöka Köpingar och Landthamnar, samt der intaga laster, Fm. Utdr. d. 14 Aug. 1823. 703 S. D. e. m. I anseende til! gjorda anmärk, pingarj återremitterades BancoUtskottets Memorial l N;o 43, Angående uppskof med betalning af ett fran BancoDiscontverket år 1818 utgifVet Lån. S. D. e. m. Föredrögos å nyo och lades till handlingarne! StatsUtskottets under N;o 378 afgifne Memoria!* i frågan om Pension till framlidne RiksRådet Grefve Liljencrantz^ Dotter Friherrinnan Tornerhjelm. BancoUtskottets betänkande t Nio 42, Angående upplysningar, i anledning af de vid Utskottets Memorial No 15 bifogade Tabeller rörande Bancoverkets tillstånd. LagUtskottets förnyade Utlåtande N:o 140, j fråga om Löftesmäns rättighet att uppsäga borgen j samt EkonomiUtskottets dito N:o 159» angående användandet af den till städerne donerad* jord. S. D. e. m. BancoUtskottets Memorial N:o 40, angående det äfventyr, som för Banken 704 Prot.