Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utgifterna hafva uppgått till de i nedanstående tab. Litt. B utförde belopp. TahLi Kurhusafgiften har utgått åren 1856 och 1857 med 6 skillingar banko, åren 1858 och 1859 med 20 öre oell år 1860 med 18 öre af hvarje mantalsskrifven person inom länet. Någon annan förändring i afseende å Provinsialläkare-distrikten har under ifrågavarande tidrymd icke ägt rum, än att Hölebo härad jemte Thorsåkers, Lästringe, Tystberga och Bälinge socknar i Rönö härad skiljts från Nyköpings och Daga härads distrikt och fått sig anvisade särskild extra provinsialläkare med station i Trosa. Inom länet finnes en Läns-Djurläkare med lön af statsmedel och stationerad i Nyköping, samt fem af kommunerna aflönade Veterinärläkare. I händelse af svårare smittosainrna sjukdomar bland husdjuren, är det för läns-djurläkaren omöjligt att medhinna alla till hans befattning hörande åligganden. Försäkringsanstalter. Länets brandstodsbolag, som länge varit i åtnjutande af stort förtroende, härunder förevarande tidrymd vunnit en ytterligare, ganska betydlig utsträckning. Ansvarighetsbeloppet, som enligt 1855 års räkenskaper utgjorde 19,012,540 R:dr Runt, liar intill slutet af det räkenskapsår, som gick till ända den 13 Mars 1861, vuxit till den betydliga summan af 41,705,515 R:dr Runt. De för brandskador och till betäckande af förvaltningskostnaden utskrifne belopp hafva utgjort: år 1856: 3 öre, 1857: 3 öre, 1858: 2!öre, 1859: lOf öre och år 1860: 74 öre Runt på 100 R:dr ansvarighetsbelopp. Med brandstodsbolaget var äfven under ifrågavarande tidrymd förenadt ett bolag till försäkring af hornboskap mot lungröta, men allt sedan detta bolags bildande har, lyckligtvis, någon sådan sjukdom bland horn boskapen inom länet icke yppats.
Vore han, eller gjorde han sig, på detta sätt synlig: då skulle hans skönhet så öfverträffa vårt begrepp och gripa våra känslor, att organerna vid hans åsyn försattes i en rörelse, som förstörde menniskovarelsen. Detta kan slutas deraf, att, när man i allmänhet erfar något Stort och Förträffligt, blir man betagen. Men emedan Naturen är det stora hela af Guds väsendes lifsverkningar; och emedan Menniskan är icke blott en del af detta gemensamma lif, utan tillika sjelf äger en hufvud-andel deraf: så är oss derigenom en möjlighet gifven, att skildra Gud; hvilket ock nästan alla uppodlade folkslag hafva gjort. Att skildra honom, är att framställa honom för vår åskådning i någon skapnad, som genom sin fullkomlighet förmår vara hans sinnliga liknelse. Naturen, lemnad sig sjelf eller af inga tillfälliga små lagar hämmad, är alltid skön: af Naturens former åter (så långt vi känna dem) är den vackraste, och den mest färdiggjorda, Menniskoskapnaden i sin friskhet. Vi säga ”i sin friskhet”; ty med det ordet bör, i rent språk, menas natur-organisationens fullkomlighet. Är med denna friskhet också förenad samma fullkomlighets möjligast fullkomliga uttryck, så dömma vi med skäl, att en sådan skapnad är skön; hvarmed då äfven är sagdt, att den yttre välskapnaden der betecknar närvaron af en inre, eller en lika väldanad och på ädla verkningar igenkännlig själ. Det är således blott af menniskoformen, – nämligen den friska och äkta, – som den skapnad bör tagas, hvilken vi åt Gud gifva; och han är, af samma orsak, genom den verkligen skildrad. En så beskaffad skildring kan icke vara honom oanständig; icke heller i något annat afseende otillåtlig. Hafva vi tillstånd att ge honom ett namn på våra menniskospråk, så bör det ej vara oss nekadt, att ge honom en skapnad för vårt öga.
sentligen minskas genom ett konsekvent kommit under inflytande af nutidens stora Hon såg bra ut och hennes klädsel var tillämpande af bl. a. ofvan närmare trollformel: » var kamrat! » vårdad, men hade en mera » manlig » prä- angifna villkor. De första dagarna efter strejkens utbrott gel än Elins. Det var Elins kamrat, Anna Till en sådan uppfattning har jag komhade gått, fyllda af entusiasm och segerKlint, en som varit m e d i bolaget några mit under bekantskap med » systemet », både hopp, men sedan hade kommit andra dagar, år längre än hon och som nu fungerade som » instruerad » och som » instruktör ». under hvilka man tyst gjorde sig den frå- såsom en slags ledarinna af strejken. G. Th. M — r. Så fort de båda flickorna hälsat på hvargan, om ej ändock till sist bolaget skulle andra, började de tala o m bolagets sista visa sig vara den starkare. Dunkla rykten började gå om att nu ukas, men samtalet ville ej rätt ta fart. Med anledning af redaktionens uppmahade den eller den återgått till sin plats, Elin var ännu för mycket upptagen af sina ning till uttalanden i frågan o m » Gossar man talade med förakt om » strejkbryterskan » egna tankar och det såg ut, som den nyoch skjutvapen », så tager jag mig härmed såsom en falsk varelse, men i nästa ögonkomna hade något särskildt, som hon ville friheten sända följande: blick kanske man själf sökte vägen till bohafva sagdt. Efter en stund kom det från henne kort Under rubriken » Gossar och skjutvapen » lagets byrå. ha uti Iduns två senaste nummer föreOch så var det en annan sak som fyllde och bryskt: kommit uppsatser, som afhandla huruvida de strejkande med fruktan: för hvar och » Man säger att du. kommer att gå tillbarn böra få skjutvapen eller e j, och synes en plats, som lämnats tom, uppenbarade baka till arbetet i morgon! » fru B — m vara tveksam, innan hon gifver sig väl tio sökande, hvilka ville komElin dröjde några minuter med svaret, sin gosse ett bestämdt nekande svar. ma i åtnjutande af den ringa lönen.
För öfrigt kan anmärkas, att landtbrännerierna i Danmark icke äro af någon synnerlig betydelse, enär bränvinsproduktionen hufvudsakligen försiggår i städerna, och efter någon tid förmodligen så godt som uteslutande kommer att der bedrifvas, enär det icke är tillåtet att i Östiften anlägga nya brännerier på landet, samt i Jutland det endast kan ske under mycket inskränkande vilkor, samt man derhos försöker till en del att efterhand indraga dem, som redan befinnas anlagda. linder sistledne år funnos sålunda i hela Danmark (Hertigdömcna icke inberäknade) endast 62 s. k. landtbrännerier, derutaf 51 i verksamhet. Hvad de Preussiska landtbrännerierna angår, så undersökas de, såsom anmärkt är, vanligen endast hvarannan och hvar tredje dag,'hvilket med afseende på våra förhållanden knappast skulle kunna anses tillräckligt betryggande. Härvid måste emellertid anmärkas, att de Preussiska beskattnings-reglorna, genom att ingå i de aidraminsta detaljer med afseende på bedrifvandet, en noggrannhet, som efter hvad ofvan nämndt är, knappast torde anses önsklig efter våra förhållanden, så noga och skarpt begränsa de olika redskapens storlek och begagnande, att missbruk lättare kunna upptäckas, äfven när inspektion icke sker så ofta. Då det emellertid städ - e Norska Kommis. Betänk, äng„ Bränvin sbränning en. se, när icke en ständig daglig kontroll eger rum, är en ganska simpel sak att t. ex. i ett bränneri till afverkning införa mäsk, som är beredd uti utom bränneriet befintliga oskattlagda kar, skulle den Preussiska lagen knappast vara betryggande, så vida ej kontrollen hade ett stöd i den der så väl inpreglade respekten för skattepåbud och fruktan att öfverträda dem, så att försök att i de bemälda brännerierna undansnilla afgiften ganska sällan, efter hvad det förljudes, komma i fråga. På annat sätt förhåller det sig hos oss i landt-distrikterna, hvarest erfarenheten har bevittnat, att med hänseende till bränvinsbränningen visar sig ett temligt allmänt ringaktande af skattepåbuden uti en afgjord benägenhet att kringgå dem.
Man har sagt att den svenska publiken är alldeles för ouppfostrad i literär väg för att kunna ha någon känsla för prosastil. Hur ofta hör man ej folk med en axelryckning yttra: » Det duger inte för en författare att berätta numera — han skall gud bevars måla. » Detta vill med andra ord säga: en enkel stil duger ej längre, utan det fordras konstlade, originella bilder, det skall vara en sprakande och sprattlande stil, sådan de moderna danskarna och norrmännen vilja ha den. Det skall vara ett ystert, ogeneradt språk, som visar mera sjelfförtroende och ungdomligt öfvermod än verkligt djupt konstnärsallvar. ISå säger mången. Det enklaste och tydligaste framställningssätt är det bästa. Det är ju i alla fall innehållet som är och förblir hufvudsaken. Och stilistens uppgift blir att uttala det han vill säga så kort och så klart som möjligt Att söka måla i oril, att täfla med färgkonstnären, det är att gå utom diktningens gränser, och att försöka skrifva olikt mot andra, det alstrar endast manér, förkonstling, onatur. Ja, det gör så. Om stilen nemligen ej är ett uttryck for den skrifvandes personliga uppfattning. Den allra bästa stil synes mig vara den, som bäst lämpar sig efter innehållet i det som skrifves, som ger åt tanken den mest liffulla, mest uttrycksfulla form. Yisst ligger det förtjenst i en enkel stil, men stilen kan vara enkel på många sätt, enkel som frukt af ett djupt arbete, hvilket dock ej får synas. Stilen må för öfrigt vara enkel eller ej, blott den har personligt lif. Må den, som har en målares blick, äfven nvtja en målares språk, låt författaren täfla med färgkonstnären bäst han vill — om han blott kan det; — låt honom gerna måla med svart bläck i rika färger, om han har kraft dertill. Två lifligt målande rader kunna gifva ett fullt uttryck af den stämning, man vill skildra, bättre än en hel sida, der denna stämning beslgrifves. Skildringen tynges lätt af detaljerna, de trötta läsaren och förvilla hans syn på det hela, det väsentliga i taflan. Hellre då ett par färgklickar, som meddela ' läsaren det åsyftade intrycket.
Under det katolska tidehvarfvet, var Konungens inflytande på kyrkan, här, såsom annorstädes, nog ringa, emedan hon hade ett utländskt öfverhufvud, Påfven. Hennes inhemske styresman, Upsala Erke-Bisköp, var så sjelfrådig och mägtig, att han understundom afsatte Konungen, och, under namn af Sveriges förste, förde dess styrelse. Hans närmaste man, Biskopen i Linköping, antogs en gång lill Riksföreståndare, och när någon sådan fanns af verldsligt stånd, undertecknade han allmänna beslut, icke före, utan efter Biskoparne. — Gustaf Wasa bröt väl Presteskapets makt, genom Reformationens införande, och en stor del af det andeliga frälsets samt tiondens indragning. Men dermed var Katholisismens inflytande icke undanröjdt, såsom händelserna under Johan III och Sigismund ådagalade. Det besegrades dock af Carl IX såsom folkviljans representant och det Protestantiska Presterskapets anförare. Men Han var så litet det sednares beherrskare, att Han, för dess vilja, måste upoffra Sin egen benägenhet för den Reformerta bekännelsen. Likväl sökte Han, för kyrkooch fattigvårds-ärenders behandling, uprätta en embetsmyndighet, eller s. k. Ryrko-Råd, sammansatt både af andeliga och verldsliga män, hvarom Konungens privilegier för Presterskapet af år 1607, och Hans afhandling med Ständerna, vid samma Ars Riksdag, förmäla. Hans store Son och dennes skarpsvnte Riks -Kansler insågo äfven behofvet af en Ecklesiastik-Ofverstyrelse, samt föreslogo R. St., år 1624, att tillsätta en sådan, under narn af Öfver-Consislorium (eller Consistorium generale). Det skulle utgöras, till hälften af andeliga, och till hälften af verldsliga ledamöter, hvilkas hela antal borde, likasom Hofrätts - 206 Den 11 Mars e. m. ledamöternas, vara 12.
Förordning under samma dag utfärdad. 30:o af den 14 December 1857, i anledning af Kongl. Maj;ts proposition om antagande af en Författning angående straffarbete och fängelsestraffs verkställande i enrum (166.) 1857 den 21 December i Statsrådet anmäld och nådig Förordning under samma dag utfärdad. • 31:o af den 16 Januari 1858, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Andra Hufvudtitel (192.) 1858 den 9 Februari i Statsrådet anmäld och nådiga Bref i ämnet till vederbörande auktoriteter expedierade. 32:o af den 16 Januari 1858, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare (191.) Rikets Ständers förslag blef af Kongl. Majit i Statrådet den 9 Februari 1858 gilladt och antaget och nådig Förordning under den 27 i samma månad utfärdad. 33:o af den 27 Januari 1858, i fråga om medel för uppförande af en byggnad vid straff-fängelset i Landskrona (198.) 1858 den 4 Maj i Statsrådet anmäld och nådigt Bref expedieradt till Styrelsen öfver Fängelser och Arbets-inrättningar i Riket. 34:o af den 16 Januari 1858, i anledning af nådig proposition med förslag till Författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri (189.) Kongl.
Varor, som icke kunna hänföras under någon af de i denna införselstarif upptagne bestämmelser: råämnen Fria. mer eller mindre arbetade R:dr 100 K:mt. 20 — Zaffer; häulöres under Färger, ej specificerade. | ängskära; hänföres under Färger, ej specifice Zitverrot: liänfdres under Apotheksvaror. rade. Åkdon; se Vagnar. | Öl; se Dricka. Förslag lill Tulltaxa. 329 II. Tarif för Utförselstull en. Qvantitet Utförselsför Tullberäkningen. tull. Riksmynt. Ben, andra slag än elfenoch hvalfisk-, oarbetade 1 centner. jfR:dr öre. 50 Jern, gjutet: tackoch barlast-, kanoner, stjcken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade, hällar öfver 0,8 tums tjocklek, jemte lod och lödjor till vigter af större tyngd, än en centner 1 centner. 25 /i oppar, rå 1 centner. 2 50 garad, samt kopparskrot, alla slag, äfvensom kopparaska 1 centner. 30 Lumpor 1 centner. 1 Mahn, rå och osmält, i införselslarifen ej specificerad 1 centner. - 2 5 Trädrar or: virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget: alm, ask, björk,' bok, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som vexa inom landet R:dr 100 R:mt. 5 furuoch grantimmer, otillhugget, af mindre än 8,3 tums diameter i lilländan; master, bogspröt, spiror och telegrafstolpar samt pumpträd, oborrade; äfvensom spanar af furu och gran af mindre tjocklek, än 6,6 tum midtpå 1 stycke. 20 Anm. Sparrar af furu och gran kunna utföras både liksidiga och platta.
Den 4 /Ipril f, m. några hufvudsakliga invändningar, på det Stats; Utskottets åtgärder i de klandrade fallen, icke må anses förhastade eller obetånkte. Hvad först angår Stofferingspenningarne, synes af 2:dra punkten i Riksens Siånders skrift velse angående föråndradt beklånadssått för Indeldta Arméen, att, i stället för de af dem (nemligen Rotehållare) hittills gjorde bidrag, böra de årligen gifva en holf, och Kronan en half af en half munderings värde. Således lärer StatsUtskottet häri hafva handlat enligt förra Ständers beslut. Hvad åter angår bokföringen i StntsConto; ret, med Hamburger Banco, förvandladt i Svenska Bancosedlar, har StatsUtskottet ansett sig böra tillstyrka denna åtgärd, på det controll må blifva möjlig eller lättad. Hvar och en lärer finna huru svårt det är, att taga reda på verkliga förhållandet, när Hamburger Banco upptages i samma columner efter pari cours, inblandadt med Svenskt Banco. I anseende till besparingarnes användande på titlarne, vågar jag underställa Ridderskapet och Adeln, huruvida StatsUtskottet haft orätt, att föreslå hvad det gjort, enär det visserligen måste vara hvarje sig sjelf beskattande folks rått alt säga, så och så mycket kunna vi gifva till vårt försvar, till vår inre administration, våra näringars uppmuntran m. m, Då detta Ridd. o, Ad. Fröt, 5 Baad. 7. g8 Ben 4 April f m, folk i följd deraf anslår hvad det kan och bör, allt efter det behof Regeringen har, enligt den Stadgade organismen af samhållet, ligger det förmodligen i sakens natur, att dessa anslag ej böra öfverskridas eller förskingras. > Friherre Wirsén har anmärkt, att bestämmandet hvartill Creditivet uttages, vore opolitiskt m. m. Jag kan ej inse det. Rustar man, veta nog utländska makter derom ändå: 5oo,ooo R:dr behöfdes snarare att nedtysta en rustning, än att tillvägabringa en som behöfde hållas tyst.
Och Gud vet hvad det kunde vara för män, ty här får, såsom jag af honom erfarit, hvar och en praktisera som kan skaffa sig patienter; i det afseendet finnes alldeles ingen polis, och den som vill inträda i tjenst har blott att underkasta sig någon ringa formalitet, som skall vara nästan af ingen betydenhet. Ronden gick på en helt kort stund, ehuru antalet af sjuka här var betydligt, om ock sjukdomarne kanske ej voro farliga. Kort efter det jag kommit hem, gjorde Spitznagel en liten visit hos mig, hvars mening jag ej kunde inse, om den ens hade någon. På eftermiddagen var i bazaren och köpte mig några pipor och kalamer. Spatserade litet på aftonen, men vädret var fult och kallt. Det blåste nemligen hela dagen NY nästan storm. Frankerna sågo frusna ut och hopkrumpna i sina kappor. Araberna voro lika nakna som vanligt. Äfven jag frös litet, då jag gick längs hafsstranden och såg på vågorna, som svallade förfärligt mot de nära liggande grunden och bröto sig långt upp på stranden i långa svallsjöar. Satt hela förmiddagen och sysslade med ett och annat. Gick en stund efter middagen ut och spatserade längs hafsstranden, som nu låg full af allehanda små snäckor och sjögräs, hvilket senare barn och qvinnor samlade upp i såll ur svallsjöarne, som ännu gingo höga efter gårdagens storm. Äfven lät man åsnor gå och beta på den högre upp vid stranden uppkastade tången. Gick sedan genom ett aflägset qvarter, der husen liknade en måttligt högt uppförd mur i hvilken rummen voro, liknande källare, utan fönster, tror jag, blott med en låg dörr och så låga att troligen jag ej kunnat stå rak i dem. Derigenom kom jag till Kleopatras pelare, som är ett enda ofantligt stort granitblock, det största jag ännu sett, med hieroglyfer på alla sidor; men blott på södra och östra sidan af obelisken voro de läsliga och tydliga, på de andra sidorna voro de förvittrade, åtminstone högst otydliga och utplånade. När jag stod bredvid den förekommo mig alla föremål der omkring och jag sjelf så oändligen små, ehuru den på afstånd ej ser alltför stor ut.
Jag skulle deremot tro, att hvad man nu anser vara en tryckande skyldighet hos allmogen, i sednare förhållandet skulle anses såsom en rättighet, hvarifrån den säkerligen icke skulle vilja afstå. Den 19 Februari f. m. Frill. Rålamb, Claes: Endast för att få öran meddela 2:ne upplysningar i afseende på hvad Gr. Anckarsvärd behagat anföra, har jag begärt ordet. Det är visserligen snntit, att allmogen från Sotholms härad blifvit uppbådad att utgöra kungsskjuts, och att den är boende ganska aflägset från Stockholm, är äfven sannt; men Konungens Bef:h:de har ansett såsom sin skyldighet, att, så mycket som möjligt, söka fördela detta onus på länets innevånare. När allmogen inom Sotholms härad sällan fått utgöra denna skyldighet, hafva deremot de närmare boende oftare blifvit kallade dertill. Hvad åter de tomma Hofvagnarne angar, sä är det mig omöjligt, att nu bestämdt uppgifva förhållandet; men jag tror mig likväl kunna upplysa, att då Hertiginnan af Leuchtenberg afreste och med ångfartyg begaf sig till Tullgarn, blefvo några tomma vagnar ditskickade landvägen. Detta är det enda tillfälle jag kan erinra mig, då dertill begagnats kungsskjuts. Gr. Ridderstolpe, Carl: Det är ingalunda till mitt eget försvar, jag tager mig friheten besvara hvad Gr. florn anmält om något missnöje, som skall ägt rum i Nerike, i afseende på Drottningholms-commenderingen. Jag vågar försäkra, att inom det mig i nåd. anförtrodde 5:te militärdistriclet hafva alla sådane commenderingar blifvit samlade på ångfartygsstationerne, der sådant kunnat ske. Manskapet från Nerike, Wermland och Dalarne har jag samlat i Arboga; Helsingarne hafva gått directe, emedan uti ett så vidsträckt district, de icke lämpligen kunnat sammandragas till samma ställe. Jag är verkligen förundrad öfver Gr. Anckarsvärds uppgift och vet icke när han var i Arboga; men att mitt districts commendering afgick föri. år uppå Wikingen och med den lalitude, som nåd.
T O i 9 it! ‘)1no(ii')l’>r)’i i>b ntoo »I! fA>*frf*4#>v mo tr^inl i Jwi^thiöfrya .aniVf/ibu iiatribi fnmutAn iiiiiliiitVJis •i,41lftdf>n£ii xf!<>ntn 1.1 '-;!L t:i:.!■?. ./i . ! [lii mort!» vjoImhH^- i -lobitJf i»‘*ni i .ioh •»•iotflo.KltliV-.tsJiJl i ‘ irra tili i: .11 lii» ,! .!c -.ii b. ti yur Lif) !r. .oiiiixn »!■:■ i iiuimna In •ifl[tj<n£)Zr> ti t X!fifJi9nn . ' iliilrnjill f i;> : liLj bLjjIiH :: 1 G 7 noll aiIoii;f‘i<t)rj @toenj}e$ fliife# 6titttber$ äViuilliuna fot åt 1864 påfnljanbe åt, intill flutet af bet åt, ttnbet pinats tit) SBeltuIf* itiitc|$^tabc|(i af ^fifeté stänkt faftftåUb Miftuet* M V t. I. ^erjoitUft . § l. Utaf Ifwar cd; en t mantaiélängb upptagen perjon, font, enligt gälfanbe gör* fattningar, ffalt ntgöra mantalspenningar, erfäggeö perfonlig ffpbböafgift, för man meb 40 öre od) för qtoinna ttteb 20 öre, 23if>. till dt. ©t.
Domstol måtte erhålla sitt Exemplar, oberoende deraf, att en Domare vore gemensam för flere Domstolar; — att Hogvördige Preste Ståndei, med afslag så väl å Betänkandet N;o 6, som å Utlåtandet N:o 54 j beslutit, att hos Kongl. Majtt skulle i underdånighet hemställas om sådana åtgärders vidtagande, i afseende på Svensk Författningssamling, att promulgerandet af Förordningar genom densamma må ega rum, och således allt ytterligare behof af års-trycket derige - Lnq iamt A lim. Be sv. o. Oec.Utsk.F:sI.
Bonde - Stäm det tror sig ej drhökwa erindra Utstotket om nödwändiaheten häraf, men Ständet, ansr sia dck böra wid detta tillfälle förklara, att det med smärtsam känsla as hrmmawarande medbroder lidande, betydligen ökadt as omkostningarne i 06) för det längwariga Riksmötet irftigt önffar atr mart upphinna det efterianglabe mäl, dä Riksens Ständer kunna med wä> förrättade ärender fä ätsklijas. Härom Rid och Ad. Pror. 5 B. D3§ §8 ». 1254 Den 29 Iauuarii. ssulle de R<peclive Medständen wördsamt och wänlisen underrättas. ^ Lx ?rotoec>IIo. 8. L. IrLAarcib. Friherre Le-6erström, Ruäol^k, uppläste till Protvcollet följande:
Vid pröfning af hvad sålunda vid 1845 och 1847 årens stats-revisioner blifvit framstäldt och föreslaget angående en serskild hufvudbok flir Statskontoret, hafva Rikets Ständer funnit nyttan och behofvet af en dylik liufvudboks upprättande vara fullt ådagalagde; och då ett af Stats-kontoret väckt förslag att tili kamererären, numera t. f. stats-kommissarien Fredin öfverlemna uppgörelsen af formulär till den ifrågastälida nya hufvudboken synes lemna en lämplig utväg aLt komma till ett resultat i detta afseende, dervid tillika bör sig visa, huruvida hvad 1847 års revisorer föreslagit angående intagande uti nämnda redogörelse af så viii allmänna magasins-kontorets hufvudbok öfver statsverkets spanmåls-rörelse, som charta-sigillata-hufvudboken låter sig verkställa, hafva Rikets Ständer, efter inhemtande att bemälde Fredin vore villig att på nedannämnda vilkor detta uppdrag mottaga, alltså, för sin del, beslutat att åt t. f. stats-kommissarien Fredin uppdraga att samtidigt med upprättande af en rikshufvudbok efter ny plan, hvarom här ofvan blifvit förordnadt, äfven uppgöra en formulär-hufvudbok med tillhörande specialeller bi-redogörelser för Statskon!orets enskilda rörelse, på de grunder, som uti Rikets Ständers åren 1845 och 1847 församlade revisorers berättelser hufvudsakligen finnas angifna, med förbindelse för Fredin att hafva arbetet färdigt den 15 Juli 1849, så att detsamma, af Stats-kontorets och Kammarrättens utlåtanden åtföljdt, må kunna till Rikets Ständers sistnämnda år sammanträdande revisorers granskning öfverlemnas, och emot vilkor: a) att uppgörelsen får ske för året 184G, eller, i fall hinder deremot skulle möta, för året 1845 5 b) att arbetet senast med September månads ingång innevarande år får sättas i verket, kommande, i händelse denna termin fördröjes, ofvannämnda tid för arbetets färdigblifvande att i förhållande dertill utsträckas, samt c) att, utom erforderliga skrifmaterialier och expenser, alt från Statskontoret utbekommas, för biträdens aflöning anslår ett tusen sex hundra (1,600) riksdaler banko, för hela arbetet beräknade, hvilka ställas till statskom mis - Expeditions-Utskoltets Förslag till und Skrifvelsej N:o 192.