Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måsarna flögo lågt och skriande öfver Bosporens vågskvalp. Hur skulle icke en dykare ha fasat, om han nedstigit under detta gula vatten och vandrat fram på bottnen, där århundrade efter århundrade, ja, kanske till och med de senaste nätterna dolt så många hemligheter! Han skulle hitta vagnar och sänkta båtar, vapen och människoben. Han skulle möta lik, som stodo upprätta och vaggande med halfhöjda armar och tyngder vid fötterna. Det var den dagen jag såg sultanen på så nära håll, att jag kunnat vidröra hans fez med ett metspö, och hans drag ha bränt sig så fast i mina tankar, att jag med några färger hjälpligt skulle kunna afbilda dem ur minnet. Vid hufvudingången till Yildizkiosken ligger den moské, till hvilken han begifver sig hvarje fredag. Framför moskén äro många smärre byggnader och en låg terrass. Ett antal turister, som genom sina lands beskickningar förskaffat sig tillträde, hälsades här å sultanens vägnar af en turkisk officer, hvilken besvarade allehanda frågor, lät kringbjuda kaffe och te samt anvisade stolar vid de tämligen trånga fönstren. Kölden var rätt besvärande, men jag föredrog dock att välja mig en friare plats ute på terrassens kant med de långa, eldslikt svängda turkiska bajonetterna i jämbredd med mina armbågar. Tiden blef emellertid lång nog, och ingen gjorde sig någon brådska. Trupp efter trupp tågade upp i paradmarsch och med hållning och gång, som hade de inöfvats af den mest nogräknade general på fälten utanför Berlin. Musiken spelade muntra europeiska melodier. Detta är ju »Fatinitza» upp i dagen, tänkte man och fördref sedan tiden med att betrakta de ståtliga soldaternas bruna och vilda ansikten, som kröntes af röda fezer eller gröna turbaner. Trupperna ordnades i häck på båda sidor om backen upp till palatsets slutna port, mot hvilken blicken åter och åter nyfiket vände tillbaka. Den ena af de båda småbyggningarna hade upplåtits åt fursten af Bulgarien, hvilken anlände med sin svit, eskorterad af ryttare. Därefter följde å nyo lång och djup ro, som först afbröts af ett både löjligt och betecknande skådespel.
Ännu i denna dag fortsätter den unga kvinnaD, förmedels ofta förekommande resor mellan sina båda verkningsorter, att dela sin uppmärksamhet åt trö- stande sjukvård af sin trolofvade i fädernehemmet och sin gamla verksamhet å samma plats som privat musiklärarinna samt sina nya, för sin fästman åtagna befattningar i Lund. Född den 14 juli 1858 i Landskrona, har Johanna Henrika Laurentia Hallberg, den tredje i ordningen af sju syskon, af hvilka före henne en broder och en syster och efter henne två bröder och lika många systrar ökat familjens förhoppningar, af sin fader, den snillrike, år 1883 aflidne musikern, direktör B. Hallberg ärft en liflig handlingskraft, som, omsatt i en kvinlig natur, icke förlorat något af det mjuka behag, som plägar åtfölja en kvinnas verksamhet. Bedan tidigt hade hennes beslutsamma sinne för sig uppställt ett själfständigt framtidsperspektiv, och för att dokumentera sig till lifvets strid tillägnade hon sig med begärlighet föESt faderlig undervisning, anade därpå organistexamen vid Musikaliska akademien 1878 och vistades sedermera sex terminer, åren 1882 — 1884, under trägna studier vid konservatoriet i Leipzig. Genom faderns sjuklighet under de sista lefnadsåren och dennes slutligen inträffade död samt hennes fattigdom, blefvo Johanna Hallbergs talanger särskildt användbara i fädernestaden, där hon under 11 år varit vik. stadsorganist, utom det att hon sedan år 1887 innehar sånglärarinnebefattningen vid därvarande fiick-elementarskola, med hvilken syssla ett vikariat af liknande natur vid stadens elementarskola för gossar sistlidne vår förenades. Dessutom hafva, såsom frukt af hennes nära tjugoåriga verksamhet i egenskap af privat musiklärarinna, många hem henne att tacka för musikens upplifvande odling, liksom en massa redan såväl examinerade som placerade organister stå i tacksamhetsskuld till henne för redig och klar handledning under sin studietid.
Vägen var tyst och enslig, ingen mensklig varelse syntes till, och den lilla hvitrappade fyrkantiga grindstugan låg alldeles skyld af jasminer och syrener inom parkens inhägnad. Jag satte mig ned på en af de huggna stenarne vid grinden och framtog ett bref, som jag mycket långsamt genomläste, innan jag kunde besluta mig att röra vid klocksträngen bredvid mig. Detta bref var mycket kort, och ehuru jag många gånger förut genomläst det, i förhoppning att under de kärfva kalla orden kunna upptäcka en skymt af vänlighet eller slägtkärlek, så lyckades jag deri nu lika litet som förut. Det var likväl skrifvet af min mormor, den högtförnäma lady Emmelina Hawerfield, som, efter erhållen kännedom om min öfvergifna och torftiga belägenhet, erbjöd mig ett hem i sitt eller rättare sin sonsons, den unge lord Percy Hawerfields, hus. Det var denna ståtliga gamla bygnad, jag nu såg framför mig, och mitt hjerta klappade af ängslan och oro, af denna paniska skräck, som det blyga och stolta sinnet ofta erfar vid den väntade beröringen med alldeles främmande personer. Min mor, som gift sig emot sin familjs vilja, hade aldrig fullkomligt blifvit försonad med min högmodiga och stränga mormor, och den kalla tonen i det bref, jag höll framför mig, tycktes antyda, att missnöjet och oviljan emot den olydiga dottern äfven öfverflyttats på hennes barn. Jag hoplade brefvet suckande och såg mig omkring med denna pinsamma villrådighet och bäfvan, som stundom låter oss välja den säkra olyckan, för att undkomma den förmodade, och så stark var min motvilja i detta ögonblick för det ståtliga hem, man erbjöd mig, att jag ämnade upptaga min kappsäck och vandra vidare utan mål eller redig besinning, då i detsamma bullret af en galopperande häst nådde mina öron, och nästan i detsamma stannade en ryttare bredvid mig utanför parkens jerngrindar. En stor raggig hund, med hängande tunga, våt och smutsig, kastade sig flämtande ned vid hästens fötter, under det hans herre ett ögonblick betraktade mig med temligen djerfva och förvånade blickar.
Kan kännedom om verkliga förhållandet åberopas, då först blifver det skäl att derpå stödja sig. Dä emellertid dylika tvångsmedel, som de ofvan anförde, hos oss icke finnas, torde ingenting hindra att ju missnöje snart skulle hos oss visa sig, om ett för Svenska allmänheten misshagligt myntsystem här i landet infördes. Biskop Agardh har yttrat, att det vore önskligt, det alla nationer ville antaga ett gemensamt myntsystem, hvilket skulle särdeles underlätta handeln. Om så än vore, hvilken påstådda fördel dock torde af inträffande olägenheter omintetgöras och i alla fall visar sig under verldens nuvar. och förmodligen ännu länge fortfarande skick blifva föga verkställbar, synes berörde syftemål ingalunda vinnas medelst de nu ä bane varande förslagen. Den omnämnda reservationen röjer sjelf bäst huru det alldeles icke ernås genom antagande af Utsk:s förslag: det vunnes icke heller genom bifall till det af Hr Gripenstedt förordade Frih. Wredes förslag. Ty blefve icke, enligt delta sednare, vår myntenhet bestämd till 24 sk. r:gds, då deremot den Franska myntenheten af 1 franc uppgår i värde till 24 sk. h:co? Men så länge ingen kan hindra ländernes respective regeringar att till myntets inre halt, dess skrot och korn, göra de ändringar de finna tjenliga, så vore ju ingenting vunnet dermed att man allmänneligen, ifall sådant ens läte sig göra, komme öfverens om sinsemellan lika indelningar af myntenhelernas och dessas ställande i nominell öfverensstämmelse med hvarandra i de olika länderne. För min del synes mig säkrast vara det man, på sätt Hrr Lagergren och Sandberg föreslagit, stannade vid R. St:s sisth riksdag fattade beslut, att bibehålla r:dr r:gds med dess 48 sk. och fördelning i runstycken.
För det forsla hafva Stats-Obligationerne, fördelen af att bära renta, innefattande således den dubbla egenskapen att vid tillfälligt behof kunna representera rörelse-capital, men utgörande dessimellan liggande fruktbärande fond; mindskningen af det Representativa Myntet skall naturligtvis, då den. åtföljes af en jemn conjunctur för handeln, och näringarna, öka värdet af det återstående relatift till productionen af arbete och industri. Innehafvarne af Stats-Obligatiqnerna, som lyda på samma mynt, hvilket derigenom får ett i sådan ordning småningom stigande värde, skola naturligtvis använda dem sorn mynt, då deras fördel det påkallar. Men dessimellan blir allmänna rörelsen icke belastad af öfverflödiga Sedel-massor. Då nu dessutom fråga är, icke att öfverkorsa de Råneooch Riksgälds-Sedlar, sora insättas på de föreslagna I.åne-inrättningarna, utan att desamma, i en viss stadgad ordning, för Näringarna genast åter utgifva; så blifva StatsObligationerne i sjelfva verket en tillökning i Rörelse-capitalet, fastän af en lyckligare verkan än att öka med nyn Sedlar. Jag vill icke motsäga möjligheten af att dessa Obligationer, derest Rpnco-Sedlarne, genom en hastig indragning snart närmades till Silfver fonden, skulle vid tillfälliga händelser få vidkännas ett Agio. mot dem; men efter den plaÄ jag framställt i denria del, ligger redan en fullkomlig motvigt uti fördelen af rentan pä Obligationerna; och när dertill kommer den utväg jag föreslagit, ätt en Operations* fond 1048 Den ao Juni. fond må afsättas för att balancera tillfälliga paItänningar, anser jag detina farhåga alldeles böia försvinna. Pen af Herr Commerce Rådet Santesson gjorda Calcul, sorn utvecklar hans Finance-plan, skiljer sig uti ingen väsendtlig måtto från de beräkningar jag framställt.
Arrende-medel of kungsgårdar och andra lägenheter är af samtlige Riks-stånden återremitterad af det skäl, att, ehuru spanm ålspris et å Kronans behållna spamnål blifvit af Utskottet föreslaget till 6 r:dr 32 sk. per tunna, priset å arrende-spanmålen likväl vid beräkningen Upptagits endast till 6 r:dr för tunnan; hvarförutan inom Ridderskapet oell Adeln samt Borgareståndet anmärkts, att den af Utskottet under ofvanstående titel uppförde inkomst äfven i det afseende Yore för lågt beräknad, att dervid icke tagits i betraktande de arrende-medel, som, förut utgörande en del af Invalidhus-fondens m. fl. förvaltande verks inkomster, vid nästlidne riksdag af Rikets Ständer beslutats skola framdeles direkte till Stats-verket ingå. Med afseende å de framställda anmärkningarna, får till en början Utskottet angående anledningen, hvarföre sistnämnde arrende-medel icke vid denna inkomst-titel upptagits i Utskottets förra betänkande upplysa, att rikshufvudboken för år 1852, då dessa arrende-inedel första gången till Stats-verket ingingo, ännu icke varit afslutad, när Siats-kontorets underdåniga skrifvelse, angående Stats-verkets tillstånd och behof till Kongl. Maj:t afl äts; hvadan någon inkomst af dessa arrende-medel hvarken i berörda underdåniga skrifvelse, eller i Kongl. Maj:ts derå grundade Nådiga proposition i ämnet upptagits.
Att pä det likwäl ingen Författare eller Utgifware niä för nägot bcgängit fel hällas under beständig möjlighet af anklagelse, äligge sä wäl deni, som om denna Författnings handhafwande wärd hälla bö, ra, som andra, hwilka till ätal föranlätas, att med skyndsamhet all förbi ptelse deremot beifra; och mä, sedan trenne Mänader förlnpit efter en Skrifts utgif» wande i Slockholm, och efter dubbelt sä läng tids förlopp i Landsortcrne, intet ätal derä widare äga rum. Dock undantages härwid det fall, att nägvn, som bkif» Wit i offentligt tryck enskilt förfördelad, icke kunnat för hinder af fränwarelse, eller sjukdom, eller annat hrwistigt laga sörfall, söka innom berörde tid, den Upprättelse, som han genom Lagens ätgärd tror sig berättigad att erhälla. I sädan händelse, stall den här utsatte tiden räknas frän den dag, intill hwilkcn det anmälts Laga - hindret bcwistigen fortfarit. F:o Att hwad försäljningen af Utländska böcker och skrifter angär, Hof - Kantzlerens äliggande stall wara, att derföre, likasom öfwer hwad af Trycket Inrikes utkommer, i Hufwudstaden och Landsorterne behörig uppsigt hälla. Ägandes hcmälte Embetsman, att i anseende till ukspridandets förekommande af hwad i Utländska Skrifter eller blad finnas kunde, som för anstötligt eller förolämpande emot främmande Makter anses bör, Kongl. Majus egna höga befallningar inhämta och wcrkställa.
Jag vill först nedlägga min reservation mot den af Hr Landtm, vägrade propus, på ett Const.Utsk:s mera. samt tillkännagifva, att jag varit bland dem, som yrkat proposition. Hvad den nu förekommande frågan angar, så, då flere talare yttrat, det de önskat att Ståndet malte hafva afslagit ifrågavar. meni. med silt ogillande, vill jag blott tillkännagifva, att j ig, då detta (neni. skulle afslås, bade önskat att Ståndet bade kunnat afsiå det med sitt gillande elfer godkännande. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ lill 5 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Onsdagen den 18 November i84o. Plenum kl. 6 e. in. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag anhåller tillen början, att de prot.förande ville med all möjlig noggrannhet anteckna hvad jag nu kan komma att yttra, Emot det i f. m. plenum sist fattade beslutet , hvartill Hr Frih. o. Landtnäs vägran af propos. gifvit anledn., finner jag mig af pligten uppmanad, alt, med bela smärtan af en för fädernesland, konungamakt, laglighet, rättvisa och billighet, känslig själ, i prot. nedlägga min reservation. Jag beklagar, att jag vid detta tillfälle, inom detta Hus, måste reservera mig emot den uppfattning Hr Frih. o. Landtm, då gjorde af sin ed, hvilken innehåller, att Landtmarskalk bör upprätthålla Konungamakts och Ständers rättigheter. Jag anser konungamaktens upprätthållande i första rummet hvila på möjligheten att denna makt får inhemta och erfara National-representationens åsigter, tänkesätt och önskningar i de fall, der de kunna behöfva att uppfyllas. Pen 18 November e. ra. Ja" anser således det förenämnda åliggandet i Landlmarskalks-edeti vara, efter ruin förmening, orätt uppfattad!, då Hr Frih. o. Landtm, vägrat propos. på det sist i f na. plenum föredragna Coust.Utsk:s betänkande.
Jag utbeder mig sluteligen endast få tillägga den mindre vigtiga Anmärkningen, att, till lättande af Räkenskaperne, alla Summor må slutas med Decimaler och således endast jemna tusende eller åtminstone hundradetal utföras. Dessa erinringar torde få medfölja den Återremiss, som jag förmodar att Högloflige Ridderskapet och Adelil bifaller, af StatsUtskottets Betänkande och Förslag. Friherre Cederström, Jacob: Det är icke min afsigt att bestrida Återremiss af StatsUtskottets Betänkande, rörande StatsVerkets Inkomster, i anledning af de dervid gjorda Anmärkningar, emedan bland dem åtskilliga kunna vara för Utskottet upplysande , och andra sätta Utskottet i tillfälle att närmare utveckla de grunder, Utskottet antagit för beräkningen af Statens Inkomster: Men upplysningsvis får jag tillkännagifva, att vid denna beräkning Utskottet funnit ett olika förhållande äga rum, då Konungen äger rättighet att använda alla ÖfverskottsMedel på en af IIufvudTitlarne, emot då, när Styrelsen icke äger denna rättighet. I förra fallet, eller då Styrelsen disponerar Öfverskotten, finnes ingen anledning Den 2 Martii. 67 att beräkna Titlarne högt, men i sednare fallet, då Konungen icke äger denna Dispositionsrätt, så är det tydligt att Inkomsterne med noggranbet böra beräknas, och till den Summa uppföras, hvarunder de sannolikt icke kunna inflyta, på det icke Statsbristén onödigtvis må förstoras, hvarvid endast den förutseende försigtighet bör iakttagas, att StatsVerket betäckes för en möjlig brist i någon af de beräknade InkomstTitlarne. På sådana grunder hafva i StatsTJtskottet blifvit uppgjorda Förslag för bägge dessa Alternativer, hvaraf det nu ifrågavarande ar uppgjordt, med förutsättande att Riksens Höglofl. Ständer icke lemna Konungen rättighet att disponera Öfverskotten. InkomstTitlarne äro uti detta Förslag beräknade till ett belopp, hvarunder de, i de sednare åren, per medium icke galt.
Här är sålunda icke förefintlig någon motsägelse, hvars lösning fordrades af medvetandet såsom med sig identiskt. — Jämför man åter dessa båda synpunkter för betraktande af jagets sättande af ickejaget mot sig, förefinnes dem emellan icke någon motsägelse, alldenstund i det ena fallet medvetandet sätter sig såsom stående utom medvetandets lagar, hvarföre detta sättande icke kan stå i motsägelse mot något annat, då motsägelse involverar ett förhållande inom det lagbundna medvetandet. Man ser lätt, att i den andra grundsatsen medvetandets enhet fordrar en lösning af motsägelsen emellan jag och ickejag, men att denna fordran å andra sidan icke är någon fordran, då ingen motsägelse ur en annan synpunkt är förefintlig. Vidare ser man, att fordrans karakter att icke vara någon fordran icke är motsägande, alldenstund frånvaro af fordran betecknar frånvaro af lagbestämdt medvetande och eo ipso af förutsättningarna för sättande af motsägelse. — Nu kan motsägelse mellan jaget och icke-jaget lösas endast därigenom, att en relationsgrund uppställes för förhållandet dem emellan, i hvilken de äro förenade utan att tillintetgöra hvarandra. Det måste alltså för möjligheten af ett medvetande, så vidt det hvilar på den andra grundsatsen finnas en relationsgrund för relationen mellan jaget och ickejaget, som icke är någon relationsgrund. Lätt finner man, också, att det bestämbara jaget hos Fichte i den tredje grundsatsen har denna rol. Såsom bestämbart jag kan det samma sättas såsom relationsgrund för relationen mellan jag och icke-jag, då allt i medvetandet satt står i relation till hvart annat genom medvetandets identitet.
Jag känner berättelsevis i detta afseende tvänne Länder, Bajern och 'Wurtenberg, hvilka ungefär äro i samma belägenhet som vi, hvad politisk ställning angår, belägna midt emellan a:ne stora Magter och ägande en på bestämt åtskiljda Slalsmagter grundad Författning. Deras Budget, som jag nyligen eftersett, visar att anslagen till de höga Embetsmännen äro ingalunda öfverdrifna. Men jag har också hört beskrifvas, huru dessa Embetsman lefva; jag har hört både infödde Bäjrare och Svenskar beskrifva det; och efter deras berättelse gäller menniskan och medborgaren der mera äa den höga rån - 348 Den ig Maji e. m. gen. Jag har underrättat mig, huru deras privat-lefnad, och om jag så får kalla det, Embetsrnanna-prakt är ställd; och de kunna ingendera på något vis jemnföras med den inre och yttre lux, som hos våra högre Embetsman eger rum. Jag vågar derföre helt och hållet bestrida Herr von Hartmansdorffs satts, att för StatsRåderne beliöfves någon annan tillökning, än den Utskottet föreslagit. Det enda undantaget härifrån torde vara StatsMinistern för Utrikes Ärenderne, och jag gillar derföre, att Utskottet gjort något afseende på hans ställning, då det föreslagit en förhöjning af iooo R:dr mera för honom, än de öfriga StatsRåden. Jag vet ej heller, att han sjelf fordrat något mera. StatsSekreterarnes löner åter anser jag böra uppsättas till likhet med StatsRådens. Det är ett missförstånd af vår Grundlag, som vållat, att man ansett de förra våra under de sednare i värdighet, och detta härleder sig från en gammal sed, som sträckt sig öfver den sista Statshvälfningen, då man begick det fel, att icke genast i detta fall ändra rangordningen. Följderna häraf hafva redan visat sig ganska skadliga, och kunna blifva det ännu mera, om man icke i tid hjelper förhållandet. Någon tillökning för Justitiaeoch HofCanzlererne deremot anser jag icke behöflig.
I afseende åter på den af Rikets Ständer gjorda framställning om upphörande af allmogens inom vissa socknar af Stora Kopparbergs län åliggande, att in natura leverera de lill Stora Kopparbergs bergslag utgående hemmans räntesamt qvarnluliselier maulalskol, har Kongl. Maj:t, uti Slah-UlskotleU Utlåtande, N:o 37 Litt. A. 3 högslberörde proposition, i nåder förklarat, det Kongl. Maj:t funne, att de skattskyldige, hvilka yrkat natura prestationens upphörande hvad både mantalsoch ränte-kolen beträffade, hafva för denna deras önskan anfört grundade skäl., dels i mindre skogslillgång, dels ock i skogarnas aflägsenhet från Stora Kopparberget, hvadan Kongl. Maj:t täckts föreslå, att bemälde skatlskyldige malte från åliggandet, att utgöra ränteoch mantalskolen in natura, befrias, samt i stället förpligtas, dels att utan uppsägningsrätt framgent erlägga lösen efter blifvande, i behörig ordning fastställde, markegångspriser med penningar för ränlekolen, dels ock att, i stället för mantalsoch qvarnlulls kolen, betala mantalspenningar lill det för orien sladgade belopp af 8 sk. b:ko, äfvensom att
Emedlertid är det, efter Utskottets tanka, otvifvelaktigt, att, oberäknadt den under bibehållandet af samma bevilIningsgrunder, af folkmängdens tillväxt och industriens utveckling härflytande progressiva tillökning i bevillningsbeloppet, som under en följd »f år iakttagits, nyssberörde, af Rikets Ständer förslagsvis beslutade förändringar i bevillniugs-förordningen och deribland förnämligast den enskilda banker ålagda högre bevillning, skola åstadkomma den nu erforderliga förhöjning i bevillniugens belopp .. 25,ooo ■ i,85o,ooor Häraf visar det sig åter, alt hvarken behof af vidare förhöjning eller tillgång lill nedsättning eller lindring i allmänna bevilIningen, utöfver hvad Rikets Ständer förslagsvis beslutat, förefinnes; och Utskottet anser sig följaktligen böra vördsamt hemställa,. att alla uti det vid Eetänkandet N:o p fogade förslag till bevillningsstadga upptagne afgifter, med de, dels i anledning af Utlåtandet N:o 14. och Memorialet N:o 17 samt dels genom om - BeviUnings-Utskollets Betänkande, S:o 37. Z röstning i Förstärkt Stal.s-ulskolt vidtagne förändringar, måtte af Rikets Ständer godkännas. Slockholm den 19 Oktober 1848. På Högloft. Riddarskapets och Adelns Ledamöters vägnar G. Lagerbielke. På Vällofl. Borgar-ståndets Ledamöters vägnar P. Murén. På Högv. Preste-slandels Ledamöters vägnar A. C. Setterblad. På Hederv. Bonde-ståndets Ledamöters vägnar Joh. Persson. A. G:son Bennich. Sammandrag, utvisande de af Bevillnii gs-ulskollet föreslagna och af Rikets Ständer förslagsvis godkända förändringar uti nu gällande bestämmelser i afseende å bevillningens fördelning, samt öfriga bevillningsförordningens stndganden, för så vidt samma förändringar kunna föranleda förhöjning eller nedsättning i bevillningens belopp. Förhöjningar: § *4.
Enkas underdåniga ansökning, att varda bibehållen vid de löneinkomster mannen i lifstiden innehaft; 6 a Pro', TJcclr, d. 6 Sept, 1834- N:o 23g, om hegardt Slats-anslag till en brobyggnad öfver: sjön Nät, frcn i Jönköpings Län; N:o 240, i anledning af hegardt bidrag af Statsmedel för anläggningen af en bro och väg öfver de så kallade Hammarsuddar och Edsla » de t.; ock N:o 243, om rättighet för åtskillige hemmans innehafvare inom Frötuna och Rådmansö socknar, att få lösa sina liemmans-räntor efter ett visst stadgepris; samt lades till handling arne: N:o 242, rörande erhållen återremiss å Utskottets Betänkande JY:o 57, och N:o 244 ytterligare, i fråga om afskrifning af en i salpeter-fondens räkenskaper balancei ad summa, utgifven såsom lån lill Carl Gustafs stads Gevärs-FaCtori. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades: Stats-Ut ikottets Utlåtande N:o 288, om rättighet för indelta Armeens Civil-Stat, att, lika med den nr i 1 i laira, njuta ersättning för utgifne accord, S. D. Föredrogs å nyo Stats-Vtshottets Utlåtande N:o 241, i an» ledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:o 1 n\t i fråga om anslag tili Orihopediska Institutet; Ståndet, sorn ogillade Utskottets Utlåtande, fattade, för sin 'del det beslut, att för Orthopediska Inrättningen skulle till nästa Riksdag beviljas ett årligt anslag af 666 Rdr 3u sk, B:co, hvilket skulle ställas under disposition af den Direction, som åtagit sig förvaltning af enskilda bidrag till samma ändamål, med vilkor, att tvänne fattiga lytta barn blifva kostnadsirilt vårdade, och med rättighet för Directionen att tilldela Läkaren, öfverskotta, såsom arfvode.