Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den, sorn blifver Ombud, får behålla hela lönen, så skall ju den, som efter honom intrader-, hafva ersättning, och då blifva ju utgifterne för Banken i alla fall desamma. Det är då bättre, enär Bankens inkomster i alla fall genom denna inrättning ökas, att gifva eu rund lön. Om en Banco-Commissarius nedskickas, lomme han alt tjena för 2,900 200 Deri 7 -Vove ruber e. m. Riksdaler, men om det ldir en mindre tjensteman, får han blott 1900 Riksdaler. Om 1111 en Commissarius tages bort, skall lian ju i alla fall ersättas, ty liela organisationen af Ranken är sådan, att hvar och en behöfves på sin plats. Således tror jag, att BancoOmbiulets arfvode bör i ett för allt bestämmas , till och med till 2000 Riksdaler, blott med det tillagg, att 0111 han är Bankens Tjensteman, han då får behålla halfva lönen. Hvad angår Direcleurerne, tror jag att 5oo Riksdaler för deni är tillräckligt. Jag minnes, att när Götheborgs Discont bildades, var Directeurernes arfvode efter den tiden jqo Riksdaler. Nu äro väl liderne förändrade, men jag är öfvertygad att med OOQ Riksdaler Banco skall ej Banco-Styrelsen vara i brist af personer, hvilka vilja åtaga sig Direeteurs-befattningen. Jag tillstyrker derföre, att Directeurernes löner bestämmas till 5oo, och Bunco-Ombudets till 20QO Riksdaler Banco. Herr Rosenblad: Då åtminstone Tre Millioners Capital anförtros åt (dessa nya Tjenstemän och det således är nödvändigt, att Riksens Ständer äga säkerhet hos de personer, hvilka utgöra Verkens styrelse, och bland dessa Bankens Ombud är den vigtigaste Ledamoten, kan jag ej frångå; att man bör bestämma en säker inkomst , hvilken minst bör uppgå till 2000 Riksdaler Banco.
Jag tycker inte om honom. – Skall jag också säga honom detta? – Nej, det behöfs inte. – Det är märkvärdigt, att herr Hall ensam af hela sin familj hyser en dylik afvoghet mot commercerådet Björnberg. Enkefru Hall har stort förtroende för honom och grefve Wachtmeister likaså. – Jag är icke ensam häri. Min fader hade samma känslor gent emot denne man och ville ej göra affärer med honom, sedan han såg, att Björnberg var utan samvete och att enkors och faderlösas förbannelser vidlådde honom. – Det är särdeles oklokt af herr Hall, att stöta commercerådet Björnberg för hufvudet, han är en mäktig man och han är en farlig man för dem, mot hvilka han hyser agg. – Jag har intet att frukta af någon, en dygdig människa lyssnar blott till sitt samvetes röst och följer dess maning. Jag är tacksam för Carnegies visade intresse, men förbehåller mig nu och framgent att handla, som mig bäst synes. Carnegies rödletta ansikte blef blodrödt. – Jag skall icke falla vidare besvärlig med mina råd eller föreställningar. Jag skall göra det jag blir anbefalld att göra, och ej yttra något, vare sig till varning eller uppmaning. Därpå kan herr Hall förlita sig. – Det är bra, Carnegie. Jag vet, hvad jag gör. Carnegie kan ej förstå mina planer och mina vyer. Bär nu hit kladden, så finner jag snart, hvad jag menat. Carnegie gjorde så och lämnade därpå det Hallska contoiret för att tillbringa återstoden af sin dag på David Carnegie & companis contoir. Han delade numera sin tid mellan de båda affärerna. Men John Hall satt i flera timmar nedhukad öfver kassakladden utan att förstå meningen. Hans hufvud värkte, och han räknade och strök ut och räknade. Den engelska vagnen hade stannat utanför huset, och John hade sett Constance resa bort och komma igen, men han satt fortfarande kvar och ville inte ge tappt. Han ville visa Carnegie, att han ej var så oerfaren, som denne förmenade, utan kunde föra sin kassakladd, visserligen annorlunda, men lika säkert som någon annan. Ändtligen kom hofmästaren ned på contoiret med hälsningar från friherrinnan, att middagen var serverad.
och hvarje husbonde rnindst kan umbära tjenstehjonets biträde; samt 3:0 af Herr Assessoren von Schantz, att om flyttningstiden för landet hlefve bestämd till den I November , Herr Assessoren ansåg nödigt, ait flyttningstiden i Städerna äfven måtte blifva med afseende härå reglerad. Vid besvarande af alla dessa anmärkningar, får Utskottet först vördsamligen erinra , att ehuru Legostämmotiden är uti 14 Cap. 2 §. Handels Balken utstakad; likväl och då frågan härom helt och hållet rörer en allmän hushållnings-anstalt, hvaruti, likmätigt 5 3 §. RegeringsFnrmen , det tillkommer endast Oeconomie-Utskottet, att förändringar föreslå, samt, jemlikt Regerings-Formens 89 , frågan om förändring, förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningar, sorn Rikets allmänna hushållning röra, skola uti Den il Juli, 1129 uti Oeconomie-Utskottet utredas; hvaremot 53, 87 och 88 §• §• utvisa, hvilka mai och ärender, sorn till Dag-Utskottets behandling höra, har Oeconomie-Utskottet, emot Regerings-Formens nyss åberopade Fyra §. §., destomindre ansett sig böra, gemensamt med Dag Utskottet, frågan om förändring uti tjenstehjons flyttningstid upptaga, som densamma blifvit allena till Oeconomie Utskottet remitterad, och äfven vid de förra Riksdagar , då lika beskaffad fråga varit väckt, ensamt af detta Utskott behandlad, utan att någon erinran vid ett sådant behandlingssätt då blifvit inom Riks Stånden framställd; och hemställer Utskottet följaktligen till Hoglofl. Ridderskapet och Adeln, om icke Herr Mannerstams härutinnan gjorde anmärkning måtte lemnäs utan vidare afseende.
Ridderskapet och Adeln har Herr af Grubbens N. W., med förmälan, det han under sistlidne Riksdag väckt motion af enahanda syftning, uti ett till de förenade Statsoch Lag-Utskotten remitteradt memorial, föreslagit, att, i likhet med hvad i de fleste andre Länder egde rum, i Sverige måtte inrättas en Advocat-Corps på Stat; med hvilket förslag motionären förmält sig egentligen hafva afsett allmogens rätt och bästa, helst dess välfärd ofta skulle förspillas af dålige och okunnige Advocater, hvilka icke sällan för egen vinning inleda allmogen uti ruinerande tvister och rättegångar; och skulle fördelarne af denna Corps säkert öfverväga kostnaderne, hvilka, om man för hvarje Län antoge en Förste Advocat med 5oo R:dr samt två Commissions-Advocater hvardera med a5o R:dr i årlig lön, endast komme att utgöra tillsammans 24,000 R:dr eller 1,000 R:dr allt Banco, för hvarje Län. Städerne åter skulle ega antaga och aflöna så många Advocater, de funno af nöden; hvarjemte motionären föreslagit, att en sportel-taxa måtte upprättas, så att allmogen visste hvad den borde betala och icke såsom nu kunde af Advocater oskäligen beskattas. Då Statsoch Lag-Utskotten vid sistlidne Riksdag afstyrkte bifall till ofvanomförmälde då väckte enahanda motion, anförde Utskotten uti deras under den 21 December 1840 deröfver afgifne, af samtlige Riks-Stån ;äen - Statsoch La"-Utskottens Betänkandej N-0 log. 9 den gillade, Belänkande N:o> 121 derför följande skäl, nemligen: alt Sverige, framför många andra länder, åtnjöte den förmon att ega en sålunda codifierad
Och då det är till komplett evidens bevisadt, att snörlifvet skadar qvinnan till kroppen icke blott såsom menskligt väsen, utan lika mycket och kanske ännu mera såsom moder, och i följd af detta naturligtvis hennes ofödda barn — under sådana förhållanden borde det vara hvarje tänkande qvinnas pligt att bjuda till att bortarbeta ett mode, som är i så mänga afseenden förderfligt. I synnerhet borde väl mödrar kunna från början så rikta sina döttrars uppfostran och smak, att de föredraga det helsosamma och förståndiga framför det ytterst moderna. Att detta är galet, kan väl ej bestridas, och att det skall vara ohelsosamt och farligt, må väl hvar och en kunna inse, om nu också en och annan står emot och öfverlefver tortyren. Men nu skulle det, förstås, vara så vackert, detta smala lif, så att man för den skull måste taga ad notam det gamla ordspråket: den som vill vara fin, får lida pin? Men är det vackert? Kan någonting onaturligt vara vackrare än det, som är naturligt? Om man nu skulle tänka sig att kläda af dessa dockor — kan väl en Ä r a d e läsarinnor, a r b e t e n för spridningen a f eder tidning! - ^ f t Tidningen utkommer I hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar fbV | r * \ I | K | månaden meddelar en fullständig modeoch mönstertidning. — Uppgif ett qvartal endast I krona, postarvodet Inberäknadt. — Sista numret i I L / U IN å närmaste postanstalt namn och adress samt erlägg prenum.-afgiften. Hvad som dernäst faller oss i ögonen vid blicken på denna, eller hvilken som helst annan modeplanseh, är att den turnyrbehängda klädhängaren står på ytterst klena och vanskapliga fötter. För att icke tala om den stackars tioårigas komplett kinesiska styltor, så trotsar jag någon att kunna framvisa en fot, hvilken af naturen har en sådan form, som den modeplanscherna förevisa. En vanlig, oförderfvad menniskofot har stortån i rak (eller ungefär rak). linie med inre sidan af foten, medan från yttre sidan foten smalnar mer eller mindre fram till stortån.
Enligt skol-direktionens i Stock holm underdåniga skrifvelse tili Kongl. Maj:t rörande regleringen af skol-undervisningen i hufvudsladen, är den yngste läraren vid Clara skola äldre i tjernsten, än den äldste vid Jakobs, och den äldste vid Catharina yngre, än den yngste vid Maria o. s. v. Sådana missförhållanden skulle försvinna och en större trygghet för framtiden beredas läraren, om i allmänhet tjänstgöringstiden, då den är för nit och skicklighet vitsordad, lades till grund för uppflyttuingen, utan afseende på äldre lärares afgång. 36 Stats-Ulskotlets Utlåtande N:o 14-8. Den olikhet, som inom desi fåtaliga lärare-personalen vid en enda skola framträder så bjert och så tryckande, jemnar sig inom den talrika mängden af rikets alla lärare och staten uppträder här hufvudsakligen såsom medlare mellan de alltför stora ytterligheterna af en oväntadt hastig fortkomst och ett stillastående, hvars gräns man icke känner. Läraren kunde på detta sätt med visshet veta när han hade alt påräkna en större löneinkomst ; han kunde med större trygghet ordna sina ekonomiska förhållanden och ega i den säkra utkomsten någon ersättning för löne-förmånernas ringa belopp. Hvad beträffar förhållandet till andra kretsar af embetsmanna-verksamhet befinner sig läraren, i afseende på det olikartade i tjenstgöringén på olika platser, i en alldeles egen ställning, hvilken gör det här omförmäida systemet inom läroverket användbart på ett sätt, som icke inom någon annan förvaltningsgren eger rum. Inom öfriga grenar af förvaltningen ärö embetena inom olika grader till sin art olika och fordra olika egenskaper, hvilka alltid skola göra bibehållandet af bestämda platser och särskild befordran till hvar och en af dem erforderlig. Men undervisningens uppgift förblilver, inom samma afdelning af det offentliga uppfostrings-verket, sig hufvudsakligen lik; hvarföre lärarnes fortskridande till högre lön redan nu sker efter ålder, och endast den förändring skulle genom den föreslagna ordningen inträda, att fortskridandet finge beräknas efter en gemensam regel för hela riket, i stället att den för närvarande eger rum inom hvart läroverk för sig.
Tackjerns-tillverkarne hafva lärt sig att använda förbättrade och kol-besparande mtthoder vid sina hyttor, och börjat inse, att de med samma tillgångar af kol kunna åstadkomma en vida större produet af tackjern än hittills: ett förhållande, som kommer att ännu mera ega rum, så snart de egentliga talrika bergsmanshyttorne komma att skötas efter mera rationella grunder och med så kalladt sambruk. En naturlig följd af den sålunda tillvexande produetionen har blifvit, att denna dass af fabricanter börjat jemföra möjligheten af afsättning för siu vara med möjligheten af högsta tillverkning, och de hafva måst inse, att afsättningen snart skall blifva alltför mycket begränsad, om de band, sorn Expeditions-Utskoitels Förslag till und. Skrifvelse, No 351. yög ännu finnas på jern-förädlingen inom riket, forlfarande skola bestå, hvilket också föranledt deras allt mera stegrade anspråk på frihet, dels att sjelfva föiädla sin production, dels att utföra den till andra länder. Alt dessa anspråk äro grundade på billighet, så snart tackjerns-ti 11 verkningen öfverstiger hvad, sorn inom landet kan afyllras för ett pris, motsvarande kostnaderne, anse Rikets SLänder vara lika obestridligt, som att tackjeins-utförseln, om den beviljas, skall högst menligt inverka på, ja måhända alldeles undergräfva och förtrycka, den Svenska jern-tillverkningen, om icke, med undanrödjande af de tryckande banden, denna tillverkning lemnäs alla nödiga medel till förkofran och sjelfbestånd. Den inskränkning, som jern-tillverkningen i allmänhet för närvarande är underkastad, är, enligt Rikets Sländers öfvertygelse, hufvudsakligast en följd al det för beviljande af smides-rält föreskrifna vilkoret att uppvisa kol-tillgång, motsvarande behofvet för tillverkningen. Rikets Ständer anse detta vilkor, utan menlig verkan, kunna och böra upphöra, helst de undersökningar, som skola ligga lill grund för omdömet, huruvida detta vilkor är för banden, aldrig kunnat ske på eli sätt, alt de blifvit fullt tillförlitlige oell fullt lättvi a för alla.
Jag filosoferade inte, jag tänkte bara på hvilken stämning, som låg öfver allt, den mörka skogen, det hviskande samtalet, hvad vi sett och talat om de sista dagarne, och jag hade på samma gång denna egendomliga dubbelkänsla, som du också troligen känner till: hvad det här är förtjusande att upplefva — och hvad det blir förtjusande att minnas! Vi voro tysta nästan hela tiden, och när vi ändtligen hunnit fram till Linderhof, var jag som yrvaken, jag hade inte sofvit, men jag hade drömt i timtal! — Gjorde ni ofta sådana där kvällfärder? — Nej, det var enda gången! — Vi stannade, som du vet, ett par dagar i Linderhof. Jag var mycket förtjust i slottet, men den österländska paviljongen och den blå grottan med sin konstgjorda sjö och sin vällustiga Tannnhäuser-dekoration värkade pinsamt på mina nerver. Jag hade inte varit därinne många minuter, förrän jag kände ett behof att komma i friska luften och andas ut. Jag gick också och satte mig ett stycke utanför grottan för att invänta de andra. Monsieur de la Colombe, som märkt att jag försvann, kom efter mig för att se, om jag var illamående. — Nej, men jag höll på att kväfvas därinne, bland all denna onaturliga lyx, midt i dessa hänsynslösa försök att omskapa och arrangera naturen; det är skönt att sitta härute och insupa den friska bergsluften och låta solen gassa på sig! sade jag. — Nå, ändtligen får jag rätt mot er. Mins ni, hur ni för ett par dagar sedan blef ond på mig, därför att jag talade om onatur? — Ja, men nu är det öfvermättnad, det var det inte då. Vi fingo vänta rätt länge på de andra och vi talade om allt omöjligt. Han var en mycket djup natur, när man rätt kom underfund med honom, det var endast den sydländska lifligheten, som spelade på ytan, och han hade tänkt mycket öfver en hel del frågor. Hans åsikter voro ultramoderna och det var roligt att höra på honom .. Jag disputerade inte, jag tyckte att jag fick mer utbyte genom att höra på honom — och jag hade ångrat, att jag varit för öppenhjärtig den där Neuschwansteinsnatten.
Då det kungliga barnet blifvit döpt i silfverfunten, i anseende till den kalla årstiden uppstäld i konungens yttre stora sal, af erkebiskop Rosenstein, gick processionen tillbaka och barnet lades på paradvaggan, hvarjemte den furstliga kronan placerades på ett blått sammetshyende vid dess högra sida. Såsom vi redan äntydt, är den kungliga bamdops-literaturen öfvermåttan rik, och vi frukta att vårar läsares tålamod skulle sättas på ett alltför hårdt prof genom ett större urval af alla de fröjdebetygelser som på vers och prosa regnat öfver de kungliga vaggorna. I stället skola vi anföra en liten skizz af Grusenstolpe, hvilken icke blifvit i nyare tid reproducerad, och hvilken såsom en dessert på de andra barnkammarhistorierna torde vara på sin plats. Den har till titel uEn kunglig risbastu “ och är intagen i Nytt Lördagsmagasin för 1860, lydande som följer: I slutet af oktober månad 1779 förläde deras då regerande majestäter sitt residens till Gripsholm, dit den späde kronprinsen Gustaf Adolf medfördes. Utom den vanliga uppvaktningen inbjödos af den högsta umgängeskretsen så många utrymmet på lustslottet medgaf att herbergera. Hofvet ämnade der tillbringa några veckor. Under tideil inträffade kronprinsens födelsedag den 1 november. Den firades på ett sätt hvartill väl icke något sidostycke lärer kunna uppletas i andra länder, lika litet som hvarken förut eller efteråt i Sverige. Gustaf III, så snillrik, var i ändå högre grad vidskeplig. Till hans öron hade kommit utsagan af en gammal enfaldig gumma, att barn, som agas med ris på sin födelsedag, i synnerhet den första, blifva i alla^ afseenden efterdömliga, och konungen beslöt att verkställa rönet på sin egen son. Vid frukosten yttrade han till dennes öfverhofmästarinna, grefvinnan (slutligen riksrådinnan) von Rosen, född Stenbock, i närvaro af alla hoffruntimren: “ Kronprinsen skall få ris i dag. “ Öfverraskningen blef allmän och flere frågade på en gång: hvarför? — “ Han fyller ett år i dag “, svarade konungen i mystisk ton.
Glänsande rena, prydligt ordnade fönster, hvilka bakom desuöhvita, smakfullt uppfäslade gardinerna rymma grönskande och blommande krukväxter, utgöra sannerligen det allra bästa betyget på husmoderns skönhetssinne och ordningskärlek. En ung läkare bland mina bekanta, som aldrig instämde i den vanliga klagolåten öfver slarfviga värdinnor, röjde mig sin hemlighet att alltid lyckas få ordentliga och renliga ungkarlsrum. » Ville jag hyra en mig rekommenderad bostad, » sade han, » besåg jag först huset utifrån; voro gardinerna rena och ordentligt upphängda, aha rullgardinerna efter hela fönsterraden jämnhögt uppdragna, fönstern blanka och glänsande, möjligen till och med fyllda med blommor, då vågade jag försöket, hyrde rummen och fann mig alltid väl däraf! » Gardinerna äro af alla i ett ordnadt hem nödiga artiklar bland de lättast förgängliga, måste under årens lopp ofta nog ersättas och bli därigenom en ganska dyrbar lyxartikel, den dock ingen vill undvara. Vid köpet af gardiner är man — som vid knappast någon annan handel — beroende af affärens ärlighet och reellitet. Man må akta sig att gifva efter för sin sparsamhetslusta, så att man köper billiga, d. v. s. en sämre sorts gardiner. Att köpa goda gardiner är i detta fall att vara sparsam, ty ett par goda gardiner, som behandlas skonsamt i tvätten, hålla ut tre par af sämre kvalitet, hvilka sällan gå helskinnade från ens den första tvättningen. Gardiner bli alltid mer eller mindre ett förtroendeköp, ty äfven de sämre sorterna få genom appreturen ett möjligast gediget utseende, hvilket dock tyvärr går förloradt, så fort de komma i vattnet — men då är det också för sent! Vid inköp af gardiner ser man till, att de särskilda trådarne i väfnaden äro varaktiga och starka, att de synas hårdt tvinnade samt utan knutar spunna af bästa, hållbara bomull. Vackrast äro stora, klara mönster, som presentera sig utmärkt mot fönstren. Som de bästa gardinerna synas mig de engelska eller franska tyllgardinerna. De se efter hvarje tvätt ut som nya, hålla länge och låta på sistone lätt reparera sig.
— N:o 130. i anledning af väckte motioner, angående dels be stämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositionsoch jordegaode-rält till de så kallade kyrkohemrnanen i Halland, dels ock om rättighet för åboerne å de inom Götheborgs Stift varande ( 180 ) mensalhemman, alt få desamma lill skalte-lösa. Stais-Utskotlets Memorialer, Belänkanden och Utlålanden. — N:o 131. i anledning af väckt motion, angående uphörande af Kronans återlösningsrält lill de så kallade Trippiska hemmanen i Halland, m. m. Vill. B. 76. A. 129. — Nio 132. i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet N:0 19, angående uplålelse på viss lid ät enskdd man af en Kongl. Maj:l och Kronan tillhörig, intill Kongl. Operahuset i Slockholm angränsande tomt. VIII. B. 76. A. 129. XI. K. 3. A. 4. — IS':o 133. i anledning af erhållne ålerremisser å Utlåtandet Nio 56, angående Kongl. Majlis Nådiga Proposition om eftergift lill förmån för Carlstads stads-församling af Kronans rält till eli efter närings-idkei skan Johanna Emilia Hollander fallet dana-arf. VIII. B. 76, 129, 152. A. 154. X. U. 122. A. 245. XI. U. 185. A. 213. E. 243, 246, 293. A. 295.
Grufvor i Vermland är nyligen en så stor Vattenledning fullbordad, LagVtskottets Betdnkatidcn. 1143 att Grufegarens vinst anim länge måste uppgå, till dryga omkostnaders godtgörande, — Om mätismanna ordom i dessa förhållanden der kunde inträda, så skulle beräknings grunden för skadans ersättning alldrig kunna bli så stor, sorn skadan, hvilken äfven utsträcker sig till dem, sorn ärligen förädla omkring 60,000 Skeppund af malmen, och icke äro Grufvans delegare, utan frie köpare af densamma, och sorn ingalunda skulle, under Näringens utgrening, kunna nila med penningar surrogeras för hvad de mistat i Rudimaterie^ — Än mer, uti Brukshushållningen skulle nästan ingen enskild reglering kunna ega rum. Den sorn köpte en masugn för att ställa sin tillverkning på eget Tackjern, kunde ju mista hvad han köpt. — Den som såll t den kunde ej hemula hvad lian med sådan vansklighet fÖrytträh — Jag frågar: är man icke på väg att ställa sig i tusendetals oredor, — och är det icke obegripligt, att i en tid, då man så mycket talar 0111 att realisera mynt, man äfven på detta sätt skrifver om att annihilera egande rätt?’* Herr Linning yttrade:’* Emot det nu afgifne ytterligare Betänkande rörande lösningsrätt till Vattenverk, som förhindra odling af jord, anhåller jag få anmäla mili reservation. De i Premissen upptagne ytterligare skäl, för nyttan af den föreslagne Lagen, hafva hos mig ej kunnat verka den bevisning de åsyfta, Den rubbning i egarn» II44 Lagutskottet! Bttllnknndcn. de rätten, som denna Lag skulle medföra, anser jag vådligare oell mera stridande mot rättsgrunder, än att kunna af något annat motiv uppvägas; men om jag äfven skulle eftergifva något i detta påstående, så fortfar
Vid förnyad föredragning af A11 manna Besvärsoch Ekonom iUtskotlets den 28 sistlidne November under:N:o 169 afgifne, och den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, a#6 D en 21 December e. m. i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 47 förut meddeldte Betänkande, rörande nya Evangelii-BoksFörslagets antagande m. m.; fann Ridderskapet och Adeln, att enär sistnämnde Betänkande redan blifvit den 19 sistlidne Februarii e. m. af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne. Föredrogs å nyo LagUtskoltets den 3 dennes under N:o iÖ2 afgifne, och den 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Förslag till sammanjemkning af RiksStåndens särskilda beslut, i anledning af Utskottets Betänkande N:o 62, och Utlåtande N:o 100, öfver åtskillige Motioner om ändringar i Concurslagen af den i3 Julii 1818, samt Kongl. Förordningen den 22 October samma år, om Edsformulair i Concursmål; och skulle, uppå begäran af Herrarne von Hartmansdorff, August, och Cederschjöld, Pehr Gustaf, berörde Förslag, jemlikt 49 §• Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bordet. Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Frän Statsoch BevillningsUtskotten: Af den 26 sistlidne November: N:o 107. I anledning af väckt motion, dels om nedsättning i Bevillningen för Stor - Den 21 December e. rn. fiskes Idkare, samt dels om Stats-anslag för Skärgårds-fiskets upphjelpande. F, un Statssamt Allmänna Besvärs-. och EkonomiUtskotten: Af den g dennes: N:o 108. I fråga om Beklädnadsoch BeväringsDirectioners inrättande inom KusthållsRegementerua m. m.