Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 28 Januari e. m. 185 ställning, eli förhållande alldeles motsatt den oeftergifliga grundsatsen, lika tillämplig i allmänhet, som för sjöförsvaret serskildt, nemi. att: ju mindre den flotta är som man har råd och lägenhet att underhålla, destomera måste man eftersträfva att hålla den till alla delar fullständig och i jemn höjd med tiden; hvaruti tillika, naturligtvis, inbegripcs den framför allt vigtiga hufvudsaken, af Officerares och manskapets fortgående öfningar till sjös, förutan hvilkas lifgifvande kraft, all materielen blir ingenting annat än ett onyttigt, dödt kapital. Och hvad hampan beträffar, gäller för behofvel af densamma, livad nyss nämndes om ekvirke och stenkol. Dessutom minskas behofvet deraf allt mer och mer, i män som jernet intager dess rum, ofta^ nog äfven till en del löpande gods, som fordra en stor smidighet. Jag tror att man kan antaga det under de sista tjugu åren minskade användandet deraf till åtminstone 25 procent. Till yttermera stöd för de åsigter jag uttalat, bade jag ämnat begära få uppläsa framlidne Ils Ex. Grefve M. Björnstjernas anförande på Riddarhuset under Riksdagen 1844—45, i anledning af Stats—Utskottets betänkande rörande Riksstatens Femte llufvudtitel. Men då jag finnér mig redan hafva tagit tiden kanske nog mycket i anspråk, må jag allenast erinra om och hänvisa till detta märk# värdiga anförande, som i hög grad ådagalägger den utmärkte krigarens och statsmannens förutseende blick. Jag anhåller om remiss af delta mitt anförande till vederbörligt utskott. llr von Knorring, Erik Oscar, uppläste följande: De utaf en högt aktad ledamot af detta lius, llr Gr. Anckarsvärd, i föregående plenum afgifne anmärkningar rörande 4:de Hufvudtiteln, hafva föranledt mig att anhålla att till Statslltsk. få medsända några »erinringar» vid vissa punkter i Gr. Anckarsvärds nämnde anmärkningar.
Vid ånyo skedd föredragning af Sammansatta Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 9, i anledning af väckta motioner om dels post-hemmanens och de gästgifveri-skjutsskvldiges befrielse från post-forsling och dels åtgärder till beredande af lättnad i nämnde besvär, blef detta Betänkande af Ståndet bifallet, utan annan ändring än att uti det af Utskottet framställda skrifvelse-förslag, med hvars början 10 sidan slutar, elter orden: 'till beredande”, å andra raden sidan 11 insattes orden: '‘'‘der sådant lämpligen ske kan S. 1). Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-Ulskottels Betänkande N:o 51, angående post-bevillningen. S. L). Föredrogs ånyo Sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande N:o 4, i anledning af väckta förslag i fråga om lagstiftning för enskilda banker. Med alslag å hvad Utskottet tillstyrkt, lade Ståndet Betänkandet till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biiöllos Lag-Utskottets Betänkanden: N:o 54, i anledning af väckt motion om förklaring af 19 § i 30 kapitlet Rätlegångs-balken; N:o 515, i anledning af väckt motion om utfärdande af en förklaring, huruvida 5 § 2 kapitlet Giftermåls-balken fortfarande gäller, då fråga är om jäf emot vittnen, och N:o 59. i anledning af väckta motioner om ändring af 52 § i Kyrkolagens 24 kapitel. S. D. Föredrogs Utdrag N:o 470 af Vällofliga Borgare-Ståndets Protokoll den 10 dennes, deruti bemälde Riks-Stånd inbjudit Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet att instämma i dess, vid pröfning af Lag-Utskottets Utlåtande N:o 55, fattade beslut, hvarigenom Utskottets i nyssnämnde Utlåtande intagna förslag till författning, angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig, blifvit alslaget och BorgareStåndet bifallit Kongl.
Då det likväl ej kunnat undvikas, att under dessa år mer och mindre betydande förluster, genom Låntagares och Löftesmäns tid efter annan iråkade obestånd, för Discont-Verket uppkommit, hafva Yerkets Revisorer sistlidet år 1828 ansett sig böra till nuvarande Banco-Utskott hemställa om vidtagande af enahanda utväg, som i förra Riks-DiscontVerket varit begagnad, nemligen att sådana Lån, för hvilka, sedan alla till deras indrifvande vidtagna lagliga åtgärder frugtlöst allupit, ingen ersättning vidare kunde förväntas, måtte blifva från Verkets CapitalConto afskiljde och för sig specificerade på ett serskildt blad i Balance-Ext raclet, för att sedermera, efter någon lids förlopp, i den mon Concursmassorne funnos slutligen utredde, samt både Låntagare och Löftesmän med döden afgått, anmälas hos Rikets Ständer lill fullkomlig afskrifning. Banco-Utskottet, som, i anledning här - 23 fiancorUtskottets Betänkande JY.-o 72. af, sorgfälligt granskat Ombudsmännens af» gifna Berättelser, har dervid inhemtat: 1:0 Att utaf de till Ombudsmanna-åtgärd efterhand öfverlemnadeLån, som från och med år 1817 till och med år 1821 till inbetalning förfallit, ett antal af fjorton (d4), hvilkas summa primitivt utgjort R:dr 836o, derutaf ännu återstår obetaldt 7,14! R:dr 20 sk. 3 r:st., linnas så beskaffade, att de personer, sorn i en eiler annan egenskap för dem hos Discont-Verket häftat, äro veterligen döde, samt deras Concurser afgjorda och slutligen utredda, så att ingen vidare betalning, än som redan kommit Verket till godo, kan för dessa lån vara att förvänta* 2:0 Att af dylika, till indrifning och bevakning genom Ombudsmännen remitterade
Berlin föreslagit, det Rikets Ständer måtte besluta, att ej mindre allmänna bevillningen, än öfriga till Riksgälds-kontoret nu ingående utskylder, såsom observationsoch skatterätts-medel, ekeskogs-lösen samt kortoch tidnings-stämpel-afgifter, skola ”ifrån och med 1852 direkte till statsverket levereras; och har bemälde motionär derjemte hemställt, att det Utskott, till hvilket denna motion remitterades, måtte få sig uppdraget föreslå de förändringar uti Statsoch Riksgälds-kontorens organisation, som, till följd af ett sådant beslut, komme att erfordras. Då rikets åren 1S23 och 1830 församlade Ständer hos Kongl. Maj:t gjorde underdånig hemställan derom, att all krono-uppbörd, skatt och afgift måtte till ett och samma ställe inlevereras och derstädes redovisas, på det att de mångfaldiga redogörelser, som det ålåge uppbördsmännen afgifva, skulle till största delen kunna upphöra samt hela deras redovisning för de allmänna skattebidragen komma att innefattas uti 12 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 187. en enda räkning, undantogos visserligen ”de bevillningsmedel, som, efter Rikets Ständers vidtagna eller vidtagande beslut, skulle inflyta till Riksgälds-kontoret” men de hinder, hvilka då förekommo emot allmänna bevillningens inlevererande till stats-verket, voro, enligt motionärens förmening, numera undanröjda. Så länge Riksgälds-kontorets ”på allmänna bevillningen helt och hållet fonderade kreditsedlar*' funnos i allmänna rörelsen utelöpande, måste, i öfverensstämmelse med Regerings-formens 66 och 68 §§, denna bevillning, ”såsom afsedd för liqviderandet af rikets gäld”, till nämnde kontor ingå. För närvarande, då Riksgälds-kontoret icke skulle hafva någon skuld, utan tvärtom ega öfverskott, vore deremot icke vidare nödvändigt, att sagde bevillningsmedel dit inlevererades, helst, enligt sednaste riksdags statsreglering, hvad, som till egentliga statsbehof från Riksgäldskontoret utbetaldes, vida öfversteg allmänna bevillningens bela belopp.
Detta kan icke af oss nu förutses; men icke kan det vara skäl att, för några 1000 r:drs utgift om äret, afhända sig denna coloni. Jag tillstyrker, lika med Gr. Björnstjerna, antagande af första och sista morn., men afslag å det andra. H. Ex. Hr Gr. Björnstjerna: Jag tycker, att den af Frih. Cederström framställda ide' är ganska riktig, och skulle derföre äfven vara böjd alt ingå pä en så beskaffad modifieation af det 2 mom. Sverige kan i framtiden behöfva en straffcoloni; dertill duger icke St. Barthelemy, men man skulle möjligen i utbyte mot denna ö kunna få en, som dertill vore passande. Hr von Troil: Jag anhåller få fästa uppmärksamheten derå, att Utsk. i sitt förslag till und. skrifvelse icke öfverlemna! åt K. M. att, om K. M. finner lämpligt, försälja colonien St. Barthelemy, utan bestämdt uppdragit åt K. M. alt, så snart tillfälle dertill kan sig yppa, afträda nämnde coloni; och detta i hvilket ögonblick, mine Hrr! Jo, just isamma ögonblick, som vi kanske hafva att förutse ett krig emellan England och Norra America, hvilket kan vara af oberäknelig vigt för Sverige. Det är på dessa grunder, som jag vågat afstyrka Utsk:s utlät, i denna del. Frih. Tersmeden: Jag anhåller endast att i anledn. af Frih. Cederströms förslag få fästa Hr Frilla uppmärksamhet derpå, att det icke är K. M. förmenadt genom det tillstyrkande, som StatsUtsk. i 2 mom. gjort, att, i händelse K. M. så för godt finner, emot någon annan besittning utbyta ön St. Barthelemy. Ordalagen i Utsk:s utlåt, äro nemi. följande: ”att R. St. måtte i und. uppdraga åt K. M. att, så snart tillfälle dertill kan sig yppa, till någon främmande makt afträda colonien St. Barthelemy på Dea 19 April e. m. 649 på de för Svenska statsverket mest förmånliga villkor, som stå att erhålla”. Om således K.
Det gjorde honom förtviflad. Han insåg att han begått en dumhet, och han brann af begär att godtgöra. Ett regn af guld och presenter föll öfver Selma, men hon tog emot allt så vårdslöst likgiltigt, som om hon varit uppfödd med en skattkammare att ösa ur. Hon tackade honom alltid vänligt, men också med ett lugn, som om hon i tjugu år brukat se honom för sina fötter. Han eggades deraf. Det tycktes honom att han aldrig kom längre än till frieriet med denna qvinna, som aldrig blef en grad varmare än hon var, och som föreföll dess mer frånvarande, ju häftigare han slöt henne till sig. Hon kunde varit femtio år lika väl som sjutton. Hennes håg för nöjen var försvunnen, och då hon för artighets skull måste vara på bjudningar, höll hon sig alltid till fruarna. Med sin uppmärksammaste min kunde hon timme efter timme sitta och höra på vidlyftiga beskrifningar om de alldagligaste småkrämpor, klagomål öfver slarfviga pigor och förtroenden af små sqvallerhistorier. »Märkvärdigt utvecklade» barn hörde till det bästa. Men för den, som hvarken har krämpor eller barn, kan allt det der bli enformigt i längden. Selma tyckte så – trots sin intresserade min – och hon drog sig ifrån samqvämen så mycket hon kunde. Man märkte det, blef stött och bjöd henne sällan. Hon var glad åt det, så slapp hon att sitta der så »passande» och rak i förmaket, höra dansmusiken komma böljande, stötvis, och känna hur det ryckte i fötterna af lust att vara med, under det hon yttrade hvarje ord så lugnt och sakta, af fruktan att förråda hur hjertat bultade i afund. Då var det bättre att sitta hemma. Det gjorde hon också. Patronen fick resa ensam. I början krusade han och beklagade att hon skulle vara utan sällskap så länge, men småningom blef det en vana. För henne var det solskensstunder. Hon kände sig så förunderligt fri och glad hvar gång vagnen rullade bort. Ibland kunde hon skrika och sjunga i de stora tomma rummen, bara för glädjen att lyssna till sin egen omusikaliska röst och njuta af att nu fanns det ingen, ingen så när, att den kunde höras, – att hon var ensam, alldeles ensam!
Jag skall och jag vill! Alea jacta est! Dessa besvärjelseörd uttalades med graflik röst. Löjtnanten hade en god andra bas och var uppburen bland kamraterna som säker qvartettsångare. Herr Adolf ryste. Han stirrade hjelplöst på sin kusin. Hade han blifvit galen, eller var det verkligen fara å färde? Hvad tänker du göra, Thorsten? Inte är det väl din mening att ta lifvet af dig heller, du, unga menniskan? Jo, minsann, är det så! Hm! hvad är lifvet? En usel strid om intet, för intet. För några lumpna trasiga pappers skuld skall jag dö. Ja dö, och det ännu i dag, i denna samma drägt, som jag går och står, i mitt regimentes ännu af skam och nesa obesmittade uniform, så bör jag dö, och här skall jag dö, här! hos dig! Han gräfde i fickorna, nervöst, darrande, retlig. En röd stråle från kakelugnen spelade med hans knappar och kastade ett dystert skimmer i hans af lidelsen upphettade ansigte. På pannan svälde den ena blå ådran efter den andra upp. Herr Adolf observerade i denna fasans stund, att kusinen hade sin sämsta ytterrock på. Genom hans skrämda hjerna flög en föreställning om, att det var ädelt af Thorsten att unna björnarne efter hans död alla de bättre pelsarne. Men så stack det honom som en knif i hjertat att denne unge, elegante och älskvärde person ämnade dö! Nej! han borde räddas och det var visst försynen som utsett honom att komma i vägen för detta hemska sjelfmordsförsök! Han fattade om sin kusins armar, för att hindra honom att finna pistolen, hvilken han letade efter i fickorna. Nej, nej, hindra mig inte, jag vill, jag skall, och måste dö! Mitt regimentes, den corps jag tillhör, dess ära framför allt! Man skall ej sätta mig mig, Thorsten Ulf vid Bjälomowarne på bysis för en pigas skull ! För min slägts ära måste jag offra mig. Du du, Adolf, hör mina sista ord: farväl! Hälsa farbror August! Han ryckte sig lös och sprang till blå rummet. Herr Adolf med gråten i halsen efter:
Ridderskapet och Adeln fann sig allenast härvid böra tillägga, att Ridderskapet och Adeln funnitde gan «ka sysseL 662 Den 14 Juli f. m. satta Tjenstemännen vid dess Can/.li till fullo belaina roed de dem af Riksens Ständer redan anslagna Tractamenten; att hema!te Tjenstemän sjelfve dela detta tänkesätt, och, oaktadt trägenheten af deras göromål, icke anmält någop önskan att blifva till antalet förstärkte; att således Ridderskapet och Adeln för sitt Canzli icke instämmer i någondera af merbemäldta Stånds för sina Canzlier yttrade önskningar i annan händelse än sa vida de öfriga tr.enne RiksStånden skulle dessa önskningar bifalla, ihvjlketfall Ridderskapet och Adeln endast såsom en jemlik delnin g af rättvisa anser sis böra förbehålla, att dess Canzli,likasom det Hngvördiea PrestStandets, må komma iåtnjntande af enahanda vilkor, sorn åt de öfriga 2;nerespectiva Ståndens bevil:as. Ut Slippa. S. D. I anledning af gjord anmärkning vid StatsUtskottets den 7 Juli på Bordet lagda Betänkande, af den 50 Juni, i anledning af Herr Professoren och Riddaren Trafvenfelts motion 0111 understöd af allmänna medel för titgifvande af Svensk Botanik, blef detsamma till Utskottet återremitterad t. Ut Supra. Justerades följande underdåniga Skrif* reiser till Kongl. Majit: 1:0 Om Skuldebrefs uppvisande vid Lagsökning. Den 14 Juli. f. m. 2:0 Om Controllen af de till RiksgäldsContoiret från Länen inkommande redogörelse. 3:0 Om några begärdta nya Löneanslag å Kongl. SundhetsCollegii Stat. 4:o Om Vattenverk och tiden för dammluckors tillslutande om hösten. 5:0 Om ersättning af den förlust i ärlig inkomst Allmänna Barnhusinrättningen, genom StorFurstendömet Finlands afträdande, måst vidkännas. 6:0
I 15 'de psalmen i Psaltaren säger Herren, att man icke kan qvarblifva i Hans hus och icke blifva beståndande på Hans heliga berg, om man bedrifver ocker. Detta nu i afseende på sjelfva principen. Huru man än vill vända bort denna princip och betrakta den ur andra synpunkter, så förblifver dock Guds ord sanning, och jag kan icke inse annat, ån att den fria conventionela räntan, som tillåter ockraren att uttaga, ja till och med på laglig väg utkräfva en obegränsad och således ända till 200 procent och derutöfver, är en skandal för hela samhället. Den skulle äfven medföra de förderfligaste följder för all handel och vandel, för all credit och synnerligast för jordbruket. Man säger att fri ränta endast skall vara tillåten vid förskrifningar på högst 6 månader. Men följden blir icke desto mindre att en hel mängd stående lån skola upsägas, på det tillfälle må beredas åt kapitalister att med största profit ockra med sina penningar på (i och ti och 6 månader och så allt framgent. i en oafbruten tidsföljd, och då de sex månaderna för något sådant lån åro förbi, är lånet förfallet till betalning, och dornareembetet får då, om gäldenären icke gitter betala hvad han sig utfäst, den icke stora fröjden, att genom domslut utkräfva kanhända ända till 201) procents ränta. Sedermera omsättes lånet på ytterligare sex månader, och penningemenniskan, den girige ockraren får derigenom ett medel att samla de fattiges skärfvar i sina händer och att förstöra sina medmenniskor. Hvilka skola då blifva lyckliga genom allt detta? Jo, ockrare och med dem vinglare och äfventyrare, som icke fråga efter annat än att få penningar och, för att kunna utan risque utfästa sig att betala hög ränta, så länge kre - Den 4 April. diten räcker, inrätta all sin handel och allt sitt vingleri på kärlekslös!. svekfullt och bedrägligt sätt. I deras händer skola penningarna hopa sig till mehn för allt ärligt och redigt näringsfång. Hvilka förfärliga följder skola icke häraf upstå? Och huru skall den, som behöfver penningar, få låna sådana emot 6 procent?
En duglig hushållerska får nu genast eller den 24 nästk. april plats på större egendom. Svar till Fru Gyllensvärd, Lamhult. Svar emotses tacksamt till » Hanna », Örebro p. r. (236) A E N A L L V A R L I G, ordentlig flicka, som saknar eget hem, önskar mot fritt vivre och att bli ansedd som familjemedlem, komma i ett verkligt godt hem för att hjälpa till med hvarjehanda göromål. Svar till » Godt hem », lduns exp. (233) * NSPRÅKSLÖS 22 Å R I G FLICKA önj^X skar till våren plats att gå frun tillhanda. Ar något kunnig i matlagn., bakn. och väfnad. Önskar anses som familjemedlem. Svar till » E. K. », Staflunda. Svar genast till Sonnie, Leufsta Bruk. (244) EN U N G FLICKA önskar plats i famili, helst å landtegendom, där hon är i tillfälle att undervisa i porslinsmålning, akvarellmålning och glödritning, därjämte är hon villig deltaga i hushållsgörbmål. Svar till lduns exp. jämte villkor omotses till » 21 år ». (237) ILDAD, PRAKTIST " .FLICKA, väl kunnig i matlagning, bak och sömnad m. ' m. önskar plats. Villig, rask, ordentlig. Svar till » Flit ». lduns exp. Idun Stockholm, hinns Tryckeri Aktiebolag N:r 44 (359) Fredagen den 2 november 1894. Byrit: kvartal: kr. A l l m. telef. pl. Prenumerationspris Idun ensam pr Redaktör FRITHIOF Ty det är inte alltid, en dylik återuppståndelse blir oblandadt lyckosam. Den som ej går framåt, går tillbaka, heter det. Och den som ej ständigt är i selen, har just inga tillfällen att gå framåt. Vi ha sett mer än ett exempel på, att en omtyckt artist,hvilkens namn sedan åratal tillbaka varit utgifvare: HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 — 3. Eedaktionssekr.
Efter mitt sätt att tillämpa tankelagarna på närvar, fall, delar sig frågan uti de tvenne ytterligheterna, huruvida helåningsrätt skall äga rum eller icke äga rum och, i förra händelsen, huruvida belåningsrätten skall vara Begränsad eller obegränsad; hvadan, och enär således endast trenne meningar förefinnas, samt den ena är gifven uti japropos:n och Hr Frih. till contra-propos. icke åtnöjeS med någondera af de öfriga 2tne meningarna, det sannerligen vore curiöst att fä veta, huru Hr Frih. vill uppställa en annan contrapropos. så, att den, utan att ligga utom gränsen af föremålet för öfverläggningen, tillika icke innefattar någondera af förenämnde trenne meningar. Frih. Boye: Från den modesti jag haft, att aldrig vilja påtruga andra de opinioner jag vidhåller, från denna naturliga och skyldiga återhållsamhet har Hr Cederschjöld tagit sig rättighet att förklara ja-propos:n på ett sätt, som jag icke godkänner. Jag har begärt att få bort hela morn., och af detta påstående måste följa, att ja-propos:n måste innefatta mom:s qvarstående och nej-propos:n detsammas borttagande, utan allt raisonnement om mom:s innehåll; men det var genom finlligheten att göra propos:n vidlyftig, som jag skulle få en nej-propos., som jag icke ville hafva. Gr. Frölich: Jag vill endast, för att söka tranquilisera Frih. Boye, anhålla, att Hr Cederschjöld icke vill motsätta sig, att contra-propos:n må blifva sådan Frih. Boye önskar den. Då Hr Frih. önskar att få bort morn., har Hr Frih. troligtvis något i bakhåll, som Hr Frih. vill sätta i stället, och dertill torde tillfälle böra lemnäs honom öppet. Frih. Boye: Tillmålet, att jag skulle hafva något i bakhåll, emottager jag såsom jag bör, nemi. såsom ett förhastande. Jag behöfver ej begagna mig af några knep; jag står ej på trappsteget att vinna något dermed. 20 H. 46 De ii 17 Mars e. m.
— Det är nemi, för boställenas upmätniiig ocb upskattning som iipgifne anslag blifvit äskadt. Här har visserligen af en värd talare blifvit anmärkt att det icke är farligt 0111 denna sak upskjutes någon tiel, ty — säger han — Staten förlorar ingenting, derpå, emedan skiftena alltjeront fortgå. Men, — Mine Hirf låt osa ihågkomma, på' hvad sätt dessa kartor npkommn. Hvem betalar dem? jo.! State». Vi känna att vid skiftena skall nemi. Staten betala af arfvode»» till Landtmätaren' samt hela reseersättningen oell hela gode männens arfvode. På alldeles lik» sätt kommer oek att förfaras, lör (leii händelse Staten anslår medel till K. M:s disposition oeh K. M. med dessa naedei låter verkställ» ifrågitvrde skiften, I saimnanliang härmed anaer jag mig äfven böra fäst» upMiärksanibeten vid ei» annan omständighet eller den i Utskits Utlåt. omnämnd», att kostnaden lör dessa förberedande åtgärder kan approximativt beräknas till äOtr.OOti rdr. Denna beräkning har tillkommit på så sätt.att OfverDirektöre» vid Landtmäteriet inlordrat uplysnit.vg.ar från Förste Landtmätaren i hvarje län rör:de kostnaden för anskaffande af kartor till de boställen. der sådana ej finnas. Hvad nu beträffar kostnaden härför, är gifvet, att om dess» boställen skola genom skiften utbytas, så inåste man härvid löija deri af K. M. upgjorda Landtmäteri taxan.
Hvad åter angår principen och dess verkan, så anser jag, att när man öppnar Banken lill utvex - 248 Den 13 J u 1 i i e. m. ling med 128 sk. Cours, när den är noterad till 122, lärer ingen vara så dåraktig, att der utfordra silfver efter 128 sk. hvarigenom en bestämd förlust uppkommer af 6 sk. å hvarje R:dr. Stiger åter Coursen upp till 128 å i3o sk., då upphör ju äfven Silfverköpet, och häraf följer tydligt, att vid en annalkande tid af utvexling, om man genom Silfveruppköp förmår uppdrifva Coursen till 128 sk., skall äfven den reela fonden anlitas i ett reia Lift förhållande till uppköpen, vid den supponerade vexlingsperioden, då alltid omkostnader och provisioner blifva en säker förlust. Helt annat är förhållandet, då man, som hittills, köpt silfver för att icke mera lemna ut det, och resultatet deraf har förvillat begreppet om åtgärdens rätta verkan. Lika besynnerligt förefaller det mig, att i Spannemålscreditivet 1 million finna tillgång till Silfverfondens förstärkning, som sålunda använd skulle bevisa en ökad rikedom. Om efter dessa principer ytterligare några missvextår skulle inträffa, förenade med creditiver och spannemålsuppköp, så skulle man ju i dem finna en källa till ökad rikedom, till Silfveruppköp i oändlighet. Hvarföre icke infordra en million af hvad Götha Canal lånat; ett par millioner af StatsVerkets skuld till Banken; och derföre köpa silfver, så vore ju hela financeplanen mogen, och utvexling genast möjlig, men jag tviflar på, att dessa uträkningar hålla stånd i förening Den 13 J u 1 i i e. m. 2 4g med utvexling.