Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Upplästes Högvördige Preste-Ståndets och Välloflige Borgare Ståndets Protocolls-Utdrag af den 7 dennes, innehållande, att, sedan Kongl. Maj:t, med tillkännagivande att dess Kröningsoch Hyllnings Ceremonier blifvit utsatte till första dagame af nästkommande Maji månad och att således denna Riksdag, ehuru lagligen tilläodalupen den 6 dennes, komme att fortfara intilldess nämnde Ceremonier ägt rum, tillika i Nåder täckts förklara, att Kongl. Maj:ts lifliga omsorg för folkets trefnad och väl gåfvo Hans Maj.t rättighet både att hoppas och att begära, det Riksens Ständer under den ännu återstående Riksdags tiden mä fortsätta deras öfverläggningar med det nit, det lugn och dett skyndsamhet, som allmänna Ärenderne så ve«ändteligen kräfva; bemälte Riks-Stgnd beslutit, att samtelige Riksens Ständers Utskott borde till behörigt iagttagande af Kongl. Majrt sålunda yttrade Nådiga önskan meddelas samma Skrifvelses innehall; och fann Ridderskapet och Adeln för godt att, uppå derom af Herr Gref - Den 11 April. 3U ven och LandtMarskalken gjord Proposition, älven för sin del uti enahanda beslut instämma. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om icke i nästa Plenum Ridderskapet och Adeln behagade utvälja Tolf Ledamöter till den Nämnd, hvilken skulle äga att enligt 103 (j. i Regerings-Formen döma, huruvida Högsta DomstoL-ns samtelige Ledamöter gjordt sig förtjerne att i deras vjgtiga kall bibehållas; hvarjemte Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att samma Ledamöter kunde, på sätt för. ut varit vanligt, jemväl utgöra de Tolf Electorer, hvilka, enligt 97 §. i Regerings-Formen, borde utvälja Riksens Ständers Justitix-Ombuds. man och dess Suppleant. Bifölls. Friherre Gederström, Jacoby anhöll att få veta om Justitieombudsmannen ännu erhållit Decharge för sin Embets-förvaltning.
Båda de unga makarna voro af naturen uppbrusande och häftiga, blodet kokade så varmt och flöt så snabbt, som hade söderns sol sett dem födas. Impulsiva och oberäknande, kunde de utdela häftiga svar, som de sedan bittert ångrade. Hur många gånger hade de ej under förlofningstiden kommit öfverens o m att med största noggrannhet och kärlek undvika det första grälet, väl vetande att det skulle medföra andra. D e hade nu varit gifta ett hälft år, hade haft bekymmer och oro nog för unga skuldror att bära, men aldrig sviktat i kärlek och förhoppningar på framtiden. Jag var på besök hos dem, fann mig väl i deras lilla prydliga, smakfulla dockhem, ty som sådant verkade de små rummen. Unga frun, ehuru annars praktisk och duglig, var, som ofta är fallet med intelligenta, begåfvade kvinnor, ej synnerligen road af eller hemma i matlagning, och hennes unge make var, som de flesta af skapelsens herrar, svag för ett godt bord. Jag minns ej, hvad som den dagen serverades, men att anrättningen var misslyckad, minns jag, men jag fäste mig ej därvid, då jag visste, att den unga husmodern af sjukdom ofta hindrades att öfvervaka matlagningen. Man väntade nämligen, att ett ännu innerligare band skulle i sinom tid än mer sammanknyta makarna. Så fort husets herre smakat på maten, sköt han tallriken ifrån sig, häftigt utbristande: » Det är då märkvärdigt, att hon aldrig kan laga en ordentlig matbit I » därmed syftande på den okunniga tjänarinnan. Särskildt nervös och klen den dagen, var det mera än den sårade unga matmodern kunde tåla, och hastigt resande sig från bordet sade hon med vredgadt tonfall: » Jag sitter ej vid bordet och hör maten klandras, det tillät min far sig aldrig. » Han å sin sida, uppretad både af den misslyckade anrättningen och af detta svar, utbröt i en häftig och hård ton, den hon aldrig förr hört honom använda mot henne: » D u sitter kvar och ställer inte till några scener och skandaler för pigorna. » Jag såg häpen på henne. Hur skulle hon, van att få sin vilja fram i allt, upptaga denna hårdt uttalade tillsägelse, befallning kan jag säga?
DÄtats-lltskottets den 12 i denne mänad pä bordet laggde Betänkande, angående Ccntonalen af Skatte-köpessilling för sadane Kronolägenheter, hwarä mantal ej ar satt, upplästes nu ä nyo, och >les, uppä Talemannens proposition, till alla delar bifallit, bwarom wederbörlig underrättelse skulle medteias. Ut suxrs. Lx krotocollo, 6. Lriiiklnsn. Utdrag af protscsllet, hältet hos Seder» wärda Boude-Itänder, wid Urtima Riksdagen i (örebro den 15 Maji 1312. b. D. ^fter förehafd öfwerläggning VM Kongl. Ääi:ts Nädiga Proposition, angäende en ny inrättning af Förstärkningsmanstapet, och det i thy till/ 284 Den is Maji. tillförordnade särskilta Utskotts afgifne Betänkande, med ett särskilt Forsing lill Riksens Ständers underdåniga önskningar i detta amne, framstaldes af Talemanneri följande Proposition: Bifaller det Hcderwärda Bonde-Ståndet Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition af den zo sistliden April, angående en ny inrättning af Förstärkningseller Bewäringsinanskapet, pä sätt det till handläggning deraf sörordnade särskilta Utskott, uti dest deröfwer den n i denna manad afgifne Betänkande, föresiagit; men att, med förkastande af Utskottets förstaq till Riksens Ständers underdåniga önikningar, Bonde-Ständer i fullkomlig förtröstan pä Kongl. Maj:ts wishet och hulda omwärdnad för Rikets Almoge, för Jordbrukets och Bergwerkens bestånd och trefnad, sill Kongl. Majlis eget nädiga bepröfwande i underdånighet öfwerlemnar, att widtaga de reglcmentariska Författningar, som Kongl Mant, med nådigt afseende deruppå till ändamäleks befrämjande aktar nödige, efter de af Kongl.
N SNÄLL och allvarlig flicka med god uppfostran, och med vana och skickligE het att med ömhet vårda små barn, erhåller god plats i oktober i Stockholm för att sköta två barn om 3 och IV2 års ålder. Sö- kande, som kunna påräkna hög lön, ett vänligt och hänsynsfullt bemötande samt befrielse från tyngre göromål, torde insända svar med fotografi och referenser under märke » L. H. » till Iduns exp. (316) N ENKEL, anspråkslös flicka, 18 — 20 år, erhåller den 15 sept. plats att » gå frun E tillhanda ». Lön och vilkor enligt öfverenskommelse. Fru Thora Kulle, Lund. af två personer. Den sökande, som bör vara ytterst ordentlig samt helst kunnig i matlagning, torde sända betyg och rekommendationer till Ingeniör J. A. L., Wattbolma Bruk, Wattholma. Till b östen finnes plats ledig för en enkel, pålitlig flicka, helst infödd tyska, med kunskap i svenska språket, som kan åtaga älg vården af två små barn. Svar med; oda referenser, om möjligt med fotografi, jämte löneanspråk torde sändas till » Bonne 1899 », Iduns exp. (349) I PARFYMHANDEL irhåller fin flicka af fördelaktigt utseende &gt;ch med godt föräldrahem plats. Fordrin-; arne äro: Skicklighet i räkning, skrifning pch helst kunskap i något främm. språk. Jodå referenser nödvändiga. Egenhändigt ikrifvet svar jämte fotografi (som återsänles) och uppgift om ålder till » Fin plats » ändes till Iduns exp. pLATS PÅ LANDET blir af en händelse L ledig till hösten i mindre familj, för en .nspråkslös, frisk, stark och hurtig bättre icka, hon bör vara kunnig i enklare matigning samt äga någon vana eller håg för ajölkoch smörhandtering. Svar med uppift om ålder, lönevillkor samt fotografi sänes snarast under adress » A. Ö. », Wattolma.
Jag begär blott få anmärka, att, om meningen är att till klubben aflemna hand* lingar, så böra de inskränkas till blott de tryckta, med uteslutande af sådana, som i Cancelliet böra vara att tillgå; ty jag betviflar, att det kan lända till någon fördel, att de alla finnas å klubben, emedan de^Ledamöter, som egentligen följa Riksdags-ärenderna, hellre än på klubben, der man störes af samtal, vilja läsa dem i Cancelliet, hvarest äfven finnes tillgång på andra nödiga handlingar, Den 4 Februarii f. m. 47 författningar m. m. Jag önsliar derföre, att, i fall frågan upptages, en modification i propositionen härom må äga rum. H. Ex. Hr Gr. och Landtm, yttrade, att, i enlighet med hvad han före discussionens början föreslagit, han ansåg sig böra, vid beslutets fattande rörande PresteSt:s ifrågavarande Prot.-Utdr., detsamma punktvis föredraga. Hvad alltså beträffade den första punkten , så innehöll den tvenne frågor af olika natur. Den ena, eller frågan, huruvida Talmännen må njuta en fullt anständig ersättning för egna Riksdags-kostnader, men befrias från ali representation genom måltider, vore af allmän beskaffenhet och kunde, enligt 49 §* Riksd.Ordn., ej afgöras utan föregången remiss till Utskott. Den andra åter, eller frågan, huruvida R o. Ad. för sin del afsäger sig alla representations-måltider hos sin Talman, vore af enskild beskaffenhet, och kunde således, utan remiss, af Ståndet afgöras. I följd af dessa frågors olika natur ville H. Ex. till R. o. Ad. framställa proposition å hvardera särskildt, och hemställde alltså nu först, om R. o. Ad. biföll, att den i första punkten af PresteStts Prot.Utdr. förekommande fråga, att Talmännen må njuta en fullt anständig ersättning för egna Riksdags-kostnader, men befrias från ali representation genom måltider, måtte till StatsUtsk. remitteras?
Såsom allmänna grunder för alla utan undantag från Banken hädanefter utgående Lån. root inteckning i Fastigheter, föreslår Stats-Utskottet: a:o Att , vid pröfningen och bestämmandet af Bankens säkerhet uti den erbudne pantén., till grund antages ett proportionerlig; förhållande till det värde, sorn blifvit Fastigheten åsatt vid Taxeringen, till Bevillning för år 1814- 2:o Att J^astighets-Lån i allmänhet lemnäs mot 4 proCents renta och 2 proCents årlig afbetalning på primitiva Capitalet. 3:0 Att O ilings-Lånen beviljas efter föregången vederbörlig undersökning så val otn företagets beskaffenhet, som tiden inom hvilket det kan och bör vara verkstäldt, jemte den summa, som anses erforderlig, och bör O tlingstiden fastställas till rnindst 3:ne och högst 6 år. Af Låne-suroman utbetalas den första hälften genast och den andra hälften efter halfva Odlingstidens förlopp. Under den för Odlingens verkställande bestämde tid erlägges blott 2 proCents renta, men efter samma t ids förlopp be' talas 193? Den 2 o~ Juli. talas jemte 2 proCents renta ärligen 4 proCent i afräkning å primitiva Capitalet. Sådana äro de allmänna grunder, som i afseende på Fastighetsoch Odlings-Lånen StatsUtskottet ansett böra iakttagas , och torde Höglofl. Banco-Utskottet få Sig uppdraget, att till Riksens Höglofl. Ständer inkomma med Utlåtande och Förslag till en närmare reglering af hvad i ena och andra afseendet bör stadgas och föreskrifvas. Sedan Stats-Utskottet nu föreslagit Lånebiträden åt Jordbruket , tror Stats-Utskottet Sig härigenom äfven hafva meddelt Utlåtande öfver Höglofl. Särskildta Utskottets från Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hederv. Bonde-Ståndet till Stats-Utskottet remitterade Betänkande, i hvad detsamma rörer dylika penninge-understöd ; hvilket Riksens Höglofl. Ständers bepröfvande vördsamligen underställes. Stockholm den lS Juli 1815.
De äro för ingen del läsare och jag tror att flickorna få gå med föräldrarna på teatern rätt ofta.214 Gubben är mycket egen. Han skall vara en glad sällskapskarl när han kommer ut ibland menniskor, men han söker intet sällskap. Han har öfre våningen, bestående af 7 rum, till sin disposition. Familjen har hela nedre våningen. Han ”bor” i alla sina rum och är än i det ena, än i det andra liksom Kirkegaard. Han tillbringar tiden med att läsa, tänka och skrifva. Han har gifvit ut böcker, men för dem skäms hans fruntimmer, ty han säger däri att äktenskap icke borde finnas, samt att barnen borde uppfostras på statens bekostnad. Han står på god fot med familjen och håller ofantligt mycket af barnen. Hvar dag tar han sig en promenad genom de gamla promenaderna kring staden, icke mer och icke mindre. När han går vexlar han en krona till 10 öringar och dem skänker han åt fattiga barn på sin väg, när kronan är slut gifver han icke mer och tar heller aldrig hem någon tioöring. Hvar Lördag har han ”klubb”. D.v.s frun anrättar den spelendidaste måltid hon kan, med vildt, vin, blommor och festlig upplysning nere i familjens våning. Då kommer gubben ned; han är ”klubbens” enda medlem. När han ätit tar han sin tömda birbutelj, lägger den på golfvet och sparkar till den så att den rullar bort till köksdörren, det är signalen till att måltiden är slut. När vi sist voro i Malmö hade Otto Collin fått en lång pipa af sin fader, och den pipan var hans stolthet. Han ville ju ofantligt gerna visa henne, men det kunde ju icke gå an att komma rökande in i damsällskap. Derför öppnade han dörren, naturligtvis stickande pipan före, låtsade sig blifva öfverraskad af att finna oss der, helsade så gentlemannalikt det var honom möjligt med hans otympliga figur, och sväfvade så genom rummet, hållande pipan i handen som en prestaf men ändå så att den skulle föreställas vara dold för våra blickar. Vi skrattade naturligtvis [vilket] icke hindrade att han upprepade manövern flera gånger. Följande dag förekoms han af L.P., som öppnade dörren till oss och ropade: ”Mitt herrskap, herr Collin röker cigarett idag.”
Det har ej kunnat vara lagstiftarens mening när 107 § nedskrefs, att med tillhjelp af den söka tillfällen att, likasom med knappnålar nagga Konungens rådgifvare, för att derigenom försvaga deras kraft och nedstämma deras mod. Det kan icke heller vara öfverensstämmande med rikets sannskyldiga fördel, ty Konungen behöfver en stark kraft för regeringen. Vida värdigare för representationen och vida ändamålsenligare för Utsk. hade det varit om Utsk. rent uttalat, antingen en tillämpning af 107 § borde ega rum eller icke. Mine Hrr! vårt land är af ålder ett konstitutionelt samhälle, Sveriges befolkning älskar sin lagbundna Regering, såsom det säkraste palladium för egen frihet, men det är ömtåligt om sina rättigheter, det fordrar att vågskålen mellan de båda Statsmakterna skall stå jemn — och ostraffadt kan denna vågskål icke rubbas, det visar oss historien på sorgklädda minnesblad, både under envälde och partitider — beggedera lika olyckliga för fäderneslandet. Jag tror derföre det ligger stor makt uppå att man med noggrannaste omsorg begagnar den lagliga rättighet, som är nedlagd hos representationen i den 107 § och är ömtålig om formen äfven på den sidan; emedan i dem onekligen ligger en vacker ide' för vårt statsskick, då Konungen blifvit uphöjd öfver allt klander af de stridande partierna, värnad afSina rådgifvares öpna bröst! men denna skyddsmur måste vara stark och kraftig, måste vara sammanfogad med ett cement, som jag vill kalla förtroende, både ofvanifrån och nedanifrån. Den 7 Maj e. m. 335 Efter min åsigt hade det ålegat Const.Utsk. att med ledning af de uplysningar, sora Utsk. varit i närmaste tillfälle att inhemta, meddela Sländerne huruvida Konungens rådgifvare verkligen egde detta förtroende ofvanifrån och huruvida de förtjenade detsamma nedifrån.
Begår någon sådant hemfridsbrott i uppsåt att annan våldföra; dömes, ändå att uppsåtet ej varder fullbordadt, till fängelse i högst sex månader eller straffarbete i högst två år, 11 § Brytes hemfrid genom husransakan af obehörig person oller i olaga ordning; vare straffet böter från och med tio till och med tvåhundra Riksdaler eller fängelse i högst sex månader. 12 §. Bryter man hemfrid, i ty att man, af ondska eller öfverdåd, slår in fönster i annans hus, eller kastar i annans gård, hus eller fartyg in sten eller annat; straffes med böter från och med tio till och med etthundra Riksdaler. Sker det af okynne; vare bot högst femtio Riksdaler. 13 §. Brott, som i 10, 11 eller 12 § sagdt är, må ej åtalas af allmäu åklagare, der det ej af målsägande till sådant åtal angifves. 14 §. Har man, utan sådant hemfridsbrott, som i 10, 11 eller 12 § sägs, gjort våld å annan, i hus eller gård, der han sitt hemvist hade. eller dit han i fara tillflykt tog, eller å fartyg, ehvad han till besättningen hörde eller eljest hade lof eller lega för sig, eller ute å mark, då han sitt arbete förrättade; varde den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande ansedd 15 §. Gör man oljud eller oväsende, eller far öfverdådigt fram, så att annan deraf skadas kan, eller kommer eljest förargelse åstad, å allmän väg, gata eller torgplats, eller der allmän marknad hålles; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. Våldförer man annan å sådant ställe, som nu sagdt är; då skall den omständighet, vid straffets bestämmande för våldet, såsom försvårande anses. n Kap. Om förfalskningsbrott. 1 §. Den som, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, genom tillägg, utplåning eller annorledes förfalskar eller ock förstör någon Domstols eller annan offentlig
Genom de olika afgifterne, kommer, till följe häraf, krogrörelsen visserligen alt uphöra, men utminuteringsställena blifva deremot ett surrogat förde förstnämnde; ty, kan det icke förnekas den, som köper J k:a bränvin, ajt, sedan han tråd t ut ur försäljningsrummet, på gården eller den allmänna stråkväg, vid hvilken försäljningsstället är beläget, förtära det köpta bränvinet, så är det klart, att den, som vill idka krogrörelse för vägfarande, väljer den rättighet, för hvilken han skattar den minsta afgiften, och utöfvar denna rättighet på det sätt, att han säljer | k:a bränvin till bönderne, under förklarande af att bränvinet icke får inne uti Den 8 A ugu sti. 103 rummet föl täras, hvarefter de begifva sig ut lill sina på landsvägen slående vagnar och åkdon och förtära der det köpta brän vinet. Månne det kan vara nyttigt att lagstifta så, att en för fattn. på det sättet kan eluderas. Jag betviflar det högeligen. När man skall stifta en författn., synes det mig vara af högsta vigt, att man tänker sig, huru densamma skall komma att taga sig ut, när den sättes i verket, och det är utom allt tvifvel att följderna skola blifva sådana, som jag nu tagit mig friheten antyda. Manne icke, till undvikande häraf, det vore bättre att lagstifta så, att det ändamål, som åsyftas, verkligeh må kunna upnås. Jag tror, för min del, att fördyrandet af bränvin ingalunda kommer alt utöfva den välgörande verkan, som Utsk. sig föreställt, ty den som är drinkare, han gifver nog ut sista skillingen för att skaffa sig ett rus, som man säger. Det är således af mera vigt, att tänka efter huru författnm, tillämpad efter sin ordalydelse, kommer att taga sig ut, då den sättes i verket, än att blott hafva den på papperet. Jag kan också icke finna annat än att Hr Braunerhjelm har rätt deruti, att afgiften vid utminutering och utskänkning böra vara lika-för hvarje kanna bränvin.
Om Utsk. sagt, att en. sådan inblandning ej bör ske utom på ett välgörande sätt för de enskilda och utan förlust för staten, så hade Utsk. haft rätt; men isoleradt kan jag ej erkänna satsens giltighet. Vore den ovilkorligen sann, hade det bort vara Utsk:s skyldighet att icke blott söka förekomma en ytterligare inblandning, utan äfven afböja den, som redan förefinnes. Jag behöfver i detta afseende icke i minnet återkalla, att Banken är en statsanstalt, som på mångfaldigt sätt intervenerar i enskildas förhållanden, och att denna intervention t. o. nu vid denna riksdag blifvit ytterligare utvidgad. Det finnes äfven andra statsanstalter, såsom Manufacturdisconten, hvilka intervenera till vissa näringars förmån, och detta låns ifrigaste motståndare begagna sjelfva en sådan intervention för lån på jerneffecter. Frågan, om statens intervention är nyttig eller ej, inskränker sig således i sjelfva verket till den enkla frågan, om denna intervention är behöflig och kan äga rum, eller icke. Håller man sig nu till det förslag, Hr af Billbergh i sin reservation uppgifvit om statens garanti för de lån, som hypotheksföreningarna sjelfva vilja upptaga, så måste det inträffa, att antingen behöfva föreningarna denna garanti, eller behöfva de den icke. I sednare fallet är förslaget ganska oskyldigt och alldeles oskadligt; i förra fallet bör åter garanti lemnäs. Jag hörde på f, m. en talare åberopa besynnerliga skäl för att med exempel från Tyskland visa, att hyad der varit nyttigt, skulle blifva skadligt för Sverige. Han hade rätt i framställningen af de förhållanden , som i Tyskland föranleda statens mellankomst till jordbrukets biträde; men jag hemställer, hvartill det le - 100 Den 3 Februari e. m. der att vilja förneka samma medels begagnande hos oss, om icke till den kärlekslösa sats, att det för staten är likgiltigt, om nuvar, innehafvarne nödgas frångå sin jord för att lemna den i andra händer, ty förhållandena äro desamma, om man ej vill finna en skillnad deri, alt penningarna der hemtades inom landet, då de här skola hemtas öfver hafvet.
Då 58:de §:n Riksd.Ord. medgifver, med Ståndets bifall, uteslutande af egna uttryck, hvarpå intet beslut hvilar, inser jag intet skäl, hvarför detta kunde mig vägras. Det är likgiltigt, om ordet oförtjent slår der eller ej; ty först innefattar det intet klander å domaremaktens åtgärd, — då bade jag sagt orättvist. Då domaren i ett förekommande fall tillämpar för sådant tydlig bestämd lag, är domen rättvis; den kan ändock vara oförtjent, och det af tvänne orsaker: betraktad från lagstiftarens sida, och ge nom hans förvållande, då han för en obetydlig förseelse fastställt alltför strängt straff; sådan dom kunde Dracos lagar, de blodskrifna , gifva anleda, till, om någon blifvit dömd till döden, derföre alt lian borttog ett äpple. En dom kan vara oförtjent, betraktad från den anklagades sida, då han, ehuru oskyldig, är urståndsatt att bevisa sin oskuld; många exempel på sådana domar gifvas: sådan var den dom, som öfvergick Anna Bolein eller tydligare den, som var ämnad Susanna; sådan dom förde kanske Eugene Aram till Tyburn, då man ännu ej vet, om han verkligen var skyldig till det brott, h vartill han blef förvunnen eller ej, men denna dom var rättvis, ty domaren tillämpade tydlig för detta brott bestämd lag, hvartill Aram blef förvunnen 4 Den ii Mars f. m. ulan alt kunna bevisa sig oskyldig. Exempel på förra slaget oförtjenta domar, anser jag den ifrågavar. vara. För det andra står ordet oförtjent blott som min egen enskilda öfvertygelse om saken; jag har ej uppmanat R. St., att de skulle anse domen hvarken oförtjent, eller förtjent, utan att de ville anhålla hos K. M., det K. M. ville samma dom genom nåd upphäfva, den måtte då vara förtjent eller oförtjent, en åtgärd hvartill Bolde §:n Riksd.-Ordn. fullkomligen berättigar dem, om de så för godt finna, och den dömde vill nåd emottaga.
Län, som förklarat, det han i så måtto varit af skiljaktig mening, att han trott det vara tiliräckeligt, om en sådan person utsåges i hvarje Härad. 2:0 Pehr Nilsson; att då man måste för dessa Fabriker äga rudimaterier, har han ansett lämpeligast, att deras ägare sjelfve besörja Lumpornas ttppsamlande, helst det förslag, som i detta afseende blifvit uppgifvet, skulle medföra den stora olägenhet, att hvarken full tillgång på Lumpor kunde påräknas med säkerhet, ej heller de, som blifvit upphandlade, anordnas och fördelas på i 58, Besv och Ekon. Pappersbruken i förhållande till hvardera papperstillverkning; och att de »lägenheter, somöfverklagats, tillräckeligen skola förekommas derigenom, att Konungens Befallnings* hafvande infordra Prestbevis om dessa Personers frägd och ej förpassa sådane, af hvilka Lagbrott och olägenheter under kringvandrandet kunna befaras. 5:0 Af Anders Danielsson, att han ej insett, på hvilken grund Allmogen kan åläggas skjutsa uppsamlade Lumpor frän det ena uppsamlingsstjllet till det andra; samt slutligen 4:0 af Leiditz: att, i afseende på skjutsningen af Lumpor i hans hemort, Bohus Län, så tillgått, att KronoBetjente låtit genom Kungörelse från PredikStolarne i Kyrkorna tillkännagifva, när och hvar Kronoskjuts bör uppbådas för att fort-s skafta uppsamlade Lumpor; hvarefter den Skjutsande, emot uppvisande af Qvitto för skjutsningens verkställande, vid nästa Uppbördsstämma undfått Liqvid af Kronofogden. Vid öfvervägande af detta ärende inser Utskottet väl å ena sidan de olägenheter, Allmogen på flera orter möjligen kan vidkännas derigenom att de, till Lumpors insamlande af pappersbrukens ägare utsände, ehuru medi vederbörandes pass försedde personer, ofta af mindre god frägd och således under skydd af deras ifrågavarande yrke, begagna tillfället att begå oordentligheter och vara Allmogen till tunga och besvär; men utbeder sig å den andra få fästa Riksens Högloft.