Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lärer då vara skäl att R. o. Ad., som betalar pensionen, jemväl har ett afgörande ord med i laget vid dess tilldelande, hvarom förslag lämpligast af Ridd.-direkt, kan, hemställningsvis, varda afgifvet. Gr. Lagerbjelke, Gust.: För min del anser jag, att denna § örn pensionering förtjenar åtskillig omarbetning. Jag anser nemi., att om rättigheten till pension skall noggrannare bestämmas, sä bör detta ske i enlighet med Hr von Hartmansdorffs förslag eller att denna rättighet sättes i likhet med den, som finnes i Civil-statens Pensions-inrättning; hvarvid likväl R. o. Ad. torde böra förbehålla Ståndet det afgörande beslutet vid pensionens tilldelande, sä att, dä en af Riddarhusets tjenstemän blefve efter de fastställda grunderna pensionsmessig det må ankomma på R. o. Ad. att pensionen bevilja eller afslå. §§ 14 och 15. Lemnades utan anmärkning. § 16- Hr Aminoff: Utsk. har föreslagit borttagandet af skyldigheten för Direkt., att genom en eller tvenne af dess ledamöter öfvervara postens öpnande på Riddarhuset, och såsom orsak härtill anfört, att det föreskrifna åliggande icke pä många år blifvit tillämpadt samt att posterna numera ankomma nästan dagligen, hvaraf följden blefve, att Direkt., genom någon dess ledamot, måste dagligen infinna sig på Riddarhuset. För min del anser jag åsidosättandet af gifven föreskrift, icke vara något skäl att borttaga densamma; äfvensom, att om någon olägenhet hittills ej inträffat, genom denna sjelftagne frihet, sådant likväl i framtiden kan ega rum — skulle man konseqvent följa den grundsats, att blott åsidostta gifne föreskrifter, sä kunde man snart komma derhän, alt blifva qvitt alla sina skyldigheter.
I samma mån jern vägen underlättar tillförseln från förut afstängda orter, skall också landtmannen derstädes egna sina ansträngningar åt frambringande af alster för hufvudstadens dagliga behof, nya näringskällor uppkomma, odlingen raskare utveckla sig, och den naturliga vexelverkan emellan ökad tillförsel från och ökad afsättning till landsorten befrämja hufvudstadens, likasom det förut af brist på kommunikationsmedel tillbakahållna landets förkofran. Endast den, sorn förnekar jernvägars nytta och nödvändighet i allmänhet så för stad som land, kan förbise vigten deraf, att dessa jernvägar företrädesvis byggas der, hvarest andra lätta och billiga kommunikationsmedel saknas. Det låter knappast tänka sig, att Stockholms intresse fordrar någon afvikelse från denna allmänna regel, eller att det för Stockholm kan vara af större vigt, att jernvägen till Sala blir förkortad med omkring en mil, än att den till hela sin hufvudsakliga riktning ledes genom orter, hvilka hittills, i saknad af vattenkommunikationer, endast kunnat sparsamt tillföra Stockholm sina produkter. Jag betviflar också, att det är en motsatt åsigt, som hufvudsakligen bestämt antagandet af sträckningen vester om Sigtuna-fjärden, såsom för hufvudstaden önskvärdast. Af diskussionen inom Kommittéen är jag berättigad att antaga, att en annan tanke, fastän i betänkandet icke bestämdt uttalad, icke desto mindre på förordandet af nyssnämnde bansträckning utöfvat väsendtligt inflytande; och jag anser mig desto hellre böra upptaga denna tanke till bemötande, sorn bestämmandet af jernvägarnas lämpligaste riktning är af alltför stor framtida betydelse, för att icke hvarje mening, som på de vigtiga besluten kan utöfva äfven ett tillfälligt och underordnadt inflytande, må underkastas den offentliga diskussionens sorgfälliga pröfning.
I afseende på utgifterne för Stats-Revisionerne, för pröfningen af Nja Lagförslaget, för bristande prostetunna i Westra Fernebo Contract, för Rotejemknings-förrättningarne och för Sk juts färds penningar till Rusthållare vid Lif-Regements-Husarer, få Revisorerne endast åberopa hvad i 1837 års Revisionsberättelse rörande utgifter af lika beskaffenhet förekommer; dock hvad skj utsfäirdspenningarne beträffar, med det tillägg, att anslag dertill icke blifvit å Stat uppfördt. Den Lagmanjien C. G. Cassel beviljade gratification, för utarbetandet af förslag till ny Sjölag, har utbetalts, till följd af Kongl. Bref. vet den 20 Januari 1837; Och då Sjölagen måste anses vara bland de Lagar, om granskning och öfverseende hvaraf Rikets Ständer redan år 1809 anhållit, men några medel för bekostandet deraf icke blifvit anvisade, synes denna utgift, såsom likartad med de för nya lagförslagets granskning utgående koslnader, rätteligen hafva blifvit anordnad å Öfverskotten. Ofvanberörde till Borgmästaren Sturnegk utbetalte 16 R:dr utgöra ersättning för skillnaden emellan markegångsoch gångbara priset år 1834 å de honom på lön anslagna 12 Tunnor Kronotionde-Spanmål; Varande till stöd för denna anordning åberopadt Kongl. Brefvet den 24 September 1832, af innehåll, att en uppkommen fråga, om indragning vid yppad Borgmästare-ledighet i Mariefred af berörde 12 Tunnor Kronotionde, icke kunde till pröfning förekomma, sedan Sturnegk redan erhållit fullmakt å tjensten, utan förbehåll om minskning i förut varande löneinkomster. Under tiden lära dessa 12 Tnnnor blifvit indragne till Kronan, i följd hvaraf påslående väckts om utbekommande af prisskillnaden, hvilken ansetts ej kunna belasta annat än öfverskotten å inkomsterne. Kostnaden för Brännvinsbränningsredskaps försegling bör, jemlikt 26 §. i Kongl.
Doctor Wallins motion om ett årligt anslag af omkring 1000 lt:dr lill understöd för Stockholms Stads Storkyrka, Utskottet, uti afgifvct Utlåtande JN:o iqi (4 Sami. 3 B. pag. 121) på anförde skäl, ansett sig ”icke kunua tillstyrka, att ”något understöd af StatsVerket må StorkyrloFörsam”lingen tncddelas;” hvilket utlåtande, enligt Utskottet tillhandakomna ProtocollsUtdrag, under d. 16 Julii blifvit bifallet af Höglofl. Ridd. och Adeln, och under d. i3 i s. m. af Vällofl. BorgareStåndet och Ilederv. BondeStåndet, äfvensom Högv. PresteStåndet, den 17 i nämnde månad, låtit dervid bero; så har beinälde Hr Doctor och Biskop, i sammanhang härmed, såsom 316 Stats-Utskoltets en ny motion, hvilken tili Utskottet blifvit remitteterad, framställt det förslag, att Stockholms Stads Storkyrka måtte utaf Riksdagskostnads-medlen tillerkännas någon billig ersättning håde för den skada, den i sitt förbättrade skick oundgängligen tager af de der i Riksdagsordningen föreskrifna Gudsljenster och det intrång, som en för hennes iståndsättande skuldsatt Församling dervid nödvändigt måste vidkännas, hvadan Motienairen, efter en närmare utveckling of skälen för detta förslag, anhåller, att ibland Riksdagskostnaderne måtte hvarje gång upptagas en lämplig afgift till Storkyrkan, såsom ett framgent Bidrag till dess underhållande för Statens räkning; öfverlemnandes Motionairen till Utskottet, att beloppet bestämma, i den öfvertygelse, att det åtminstone ej kommer att understiga hvad K. M:t, då Gudstjenst straxt efter reparationen hölls i kyrkan år 1827, vid Hennes K. Höghets kyrkotagning i Nåder anslog, nemi. 5oo R:dr B:o.
Åker hjelm, som härvid gjort ett misstag; ty han har sagt, att befästningen på Kurrholmen skulle kosta 80,000 rdr, och jag har sagt att den skulle kosta 240,000; och jag har begärt propos. på den summa, Chefen för IngeniörKorpsen ansett nödig. Frih. Åkerhjelm: Förmodligen undföll det Hr Brakels upmärksamhet, att jag nämnde det ifrågav:de befästning skulle kosta 80,050 rdr årligen, hvilket gör för 3 år 240,150 rdr, eller just den summa, Utsk:t tillstyrkt. Sedan öfverliiggningen förklarats fulländad samt H. Exc, Hr Gr:n o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Ulsk:ts hemställan och dels afslag derå, samt beviljande af det utaf K. M. till ifrågavtde fästningsarbete» äskade anslag, 90,000 rdr under livartdera af åren 1861, 1862 och 1863 ; blef propos. å bifall till Utsk:ts hemställan Iralnställd och med ja besvarad. 3 9:de punkten, ang:de anslag till fortsättande af befästnings me å Itindö vid Waxholm. Uisk:ts hemställan bifölls. LI. Exc. Hr Gr:ti o. Landtm, hemställde härefter, huruvida, då tiden vore framskriden samt den nästföljande punkten troligtvis komme att föranleda till en mera långvarig öfverläggning, R. o. Ad. behagade upskjut.a den vidare handläggningen af förevjde Utlåt, till nästa plenum och nu åtskiljas. Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, åtskiljdes Ståndet kl. >/2 10 e. m. In fidem, O. Brakel. Fredagen den 13 April 18S0. Plenum kl. 6 e. m. Justerades protokollet för den 15 sistl. Februari e. m. H.
Vi känna dig väl, ty du röjes på rösten, Och, uppriktigt sagåt, är den ful, din organ, Än pipande gnällig, Än btdlrande skrällig, Och snufvig och skr of lig: en gång vid dig van, Hvar barnunge ropar: » uj, ujl det är höstenh din klyfvert, vi sett dem Och reser du icke, så vet att din näsa Skall hedfåret om på dig växa i längd, Ty husvill du blifver, Och bort man dig drifver, Och dörr, liksom fönster och spjäll, har man stängd, Hur än du med snöglopp i vrede vill fräsa. E. S. som droppar, förut; Ditt gikistyrda sinne Vi väl oss påminne, Förgäfves du bultar på vägg och på knut, För dig hvarje ingång man bommar och stoppar. Berätta sagor ... För Idun af Valborg. / Hå, hå, ja! Du tänker dig inställsam visa, Har förningar med dig, ja, alla de slags: Kålhufvuden, nötter Och päron och rötter Och rofvor och honung och plommon och vax: Var viss dock att ingen dig ändå skall prisa. Visst ser man, du lagar i ordning och leder Till slaktbänken gödoxar fram uti mängd Och gumsar och galtar, Och gäss du nedsaltar, Gå på du! — men helst man dock såge dig hängd, Där husbonden din nu som bäst sig bereder. Ty gör du det goda de tio procenten, De nittio gör du förargelse blott, Du dagen förknappar, Och natten du tappar, Och soldörren, hvilken har vidöppen stått, Den stänger du till, att den blott står på Dem tar du i nacken Och slår dem i backen; du Inf var förutan försyn Och solen, som nyss gick så glädtig i dansen, Så strålande klädd uppå himmelens bal, Gjpill hösten. Din gråtmilda uppsyn, Din gråbleka kindfärg, Lundberg. glänten. »} &gt;Har » Ja, » Nå, minnes berätta e n historia, så är d u d å varit snäll i d a g? * J " klädpenning / rågan ". Ordspråket säger, att man får taga seden dit man k o m m e r.
Härunder stärktes och mognade alltmer hennes håg och insikter för den verksamhet på olika områden, hvaråt hon under många år ägnat sin sträfvan. Denna sträfvan har i främsta rummet riktats på höjandet af den svenska kvinnans uppfostran, högre bildning och rättsliga ställning i samhället äfvensom på barnaundervisningens reformerande i praktisk riktning och samskolesakens genomförande i vårt land. Med bistånd af P. A. Siljeström, E. v o n Koch m. fl. anordnade fröken A n n a Hierta under 1860-talet flere offentliga diskussionsmöten, där man öfverlade om reformer i undervisningen, dels med hänsyn till barnens öfveransträngning i skolorna, dels ock till religionsundervisningen. V i d IDUN 2 Vådlig är färden på tidens flod, Den pröfvar din tanke, din kraft o c h ditt mod. 1898 Väl dig, om du tidigt på varningen hör A f döden ur djupet därnedanför. A. A. Gra / ström. ett af dessa möten föreslog och förordade fröken Hierta införandet af undervisning i hälsolära, ett förslag, som då väckte stort motstånd. En af de frågor, som lifligast debatterades vid dessa sammankomster, var samskoleidén, för hvars genomförande, förutom fröken Hierta, framför andra P. A. Siljeström kämpade på ett synnerligen talangfullt sätt mot dåtidens pedagoger. Fröken Hierta sökte likväl äfven på flere sätt praktiskt verka för dessa reformer. I början af 1870-talet utfäste hon efter hvarandra tvänne pris, dels angående » orsakerna till den tilltagande sjukligheten hos de unga kvinnorna », dels angående » flickors uppfostran » och » bästa organisationen af flickskolor ». Genom dessa täflingar framkallades åtskilliga förtjänstfulla utredningar och skrifter, som torde ha ägt en i ej ringa mån väckande verkan. Tillsammans med hrr Richert von Koch, Gustaf Laurin och prof. L. M. Törngren upprättade och organiserade fröken Anna Hierta under sitt ekonomiska ansvar år 1876 Praktiska arbetsskolan för ungdom, hvars program var samskoleundervisning samt undervisning i slöjder och andra praktiska arbeten. Såsom föreståndare för denna i sitt slag banbrytande skola engagerades hr K. L. Palmgren, hvilken följande år öfvertog skolan i eget namn.
Memorial af den 18 förutgående Februari, med utlåtande i anmärkningsmålet, rörande de, genom Föredraganden af Commando-Ärenden, under den 24 Maj 18‘7 utfärdade GeneralOrdres om villkoren lör approberandet a£ Recruter vid sådana Regementer, der Rothållare ej samfällt ingått beting om Soldatbeklädnaden. Då de flera, dels mot beslutet, dels mot formen rigtade anmärkningar, hvaraf återremissen beledsagas, ej kunna åsyfta, än mindre föranleda någon jemkning af Utskottets yttrande i en fråga, der det handlat med Rik - 44 Coust. Utsk. Betänkanden. sens Ständers rätt, har Utskottet väl funnit besvarandet af denna återremiss vara destomer utan ändamål, som trenne af Riks-Stånden redan låtit vid Utskottets åtgärd i hufvudsaken bero. Men af skyldig aktning för andras öfvertygelse och äfven för att närmare uppgifva grunderna för sin egen, iår Utskottet, i hvad egentligen det anmärkta framställningssättet angår, meddela följande ytterligare förklaring. Både till innehållet och till afsigten, är Utskottets ofvannämnde Betänkande i så måtto tydligt, att det visar, huru, hvarken i Regeringsformen eller i Riksdagsordningen, alla härvid användbara formers källor, ingen forin fans för ett så beskaifadt måls ordagrant lagliga afgörande. Regeringsformens 106 g. kunde ej tillämpas, enär Författningarne voro i Orderna anförda och således ingen öfverträdelse direct tillstyrkt; Dess 107 §. icke heller, då Konungens Rådgifvare i Commandomål der var förbigången; och mot åberopandet af 6 §. i Ansvarighets-Lagen uppstod åter den betänklighet, att denna Lag blifvit i sjelfva .verket gjord för Riks-Rätten. Enligt 33 och 81 §§• Regeringsformen samt 29 §. Riksdags-Ordningen, äger Constitutions-Utskottet att granska Grund-hagarne, väcka frågor om deras förbättring, och deröfver med sina yttranden till Riksens Ständer inkomma. Utskottet har i förevarande fall utöfvat sin pligt och sin rätt.
Genom officiella upgifter veta vi, att Piteå skoldistrikt omfattar 36,220 personer, då deremot folknummern inom Luleå skoldistrikt icke upgår till mer än 23,320 Vidare var den ledamot af PresteSt., som mest arbetade för skolans förläggande till Piteå, just från Skellefteå, och det bevisar väl, att denna folkrika församling lägger stor vigt på att få skolan till Piteå. En mängd skäl hafva deremot blifvit anförda både i Landshöfdingens och Biskopens promemoria, hvilka liro af en helt och hållet underordnad beskaffenhet, såsom att kostnaden skulle blifva mindre i den ena staden än den andra. För öfrigt är det att beklaga att länets 2:ne högsta myndigheter, Biskopen och Landshöfdingen, kunnat tvista skarpt med hvarandra i denna fråga, och Landshöfdingen anfaller särskildt i sin tryckta promemoria stiftets Ephorus med en bitterhet, hvilken jag fruktar icke har bidragit till att öfvertyga någon om Luleås förträfflighet. Man säger, att Utsk. skulle hafva rådfört sig med sakkunniga personer inom länet. Hvilka skulle dessa sakkunniga personer vara, om icke Biskopen och Landshöfdingen ? Hrr:ne torde af allt detta se, att tvisten egentligen är: huruvida man skall rätta sig efter länseller stifts-indelningen. Utsk. har för sin del ansett, att man borde rätta sig efter stifts-indelningen, och har för öfrigt sökt att förlägga skolorna så, att alla provinsens innevånare i medeltal skulle få lika långt till skolorna. Jag medger, att Utsk:s sätt att gå tillväga varit mycket enkelt, men derföre kan man icke säga, att det varit orätt. Det har varit tillämpadt i praktiken, och jag tior, att man befunnit sig väl deraf. Ehuru jag med mycken upmärksamhet åhört de här afgifna yttrandena, har jag likväl icke lyckats erhålla några nya nplysningar. Man har anfört några olika siffer-upgifter, men när man talar om siffror, som visserligen äro goda bevisningsmedel, beror allt på det förtroende man sätter till siffrornas riktighet, och i detta fall vill jag blott fästa upmiirksamheteu på, att Utsk:s upgifter äro lemnäde af de officiella myndigheterna.
Beträffande åter öfriga, såsom vilkor för lånemedlens utbekommande föreskrifna, iakttagelser, sä får Utskottet förklara, att Utskottet jemväl anser ilen såsom säkerhet för direktionens skuldförbindelse erbjudna pantförskrifning af den direktionen vederbörligen tillförsäkrade inkomst genom reviersoch t lagsmedlen vara lillfvllestgörande, helst denna under sednaste liden betydligen ökade inkomst, hvilken utgjort för år 18 4 3: r:dr ai,664: 45 sk. 4 r:st.; för år iU44 - r;dr a4,3i8: 3<) ak. 3 r:st ; för år i845: r:dr 28,p4^: 3o sk. 5 r:st, samt för år 1846: r:dr 31,51 1: a5 sk., vida öfversliger det årliga kapitaloch räntebelopp, som för line timman bör inbetalas, och hvilket först, sedan det af samma medel för ifrågavarande förelag anvisade bidrag upphört, skall erläggas. Men deremot och ehuru något egentligt kontrakt angående oftaberörde arbetes verkställande icke torde behöfva upprättas, enär direktionen öfver Götheborgs hamnoch elfarbeten måste för hvarje år aflemna plan och berättelse i afseende å de arbeten, som då böra under dess tillsyn förrättas, samt styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader vid dessa handlingars granskning följaktligen är i tillfälle kontrollera, huruvida och på hvad sätt de med det låneunderstöd, hvarom nu är fråga, förenade åligganden uppfyllas, anser Utskottet likväl nödigt, alt direktionen, i öfverenstämmelse med hvad såsom vilkor för alla dylika understöd finues stadgadt, förbinder sig alt efter den i nåder fastställda planen fullborda arbetet, ulan alL framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af staten. Derest Utskottets åsigt, hvad kontraktet angående detta arbetsföietags utförande beträffar, af Rikets Ständer godkännes och direktionen således varder befriad från skyldigheten att nyssnämnde handling aflemna, följer häraf naturligtvis, att ali fråga 0111 anskaffandet af den föreskrifna serskilda säkerheten för kontraktets uppfyllande föi faller.
Det kunde anses som jag tilltrodde mig bedöma Uiffoltelv mi ilaira uplysning, jag skylidar mig derföre att btkyga alla drsi medlemmar mitt skyldiga aktning, samt den ölwenygelsen jag äger, att Utskditet i Desi läge ej kunnat föreslå annat än hwad Det gjort; Me» jag sär äfwen i anledning af denna min öswertygelfe yttra, det jag anser som en följd af sakens natur, att man sä wäl i militaira som i andra ämnen, merendels förselar ändamälet genom en för tidig granskning af detailler. Utskottet har wiherliq-n ej, i sa motto härtill gjort sig skyldigt; detkaillerne äro med skäl unöerställningöwis framstälde sami grundade pä remitterade Mmorialer. Jag hade dock önskat att principen i afse» ende pä nödwändigheten af ett kraftfullt försmak eller ocksä morsa tsin, mera afgjordt blifwit bestämd, inna» förändringar kanske i strid med något as beha fall pkÄjecteradeS. > Jag anset mig i afseende härtwna och inuari jag wägar utbedja mig Ridderskapet och Adelns ups märksamhet wiv detaillerne, skyldig anföra nägre af de skäl som stadgat min öswertygelfe i venna prelimlnakree fräga,Nöd«ändigheretlafetk krastfullr förswak. Matt behöfwer aldeles imer inga hwarken i wilitairiska eller politiska undersökningar, för art finna, det wart närwarande Förswars-Werk, om del skall bliswa tillräckligt art afböja ett anfall, snarare bör gist ivas den högsta grad af fullkomlighet an förswagas: sjclfwa sunda förnuftet säger ost defiukoni, att del som hittills warit oiillräckeliar mätte ännu säkrare wara det dä det minfikas.
Den i April> och de sällsynta Naturanlag, som blotta åsynen af luntorne i Riddarhus-Arcbivet skulle förstöra} måtte alldrig hafva varit i stånd att af dem göra ett vätdigt bruk, Grefve Posse, Claes Fredric: Såsom Ledamot i Utskottet, har jag ej delat Utskottets tänkesätt, utan deremot varit af den tankan, att Riddarhus-Secreteraren borde vara tillåtit att derjemte bekläda i-ngon Statens Tjenst, émedän dels många Tjenster gifvas sorti icke äro beroende och dels jag anser det vara garnska nyttigt att Riddarhus-Secreteraren, sorn, emellan Rtksdagarne icke är af Tjensten myckst sysselsatt, genom någon bitjenst äger tillfälle att vinna mera öfning samt kännedom i allmänna affairer. Af 11 närvarande Ledamöter, då denna fråga i Utskottet afgjordes, hafva Sex varit af den mening Betänkandet innehåller. På det skäl jag nu anfört, tillstyrker jag att Utskottets Memorial i denna del ej må antagas, utan Riddarhus-Secreteraren medgifvas att tillika få bekläda någon annan publicjueTjenstj med skyldighet likväl, att vid hvarje Riksdags början visa att han från samma sin Tjenst för hela Riksdagen erhållit behörig Permission. Hvad åter angår frågan, art RiddarhusSecreteraren ej må äga Representations-rätt, så har Utskottet val varit af samma tank3j mert Utskottet har ej upptagit denna fråga i sitt nd förevarande Memorial, emedan Utskottet ansett lämpligare att densamma intogs uti Jnstructionen för Riddarhus-Directionen och 'fjert* 110 Den i April, stomännen vid Riddarhuset; hvaraf Utskottet redan uti detta Betänkande anmält sig vara sysselsatt att utarbeta en ny Redaction. Friherre Lagerbjelke, Johan, förmodade att det stadgande , enligt hvilket Riddurhus-Secreteraren ej skulle få begagna Representa** tions-rätt, borde i Riddarhus - Ordningen inflyta.
Ddj när ofmanupptagna Allmänna bernin» ning f)itforeé meD 2/301,690. utgöra SSemillningSmeblen en ©it turna af . 3l:br 6,816,190. §• 22. <2öit) ben Allmänna ^ewiUntngene förbetning, f>afme *2Bt i öm 5(([mÄtiiin allmänhet bibehållit be grunber, forn i ben ftfba 33emiBmngö*görorb* SBcll"llm"9cuningen blifvit följba, meb tillägg af en fär|Ttlb 2lrtifel, eller ben 3:bje, örn SSemillning för Cavacterö^ullmagter, Tjmtlfa bäbanefter mebbelaö; hvaremot ben jemte föemillningen f)itttllé uppburna 3*otcfrifjet&2lfgift blifmtt utur ^cmillningé*§örfattningen ute(Iuten, feban <2Bi, meb bifall - till Äongl. SRaj:tf 9?åbiga fJJropofttion, bejlutit, att för all Drbinarie
Herr Grefve Löwenhjetms, Carl Axel, den 29 sisth December på bordet lagda motion, angående den indirekta beskattningens förhöjande medelst chartae-sigillatae-afgifter; 2:o Friherre Alströmers, Carl Jonas Oscar, den 29 sisth December på bordet lagda motion, angående beskattning å hundegare i städerna, till förmån för uppfostringsinrättningar för fattiga och vanvårdade barn; 3:o Grefve Liljencrants', Gustaf Fredrik, den 31 sisth December f. m. på bordet lagda motion, att Rikets Ständer måtte besluta att för inrättande och underhållande i hvarje län af uppfostrings-anstalter för vanartiga barn, må årligen af hvarje mantalsskrifven person erläggas en afgift af minst 2 och högst 4 skillingar banko; hvarjemte, enligt motionärens begäran, denna motion kommunicerades de öfriga Iliks-Stånden; 4:o Densammes den 31 sisth December f. m. på bordet lagda motion, angående förhöjning af det maximibelopp hvartill kurhus-afgiften får bestämmas; tillika med ett i anledning deraf nu afgifvet yttrande; 5:o Herr Hjertås, Lars, den 31 sisth December f. m. på bordet lagda motion, angående åtskilliga förändringar i nu gällande bevillnings-förordning. Prot.-Utdrag den 4 Januari 1854. 79 Lag-Utskottet : l;o H. E.