Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Personers provisoriska tilfbrordnande att i nägot Stats-Räds fränwaro bestrida betz göromäl, har, i fblje af Domareoch Regerings - magtcrnas olika beskaffenhet, naturligen dclak sig i twännc, nemligen: 1:0 Om ett sädant tilfbrordnande mä kunna äga rum inom Högsta Domstolen, enär, enligt 2s § Regerings - Formen, uti densamma under fredstider företagas och afgöras mäl, som frän Krigs-Domstolarne dragas under Konungens pröfning, i hwilka fall twänne Militaire-Ledambter af Stats-Rädct böra sädana mäl öfwerwara och deröfwer rösta. 2:0 Om inom sjelfrva Stats-Rådet i allmänhet ett sädant förordnande mä äga rum! I analogie med hwad jag tilfbrene yttrat mlg, att Justitie-Räden, säsom i sin befattning inskränkte inom Domare - magtcn, hwaruti Konungen blott med 2 röster deltager ock säledes uteslutne frän befattning med egentliga Regerings-ärender, mä wid Riksens Ständers sammankomster njuta Riksdagsmanna-rätt, skulle jag för min del ej anse nägon olägenhet upstä af derr första frägans bejakande, blott de wilker derwid fästades, att de nödwändigt militaire-personer Konungen för berörde Krigsmäl inom Högsta Domstolen konstituerade, icke ägde säte och stämma i Staks-Rädet, och wörö underkastade Oomare-jäf och answar. Jag skulle sä mycket häldre bejaka densamma, som jag tror att, om Ståts-belägenheten medgifwit vh en tilräcklig tid lill 536 Den 16 September. kill kkpfwande af dm mängd wigtiga frägor, hwaraf en dcl blott likasom i utkast finnes i Regerings - Formen, sä hade wi förmodctigen genast föreslagit nägok stadgande enligt med det, svin nu är i fräga, och icke sammanblandat Stats - Rädets och Högsta Domstolens befattningar.
Af desse skäl finna Utskotten de vidlyftigt framstälde anmärkningarne, hvaraf dock största delen icke afser sjelfva hufvudfrågan nemligen huruvida en särskild Läne-Styrelse för Jemtland må fortfara, utan snarare innefattar klander mot denna Styrelses vidtagne åtgärder, i afseende på Provinsens oeeonomiska förvaltning , hvars upptagande åter ligger utom gränsen för Utskottens ifrågavarande pröfning, icke föranleda tillstyrkande af någon ändring i deras förut afgifne mening i änmet. Stats-Utskottets Betänkanden. 187 Hvad särskildt angår de inkast, som blifvit gjorde emot den af Utskotten föreslagna åtgärd i afsende på Herjeådalen, åberopa Utskotten, till besvarande deraf, de skäl och grunder, sorn i Betänkandet finnas utvecklade. Dock öfverlemnas detta till Riksens Högloft. Ständers egen upplysta pröfninning, med vördsam anmälan, att Betänkandet af Högvördige Preste-Ståndet och Välofl. Borgare-Ståndet redan är bifallet. Stockholm, den 18 November 1823. Utdrag af Prottocollet hållet hos R. HSStats-Utskott den 21 November 1823. S. D. Till närmare utvecklande af de skåll som förmått Riksdags-Fuihnägtigen Carl Bergman från Gefleborgs Låln att reservera sig emot Stats samt Allm. Besvärs och Ekonomi-Utskottets beslut i frågan om Jemtlands återförläggande till VesterNorrlands samt Herjeådalens till Gefleborgs Län, yttrade Bergman. ’’R. H. S. Stats samt alling Besvärs och Ekonomi-Utskott hafva, i fråga om Jemtlands återläggande till Yester-Norrlands Län, endast fästat sig vid det gagn i88 Sta ts-Utskottets Betänkanden. en särskild Läne-Styrelse skulle för landets odling medföra. Jag tror, att dervid jemnväl bort öfvervägas huruvida de uppgifne fördelarne för Jemtland motsvara de olägenheter, som icke allenast Jemtland sjelft, utan ock nästgränsande orter derigenom mäste vidkännas.
»Åh jo,» genmälte Josef, »den gunstig herrn kom hem i eftermiddag, frisk och sund.» »Så-å!» yttrade grefvinnan, »då är han icke orsak till sin herres mulna lynne i afton.» Brasan var mest utbränd. Grefvinnan skulle draga på klocksträngen för att begära in ljus, hon gick då förbi Josef och lade hastigt sin hand på hans panna och sade mildt: »Josef, är du sjuk eller ledsen? Säg att du är ettdera, ty det tredje är långt värre. Dåligt lynne är det värsta af allt, för en verklig vän, ty det bevisar att denna ej är nog, ej ens något i detta ögonblick.» »Jag är ledsen, goda Mathilda,» svarade Josef, och tryckte den vänliga handen till sina våta ögon, sina varma läppar. »Nå, det var godt,» sade Mathilda, och drog andan lättare, »men hvarför är min goda Josef ledsen?» fortfor hon, och tog en plats bredvid ynglingen. »Ack! jag har sett så mycket elände i dag, och, det värsta, det bittraste af allt, jag är sjelf orsaken dertill, genom mitt förb. tjenstenit.» »Och hvad har du sett?» frågade grefvinnan med yttersta förundran, ty hon visste ej att Josef varit ur huset på hela dagen. »O! jag har sett sorgen, den bleka, stumma, förgråtna, intill vansinne gränsande sorgen!» »Nej, säg snart, bästa Josef! Hvad har du sett? Man skall icke onödigt plåga sina vänner.» »Jag har sett soldat Bolds unga hustru.» »Ja, hon är rätt vacker att se på,» sade grefvinnan med någon förundran. »Ack, inte nu!» genmälte Josef sorgligt. Hennes man var af dem som blefvo kommenderade till Carlsten, och som afgingo i torsdags. Det var visst icke hans tur, men då kapten häromdagen var i förlägenhet, om hvem han i hast skulle taga, sedan ett par andra sjuknat, föreslog jag ifrigt Bold, emedan jag visste hur ordentlig och nykter och bra han är, och hur han gör heder åt regementet hvar han finns.
En vis Försyn har ock upplyst oss, att uppsöka och enhälligt välja en Furste, i ädelmod, i vishet och manlighet utan all like, till Thronföljare , till Rådgifvare, och till en värdig Son åt vår hulde Landsfader. Allt har efter önskan lyckats En fullkomlig enigbet och den ömmaste förtrolighet är rådande inom vårt vördade och älskade Konungahus, och ett oupplösligt band är knutet emellan Örverheten och Folket. Vår käre patriotiske Konung är genom sin välgörenhet mer oinskränkt åtlydd, än den enväldigaste Beherrskare, och Han har lyckligen väckt en gemensam patriotisk anda och öfverensstämmelse hos ett förut ofta söndradt Folk. 30 Den 7 Mars'. Trenne Finska och tvenne Pommerska härfärder hafva för detta, dels minskat gamla Fosterbygdens område, dels skuldsatt Riket och försämrat Penningens rätta värde, dels förödt Foikstocken och nedsatt Rikets anseen» de ibland andra Stater. En dag är öfver Svenska horizonten upp» klarnad. — Tillåten, mine Herrar, att en 83- årig man ibland Eder får offentligen, med hjertats fullhet, yttra siri glädje, att ändteligen hafva hunnit belefva den tidpunkt, då Sverige och dess inbyggare åter blifvit upp* lyfte till sin fordna ära iblai d Folken. Konungens och Thronföljarens vidtfrägdade mannamod och ståndaktighet i besluten hafva haft den stora verkan, att det nära förglömda Svea påkailades till biträde af andra Magter, i ändamål att stäcka framfarten af en Inkräktare, hvilken i Europa sträfvade efter ett allmänt öfvervälde. Under en stor och dyrkad Anförare hafva, på hinsidan Österbafvet, väre krigsmän, i förening med andra Rikens Härar, vunnit en stor krigsära, och berömligen bidragit att befria en hel verldsdel ifrån ett mångårigt öfvervåld. Förutan all Svensk krigsgärd, är ett och ett halft års fälttåg på främmande botten utfördtj och detta har blifvit möjligt genom eri stor Nations, för eget och andra Staters sjelfbestånd, gjorda uppoffringar.
Höstrågen med gras och löffrö besås, samt med försvarlig gärdesgård instängas och fredas i 4 års tid , utan att kreaturs betande på samma planen bör blifva tillåtet, derefter en lindrig svedning blifver god betes* vall i manga år, och efter utsådt Skogslid blifver tillväxande plantor fortare ny arfveskog, än att då riset och måssen ligga qvar efter upplödning på planerna; härom anhålla ödmjukeligen vi lill det högsta hos det Hedervärda Bonde-Ståndet , det alla Skattefrälse och Kronoskatte-Hemman måtte få äga större rätt till sin skog och jord än de, som på landet innehafva Boställe och Kronohemman, för att få med förestående vilkor fritt begagna utan ansvar ifrån Krono-Betjeningens tilltal eller ansvar, heldst behofvet nödvändigt fordrar för den fattiga Hemmansägaren i vårt .Län, att få nyttja Svedjeland och med Höstråg beså och gröda skörda till brödföda, och halmen till taktäckning och foder för kreaturen som efter god årsväxt gifver på Svedjelands-planerna 8 till 10 kornet. Det häfver ofta handt den olyckliga händelse i Kronobergs Län , det Krono Betjeningen har åklagat Skatternannen för Svedjeland, och vid Härads-Bätterna blifvit pliktfälde, och vunnit - Den 20 Juli. siit den växande grödan efter besigtning och värde , så att Skattemannen blifvit till stor skada och förlust till dess gjorde arbete och strödsäd.” Stockholm den 16 April 1815. Johan Johansson för Konga och Upvidinge Härader. Peter Johansson för Albo, Kinnevalds och Norrvidinge. Jonas Hinricsson för Sunnerbo Härad. Vördsamt Anförande f JfRedan vid 1812 års Riksdag väcktes fråga angående Skattemäns i Kronobergs Jhan fria Dispositions-rätt öfver sina Skogar, och i detta ämne hafva äfven alla vederbörande blifvit hörde , utan alt likväl för närvarande något resultat vunnits. Nu då denna fråga i allmänhet är under öfverläggning hos Höglofl.
Lön, men för de an.dra äler blott half, eller tillsammans fyra hela Executions-betjents-löner; sa har Herr Grefven och Öfver-Ståthållaren andragit, huruledes de publique ärender, bestående förnämligast uti handräckning till Krono-Utskylders indfifvaride, som af desse betjente skola, utan betalning, uträttas, de sednare arén blifvit förökade till nära femdubbelt antal; i anseende hvartill och ehuru de private Executions målen, för hvilka vedergällning erhålles, förmindskats, det likväl då blott sex Executions-betjente för närvarande å Stat lönas, vöre högst nödigt att den nu föreslagne tillökningen beviljades, helst, i annat fall, goroinålen ej skola kunna med verksamhet och drift bbjfva Kestridde. d ' Vskottet har jemväl inhemtat, att en Executions-betjent i Lön bestås 53 R:dr 16 sk. Banko årligen; så att till de nu ifrågavarande fyra nya Loner skulle fordras en årlig utgift af 2*3 R:dr 16 sk., utom den tillökning, som desse Executions-betjente i likhet med de förr varande sex, borde få till godo njuta. Och har Utskottet, uppå förberörde af Herr Grefven och Ofver-Ståthållaren andrngne skäl, ansett sig böra tillstyrka, att dessa nya Löner måtte varda beviljade Detta allt hemställes vördsamt Riksens Högloft. Ständers närmare bepröfvande; hvarvid bifogas Riksdags -Fullrnägtigen Anders Joacliimssons fran Östergöthland särskildta yttrande till Utskottets Protocoll. Stockholm den 27 Juni 18x5- på Den 2 Juli. 159 På Högloft. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets och Ad. Ledamöters Ledamöters vagnar vägnar Carl de Geer. Gustaf Murray. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar Carl Fr. Landberg. Jon Jonsson. C. Tonelius.
A* >73* — N:o 77. med förslag till ändring af 5 § 6 momentet Tryckfrihetsförordningen. XIX. B. 70, 3g2. A. ^62. — N:o 78. med förslag till ändring af 3 § 4 momentet Tryckfrihetsförordningen. XIX. B. 70, 3g2. A. 462. XXII. U. 460. XXIII. 185. XXIV. A. 379. XXV. U. 3t5. A. 454. ( 76 ) Constitulion$Utskqttets Memoria ler, Betänkanden och Utlär tanden : — N:q 79. med förslag till ändring af 5 § 6 momentet Tryckfrihetsförordningen. XIX. B. 70, äga. A. 466. XXII. U. 460. XXIII. ■ 85. XXIV. A. 379. XXV. U. 315. A. 454. — N:o 80. i anledning af återreniisser å ConstitntionsUtskottets memorial N:o 56. XIX. B. 70. A. 3g2. XXVI. — Nio 8|. i anledning af återremiss å ConstitutionsUtskoltets memorial N:o 5;. XIX. B. 70. A. 3q2. XXIII. U. 426. XXIV. A. 438. XXVI. 0. 6., 97, irn}. A. i73. — N:o 82. i anledning af erhållen återremiss af ConstitutionsUtskottets memorial iV:o 5q XIX. B. 70, 3g2. A. 481. XXIII.
Sedan Banco-Utskottet häröfver rådfört sig med sakkunniga personer vid Kongl. Myntet, och erhållit de speciela upplysningar i ämnet, hvaraf Utskottet funnit sig i behof, får Utskottet hos Rikets Ständer vördsamt tillsyrka 2 a) att ej mindre vid Banken i Stockholm, än vid Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö må för BancoSedlar till bestämda pris i vexling emottagas följande utländska Myntsorter, nemligen: 1) Holsteinska, Danska och Norrska Species; 2} Engelska Kronor; 3) Tyska Conventions-Species; 4) Spanska Piaster eller Amerikanska Doflars; 5) Franska Femfrancs-stycken; (3) Preussiska Thaler; 7) Ryska Rubler (sedan 1807) ;' g) Liineburger eller Meklenburger jZvyeidriltel-stycken. BancoUtskottets Betänkande JV.-o 85‘ bj) att, enär af någondera bland dessa Myntsorter erbjudes ett partie om fem Marker Svensk Victualie-vigt, och derutöfver, beräkningen alltid kommer att ske efter sådan vigt och e] i stycketal, samt priset i BancoSedlar då bestämmas enligt hosföljande Tariff N:o i; att, enär åter mindre partie, än fem Marker Victualie-vigt, af någondera Myntsorten erbjudes, beräkningen må kunna ske efter stycketal, sålunda att innehållet af hvarje piecé i Ass utrönes medelst Silfvervigt; dock att, efter denna grund, inga andra piecer antagas än sådana, hvilka äro till den grad fullvigtiga, att afgången eller nötningen högst motsvarar 3 procent af det Ass-antal, ett sådant mynt nyprägladt bordt innehålla.
Endast detta var, efter min öfvertygelse, ett tillräckligt skäl för Talmannen att vägra propos. å det väckta förslaget, Jag beklagar, att Konst.Utsk:t upfattat sin egenskap af högste domare i en fråga, sådan som denna, så oinskränkt, att det ansett sig endast kunna till pröfning uptaga de skäl, som Talmannen för sin vägran anfört, oaktadt jag anser äfven dem fullt giltiga. Jag beklagar ytterligare, att Utsk:t, då det är sista instansen i denna fråga, icke kunnat höja sig åtminstone så högt, att det ingått i bedömande af, huruvida det vore lämpligt, att en person, som redan förut i flere månader utöfvat representantkallet, borde ifrån sitt Stånd uteslutas. Jag önskar och hoppas, att detta måtte blifva det enda exemplet på Konst.Utsk:ts sätt att gå till väga. Det är ett minne från frihetstiden, från en tid, då ordning och lag icke voro gällande, utan majoriteten efter sina tycken bestämde landets och individernas öden. Vi skola icke återgå till dessa tider, vi lefva i ett konstitutionelt samhälle och måste framför allt bevara helgden af våra grundlagar. Afven detta anförande framkallade bifallsyttringar. Frih. Cederström, Anders: Att meningarne om detta Betänk, varit delade, det synes af de Betänk, vidfogade reservationer, men att de icke äro det inom detta Stånd, det tror jag mig kunna antaga på grund af den kännedom, jag under en lång följd af år haft tillfälle inhemta om detta Stånds tänkesätt i dylika frågor. Ty sedan 1 805), då vårt nya statsskick blef-nfördt, harman icke hört talas om, än mindre sökt genomdrifva några sådana grundsatser, som här blifvit framställda.
1 sorn då var anställd å korvelten i egenskap af Sekond, utaf numera Kapten-Löjtnanten Dahlström, som jemväl tillhörde korvettens befäl, emottagit en Skepps-timrnermannen Hedström tillhörig penningesumma till belopp af omkring 1,500 eller 1,600 Spanska piaster, hvilken penningesumma till Tersmeden öfverlemnades med tillkännagivande från korvettens Chef, Kaptenen af Klint, som vid tillfället ej fanns ombord, att penningarne voro afsedda alt användas för fartygets räkning; i anledning hvaraf Tersmeden, som räknat penningarne och dervid funnit dem utgöra förenämnda belopp, nedburit dem i Chefens kajuta och derstädes förvarat dem under Chefens lås; att Tersmeden ej annorledes hade sig något bekant om det i afseende å penningarne med Hedström träffade aftal, än att Kaptenen af Klint för Tersmeden omtalat, att han med Hedström öfverenskommit, att penningarne skulle få användas för korvettenS behof och Hedström deremot vid hemkomsten erhålla motsvarande liqvid i Svenskt mynt; att, under det Chefen vistades i land, Tersmeden vid llere särskilda tillfällen, på reqvisition, till Chefen afsändt åtskilliga belopp af ifrågavarande penningar; samt att Chefen, under fortsättningen af resan, i Havanna yttrat önskan, att den af Hedström lemnade penningesumman måtte förslå till betäckande af derstädes företallande utgifter för korvetten, enär Chefen för sådan händelse icke skulle behöfva anlita det kreditiv han medförde.
2. meb begagnanbe af tillgångar, font funnat ber* till anmänbas; nion enär fåbane icfe längre äro att påräfna od) Eerpfett, för att uppfplla fttt änbamål, bör bringas till en ftörre flprfa, få äf¥ar .Kongl. 2Kaj:t af Dlifets ©tänber, att bet, enligt uppgjorba beräfningar, därtill erfors berliga årliga anflag matber uppförbt meb ♦ 16,260: 26. 6. fitnnanbe fojlnaberna för EorpfenS uppfattning befltibas utan färffilbt anflag, bcrigenont att Eorpfen icfe genaff erhåller fin f)ela perfonal. 8:0 gpllnabsanfTag för löneregleringen mib inbclta infanteriet ♦ 19,300: — >— 9:o gör befälet odj imber;befälet mib (Sottlatibs nattonals^cvvåting fjär en TöntiHöfning länge marit af befjofmet påfallab; odj .Kongl. 9ttaj:t, font, efter pröfning af fratttffäll; ba färflfilba förflag ej minbre Ijärorn, än om en ättbamålsenligare organifation af förfmaret på ©ottlanb, låtit upprätta np flat för 33emäringen berfläbeS, förefTår nu att på 3:bje äpufmitbtiteln upptagas be utöfmer förra auflaget erforberliga 7,513: ©umma tiliöfning på 3:bje Jjufmubtiteln 91,494: 29. 8. Sfrån benna fumma böra afgå 562: mirtf¥abe på anflagcn för Eaoalleri; ocf) 2lrtil; leri
Jag flyr från menniskorna till dig. Jag lägger mig och mitt barn för dina fötter! Förskjut oss icke! Tag åtminstone den oskyldige till nåd! – Oljan i lampan räcker ännu en timme, sade Myro till sig sjelf, sedan hon undersökt lampan, hvarefter hon ånyo vände sig till vinkruset, för att ur detta hemta kraft att öfvervinna sin spökrädsla. – Men, kära Kakel, klaga icke såder! Det låter så hemskt, och jag känner vid dessa ord någonting inom mig sjelf, likasom om jag också vore brottslig. Prisade vare Gudarne, det är jag likväl icke. Jag har blifvit uppfostrad till hetär och lefvat gladt och muntert, men aldrig brutit emot gudarnes vilja. Jag har aldrig förorsakat mina föräldrar någon sorg, ty de känna icke mig och jag icke dem. Nog bör jag kunna sofva, utan att frukta spöken. Men du har alldeles jagat sömnen från mina ögon, Rakel. Det blir en otreflig natt, den här. – Förlåt mig, Myro. Jag skall försöka att icke störa dig mer. – Bara du icke klagar, så är det bra. Låtom oss tala om någonting trefligt, fortfor Myro, i det hon lade sig på sin soffa och bredde kitonen öfver sig som täcke, – lampan brinner ännu en timme, och sedan skall jag försöka att sofva ... Jo, jag vill säga dig, Rakel, att med dig skall det snart blifva bra igen. Ju häftigare sorg, desto kortare. Du är ung, du, och har framtiden för dig. Jag tänker som oftast på din framtid, jag, alltmedan du klagar och sörjer öfver det närvarande. Vänta blott, rosorna skola återkomma på dina kinder och elden i dina ögon. Du skall åter blifva vacker och väcka männernas beundran. Det beror af dig sjelf att göra din lycka. Tänk dig blott, Rakel, att bo i präktiga rum, att hafva juveler och de skönaste kläder, att ega slafvar och slafvinnor, vara eftersökt och afundad, att ila från nöje till nöje och se de förnäme ynglingarne vid sina fötter! Du kan blifva den andra Myro, den nya drottningen som herrskar med Lais’ och Frynes spira. Det kan du, endast du sjelf vill.
Vid dessa förhållanden och med förutsättning i öfrigt, att, på grund af de anmärkningar och hemställanden, som här nedan förekomma, jemkningar kunna ega rum i instruktioners stadgande angående ärenden, som till dessa emli et.sver k s handläggning höra, anser jag hufvudgrunden af kollegialsammansättning för desamma lämpligen kunna utbytas emot en organisation, likformig med General-Tull-Styrelsens eller Styrelsens för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, sålunda att förvaltningspersonalen komme att bestå af en chef med allena beslutande rätt, och rådgifvande departemental-föredragande eller byrå-chefer, med reservationsrätt samt, då fråga vore om afgifvande af underdåniga förslag, eller utlåtanden till Kongl. Maj:t, med rättighet att låta sina reservationer dessa förslag eller utlåtanden åtfölja. I afseende på chefens beslutande-rätt anser jag dock, hvad Kommers-kollegii förvaltning af manufaktur-diskonten angår, det undantag böra ega rum, att, om ledamöterna instämma uti ett afslag å sökt lån eller ogillande af erbjuden säkerhet, dervid äfven mot chefens mening bör förblifva; äfvensom, hvad beträffar de Fahlu bergs-skola rörande ärenden, som tillhöra Bergs-kollegii handläggning gemensamt med af Bruks-societeten utsedde deputerade, nu gällande föreskrifter om dessa ärendens behandling, torde i anseende till inrättningens blandade egenskap af statens och enskildes, intilldess någon förändring dermed kan komma att ega rum, än vidare böra tjena till efterrättelse. Efter det jag sålunda utvecklat mina åsigter i afseende å prelimi »ärfrågorne, öfvergår jag till det hufvudsakliga ämnet, eller förslaget till personaloch aflönings-stater för de tvänne ifrågavarande embetsverken. Såsom inledning dertill och närmare förklaring öfver vissa delar af specialförslagen har jag ansett mig böra angifva följande grunder, vigtiga, såsom mig synes, att iakttaga vid alla så beskaffade regleringar. a) Antalet af tjenstemän bör icke vara större än göromålen fordra, under förutsättning, att hvar och en varder skäligen sysselsatt.
Men i ännu ett annat afseende bör man Då infinner sig en vacker dag framtiden, byggmästare! » bjuda barnet det bästa, det allra bästa som den kommande generationen, och klappar på Han hade satt kransen på tornet. Han hade kan fås, och det är med afsende på dess hans dörr. Det är Hilde Wangel, som är djärft följt konsekvenserna af sin tanke, och umgänge. Det bästa och naturligaste umgänget hennes representant. Solness har en gång för han hade stått däruppe jublande och segerviss för barnet är dess egen mor. Detta umgänge tio år sedan lofvat henne ett kungarike. Det om sin saks riktighet, hvilka följderna än måtte .skall börja redan från allra första tiden, då var efter att ha utfört ett storverk o c h, i bli. Hilde hade hört harpotoner i luften. Det modern själf bör gifva sitt späda barn den glädjeyrseln och tron på sin egen alltförmående var hänförelsens tacksägelsebymn. fysiska vården. Mödrar, som ej själfva vårda makt som han gjorde det. Sedan hade han Hvad mer om han sedan, svindlande vid sina späda barn, utan lämna dem i lejda nästan glömt bort detta löfte. Han har varit tanken på, hur långt hans konsekvenser fört hohänder, tills de kunna gå eller ännu längre, sysselsatt med den realistiska uppgiften att nom, tviflande på sig själf och sitt eget verk, beröfva sig själfva en af de största fröjder, bygga hem för människor, tagit del i dagens icke kunde hålla sig kvar däruppe. Sin gärsom lifvet bjuder. D e gå miste om dess frågor och sökt att lösa dem på ett tillfredsning hade han ändå gjort. Och om också Byggmästar Solness. för IDUN 1893 han själf föll, stod hans verk kvar. Kransen hade han satt på tornet. Fullgodhetens värdemärke hade han tryckt på det hus, som aldrig skulle blifva ett hem för honom och hans samtid, men som skulle tagas i arf af det kommande släktet. Vägen hade han utstakat, fastän han själf aldrig fick komma in i det förlofvade landet. Han var hennes byggmästare.