Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pr, VII. B. 2;dra Afd. 9§ Den 25 Augusti e, m. blifvit väckt, så inser jag i sanning icke, hilm något skål härifrån kunnat hemtas, att vägra Universiteten att få MilitaireLärare, Det hat icke varit min tanka, jag upprepar det, att bestämma mig uteslutande för den ena eller andra undervisnings-methoden, aldraminst då en KrigsÄcademie redan finnes inrättad:; men en concurrence äfven emellan Läroverk måste alltid blifva nyttig, och kanske med tiden fälla den säkraste domen om företrädet, och i alla händelser skal! likväl alltid inträffa, att mången, som nu år hindrad att söka sin bildning vid KrigsAcademien å Carlberg, skulle, i händelse Miiitaire-Lårare vid Universiteten anställdes, kunna finna lättare tillfälle, att der inhemta denna bildning. Herr Monfgommerie, Gujtaf: Som jag, i likhet med Grefve Cronhjelm, icke kunnat rätt fatta det omståndeliga yttrande Herr von Hohenhausen nyss upplåste, får jag vördsamt anhålla, att, i händelse Stutsoch OeconomieUtskottens Betänkande återremitteras, det må tillåtas mig, att till nästa plenum å nämnda anförande afgifva ett lika omständeligt svar. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus': FÖr min del hade jag önskat, att då de förenade Utskotten hos Riksens Ständer föreslagit; det en underdånig skrifvelse måtte till Kongl. Majit afgå, med anhållan om anställandet af en revision utaf de
Ty om flera serskilda egendomar till ett värde för hvardera af 15,000 Rdr och deröfver finnas uti en ägares eller brukares hand, bör äfven på hvardera, de må vara belägne på större eller mindre afstånd, men då de brukas med serskildt folk och serskilda dragare, tillåtas denna pannerymd. Missbruk kunna visser - 236 Bcsv. ochEkon Utsk. Betdnkanden. ligen härvid förefall®: men retelsen dertill förekommer till en stor del genom förbudet att äga större pannerymd uti samma hus eller på samma egendom. I alla fall uppvägas de icke a£ det å motsatt sida uti fria husbehofsbränrtingen annars införda tvång, att en ägare äf flera egendomar, kanske till flera hundrade tusende Rdrs värde med deremot svarande folk och dragare, icke skulle till husbehof, det är, till ett emot denna förbrukning svarande qvantum och i sammanhang med ett derefter afpassadt jordbruk, få tillverka en vara, hvilken så hufvudsakligen ingår uti dess påräknade hushållning. 6:0 Enär, uti följden af sdje momentet är tillåtet, att äfven med det mindsta Egendomsvärde begagna en 50 kannors panna och derunder genom ingående uti maximum af första klassen, så är derigenom den olägenheten förebyggd, att någon tvingas nyttja en mindre panna ä'n af 35 kannors rymd, som är den mindsta, hvilken med någorlunda fördel kan brukas vid användandet af potatoes. Men att för öfrigt, enligt några Memorialers yrkande, inskränka rättigheten inom Classerna till mindre pannerymds begagnande med erläggande af progressiv afgift, än hvad samma Glassens maximum utstakar, dertill tror Utskottet ingen anledning förefinnas. Någorstädes skall gränsen vara: denna synes naturlig, och tillstyrkes derföre att få blifva orubbad. Det äfven uppgifna förslag, att, till vinnande af nödig controll, alla pannor både / Besv. och Ekon. Utsk.
Der flottning bedrifves gemensamt, utdebiteras flottnings-afgifterna lika för alla flottande, efter hvars och ens egande virkesqvantitet, vare sig att flottande är utom eller inom föreningen; och bestämmas dessa afgifter efter årets flottningskostnader, med tillägg af förslitningskostnaden å byggnader och inventarier, jemte ränta och amortering å de kapitaler, som för erforderliga strömrensningar eller andra för flottningens bedrifvande befintliga, nödvändiga och ändamålsenliga byggnader, hvilka icke förslitas, blifvit nedlagde, samt de afgälder och skade-ersättningar till strandegare m. 11., som drabba llottgodset. Amorteringstiden å de kapitaler, som för strömrensningar och andra likartade varaktiga byggnader eller arbeten blifvit utgifna, bestämmas utaf en dertill genom Konungens Befallningshafvande förordnad besigtningsoch värderingsnämnd; men får icke utsträckas längre än till högst 10 år för åar och smärre vattendrag och högst 20 år för större vattendrag eller elfvar, och skall amorterings-afgiften alltid fördelas lika på hvart och ett af de år, som för amorteringen bestämmas. Der i en eif eller större vattendrag bifloder på särskilda ställen inflyta, hvilka tillföra flottgods, eller der under flottledens lopp timmerafskiljning på olika ställen eger rum, bör flottleden indelas uti distrikter, och för hvarje sådant, der flottgods inkommer eller afskiljes, särskild räkning öfver flottningsoch afskiljnings-kostnaderna föras, för att afgifterna derefter må kunna rättvist för hvart och ett särskildt distrikt bestämmas. § 8.
Majit täcktes, genom utfärdad författning, i nåder stadga, att vederbörande häradsskrifvare, eller, istad, den embetsman som skattskrifning förrättat, må vara pligtige, att, der församlingen sä önskar, uppå anfordran af församlingens kyrkoherde, eller den hans tjenst förrättar, emot lösen, som af församlingen skall ersättas, aflemna förteckning, upptagande det röstetal, som på grund af bevillning efter 2:a art• för näring, handper k eller lön, medlemmar af församlingen tillkommer. Beträffande vidare de anmärkningar, som blifvit framställda emot nu gällande bestämmelser uti 4 och 6 mom. af 5 § uti omförmälda Kongl, förordning; så hafva Utskotten å den ena sidan visserligen icke förbisett, att lagstiftaren genom de ifrågavarande stadganderne haft för afsigt att förekomma, dels att personer, som (ill följd af deras ställning vanligen befinna sig uti ett större beroende af andra, hvilket kan verka hinderligt för den sjelfständighet, som hos en röst-egande bör förutsättas, må uti öfverläggningar och beslut vid sockenstämma deltaga, dels ock att? enär, vid en dylik sammankomst endast afhandlas frågor rörande kommunens enskilda angelägenheter, andre än församlingens röstegande medlemmar dervid må föra talan; men Utskotten hafva tillika, å den andra sidan, icke kunnat lemna oanmärkt, hurusom, till följd af denna inskränkning, flera olägenheter kunna uppkomma. Jemförer man dessa föreskrifter med hvarandra och dervid tillika åt det sednare stadgandet gifver deri tydning, att med ordet ,annan11 förstås röstegande, hvilken tolkning med vanligt språk-bruk närmast torde öfverensstämma, så finnér man, bland annat, att, genom ifrågavarande inskränkning, en röstegande husbonde betagits rättighet att till förvaltaren af dess egendom öfverlåta sin talan och rösträtt vid sockenstämma. Att ett dylikt förbud, A lagoch Elion. Utskottens Utlåtande, N:o 53. hvilket, om det ock i allmänhet icke efterlefves, likväl uti de ofvananforda bestämmelserna linnes nedlagdt, måste för en frånvarande eller utom församlingen vistande husbonde, gifva anledning till betänkliga olägenheter lärer lätteligen kunna inses.
Beträffande slutligen Kongl. Maj:ts förslag, att Statsverket skulle öfvertaga salpeterfondens nuvarande eller i följd af indragningen blifvande expektans-, pensionsoch indragnings-stater, har Utskottet i fråga om de nu till indragning bestämde tjenstemän icke haft något att erinra, men det har deremot synts Utskottet mindre lämpligt, att Rikets Ständer skulle på förhand lemna ett medgifvande i ofvan antydda syftning i afseende på sådane tjenstemän, hvilkas innehafvande befattningar först framdeles kunna till indragning ifrågakomma. I enlighet med hvad sålunda blifvit anfördt, tillstyrker Utskottet, a) att, emot det att salpeterfonden, sådan den vid 1866 års utgång efter afslutad hufvudbok befinnes, till Riksgälds-kontoret för Rikets Ständers disposition öfverlemnas, det å Riks-statens fjerde Hufvudtitel uppförda anslag å 60,000 Ii:dr till “salpeteruppköp" i stället må, på sätt Kongl. Maj:t äskat, upptagas såsom förslagsanslag, och till 110,000 R:dr förhöjas; b) att Rikets Ständer må medgifva, att Statsverket öfvertager salpeterfondens nuvarande, eller i följd af redan beslutad indragning blifvande expektans-, pensionsoch indragningsstater; samt c) att, vid anmälan af dessa beslut, Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, efter vederbörandes hörande, låta verkställa och för kommande Riksdag framlägga x behörig utredning, huruvida salpeternäringen fortfarande är 24 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. för innevånarne i Westerbottens och Norrbottens län af den betydelse, att den bör, på sätt hittills egt rum, af Statsverket understödjas. Diverse anslag. 22:0. Ridskola.
Och sen så får du inte sätta din fot i denna skolan mer, och jag ska’ tala om ditt dåliga spravatt för er prest med.» Derpå började han med undervisningen. Men jag fick ingen fråga mer på den dagen. Och äfven om jag fått en fråga, så tror jag förvisso, att jag ej skulle kunnat besvara henne, så upprifven och olycklig kände jag mig. O, Hans Persson, hvad var du för en pedagog! Dock, det var ej att begära någon insigt i pedagogiken hos den, som endast användt sex veckor på hela sin utbildning till folkets lärare. Då arbetet för dagen var slutadt och Hans Persson gått in i stugan, skockade sig alla barnen omkring mig. Och det var så långt ifrån, att något af dem misstänkte mig för den skamliga gerningen, att de alla på det innerligaste beklagade mig. Hur kunde Sven på Lyngen vara så stygg och utan rigtigt skäl vilja låta påskina, att jag skulle vara den skyldige! – Hvar var han, Sven? Nu skulle han svara för sin lömska anklagelse. Men han var ingenstädes att se. Han hade smugit sig undan med sitt dåliga samvete. Aron och Abraham sprungo bort åt det hållet, han brukade gå, när han skulle hem; men de kommo tillbaka utan att ens hafva sett en skymt af honom. »Ja, så träffa vi la honom i morn,» tyckte de och knöto händerna. Nu gingo vi först ner för att se på den dränkta kattungen, som låg der på marken med sitt band om halsen och stenen fästad vid bandet. Det var ett dåligt strumpeband, som tydligen hade tillhört ett barn, det var ej större. Aron löste bandet af kattens hals och tog det i förvar. Jag visade, att jag hade båda mina strumpeband i behåll; dessa voro ganska fina, ty min moder hade sjelf väft dem, hon ville ju så gerna, att allt, hvad jag hade på mig, skulle vara snyggt och vackert. »Ja, du behöfver inte visa dina håseband,» tyckte både Aron och Abraham. »Vi veta godt, att detta aldrig har varit i din hand. Men vi ska’ nog ta reda på, hvem som har rått om det. Lita på det! När du kommer hit i morn tidiga, så ska’ nog rackaren vara fast.» »Jag kommer visst aldrig hit mer.
För alt upplysa detta, torde jag få uppläsa hvad tillverkarne i Eskilstuna härom säga, nemi. ”rakknifvar tillverkas i Eskilstuna enl. samma tariff lill 28 serskildta priser ifrån 20 sk. till 3f r:dr för stycket, och nu stadgade införseltull, 16 sk. pr stycket, utgör således på en gång 80 procent af värdet för den grofsta men icke fulla 9 procent å den finaste” : Detta är fallet med nuvar:de tullsystem; än värre skulle det med det nya. ”Vid artikeln pennknifvar visar sig detta förhållande än märkbarare. Bland 22 serskildta slag och tillverkningspriser, som tariffen upplager, äro priserna ä de minst kostbara sorterna 4 till 5 sk., men på de finare och dyrbarare 1 r:dr 32 sk. lill 2 r:dr och derutöfver; tullsatsen 8 sk. utgör således pä samma gäng 150 proc. å de förra, men icke 8 proc. ä de sednare sorterna”. Detta har Bevilln.Utsk. icke brytt sig om att rälla, utan det har vidtagit en åtgärd, som är än värre. Jag skulle derföre hafva önskat, att R. o. Ad. återremitterat denna punkt, derest man kunde hoppas att Bevilln.Utsk. skulle befatta sig med alt göra någon rättelse. Men jag misströstar alt de som äro intagne af 358 Den 3 Juni f. m. en theori, och som säga att 25 proc. är det högsta som någonsin bör åläggas, samt att derunder går allt i afslag, med dem är väl ingenting att uträtta eller att af den att hoppas. Hr Aminoff har äfvenledes vid ett föreg:de tillfälle sagt, att Utsk. alldeles ej brydde sig om, att på verkstäderna eller hos handtverkarne höra efter hvad deras varor kunna vara värda. Hvarföre gör Utsk. så? Jo, utan tvifvel derföre att Utsk., som jag nyss sade, följer en theori, utan afseende på verkligheten.
Vili. lill V. St. 1‘rol. 1S53—51. Från Högv. Prestc-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o 17, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betankandet N:o 10, angående stämplade pappers-afgiften. Hvad Utskottet i detta Utlåtande vid författningens dels 4 §, sid. 2, dels 7 §, sid. 3, yttrat och föreslagit, bifölls. Beträffande 6 §, gillade Ståndet ej mindre den föreslagna förändrade lydelsen af 1 mom. i denna §, än Utskottets hemställan i fråga om kartering af fullmakter för folkskole-lärare, äfvensom Preste-ståndet biträdde de öfrige Riks-ståndens lemnade bifall till Utskottets tillstyrkande, med anledning af vackt motion om befrielse från stämpladt papper för honorifika bevis af Kongl. Maj:ls nåd. Utskottets hemställan vid 8 §, i fråga om stämpladt papper till fördelsoch undantags-kontrakter, ansågs å Preste-sfåndets sida ej erfordra annan åtgärd, än att läggas lill handtingarne, och godkändes yttrandet, sid. 4, rörande en per milleoch rusthållsafgifterne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utshotiets nedanomförmälda Utlåtanden: N:o 181, i anledning af erhåilne återremisser å Betänkandet N:o 67, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Andra Hufvud-titel. Utskottets yttrande, med anledning af hvad vid pröfning af 1 punkten i Betänkandet N:o 67 inom Riks-stånden blifvit beslutadt, lades till handlingarne.
Då jag bär aktning för hvar mans rätt att inom detta hus yttra sin öfvertygelse, då det icke af grundlagen är förbjudet, kan jag icke annat än instämma med Frih. Cederström i det förklarande, att hans rätt blifvit honom förnekad. Jag medger visserligen, att någon anledn. för Hr Gr. o. Landtnäs mening finnes i den mindre tydliga redactionen af i morn., ty jag förmodar, att Ilr Gr. o. Den 17 November e. m. *9* Landtm, genom de mindre vårdade ordalagen kommit till den slutsats, att voteringen angått, huruvida en allmän förhöjning i skjutslegan borde äga ruin; men jag, som kanner andemeningen af detta morn., vet bestämdt, att det ej varit Utsk:s afsigt att föreslå en ovilkorlig förhöjning, utan att förslaget derom varit så vilkorligt som möjligt, och att man velat förbinda denna förhöjning endast med entreprenader. Det beslut, R. o. Ad. fattat, har således endast innefattat, att ingen förhöjning i skjutslegan skall i sammanhang med entreprenader äga rum, hvaremot Frih. Cederströms anhållan haft en helt annan syftning än Utskts förslag. Hr Dalman: På de skäl, Gr. Horn framställt, får jag jemväl reservera mig emot Hr Gr. o. Landtmts vägran att meddela propos. på Frih. Cederströms förslag. Då Hr Frih. väckt denna fråga, innan discussionen var slutad, och R. o. Ad. ej voterat om något annat, än huruvida entreprenörer borde få uppbära högre skjutslega än andra skjutsande, är det klart, att Hr Frih. haft rätt att få sitt förslag pröfvadt. Ehuru jag icke gillar detta förslag, anser jag mig doct skyldig förklara, att jag anser Hr Frih:s rätt hafva blifvit honom vägrad. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att som han af Hr Dalmans sista anförande förmodade, att den propos., hvaröfver sednast varit voteradt, fallit i glömska, ville han åter låta uppläsa densamma.
— Utan att ingå i besvarandet af den fråga, huruvida en sådan åtgärd, kunnat medföra lägre uppköpspris eller om icke möjligen ett oflicieit tillkännagifvande af de betydliga sädesqvantiteter som erfordrades för de af missvexten hemsökte Provincerna och deribland för några af de vanligen mest sädesrika, skolat orsaka ett hastigare uppjagande af prisen än som nu ägde rum , då contracter partielt och under hand afslötos, — tror Utskottet sig endast böra upplysa, att ifrån den dag; då Creditivets lyftande ansågs oundgängligt eller den B Augusti 1826, var tiden, med beräkning af den termin då seglationen vanligen här afstadnar, så inskränkt att nämnde upphandlings formalitet, om dess nytta äfven vore bestämdt ådagalagd, måste uraktlåtas för den tvingande nödvändigheten, att innan segla tionens slut hemförskaffa de behöfliga spanmålstillgångarne. Och från den tidpunkt, då K. M:ts Befhtde erhöllo Creditiv-Medel till deras disposition och således kunde vidtaga activa åtgärder för de nödställda orternas undsättande, återstode endast omkring 2:ne månader för uppgörandet af LefveransGontracterna, införskrif nings - Betänkan Jen, N:o 208. 345 hingsåtgärderna A speculanternes sida, samt .Spanneraålens hittransporterande. Då man derjemte besinnar den trekan u de Handlandes sida att öfvertaga dylika speculationer, sorn var en naturlig följd af det förut vid sådane tillfällen följda systeme, eller att för Statens räkning genom Allmänna Magazinslnrättningen införskrifva säd, torde lätteligen inses, att undvikandet af hvarje äfven det minsta dröjsmål var af största vigt; hvadan äfven Utskottet finner ifrågasatte olikhet i sättet för Spannemålsuppköp, hafva varit en nödvändig följd af de förhållanden, som inträffade vid 1826 års missväxt. Beträffande åter redovisningen för de lyft ad e Creditivraedlen, så visar sig den väsendtliga skiljaktighet emot B.
Fång-Styrelsens fordringar, hvarom Revisorerne erhållit vederbörandes förklaring, hvilken befunnits i åtskilliga fall så nöjaktig att dervid bort bero, under förutsättning likväl, att slutliqviden eller anledningen till begärd afskrifningsrätt, beroende på ännu ej utredda concurser eller fortlöpande Redogörelse, af Kongl. Styrelsen påskyndas så vidt på den samma ankommer. Men hvad åter angår halancerade liqviderna emellan Kongl. Fång-Styr elsen, å ena, samt Hof-Ilalts-Rådet Trägårdh, — 165 — Kammar-Rätts-Rådet Uggla, Kamereraren Raab och Capitainen Bonander, å andra sidan, hvilka upptagas år från år i Räkenskaperne, tillstyrka Revisorerne att åtgärder måtte vidtagas, på det desse enskilde personers skulder må blifva snart indrifne samt tillfällen hädanefter icke lemnäs för uppkomsten af dylika balanceringar. D) På sätt de föregående åren ägt rum och hvilket af 1837 års Stats-Revisorer anmältes, förekomma jemväl i de nu granskade Räkenskaperne för åren 1836 och 1837 kostnader för extra förplägning af brännvin, som tilldelats correctionisterne vid svårare arbeten; hvilken förplägning Revisorerne anse aldrig böra ifrågakomma. Arbets-förtjensten har utgjort; Ar 1836. Uppburne Stats-Anslag: Af Norra Correclions-Inrällningen 16,333: ig. — 13,000: 99 Södra d:o 57,110: io. io. 57,110: io. io. 99 Nori köpings d:o 4,190: 6,190: 99 Götheborgs d:o 3,150: 3,8(K): Summa 80,783: 26. io. 80,100:10. io. Öfver Fång-personalen vid Södra och Norra Corrections-Inrättnin guine hafva nedanstående Tabeller blifvit uppgjorde: — 166 — ”Correctionister vid 1836 års slut.
Beslut om anständ med afgörandet af Statsutskottets Memorial, rörande de oförutsedde utgifterna. Visäll Den 18 September. -99 Bifall ä tillstyrkandet om pension för Fröken (ttipenstjernL. Bifall till Stais.Utskottets utlätande om arrende-wilkoren för Eldgarn s.-O. B fall till Ståts-Utskottets Memorial, rörande Riksdaqs-wedergällnUrgar för ^tandens Secreterare, Canzlier chch Wagtbetjening; jemte förklaring att fördelningen af de för BonLe-Stäl'. dels Notarier förcflagne arfwoden borde pä detta Stånds egen pröfning ankomma. Bifall till Starsoch Banco-Utskottens sammanstämmande utlätande», rörande liquidations-sättet för Banquens försträckningar ät Stats26erket. Gtllaicke af Banco-Utskottets utlätande af den 29 Augusti, rörande Banco-ärendernas wärd, utan hinder af twänne Bonde-Ständets Fullmägtiqes begagnade Riksdagsmanna-rätt, med den uppä ffedd äterremist af Utskottet meddelade förklaring, att, i händelse något Ständs Fullmägtige skulle af oförmodadt laga förfall hmdras att sig till sammanträdet infinna, sådana mäl, som ej tälde uppskof, icke dest mindre borde kunna af ätta närwarande Ledamöter afgöras. Dito, af den 12 September, innefattande: Gillande af Bewillnings Utskottets yttran. de, rörande swärigheterna wid werkställigheten af Chartss-SigillatDFörordningen. Upplästes Protocolls-Utdrag frän det Hederwärda Vonde-Ständet af den 7 September, innefattande: Remist af Konungens Nädiga Propositcn, angäende FörwaUningen af Kungsoch Kumgs Ladu - Lov Den 18 September. Ladugärdarne, samt af Riksdagsmännen Oxelb>LiZ8 och vVe88inZ8 ingifna Memorialer.
Gunnar var likväl alldeles icke nödbuden till den förestående resan, hvilken af de unga männen utsattes till morgondagens första gryning. Både Erik och hans häst behöfde denna dagens hvila, ty han hade ridit mest hela natten, och Gunnar behöfde att göra några små anordningar för sin bortovaro. Abraham beordrades genast att gå fram till mamsell Sara, hvilken, rättvis, rättrådig och laglydig i allt annat, dock hade samma svaghet som alla värdinnor, att se genom fingrarne med dessa jägare, som skjuta före den tillåtna tiden, samt gerna tillegna sig fångsten i utbyte mot nya, vackra bankosedlar. Denna lilla förtjenst skulle nu blifva Gunnars reskassa, och Lena, biträdd af mor Ingrid, lagade nu till en god matsäck, som skulle läggas i Gunnars blå skrin, men för resten skulle Gunnar, menade Lena, «ej medtaga någonting, som kunde skräpa i kärran, för att kunna taga Elin och alla hennes förnödenheter med hem. – Kära du – sade Lena till Gunnar, hvilken var ovanligt vänlig och förekommande mot Lena – kära du, efter vi nu ä’ allena litet, melle som svärmora mjölkar och Erik ser till sin häst, så vill jag be dig om en sak: se väl opp med Elin, att hon intet lägger sig något till godo af boet, utan att det får säljas alltsammans för gemensam räkning, och det åtar sig nog Eriks far, Anders Nilsa. Men se! nödvändigt blir att ha tummen på ögat på Elin, för hon blir visst snåler och egennyttig nu vid detta tillfället, det kan hvar och en begripa. Gunnar som förut varit så mildt stämd, äfven mot Lena, mörknade nu betydligt, drog tillsammans ögonbrynen och svarade intet, hellre än att uppenbart och i förtid taga Elins försvar, hvartill han likväl hade god håg. Men han gick sin väg utan att svara, och den sluga Lena misstog sig denna gången, ty hon tog hans tystnad för ett medgifvande, och var högst belåten. I allra första gryningen sutto de båda ynglingarne i den nymålade kärran och Gunnars Bläsa trafvade framför densamma, och Eriks Brunte gick lös bredvid, och det hela såg ganska hederligt ut.
Tryckfrihets-Lagen, det svarande parter böra åtnjuta deras laga rättegängsförmåner i öfrigt, icke afsåge några sådana, utom sjelfva målet liggande förhandlingar, som de nu omförmälda, utan endast anginge förhållanden, som rörde rättegången och hvilka kunde uppslå, sedan svarande parten blifvit kallad och tillstädeskommit samt undersökning i målet sålunda tagit sin början: att om än obestridligt vore, att den verkligen brottslige borde anse för en serdeles vinning att befrias ej blott från straffet utan ock från olägenheterna af sjelfva rättegången, det deremot icke kunde förnekas, att ju den oskyldigt anklagade skulle genom ransakningens inställande röna det bårda öde, att vara angifven för ett groft brott, men icke få tillfälle att förklara sig och ådagalägga sin oskuld, Bih. till R. St. St. Jast. Ombudsm. Emb.-Ber, den 14 Jan. 1840. än mindre alt bereda sig upprättelse för den ogrundade beskyllningen: att då den uti 1777 års Kongl. Bref föreskrifna anmälan således icke hörde till rättegången, utan fastmer kunde utesluta allt företagande af en sådan, samt denna anmälan vore till sina följder så olikartad, att den i ena fallet kunde bereda brottslingen straff-frihet, nemligen medelst ”en föregående benådning”, men i det andra kunde verka i strid med den oskyldigt angifnes önskan och föreställning om hans sannskyldiga fördel, berättigades man till den slutsats, ali tillämpning af ifrågavarande Kongl. Bref icke utgjorde någon r ätt egäing sförmän eller kunde hänföras lill hvad Tryckfrihetslagen uti 5 §. 6 mom. angående sådane förmåner stadgade: att utom hvad sålunda blifvit anfördt, vidare vore att anmärka, hurusom Tryckfrihetsförordningen i öfrigt, långt ifrån alt påbjuda, deremot syntes icke ens tillstädja