Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Här står: ”uti alla i denna och nästföregående § omförmälda fall vare de vid förseelsen nyttjade redskap och det i bränneriet vid beslagstillfället befintliga brännvinet, jemte de kärl, hvaruti det förvaras, förbrutna; den händelse undantagen, i afseende på redskapen, att ägaren gitte bevisa, att de blifvit från honom stulna.” Detta är ganska tvetydigt. Man skulle tro, att den, hos hvilken redskapen finnes, bör anses såsom ägare, intilldess motsatsen bevisas. Jag kan väl finna, att meningen är den, att innehafvaren skulle bevisas hafva stulit redskapen; men redactionen uttrycker icke denna mening, och jag skulle derföre hemställa, om icke § borde ändras så, att den i slutet lomme att lyda sålunda: ”den händelse undantagen, att redskapen befunnes vara stulna, och att rätte ägaren gjorde sina anspråk derpå gällande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, till följd af det utaf R. o. Ad. lemnade svar på H. Ex:s senast framställda propos., ansåg 38 § vara af R. o. Ad. godkänd. 3g och 4° §§ godkändes. 4« s BondeSt. hade beslutat, att 1 morn. af denna § skulle förändras till följande lydelse: ”Ägare af ättikefabrik vare ej ”berättigad att brännvinsbränning utöfva, såvida han ej är ”innehafvare af jord, för hvilken en sådan rättighet honom ”tillkommer; börande i sådan händelse brännvinsbränningen ”verkställas i någon från ältikefabriken afskild byggnad. ”Öfvertygas ägare af ättikefabrik att hafva inom de byggnader, som för ättikeberedningen äro inrättade, eller med de ”pannor, som dertill begagnas, tillverkat brännvin eller af-, ”yttrat förbränna eller etc.” Hr Cederschjöld:'! första mom. förekommer ett ord, sorn jag icke tror vara alldeles riktigt. Der står nemi.: ”Öfvertygas ägare af ättikefabrik” etc. Jag tror, att inför lagen fråga icke är om, “att någon skall öfvertygas, utan öfverbevisas om något, emedan öfvertygelsen är någonting 200 Den 26 Januari.
M:s nåd. propos. i ämnet. Nu instämmer jag med dem, som begärt bifall på betänk. men jag har begärt ordet för att yttra mig i anledn. af hvad några ledamöter här framställt. Hvad som af Hr Munck af Rosenschöld och Hr Löwenström blifvit framställdt, är verkligen, såsom Hr von Hartmansdorff yttrat, icke af beskaffenhet att behöfva vederläggas; men en sednare talare, Gr. Anckarsvärd, har yttrat att vi icke i våra beslut borde hafva afseende på en förfluten tid och försvunna förhållanden, ulan endast på de närvar. Nåväl! Låtom oss följa de närvar, förhållandena. I hvilka förhållanden stod Sverige fordom, då Sverige gaf mycket större summor till dessa ändamål, än de som nu äro föreslagna? Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 STOCTirnr v<? .tnO'^£.OLAS Ji-" - ^ .; ■ Protocoll, hållna lios II ö g 1 o f I i g e Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828, 1829 och 1830. I Sextioiulefjerde Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Jokan Hörberg, 1834- Måndagen den i Mars i83o. Plenum kl. ett qvart lill i Eftermiddagen. Sedan Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter blifvit samlade, samt de 2.*ne Härolder, hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, ankommit, afgick Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar ~ skalken med Ridderskapet och Andeln klockan tre qvart till r e. m. till RiksSalen å Kongl. Slottet, hvarest StatsMinistern för Utrikes Ärenderne Hans Excellence m. m. Herr Grefve G. af Wetterstedt, å Kongl. Majrts
Det tredje är på en Ångmachin med hög tryckning, hvilken uppfinning flere sakkunnige män ej kunnat neka bör leda tili de sökta ändamålen: säkerhet, styrka och mycken besparing af rum, ved och kostnad; dock hafva medel för verkställigheten äfven härvid saknats. Men den fjerde uppfinningen af ett nytt, ganska enkelt och kraftigt, sätt att använda menniskotyngden genom trampning, har redan i 5§ års tid blifvit använd, och de framsteg denna invention gjort, sedan uppfinnaren derå 1827 uttog Patent, tyckas för framtiden lofva de mest oväntadfc resultater. Vid denna mekanik, såsom den enklaste och minst dyra, har uppfinnaren de sednare åren fästat sin största uppmärksamhet och sin ovanliga ihärdighet, oaktadt del myckna motstånd af fördomsfulla menuiskor saken rönt. i54 Den ta December e. m. Deraf icke afsk räckt, visade Assessor Juringius i slutet af år 1826, att han med några få trampare kunde på sitt fartyg Ge-, fion flere gånger föra en myckenhet varor och äfven passagerare emellan Norrköping och Stockholm, på lika många dagar, sorn flere seglande fartyg dertill behöfde vec-, kor; och när i Junii och Julii månader förlidet år en stark och ihärdig vestlig vind hindrade andra fartyg, att framkomma med den spannmål, som flere orter i Riket, för att stilla sin hungersnöd, behöfde, men ej för motvinden kunde på flere veckor få till sig, då framgick Juringius med 200 tunnor Råg i sitt trampfartyg härifrån till Nyköping i nästan beständig motvid, hafvande med sig, utom Skepparen och Loisen, endast sex trampare; och spannmålen var på litet öfver 3 dagar i Nyköping. Besätt-, ningarne och passagerarne å 17 fartyg, hvilka ej på Mälarens största fjärd kunde framkomma, voro vittnen till Gefions oalbruU 11a framgående der, rakt mot stormen och vågorna.
På det hvarken uppbördsmännen ina ådraga sig balance, eller den skattskyldige åsamka sig flere års rester, skall det åligga det embetsverk, hvilket, jemlikt instruetion och författningar, inseendet öfver uppbördsverket i hela dess vidd är uppdraget, att enär af de årligen inkommande berättelser inhemtas eller af fullmäktige j Riksgts-contoret anmäles, att restantierna på något ställe, utan uppgifven särdeles gilltig orsak, stigit till mera än vanlig höjd, genast låta, genom Konungens Bef:h:de i orten eller annan vederbörl. förordnad person, behörige restransakningar anställa, samt, derest vårdslöshet, fel eller försummelse hos någon uppbördsman förmärkes, utan allt uppehåll, låta den felaktige tilltala och till lagligt ansvar befordra; äfvensom embetsverket åligger vidtaga sådana anstalter', att de befunna restantierna med möjligaste skyndsamhet indrifvas. *). Begärdes på bordet. Justerades clt prot.-utdr. för den 20 och 23 Januari samt denna dag, innefattande hänvisningen till Const.Utsk. rörtde den af Landtm, vägrade propos.; samt 2:ne prot.- utdr. rörtde R. o. Ad:s den 28 sisth Januari fattade beslut. Hr af Forselles, Adam, hade inlemnat följande: Då enskilda, men för mig vigtiga angelägenheter nödga mig att snart afbryta mitt vistande vid innevar. riksdag, ser jag mig, ehuru med saknad, nödsakad att afsäga mig bänkmanskapet i 2 usta bänlunts-afdeln., samt valet till ledamot i BancoUtsk. Frih. af Nordin, Garl Johan, uppläste följande: Att olika rättigheter i grundlagarna, blifvit tillagda, dels Konungen, dels R. St., måste härledas ifrån lagstiftarens öfvertygelse om nödvändigheten, i och för beredandet af samhällets trefnad och belåtenhet, att till den ena eller andra af Statsmakterna vissa delar af statsbestyret anförtros.
Men sedan denna strid är afgjord genom R. St:s beslut, så böra spåren efter striden ingalunda bibehållas i den und. framställning, som göres till K. M. Jag ville således, för min del, tillstyrka, att det måtte få heta helt enkelt: Vid öfvervägande häraf, hafva R. St., med fästadt afseende på nyttan af denna inrättning, hvilken i afseende på armeens utbildning i vapenföring redan haft och ännu ytterligare etc. —• beslutat det och det. Som Dcii 19 December f. ni - delia icke innefattar någon förändring i sak, skulle jag trd att skrifvelsen icke beliöfver återremitteras, ulan blott att dessa ordalag, såsom efter mitt förmenande olämpliga, 111— strykas. Att vissa oid onödigtvis upprepas, vill jag hur icke fästa mig vid. Det är likväl sådant som secreleraren i Ulsk. bort (åsta sig vid, på det att R. St:s skrifvelse!1 till Konungen icke måtte komma fram i sämre stilistiskt skick an etnbetsverkens eller andra ringare myndigheters skrifvelse!1 till K. M. R. o. Ad. biföll den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring och godkände i öfrigt Exped.Utskts förslag N:o 17!. Ånyo föredrogs Exped.Utskts den 18 dennes på bordet lagda mern. N:o 22, angtde en förefunnen oriktighet i den af StatsUlsk. upprättade tabell öfver 5:te hufvudtitelns anslag,] Derjemte upplästes Exped.Utsk:s samina dag bordlagda förslag N:o 172 till R. Sits und, skrifvelse angrde reglering af anslagen å riksslatens 5:te hufvudlitel. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Vid ordalagen äf ven i detta förslag till und. skrifvelse, anhåller jag att få göra några anmärkntr. Utsk. har, i den ringa frågan om ett ökadt vaktmästarebiträde, ansett behöfligt att införa orden: obestridligt behof. Detta tror jag att R.
Öfver den i sistnämnde Revisionsberättelse, § 79, upptagna anmärkning vid tätning af KassaFullmägtiges beslut angående tiden, inom hvilken beviljadt krediliv skall återbekreditiv. lalas, komma Fullmägtige att sig förklara, sedan Direktionen öfver Handelsoch Närings-diskonten i Stockholm med infordradt yttrande i ämnet till Fullmägtige inkommit. § 23. Försträckningar Under åberopande af hvad 80 § i 1833 års Revisionsberättelse innefattar ne till Filialbeträffande de åt Filialbanker meddelade försträckningar, få Fullmägtige upplysa, banker. dels alt Filialbanken i Gefle, inom den föreskrifna tiden af ett år efter det Filialbanken trädt i verksamhet, uttagit den del af försträckningen, som utgått i form af lån eller R:dr 400,000: samt dels att öfriga Filialbanker i afräkning å det hvar och en tillkommande lån, uppå reqvisition, erhållit: Filialbanken i Christianstad R:dr 183,000: » i Rlekinge » 130,000: » i Skaraborgs län » 30,000: Summa R:ko R:dr 763,000: Banko-Fullmägliges Éerällelse. 11 § 24. räntebärande obligationer uppgår till B:ko Bankens tillgång i 5,953,234: 21. 4., nemligen: Riksgäldskontorets 2,816,000 Arméens ackords-amortéringsfonds 1,544,400 Skånska Hypotheks-föreningens 880,000 Östgötha d:o 800,000 d:o d:o å utländskt mynt 466,240 Smålands och Hallands d:o d:o 246,894 R:dr Bankens tillgån i obligationer.
Detta synes mig vara en brist som borde afhjälpas. Äfven vi borde hafva en särskild nationell högtidsdag. Och hvilken dag skulle vi då hällre välja därtill än den, som är helgad åt minnet af vårt folks största insats i världsutvecklingen? Den dagen är nu blott en minnesdag bland andra minnesdagar; jag skulle vilja, att den blefve dagen framför andra dagar, den dag, på hvilken det nationella krafvet finge liksom i lefvande gestalt träda fram för hög och låg, för ung och gammal, med ett ord för hela folket! Ëj minst skulle den fosterländska rörelse, som nu tyckes hafva gripit vårt folk, vinna ökad styrka, om den på detta sätt finge, så att säga, en samlingspunkt. Men Gustaf Adolfs storhet, skall man kanske säga, var ju framför allt krigarens. Är det då lämpligt, att ett folk i det upplysta och humana484 ORD VID FOSTERLÄNDSKA ST.-F. GUSTAF-ADOLFSFEST I UPSALA._____ I9: e århundradet gör en krigets dag till sin högtidsdag? Just i våra dagar har en åskådning med synnerligt eftertryck sökt göra sig gällande, som, om den vore berättigad, skulle gifva absolut giltighet åt denna invändning. Jag menar den eviga fredens lära. Denna har fått till målsmanen bland tidens på visst sätt störste och ädlaste andar, den ryske författaren Leo Tolstoi. Det torde därför ej vara olämpligt att egna ëtt ögonblicks uppmärksamhet däråt. En sådan granskning har ej blott betydelse för det framkastade förslaget, utan äfven för själfva vår högtidsstund. Ty är denna uppfattning berättigad, då vore det ej blott olämpligt att göra Gustaf Adolfs dödsdag till vår nationella högtidsdag; då vore hvarje firande däraf obefogadt. Det är i den rena idealismens, ja, i själfva den kristna religionens namn som Tolstoi framställt sin fredslära, i det han till stöd åberopat budet att ej stå det onda emot, att, om man mottager ett slag på den ena kinden, i stället för att försvara sig vända den andra kinden till.
Elias förstod att de drefvo gäck med honom men det var han van vid. Och prat var det väl också att man förtjänade tio mark om dagen fast de ju hade nämt ett par, tre bekanta, som farit dit med två toma händer och köpt gårdar, då de kommo tillbaka Och då han tänkte efter, kom han ihåg att också husbonden några gånger talat om folk, som hastigt kommit sig till rikedomar i Amerika Någonting låg där nog i alla fall under Härmä-bornas tal Han, Elias, skulle visst aldrig bry sig om att bli egendomsägare det var ju bara barnslighet att tänka på sådant. Men emellanåt när han såg hemmansbönderna komma till kyrkan i sina nya fjäderkärror, med blanka selor på hästarna, som voro runda som fulla hafresäckar ja, då hände det nog att han tänkte på huru roligt det skulle vara att köra en sådan där trind och blank häst, som vore ens egen. Därför lyssnade han framgent alltid mycket noga, medan de andra vid sina pipor efter maten språkade om Amerika och om de trakter däraf, där man förtjänade mest. Någon gång frågade han till och med själf om ett eller annat, men då skrattade de alltid, sade att Möykkä-släkten inte var efterfrågad i det landet och frågade om han hade sex par stöflar för resan. Låt dem skratta! tänkte Elias de sluta väl om jag värkligen reser och sedan kommer tillbaka med en hop pengar! Hela sommaren och hösten fortsatte han att fundera på hvad han hörde om Amerika, som jämt var på tal bland arbetarne. Den ena Härmä-karlen hade värkligen rest och den andre väntade blott på att få ihop pengar till biljett. Om han inte supit så mycket, så skulle han nog också redan varit på väg, men efter hvar likvid var han full, och så måste han vänta igen. Han var emellertid den, som meddelade Elias de flesta upplysningarna om det förlofvade landet, såväl upplysningar af värde som åtskilligt annat när han var på skämtsamt humör. Och ju mera Elias hörde om utsikterna i Amerika, desto bestämdare blef hans föresats att göra det stora försöket. Så småningom uppgjorde han en riktig plan på grund af de anvisningar han erhållit. Och då den första november stod för dörren, öfverraskade han husbonden med en anhållan om sina innestående besparingar för de år han haft lön.
Brefvet den 12 Oktober 1752) utsatta fördelning af Wähnermanska stipendie-medlen till 10 dess slägtingar, nuvarande tillgången af 100 R:dr sålunda fördelas, att 6 testatoris slägtingar, men ingalunda främmande, vid Skolan antagas, och att, till så mycket mera uppmuntran samt täflande med hvarandra i flit och skicklighet, olika portioner dem tilldelas, nemligen: 6 R:dr om året åt hvardera af 2:ne ämnen, som pröfvas de skickligaste att fortsätta studierna, och 4 R:dr 451 — åt de 4 öfriga hvardera, hvilka undervisas i läsande, skrifvande och christendomen samt derjemte uti sådana vetenskaper, hvarmed de antingen vid åkerbruket eller handaslöjder kunna sig nära eiler tjena det allmänna. Vid Gymnasium, der 2:ne ämnen antagas, kan för den, som är fallen och applicerar sig tili ekonomiska vetenskaper, anslås 10 R:dr och till den andra 8 R:dr årligen; och vid Akademien må den förre åter af dessa båda undfå 30 R:dr och den sednare 24 Dito om året. Då härigenom kapitalets hela afkastning, eller 100 R:dr, äro disponerade, när 10 stipendiater äro att tillgå, förekommer nu endast, huru härvid bör förhållas, om stipendiaternes antal ej går till 10; och ehuru det af Eder föreslagna berakningssätt, att hela summans afkastning borde fördelas proportionaliter emellan de stipendiater af slägten, som linnas, skulle synas för dem förmånligt, isynnerhet för de 2:ne, sorn bivista Akademien, hvilkas behofver alltid tilltaga, linne Yl dock, att, då nyssberörda, af OSS antagna, fördelning i anseende till hvad hvarje stipendiat bör erhålla iakttages, för framtiden mera säkerhet vinnes, om öfverskottet, såsom hittills skett, i fall fullt antal stipendiater ej gifves, Rigges till hufvudstolen.” —- Kongl. Kansli-Styrelsens Bref den 28 Januari 1814 innehåller: ”Vid detta förhållande finner väl Kongl. Kansli-Styrelsen, att stipendiefondens såmedelst ökade afkastning till omkring 160
En summa af minst 5oo,ooo R:dr B:co afsättes i Rikets Ständers Bank, till lån åt jordbrukare, mot pant af spanmål och 3 procents ränta, för år räknadt. 2:0 Utlåningen och lånens indrifvande besörjes af Länens HushållningsSällskapers Förvaltnings-Utskott, hvilka ega att, mot deras Ledamöters solidariska ansvarighet, efter hand i råön af behofvet uttaga i runda summor så stor del af besagde summa, som efter en billig, en gång för alla bestämd, fördelning, kan belöpa sig på hvarje Län; äfvensom de förpligtas att sända medlen tillbaka till Banken, så snart de åter inflyta. 3:o Den, som begär lån, bör lill Förvaltnings-Utskoltet aflemna en skriftlig försäkran af 2:ne trovärdige och vederhäftige män af sina grannar, hvilka icke allenast intyga, att han eger hos sig inneliggande det uppgifne £i/i. till R. St. Prot. 1810, 6 Sami. 1 Af.h 27 Haft. 3 Banco-Ut slottets Utlåtande, JY:o 96. beloppet af spanmål, utan äfven gå i borgen, för att denna spanmål, som fortfarande kommer att blifva under egarens vård, icke afyttras, utan att skulden, senast 14 dagar efter försäljningen, blir betald, vid äfventyr för borgesmännen, alt annars bäfta för lånet, såsom för egen skuld. 4:o Som Förvaltnings-Utskoltet ikläder sig bela ansvarigbeten bos Banken, så eger det också ensamt att pröfva den erbjudna borgens antaglighet. 5:o Länen beviljas på högst 6 månader och till |:delar af spanmålens värde, men ej åt någon person till högre belopp, än som motsvarar 100 tunnor. 6:0 Räntan beräknas efter 4 procent för året, hvaraf 3 procent tillfalla Banken och en procent användes till nödiga utgifter i och för lånerörelsen, samt till fyllnad i Bankens ränta, när smärre summor blifva någon tid liggande ofrugtbara hos Förvaltnings-Ut«kottet. 7:0
Efter min öfvertygelse kan jag icke bättre uttrycka mitt omdöme öfver detta förslag, än då jag säger, att detsamma efter min åsigt är till den grad stridande mot Rikets sannskyldiga nytta, att de brr rådgifvare, som framlagt detsamma, äfven om de för öfrigt skulle till sin fördel kunna åberopa den allra längsta förteckning öfver sina förtjenster under rådgifvare-kallets utöfvande, hafva, om jag så får uttrycka mig, lika som i ett enda penndrag tillintetgjort alla dessa förtjenster, derigenom att de tillstyrkt att den heligaste af aila Svenska folkets rättigheter, den som utgör lifsprincipen uti den konstitutionella statskroppen, att sjelfva tryckfriheten skulle ur grundlagen utplånas. Man Den 13 December f. m. 625 Man har tillräknat sig såsom förtjenst att hafva afskaffat den förhatliga och på olagligt sätt tillkomne indragnings-makten, och jag vill visserligen icke söka förringa värdet af denna förtjenst för så vidt det kan, såsom sådan betraktas, att godvilligt återlemna hvad man på olagligt sätt bekommit. Men, mine Hrr, hvad var indragnings-makten i jemförelse med detta förslag? Indragningsmaktens uphofsmän ifrågasatte icke att borttaga tryckfriheten ur grundlagen; att tillstyrka ett sådant försök var förbehållet ensamt åt 1854 års rådgifvare. Men, säger Hr Gripenstedt, meningen är ju ej att borttaga tryckfriheten, utan blott att förflytta dess detaljbestämmelser från grundlagen till ci v il-lagen; och, säger han vidare, man kan ej tänka sig möjligheten deraf, att tre Stånd kunde fatta ett sådant beslut, som skulle tillintetgöra denna rättighet. Detta är endast fagert tal, men ingenting vidare; ty vi hafva ju sett huru indragnings-makten tillkommit! Häruti ligger således ingen garanti för att få tryckfrihets-lagen helt och hållet uphäfd, derest den förvandlades till civ il-lag.
Der fans en satir öfver det andefattiga, själlösa lifvet i den skånska universitetsstaden, som stälde studentlifvet i en mindre poetisk, men mera sann belysning än den gängse, en dräpande, bitande sann satir. Och så alla dessa små landskapsmålningar och stämningar. Naturen var icke uppfattad religiöst eller metafysiskt eller historiskt; den var skildrad som natur, såsom egande sin skönhet i sig sjelf; den var målad i ord. Personer och situationer, som ansetts bannlysta från diktens verld, voro framstälda med en innerlig sympati, men i all sin nakenhet. I stället för det gamla, slentrianmessigt vordna versspråket, hvilket genom den trägna användningen förslöats och stundom rent af mist sin ursprungliga betydelse och all förmåga att göra intryck eller framkalla en bild, en hel mängd nya ord, uttryck och former, som genom sin nyhet gåfvo dikterna relief. I stället för oration och deklamation målning. Allt detta var nytt, och detta nya mottogs med glädje af dem, som älskade den literatur, hvilken under det gångna decenniet framträdt i Danmark och Norge. Men liksom Bååths motståndare ensidigt betonade bristerna och lytena, lika ensidigt stälde hans vänner och beundrare förtjensterna i förgrunden. De förre sågo endast skugga, de senare endast ljus. Och så är det ju alltid, då något nytt framträder; jemte dem, som stå på alltför långt afstånd, finnas äfven de, som stå alltför nära. Diktsamlingen led emellertid af åtskilliga brister och oegentligheter, såväl i innehåll som form; dessutom hade, som naturligt i ett debutarbete, författaren ännu icke hunnit vinna klarhet öfver sig sjelf. Teckningarna af den skånska slättbons lif i forna tider äro förträffliga, sanna och målande. Sådana taflor som de, hvilka upprullas i »Gammal tid och ny» och »Hvilan», äro gripna ut ur det lefvande lifvet och återgifna med mästarhand. Men det har gått med Bååth som med Schandorph; de känna folket från i går, men de känna icke folket, som det är i dag.
— På sådan grund och då ingen säkerhet gifves, det icke Svenska hingstuppköparne nästa gång sträcka sina resor ända till Amerika och dymedelst uppoffra halfva anslaget blott till resan och transporten, har jag, för min del, troit det Revisorerne, annorlunda än blott genom tabellen, härå bort fästa Rikets näst sammanträdande Ständers uppmärksamhet. Uti denna reservation instämde öfriga Revisorer af Bonde-ståndet. 5:o vid berättelsen angående Kongl. Landtbruks-akademien, § 2, af Herr Ekholm, O. F. 6:0 vid berättelsen angäende Ultuna landtbruks-iustitut. af Herr Petre, J. W,: »Då jag, af hvad som anförts till stöd för pluralitetens beslut att framställa anmärkning i afseende på den för låg ansedda afkastningen af Ultuna gård och Granbergs utgård, icke funnit mig öfvertygad om någon felaktig beräkning och bristande sparsamhet vid förvaltningen på dessa ställen, helst upplysning icke vunnits, hvarken om gårdarnes storlek eller arten af de på desamma under revisionsåret verkställda arbeten, och dessas möjliga beskaffenhet att, om icke genast, dock framdeles skänka den frukt, som deraf kan vara beräknad, så får jag mot samma beslut mig härmed reservera.» Uti denna reservation instämde Herr Ekman, C. Herr von Kraemer, B., instämde i allmänhet i Herr Petres ofvanstående reservation och ville derjemte för sin del påpeka det besynnerliga i det myckna ordandet om sparsamhet och om nödvändigheten af att Institutet häri med exempel föregiuge lärjungarne, hvilket allt förekommer såsom en slags inledning till intet annat än anmärkningen derom, att räkenskaperna för en liten utgård, Granberg, under revisionsåret utvisa förlust, helst inom Revisionen upplystes, dels att denna förlust redan följande året betydligt minskats, dels att sagde utgård vore för Ultuna särdeles nyttig, emedan på dess goda bete all Institutets ungboskap under sommaren föddes, och att det sålunda i sjelfva verket för Ultuna lönade sig att under eget bruk behålla utgården, och i reservantens tanke således af anmärkningen intet annat återstode, än måhända det, att i räkenskaperna ej full rättvisa mot meranämnda utgård iakttagits.