Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Svenska statens garanti må varda bolaget beviljad för en årlig nettoinkomst af dess jernväg under fyratio år, som förflyta näst efter den till Köping å ena och till Wenern å andra sidan fortsatta banans fulländande och öppnande i hela sin utsträckning för allmän trafik, af sex procent å en anläggningskostnad, beräknad för I4 j mil till ellofva millioner llidr Hunt, med förpligtelse för bolaget att hafva banan färdig att till allmänt begagnande upplåtas senast inom trenne år från den dag, då statsgarantien blifvit bolaget meddelad, samt att, efter förloppet af nämde fyratio år, jernbanan med alla dess tillhörigheter, af hvilken beskaffenhet som helst, i fullgodt skick till Svenska staten, utan vidare vedergällning, under äganderätt aflåta; förklarande direktionen i sådant fall sin beredvillighet att, om Eders Kongl. Majit skulle finna en förändring af banans rigtning mot Wenern böra föredragas den, som uti Eders Kongl. Majits nådiga privilegium för bolaget är angifven och sedermera blifvit i nåder fastställd, och att jernvägens vestra slutpunkt bör förläggas till Kristinehamn i stället för Hult, härpå ingå, emot det att den summa, hvarå statens räntegaranti beviljas, förhöjes i förhållande till den sålunda ökade våglängden. Såsom ofvan är mundt har från långliga tider tillbaka en förbindelse emellan Wenern och Hjelmaren genom Nerike varit påtänkt. Vigten af denna förbindelse minskades visserligen till någon del genom Göta kanals öppnande, men den qvarstod dock såsom en af de förnämsta kommunikationslinier inom landet, och utgjorde länge ett föremål för mellersta Sverges sträfvanden och önskningar. O O Den om Sverges kommunikations väsen förtjente, numera aflidne Ofverstelöjtnant Edström uppgjorde också ett förslag till kanalledning från Wenern till Orebro, uppgående till en kostnad af något öfver 3,000,000 Ridr Runt, och således till betydligt mindre än en jernväg i samma rigtning.
Fullmäktige hade ock haft desto större anledning hoppas, att på sådant sätt kunna handla såväl i Riksgälds-kontorets som i allmänhetens intresse, då Rikets Ständer medgifvit, att lånetiden finge utsträckas från 1861 års början till 1863 års slut, hvarigenom dylika, obligationer, om priset lämpats efter åtgång och efterfrågan, kunnat oafbrutet under hela denna tiderymd hällas den större allmänheten tillhanda, samt denna allmänhet derigenom småningom vänja sig vid dylika papper. Revisorerne, som icke kunnat undgå fästa uppmärksamheten derpå, att låneöfvertagarne, hvilka förbehållit sig få bestämma obligationernas valör, föredragit de större valörerna, så att af hela lånesumman |:delar, eller 2,000,000 R:dr, utgått i obligationer å 2,000 R:dr hvardera och 800,000 R:dr af 400 R:drs valör, men endast 200,000 R:dr i obligationer å 100 R:dr, tro sig deraf kunna sluta, att förevarande lån af dem varit afsedt att placeras förnämligast i större summor och hos egentliga kapitalister; och Revisorerne anse sig, på alla dessa nu anförda skäl, icke sakna anledning till den åsigt, att det med ifrågavarande lån af Rikets Ständer afsedda hufvudändamål eller införandet af ett väl ordnadt inrikes statslånesystem, i följd af den nu vid lånets upptagande följda method förfelats. Men,-äfven om man antager, att det af Fullmäktige i förevarande fäll iakttagna förfaringssättet att utbjuda länet till konkurrens ät hugade hufvudentreprenörer varit riktigt och ändamålsenligt för befordrande af det med Rikets Ständers föreskrifter afsedda mål, så återstår att undersöka huruvida icke den af Fullmäktige fastställda kapitalrabatt och medgifna provision varit större, än sorn öfverensstämmer med Rikets Ständers beslut derom att priset icke finge öfverstiga kostnaderna för 1860 års jernvägslån.
Vid föredragning af ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet, den 19 dennes på bordet lagdt, Protokolls-utdrag N:o 359, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig uti det af Preste-Ståndet, vid pröfning af Sammansatta Stals-, Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 19, i anledning af väckta motioner, dels om den personliga skydds-afgiftens anvisande till folk-undervisningens befrämjande, dels ock om ordnandet af folkskole-väsendet samt om löne-förhöjning för folkskole-lärare och seminarii-föreståndare m. m., i afseende på mom. 2 under punkterna lilt:s B och b af nyssnämnda Betänkande fattade beslut, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med vidblifvande af sitt i ämnet fattade beslut, lägga förevarande Protokolls-utdrag till handlingarne. S. D. Vid föredragning af ett från Hedervärda Bonde-Ståndet ankommet, den 19 dennes på bordet lagdt, Protokolls-utdrag N:o 418, hvarigenom de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjudne alt förena sig i Bonde-Ståndets, vid föredragningen af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 115, i anledning af väckt motion om utsträckt fraklnings-rätt öfver Kalmar sund för personer boende emellan färje—platserna Röhälla och Fröbygårda på Ölands vestra kust, fattade beslut, att afslå detta Betänkande och i stället antaga såsom sitt beslut hvad uti Friherre C. J. O. Alslrömers, Betänkandet bifogade, reservation blifvit föreslaget, inhemtades, att den fråga, hvarpå ifrågavarande inbjudning bade afseende, redan genom 2:ne Stånds bifall till Utskottets Betänkande bade förfallit; hvadan Ridderskapet och Adeln fann Bondeståndets inbjudning ej föranleda lill annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Vid föredragning af ett från Hedervärda Bonde-Ståndet ankommet, den 21 dennes på bordet lagdt, Protokolls-utdrag
Härvid begärde Hr von Hartmansdorff underrättelse om PresteStis i ämnet fattade beslut, i anledn. hvaraf Hr Landtm, tillkännagaf att PresteSt. vidblifvit sina beslut och godkändt de föreslagna voter:s-propos:ne i alla de frågor, hvarå Ståndet icke blifvit af Utsk. inbjudet att instämma i andra RiksSlånds beslut. Uppå sedermera framställd propos. godkände R. o. Ad. den uti detta ämne föreslagna voter.s-propos. N:o 10, med den rättelse, att uti contra-propos:n skulle införas ”utförselstull” i st. f. ”införselstull”. 8:o Alun. Sedan Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att PresteSt. antagit Utsk:s i afseende på denna artikel gjorde inbjudning till R. o. Ad. och PresteSt., beslöt R. o. Ad. att, med bifall till Utsk:s förslag, frånträda sitt förut i detta ämne fattade beslut, och ansågs den föreslagna voter:s-propos:n N:o 11, i följd häraf hafva förfallit. 9:0 Antimonium. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att äfven den i afseende på denna artikel af Utsk. gjorda inbjudning till R. o. Ad. samt PresteSt. blifvit af sistnämnde Stånd antagen; hvarefter R. o. Ad., med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, godkände den af Utsk. för antimonium föreslagna tullbeslämmelse, samt fann voter:s-propos. N:o 12, i följd häraf hafva förfallit. 10:o Apotheksvaror, ej specificerade. R. o. Ad. beslöt att, med frånträdande af sitt förut i ämnet fattade beslut, bifalla Utsk:s i afseenöe på denna artikel framstäldta förslag samt fann voter:s-propos:n N:o 13, i följd häraf hafva förfallit.
Om en socken vill inköpa till underhåll på hospitalen ett barn eller en person, sorn den icke vill vårda i församlingen, så äger den dertill laglig rättighet och måste då betala den stadgade afgiften af 33 rdr 16 sk.; men befinnes denne person icke vara så beskattad, att han bör intagas, d. v. s. att han kan med arbete sig försörja, afslås begäran om hans intagande. Det stadgande åter, som Hr von Hartmansdorff önskar få anlaget, derföre att svårighet understundom uppstår att bestämma Jill hvilken församling en person hör, skulle, såsom Hr von Hohenhausen redan i början af discussionen yttrat, medföra, att församlingarne skola neka att taga emot personer, blott derföre att de äro gifta och hafva barn, eller ock söka undandraga sådana personer från mantalsskrifningen, och man skall få flera rättegångar om uraktlåten mantalsskrifning, än nian nu har om fattigvården. Det följer af sig sjelft, att om en person i Sverige icke är mantalsskrifven, så är det ett missbruk af den församling, der han vistats vid mantalsskrifningstiden; ty denna socken är pligtig att upplaga honom i mantalslängden, ehvad den protesterar deremot eller icke. Om nu åter en person, sorn fått vistas i en församling men icke blifvit mantalsskrifven, skulle derföre falla Staten till last, så är det ju klart att inom några få år skall icke finnas någon enda fattig i Svea land, som icke kommer att åtnjuta fattigvård af K. M. och Kronan, och jag hemställer, om vi nu böra så till sägandes jemnfota hoppa in uti ett sådant systeme. Vi komma då i det fattiga Sverige uti en lika olycklig ställning i detta afseende som i det rika England. Jag afstyrker alt man må skapa sådana faltiginrättningar, och begär afslag å denna punkt. Hr von Hohenhausen: Jag förenar mig fullkomligt med hvad Frih. Cederström anfört och yrkar jemväl afslag å denna punkt. Skulle jag vara nog obetänksam att i detta fall se på en särskild orts fördel, hade jag möjligen gifvit ett tillstyrkande, men det är mig icke tillåtet
Skogshushållning. Skogsskola. 15 samt 6 Skogsuppsyningsman*); att till följd deraf länet provisionel! blifvit indeladt i tre revierer, omfattande o o det första Norra Ångermanland, det andra Södra Ångermanland och det tredje Medelpad, hvartdera med en Revierförvaltare och 2 Skogsuppsyningsman; samt att, efter qvinqvenniets utgång, i denna indelning skett den förändring, att Föreståndaren för Sillre skogsskola fått emottaga ett särskildt revier, det fjerde, bestående af Lidens och Ljustorps socknar i Medelpad, hvilka socknar således frångått tredje revieret, som innefattar det öfriga af Medelpad. De egentliga kronoskogarne, sorn finnas, och hvilka alla äro belägna i det inre landet, eller så kallade fjellsocknarne, äro genom afvittringen uppkomna kronoöfverloppsmarker, till större delen kronan förbehållne, samt till en del redan anslagne till vissa sågverk för mistad stockfångst och stå under statens uppsigt. I den mån afvittringen vinner fastställelse, vidtagas förberedande åtgärder för rågångskartors och dertill hörande beskrifningars upprättande, för undersökning af marken till utrönande af dess beskaffenhet till läge, duglighet, skogens växtlighet, flottoch förslings-leders inrättande m. m., allt i ändamål att ordna hushållningen med dessa skogar.
Portalens ram och fönsterinfattningarna samt den lilla karnappen äro af kalksten från Gössäter, för öfrigt äro fasadytorna öfverdragna med puts i ljus färgton. Den] stilfulla byggnadens ägare är den kände grosshandlaren, fabrikör J. Bäckström härstädes. A. Blomberg foto. n F. W2ERN, f. d. tillförordnade presidenten och ^ * f. d. statsrådet, afled här om dagen å sin egendom Baldersnäs i Dalsland i den höga åldern af nära 81 år. Carl Fredrik Weern, son till riksdagsmannen och bruksägaren O. F. Waern, föddes i Göteborg den 15 januari 1819. Efter att hafva genomgått den s. k. Hillska skolan å Barnängen invid Stockholm och studerat vid sachsiska bergsakademien i Freiberg, ingick W. 1840 på sin faders kontor, förvärfvade 1844 borgarrätt i Göteborg och blef efter faderns död 1858 chef för firman O. F. Wsern. Bland hans affärsföretag må anmärkas, att han var Sveriges förste importör i stort af konstgjorda gödningsämnen, och att han (1857) anlade den första svenska fabrik för tillverkning af sådana, Samtidigt härmed var han en nitisk och intresserad riksdagsman, och bland de många af honom väckta motioner, som ledde till resultat, må nämnas förslag om utvidgande af judarnes medborgerliga rättigheter samt om ny mel! anrikslag. Känd som en stor arbetskraft och en framstå- ende teoretisk och praktisk kännare af vårt lands ekonomiska förhållanden, inkallades Wtern den 3 juni 1870 i den Adlercreutzska ministären såsom HOSTUTSTALLNING. Han var jarift med grefvinnan Augusta Lagerberg och har med henne fem barn, däraf tre söner och två döttrar. PRESIDENTEN C. F. W^ERN. IDUN K — 6 — 1899. AF FORTS. FÖRBG. FRÅN I. A. HIDAVIDSSON. NCR. M EN D E T V A R ej blott bland adeln och de högre klasserna, som kvinnans anseende höjdes nnder medeltiden, äfven bland de lägre klasserna gjorde sig kvinnoemancipationens idéer gällande med en intensitet, som de knappast i våra dagar uppnått.
Men det kommer månget olämpligt äktenskap till stånd, bara derför att man inte vill förstå att flirtation är ett sällskapsnöje lika väl som croquet och pantlekar. Nej, bevars! Här hemma döper man det högtrafvande till kärlek och gifter sig på det. Dumheter!» »Hvad f–n skall man gifta sig på?» Nu var Börje förargad. Pål lyfte på axlarne med en parisisk gest: kan du inte vara lugn, så vill jag inte tala med dig. Börjes harm stred ett ögonblick mot godmodigheten. »Ja, för dig måtte det der passa alldeles förb–dt bra», sade han skrattande, »det kan jag förstå.» Påls ögon lyste af skalkaktighet. »Det är naturligtvis också derför jag förfäktar det.» Marianne skulle velat se upp; visa att hon förstått honom. Hon kände sig glad som om han funnit en af hennes egna tankar och gifvit den form. Men hon tordes icke: – det fans ju denna kalla blick, som sade att den mer än väl visste att hon gjort sig räkning på beundran för två hvita armar och nu satt och kände sig besviken. »Men det gör en andligen utfattig», sade Börje. »Visst inte. Man får tiodubbelt, tjugudubbelt utbyte mot eljest. Genom vanan vid flirtation kunna till och med de medelmåttigaste qvinnor bli till viss grad spirituella. Så eggande verkar det på själslifvet. Du kan inte tro hvilken vakenhet man får af dessa små parader och utfall ...» »Jag bryr mig inte om dig! Du kastar allting bort i gyckel, när jag talar allvar.» »Det var inte gyckel. Fram nu med hvad du har att anföra som motskäl!» »Jo, jag ville bara säga det, att nog förstår jag att unga menniskor, som sluppit ut i verlden, bli liksom föl på bete: hela lifvet är lek, tro de. Då blir man naturligtvis kär till höger och venster. Det är alldeles som det skall vara, för ingen kan ha så’n tur som att träffa på den rätta strax, och inte har man förstånd på att välja. Att då gå åstad och binda sig för hela lifvet, det vore en dumhet. Det der ha vi väl alla gått igenom, och det är ingenting att skämmas öfver.
Under frågans behandling hos sistnämnde tvänne Riksstånd har hufvudsakligen blifvit anfördt, att den af Utskottet tillstyrkta förhöjning af anslaget utöfver den för innevarande och föregående år i detta afseende beviljade summa af 66,666 R:dr 32 sk. årligen icke vore oundgängligen behöflig, då i allt fall hela det erforderliga antalet af gevär först efter en längre tidrymd kunde med detta anslag anskaffas, samt för öfrigt, i händelse krig utbröte, andra åtgärder måste vidtagas för gevärsbehofvets fyllande; och ansågs derföre ifrågavarande anslag lämpligen böra bestämmas till nyssnämnde belopp, helst det nuvarande förrådet af gevär vore tillräckligt stort för arméens första utredning, och, när reserv-förrådet en gång blefve fylldt, faktorierne ändock måste sysselsättas och gevärstillverkningen följaktligen fortfara; varande inom Bonde-Ståndet derjemte yttradt, att då denna del af krigs-materielen, likasom andra delar deraf, vore underkastad ständiga förändringar, det måste anses oklokt att samla ett större förråd deraf, än som vid utbrytande krig genast erfordrades. Utskottet, hvars yttrande i denna fråga, på sätt nämndt är, blifvit af tvänne Riks-Stånd' bifallet, har icke funnit de gjorda anmärkningarne innefatta sådana skäl, sorn kunna föranleda till frånträdande deraf; hvarföre Utskottet får detsamma vidblifva. Bih. till R. St. Samma punkt, mom. litt. om anslag till anskaffning af nya pistoler; Dito mom. litt. g., angående anslag till anskaffande af kavalleri-sab lar; och Dito morn. litt. h., i fråga om anslag til! anskaffning af faschinknif var, hafva af Ridderskapet och Adeln blifvit återremitterade; men enär de öfriga frenne Riks-Stånden bifallit Utskottets yttranden i dessa delar, kunna, jemlikt 75 §. Riksdagsordningen, återremisserne icke till någon åtgärd föranleda.
Det är bekant att Skånska privatbanken privilegierades 1830, Wermlands provincialbank 1832, Stora Kopparbergs läns och bergslags enskilda bank 16 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 60. 1835 samt Småländska, Östgötha och Örebrobankerna 1837 och dessutom Götheborgs och Mälare-provinsernas 1847. Antager man de 6 äldre privatbankernas verksamhetstid icke längre än 10 år (ehuru det är 13, 16 och 18 år sedan de första inrättades); antager man vidare hela beloppet af egna kreditsedlar, som de under tiden tillsammans haft i rörelsen till blott 5,000,000 r:dr banko, och beräknar derpå endast 4 procents behållen ränta, så hafva aktie-egarne på 10 år åtnjutit 2,000,000 r:dr b:ko i räntevinst. Jag missunnar dem visserligen icke denna vinst, men om nu Riksbanken i stället bedrifvit denna lånerörelse med sina sedlar och erhållit dessa två millioner r:dr banko i räntevinst, så hade man deruti haft tillgång till de nu beviljade krigsrustningskostnaderna, utan att derföre behöft i 8 års tid betunga landet med en förökad beskattning, för att kunna betala denna krigsgärd. (I förbigående må dock anmärkas att, enligt offentliggjord redovisning, de sex äldre privatbankernas utelöpande kreditsedlar den 30 September 1847 utgjorde ett sammanräknadt belopp af ej mindre än 10,261,790 r:dr banko). Det synes derföre nu sannerligen icke vara för bittida, om ständerna snart äro betänkta på utvägar att åt Riksbanken och landet återvinna de högst vigliga fördelar af allmänna lånerörelsen, hvilka nu, under ett tiotal af år och derutöfver, utan någon motsvarande ersättning till statsverket, varit öfverlemnade åt enskilde personer». Riksdagsfullmäktige Johan Petter Andersson från Elfsborgs län, Lars Olsson från Kopparbergs län och Anders Andersson från Wermlands län hafva med herr doktor Sandberg sig förenat.
Sammanräknade kapitalbeloppet af de räntebärande fordringarne, hvilket vid 1859 års början utgjorde B: dr 5,858,330: 3. ökades under samina år med „ 3,404,119: 04. Sagde betydliga tillökning föranleddes hufvudsakligen derigenom, att den dittills medgifna råntefriheten för lånen till anläggandet af Gede—Dala, Hudiksvalls och Norbergsjernvägarne samt till brobyggnaden öfver Helge å upphörde under år 1859. De räntebärande fordringarnes belopp, som alltså vid 1859 års slut uppgick till R:dr 9,262,449: 67. minskades under år 1860 med „ 1,291,405: u8. eller till B:dr 7,971,044: 9. men ökade sig åter under 1861 med , 3,016,409: 97. så att dessa fordringar uppgingo vid sistlidet års sint till . R:dr 10,987,454: 6. hvaraf de tillsvidare föräntade medlen, hvilkas belopp vid årets början endast var 216,590 R:dr 67 öre, utgjorde 3,046,199: 44. Sådana fordringar, som först efter förloppet af viss bestämd tid komma att medföra ränta, egde Riksgälds-kontoret vid 1859 års början å ett sammanlagdt belopp af „ 3,962,261: 16. och vid slutet af samma år å ,. 1,977,930: 33. vid 1860 års slut utgjorde dessa fordringar ,. 1,053,846: — och vid 1861 års utgång 956,766:
MagazinsDirectioneh fiamstäjler sig för mig vid detta tillfälle, såsom en så underordnad Authoritet, att ansvaret mätte skola drabba flera högre uppsatte , innan det kan nedbinna till Allmänna MagazinsDirectionen. jag saknar uti Utskottets Betänkande den högst Vigtiga omständighet , att icke upplyst är, huruvida detta exportföretag blifvit drifvit genom Allmänna MagazinsDirectionens fonder, hvilka jag äf de allmänna berättelscrne trott mig finna, vid den tidepunkteri, så medtagne; ait inga för Directionen användbara medel då för spatinemåls uppköp voro för handen; mig synes det, såsom skulle exportföretaget vara verkställt medelst det anslag, som Riksens Ständer till myntbsra metallers uppköpande lemnat till Kongl. Majus disposition; och äfven härigenom synes mig ansvaret helt och hållet på administrationen bordt ifrån Allmänna MagazinsDirectionen öfverflyttasi Jäg kan éj dölja huru SfatsUtskottets Betänkande för mig framvisar, att det icke saknat aningen , om de rätta föremålen för ansvarsskyldUheten uti denna fråga. Jtsg kan ej förestäliä mig huru «n Statsförlust , beräknad till mera än 20c,000 R:dr, till vägabrägt genom en speculation af den illa beräknade egenskap, ätt Körnla^terne icke voro mera än väl afgångne ifrån Sverige, innan bref ifrån Itå~ i64 Den 2 5 Junii /, /«. lien ankommo, att sådan vara der uti landet joke vore afsättlig. Då det nu icke lärer vara M »gazinsDirectio«ens bestämmelse, att uti Konungens Conseil inverka på det definitiva beslutet, då verlds-statistikens kännedom äfven troligen lärer vara en mindre oumbärlig vettenskap uti Konungens Rådkammare, än hosMagrizinsDirections personal, så framställer sig så påtagligen tor mig, att det ej kan elier bör blifva MagazinsDirectionen sorn i och för denna skada i lörsta rummet bör träffas af tilltalet.
M:s beslut ej borde erfordras i fråga om Bankens skuldsättning, dr visserligen riktig, såvida man kan föreställa sig möjligheten deraf, att Begeringen ville förvägra R. St. att upptaga lån för att fullgöra Bankens förbindelser; men jag kan icke föreställa mig, att sådant kunde inträffa, och således tror jag, att K. M:s bifall endast kunde komma att vägras i sådana fall, då Bankens säkerhet genom skuldsättningen äfventyrades, och i dylika fall tror jag det vore väl, att R. Sirs beslut ej utan Konungens sanction kunde gå i verkställighet. Deremot kan jag icke förneka riktigheten af Hr Lefrehs anmärkn. emot förslaget, att alla 4 RiksSt.‘ns sammanstämmande beslut jemte Ko - Den 22 December f. m. 5a4 Konungens sanction skall erfordras för att fatta beslut om Bankens skuldsättning och sedelstockens förhållande till inlösningsfonden. Jag tror, att den jetnnkning, Hr Lefre^n föreslagit, är riktig, och medger således gerna för min del, att BondeStrs förslag i öfverensstämmelse med Hr Lefre'ns anmärka, bör jemnkas. Gr. florn, Claes Fredr.: Constit.Utskts förslag, röride förändring af 72 § Beg.F., tillfredsställer visserligen icke min väntan på en klokare lagstiftning i detta fall; men jag tror, att för närvar., då man vili vinna ett mål, får man ej vara så nogräknad om, att denna lagstiftning blir fullkomligt rationel. Det har af Hr Stuart blifvit erinradt, hvad jag äfven ville anmärka, att man bibehållit stadgandet, att Banken skall förvaltas af de fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar. Att Bancostyreisen, såsom den nit måste organiseras, aldrig kan blifva ändamålsenlig, derom tror jag vi alla äro ense; men jag ser icke någon ren omöjlighet att, äfven med bibehållande af berörde stadgande i 77, §, komma till en riktig Bancostyrelse, ty denna § innehåller icke, att de af R. St. valda BancofulJmägtige ovilkorligen skola vara ledamöter af de RiksSt., som utse dem.
619 dighets beslut tillkommit i grund af och i öfverenskommelse med Gäldenärs egna erkännande, finner jag det vara lika oförenligt med förnuftig slutledning, som stridande mot ändamåismässig Lagstiftning, att Gäldenär, genom besväis anförande eller vads erläggande i afseende på ett sådant beslut, skall kunna vidare undanhålla Borgenären denna rätt, den Gäldenär redan offentligen medgifvifc och hvaraf klarligen följer, ett inga anledningar, vid slikt förhållande, kunna å Gäl dmäns sida ega rum till ändrings sökande, så vida han icke tror sig hafva skäl att klaga antingen ofver nekadt betalningsanstånd eller för hög rättegångskostnads ersättning, hvilka begge omständigheter äro , i jemförelse med sjelfva skulden, af så ringa mehn för Gäldenäreu, att de icke skälingen böra verka till uppehåll i Beslutets verkställighet, heldst klagan i förra omständigheten äfven nu, enligt Kongl. Förordningen den cg Junii 1798 §. 6, icke får af HofRälterne upptagas till pröfning, i afseende på Konungens Befallningshaf vandes Utslag uti ifrågavarande mål. Härvid kan vål erinras att om verkställigheten, på sätt äskadt blifvit, tillätes af irsta lastsntiens beslut, rörande erkända skulder, ett slikt stadgande skulle lått kunna betagas dess verkan, emedan Gåldenären derföre blott behöfde neka skulden, ehuru full bevisning för öfrigt å Kärandens sida förebragtes; men emedan ett sådant nekande mot klar sanning enligt 4. Gap. 2 §. Ufc - 620 Lagutskottets Bet'ankanden> sokn.Balken utgör ett bro»t, sora Domaren äfven efter gällande Lag bär att bestraffa, synes deri ligga tillräckligt correctiv mot det föreslagna stadgandets illuderande i detta hänseende.