Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men huru skulle dock icke lagen sjelf understundom komma att bli alldeles overksam och kraftlös? Der 2:ne gifta bjonelag drefvos af den olyckliga lustan ända derhän, att de med gemensamt samtycke lefde i det fortsatta otuktsförhållande mod hvarandra, som 17:de Kapitlets. 2:dra § förbjuder, samt således alla fyra dessa makarna sjelfva vore brottsliga: — der blefve väl då ock af ingendera bland dem någon angifvelse af brottet gjord, och kunde icke heller af någon “oskyldig“ dervidlag göras, hvadan således icke heller något åtal emot dem, utom enligt 3:dje §:s 4:de fall, kunde af allmän åklagare lagligen få anställas, huru djupt deras iörargerliga lefverne än kränkte den allmänna rättsoch sedlighetskänslan. Men genom sådana, till och med mycket uppenbai-a, äktenskapsförbrytelsers ganska möjliga strafflöshet inför lagen, kan väl Staten icke sägas hafva vårdat friden inom familjerna, och tillsett deras rätt. Ty stöder sig icke både den ena och den andra alldrainnerst på den fasta grunden af sann Gudsfruktan, inbördes kärlek, tillgifvenhet och obrottslig trohet makarna emellan; så äro alla andra familjeband, huru prisade som holst, dock sköra och opålitliga. Och sådana, sedlighetskränkta små familjer, bli då visst ingen betryggande rot för de stora familjernas, för staternas lycka, välsignelse och bestånd. — Hvad emellertid emot allmänna åtalsrätten för horsbrott än må kunna anföras om familjefridens bevarande okränkt; så lärer detsamma dock icke kunna få gälla till den stora inskränkning, som i lagförslaget skett uti allmänna åtalsrätten 52 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. emot ogift man och ogift qvinna för deras sedlighets-brott i lönskaläge, hvarom 9 § i 18 Kap. handlar, och enligt hvilken §, såsom redan är anfördt, qvinnan går alldeles strafflös.
Uti afgifvandet af denna handling har jag således ingen del, och den kan icke emot mig åberopas, hvilket opartiskheten så mycket mera fordrat att den värde talaren iakttagit, som han visat sig noga känna en annan ledamots bland Fullmäktige reservationer. Hvad åter angår anmärkmn, att lån icke blifvit uptagne, är redan påpekadt huruledes Riksg:sKont:s regkte i § 200 föreskrifver, att de medel som, utöfver disponibla tillgångar, erfordras, skola anskaffas genom lån, hvarförutan samma § innehåller, att, genom denna uplåning, medlen skola anskaffas i 316 Den 18 April e. m. män af behof. Att Fullmäktige räknat rätt, då de ansett disponibla tillgångar finnas, har äfven utgången ådagalagt, enär utgifterna dermed blifvit bestridda; och att klandra Fullmäktige för det de följt sina Principalers instruktiv, synes nog obilligt. Icke heller har någon skada skett till följd af att Fullmäktige åtlydt regktet. Om RiksgiKont. hade uptagit stora inländska lån, och till uptagande af utländska voro Fullmäktige icke bemyndigade, hade naturligtvis den penningebrist, som f. n. förefinnes, blifvit än värre genom hopandet af stora summor i Riksg:sKont:s kassa, så vida icke lånen uptagits för att på samma gång utlåna motsvarande penningar, hvilket åter varit en för RiksgisKont. främmande och temligen ändamålslös operation. Den åtgärd åter, att uptaga lån och dermed ersätta de utgifna medlen, står R. St:r när som helst fritt att vidtaga, och att då vidtaga med vid utförandet fria händer. Emot Hr v. Troil, hvars sätt att föra discussionen jag icke vill efterfölja, anhåller jag blott att få anmärka, att samme talare icke bort lemna alldeles utom räkningen t. ex. den tid Fullmäktige fått vänta på Konungens sanktion å Ständernas beslut i frågan ; att Fullmäktige varit en häl
Nto to, ulvisar, har Statens för?* lust derigenom, efter en lag beräkning, endast på 7 Artiklar, per medium utgjort 580,815 R;di Silfver eller efter 96 sk. per Riksdaler Specie, 1,161,630, B;d, Råneo Sedlar för hvardera af de sist förflutna åren, ifrån och med år 1808. till och med 1812; Och det är således i flera afse* enden nödvändigt, att sådant för em framtid af* hjelpes, I anseende till den vigtiga inflytelse för» valtningen af Tullverkets angelägenheter ostridig? äger både på Rikets Handels-balance och följaktligen äfven på inre hushållningen i -Landet, samt Statens tillständiga rätt af Tuihnedlen, lärer de? blifva af stor angelägenhet, att Styrelsen af denlia inrättning organiseras på ett sätt, sorn svarar emot det åsyftade ändamålet; i hvilket afseende Utskottet får hemställa, om icke Riksens Ständer, hvilka i följe af Grundlagen synas, äga ostridig rättighet, att stadga de föreskrifter, sorn pröfv3S nödiga för ett rigtigt beräknande af der! del utaf Revillningen, sorn genom Tull-uppbörden skalf Utgå, skulle finna deri förändring vid förvaltning gen af berörde inrättning lämpelig, att Tul 1-sty-, reisen, under hvars inseeende Rots-verket äfven torde böra ställas, öfverlemnas åt särskilta Em. betsmän, sorn ej genom andra göromål och förrättningar vöre hindrade, att med odelad upp. jnärksamhet följa ärendernas gång och att dessa Embetsmäns löner, fasstädlde till ett bestämdt be. lopp Den 20 Juni. 8.39 lopp, utan beräkning af vissa procent på den af importen inflytande uppbörden, böra, ehuru de kunna utgå af Tullmedlen, uppföras på Rikets Stat: Att Tull-Staten ställes på Militairisk fot:
Det blir då klart, att ju mera som år undanröjdt, ju lättare blir det, som återstår, att göra. Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att sä vål Friherre Boijes ofvannåmnde Memorial, som det af honom och Herr Mannerhjerta, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till Riddarhus-Utskottet remitteras; hvilket bifölls. Å nyo föredrogs Herr Hammarskjölds, LoJ renzo, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om upplösning af CanzlieStyrelsen. Herr Hallencreutz, Sten Engelbrecht, hade inlemnat följande, sorn upplåstes: (Se Bilagan N:o n.) Herr Hammarskjöld, Lorenzo: Då jag genom mitt Memorial om CanzliStyrelsens indragning förnyade den motion, sorn väcktes vid föregående Riksdag af det då tillsätta Särskildta 340 Deri f ■ Martti, Utskottet, var Kongl. Majits nådiga Skrifvelse om de administrativa Verkens förändring, ännti icke till Ridderskapet och Adeln ankommen. Jag trodde icke, att mitt Memorial skulle så hastigt blifva remitteradt, och ansåg skålen derföre redan förut vara så vål utredde, att mer icke behöfdes. Men då Herr Hallencreutz i sitt nu upplåsta Memorial, ansett grunderna vara så lösliga, så anhåller jag, att vid ett annat tillfälle få framställa dem tydligare och mera bindande. Herr von Hartmansdorff, Augajt:
29 reglering med de stater, hvilkas aflöning utginge af allmänna medel, borde förfaras på enahanda sätt, som vid indelda arméens lönereglering år 1833 tillgått, eller att den afkastning, hvarje boställe, såsom utarrenderadt, ansåges kunna lemna, bestämdes, utan beräkning af boställsräntan, och beloppet afdraget ifrån den lön, som fastställdes för den tjenst, hvarmed bostället följde. På grund häraf ansåge kommittéen ock lämpligast vara, att för bostadsboställen icke eller någon ordinarie räntas eller tiondes utgörande eller upptagande i räkenskaperna ifrågakomme, utan i jordeboken endast upplysningsvis fördes inom kolumn; och borde, i sådant fall, vid bestämmandet af emellertid utgående ersättning för indeld lön, ifrån denna sednare afdragas ej mindre sådan boställsränta, som kunde vara deruti inberäknad, än den ande! af dylik ränta och tionde, som innehafvaren dittills skolat erlägga, hvarifrån dock undantag borde ske för ecklesiastike boställen, hvilkas innehafvare icke åtnjöte af staten någon aflöning, hvadan eftergift af hittills erlagde andelen af dessa boställens ränta skulle utgöra en ny uppoffring. Vidkommande sådane utarrenderade boställen, hvilkas arrendeafgifter direkte voro anvisade till embetsoch tjenstemäns aflöning, så enär, hvad indelda arméen beträffade, för bestyret dermed serskilda boställsdirektioner vid hvarje regemente eller korps funnos tillsatte, bidroge dessa mångfaldiga förvaltningar, med åtföljande räkenskaper, ytterligare till inveckling utaf aflöningsverket och ökade göromål i flera riktningar. Om indelningarne blofvo indragna i utbyte emot kontanta löner, borde derföre, enligt kornmitterades åsigt, på enahanda sätt förfaras med alla boställen, som skulle utarrenderas och hvilkas arrendeafgifter af vissa korpser och tjenstemän för närvarande åtnjötes, samt att således med dylika boställen framgent borde förhållas lika, som med dem, hvilka tillförene voro till statsverket indragna.
Ridderskapet och Adeln, att företaga Bevillning^- Lagoch Ekonomi Utskottens Utlåtande till afgörande punktvis; roen då de fleste Ledamöter, hvilka gjort anmärkningar, fästat sig vid saken i sin helhet, utan att upptaga några vissa punkter, och den Contra-proposition, sorn af Friherre Anckarswärd blifvit yrkad, äfven innefattade frågan i sin helhet, samt Friherre Sprengtportens tillägg kunde fogas till nämde Contra-proposition, hemställde Hans Excellence, om Ridderskapet och Adeln behagade 246 D e n -r4 S e p t e ra b e r f. m. tillåta honom att framställa proposition till bifall eller afslag å Utlåtandet i sin helhet. Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall å Utskottens Utlåtande. Ropades starka Nej, blandade med Ja. Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Friherre Anckarswärds förslag, med tillägg, att de af Utskotten i afseende å Fjerde Artikeln 1 och io:de frågan föreslagne förändringar af Ridderskapet och Adeln antagas. Ropades starka Ja, blandade med Nej. Herr Nordenankar begärde Votering. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Land t Marskal ken föreslog följande Yoterings-proposition: Den, som bifaller Bevillnings-, Lagoch EkonomiUtskottens ytterligare Utlåtande, angående Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej; anses Ridderskapet och Adeln, med afslag å Utskottens ofvanberörde Utlåtande i allt öfrigt, utom hvad angar io:de frågan samt den föreslagne för - Den 14 September f. m. 247 andt ingen af Fjerde Artikeln, 1 <5., i afseende hvarå nämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln antages, för öfrigt besluta, att den nu gällande 1824 års Författning, rörande Bränvinsskattens erläggande, må bibehållas med de modificationer: att endast ett Pistoriskt
Vid Ljusnedahls jernbruk fortgår bruksoch grufvedriften, och Waplands manufakturverk har också varit i gång; men hvarken vid de tillämnade Lidens bruk i Offerdahls socken och Stjernforss bruk i Hallens eller de flera koppar-, blyoch jerninalmsanledningar, som tid efter annan inmutats, har något egentligt arbete blifvit nedlagt, med undantag likväl vid Ytteroldens blyverk och Öfveroldens silfveroch blygrufvor, der arbetet af ett bolag, bildadt af utländningar, ganska raskt bedrifvits, utan att någon så beskaffad malmanledning ännu påträffats att företagets framgång kan anses tryggad. 15 Vid Huså kopparverk har tillverkningen under sistförflutna fem åren uppgått till 1700 Skepp:d koppar, och således något öfver 500 Skepp:d mindre än under nästförutgångna fem år. De vid verket befintlige Gustafs och Bjelkes grufvor, hvilka alltsedan 1740 lemnat den rikaste malm, hafva något försämrats; men som nya gifvande skärpningar under invarande år lära anträffats, är anledning till den förmodan, att förhållandet med brukets tillverkning ännu för någon längre tid, skall lemna bättre resultat än under ifrågavarande fem år. e) Fabriker, bruk och öfrige näringar. Ett Pappersbruk och ett Såpsjuderi linnas år 1847 anlagda vid Waplan och dessutom äro åtskilliga Garfverier och Fårgerier inrättade på landet. Några Tegelbruk drifvas också i trakten omkring Storsjön, och tillverkningen har under sednare åren vid dem varit betydligare än vanligt, till följe af de flera byggnader, som under sednare åren uppförts inom Ostersund. Afven allmogen börjar numera att till sina murar begagna tegel i stället att till dem förut användts kalksten, så att denna näringsgren snart torde blifva en lönande handtering, synnerligast om försöken att tillverka taktegel, hvilka hittills misslyckats, till följe af svårigheten att erhålla kalkfri lera, komme att lyckas. Flera Kalkbrott hafva under sednare åren jemväl bearbetats.
Jag ber att få åberopa den reservation emot delta betänk., som jag inom Utsk. afgifvit, så lydande: ”Den af Ulsk. föreslagna inskränkningen af den hittills vanliga permitteringen för manskapet vid gardesregementena anser jag vara betänklig, dels derföre, att, då allmänt är kändt och erkändt, att t jenstgöringen är så stiling, att man t. o. 111. trott sig deruti finna en orsak till den större sjuklighet och mortalitet, som visat*sig inom garnisons-trupperna, än inom hufvudstadens öfriga befolkning, torde manskapet vara i behof af någon längre tids ledighet hvarje år.’’ etc. I detta afseende täger jag mig friheten åberopa hvad StatsUtsk. yttrat vid frågan 0111 anslag till J:e lmfvudtitein, der nemi. StatsUtsk. förklarade, att (jenstgöringen för gardesregementena redan vore sträng, och att, om någon indragning kunde ske af manskap, så vore det för ntt för mycket betunga de qvarvarande; med ett ord, StatsUtsk. förklarade deras tjenstgöring vara för sträng. I afseende på mortaliteten har jag mig bekant, ait af dessa regementen årligen omkring 5o dö af dessa 800, således 6 proc., en större mortalitet, än som finnes inom någon annan befolkning här i landet. Detta kan icke härröra af något annat än att manskapet har så sträng tjenstgöring. De måste vara på vakt hvar 3:dje dag och icke hafva iner än 2 nätter fria emellan hvarje vakt. Jag har reserverat mig äfven derföre, ”att, om manskapet icke skulle få begagna den nu medgifna permissionstkden, för att derunder förvärfva sig något understöd, jemte det ringa gage, hvarför de tjeno, förutser jag, att rekryteringen af välfrajdadt manskap skulle ansenligen försvåras.”
Vi skulle till och med kunna önska, att Frankrike återvunne sitt lugn i monarkiens sköte, så snart vi voro öfvertygade, att monarkien ej längre innebure en fara för oss. Om vi ännu i Italien hade skickliga statsmän, borde dessa till och med uppmuntra hvarje sträfvan hos dén franska nationen att åter-vinna den monarkiska ordningen och tryggheten samt skaffa sin liberala försonlighetspolitik ett stöd genom upprättandet af en ny fransk monarki, som vore trogen sina ärofulla traditioner och på samma gång befordrade framåtskridandet. De nuvarande franska republikens intransigenter uppmuntra alltför mycket den italienska monarkiens fiender. Vi skulle utan tvifvel vilja vara dem förutan; men detta vore ej föl * oss fördelaktigt så länge dualismen mellan konungen af Italien och påfven splittrar krafter, som hade allt möjligt intresse af att sluta sig tillsammans och samverka. Jag kan här endast tala om en önskan. Om påfven och konungen af Italien åstunda, att denna önskan realiseras, skall den ej längre vara en utopi; men hvilken af de två skall besluta sig för att taga första steget? That is the question. Ur Dagens krönika. 2Medaljonger och statyetter. Två samtida. Af A. F. Åkerberg1. Louis Blanc. Målsmännen för nya idéer, nya riktningar i folkens lif blifva alltid hårdt bedömda af det beståendes försvarare och stämplade såsom dåliga eller .dåraktiga. Deras renaste af-sigter missförstås och misstydas. Men om deras tankar — oafsedt vidlådande misstag och ensidigheter — ha uti sig en kärna af sanning och uppbäras af en karakter, förstummas slutligen tadlet och hånet mot dem, och deras förtjen-ster vinna, stundom till en del redan under deras lifstid, alltid åtminstone efter deras död, ett mera allmänt erkännande. Denna långvariga ogunst och denna sena rättvisa kommo ock den ädle fosterlandsvän till del, hvilkens lifs-gerning vi här i några korta drag vilja skildra. Jean Joseph Louis Blanc föddes den 29 Oktober 1811 i Madrid, der hans fader var öfverdirektör för finanserna under Joseph Bonapartes korta regering. Hans moder tillhörde den corsicanska adelsslägten Pozzo di Borgo.
Ofta blev de ovänner men försonades igen då de ej kunde leva utan varandra. På ett egendomligt sätt hade den lärde miljonären och den poetiske fattiglappen nitats ihop och var i mycket så lika, att den ena långa stunder bara verkade parodi på den andra. De reagerade mot olyckan och lidandet på precis samma tröstlösa sätt, Hartman dock kanske i något högre grad av bittert lugn, möjligen beroende på att han var femton år äldre än David. Naturligtvis umgicks de högst sällan nyktra med varandra, och om detta någon gång inträffade, rev de bara sönder varandra, satt moltysta efteråt och bara “svettades ångest“, talade igen för att påminna varandra “hur komplett omöjligt det var att leva“, hur vansinnigt smutsiga de kände sig då de hemsöktes av sina minnen. Förbränd var Hartman, förbränd ända till benen i de skamligaste nöjenas brasa, bränd var också David, fast ej alldeles utbrunnen. Men så var han också yngre, i honom glödde dock en livets längtan, ett halvt hopp om att det dock kunde finnas något gott kvar att söka efter i mullhögarna. I Liverpool skildes David från Hartman, som for att uppsöka någon bekant på landsbygden. David roade sig så gott han kunde en vecka, blev häftigt kär i en ung norsk dansös, friade till henne, naturligtvis i fyllan och villan, fick ja och var med henne ett dygn. Ganska ledsen och mycket mera fattig kom han till slut ifrån henne och hamnade till sist på “Marta“, som skulle föra honom till Sverige. Ombord stötte han på en gång ihop med Hartman som reste andra klass. En kväll satt de på mellandäck, Hartman med armbågarna stödda mot relingen. Hans ögon var mulna och han stirrade oavvänt utåt de grönskummiga, flitigt vandrande små sjöarna. Jag passade inte därute heller, sade han med torr, ihålig röst. Jag ville vara i fred, men jag har aldrig fått det aldrig fått det, upprepade han med hård bitterhet. Det var ditt äventyr jag ville ha men som du säger, jag orkar ej med det. Jag trodde det skulle bli en väg ut ur töcknet, när ens oro jagat en av och an som ett villebråd. Ett villebråd ja, jag är ett och jag är skadskjuten också jag försöker flyga men dimper ner igen jag kan bara flaxa och blöda... Han tystnade.
Naturligtvis inte. Det vore ju galenskap. En hottentott kan inte i något afseende stå på européns ståndpunkt. Men hvarthän vill du komma med alt detta? Dit, att också mellan oss båda en stor skilnad existerar. Ja, men i alla fall mindre än mellan en hottentott och en europé. Vi stå i alla fall på samma grund och botten. Hvad menar du? Nå, vi äro ju båda kristna. Usch, de där utnötta fraserna! Vi hafva båda samma grundsanningar till ledtråd för lifvet. Tron på Gud och själens odödlighet. Jag tror på ingendera. Agnes? På ingendera. Jag har för länge sen trampat ut barnskorna. Jag förstummades. Jag kunde icke annat än se på henne. Se så, sade hon, du gör genast stora ögon. Nu vet jag inte mer hvad vi skulle ha gemensamt. Var inte så högtidlig, kära Lisi. Jag skall säga dig hvad vi äga gemensamt. Ser du vi vandra på nattgammal is, och båda skola vi inom kort sjunka ner i djupet. Skilnaden är blott den att jag vet det, du inte. Agnes, huru kan du tala på det sättet? Ja, låt oss hällre lämna dessa saker. Du skulle ändå inte tåla att höra sanningen, stakkars barn. Är du så viss om sanningen? Tänker du inte på att äfven din kunskap kan vara bristfällig? Låt oss sluta, vi komma annars aldrig till saken. Vi ha blott en timme kvar tils båten går. Fortsätt då. Nå väl! Du frågade om jag reser ensam till Italien. Jag svarade: nej. Vill du veta med hvem jag reser? Ja. Det var just hvad jag ämnade tala om för dig. Ser du, jag har i Petersburg en god vän, en riktigt god vän, som älskar mig gränslöst. En man? Naturligtvis en man. Men hvarför ser du så där olycklig ut, kära Lisi? Hon skrattade åt min allvarliga min. Bry dig inte om mig, fortsätt blott. Denna vän är ofantligt rik och högtstäld. Han har för min räkning hyrt en villa nära Milano, på ett utomordentligt vackert ställe. Och det är med honom du reser? förmådde jag ännu fråga. Agnes nickade bifallande, bredde ut sin serviett i famnen och såg på mig med ett bekymmerslöst småleende. Jag greps af dystra aningar.
Inrättningens förvaltning och när varande belägenhet: Gifven Stocka holms Slott den 5 April 1815. JCongL Majit omfattar med nöje det tillfälle, som Rikets Ständers närvarande sammanträde tillbjuder, att uti hosföljande till Kongl. Majit in» gifna och på dess Befallning till trycket befor» drade Berättelse om Magasins-Inrättningens förvaltning och närvarande belägenhet meddela Rikets Ständer de upplysningar, hvarigenom de ej allenast kunna inhämta hvad som under de för regående åren blifvit af denna Inrättning verkstnldt, och huru dess fonder i allmänhet blifvit vårdade, men äfven hvad som erfordras, om Inrättningens* verkan, och föremål skall ytterligare utvidgas. Kongl. Majit alskar att föreställa sig, dc-t Rikets Ständer, lika med Kongl. Majit, skola fin» pä tillfredställelse af det således utredda förhållandet, och att de olika omdömen om förvaltningagrunderna, sorn kunna härröra af bristande sakkännedom, skola derigenom återföras lill hvad sanning och rättvisa föreskrifva. Kongl. Majit är för öfrigt benägen, att, berest ännu ytterligare upplysningar skulle pröfva* - Den i 3 April. *35 ras nödige, låta de samma till det Utskott, åt hvilket Rikets Ständer hänvisa detta ärende, så omständligen, som möjligt meddela , och Kongl. Maja skall göra sig ett nöje af både att, i den ordning Grundlagen föreskrifvsr, låna uppmärksamhet at de önskningar, Rikets Ständer, i afseende på förvaltningens förhållanden tilL Rikets allmänna hushållning, kunna finna för godt framföra, och att handhafva de beslut, sorn Rikets Ständer, i afseende på de för Verkets blifvande anslagssummor och redogörelsen derför, kunna pröfva skäligt fastställa. Kngl Majtt förblifver Rikets Ständer med ali Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen, X>atum ut Supra. CARL. A. G. Märner.
Af de handlingar, som derefter genom motionärens försorg tillhandahållits Utskottet, inhemtas hufvudsakligen, att, sedan församlingen föranstaltat om besigtning å S.t Mariae kyrka, hvilken af Domaren i orten hållits den 17 September 18S8, samt en Stals-Utskottets Memorial Jt? 179. 23 en af Öfver-intendents-embetets tjenstemän, enligt Embetets förordnande, upprättat kostnadsförslag för kyrkans istånasättande, hvilket förslag, innefattande jemväl upp förandet af en tornbyggnad, slutade sig å en summa af 63,000 R:dr, hade detta kostnadsförslag blifvit af Upsala Domkapitel till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverleranadt och förordadt till nådigt bifall. Öfver-intendents-embetet, som derefter på nådig befallning afgifvil underdånigt utlåtande i ämnet, hade dervid upplyst: att ifrågavarande kyrka vore byggd under 13:de seklet och skulle hafva blifvit invigd till Dominikaner-klosterkyrka år 1240; att den fordom varit på taket, midt öfver choret, försedd med ett smalt åttkantigt torn med spira, 46 alnar högt; all såväl taket som detta torn varit beklädt med kopparplåt, som dock i slutet af 17:de seklet borttagits och utbytts mot spåntak; att, vid en reparation 1796, tornet nedtagits, emedan det ansetts skada taket och kyrkan genom sin tyngd och falla sig för dyrbart att reparera; att sedan dess hela taket varit, sådant det ock för närvarande befunnes, slätt och belagdt med spån; att alla fönstren på kyrkans sidoväggar fordom varit till form och storlek lika dem, som ännu finnas på norra långsidan, men att på södra sidan de smärre två och två invid hvarandra belägna fönstren, vid tid elter annan verkställda reparationer, sammanslagits till större fönster, hvarjemte hela sistnämnda sida, som, hvad murens beskaffenhet anginge, vore i ett högst dåligt skick, saknade contreforter och erhållit en förlängning åt öster, inneslutande nuvarande sakristian.