Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den anmärkningen beträffar, att bästarne i Landet äro i lågt värde, och häst-uppfödningen följaktligen ej lönande, tror jag, att, endast på det vis jag föreslagit, en möjlighet är, att utan känbart inflytande för köparen hålla säljaren skadeslös, emedan productionspriset å en 3-års häst kan nära nog beräknas ej uppgå till mera än hälften emot en 5- åring; och då jag härtill lägger, att med god race och ändamålsenlig uppfödning kunna med säkerhet hästar framvisas, som vid 3 års ålder äro lika stora till vexten, lika utbildade och användbare, som vanligen de fleste af våra nuvarande 5-års hästar, tror jag, att ej det må vara tvifvel underkastadt, att desse föreslagpe åtgärder skola leda till godt resultat. Exempelvis, att hvad jag 1111 haft äran anföra, ej endast är suppositionsvis, torde jag få citera, huru förhållandet är i andra Länder, der häslafveln är vida bättre än hos oss. I dessa Länder begagnas 3-års gamla hingstar med fördel till betäckning, då man hos oss ej anser en hingst med fördel kunna betacka förr än Vid Sår; och förutsatt, att propagation med outbildade föräldrar cj kan hafva annat än 58 Den 22 Maji. menligt inflytande på fostret, och att de 3- och 4~5rs hingstar, som i andra Länder användas till betäckning, lemna ett godt resultat, tyckes det bevisa, att en häst vid 3 år kan vara mera utbildad och användbar, än man för närvarande hos oss föreställer sig. Att vanskötsel och okunnighet om en. hästs ans äro till stor del orsakerne, hvarföre våra hästar i allmänhet äro dåliga, deruti instämmer jag; men jag delar ej den åsigt, alt detta är uteslutande en följd af skjutsnings-skyldigheten. Jag för min del anser förnämsta orsaken ligga i den svältprincip, som fullföljes vid hästarnes uppfödning. Bättre correctiv emot detta onda, kan ej i min tanka vara, än att målfyllige fvllda 3-års hästar fingo vid Cavallerierne insättas, då hvar och en öfvertygades om egna nyttan af ett ändamålsenligt uppfödningssätt, och månget godt ämne frälstes i spädare åren från svält och dålig behandling.
Således, och på del att räntegifvare och räntetagare må hvar å sin sida kunna bedöma, huruvida uppsägningsrätten af dem bör begagnas, bjuder en ren nödvändighet att bibehålla nu varande markegångslid, så att räntegifvare^ och räntetagares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter icke må i någon mån blifva rubbade. Jemväl måste man laga i betraktande, att fardag för flyttning från jord å landet är den 14 Mars och att då, efter markegångspriset, liqvid om foder och höstutsäde imellan af och tillträdaren vanligen verkställas; så att äfven af delta skäl den nuvande tiden för markegångssältningen mäste bibehållas, enär den markegång, som eljest skulle följas, först en månad efter tillträdesdagen varder bestämd och all tillämpning deraf således är en omöjlighet. Icke heller bör den omständigheten förbises, att månget arrendekontrakt torde finnas, med utfäst arrende i spannmål, och med lika föreskrifter, i afseende på so Den 2 August sättet för dess liqviderande, som författningarne ang:de kronans tionde och afradsspannmål innehålla; hvilket också utgör ett vigtig t hinder för markegångstidens förändring. Med afseende å alla dessa skäl, till hvilka än flera skulle kunna läggas, vill det synas mig, som hade håde komiterade och Utsk. bordt inskränka deras förslag till vidtagande af sådane åtgärder, som kunnat leda till förbättring af grunderne för nu skeende markegångssättning, i händelse sådant funnits behöfligt, utan att ifrågasätta någon rubbning i tiden för denna förrättning, såsom icke ledande till något gagn, men väl förorsakande olägenheter af Herfalldiga slag. Jag är också öfverlygad, att Utsk. vid sakens närmare begrundande, skall inse alla de nästan oöfvervinnerliga svårigheter och binder, som ligga i vägen för markegångstidens förflyttning och sålunda frånträda ett förslag, hos hvilket nyhetens behag utgör hela förtjenslen. Gr. Ridderstolpe: Jag kan ej dela den siste värde talarens åsigt. Så som markegångssättningarne hittills enl. gällande författningar tillgått, hafva de blifvit grundade mera pä praesupponerade priser, än på de verkliga.
Efter de lika sakrika, som upplysande anföranden, som redan blifvit afgifna rörrde den vigtitiiIl-lagstifillingen, vore det fåfängt att tro, att min svaga röst skulle kunna bidraga lill stadgande af R. o. Ad:s öfvertygelse i ämnet, och ber jag derföre i korthet att få lill alla delar förena mig i det anförande, som Hr Fåhraeus afgifvit, med det tillägg, att, innan discussioncn börjar öfver de särskilda punkter, som den förste talaren här i dag omförmälde, propos. mätte framställas pä Konungens nåd. propos. i ämnet, hvilken efter min öfvertygelse innehåller den hufvudgrund, som torde vara den rätta att antaga och bibehålla. Tull-lagstiftningen har nemi. varierat sä mycket, och hvarje dess omvexling inverkar så starkt pä landets alla förhållanden, att man visserligen icke ulan den aldra största varsamhet må göra ytterligare förändringar. Denna åsigt har Utsk. äfven uttalat; men alt Utsk. sedan funnit sig Oen 11 Januari f. m. 155 föranlåtet att i en sådan mängd af punkter, som detta betänk, innehåller, frångå den uttalade principen, det är för mig svårt att förklara. Jag hade kunnat förklara della frångående, om IJtsk. ansett sig af landels väl föranlåtet att framställa och utarbeta en tull-lag, byggd på någon ny, genomgripande princip, så vigtig, att landet, utan dess antagande, måhända icke skulle kunna fortfara i det välstånd, som lyckligtvis under de sednare 20 åren uppstått och utvecklat sig. En dylik, genomgripande princip tror jag alt Utsk. kunnat lätt finna, om Ulsk. uttalat den grundsats, att förbud förfela de med dem afsedda ändamål, alt förbud utgöra premier för lurendrejaren och ej tjena till det skydd för näringarne, som dermed varit afsedt. Erfarenheten vittnar tillräckligt härutinnan, för att några ytterligare bevis nu skulle behöfva anföras.
Majit’ och Kronan, som för Stockholms Stad, alt befattningar i ne vid Den 23 Juli. 35 ne vid Uppbörds-Verket med noggranhet och. redlighet skötas; men hvilket nödvändigt påkallar, att deras innehafvare icke sakna skälig utkomst och bergning, så hafva Riksens Ständer ansett det böra åligga Stockholms Stad, att,' sedan Ordinarie eller oförbättrade aflöningen bestrides utaf allmänna medel, bestå den samma Summa, sorn till Betjeningens vid Uppbördsverket aflöning år 1814 från Stads - Cassan utgått, för att deraf tilldela denna Betjening samma Uonförbättring, som för Rikets öfriga pentiinge-Uöntagande Embetsoch Tjenstemän af Riksens Ständer blifvit tillslagen. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad , trohet och nit Siormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts underdånigste, tropligtlgste tjenare cch unde.-säter På Riddersk. och Adelns På Prest-Standets På Borgare.Ståndets På Bonde-Ståndets Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 23 Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Ilos Riksens Ständer har motion blifvit vackt om billigheten detaf, att i Sterbhus - vägnar Carl Mörner, h. t. Landtmaiikalk. vagnar J, A. Lindblom n. v. Talman. vagnar H. Schwan, h. t. Talman. vägnar Lars Olsson, n, v.
Jag har redan medgifvit den brist på riksdagsklokhet —- riksdagstaktik —, detta öppna, ärliga erkännande af författaren till motiverna förråder; men olaglighet ligger icke deri. Grundlagen förbjuder på intet ställe att på samma gång föreslå ett stadgande till upptagande i grundlag eller bland allmänna civila lagar. Den föreskrifver bestämda vilkor för antagandet i begge fallen. Dessa vilkor uppfyllda, äro besluten lagliga, äfven om man i civil lagstiftningsväg antagit, hvad man såsom grundlag förkastat. Endast då medgifver jag, alt en civil lagstiftningsfråga ej kan blifva föremål för antagande, när den står i strid med gällande grundlag; men att så ej här är fallet, har redan Hr v. Troil fullständigt visat och, hvad som mera är, alla 4 RiksSt. erkänt, då de 1829 underkastade Banken en civillag för densamma. Skälen, hvarför man kunde antaga i ena vägen, hvad man förkastat på den andra, kunde vara mångfaldiga, och äro ensamt beroende af hvarje voterandes individuella omdöme. Jag skall dock uppgifva några, hvilkas lämplighet icke lärer af Gr. Cronhjelm bestridas. Oberäknadt, att omdömet i sak möjligen kunde utfalla annorlunda, då man en längre tid ägt tillfälle med lugn betrakta densamma, än då detta sker under de häftigaste inverkningar på farhågor, passioner oell till och med hederskänslan, kunde man ofta äga betänklighet att med grundlagens större oföränderlighet omgärda ett lagstadgande, man väl i vanlig lagstiftningsväg kunde vilja i88 Den ii Mars e. ra. bifalla; och dessutom — i närvarande fall — bunde mangen, just i livad Hr Gr. Cronhjelm anfört vara ett af hans hufvudskål mot antagandet af nya förslaget till 72 §. eller den ännu icke afgjorda silfvervexlingen, linna en betänklighet mot Konungens deltagande i lagstiftningen för bankrörelsen, som skulle försvinna, när lagen kom att afgöras, sedan utvexlingen redan vore afgjord. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel: Det är ingalunda min afsigt att vilja förlänga en discussion öfver ett ämne, som blifvit betrnktadt nästan under alla synpunkter.
— Jag får slutligen fästa uppmärksamheten derpå, att domaren ingalunda, genom åberopade lagrums föreskrifter, berättigas alt lill bekännelse pina en anklagad, hvilket, genom 8 §:n i 9.0 cap. JVlissg.btn, sådan den lyder i K. förordn. den 20 Jan. 1779, straffas med i års fästning med eller utan arbete, efter omständigheterna, och too daler silfvermynts böter, eller, i brist af tillgång lill böternas erläggande, att derutöfver arbeta i 4 månader, och för hvilken förseelse domaren, örn lian dermed be trades, jemlikt sednare mom. af 18 cap. 9 §:n Missg.btn, efter ordalydelsen i K. förordn. den . 0 Jlin. 1779, ligger i tveböte emot hvad nyssnämnda lagrum för slik förseelse bestämmer. Jag anhåller, att dessa aumärkningar få åtfölja remissen till Utskottet. Äfven denna 6:te motion remitterades till Lagutskottet. Till remiss föredrogs Frih. Cederströms, Anders, den 7 Mars f. m. på bordet lagda motion, om förändring i förklaringen af den 14 Maj i8o5, ang:de klander å åtkomsten af fast egendom. Frih. Cederström, Anders: Som tiden lidit nog långt, och motionen tarfvar vidlyftig förklaring, anhåller jag att i ett blifvande plenum få utveckla mina åsigter närmare. Remitterades till Lagutskottet. Ånyo föredrogs Frih. Cederströms, Anders, den 7 Mars f. m. på bordet lagda motion, om upphäfvande af förordn. den 2 Maj 17471 om straffets skärpande för dem, sorn föröfva svek och bedrägeri med bancosedlar. Frih. Cederström, Thure: För min del förklarar jag, med afseende på det för allmänna säkerheten vådliga brott, som sedelförfalskning innefattar, och hvarigenom den, som förfalskar en större bancosedel, lätt kan bringa den mindre bemedlade i en nödställd belägenhet, att jag icke finnér det i K. förordn. den 2
bekomma det slutliga beviset att beloppet blifvit öfverfiyttadt på den i notan uppgifna räkningen; samt t sednare händelsen åter, att sedan, efter föregången insättning af assignationerna i depositions-afdelningen, deposilions-bevis och kassa-invisning å öfverskottet på middagen erhållits, begifva sig till kassa-afdelningen, för att valuta för den sednare utbekomma; hafva Kommilterade, som ansett den olägenhet, hvilken Under-styrelsen antagit skola uppkomma derigenom, att insättnings-notorna öfver de från utbetalnings-kassören erhållna penningar skulle på stället uppgöras, böra alldeles försvinna, emedan insältaren kunde påräkna att bos utbetalnings-kassören erhålla de för insättning mest lämpliga valörer eller de å högsta beloppet, samt följaktligen vore oförhindrad att jemväl penninge-förteckningen på förhand upprätta, tillstyrkt en sådan förändring af deras förslag, att assignationer på depositions-afdelningen må få begagnas äfven till insättning och i sådant afseende emottagas uti den af insättnings-kassornn, som finge sin plats närmast intill depositions-afdelningens kamererare, samt alt insältnings-kassören, efter slutad expedition för dagen, finge på en gång, emot erhållande af motsvarande belopp i kontant, till utbetalnings-kassan aflemna samtliga insatta assignationer, hvilka i och för bokföringen måste upptagas å det sammandrag utbetalnings-kassören åligger att för hvarje dag upprätta öfver alla för dagen inlemnade assignationer; lillkännagifvande Kommitterade, att gången för dylika expeditioner för öfrigt skulle blifva densamma sorn för vanliga insättnings-expedilioner, med den skillnad allenast, alt de af insättnings-kassören emottagna assignationer, för att icke, då de inkomma till depositions-afdelningens kamererare - Banko-Utskottets Betänkande, 61; 9 rerare för approbation, varda förblandade med de, från utbetalnings-kassören i samma ändamål dit ingångna assignalioner, borde öfverkorsas med rödt i stallet för svart bläck. Med iakttagande af den förändring
Då, äfven i Utskottets tanke, åtskilliga svårigheter möta att för närvarande så uppgöra en definitiv aflönmgs-stat för Lands-statens tjenstemän och betjente, att denna icke kan vara i behof af flere ytterligare jemkningar, har Utskottet, på det att möjligen nödige rättelser i staten må kunna ske innan densamma för framtiden fastställes, trott sig böra föreslå, att den lönereglering för Lands-staten, som vid innevarande riksdag verkställes, må, i likhet med den för andra stater, blifva blott provisorisk och gällande för den tid, nu skeende statsreglering omfattar. a) Beträffande de äskade tillökningarne, är, hvad först angår Lands-sekreterarne, förhöjning af deras aflöning utaf Kongl Majit endast så till vida föreslagen, att i några län, der desse tjénstemäns löner veterligen befinnas svagare, de i Stats-kontorets sednast afgifna statsförslag upptagne löner i någon mån måtte höjas, med iakttagande att de dymedelst i slaten jernnäs till vissa tuseneller hundra-tal i riksdaler riksmynt, der det icke redan skett; och har Kongl. Majit i sådant afseende hem - för Lands-sekreteraren Upsala län med 95 R:dr för att jernnäs till 2,000 » » Stockholms d:o med 419 » » 3,000. » » Gottlands d:o med 41 » » 1,000. » » Blekinge d:o med 157 » » 1,000. » » Jönköpings d:o med 434 » 2.000. » t » Jemtlands d:o med 500 » » 1,000 » » Vesterbottens d:o med 508 » )) 1,000. » » Norrbottens d:o med 517 » » 2,000. Summa R:dr R:mt 2,671.
Sttr delägarena i Malms ConcoUrsmassa kunnat förvärfva; och det i öfrigt icke lärer kunna bestridas, att en uppoffring å Statens sida af detta slag, den må drabba R:g:sContoiret eller Banken, beloppet må vara bokfÖrdt och räntebärande eller ej, i allt fall kommer att utgöra det allmännas förlust och således i sin, ehuru ringa mohn, bidraga till den ännu ej fulländade taflan öfver Götha Canal och dess på obestånd komna Discont. Att hvad åter angår den af Iggeström sökte afskrifning för de så kallade Discontlånen med tillhopa R:dr 872: 9. 6. Btco, egentligen utgörande influtne, af Iggeström uppburne, men icke af honom redovisade utdelningar ur 2tne Concours-massor, så är 4i6 S t a t s - Ut s k o 11 q t s förhållandet härmed i så måtto olika med den föregående delen af della afskrifningsmål, att en eftergift af denna skuld, såsom i Iggeströms Concours bevakad samt emot honom och hans hustru till betalning fasställd, endast kan komma desse gäldenärer enskildt tillgodo, hvadan den af StatsUtskottet promulguerade considerationen för Iggeström här synes vara tillbörligen afsedd. Ilrr Fullmäktige i Riksg.Contoiret hafva väl, i sammanhang härmed, öfverlemnat till StatsUtskottets pröfning, huruvida Iggeströms vanlottade belägenhet och fleråriga, besvärliga och ansvarsfulla .befattning vid Götha Canal f. d. Discont kunde lända till stöd för något tillstyrkande hos R. St:r af bifall till hans ansökning; men Hrr Fullmägtige hafva dock derjemte inför samma Utskott uttryckligen förklarat sig icke kunna tillstyrka den af Iggeström begärda afskrifningen, för hvilken enahanda talande skäl, som, i afseende på den vid 1823 års Riksdag honom beviljade, icke kunnat företes. Utskottet har icke eller anfört några sådane skäl, utan slumpvis tillstyrkt hela Skuldens afskrifning i massa.
Jag vet allt för väl, att af denjstora mängden och dem, som åtnöjas med det begrepp om penningar, som de erhållit genom praktiskt bruk, utan att göra sig mödan undersöka skilnaden emellan kapital och bytesmedel, man icke får vänta att de ens lyssna till den satsen, att ett bytesmedel kan, såsom instrument för att mäta och utbyta alla varors värden, och då det är fullt lagligt och kontrollabelt, begagnas inom landet utan att stå i direkt afhängighet af metalliska kapitaler; jag har aldrig yrkat denna sats för att söka förmå R. St. att derpå bygga ett nytt idealiskt pappersmynt, ehuru man velat påbörda mig denna afsigt, eller till sådan grad missförstått mig; tvärtom, jag har alltid yrkat begagnandet äfven af metalliskt mynt, för att ha med utlänningen — hos hvilken förtroende till våra lagar och institutioner icke kan supponeras — ett gemensamt bytesmedel i varan Guld och Silfver; men då man velat förklara denna lära såsom absurd och ofattlig, så har jag, utan att förneka den sanning, som I H. i 50 Den 31 Oktober. slagit rot i min öfvertygelse, likväl åsidosatt satsens förfäktande och till praktiskt bruk, för att inleda reformen derhän, att man en gång kunde skilja sig vid det falskligen representativa Sedelmyntet, nu tillstyrkt R. St. och Allmänheten, att återgå till det primitiva, enklare och mera palpabla (påtagliga) begreppet om penningar; medgifvande och formligen stadgande att dermed skall menas endast myntadt Guld, Silfver och Koppar. Denna korta förklaring får sitt rum här endast för att förekomma, det mina vedersakare må lyckas att insinuera, att motionens uphofsman genom någon inkonseqvens — då han förmenas hafva återtagit och förnekat sina första idéer — icke kan begära förtroende eller ens upmärksamhet för sitt nu framlagda förslag. Förändring i sätt att bringa en riktig grundsats i verksamhet eller s. k. modifikation är ej detsamma som att svika grundsatser.
Vidare hafva Revisorerne, angående 2:o Sveriges och Norriges gemensamma fond, framställt erinringar (§ 1) i afseende å det belopp, som under hvartdera revisions-året bordt upplagas såsom bidrag från Sverige till den för båda Rikena gemensamma fonden. Dessa erinringar röra räkenskapens form och måste såsom grundade erkännas, liksom Revisorernes tillägg, att rätta förhållandet med detta bidrag bör, utan särskilda kalkyler, kunna af räkenskaperna synas. Iakttagandet häraf är för framtiden ålagdt räkenskapsföraren, som i frågan anfört: att 1846 och 1847 års hufvudböcker äro uppställda efter samma method, som blifvit följd alltsedan räkenskapen skiljdes i 2:ne delar, nemligen: en för Sveriges och en för Sveriges och Norriges gemensamma utgifter, i enlighet med Stats-konlorets, på Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, utfärdade formulär; och att den mindre tydligheten i de båda böckernas kapitalräkningar härrör från böckernas förhållande till hvarandra, hvarigenom samma poster i båda förekomma under dels lika, dels olika titlar; men att sammanhanget dock upplyses genom en närmare jemförelse deni emellan. Revisorerne anmäla slutligen (§ 2), alt samma missförhållande emellan Sveriges och Norriges ömsesidiga bidrag till den gemensamma fonden, som af föregående Revisorer blifvit anmärkt, äger rum äfven för ifrågavarande revisions-år, enär, då Sveriges bidrag, år 1846, utgjorde 106,567 Rdr 29 sk. 11 rst. och, år 1847, 157,997 Rdr 6 sk. 9 rst. Svenskt Banko, bär Norriges oförändradt varit 15,000 Norska Speciedaler hvartdera året; i anledning hvaraf Konvoj-kommissariatet anser sig endast behöfva underdånigst åberopa hvad Konvoj-kommissariatet i detta ämne åtskilliga gånger förut, och sednast den 26 Januari 1818 i följd af Rikets Ständers år 1847 församlade Revisorers enahanda anmärkning, underdånigst anfört.
23 uppä 66883 meä flere anföräa skäl, genom unäeräänig 8krifvelse äen 3o sistiiänö 8eptember, föreslagit, att i slutet al I/j Lap. 3 §. Nissgerningsllalken mä göras tallnäs tillägg: "kj mä i äe mäl, b varom i äenna §. skiljes^ annan kära, än rätter wälseganäe, säviäa ej brottet skett i samcsvam, eller ä tiä neli ort, 8oin lriäl^st är.'' ^. käert viä förra kilvägen stelna, nära lika l^äanäe, förslag, lemnaäe lag ää äet svar: att äet svärare straff, 80in bikvit nt8att för brott al äen beskallenket, kvarom nämnäe lagrum kanälar, eger sin grunä kufvuäsakligen i samkällets bekof att upprättkälla vöränaäen emellan föräldrar neli barn, livars lorringanäe ej kan unägä att i allmänlret pä seäligIret oelr oräningens bibekällanäe kalva ett menligt inll^tanäe; men att äen lörolämpaäe skulle ofta sk meäliäsnäe för äen brottslige kunna bänloras att förbise sambäilets loröran; oob att af äessa skäl, samt ää, oeb unäer öfverläggning om en n^ Lrottmäls-iag, lämpligaste tillfälle klefve att beäöma, kuruviäa nägon inskränkning i äen rätt till talan, som för närvaranäe linnes lemnaä ät allmän Åklagare, bör ega rum, ägg icke velat äen föreslagna köränäringen antaga. ägg finner mig nu böra åberopa oeb viäkälia samma beslut. 6 kafven, Ooäe Herrar ock 8venske
För att lätta verkställigheten af D i*t rict-M agazi ners anläggande, fa Riksens Ständer i underdånighet föreslå, ett, utaf Allmänna Magazins-Inrättningens egande behållningar, då Werket ställes under indragning, må afsättas *tt i förhållande till lianens folkmängd och läge limpadt Låne-anslag för Gefleborgs, Veater-NorrUnds, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens tillika med Stora Kopparbergsoch Wermlands Län, af sammanlagde 60,000 Tunnor, antingen Råg, Korn eller Häfla, allt efter Länens production af olika sädesslag; Och hafva Riksens Ständer, i sammanhang iHaiig till lii±»*SL Pral, tSsJ. lo:^e l 3, *3 354 Undtrdanig* Skrif velstr. härmed, ansett följande allmänna föreskrifter och vilkor böra fästas vid nyssberörde Låne-anslag: Rättigheten till åtnjutande af Låne-underStöd bör stå öppen för aila, som elert i! äto hugade, så val för sådane Socknar , sorn redan anlagt egne Magazin och hvilkas delegare kunde åstunda, att få dem ytterligare utvidgade, sorn äfven fr de District, hvilka-val insett eller, numera inse nyttan af slike Inrättningar, fastän de hittills saknat medel och utvägar att derom föranstalta; dock bör anmälan om Önskad delaktighet i nämnde understöd hos E. K. -Mits .Befallningshafvande i Länet göras, ju förr dess helre, och sist inom den i October år 18.15.
Nu hade Gud straffat mig och tagit pengarna ifrån mig och tjensten med, så att jag nu skulle som en riktig arm syndare masta komma till er, utan att ha nån förtjenst att åberopa, utan blott nödgas anropa er mildhet. Men si, det var länge innan jag så fick makt med mitt hårda sinne. Dessutom ville jag gerna arbeta som dräng på godset, till dess vi litet skulle få i ordning der, efter klubbmännens framfart. Slutligen kunde jag ej längre lefva, utan att som den förlorade sonen komma och säga: jag har syndat! Så fick jag reda på att herr Erik skulle finnas på Åbohus; jag kom dit, men kunde ej slippa in, förr än hertigen fått det i sina klor. Jag skulle sen försöka att der få träffa eder, men när jag frågade efter er, så sade de mig att herr Erik Liljeholm var död och begrafven. Och så vände jag af som en dåre, och visste ej hvart jag skulle ta vägen. Jag tyckte att jag hade ingenting mer att lefva för i verlden, när jag ej hade att hoppas er förlåtelse." "Nå, hvart ernade du dig nu?" "Knappt jag sjelf vet. Men nu, herr Erik, hoppas jag att J icke förskjuter mig, utan tar mig i eder tjenst åter." "Käre Elias, ser du icke på mig, att jag är en fattig man, som ingen tjenare kan hålla. Det må du ock få veta, att jag flytt undan hertigen och har säkerhet till lifvet, endast så länge, som ingen förråder mig." Elias såg en stund fundersamt ned för sig, så sprang han hastigt opp. "Herre är det så, si då är det nu allrabäst, ty då kan jag ju verkligen vara er till nytta. Vore allt som förr, skulle ni ha tjenare nog, utan mig. Allt godt herre, nu tar ni mig ju till nåder och tar mig i er tjenst? Har ni ej råd att bestå er tjenare, så har jag åtminstone råd att bestå mig herre." "Det kan allt vara godt och väl, men jag äger ej ens så mycket att jag kunde ge dig kläder och föda. Som du vet äger en död man ingenting och hertigen har haft försorg att ge mig arfvingar." "Nå ja, det vore visst sak, det.