Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anslaget härför upptages enahanda med år 1823, eller till 1633 R:dr 16 sk., deraf 33 R:dr 16 sk. utgöra Indeldta Räntor, som, förvandlade efter Markegång, beräknas på Förslag till 166 R:dr 32 sk. 11:0 Ulricsdahls Slott. Dess Anslag utföres till samma belopp som vid 1823 års Statsreglering blifvit bestämdt eller 54g4 R:dr 4o sk. 13.0 Haga Lustslott Och Park. Vid 1823 års Statsreglering förhöjdes UnderhållsSumman för nämnde Slott ifrån 2000 R:dr till 3ooo Rtdr att årligen intill denna Riksdag utgå ; och föreslår Utskottet, att densamma förhöjning äfven, må vid nu skeende Statsreglering upptagas att intill nästa Riksdag fortfara. t3:o Strömsholms och Kongsöhrs Slott. Vid sednaste Statsreglering fastställdes Utgifierne ä denna Stat till 1823 R:dr 34 sk, 8 rU.t, med 67 T:r 46 Stats-Utskottets Spannmål å 5| Ridr Tunnan derunder inbegripne; men som, på sätt K. M:t jemväl föreslagit, Spannemålen hädanefter kommer att beräknas till endast 5 Ridr Tinan; så kommer proportionerlig!; afdrag för nämnde 67 Tir roed 22 Ridr 16 sk. att äga rum och utgiften derefter att nedsättas till j8ot Ridr 18 sk. & rist. I anledning af Hr ContractsProsten, Doctor Svedelii till Utskottet remitterade Motion om Anslag af Medel för reparationer a Strömsholms Slott, får Utskottet åberopa dess i detta ämne afgifne serskildta Utlåtande, bilagdt under
Jag håller en smula af Lars Peter och om han vore min son skulle jag vara glad att i allt tänka på hans lycka och framtid, men jag erkänner att den qvällen var han bra nära att sjunka i min aktning och jag misstänker alltjemt, trots allt hvad mostrarne säga, att han icke är bättre än andra i det der fallet som ligger mig mest om hjertat. I samma stund jag ser att han icke kan tygla den ”aptit” Lord Byron talar om, skall det också vara förbi med mitt intresse. Jag sade åt Hildegard allt detta. ”Du vet att jag alltid haft en viss respekt för Lars Peter, men nu är jag sannerligen icke rädd för honom längre.” ”Menar du att han genom någon handling minst din aktning?” ”Nej, icke ännu, men jag känner mig icke rädd längre. Dagen efter sade hon: ”Hvad som gjorde mig allra mest ondt var att det på ditt yttrande lät som om L.P. förverkat din vänskap.” Jag log men jag kände att tårarne stego mig i ögonen då jag svarade: ”Ack, du vet inte hur trofast jag är.” Hon ville vara vänlig emot alla för att få rättighet att med det samma vara det mot honom, och hon var klok nog att inse det en qvinna som ej vill misstänkas för att vara kär måste visa sig lika emot alla. Småstadsbilder. Halfherrskap. En herre! Fru Svensson håller husandakt. En idyll. Mot etiketten. Härom dagen satt jag och pratade på mitt dumma sätt halfqvädna visor, bland annat om ”handlingskraft” och annat kling-klang som ibland kommer för mig när min egen historia förefaller mig så intressant att jag omöjligt kan tiga helt och hållet dermed. Lars Peter såg frågande ut en stund men då mina gåtor blefvo allt för inkrånglade till slut brast han i ett det friskaste, oförbehållsammaste skratt som gjorde godt ända in i själen och med ens kom mig att se hur löjligt det der måtte ha låtit för den som ser mitt lif flyta fram så stilla och jemnt, utan någon som helst ”kraft”. Bort med halfva förtroenden! Det är i mina skrifter folk böra söka mitt allra innersta jag om det lönar mödan att lära känna, och gör det inte det så lönar det sig icke att prata derom.
Olika stadganden gälla för afslag och bifall. Till afslag fordras blott enkelt flertal, men till bifall röster af f bland nämndens närvarande ledamöter, elier ock nämndens samtycke utan omröstning. För afslag, utan hemställan lill Stånden ä Konungens propostr, fordras likväl, att minst jj af de röstande, uti besluten derom, sig förena, så vida afslaget ej, på beslut ulan omröstning, grundas. Om § samstämmighet för någon fråga, icke vinnes, skall denna hänvisas till RiksSt:n, hvilka väl få öfverlägga om Nämndens beslut, men icke göra någon ändring deri, utan endast med bifall eller afslag, rösta deröfver. Stadna 2 Ständ emot 2, förfaller frågan. Rörer hon beska tinings-statsregl eri ngseller banko-ärender eller sådana mål, hvilka ej kunna förfalla: så gäller de 2 Stånds mening, hvilken instämmer med Riksnämndens förut fattade beslut. Till ändring af grundlagar och Ståndsprivilegier fordras, efter Riksnämndens behandling, alla 4 Ståndens sammanstämmande beslut. För närvarande gäller hos oss icke något s. k. quorum eller ett visst antal ledamöters deltagande i något beslut, för att göra det giltigt. R o, Ad:s beslut äger lika kraft och verkan, om 20 eller 200 personer detsamma fattat. Likaså förhåller det sig inom de andra Stånden och Utsk:n. Skälet är naturligtvis det, att hvarje Stånd utgör blott ^ af heta Representationen och följaktligen genom J medverkar lill hennes beslut och denna proportion var äfven iakttagen i Utsk. under den tid, man derstädes röstade Stånds - Den 15 Februari f. m. vis, ty då betydde en närvarande ledamot af det ena Ståndet lika mycket som 9 eller 12 ledamöter af det andra. Endast i afseende å BankoEtsk. är eli mimiiun af hvarje Stånds ledamöter ännu stadgadt, nemi. i de mål, der Utsk. med R. Surs rätt besluter, då | af hvarje Stånds medlemmar, skola enl. 38 § Kiksd.Ordn. vara tillstädes. 1 förstärkta Utsk. som äfven besluta med R.
Majit uti särskild nådig Proposition af den 30 December sistlidne år äskade anslag af 12,000 R:dr årligen, för inrättande af ett Lärareseminarium vid hvartdera af rikets universiteter samt lill stipendier åt utmärklare lärarekandidater, har af Rikets Ständer icke blifvit heviljadt. Expedilinns-U tskoltels Förslag tilt underd. Med afseende å hvad bärofvan uti 12:(e punkten blifvit anfördt, angående den af Närtuna m. fl. socknar i Långhundra fögderi af Stockholms län till Upsala Akademi anvisade, men i Riksstaten hvarken såsom inkomst eller utgift beräknade kronotiondespanmål, deraf nämnde Akademi har i behåll 390 tunnor 29 kappar, har, till rättelse uti berörda förhållande, det i Riksstaten för Universiteten uppförda anslag blifvit ökadt med ornförmälda 390 tunnor 29 kappar, eller 2,462 kubikfot 7 kannor kronotiondespanmål. Elementarläroverken. (Tab. Litt. D.) 25:o.
Då emellertid 2:ne Riks-Stånd bifallit Utskottets tillstyrkande, har Utskottet ansett sig böra detsamma vidblifva. z3:dje punktenangående förändrade stadganden om preskription för skattskyldiges och redogörares ansvarighet, hvilken blifvit af Borgare-Ståndet återremitterad, är af de 3:ne öfriga Riks-Stånden bifallen; och då frågan således, jemlikt 75 § Riksdags-Ordningen är afgjord, liar Utskottet ansett någon åtgärd till följd af återremissen icke vara att vidtaga. Utskottets yttrande, näst efter 23:dje punkten pag. 32, rörande öfriga 6 Stata-Utikottets IIUdland*, If:o 263. af enskilde motionärer upptagne, af sistl. riksdags Stats-Utskott i betänkandet N:o 242 behandlade frågor, är af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet utan anmärkning lagd till handlingarne och af Preste-Ståndet bifallet, hvaremot Borgare-Ståndet detsamma återremitterat; vid hvilket förhållande Utskottet, på grund af 75 § Riksdags-Ordningen, ansett den erhållna återremissen icke kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 22 Juli 1851. Ank. till Exp. Utsk. den 22 Juli 1851, kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af vacht motion, angående anslag till inköp af en Kanslirådet Krutmeijer tillhövig gravyrsamling. Sedan, vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 89, angående reglering af utgifterna under Riks-statens 8:de Hufvudtitel, Borgareoch Bonde-Stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet återremitterat samma Utlåtandes 37 punkts 2 morn., deruti Utskottet, på anförda skäl, hemställt, att gjord framställning om inköp af en Kanslirådet
M. år i83i ingifven ansökning, hafva Arrendatorerne af Klabböle Krono-laxfiske i Umeå Eif, Jacob Pehrsson, Olof Nilsson, m. fl., underdånigst anfört, att, ehuru de haft all möda och kostnad ospard att med sorgfälligaste omtänksamhet efter behof tillbygga, underhålla och årligen förbättra bygnaderna vid nämnde Laxfiske, bade likväl den om våren i83o inträffade ovanligt starka vattuflod och isgång i Umeå eif icke allenast förstört bratlfallet midt emellan de hufvudsakligasle fisklägenheterna Nytinan och Killingsholms-tinorna, utan jemväl alldeles afskurit hälften af yttre armen till Landtinan, samt skadat den öfriga delen deraf, så alt laxen haft fri och obehindrad uppgång genom och förbi fisket, Elfven uppföre, hvilket haft den menliga påföljd att, på sätt tillkallade behörige besigtningsman uti ett ansökningen vidfogadt bevis intygat, minst j af den Expeditions-XJ tskoltets Förslag till und. Skrifvelse IV.-o 4' 7 fångst, sora eljest kunnat påräknas, gått för sökanderne förlorad, hvartill komme, såsom ytterligare förlust, den lill Fiskets iståndsättande erforderliga kostnad; oell hafva sökanderne, hvilka dessutom skola lidit af en samma år inträffad svår missväxt, samt icke mägtade erlägga den till E. K. M. och Kronan för berörde Fiske utgående taxa eller arrende, af dessa anledningar i underd. anhållit, att åtminstone hälften deraf måtte för år i83o dem i Nåder eftergifvas, hvartill sökanderne så mycket hellre hoppades Nådigt bifall, som Arrendatorerne af Sörfors Krono-laxfiske, af enahanda orsak, genom Nådig Resolution den i4 Junii: 1774. erhållit befrielse från hela taxan i 3 års tid, samt jemväl, efter liden skada år 1828 af vårflod, undfått eftergift af halfva taxan likaledes under 3:ne år: varande den alternativa anhållan af Sökanderne i underd. framställd, att, i händelse E. K.
(;an berå påfoftat, enär jorbmonen i benna ort more lätt brufab ocf) »manligt fruftbäranbe, ocf) att befi: utom ifrågaftållbe Sägenbeterö affTilfanbe från fiielfroa Ättngé: gårben fTulle för benfamma bofiva ett menligt inflytanbe, fåfom berigenom bliftvanbe i fafitab af erforberligt böborb, broilfet åter fTulle föranleba till bet för Aronan påräfnabe SBctänf anbe n, 3f:o 258. LI dfungSgdrbösSlrrenbetS ncbfdffaitbe. Scb bafma en (tor bet of Jpeberw. ä3onbcs(»tänbefå i?ebamöter bärt iaftämt. Jpwab nu forft angår fjctfroa bufmubfafen etter frds 9on, antingen biöpofftion af gägenfceteme 2Sa II a fl ät ten ,ocb ööcrrfjoängen (Tätt emot nu maranbe ränta fortfas ranbe dt 9)?a jaren »on Steijern upplåta^ pd wiff tib efter Slrrenbeté utgång dr i833, etter benoni bcmiljaS prolons galion bd af be mittfor, bmarunber Majoren för nännas ranbe innebor beta SungSgdrben tittifa ineb nämnbe £ä <St:r maga tittcrfänna bouoin ocb bans? rättå innehafware ben förmon, att, wib utgången af nu mctranbe 2lrrenbc, tittgobonjuta en förlängning i Sons traetet beröm pd io dr, ocb falcbcS imber berörbe tib bela ÄitngSgdrben jemte be ifrdgawaranbe
Ank. till Exp.-Utsk. den 7 Nov. 1859, kl, 2 e. m. Mi.angi. jJMctj:1s Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående pension på Allmänna Indragnings-staten för Löjtnanten vid Första Lif-Grenadier-Rcgementet P. J. C. Loenbom; Gifven Stockholms Slott den 21 Oktober 1859. Hos Kongl. Majit har Chefen för Första Lif-grenadier-regementet, med förmälan, att andre Löjtnanten vid regementet Pehr Johan Carl Loenbom, hvilken är född år 1825 och varit i tjenst såsom officer vid regementet sedan den 18 April 1849, efter flera tillstötande sjukdomsfall blifvit lam i ena sidan och, oaktadt den omsorgsfullaste läkare-vård och flerårigt begagnande af så väl insom utländska badoch brunns-kurer, ännu fortfarande lider af lamhet, som, enligt vederbörande läkares intygande, gör honom oförmögen till all vidare krigstjenst, i underdånighet anhållit, att bemälde Löjtnant måtte blifva föreslagen att uppföras ä Allmänna indragnings-staten till åtnjutande af en årlig pension, motsvarande andre Löjtnantslön vid regementet, hvilken lön, på sätt en företedd uträkning närmare utvisade, under de sednaste fem åren i medeltal utgjort 627 R:dr 86 öre Riksmynt; hvartill General-befälhafvaren uti 2:dra Militär-distriktet jemväl tillstyrkt bifall. Vid öfvervägande häraf och då genom vederbörligt läkarebetyg styrkt blifvit, att Löjtnanten Loenbom, i anseende till obotlig lamhet, är nu och för framtiden oduglig till krigstjenst samt för Öfrigt ur stånd att sjelf sörja för sin utkomst, har Kongl. Maj:t, med anledning af Rikets Ständers vid 1854 års Riksdag meddelade förklarande i fråga om obotlig ansedd lam, blind eller sinnessvag tjenstemans skiljande från ordinarie beställning i Rikets tjenst, härmedelst velat föreslå Rikets 2b Kongl. Maj:ts Nåd.
Innanför var det alltjämt lika tyst, och inga steg hördes i tamburen. Varför öppnade han icke, var han död? Plötsligt föll det honom in, att Hall troligtvis icke var hemma. Trött och förvirrad slängde han klocksträngen bort i en vrå av förstugan och gick långsamt nedför trappan. Mitt framför honom, vid gatans ändpunkt, reste sig Östermalmskyrkans svartgröna, klockformade kupol ur snödimman. Tomas stirrade häpen på tornuret: det visade på halv två. Och han var ju nyss uppstigen, hade han sovit så länge... Han gick gatan framåt i tankar. Klockorna ringde i tornet, och människornas silhuetter myllrade om varandra nere vid kyrkogårdsporten. Kanhända att det var begravning. Ja, han hade sovit alldeles för länge... Klockorna ringde i tornet, och de ringde icke på det vanliga sättet; de ringde så att marken gungade och luften sjöng och husen vacklade som druckna hit och dit. Och var det bara klockorna som ringde, ringde icke hela kupolen? Hur var det, rörde sig icke hela den tunga, svarta kupolen långsamt av och an likt en svängande domens jätteklocka... Jo, den svängde hotfullt av och an, den dånade och sjöng och ringde in domens dag, och det var icke för tidigt, människorna kunde snart ha syndat nog. Och kring kyrkogårdstrappan trängdes folket. En kusk smällde med sin piska, och en vild grå häst reste sig upp över mängden med frambenen fäktande i luften och gnäggade, och kusken klatschade och svor. I portarna runtomkring stodo kvinnor och tasslade, med ögonen vidöppna och höllo barn med gapande munnar vid händerna, och åtta försupna gubbar i svarta kläder och vita bomullsvantar gingo i rad, två och två, och buro en svart kista, och deras kroppar kröktes som maskar under bördan. Och högt över dem alla svängdes en skallande, sotsvart jätteklocka, som dånade och sjöng och hästen stegrade sig... Nej, förbi, förbi... Han var icke vid lynne att stå och se på ett liktåg i dag, förbi så fort som möjligt... Han var nära att halka på granriset. Klockornas dån förföljde honom, och mistluren började ryta på nytt. Tomas hade kommit framåt Kungsträdgården.
Med anledn. häraf, och som med visshet kan antagas att behandlingen af nämnde frågor linder innevande Riksdag blifva af mer än vanlig betydelse, samt det således är af ökad vigt att utredningen af desamma anförtros åt ett lagom stort antal, dertill samtelige i möjligaste måtto fullt lämpliga personer, så vågar jag vördsamt föreslå att R. o. Ad. måtte pä grund af 36 § 3:dje mom. Riksd.- Ordn:n, för sin del besluta nedsättandet af ett serskildt Utsk., bestående af 24 ledamöter,! 6 från hvarje Stånd, för att behandla frågor ang:de Bränvinstillverkning och försäljning. Skulle R. o. Ad. bifalla detta förslag, vågar jag lika vördsamt föreslå, att IL o. Ad. måtte inbjuda de öfriga St:n att uti samma beslut instämma. Begärdes på bordet. 6 Den 2 2 November. Gr. Lagerbjelke: Under de sednare Riksdagarne har varit vanligt, att utse Suppleanter för att inträda i Ulsk:n, då någon af de ordinarie ledamöterne äro af tillfälligt förfall förhindrade. Nyttan af dessa Suppleanter har nogsamt visat sig, och jag vågar derföre vördsamt föreslå, att R. o. Ad. ville härutinnan falla dylikt beslut som vid sist!, riksdag. Afven detina motion begärdes på bordet. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 1 e. m. In fidem protokoll?. Albert Munck. Tisdagen den 22 November 1853. Plenum kl. 12 pä dagen. Anmäldes och emotlogs på vanligt sätt en Deputation från Hederv. BondeSt., anförd af Riksdagsmannen från Kronobergs Län, f. d. Talmannen Nils Pehrsson, som helsade R. o. Ad. med följande tal: Å BondeSl:s vägnar frambäre vi till Höglofl. R. o. Ad. Ståndets vördsamma välkomsthelsning. De ärenden, som vid denna Riksdag förekomma, äro, utan tvifvel, för Fäderneslandets framtida lveka och förkofran, af den vigt, att de påkalla Folk-Ombudens hela verksamhet och mognaste eftertanka, för att bringas till ett önskvärdt slut.
Skändek fjllkännagaf, att det instämt i Bonde-Sländees motion rörande intagande i Riksdagsbeslutet af det bes stut Riksens Ständer i dag fattat om en adretz till haus KonglMajit och hans Kongl. Höghet Kron.Prinsen; hwilken åtgärd Ridderffapet och Adeln pä Herr Landt-Marffalkeus erinran, ansäg följa as. sig sjelf. (Grefwe Oe la 6arZie, /acob, anmälte» dek han uti de justerade protvcollcn saknat Herr LandtMarskalkens tgl pä Rikssalen sä wäl som dem k:ll de Kongl, perfonerne, hwilka han önskade s samma protocoll mätte fä inflyta, Zerr Landt-Narffalken anmärkte, att sedan pro.kocollel redan more justerat kunde detta icke lätq sig gära. Grefwe Do la 6aräie yttrade deruppå dest ön? Dest 2Z Apris, 4i önskan, att de uti denna dagens vratocoll matte in tagas ; hwilket uppå gjord proposition bifölls: lydande detza tal som följer: Till Kongl. Majit pä Rikssalen. Stormächwste Allernadigste Konung!'' Ridderskapet och Adeln framträder inför Thröpen med gil den wördnad Maiestärek bjuder och undersätliga kärleken gerna offrar. Sällan hafwa iipri gare hjerton, af tillgifwenhet rönr renare känslor , och alldrig hafwa de warit grundade pä störte rättigheter. Uti ett kidehwarf dg hela folkstag i afla feklerS erfarenhet fåfängt sökt räddningsmedel för deras sjelfbestånd, killwarelse och naMN, har Eders Kongl, Majtts mogna bestulsamhet icke allenast frän undergång ensamt tillbakahallit ett älfkadr och nära förloradt fädernesland, utan afwen med friheten gifwir desi inbyggare den säkrgste riktning tili framtida sällhet. Eders Kongl. Majit har sedan under bekymmer, tärande
Kretsen för användandet af hans arbetsförmåga blifver följaktligen ännu mindre. Jag nämnde i går, att landshöfdingebostället i Calmar län med sina underlydande lägenheter utgör en fattigvårdsrole. De personel-, som höra derunder, skulle således, om förordningen blefve strängare än hon redan är, vara bundne vid egendomen för hela deras lifstid. Från den lifegenskap, som fordom ägde rum under en viss herremans egendom, skulle man komma i en annan lifegenskap till följd af en sådan författning. De fattige arbelarne blefve på det sättet adscripli gleboe, och man ginge i lagstiftningsväg, just när man som bäst fäktar för upplysning och frihet, tillbaka till mörkrets och tvångets tidehvarf. Jag erkänner, att den omtalade sockenlagstiftningen visserligen är den hårdaste af alla, emedan lion icke gör afseende på någon annans fördel än den enskilda socknens. Men så gäller lion icke heller för andra än dem, som antagit henne; ty om någon klagar deröfver, måste, hvad hans rätt rörer, den af församlingen stiftade lagen vika för den lag, som hela Riket är skyldigt att lyda. Till bevis för mitt yttrande att socknarnes fördel öf - Den i3 Mars f. m. 4 '9 verensstämmer med arbelarnes, anhåller jag att få anföra några exempel, hemtade från erfarenheten linder den hörta tid, jag utöfvade landshöfd.embete! i Calmar län. Det hände att man upptog en ny koppargrufva i församlingen E. Till arbetare dervid kunde man få folk från församlingen T på lindrigare villkor an i församlingen E. Men der ville man icke mottaga dessa arbetare, hvadan de der icke blefvo skattskrifne. Församlingen T förklarade, att desse arbetare icke längre finge skattskrifves der, emedan lie ej mera bodde der eller der förtjenade deras uppehälle. Följden blef, att de icke skaltskrefvos på någoldera stället, och att ännu värre händelser inträffade. Presterskapet uti begge församlingarna vägrade att befatta sig med religionsvården om dessa menniskor. Deras barn mottogos på intetdera stället lill nattvardsläsning.
Men då jag således utbeder mig att få förena mig uti de af Friherre Wirsén framställda theoretiska åsigter af ämnet, kan jag ^ör min del icke vara af lika tanka med Herr Friherren i den del, der öfvergången sker till verkställigheten. Friherren yttrar, om jag icke misstager mig, att den som vill ändamålet äfven måste vilja medlen. Detta är sannt om medlen äro goda och af den beskaffenhet, att de föra rakt tiH målet; men om de tvertom medföra våda, om de äro så betungande, att den förlust, som göres för Staten är större än vinsten, måste man undvika dem och söka andra som äro mindre kostsamma. Hvilken klok hushållare beräknar icke i förhand sine tillgångar och kostaden af de medel, som äro i fråga att användas till ett önskadt ändamål, och hvilken afstår icke hellre derifrån än att vidtaga medel, som minska utsigten för framtida bergning. Troligen :ir det äfven hufvudsakligen - Den 11 April f, m '. 24i Hgen just farhågan för de af FirianceComittéen förtslagne mede], som hos de flesta alstrat farhågan för en realisation. Jag har trott att en annan utväg än att upptaga utländska lån, eller tillåta Aetieågares inträde i Bankett, skulle bunna gifvas till målets ernående nied mindre kostnad , ehuru vörkstålligheten af silfvers utväxlande icke nu genast kunde följa. Om man äfven skulle lemna utur sigte de oeconomiska olägenheter, som ett sådant företag skulle kunna åstadkomma och hvilka flere värde talare Framställt, samt endast hålla sig till ziffran, bör man lått finna hvilka stora förluster det föreslagna sältet till realisationens tillvågabnngande skulle bereda Staten. Om män låter Banken tinder 5 år bespara de summor, sorn skulle utgå till ränta å lån i Silfver, eller til! utdelning åt Actiedelågare, kan troligen realisationen med Bankens egna tillgångar verkställas, och då hade man bespart Slaten en skuldsättning af o millioner Riksdaler i silfver.
Om Bankens styrelse på dessa grunder / Den II April f. m. l5r fotasf om tjenliga ekonomiska lagar öfverensstämmande med landeis verkeliga förhållande införas utan afseende på enskildt interesse, om executionslagarnes lämpeliga förändring gifva skydd åt allmän och enskild credit, om införandet af ett härtill lämpadt enskildt creditsystem tillåtes och slutligen om besluten blifva fasta och verkställigheten ordnas af stad’g hand, då skola alla de förmåner i naturlig ordning och väg vinnas, som man nu vill söka i onaturlig. Jag kan hvarken uppställa eller besvara granna theorier, men tviflar på allt som erfarenheten icke styrkt. Må philosophen uppställa hvad theorier han behagar, i det kalla norden kan han med sina misstag blott för en tid förvilla några ynglingar, men för theorier i Statshushållningen hvilka erfarenheten icke bestyrkt, och uti hvilka aritmetiska felagtigheter kunna upptäckas bör hvarje redlig medborgare förskona sitt Fädernesland. Sluteligen får jag anmärka, att alla ifrån England, Österrike och Dannmark åberopade exempel, aldeles icke äro användbara i Sverige. England hvars Regering i flere år kunnat besolda 3;ne af Europas största magter, hvars Banquierer kunna försträckaandranationer summor öfverstigande hela vårt rörelsecapital och hvars Bank med egna fonder kunde realisera vid alparicours; Österrike hvars rikedom i folk och egna producter sätter det i-tillfälle att lätteligen hela alla sår, som härjande krig och en enväldig regering detsamma tillfoga, och Dannemark som genom olyckor på brad - Dtn ii April f m. den *f undergång repar och upprätthåller sig genom en med dess läge blomstrande handel,’ kunna aldrig i financiella åsigter tjena oss till mönster. Friherre Fock, Berndt /Vilhelm: Under det flere medlemmar af Högloflige.