Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inflytandet af dessa omständigheter 4 Sammansatta Statsoch Banko-Utskottets Utlåtande N:o 10. torde, om det till sin verkliga betydenhet uppskattas, förklara en stor del af det penningebehof, som för jordbruksnäringen fortfarande gifvit sig tillkänna; och dåden förstnämnda omständigheten häntyder på en utveckling, sorn förtjenar understöd, samt den sednare beror på allmänna förhållanden, hvilka icke kunna läggas jordbruksnäringen till last, torde idkarnes af jordbruksnäringens anspråk att, såvidt med en rigtig statshushållning låter sig förenas och det kan bero af statsmagternas åtgärder, deras näring må varda tillgodosedd, icke kunna anses oberättigade. Men jordbruksnäringen har verkligen under de sednaste tiderna fått erfara icke allenast en känbar minskning i förlagskapital, om än icke till sam tagna beloppet, hvilket torde vara svårt att med någon säkerhet beräkna, så åtminstone i förhållande till de med en stegrad verksamhet följande behofven, utan äfven förändringar i vilkoren för sina lån, som i betydlig mån försvårat dess ställning. Såsom redan är antydt, placerades penningekapitalen tillförene till den vida öfvervägande delen på längre tider emot inteckningar i fast egendom, men hafva numera funnit användning på flera andra vägar. En icke obetydlig förädlingsindustri har uppstått, som både för fasta anläggningar och rörelsemedel tagit i anspråk stora summor, och en utvidgad handelsrörelse har, om densamma också i betydlig mån rört sig med utländska kapital, likväl äfven konkurrerat med jordbruksnäringen om landets egna kapitaltillgångar, likasom äfven de under sednare tiden uppkomna flerfaldiga inrättningar för penningeomsättningen dragit kapitalen till sig.
Likväl skulle jag, för att ännu ytterligare mot förluster betrygga innehafvarne af dessa Bankers eredilsedlar, vilja yrka, alt äfven de solidariska Bankerna alltid borde vara försedde med åtminstone tjugufem procent af sina utelöpande sedlars belopp i contanta penningar och räntebärande papper m. 111., hvaröfver coulrolen, likasom vid Aclie-Bankerna, tillhörde de årliga och månadtliga redogörelserna.” Herr Sahlin förenade sig med Herr Professor Grubbe, och Herr Fahlhem hufvudsakligen med Herr Biskop Hedrén och Herr Professor Grubbe. Herr Doctor Hvasser: ”Jag reserverar mig emot detta Lagförslag i sin helhet, emedan jag fruktar, att det strängt rcglemenlariska system, man härvid följt, skall motarbeta Bolags-Bankers uppkomst, i stället alt uppmuntra till deras fria bildande, och sålunda veika just emot det ändamål, som åsyftas. Mig vill synas, att Rikets Högh Ständers åtgärd vid denna sak, som icke kan vara annat än ett önskningsmål, borde inskränka sig endast dertill, att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t framställa de allmänna grunder och vilkor, som Rikets Ständer anse nödiga för organiserandet af ifrågavarande Banker, om de skola blifva för landet nyttiga, samt de garantier för allmänhetens betryggande, ulan hvilka de icke synas böra tillåtas. Sådana lmfvudgrunder. innefattas i de uti början af Betänkandet framlagde motiv. Deremot synes, hvad lagbestämmelserna och delailfrågorna angår, alltsammans böia ölverlemnas till Kongl. Maj:t, som i alla fall eger alL pröfva, gilla eller förkasta de förslag till Reglementen, beroende af localföihållanden och andra omständigheter, hvarom serskilda Bolag för stiftande af Bankrörelse i olika trakter af Riket kunna öfverenskomma. Skulle dock detta Lagföislag varda anlaget, torde stadgandet i åtskillige punkter, såsom t. ex. bestämmandet af ett visst antal lottegare, ett visss minimum lill grundfond m. 111. lägga hinder i vägen för så väl aclie-teckning, som solidariska Bankers inrättande.
var född år 1823 i Florence — detta sköna Florence, som kallats » blommornas stad och städernas blomma » — och fick sitt dopnamn af denna stad. Redan som litet barn visade hon sig ovanligt kärleksfull och deltagande mot alla lidande och nödställda, men hennes medlidande fick aldrig någon sjukligt sentimental riktning, utan gick alltid ut på ett allvarligt och praktiskt bemödande att vara till nytta. Hon erhöll en vårdad uppfostran och fick lyckhelgfri fredag. Träffas å b y r i u k l. Lösnummerspris 15 öre Allm. Telef. - r a d. Nightin|gaIe. ligtvis äfven en grundlig undervisning i tyska, franska och italienska språken, en kunskap, som var henne till stor nytta i hennes senare verksamhet. Från sin tidigaste barndom var hon utmärkt af ett djupt religiöst sinnelag, och en af hennes käraste sysselsättningar var att läsa berättelser om dem, som egnat sitt lif åt arbete i missionens och människokärlekens tjänst. H o n besökte ofta sjukhus, skolor och välgörenhetsinrättningar i närheten af sitt hem, men började snart att längta efter ett större verksamhetsfält och beslöt att förbereda sig härtill genom att på de större sjukhusen grundligt lära sig sjuksköterskans yrke, hvarför hon reste till London för att studera sjukvården därstädes. Men hon var icke nöjd med hvad hon såg blott i London, utan besökte äfven de förnämsta sjukhus och välgörenhetsanstalter i det öfriga England. Resultatet af hennes arbete dittills var den vunna öfvertygelsen, att mycket penningar, tid och arbete förslösades, att mycket onödigt lidande förorsakades och Lägg ej din sorg på redan tyngda bröst, Din sorg är din, och du bör bära henne. Viktor Rydberg. mångens lif riskerades genom bristen på dugliga sjuksköterskor. Då beslöt Florence att egna hela sitt lif åt sjukvården. Hon reste ut till den berömda sjukvårdsanstalten vid Kaiserwerth, nära Diisseldorf, där pastor Fliedner grundat ett institut för utbildning af diakonissor. Här genomgick hon en grundlig lärokurs, hvarefter hon besökte de förnämsta liknande anstalterna i Tyskland, Frankrike och Italien.
Sedan Kongl. Majit från Dess befallningshafvande i Malmöhus län inhemtat underdåniga utlåtanden öfver nu omförmälda serskilda ansökningar, vill Kongl. Majit, med anledning af hvad dervid förekommit, till Rikets Ständers pröfning öfverlemna, huruvida, kronans rätt till ifrågavarande, efter aflidne trumpetaren Wippel fallna dana-arf må, i anseende lill det betydliga belopp, hvartill kostnaderna för fattigvården i Malmö stad uppgå, varda å staden öfverlåten, under vilkor, att, på sätt hegardt blifvit, det arffallna kapitalet förblifver orubbadt under förvaltning af stadens falligvårds-styrelss med räntans användande för dervarande arbets-inrättning, dock så att ofvanbemälda Beata Wippel> så länge hon lefver, deraf tilldelas ett årligt understöd, svarande mot fyra procent å kapitalel; kommande de ärendet rörande handlingar att tillställas det Utskott, till hvars behandling detsamma varder af Rikets Ständer öfverlemnadt. Kongl. Majit föi blifver Pdkets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Djtum ut supra. OSCAR. S. A. Munthe Vt - Kongl Maj::s Nåd. Proposition, N.-o 3g. 17 Utdrag af protokollet öfver Finans ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet d Stockholms Slott den a December 184?- Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Slalsministern Grefve Posse, Hans Excellens, Herr Statsministern för utrikes ärendena, Friherre Ihre Statsråden: Friherre Stael von Holstein, Munthe, Friherre Pejron, Silfverstolpe , Wcern , Friherre Gjllengranat, Faxe och Fåhreeus. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet Munthe uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition till Rikets Ständer, i anledning af gjorda ansökningar om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren Mårten Wtppel fallet dana-arf. Kongl.
Maj:t underdånigst inberätta den nödställda belägenhet, hvari missväxten försatt en stor del af länets invånare, till hvilkas bispringande jag dristade anhålla om den hjelp af statsmedel, som Eders Kongl. Maj:t i nåder kunde finna omständigheterna påkalla och befintliga tillgångar medgifva, hvarefter Eders Kongl. Maj:t dels under den 21 November 1845 och dels sedermera, med anledning af mina förnyade underdåniga framställningar i samma syfte, under loppet af åren 1846 och 1847, nådigst behagat anvisa och låta till mig öfverlemna tillsammans 90,000 R:dr b:ko, att, efter mitt bepröfvande, utlemnas till behöfvande menigheter såsom lån utan ränta, emot förbindelse af successiv återbetalning i sammanhang med kronouppbörden, hvarförutan Eders Kongl. Maj:t i Januari 4846 täckts i nåder anslå 5,000 R:dr och den 7 April 1847 254 R:dr samma mynt, att, såsom understöd utan återbetalningsskyldighet, af mig utdelas till arbetes beredande åt personer af arbetsklassen inom de socknar, hvilka synnerligast lidit af missväxt. På det samvetsgrannaste har jag sökt fullgöra de dyrbara uppdrag, som sålunda blifvit mig nådigst anförtrodda, och på sätt särskilde till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet ingifne redovisningar ådagalägga, hafva menigheterna inom 47 socknar undfått af de omförmälda lånemedlen tillsammans 80,966 R:dr 32 sk. b:ko, varande det återstående beloppet 9,033 R:dr 16 sk., såsom för ändamålet icke erforderligt, till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Kontor återsända hvaremot hela beloppet af de nådigst anvisade gåfvomedlen, 5,254 R:dr b:ko, blifvit tid efter annan utdeladt till de behöfvande inom 23 särskilda socknar.
Jag finner intet hinder uti 56 § Reg.F. för en sådan åtgärd, och skulle tro, att omredigerandet af ett så vidlyftigt förslag som detta svårligen kan lyckas inom en så talrik församling som ett Stånd, när så många och skiljaktiga anmärkningar godkännas, som fallet varit vid förevar, memor. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanka förklara det af Frih. Palmstjerna nyss framställda redactionsförslag. Ropades ja och nej. Ilr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att Hr Dalmans förslag måtte uppläsas och såsom Ståndets gemensamma tanke antagas endast med den skillnad, att Just.revisionen bibehåller sitt namn. Redactionsförändringen skulle då bestå blott deri, att efter ordet: ”Coi legiér nas” tillädes ”eller i dessas stalie inrättade Verks.” Hr Dalmans förslag till gemensam tanka, med iakttagande af den af Hr v. Hartmansdorff yrkade rättelse deruti, upplästes, så lydande: ”R. St:s Just.ombudsman ”Högsta Domstolens, Rikets Allm Ärenders Beredn:s, Just.- ”revisionens, Hofrätternas, Collegiernas eller i dessas ställe ”inrättade Verks och alla lägre domstolars då han ”det äskar.” Uppå derefter framställd propos. blef detta redactionsörslag godkändt såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka. Frih, Den 9 O c tobe r c. m. 233 Frih. Cederström: Det är i anledn. af Hr v. Trolls sista yttrande, som jag nu begärt ordet. Det kan möjligen in t rulla, att jag icke är tillstädes, då denna öfverläggning lider till slut, och då Hr v. Troil hotat med en propos., som jag anser vara i strid med grundlagen, anhåller jag att nu genast derpå få fästa uppmärksamheten.
Vid jemförelse af sista punkten af föregående morn., så lydande: »Hvad stad eller socken sålunda tillfaller, användes till kommunala behof inom staden eller socknen», lärer få antagas att meningen äfven varit, att den i Stockholm inflytande afgift skullo användas till bestridande af kommunala afgifter, d. v. s. sådana som drabba alla innevånare i Stockholm och icke blott föröka inkomsterne för DrätselKommissionen, hvars utgifter regleras af Magistraten och Stadens Äldste. I motsats härmed har dock denna inkomst tagits hand om af Borgerskapet och det så uteslutande, att då framställning blifvit gjord om ökadt tillskott från denna inkomst till kommunala behof, såsom till bestridande af kostnaderne för stadens fattiges underhåll, har sådant tillskott blifvit vägradt af Stadens Äldste. Jag vågar derföre ödmjukast föreslå, att omförmäldte mom. måtte erhålla ett sådant förtydligande, att afgifterne för utskänkning och ut - Den 3 December f. m. minutering af spirituösa drycker bör tillfalla StadsNämndens kassa, till förminskande af de afgifter, som böra å stadens samtlige innevånare, för kommunala ändamål, uttaxeras; dock att till DrätselKommissionen bör qvartaliter inbetalas det belopp, som motsvarar hvad DrätselKommmissionen, eller någon annan Borgerskapets enskilta förvaltning, i medeltal, under de före den 1 Okt. 1855 sednast förflutne 5 år, årligen upburit i afgifter af krogar och distilleringsbolaget. Om remiss till vederbörligt Utsk. anhålles. Begärdes på bordet. Vid genomläsning af Kgl. Propos:n »ang:de Statsverkets tillstånd och behof» väcker det en billig förvåning, att då öfrige Hrr Depart:tsCbefer, så väl civile, som militäre, varit betänkte söka förskaffa högre pensionsrätt åt underlydande Embetsoch Tjenstemän, icke allenast de som hafva lön på RiksStaten, utan äfven indelte löntagare, samt sådane, hvilkas inkomster hufvudsakligen bero af sportler, så har II.
Det behöfdes icke mer för att Fredrik, som funnit att det är Det är osäkert huru utgången blifvit om icke Dardanell, tack vare Sergeanten, mörk i hågen som Jag vill blott lära Godt! vi träffas om en timme utanför På utsatt tid infunno sig Knappt var signalen Vid denna syn glömde Förgäfves! äfven de angrepos af den, och i Vid den Under denna berättelse, vexlande af Vi hade nätt och jemt fattat detta beslut, lika vigtigt som Nå, än sen, svarade jag, Ja, du har rätt, Nå, Om förlåtelse! Ja, Komne in i matsalen, i prakt täflande med den vackra riddarsalen på Men äfven den högsta fröjd har sitt slut, så äfven denna, och sedan Under vägen yttrade Tapperman till mig, att Jag borde visst inte blanda mig i Jag kan verkligen vara stolt öfver henne, ty utom det att hon skrifvit en historia om Jag måste till min blygsel erkänna, att Vi skildes nu åt, och sedan jag nått mitt hem, ämnade jag lägga mig för att Jag vill hålla För guds skull Nej, gubevars, jag skulle ta Har ni någonsin hört något dylikt? O, den Hvad behagas, skulle det ... Förlåt Som icke var utaf rosor, inföll majoren skrattande, i det han satte Kors, jag tror Jo, att Och är Morgonen efter den dag full af Strax derefter gick jag öfver till Under det jag intog min frukost läste jag med mycket intresse en artikel om F. Under det jag derefter höll på att studera den egendomliga Ni må tro att Försatt i det fria som Jag satte mig derefter upp i en omnibus och for liksom Om jag varit Passerande sedermera I mina reflexioner häröfver, om ni så vill Att Observerande att Jag tror Under middagen meddelade Emma mig hvilka Efter intaget kaffe, till färgen kanske något mörkare än De bo särdeles charmant Trögelin och hans hustru, en Efter intaget té förevisades Sedan några förfriskningar intagits och salongen omordnats, skyndade de unga att i Efter de båda föredragens slut, af hvilka sagan hade Jag har icke sett er sedan Se till exempel på Ni menar Jo, det är en fru Flour Han lider visst inte af Jag svarade att hon hade onekligen rätt, men inseende att jag genom
Om man betänker, att Luther trodde på treenighetsdogmen och således för intet pris skulle beröfvat denna lära dess hufvudstöd, ifall stödet varit annat än en lögn, så låter det icke betvifla sig, att han ansåg de bevis han erhållit för det oäkta ursprunget af 1 Joh. 5, 7 för oemotsägliga. Med sådane bevis för ögonen kunde han, som var en sanningens man, icke annat än utstryka och bannlysa de obibliska orden. Han hade ju förnekat och nedbrutit all annan tros-myndighet än bibelns egen, i den fasta öfvertygelse, att bibeln är Guds ord. Skulle då fostret af ett misstag, om icke af ett bedrägeri, få plats i detta Guds ord och tillerkännas anseende som sådant inom kristna församlingen? Slikt hade Luther betraktat som gudlöshet, som förräderi mot församlingen och menskligheten. Och så måste hvarje rättsinnad betrakta det. Men förräderiet har dock blifvit begånget af ortodoxa teologer, som kalla sig Luthers efterföljare; och vår kyrkas män, som i dag lefva, äro deras medbrottslingar, ty långt ifrån att ombesörja det oäkta ställets utplånande, åberopa de det fortfarande i sina predikningar och läroböcker 4. Felet (vi begagna här ett lindrigt ord) är desto oursäktligare, som nutiden eger flera och än starkare bevis för ställets obibliskhet än Luther och hans samtida kunde erhålla. Luther hade nämligen blott ett ringa antal handskrifter från sin närmaste omgifning att tillgå och saknade dessutom mycket af de rika hjelpmedel, som språkvetenskapens och fornkunskapens framsteg nu erbjuda forskarne5. Vi vilja här på möjligast allmänfattliga sätt redogöra för några af de vittnesbörd, på grund af hvilka bibelforskarne hafva uttalat förkastelsedomen öfver 1 Joh. 5, 7. Boktryckerikonsten är, såsom läsaren känner, omkring 400 år gammal. Bibeln trycktes första gången år 1455 eller 1456 af Johannes Gutenberg i Mainz. Före den tiden funnos endast skrifna bibelexemplar, det vill säga bibelhandskrifter.
Men äfven om vådorna af en sådan rättighet lör K. M:t att ensam afsluta handelstraktater måste medgifvas, återstår dock att afgöra, huruvida icke möjligen, enl. vår grundlag, denna rättighet likväl tillkommer Konungen. Jag tror det icke. Enl. 12 §:n H. F. eger visserligen Konungen att i afhandlingar och förbund med främmande magter ingå, men, fastän denna § icke innehåller någon in' skränkning, torde det väl vara uppenbart, att Konungens berörda rättighet icke får utöfvas på sådant sätt, att den kommer i strid med andra §§ i grundlagen. Lika litet derföre som Konungen kari afsluta traktater, genom hvilka riket belastas med gäld, eller någon del af detsamma afhändes eller förpantas, lär väl Konungen kunna, utan R. St:rs medverkan, ingå i en afhandling, som innefattar en inskränkning eller ett ingrepp i Ständernas sjelfbeskattningsrätt; till denna hör, att, efter det statsverkets behof blifvit pröfvade, icke allenast anvisa de till deras bestridande nödiga medel, utan äfven bestämma under hvilka titlar dessa medel skola utgå. Till dessa beskattningseller bevillningstitlar höra tullmedlen; skulle nu K. M:t enligt 12 § ega rätt att genom traktater minska dessa medel, och således äfven de öfriga inkomsttitlarna, såsom postmedlen o. d., blefvo ju, som jag ofvan antydt, R. St:r nödsakade att för fyllande af statsbehofven åtaga sig ökad direkt beskattning. Genomläser man 1809 års Konst.-Ulsk:s Mern., synes det, åtminstone efter min uppfattning, vara tydligt och klart, att Utsk:t med bestämmelsen i 12 § alsett endast politiska fördrag, men icke sådana, hvarom här är fråga.
General Calculationen, sorn är grundad på de ifrån Regementerna inkomne - Den t 3 Juli. 87 pe Calculer, hvaröfver Omslut blifvit författade till efterrättelse i de delar sorn fordrat ändring, hvarefter Summariska Calculationer för hvarje år äro upprättade, innehåller att Stats-Verkets inkomster af förenämnde <Titul dfverstigit hvad uti Riksstaterna är påräkpadt följande, nemligen: Efter General Calculationen och årets Markegång är öfverskottet 18,646. 42* •— Ar 1811 - 3,124. 31. i* Ar 1812 äro uti Riks-Staten påräknade 24,250 Tunnor spannernål, til! ett värde af 97,000 R;dr; men enligt Geneval-Calculationen har någon Spannernål af Smålands Regemente ej bordt levereras år 1812, förr än från den 1 April 1813; således uppgår Spannemålen år I812 till 20,750 Tunnor, men i anseende till höga markegångar har Stats-Verket dock haft ett öfverskott af - 36,294- 19* 5- År 1813 Dito» 104,660, 30, 5, Uti Riks-Statpn är någon bestämd inkomst icke påräknad af hvad som genom dödsfall och befordringar besparas. General Calculen visar huru förhådlandet yarit år 1810 med 1813* Vid - 88 Den 23 Juli - Vidkommande åter redovisningen för StatsVerkets inkomster och utgifter, så utgöra förenämnde Calculer första grunden till detta ändamål; för hvaije år bör således förhållandet visas medelst General-Räkningar, och hvaröfver till slut det hela i korthet uti en Capitai-Räkning uppgifves.
Jag föreställer mig, att om en fånge rymmer eller en person, som blifvit häktad på lösa misstankar, springer sin väg och den kronobetjent, som häktat honom, kastar en sten eller skjuter med ett gevär efter honom och träffar honom i hufvudet, så skall denne kronobetjent, vaktkarl eller poliskonstapel, om den flyende mister lifvet, lätt undgå allt ansvar, emedan det då skall heta att så trängande fara var för handen, att han sig ej besinna kunde. Jag anhåller fortfarande om återremiss. Frih. Armfelt: Här har blifvit myoket taladt om fånges ihjälskjutande och att, derest denna g antages, skulle hvarje fånge sväfva i fara att skjutas af hvarje fångvaktare och fångförare. Detsamma har äfven blifvit uprepadt af Hr Dalman. Jag får då förklara, att, såvida vi icke fäkta mot inbillningar, så behöfva vi väl icke vara särdeles rädda för denna omständighet. Vi veta nemligen att så väl Länsmän som Fjerdingsman och andra sådana personer, som i första hand häkta och till ransaknings undergående afföra sådana personer, hvilka angifvas för ringare förbrytelser eller för hvilka förbrytelser som helst, första gången föröfvade, sällan eller aldrig äro beväpnade med skjutvapen, utan i allmänhet endast hafva huggare eller käppar, för att sätta sig i säkerhet mot att fången icke rymmer från dem. Det anser jag icke farligt. Hr Dalman har i öfrigt sagt, att han för sin del icke känt några svårare följder af närvide förhållanden. Jag är af motsatt mening, och får, såsom stöd för densamma, nämna ett exempel. För 7 å 8 år sedan hade jag, i egenskap af auditör vid ett garnisonsregite, tillfälle att vara närvide på Långholmen i en krigsrätt öfver en soldat, som låtit en fånge rymma. Han förebar som ursäkt »att det kanske var orätt att jag icke sköt, men förra gången, som regitet låg här, så var det en karl, som sköt på en fånge, och han fick sitta häktad mån - Don 24 Mors e. m. 367 ga månader för den skull; derföre föredrog jag den bestraffning, jag nu får.»
Palmstjerna säkert icke är bland dem, som företrädesvis skulle vilja lemna bifall till Hr v. Hartmansdorffs förslag framför Utsk:s tillstyrkande i förra utlåt., emedan Hr Frih. sjelf deltagit i målets behandling före återremissen, så skulle jag tro, att den anhållan, han nu framställt, har sin grund deruti, att vilja undvika 2:ne voteringar; men då jag tror, att man, med åsidosättande af alla andra considerationer, endast bör afse sak, och jag ser, att, sedan Hr Gr. o. Landtm. 2:ne gånger förnyat sin propos. densamma icke blifvit bestämdt besvarad, sä tror jag det vara enda sättet att i enlighet med formerna behandla en fråga, att icke öfvergå till en annan propos , innan afgjordt blifvit, huru den först framställda proposm anses vara besvarad. Gr. Posse, Arv.: Jag är visserligen icke bland dem, som dela åsigt med Hr v. Hartmansdorff uti förevar, fall, utan jag önskar tvärtom, att StatsUtsk:s tillstyrkande måtte bifallas; men just derföre tillstyrker jag, att Hr v. Hartmansdorffs yrkande måtte blifva contrapropos., emedan, derest Hr v. Hartmansdorffs förslag skulle vinna, Utsk:s tillstyrkande likväl i hufvudsakliga delen blir verkställbar!, emedan skillnaden endast blir den, att markegången sättes några veckor förr, än Utsk. tillstyrkt, då deremot, i händelse Hr Hjärnes förslag skulle vinna bifall, det vore detsamma som att afslå hela frågan; ty jag, som tagit närmare kännedom om förhållandet, kan försäkra, att, om markegången sättes i Mars månad, förslaget blir omöjligt att verkställa, då detsamma deremot kan få en verkställighet, Den 19 Januari c. m. n5 om markegången sättes vid den tid, Hr v. Hartmansdorff föreslagit. Gr. von Fersen, Hans: För min del kan jag icke annat än instämma i Frih. Palmstjernas begäran.