Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Del beflutat utfärDanDe af en för» fattning, fymarigenom jlaDgaS: att 7 § i IG kap. 3orDa»£3alken erhåller följanDe föränDraDe IpDclfe: Svpmmcr lanDbo bort inom flämmotiD; lite jordägaren 23efallningél)afmanDcn till, att bouoin od) allt Det l>an rneb ftg fört återfinna. LanDbo jkall ock för olaga afflyttning böta tio Daler, jorDägareno enfak, eller DenS, forn jorDägacens rätt Ijafmer; od) alla De, forn tneD moro att hjelpa lanDbo afflytta, bote fymar» Dera fem Daler; famt att 8 § i famina kapitel od) s23alk förklaras l)afma till all kraft od) merkan uppfört. åj)mtlkct bejlut ,2Bi IjoS ^oitgl. ?J31aj:t, unDer Den 26 fijlliDne SKarS, i unDer» Dånigfyet anmält; Del) har Detfamma Den 19 innemaranDe månaD blifmit af ^ongl. 931aj:t i nåDer goDkänDt. §•
Del må visserligen vara sant, att under diskussionen det kan blifva svårt alt fullkomligt motivera ett tillstyrkande af bifall eller afslag, utan att vidröra de satser, som ligga till grund för Utsk:s framställning i det hela, och det torde således icke kunna bestridas, alt diskussionen bör göras något rymlig, men hvad sjelfva beslutet beträffar, tror jag det icke öfverensstämmer med ordningen, att låta det omfatta bela förslaget, enär detsamma endast innehåller ändringar af åtskilliga §§ i Riksd.Ordn. Frih. Raab: Den siste talaren har yttrat, att det vore alldeles nödvändigt, alt föredraga betänk. §:vis för att kunna vid 170 Den 27 Maj f. m. hvarje § göra de anmärkmr, hvartill man finnér sig befogad. Jag vill visserligen icke bestrida, att ju en föredragning af betänk. §:vis kan vara både ändamålsenlig oell, om man så vill, äfven nödig, men innan man öfvergår härtill, måste väl, såsom Hr Lagerhjelm yttra!, vara afgjordt, hvilket förslag, hvilken grundåsigt R. o. Ad. vill antaga. Det är ingen förbjudet, att utgå från en helt annan åsigt ån den Gr. Lagerbjelke lagt till grund för sitt förslag. Från föreg:de riksdagar hafva vi exempel derpå, hurusom R. St. såsom gemensamma tankar förklarat, att representationen borde byggas på andra grunder än dem Utsk. antagit. Jag tror således, att hvilken åsigt man än må hysa om rigtigaste och lämpligaste sättet för representationens ombildning, man vinner verkligen reda i saken, kommer lättare till sitt mål, om man först och främst, — hvartill Utsk. äfven gifvit tillfälle, — bestämmer hvilken grund, man vill bygga på, d. v. s. afgör antingen man vill följa det framlagda förslaget och deri uttalade principer, eller också något annat.
Nils Mattsson kände i det ögonblicket kan icke beskrifvas: medömkan, ånger, ett innerligt begär att försona. Han var alldeles öfverväldigad, han hade tårar i ögonen, och han sade för sig sjelf med en moderlig ton: »Jösses det kräket, det stackars kräket!» Och en hel handfull korn regnade bort till rishögen. Liggande på sidan och kraflande sig fram med det ena benet som med en åra började hönan att plocka. Det fröjdade Nils Mattssons gamla hjerta, men han nämde för ingen hvad han hade gömdt i rishögen. Inom kort var emellertid hönan så bra, att hon kom linkande fram till de andra hönsen, skef i benet, som fått en egendomlig svängning, men glad och meddelsam, glad att ha lidandet öfverståndet och att få taga sin skada igen. Detta kunde dock icke fortgå. Nils Mattssons rättskänsla uppreste sig mot att behålla hönan; dessutom for hon ju visst inte illa i fattighuset, och om hon någon gång skulle komma in på hans gård, så var det väl inte hela verlden med det. Han blef väl inte utfattig på hvad den hönan åt! Bortåt qvällen, när hönsen satt sig till ro och den halta hönan gjort sig en rede i ett hörn af hönshuset — ty hon var ännu för svag att sitta på pinne — beordrades derför Nils Mattssons pigstänta att bära hem hönan, men hon skulle hålla »nätt» på henne, annars .. Och här följde några för tillfället lämpliga ord. Det var nästan mörkt i fattighusstugan när tösen kom in. »Jag skall helsa från Nils Massen att här är jer höna, och så är här en påse korn te’ ’na, så kanske I har lättare te’ å hålla ’na hemma.» Mor Malena blef slagen mållös af förvåning. »Tack», fick hon slutligen fram, »helsa och säg tack.» Så gick tösen. Mor Malena var så upprörd, att hon måste tända tre stickor innan hon kunde få ljus. Det var många par ögon, som då fästes på hönan, ty ungarne hade vaknat ur sin skymningssömn och Pernilla satt vid fönstret och stickade i skumrasket på en strumpa för att spara på ljuset. Hönan haltade ju, men var fet och välbehållen.
Vi få talas vid ytterligare. Det brådskar i alla fall icke. Några dagar förr eller sednare göra ingenting i en sådan sak.« – «Om nåd, Ers Maj:t! just vid detta tillfälle gör tidsutdrägten ofantligt mycket. Om hertiginnan föder en prins, innan man hyser ringaste hopp, att få thronföljden tryggad af drottningen, så vänjer folket sig att på hertigen öfverflytta förhoppningar, som böra vara Ers Maj:t ensam förbehållna. (Förtretad) «Hertigen och alltid hertigen Öfverallt träffar jag honom i min väg Välan, riksråd Scheffer, jag har fattat mitt beslut: jag skall låta Muncken fråga sig före hos drottningen. Men denna underhandling måste förblifva en hemlighet mellan mig och drottningen, er och honom. Jag vill ej att flera få del af förtroendet. Det är mer än tillräckligt, äfven om saken aflöper efter önskan.« Vid återkomsten till slottet, skickade riksrådet Scheffer genast efter Badin, erinrade honom om de förbindelser, han ägde till konungahuset, alltifrån sin spädaste barndom: huruledes dess särskilta medlemmar hedrat honom med bevågenhet och förtroende om flera sina hemligaste värf: att nit och tystlåtenhet vore det enda, hvarigenom han kunde visa sin erkänsla, och att således denna pligt vore för honom heligare, än alla andra. Morianen bejakade detta, tilläggande, att han hoppades vid mera än ett tillfälle hafva lemnat bevis både på värman af sitt nit och på orubbligheten af sin tystnad, när den behöfdes eller anbefalldes. Scheffer meddelade honom nu, så varsamt omständigheterna medgåfvo, arten af det uppdrag, hofstallmästaren Munck finge af konungen att framföra till drottningen, och anmodade, till ändamålets befrämjande, Badin, att tillsäga sin hustru, drottningens kammarfru, under det heligaste tysthetslöfte, att försigtigt på förhand stämma drottningen till benägenhet för underhandlingen, på det hon ej måtte blifva alltför öfverraskad, när Munck anmälte sig till företräde.
Röhälla, färjeplats: se Olands vestra kust. s. Sabbatens helgd, angående åtgärders vidtagande till befrämjande deraf; motion af Friherre Johan August Posse: se Motioner. Sabbatsbrott, angående skärpning i straffet för: B. XI. 198, 253, A. 253. Sadelmundering, angående befrielse för Rote-hållarne vid Kavalleriet i Jemtland från skyldigheten, så val att bidraga till nämnde munderings anskaffande och underhåll, som att underhålla Ryttare-hästarne under marscherna mellan mötesoch mönstringsställena samt sqvadronernas samlingsplatser: B. III. Sakramental-lagen, angående upphäfvande af den sä kallade; motion af Herr Carl Christian Estenberg; se Motioner. Sala Silfververk, angående ersättning tili detsamma för dess förlust, i händelse af skatteförenklingens tillämpning på de till _ 8 — 229 Silfverket anslagna räntor af det så kallade Salbergs Län: IV. 516, R V. 10; B. VIII. 16, 164, 207, A. 211. Sala Silfververks Ränte-ersättningsfond för redogörelse-tiden ifrån den 1 November 1854 till samma dag 1858, Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Collegii berättelse derom: B. IV, 312, A. 489; E. IX. lil. Salt, angående befrielse för Rikets stapelstäder från åliggandet att årligen införa och på ständigt upplag hålla vissa qvantiteter deraf: B. lil. 273, 306, A. 308, 309: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9 —, angående förändring af tull-taxans bestämmelser rörande nämnde artikel; motion af Herr Evert af Georgii: se Motioner. Salu-accis, städernas, angående: B. X. 248, 283. A. 283. Salu accisen, angående beräkningen deraf: B. XI. 337, 354. A. 354.
Jag kan i ..e heller förstå, hvarföre t. ex. den, som offentligen uppträder och muntligen eller i otryckt skrift uppmanar till uppror, skall dömas af vanlig domstol, men den deremot, som i tryck gör en sådan uppmaning, skall dömas af jury. Hvad grunden och anledningen är till en sådan olikhet kan jag icke utfinna. Äfven torde det blifva svårt att afgöra, huruvida den, hvilken på båda dessa sätten förbrutit sig, bör dömas antingen af jury eller annan vanlig domstol. Hvad i öfrigt angår de under denna discussion fällda mindre grannlaga yttranden om domaremagten, vill jag icke uppträda till densammas försvar, enär jag möjligen skulle kunna anses såsom partisk, ehuru jag hvarken är eller måhända någonsin blir ordinarie domare. Hr Dalman har talat om den upprättelse, en offentligen förolämpad person erhåller af sjelfva publiciteten. Jag Den 17 Oetobor c. m. 123 /Inner icke, att så alltid är förhållandet. Det ligger i publicistens magt att vägra införa i sin tidning den förolämpades uppsats, elier att dröja dermed, eller att stympa den eller införa den med bifogade noter, att framkomma med ogrundade beskyllningar, som den förolämpade icke kan vederlägga. Jag tror således, att man icke af publiciteten kan så bestämdt påräkna någon upprättelse åt deri, sorn blifvit af densamma misshandlad, och om en sådan upprättelse slutligen äger rum, kan den förolämpade emedlertid hafva blifvit misskänd, och varit utsatt för ett både långvarigt samt svårt lidande, hvarföre jag anser upprättelsen, om den ock inträffar, icke vara så tillräcklig, som Hr Dalman förmenat. Hr Dalman har äfven frågat: hvad är den förolämpade belåten dermed, att den förolämpande blir straffad. Denna fråga gäller hvilket brott som helst. Hvad är den ihjelslagne eller bans anförvandter belåten med att mördaren mister lifvet? Straffen äro icke beräknade att utgöra ersättning åt den förolämpade, utan att medelst sin afsk räckande egenskap afhålla från brott och sålunda bidraga till samhällets betryggande, hvarföre hvarje mot en medborgare utöfvad förbrytelse äfven utgör en förolämpning mot samhället. Hr
Ridderskapet och Adeln ingifwit och derifrån remitterat Memorial, wackts staga, alt Bränwinsbränningen för nästkommande är mä förklara pä lika fäkt som förut, sa uti Släderne som ä Landet, ät, minstone kill Maji manadö flut m. m. Och, som harwid gjordes de allmänna anmärkningar, akt i anseende kill de för nu warands Bran» nings-friheren antagne olika grunder, emot dem, som i nya Författningar derom blifwit förcflague, Bewili, ningen derföre icke borde undergå någon förändring, utan , pa säit Herr Ofwerste-Lieutenant UourerLalcl tillstyrkt, förlstiswa enahanda som för innewarande är, sa lange Bränwins. Bränningen i öfrigt pa lika wilker får werkställaS: akt denna Brämvjns-Eranningsrättighet bor fortfara till nästkommande Möst ma-mdS stut, samt att Bswillningen för defte fem mannder ma beräknas såsom för ett halft är; alitsa b.flötö, ocr Högloft. Bcwiilnings - samt Allmänna BeswärS» och OeConomlD - Utskotten skulle as vefta anmärknin gar erhålla del, för akt med förnyat utlåtande inkomma; och hwilkec, genom detta Prokocoll, äfwen skulle de öfrige Nespectiwe Scanden wördsamt och waniigen meddelas. Lst lnjors. klx krotocollo. kk. ketorlon. S. B. Biföll Borgare-Srändet, hwad Riksens Höqlrfl.
ankare, svart gaze till mörkblå, samt på något stadigt rödt tyg till röda. Därefter fylles hela det uppritade mönstret medels stjälkeller kedjestygn af persiskt garn eller, o m sådant ej kan erhållas, af fint yllegarn. Innan man klipper ut ankaret, bestrykes det på baksidan med tjockt gummi, som får torka, på det att kanterna sedermera ej skola upprispas. Ella. Ryska tofflor. Ett vanligt tofielmönster användes till mått. För 25 öre mörkgrönt o c h 50 öre skärt mjukt ullgarn köpes. Af det mörkgröna virkas en toffel af stolpar, som börjas i tån, det skära börjas likaså i tån med en uppläggning och ett vanligt hvarf, sedan virkas hvartannat hvarf ygglor öfver vanlig makramékafvel. Vid sidorna virkas det skära fodret bredare, så att det som en rulle vikes öfver kanten af det gröna. Foder o c h yttertyget sammankastas, innan det påsys vid sulan, så att det blir jämnt. Till sula virkas af skärt med ygglor, så att hela toffeln är skär inuti och grön utanpå. Efter fotens längd beställes en sula, stickad rundtorn och infälld, att ej tråden ligger bar. — Toffelns vidsyning vid sulan börjas i tån, och bak sättes ett styft papper som kappa. Det skära fodret nedvikes rundtorn i en rulle, däri sättes ett gummiband, och sist isys sulan. — Hela toffeln går till 1,25 och är ett ganska roligt o c h lätt arbete. Essy. Antik väska. Från mina förfäder har jag hämtat eu god idé att ersätta de dyra skärpgehängen med allehanda tillbehör, som numera brukas. — En 1 ' k dec. bred klädesremsa göres så lång, att den blott är 2 ' fe å 3 dec. från klädningskanten. Därpå sys fyrkantiga eller hjärtformiga fickor, i alla färger, o m man vill, eller enfärgade. Vill man brodera på hvarje liten ficka, kunna blott lättare mönster användas. Häri anbringas alla de små- saker, som finnas i gehängen. Vid fickan fastsys ett band som knytes kring lifvet. Essy. Sängprydnad.
— Hvad vill du säga dermed? — Ingenting förolämpande för henne, hon är lika ren och oskyldig, som ... som min käpp här. — Du väljer i sanning besynnerliga liknelser. — Du har rätt! Jag menar imellertid, att hon är lika känslolös, som hon är dygdig. — Du trodde ju likväl, att hon älskade! — Ja, men på hvad sätt? Hon skall aldrig blifva Astley Camerons hustru. — Hvad menar du? — Att du aldrig kan erbjuda henne din hand, endast på grund af hennes kärlek till dig; om du icke tillika kan erbjuda henne det namn, hvarpå du hoppas, så skall du aldrig ega henne. — Om jag således förlorar denna rättegång af brist på lagliga bevis ... — Så skulle du snarare få månen att stiga ned till dig än Arabella Fulton. — Men Arabella Falton tyckes mig icke låta mindre plebejskt än Arabella Cameron. — Just derför! Man har en gång uppoffrat sin rang, man har nu dubbel anledning att återvinna hvad man förlorat. — Men om hon verkligen älskar mig? — En väl uppfostrad engelska älskar intet annat än det passande, det som verlden gillar. — Men jag skulle icke vara nöjd med en dylik kärlek. — Ah, min vän, det är excentriskt, och det duger icke, jag har sjelf en släng deraf, det vållar oss bara obehag. Vi måste taga qvinnorna sådana de äro eller också afstå ifrån dem. Om du kan göra Arabella till lady Hawerfield, så skall hon med förtjusning gå in derpå, men begär icke, att hon blir maka åt ... — En namnlös äfventyrare; det måste hon likväl, eller också aldrig tillhöra mig, — sade Astley häftigt och med låg röst, i detsamma han skildes från Lessley vid Chesterfield Street, der denne bodde. — Det var, som jag sade: jag ångrar mig att hafva fört honom med mig, stackars gosse! — mumlade kaptenen, då porten stängdes bakom honom. Hvad föregick väl imellertid i Astleys själ? Älskade han verkligen ännu en gång? Var denna tysta hemlighetsfulla qvinna, om hvars inre han sväfvade i den fullkomligaste okunnighet, väl den, som han skulle vilja göra till sin hustru?
Remiss till allmänna Beswärsoch Oeconomi» Utskottet 4* Den 3 Julli' Utskottet af Kongl, Majus Nädiga Proposition angående uplösning af Skånska Wargjerningen. Bifall till Lag Utskottets utlätande: i:o. angående panteskillingars beräkning ivid äterlöfande af pantsatt jord: 2:0, angående wäckt fräga om förändring i skyldigheten för innehafware af bolby att stänga emot urmark när den möter odas-inägor; och g:o, angående ätfkillige frän Bvnde-Skändet remitterade motioner om anläggande af husbehofs och skattlagde qwarnar. Bifall till Skats-Utskotteks utlåtande, angäende upförande pä stat af de till Institutet för blinde och döfstumme anflagne medel, med tilläggning, att, i anseende till besia medel, enahanda redogörelse och revision ma äga rum, som för andra stats anslag är eller kan blifwa söreskrefwen. Äter-remisi till Lag-Utskottet af desi betänkankande angående förhöjd lösen för grayatiorrs be«ns, ^ Ater remisi till Laa-lltskoktet af Betänkandet rörande prascriptions tid för rättigheten att söka rättelse i Storskiftes och Enskiftes förrättningar. Remitzer: tils Banco Utskottet: i-o. Herr Bergs Radmannen kLltismo memorial angående utsträckt belönings lid i Banque» för Fahlu Bergs lag; 2:0, Herr Grosihandlaren Aborts memorial om et Banco län för Uddewalla Srav; och till Allmänna BcswärS och Geconomie Utffot« tet: Herr Handelsmannen Ltabecko memorial, om inrättande af hushållnings nämnder eller industrie cywmuLer. Utex-remisi af Slats-Ukstoltets Betänkande! angä - Den z IM. 4i sngäende af Kongs. Maj.k äskade Stats anflag under ättonde hufwud titeln.
j 289 4:ö Atskillige Ledamöters, från Carlstads Lim, Memorial, angående upplösning af Wermelands Fält-Jägare-Corps, eller dess förläggande i Garnizonstjenst. Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: 1:0 Petter Petterssons, från Calmare Län, Memorial, angående indragning af den så kallade Prost-tunnan; jemte llere Ledamöters yttranden» 2:0 Anders Danielssons , från Elfsborgs Län, Memorial, angående' beklädnaden vid indelte Infanteri-Regementerne; jemte flere Ledamöters i samma ämne afgifne yttranden. 3:o Moses Johanssons, från Westerbottens Län, Memorial, angående Nyhemmans anslående till hjelp för svagare Rotar. 4:o Carl Hinricsson Bergmans, från Gefleborgs Län, Memorial, om Extra Roteringsafgiften. 5:o Jacob Ersons, från Örebro Län , m. fl. Memorialer angående Lif-Regementets llussar-Corps reducerande till Infanterie. 6:0 Eric Janssons, från Upsala Län, Memorial, angående nya grunder för Roteringsskyldigheten i Upland, Allmänna Besvärsoch Ekono m i - Utskottet: 1:0 Eric Påblssons och Johan Svenssons, från Elfsborgs Län, Memorial, angående be - I2C)Q Riks-Ständens frielse från uppbyggande och underhållande af vissa hus å Kyrkoherde-boställen. 2:0 Johannes Larssons, från Jönköpings Län, Memorial, angående jemnarc fördelning af Caplans-tionden. 3:o Olof "Wikströms, från Norrbottens Län, Memorial, om nödvändigheten af Ekonomiske Besittningar å Kyrkoherde-boställen hvart 3:dje år. 4:o Moses Johanssons, från Westerbottens Län, Memorial, angående Itolehållares befrielse från, skyldigheten, att oftare än hvart Grte år bestå Soldat ny Beklädnad. 5:o Olof Wikströms, från Norrbottens Län, Memorial, angående Soldat-BeklädnadsAfgiftens godtgörande med Spannemål.
Isstyckena skramlade och vattnet plaskade, hästen frustade ut med skälfvande, stora mulvingar det vatten han supit in och befann sig åter i sitt förra simmande läge. Med en liten otålig, energisk gnäggning protesterade han mot sin fångenskap och gjorde ett nytt försök på egen hand att rädda sig. Det lyckades i ifvern så bra, att han nu fick båda hofvarna upp på isen, och Matti sprang till med ett glädjerop för att hjälpa honom vidare. – Se, det kan man då kalla en häst, som hjälper sig själf, sade han stolt. Men hästen orkade icke länge hålla sig kvar i den ansträngande ställningen, hofvarna gledo alt närmare iskanten igen, och Mattis rop och betselryckningar voro förgäfves. Det stackars djuret insåg sin förtviflade belägenhet fullt så väl som vi. I den halfljusa natten kunde jag mycket väl uppfatta hans hjälpsökande blick, som också upptäckte mig ett stycke ifrån och tycktes förebrå mig att jag stod där utan att företaga något till hans räddning. Hans stora, rörliga mulvingar talade ett starkare ängslans språk än någon människomimik, och jag skyndade till för att föreslå Matti någon dumhet. Men antingen nu Matti hade mindre sinne för djurens språk än jag, eller att han tyckte att hästkurer borde användas för hästar, altnog han sökte fram sin piska, hojtade ett par hjärtlösa tag, tog hästen igen i betslet och gaf honom en svidande och hård pisksläng. Det förtviflade djuret formligen stegrade sig i vaken, gjorde en sista, stor kraftansträngning och reste sig med mera än halfva sin svarta kropp upp på iskanten. – Se så, ja! Upp med dig, ditt förbannade kräk, skrek Matti. Det förbannade kräket högg framhofvarnas järnskor fast in i isen och drog sig långsamt upp. – Se så, ja! Det går ju! uppmuntrade Matti. Då gaf isen till ett klagande ljud, bågnade långsamt under hästens hofvar och gaf vika för trycket.
Men 5 år derefter, då Bankens svaga förråd af Plåtar var på vägen att alldeles medtagas, Banco-Utskoltcts Memorial N.-o 90. 21 genom en ifrigt fortsatt utvexling emot dess Sedlar, lanns sjelfva nödvändigheten påkalla, en återgångjtill förenämnde, afBancoStyrelsen förut afslyrkta förslag, och Sedelinynts utställande äfven å de lägsta valeurer blef heslutadt. Kongl. Maj:ts härom utfärdade Nådiga Placat af den 25 Oct. 1^45 tillkännagaf, att Banken, för hvars och ens större beqvämlighet, påtagit sig att dädanefter gifva mindre TransportSedlar på 6, 9 och 12 D:rK:mt, för hvilka, när så betarfvades, skulle i Bankens Cassör undfås| skiljemynt; och som dessa smärre, äfvenså väl sorn andra BancoTransport-Sedlar , uti alla Kronans uppbörder komme att emottagas och gälla lika med sjelfva Myntet, samt iLandl-Ränterien, enär tillgång jannes3 förvexlas i Plåtar och skiljemynt, så anbefalldes alla i gemen och hvar och en i synnerhet, att dessa Bankens Transport-Sedlar uti köp, vexel och betalning, på samma sätt som reda penningar, utan lage eller uppgäld, ovägerligen emottaga etc. Genom en Kongl. Förordning af den 22 Julii 1747 kungjordes sedermera Rikets Ständers beslut, att Banken än vidare komme att fortfara med dylika Sedlars utgifvande, tilljinvånarnes gemensamma betjening i handel och vandel, och att emed~ 22 Banco-Utskottets Memorial N.o 90. lertid ej annat Kopparmynt, än Slantar och små Plåtar af en half och 1 D:r S:mt‘, skulle till allmän rörelse utur Banken utlemnäs.
Af Revisorerne är anmärkt alt, ehuru E. K. M:l, år 1850, i sammanhang med fastställandet al nytt formulär för landsböckerna, förordnat, alt vederbörande skulle åt de i dessa räkenskaper förekommande äldre balanser egna den utredning och handläggning, hvarigenom desamma måtte blifva till slut befordrade, qvarstodo dock i flera län, enligt landsböckerna bifogade special-räkningar, äldre poster, en del till högst ringa belopp, så att. exempelvis inom Götheborgs och Bohus län, under litel: ”öfverlevereringar” en mängd dylika poster från aldre år balanserades, deraf de flesta å blott runstycksoch sl illing tal, al hvilket förhållande Revisorerne hemlat anledning till den framställning, alt sådana äldre balansposter^ hvilka ej öfverstiga ett visst mindre belopp, borde efter någon bestämd tid, t. ex 10 år, få i räkenskaperna afskrifvas. I afseende å denna Hevisorernes framställning hafva Rikets Ständer väl funnit, att, hvad beträffar sådana balansposter, som tillkommit i följd af bristande redogöielse och således utgöra statsverkets fordringar bos uppbördsinännen, någon viss lid för dessa fordringars afförande ur räkenskaperne icke lämpligen synes böra fastställas, ulan att det, såsom hittills, bör ankomma pä vederbörande att i hvarje fall, efter speciel granskning, anmäla till afskrifning de fordrings-belopp, för hvilka någon godlgörelse icke kan vara för statsverket alt påräkna; men vidkommande de af Revisorerne exempelvis omförmälda så kallade öfverlevereringar, eger ett motsatt förhållande rum med dessa balansposter, hvilka i allmänhet tillkommit sålunda, alt redogörarno vid krnuouppbördens insändande, aflemnal densamma i runda summor, hvarigenom inträffat, all det levererade beloppet i någon mån öfverstigil uppbördens verkliga belopp, varande således dessa balansposter uppbördsmännens fordringar hos statsverket; och då Rikets Ständer, lika med Revisorerne, anse lämpligt, alt ifrågavarande balansposter, som vanligen utgöra mindre belopp, elter någon viss lid blefve ur räkenskaperna afförda, få Rikets Ständer underdånigst anhålla, det E. K.