Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:co och, enligt Kgl. Kungörelsen d. 20 Jan. 1824, 1 R:dr B:co, (allt med 3 procrt afdrag) men, för hvad till Banken utaf desse panter hemfallit, hvarje lod ej fått bland tillgångarne beräknas högre än till 20 skill, Silfver, såsom dess verkliga värde i utmyntning; utgöra efter sådan beräkning de ifrån och med år 1819 tili och med år 1827 hemfallne Panter en Summa af R:dr .Silfv. »5,719: 19.7-, hvarmed utgif ne Lån R:dr B:co 32,072: io3, Transport 145,884: i5, 6. jo Banco-Vt skottet t Betdnkandt AT:« 17. DifFerencen Il:dr 16,35r?: 38. 8., då beloppet deraf för hvarje år ej fått afföras, har måst såsom fordran halanceras; men utgör ingen tillgång). 4:o Iredjedelen af utgifnt Lån i B:co Sedlar mot återbetalning i Silfver . 101,172:45, 4* (För utgifne Fastighets-Lån från och med år 1824 till och med år 1827, utgörande R:dr B:co 3o3,5i8: 4o sk., harBanken reducerat denna sin fordran lill | i Silfver eller R:dr 202,345: 42. 8. DifFerencen eller den återstående tredjedelen R:dr 101,172: 45- 4*» då den ej fått genast vid hvarje utlåning afFöras, liar måst såsom fordran halanceras; men utgör ingen tillgång.) 5:o Difference emellan 48 sk. och Invexlings-priset i Banco sedlar, för Guld och Silfver 4^3,a?4:44* & Betänkande.
Hvad angår de i förra förslaget gjorda bestämmelser, rörande tepkningssumraans och lottbrefvens minsta belopp, samt minsta antalet af delegare, så hafva Utskotten icke funnit skäl till ändring förekomma; och beträffande de gjorda framställningarna derom, att 10 till 20 delegare borde hafva hvar för sig insatt ett större capital, så tycks behofvet af ett stadgande derom till det mesta förfalla, enär, af en millions teckningssumma, 20,000 R;dr belöpa sig, per medium, på hvar och en af deiegarne, antagne till antalet 5o. 24 §. Sedan Utskotten förut i 9 §. bestämt fordringsegarnes rätt emot Directeurerna, har 24 §• ansetts bora handla endast om delegarnes ansvarighet. Bancooch Lag-Utskoltens Utlåtande N:0 4' 33 righet. Utskotten hafva frångått den mening, som i förra förslaget uttalades, att ej någon delegare skulle kunna sökas för mera än som på hans lott i Bolaget belöpte, med mindre brist hos någondera yppats, då denna brist borde fyllas af de andre delegarne, en för alla och alla för en. Det har nemligen icke undfallit Utskotten, att en sålunda begränsad excution skulle för borgenären medföra serdeles stora svårigheter att göra sin betalningsrätt fullt gällande, och Utskotten hafva derföre nu tillåtit borgenären att, så snart tourén kommer till delegarne, få för hela sin fordran vända sig emot hvilkendera bland dem, som honom godt synes. Ehuru utmätning hos Directionens Ledamöter bör hafva föregått, har man likväl, på det borgenärens rätt icke måtte uppehållas af en möjligtvis långsam realisering af dessas fasta egendom, inskränkt omförmälde vilkor af utmätning endast till lösören. Har Banken kommit i concurs-tillstånd, och Directeurernes förvaltning således upphört, så äro de att betrakta såsom andra delegare, och följaktligen måste frågan om föregående utmätning hos Directeurerne i sådan händelse förfalla. Det har utgjort föremål för öfverläggningar, hvad rätt den delegare, sorn sålunda måst betala Bolagets gemensamma skuld, sedermera skall åtnjuta emot sina med-delegare.
Banken för dess ytterligare consolida tion borde af den nu upplagda Banco-vinsten, reservera 2 millioner, till hvilkas användande i låneväg BancoUtskottet icke saknar anledning alt meddela Rikets Ständer förslag, ej mindre i följd af derom inom Riks-Stånden väckte motioner, än äfven med afseende å den verkliga minskning i rörelse-capitalet, som egt rum och hvarå de sedan sista Riksdag från 4 lill 9-| millioner ökade depositioner i Banken torde utgöra ett tillräckligt bevis. Serskildt har jag icke eller gillat, att det för Banken till afsällande föreslagna belopp benämnes reserv-fond, med anvisning för dess användande. Några andra benämningar å fonder, än den, vi redan till öfverflöd hafva, beliöfvas ej, och för min del skulle jag tro, att den ena fonden kan vara lika tjenlig och lika egnad att dermed förstärka Bankens metalliska cassa, som den andra.” Uti denna reservation förenade sig Herrar Hammar> Börglund och Fridstedt. Af Riksdags-fullmägtigen J. F. Dahllöf från Elfsborgs Län: ”Mot Höglofl. Banco-Utskottets beslut att tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, det endast En million af den, enligt 1839 års hufvudbok, befintliga Banco-vinsten borde för Bankens räkning bibehållas samt att hela återstoden 2,311,216 R:dr 41 sk. Banco-Utskottets Utlåtande j N.o 109. 5 rst, kunde för Stats-Verkets behof användas, måste jag afgifva min reservation, hufvudsakligen af följande skäl: Del ganska betydliga belopp af omkring tre millioner, som, genom de årliga öfverskotts-medlen, influtit till Riksgälds-Contoiret, anser jag fullt tillräckligt för bestridande af hela den extra stats-regleringen och jag tror derföre, att det varit mera både rättvist och ändamålsenligt, att Banken nu fått behålla, om ej hela sin räntcvinst, åtminstone Två millioner deraf, hvilka ock ganska väl varit behöflige för utvidgande af dess lånerörelse, så väl å fastigheter, som äfven i Discont-väg.
Ett sådant stadgande synes vara ganska nödvändigt, ty det skulle skada deras credit, om man nödgades se efter på hvarje sedel, om den ännu vore tio år eller ej. Om detta stadgande ej blifver tillämpligt på de banker, sora redan finnas, så skall ju hvar och en, som får en privatbankssedel i handen, nödsakas att efterse på datum, om den är 10 år gammal eller ej. Vi hafva en bank, den Skånska privatbanken, som är öfver 10 år gammal, och har 10 års gamla sedlar. Jag hemställer, hvad verkan det skulle hafva på denna banks credit, om ej ett sådant stadgande, som det ifrågavar, för 20 II. 5i Dien i3 Februari f. in. densamma skulle blifva gällande, och i följd deraf det förhållande uppstå, att nian för de sedlar, som öro öfver 10 år gamla, ej äger någon laglig ratt till betalning eller inlösen deraf i banken. Detta blottställer man sig för, om ej den lag, som nu stiftas, blir gällande för redan varande banker. På alla dessa skäl har jag ansett, att den lag, som nu stiftas, bör blifva gällande, ej blott för de banker, som hädanefter möjligen kunna blifva inrättade, utan äfven för dem som redan finnas, och att således denna fråga bör först afgöras, innan man företager sjelfva lagen till pröfning; ty om man skulle taga lagförslaget i öfvervägande, utan att denna fråga först vore afgiord, så skulle man ständigt sväfva i ovisshet om hvad beslut man borde fatta. Jag anhåller derföre hos Hr Frih. o. Landtm, samt R. o. Ad., att R. o. Ad. först ville företaga till afgörande Utsk:ns hemställan, att den blifvande lagen ej skall vara gällande förde banker, som redan finnas. Gr. Frölich, David:
Svårigheten att utfinna verksamma och lämpliga kontroller emot oriktiga angifningsvärden bevisas, bland annat, af de många hvarandra motsägande meningar, sorn under öfverläggningarne, angående Utskottets förslag, blifvit uttalade; och Utskottet erkänner villigt, att samma förslag i detta hänseende icke är tillfyllestgörande. Måhända torde den af Ridderskapet och Adeln beslutade, och hos Borgare-ståndet äfven förordade utväg att låta tullkainrarne, å kronans vägnar, inlösa gods, som anses för lågt angifvet, i någon väsendtligare mån förebygga försöken att, genom oriktiga angifningar, undandraga staten afsedd tullinkomst; men att, såsom jemväl blifvit ifrågasatt, förbehålla kronan ensam en sådan inlösnings-rätt, och tillintetgöra den uppmärksamhet, tralikanterne emellan, som en hvar hittills medgifven dylik rättighet, varit egnad att framkalla, vore, efter Utskottets tanka, snarare ett steg tillbaka; och varnesrarens, till stöd för en sådan åtgärd åberopade, förmenta rull att endast till staten behöfva afstå sin egendom, förtjenar visserligen' icke ett sådant af - t» Bevillnings-Utskotlets Utlåtande, N:o iS. leende, då skyldigheten att afstå egendomen, just "rundas på förutsättning af försök att i första rummet till statens förfång undandraga sig beskattning, och derigenom i andra rummet undergräfva den ärlige köpmannens förmåga att uthälla täflan.
Summa R:( 793: 88. 2,751: 2.243: 2:o enligt från landsorterna inkomna utslag m. m., gifna år 1852 R:dr 25: — 1854 » 112: 56. 1858 » — 1859 » 1,357: 50. 1860 » — 1861 » — Summa R:dr 1,495: 6. intet, intet. 280: — 200: — 75: — 740: — 1,295: Totalsumma R:dr 4,246: 6. 3,538: 88. af hvilket allt synes, att den ifrågavarande balansen vid 1859 års slut blifvit till slutet af år 1861 förminskad, hvad beträffar de i General-landtmäteri-kontoret ådömda böterna och vitena, från 2,751 R:dr till 793 R:dr 88 öre och, vidkommande dem, sorn ådömts i landsorterna, från 1,495 R:dr 6 öre till 200 R:dr, samt således på det hela från 4,246 R;dr 6 öre till 993 R:dr 88 öre, eller med 3.252 R:dr IS öre, i stället för af Revisorerne uppgifne något öfver 700 K:dr. De af Revisorerne ifrågasatta ofvanberörde kraftigare åtgärderne skulle, enligt deras åsigt, varit erforderliga »i synnerhet hvad de i landsorterna ådömda böterna beträffar, hvilkas förvandling ej varit af nådiga kungörelsen den 7 Februari 1860 beroende» och af hvilka slags böter, enligt Revisorernes uppgift, en icke ringa del blifvit »för längre tid sedan ådömd», men ändock balanserad uti ISO 1 års räkenskap.
Utskottet har tagit under behörigt öfvervägande hvad sålunda yllradt celi hemställdt blifvit; och enär Utskottet, under granskningen af de inom linien förda lånen nogsamt insett angelägenheten deraf antingen, att Ombudsmännen beredes någon fördel, som i större eller mindre mån kail motsvara de kostnader, desse tjenstemän för kanslist-biträde måste enskildt vidkännas, så vida det skall blifva för dem möjligt att, i förening med de löpande ärendena, behörigen handlägga och bevaka det ej obetydliga antal lån, som äfven, i händelse af Rikets Ständers bifall lill bär ofvan föreslagna afskrifningen, skulle komma att qvarstå, eller ock, att, i öfverensstämmelse med den af Direktionen öfver Låne-kontoret i Götheborg yttrade åsigt, Ombudsmännen må kunna befrias från den högst mödosamma befattningen med sistberörde lån, bar Utskottet, i betraktande häraf, och med fästadt afseende ii de fördelar, som synas kunna för Diskont-verken uppstå deraf, alt dessa låns fortsatta utredning följes med sorgfällig uppmärksamhet, skolat bos Rikets Ständer hemställa, 9:o alt Direktionerne öfver Banko-diskonlverket samt Låne-konloret i Götheborg må berättigas, att, i och för fortsatta bevakningen och indrifningen af de till och med 1848 års slut inom linien förda län, tillhörande Allmänna Diskont-fonden, antingen tilldela Ombudsmännen 25 procent af det belopp, som kan komma att å dessa lån hädanefter ingå, eller ock ät annan dertill lämplig person uppdraga, att, mot enahanda godlgörolse, indrifningsoch bevakningsätgärderne för berörde lån besörja. lith. till II.
R:dr korrt derefter af Morsing inlöst; Att, enligt det samma dag eller den i4 Maj i833, imellan Kronan och Fabriksidkare!) Morsing afslutade Contract, hvilket Ryttmästare!) Åkerstein, såsom Kronans Ombud, undertecknat, priset å Säd larne blifvit bestämdt till i5 R:dr stjmket och med rättighet för Morsing att undfå ett räntefritt förskott å 5,000 R;dr, hvilket Morsing äfven utbekommit, jemlikt Kongl. KrigsCollegii ProtocollsUtdrag af den 12 Juli 1833; samt Att, på grund af Fabriksidkare!) Morsings den 5 October 1833 till Kongl. KrigsCollegium ingifna ansökning, att genom dess försorg erhålla ritningarne m. m. till modellen, hvarförutan lefveransen icke kunde fullgöras, bemälde Kongl. Collegium, uti skrifvelse till Herr GeneralAdjutanten för Armeen af den 21 i samma månad, gjort framställning om Åkersteins förpligtande att skyndsamt aflemna fullständiga dimensionstabeller, helst Morsing, enligt Contractet, egde rättighet att få fullständig och bestämd'modell inom slutet af Augusti månad; men att, detta oaktadt, Morsing ej erhållit Tabellerna eller besk ri fri ingen, hvarföre han ej heller kunnat uppfylla de genom Contractet åtagne förbindelser och deremot funnit sig föranlåten börja rättegång om ersättning såväl mot Kongl. KrigsCollegium, som mot Rytlmäslaren Åkerstein. I afseende på behandlingen af denna sak, hafva Revisorerne fästat deras uppmäksamhet vid följande omständigheter; <z) att Kongl.
På några ställen i golfvet hade stenarna lossnat, och don Matteo kunde se ända ned till källaren, där stora flockar af råttor jagade fram öfver det svarta jordgolfvet. Medan don Matteo vandrade fram genom det gamla huset, förlorade han sitt goda lynne. Han gick ej förbi en trappa, utan att misstänksamt spana uppåt densamma, och han hörde ej ett prassel utan att rycka till. Han blef nedstämd såsom före en olycka. Don Matteo tänkte på den lille turbanklädde moren, som brukade visa sig i detta hus, och om han än ej såg honom, kunde man dock säga, att han på ett eller annat sätt förnam honom. Ändtligen öppnade Giannita en dörr och lät kyrkoherden stiga in i ett rum. Där voro väggarne nakna som i ett stall, bädden var så tunn som en nunnas, och öfver den hängde en madonna, som icke var värd mera än tre soldi. Kyrkoherden stod och stirrade på den lilla madonnan, tills tårarna ville stiga honom i ögonen. Medan han stod så, kom signorina Palmeri in i rummet. Hon höll hufvudet lutadt, och hennes rörelser voro så långsamma, som om hon varit sårad. Då kyrkoherden såg henne, tycktes han vilja säga: »Ni och jag, signorina Palmeri, hafva mötts i ett underligt gammalt hus. Är ni här för att studera de gamla moriska inskriptionerna eller för att söka efter mosaiker i källarna? Ty kyrkoherden blef förvirrad, då han såg signorina Palmeri. Han kunde ej förstå, att denna ädla dam var fattig. Han kunde ej fatta, att hon bodde i den lille morens hus. Han sade till sig själf, att han måste rädda henne från spökhuset och från fattigdomen. Han bad den hulda madonnan om makt att rädda henne. Därpå sade han signorinan, att han hade kommit på uppdrag af don Ferrante Alagona. Don Ferrante hade anförtrott honom, att hon hade afslagit hans frieri. Hvarför det? Visste hon ej, att ehuru don Ferrante syntes fattig, där han stod i sin bod, så torde han dock vara den rikaste mannen i Diamante. Och don Ferrante var af en gammal spansk ätt, som njutit stort anseende, både i hemlandet och på Sicilien.
Majit slutligen föreslår, att, såsom hittills, på den enskilda industrien och företagsamheten i landet borde ankomma att företaga och utföra de smärre jernvägsbanor, hvilka för kommunikationsbehof af mindre utsträckning erfordrades, dock att icke någon sådan bana, som kunde V 9 hänföras under egenskap af allmän väg, måtte kunna sättas i verket utan Kongl. Maj:ts tillåtelse, och att, då dylika kortare jernvägar, såsom bland redan ifrågaställda exempelvis de bibanor, hvilka vore ämnade att med Köping-Hultstamlinien sammanbinda städerna Askersund och Kristinehamn, syntes förtjente att med statsunderstöd ihågkommas, det borde, likasom förut, på särskild pröfning i hvarje fall bero, om och i hvilken mån dylika företag kunde af staten understödjas, vare sig genom direkt anslag eller lån af allmänna medel. Statsutskottet, till hvilket nyssberörde Kongl, proposition tillika med de dervid i Riksstånden "jorda anmärkningar remitterades, instämde hufvudsakligen i hvad Kongl. Maj:t i sin nådiga proposition framställt. •— Uti ett särskildt, samma dag eller den 7 September 1854 afgifvet, utlåtande yttrade sig Utskottet öfver väckta motioner om statsbidrag för åtskilliga jernvägsanläggningar, ibland andra från Dalarne till Gefle eller Westerås, åt hvilken sistnämda, då behandlade fråga, såsom nära sammanhängande med en bland dem kommittéen har att utreda, det torde vara lämpligt att egna några ord. Särskilda motioner i motsatt syftning hade i detta ämne blifvit väckta såväl hos Ridderskapet och Adeln som hos Borgareståndet. Till stöd för framställningen om en jernvägs dragande från Falun till Westerås anfördes hufvudsakligen, att den från äldre tider högst lifliga kommunikationen mellan Westmanland och Dalarne vore föranledd af provinsernas inbördes läge samt deras produktionsförmåga. Dalarne vore nämligen äfven under goda skördar i behof af spannmål; denna, äfvensom de förnödenhetsartiklar, hvilka derstädes icke frambringades, måste med få undantag transporteras genom Westmanland. Likaså blefve nästan alla den förra provinsens produkter, som utom densamma skulle afsättas, fortskaffade genom den senare till de orter, der de utskeppades eller försåldes.
Jag uppställde mitt förslag i enlig het med nu gällande bev:s-förordnings föreskrift; men har ingenting emot propos. å det af Hr Adelborg framställda förslag, så vida allenast nämnde talare medgifver att ordet »må” får förändras till ordet ”skall”. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afseende å den förevarande §:n följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Hr Stuart, att §:n måtte bifallas; af Gr. Lagerbjelke, att i stället för §:ns första mom. måtte antagas det stadgande, som linnes i nu gällande bev:s-förordnings 81 §, med tillägg af orden ”af tax:s-komitéen” emellan ordet »att” och orden ”på stället”; af Hr Adelborg, att l:sta mom:t skulle erhålla följande lydelse: ”Begärd upplys ning om den af tax:s-komitéen påförda bev:s-afgift skall skattskyldig på stället meddelas.” Härvid anmälte sig Gr:ne Lagerbjelke och Mörner samt tillkännagåfvo, att de förenade sig om det förslag till l:sta mom:ts lydelse, Hr Adelborg afgifvit. Sedan H. Exc. förmält, att Hr Hjärne instämt uti Gr. Lagerbjelkes första yrkande, framställde H. Exc. först proposå bifall till l:sta mom. i 56 §, dervid svarades nej, och seder Den 18 Maj f. m. 221 mera å bifall till Hr Adelborgs ofvanomförmälda förslag, hvilken sednare propos. besvarades med ja. Härefter blef propos. å bifall till 2:dra mom:t framställd och med ja besvarad. § 57- Gr. Mörner: Mot denna § har jag samma erinran att framställa, som tillförene af mig blifvit yttrad i afseende på föregående §§, att man nemligen förflyttat på tax:s-komitéen 'bestyr, som egentligen tillhöra häradsskrifvarne.
Diplomatarium, Svenskt: anslag till subscription derå . 89, 222. a „ förtydligande af underd. skrifvelsen härom 459’ Direc - 9 Bet:a N:r Directeurerne vid Låne-Contoren i Malmö och Götheborg: för höjdt arfvode för dem, angående 354* Dramatiska Spektaklet: anslaget dertill, angående 83. Drottningholms Broar: anslaget för deras underhållande . 86, 219. Slott: Statsanslaget derföre 79- Durchmarchkostnader: „ , 81. Duvall, Gustaf: Bankens rättighet att utbekomma hans reduclionsfordran 4* Döfstumma och Blinda: tillökning i anslaget för Institutet . 84» 3*8. E. Ecclesiastik-Verket i Lappmarken: öfverflytlning af dess fond 88, 231. Edslandet: Brobyggnad derstädes, angående 240. Ek, D., Commissarie: gratificalion för häfd befattning vid inredandet af Riksgälds-Contorets f. d. Hus 56, 155* Ekeplantering: försäljning till Skatte af Lägenheter, anslagne lill sådant .. 29, *85. Ekeskog: dispositionsrätt deraf för Kronohemmans-åboer m. fl 112. Ekholm, Kammar-Rätts-Råd: belöning för utarbetande af ett Reglemente 98. Elfsborgs Fästning: extra anslag för dess ombyggnad 2o3, 291. Embeten, Civile: upphörande af liggemånaders beräkning vid tillträde af visse högre sådane 58. Embets-Vérk och Corpser: huru förhållas bör med de sedan sista Riksdag reglerade 212, 25o, 203. Eneschöld, Friherrinna: afskrifning af hennes skuld till Krigsmans hus-Cassan . i4^.
I del kalla norden ha alltid för tonkonsten funnits varma hjertan. Sångens trollkraft är der lika gammal med sagan. I Gudomens gårdar, på stridens fält, i nöjenas krets, ingen uplyftande andakt, intet stärkande mod, ingen sann glädje utan hämtadt lif från tonernas samljud. Hvad vi härutinnan ärft af vära fäder, kunna vi glädja oss att hafva väl förvaltat och förkofrat. 1 bredd med vise och ridderlige Konungars kraftiga vilja att förädla vår nation, hafva enskildle medborgares bemödanden sträfvat till samma mål, — bemödanden, endast möjliga i frihetens bygder. Det är slafvens rätt alt sorglöst vänta allt af den styrande makten; men det är den frie medborgarens plikt att lätta och understödja dess omsorger. Några enskildta föreningar hos oss för tonkonstens förädling hafva, tid efter annan, utgjort dessa den medborgerliga frihetens utsådda frön, af hvilka hemtats herrliga frakter. Men den enskildta omtankan kan härutinnan ej göra allt; den har dock hos oss gjort ganska mycket, dä det allmänna för flera andra föremål temligen drygt anlitadt, härtill gifvet ringa bidrag af medel. Den under K. Musikaliska Akademien lydande allmänna undervisningsanstalt för musiken, den enda i sitt slag inom värt land, har ända intill 1847 års riksdag haft ett anslag pä Iliksstaten af endast 1,700 R:dr b:ko. Näst före samma Riksdag anhöll akademien hos K. M. i underddiet, att nådig propos. måtte aflåtas till R. St. om tillökning i detta anslag med 3,300 R:dr b:ko. Men af grannlagenhet att ej för mycket betunga Statsverket, kanske äfven af omtanka att få så mycket mera tillgång till det, framför allt annat, kära militärväsendets behof, blef den för musikundervisningsanstalten begärda summan af regeringen, i proposai, nedprutad till 1,300 R:dr b:ko. Detta ringa anslag beviljadt af R. o. Ad. och PresteSt., afslogs af Borgareoch Bondesen, men vanns genom votering i förstärkt StatsUtsk.
Artikeln ”slöjdevaror eller fabrikshandtverkeri och manufactur-varor, i taxan ej nämnda,” innefattar nu äfven askar och dosor, borstar, decorationer, e'tuis, urfjedrar samt delar af ur, flaskfoder, gevär, gipsarbeten, korgar, korgmakare-arbeten, lampor, ljuskronor, luntor, mattor af strå, kråsnälar, paraplyer, parasoller, portfeuiller, laskböcker, nattsäckar, ridikyler, speglar och lampetter, urband och urkedjor samt vagnmakare-arbeten m. m. Alla dessa saker skulle blifva förbjudna, då de likväl till förtullning, enl. förra taxan, voro tillatna. Det är således nödvändigt, att en specification uppgöres på hvad som är förbjudet. Utsk. har, i anledn. af väckta motioner, att utländska ministraricke vidare skulle äga rättighet att reclamera sina varor, tillstyrkt, alt denna reclamations-rätt skulle få fortfara, men att tullen likväl skulle erläggas, för att sedan restitueras. För min del tror jag icke, att stort vinnes dermed; men har man den öfvertygelsen, att det innebär en controll, ehuru. det verkligen synes innebära endast en omgång, så vill jag ej motsätta mig åtgärden, utan endast fästa Utsk:s uppmärksamhet derå, att föreskriften icke är tillämplig till sådana varor, som ej äro tulibara. — Uti underrättelserna till den gamla tulltaxan finnes stadgadt, att å varor, som förtullas efter värdet, skola förteckningar anslås på packhus-dörren, sä Den 39 Juli f. 111. 353 sä snart ej varuägaren förhöjer Värdet med 10 proc. TJtsk. har gifvit detta stadgande en sådan ordalydelse, att det troligen icke kan efterlefvas. Packhusen äro i allmänhet, synnerligast i Stockholm, icke så stora, att alla varor, söm efter värde förtullas, der kunna qvarligga 4 dygn. I öfrigt får jag, i afseende på detaljerna i taxan, med få ord göra några anmärkn:r.