Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
operan återupptog i måndags Kossinis opera » Wilhelm Tel! » med hr Conrad Behrens som gäst i titelrollen. Genom hr B:s mäktiga och klangfulla stämma i förening med hans på samma gång kraftiga och måttfulla spel framstod detta parti på ett sätt, som ej kunde undgå att fängsla åhörarne. Så- som ett par särdeles förträffliga scener torde böra framhållas bågscenen och sammansvärjningsscenen. Lifiigt bifall heisade också den framstående gästen, hvilken till och med framropades för öppen ridå — en annars dess bättre här numera afskaffad osed. Hr Strandberg hade likaledes, om man frånräknar ett litet missöde i andra akten, en särdeles lyckiig afton i Arnolds parti, för hvilket hans vackra och böjliga stämma också förträffligt lämpar sig. Fröken Karhohn, alltid utmärkt i Jennys roll, var denna afton om möjligt bättre än någonsin Fröknarna Ek och Jungstedt äro likaledes värda erkännande för utförandet af sina resp. roller, prinsessan Matilda och Hedvig, Tells hustru. Det samma kan också sägas om hrr Nygren och Sellergren som Gessler och den äldre Melchtal. För öfrigt gick operan i sin helhet bra under hofkapellmästaren Nordqvists säkra ledning. I dag (onsdag) upptiäder hr Behrens som Marcel i » Hugenotterna ». På fredagen denna vecka gifves för första gången å denna scen » Hoffmanns sagor ». Att denna operas många goda egenskaper här bättre skola komma till sin rätt än på f. d. Nya teatern kan man vara förvissad om. Matinéen å k. dramatiska teatern sistlidne söndag var ganska talrikt besökt. » Kusin Ostoja », svenskt original i 1 akt, var ett temligen tarfligt stycke, som, om man undantager fru Rundberg i titelrollen, ganska dilettantmessigt utfördes. H r Skånberg var en alldeles för vårdslös grefve och fru von Koch visade sig bestämdt ej ega några anlag för scenen. I Ernst Lundquists bagateli » Småflickor » briljerade fru Hartman som den 14-åriga Lizzie. Hon understöddes mycket bra af fröken Gottschalk som Eva. Mussets lilla förträffliga komedi » En caprice » förfuskades alldeles i utförandet.
Då hon tvekande stigit in öfver tröskeln, befann hon sig öga mot öga med en rad unga kvinnor. Hon blef mycket häpen och lyckades endast med ansträngning att åtminstone skenbart bibehålla sin medfödda amerikanska säkerhet i min och rörelser. Hon hade alldeles icke betänkt, att hon i Emins bostad skulle bli införd i ett harem. Hon hade egentligen aldrig satt i fråga att han var gift. Hon hade förmodat, att han, ensam, eller på sin höjd följd af några tjenare, skulle förevisa henne och hennes far en ödslig rad af gårdar och rum. Något annat hade hon icke väntat sig. Det var alltså icke nog med, att han hade kysst henne och kysst henne på det sättet, utan dertill kom, att han också redan var gift. Det syntes henne, att hans taktlösa djerfhet derigenom blef ännu tusen gånger oförlåtligare. Och med hur många af dessa var han månne gift? Troligen med allesamman – efter vesterländska begrepp – om också de två något fetlagda små kvinnorna, som genom en dyrbarare kostym skilde sig från de öfriga, ensamt betraktades som hans verkliga hustrur. Dessa två kvinnor buro en pösande, icke synnerligen klädsam drägt af ljusrödt siden. De andra voro helt och hållet klädda i hvitt och dröjde på afstånd, orörliga som bildstoder och med de blottade armarne korsade öfver bröstet. Nelly var så förlägen, så fullkomligt ur stånd att slå bort den pinsamma stämning, som bemäktigat sig henne, att hon innerligen ångrade att någonsin ha gjort detta besök. Hon kände med sig sjelf, hon, den fint bildade, belefvade vesterländska damen, att hon betedde sig tafatt och tvunget inför dessa underlägsna arabiskor. Hon kände sig förödmjukad – nära nog som en kvinna, hvilken befinner sig framför hustrun till den man, hvars älskarinna hon är. Det stora, hvälfda, lysande rummet, som hade en betydlig höjd, erhöll en dämpad, mystisk dager från en rad fönster med färgadt glas. De voro anbragta alldeles uppe under taklisten. Halfva rummet utgjordes af en mattbelagd upphöjning med låga sidendivaner utefter sina tre väggar. På tre konsoler stodo tre gammalmodiga europeiska pendyler utan visare och pendel.
– Du återser mig i Colombo om du någonsin kan rädda dig! snyftade min far, af hvilken min följeslagare med en smädefull artighet tog afsked. Jag blef förd till ett hus, der redan sex eller åtta flickor voro innestängda. Vi bevakades med största stränghet, men föröfrigt lemnades oss all uppmärksamhet och all den frihet, som i ett fängelse kan medgifvas. Vi njöto redan en försmak af harem. Sällan sågo vi vår meniskohandlare, som då bemötte oss med mycken höflighet, noga efterfrågade vår helsa och förmanade oss att skingra vår sorg, på det våra behagligheter ej måtte minskas, till hans och vår egen skada. Också fann jag till min förundran, huru lätt de flesta af mina medfångar förlorade allt minne af sina fordna förhållanden; huru de rätt väl började finna sig i sin nya belägenhet samt till och med uppgöra lysande luftslott. Då och då förökades vårt sällskap genom något nytt rof, så att vi äntligen stego till ett antal af tolf. Då lärer vår husbonde funnit samlingen fullständig; ty vi blefvo inpackade i ett slags obeqväma korgar, hvilka par om par hängdes på en kamel, och på detta sätt fördes vi till Kandahar. Innan vår ankomst till hufvudstaden, sade röfvaren till mig: Här ser du ett bref från din far, hvilket jag erhållit af mitt folk som ledsagat honom, och du skall deraf finna att jag troget uppfyllt min förbindelse. Jag öppnade det och fann med glädje, att min far vid dess författande redan befann sig vid gränsen af Indien, hvarifrån han än en gång tog det ömmaste afsked. – Det är möjligt, fortfor min husbonde, sedan jag läst brefvet, att du kommer att intaga ett högt rum i harem och att du då skulle vilja använda din inflytelse till att hämnas, så litet skäl du än har dertill. Svärj mig derför, att aldrig göra ett sådant försök och att aldrig nämna mitt namn och mitt förhållande till din far för någon som kunde skada mig. Jag vägrade alldeles att aflägga en sådan ed, emedan hoppet om hämd var den enda tröst, som uppehöll mig. Tvertom blef jag ganska glad, att se mig fruktad.
Revisorerne hafva härvid yttrat den öfvertygelse, att dispositioner af förenämnde beskaffenhet icke syntes utgöra föremål för de på 3:dje Mufvud-Titeln, till oförutsedde mililaire utgifter, anvisade medel, hvilka otvifvelagtigt voro ämnade att afhjelpa sådane lillfällige behof, i och för militaire-väsenlet, som vid de årliga Staternes uppgörande icke kunna med säkerhet förutses och beräknas, hvadan, i Revisorernes tanka, det bemäble officerare förunnade understöd rätteligen bordt utgå af det å 8:de llufvud-Titeln uppförda extra anslag; och få Rikets Ständer, i öfverensstämmelse härmed, hos E. K. M. i underdånig - 6oo Expeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N.o 269. bet anhålla, att de af Revisorerne yttrade åsigter måtte folias, i afseende å utgifters bestridande af det till oförutsedde militaire-behof bestämde anslag. 3:o Enär den uti Krigs - Collegii Fortificalions - Afdelnings räkenskaper upptagne utbetalning af 396 R:dr 4 sk. till reparations - arbeten vid Haga Lust-Slott synes vara för Fortificalions-Verket fullkomligt fremmande, få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det nämnde belopp må af de till Haga Lust-Slott anslagne medel Fortifications-Afdelningen godtgöras. 4:o
Då holländarne den 22 Januari roade sig i det fria med bollspel, varsnade de åter igen ett dagsljusets tilltagande, hvaraf några drogo den slutsatsen, att solen snart skulle visa sig öfver horisonten. Och då Gerrit de Veer och Heemskerck den 24 Januari promenerade utefter stranden, sågo de till sin stora glädje den sedan den 3 November försvunna solens rand ofvan horisonten. De två följande dagarne hade de visserligen icke denna anblick, emedan dimma rådde, men de fingo en ersättning derför den 27 derigenom, att de alla den dagen sågo solens hela skifva ofvan horisonten. Februari gjorde sitt inträde med storm och snöfall, hvilka hopade allt mera snö kring hyddan, så att de den 3 Februari begynte underhålla förbindelsen med ytterverlden genom skorstenen, emedan det föll sig långt beqvämare än att hvarje gång skotta undan de djupa snösamlingarna utanför dörren. Den 12 Februari fäldes en björn af nio fots längd och sju fots höjd, som gaf dem minst 100 skålp. fett, hvilket var dem mycket välkommet såsom brännmaterial i deras lampor; björnköttet kastade de ut åt fjällrackorna, som ännu visade sig en och annan gång. Den nya tillökningen af brännmaterial för lamporna medgaf dem nu någon tid bortåt att mer, än som förr varit fallet, under vintern sysselsätta sig med läsning och dylikt. Mars månad stälde holländarnes tålamod på ett hårdt prof. Den återvändande vinterkölden, som de redan trodde sig vara förbi, det ogynsamma vädret och svårigheten att långt bort ifrån tid efter annan hemskaffa de nödvändiga vedförråden begynte att inverka skadligt på deras under vintern i allmänhet ganska goda helsotillstånd. Nu talas för första gången i dagboken om »de sjuka», som lågo i sina bäddar och uppvärmdes af de friska genom heta stenar, hvaremot de friska åter sökte hålla sig varma genom att gå och springa i det fria. Den sista veckan af April var vackert, angenämt väder, och från och med den sista i samma månad var solen dag och natt öfver horisonten. I Maj begyntes förberedelserna för att lemna vinterhyddan och anträda återresan till Holland.
På förstnämnde ställen skall den lilla förhöjningen ingalunda i allmänhet ändra bondens åsigt af saken eller locka honom att heldre skjutsa än sköta sitt jordbruk, men jag tror också, alt i fall en ännu högre förhöjning vore billig, denna dock icke borde föreslås af fruktan, att bonden derigenom möjligtvis skulle förledas att försumma sitt egentliga yrke. Man påstår nog allmänt, alt skjulslegans förhöjning skulle förhindra entreprenaderna. Jag kan icke dela denna åsigt. Jag tror, alt dessa blifva alldeles oberoende derutaf. Skall det löna sig, måste entrepreneuren erhålla en besväret öfvervägande ersättning, och om han vid en station vill ingå på den projecterade förhöjningen, så är det väl för honom detsamma, om skjutsbonden i allmänhet erhåller 8 sk. Banco tillökning, när dock på de ställen, der entreprenader kunna uppgöras, bonden icke har tillåtelse att hindra eller motsätta sig en entreprenad för den bestämda taxan. Kan återigen för detta belopp ingen entreprenad erhållas, så fruktar jag, att det frivilliga tillskottet af de skjutsskyldige äfven kommer att uteblifva; ty det ä.r redan allt hvad vi kunna begära af den skjutsande i v allmänhet, Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets BetänkandeJV:o 26. a5 allmänhet, att lian afstår från den ögonblickliga skillings-inkornsten, som onekligen skjutsningen inbringar, fast oftast med Riksdalrars förlust. Att han ytterligare skulle directe utbetala penningar derför, är i sanning för mycket hegardt. Och gör han deremot detta, då inser jag icke, hvarföre den lilla skjutslillökningen skall förmå honom att i stället bibehålla detta onus! — Man har äfven anmärkt, att om man nu ökar skjutslegan, skulle vid en kommande Riksdag vara att befara en ännu ytterligare förhöjning; men det kan, enligt min åsigt, aldrig blifva skäl att afslå en för det närvarande billig förhöjning af fruktan för en kommande obillig. För en sådan tror jag dessutom icke vara så mycket skäl att hysa farhåga, enär den resandes intresse vid Riksdagen är mera representeradt, än den skjutsandes. Slutligen må jag vidröra det påstående, att bonden är belåten med närvarande sk-jutslegan.
Distriktbesökande få ofta stanna utanför ett uselt hem o c h öfverhopas med skymford, men få äro de, hvilka vägra emottaga en bukett med dess vidhängande vackra kort. Hvarje vecka återkomma de besökande o c h småningom vinnes ett inflytande o c h befästes en vänskap, som aldrig på annat sätt skulle knutits. En gång skall det dock blifva uppenbart, huru många genom detta svaga medel blifvit införda på den rätta vägen. I de låga källarrummen, i den nakna vindskammaren, till sjukhus och fängelser, till de förnämas praktfulla boningar, i arbetso c h fattighus, verkstäder o c h fabriker, vandra nu hvarje vecka öfver hela Stor-Britannien en väldig skara kvinnor med sina fyllda blomkorgar. Såsom allt i England utföres enkelt o c h praktiskt, där de ej äro bundna af gamla, häfdvunna lagar, bud o c h sedvänjor, har denna mission organiserats på ett förträffligt sätt. Hufvuddepofer bestämmas, och under centralerna lyda mindre stationer och samverka regelbundet. Till centralerna sändas blommor från alla delar af landet och äfven frukter och bär för de sjuka, i fattiga hem, j a från sö- derns länder t. o. m. komma dagligen stora, enkom därtill afsedda korgar, märkta med » Bfo / iistermissioneni, hvilka försedda med ett kontrollmärke från centralen, fraktfritt återsändas. Tryckta cirkulär utdelas om rätta sättet att förfara med blommorna och genom annonser begäres flere korgar till en station, färre till en annan m. m. På många slott, mången prestgård odlas hela fält ined » missionsblommor », ja de mindre förmögna hafva kanske blott en rabatt, men då samlas blommorna från flera håll o c h bortsändas af därtill utvalda personer, som åtagit sig fylla behofvet från landsbygden till någon viss station. Mången fattig kvinna eller svagt barn gifver sin skärf till blomstermissionen, genom att plocka vilda blommor, dessa äro icke de minst välkomna; isynnerhet hvitoch blåsippor, gullvifvor, blåklint och blåklockor, kunna räkna på stor efterfrågan.
VISNING, SVAR TILL » H. NATURSKÖNT TORDE SPRÅKEN TILLBRINGA SOMMAREN P Å (1958) MEDELÅLDERS TALAR DATIONER E FINNES. ÖNSKAR SJUSVAR S O M STUDERAT TYOCH ENGELSKA OCH BETYG ORDFÖRANDE THEOLOGIE DOKS. BRANDELI AFGÅNGSBETYG FR. M. J, FRITSLA P. R. UNG LÄRARINNA, SKA NÅGON V I D GODT BEMÖTANDE FÄSTES SÄRAFSEENDE. ANSÖKNINGSHANDLINGAR N LANDS, SKILDT ÄR LEDIG V I D SKELLEFTEÅ ELEMENTARE MINDRE BARN. SKOLA VARA INLEMNADE FÖRE DEN 1 5 JULI S O M AFPASATT UNDERVISA SAKLIGEN I MODERSMÅLET OCH TYSKA SPRÅ- NOR. ÄRO Stockholm. [1855] LÄRARINNEKALLET, ÖNSKAR TILL HÖSTEN PLATS LÄROVERK FÖR FLICKOR. AFZELIUS, [1970] M E D EN YLLEi LIST INSTUNDANDE ANSTALT ETT ANDRA STYCKE TYG, 6 8 C M BREDT OCH 68 ung engelska ©BLEKT LINNEVÄF, AF TIIL » 2 1 ÅR », VESTERÅS AF STAD. Linnégatan 6, Allm. R. Läkareråd. Ric&gt;wrd F. 1) " Vid Konneby pläga dylika P E åkommer med stor fördel behandlas. 1) Er R C Y F. möjligen Amoroso, halftorrt, ett gamRödvin. Prislista å Vin. malt och utmärkt vin Kr. 2.40 Bordeaux-Vin, ett helsosamt och beAmontillado, torrt, very fine Prisen äro beräknade emot kontant Elin. hagligt lätt vin, alldeles fritt från old superior » 2.50 ' (i de betalning med fria buteljer.
Blott en del af arbetsstyrkan kan behöfva bestå af soldater, men den öfriga delen kunde tagas bland sådana personer, som sakna arbete, och om det också blefve en uppoffring för Staten att antaga sådana arbetare, så måste det äfven blifva en Statens vinst å andra sidan att desse personer få arbete och sedan sprida arbetsskicklighet inom landet. Detta har Götha canal verkat, och det måste vara en stor vinst att erfarenhet vinnes i sådana arbetsföretag, som vid canalbyggnad förekomma; att hafva insigt i sådana arbeten, är icke att förakta för folket. Jag slutar med att för min del gerna öfvergå till den modification, som af Frih. Cederström blifvit föreslagen. Jag anser mig icke hafva rätt att envisas för något förslag. Den framställning, jag afgifvit, har jag gjort för att följa min öfvertygelse, och jag öfverlemna!' den till R. o. Ad:s bepröfvande; utbedjande mig likväl, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes skilja proposma, så att de framställas efter den ordning, som Utsk. följt, eller uti 2 propos:r; deu första om ett anslag till undersökning, och den andra om anslag till sjelfva canalen. Gr. Horn, Claes Fredr.: Vid början af denna discussion gjordes en anmärkn. emot StatsUtsk:s sätt alt behandla ifrågavar. ämne, hvilken anmärkn. jag visserligen ger allt skäl, emedan jag icke kan neka, att StatsUisk., då det så ampelt förklarat vigten och värdet af detta arbete, hade kunnat måhända komma till annat resultat, än att tvertaf afstyrka allt understöd intill nästa riksdag för detta det ifrågavar. arbetet. Men jag vill likväl förmoda, att den värde ledamot, som gjorde denna anmärkn. emot StatsUtsk., efter att hafva afhört Frih. Sprengtportens anförande i ämnet, skall finna, att StatsUtsk. ej saknat alla skäl för sitt afstyrkande. Det har visserligen för StatsUtsk. varit af högsta vigt, att i denna maktpåliggande fråga få en säkrare ledning för sitt omdöme, än endast en enskild persons anmälan om arbetets utförande och planerna derför.
Doneradt kapital, 12,000 R:dr, föres inom linien. § I Den i sista revisions-berättelsen under § 2 omförmälda Direktionens fordran, 1,124 R:dr 32 öre, i aflidne Bokhandlanden Bagges konkursmassa, upptages jemväl i 1858 års räkenskap, med anteckning, att en ringa utdelning vöre ytterligare att förvänta. § 2. Vid anställd inventering befunnos säkerhetshandlingarne i behörig ordning. — 275 — Nya Elementar-skolan i Stockholm. e/ Denna, i Kongl. Kammar-rätten med, men hos Revisorerne utan anmärkning granskade, räkenskap upptager inkomster och utgifter sålunda: Debet. Dalans från år 1837: Ordinarie stats-anslag . Extra stats-anslag Afgifter af lärjungar . Försaljnings-mede! Cr edit. Utgifter: Löner och arfvoden Balans till år 1859: Kontant behållning Kongl, och Hvitfeldtska stipendie-fonden. Denna räkenskap, som i Kongl. Kammar-rätten blifvit granskad med anmärkningar, upptager förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: — 276 — Debet. Dalans från år 1857: Tillgångar Uppbörd : Jordeboksoch grundräntor m. Summa Credit. Balans från år 1857: Skuld Afskrifningar och Afkortningar: För formedling och andra orsaker Utgifter: Kleresiets friheter * 27: — Till fattiges understöd 45: — » Hvitfeldtska grafkassan 17: 12. Uppbördsoch redogörelse-arfvode 393: 91. Balans till år 1859: Revisorerne hafva härvid icke funnit något att erinra. — 277 Anslaget till National-musei-byggnaden. Detta anslag, hvars redogörelse blifvit i Kongl.
Då man antager såsom en allmän grund för Bankens rörelse, att dess hufvudändamåi består i bibehållande af en orubblig stadga i myntvärdet genom ett osvikligt fullgörande af dess förbindelser, sådana de äro bestämda i i8io års banklag, så måste man antaga den af BancoUtsk. föreslagna rättighet för Bankens styrelse att förminska Bankens lånerörelse, då Bankens hufvudändamåi sådant ovilkorligen fordrar, äfven om man, såsom händelsen är med mig, hyser den öfvertygelse, att Bancostyrelsen kan komma i nödvändighet att använda denna åtgärd mycket förr, än BancoUtsk. synes föreställa sig, hvarvid det föga betyder, att åtgärden står i sista rummet. Denna rättighet anser jag vara oskiljaktig från och oumbärlig för hvarje bank, isynnerhet för en statsbank, hvars ändamål är att vara ett medel åt nationen till bibehållande af ett orubbligt myntvärde. JNär man således erkänner den grundsats, att Banken väl får, men ej måste lemna lån, på vissa säkerheter och korta terminer, åt handeln och de näringar, som deraf kunna draga fördel, och att ordet lånerätt med hänsigt till Banken försvinner, så måste man äfven erkänna en annan grundsats, nemi., att diseontrörclse på namn emot borgen och omsättning på långa terminer icke är föremål för eller bör förenas med en väl ordnad bank, än mindre att belåna fastigheter eller odlingsföretag. Uti förevar, betänk, har Utsk. p. 16 framställt i första rummet samma hufvudändamåi med Banken, som jag har omnämnt, och med mycken tillfredsställelse har jag hört en värd ledamot af BancoUtsk., under discussionen öfver detta betänk , med värma försvara alla de föreslagna åtgärder, som åsyfta att försäkra Bankens förmåga att uppfylla sin bestämmelse. Derföre smärtar det mig mycket att i afseende på ordnandet af creditväsendet ej kunna tillerkänna BancoUtsk. lika stor förtjenst, som Utsk. har förvärfvat i afseende på realisationsfrågan.
Frih. Tersmeden! Utsk. har såsom motiv för den föreslagna betydliga nedsättningen af 1 mill., åberopat den af vederböride lernnade upgift, att utlåningen under hvarje af de 10 sednare åren icke upgått till den nu föreslagna summan, 2 mill.r, men om vi icke gå längre tillbaka än till 1843, så finna vi ätt denna summa icke varit tillräcklig, utan att 2,700,000 Ridr blifvit begagnade. Om den 5:te punkten, som raedgifver Fullmäktige rättighet att, i händelse af behof, förflytta medlen från den ena fonden till den andra, blifver af R. o. Ad. bifallen, så skulle måhända de nu föreslagna 2 (nillina blifva tillräckliga, men man bör härvid iakttaga, att den. millin, som roan tagit ifrån jernvågs-belåningsfonden icke har varit utelöpande, men dock beräknats i sedelstocken. Skulle man komma all använda den i någon annan lånerörelse, så blefve sedelslocken betydligt tillökad, hvilket icke torde vara lämpligt, vid en tidpunkt, då densamma är större än den någonsin varit sedan realisationen. Ulsk. bar föreslagit, att den indragne millin skulle ligga obegagnad, och vänta på de möjligen tipslående Filialbankerne. Blir så förhållandet, upstår ingen rubbning i afseende pä sedelstocken, Den 17 Juni f. m. 251 hvaremot om den användes, eli motsatt förhållande kommer alt ega rom. Hr von Hartmansdorff: Utsk. har uplyst, att den ifråga var:de millin icke algått lill det ändamål, hvartill, hon varit anslagen. När Utsk. derjemte visat huruledes hon kan för elt annat ändamål blifva behöflig: sä synes allt skäl vara för handen att bifalla Utsk:s förslag. Förevar:de punkt blef uppå härefter framsläld propos. bifallen. Då nu Hr Gr. o. Landtm, till behandling anmälde 18:de punktens 2:dra mom. med hvars pröfning R. o. Ad. upskjulil, tills beslutet om 21:sta punkten blifvit fattadt, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Vördsammeligen anhåller jag, att detta Memorial måtte remitteras till Riksens Ständers LagUtskott, samt om tillstånd alt detsamma med RiksStånden commuriicera. Lades på Bordet. Grefve Frölich, Gustaf Eric, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Öfvertygad att Högloflige Ridderskapet och Adeln med samma nit och välvilja alser hvarje enskilt Medborgares rätt och väl, som det Allmännas, har jag icke tvekat att väcka en Motion, ännu mer lifvad, då jag tror mig tillika derigenom iakttaga den dyrbara pligten att bevaka en Fars bästa. År i8o5 erhöll min Far, HofStallmästaren och Riddaren af Kongl. Svärdsorden, Herr Grefve Frölich, då varande Konungens Resö - Den 5 Januarii. 435 lution å Dispositionen af Dahlby och Flyinge Kungsgårdar i Skåne, under 5o års tid. Vid 1809 och 18ta årens Riksdagar ansågo Riksens Ständer samma Resolution ej vara så beskaffad, att den kunde blifva gällande, utan förklarade, att Dahlby och Flyinge skulle, lika med öfrige Kungsgårdar, utarrenderas; men att min Far deremot skulle ersättas, och sedan beslutadt blifvit, att ett Stuteri på Dahlby och Flyinge borde bibehållas, täcktes Kongl. Maj:t i Nåder förordna, att min Fars dervarande Hästar, såsom Stam, inköptes. Genom Kongl. Majrts Nådiga Bref af den 3 Maj 181 \ stadgades de grunder, hvarefter Liqvid med min Fal’ borde uppgöras. Bland de Ersätlnings-anSpråk min Far förut; vid dertill lemnadt tillfälle, gjort, var äfven för dess förlust för Arrendet, innan Arrendetidens slut eller för de återstående Arrendeåren, hvarunder han agde förvänta den vinst som han, de få år han Dahlby och Flyinge innehade, endast kunnat sig bereda; men deröfver blef då icke i Nåder beslutadt. Sedermera har min Far i underdånighet härom, bland annat, sökt hos Kongl. Majrt, hvars Nådiga Resolution ännu icke erhållits: