Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande åter den af Riksdags-fullmägtigen Olof Benjaminsson dessutom föreslagna eftergift af ofvanberörde anmärludngsbelopp, så enär, på sätt motionären sjelf uppgifvit, ifrågavarande anmärkning är Kongl. Maj :ts Nådiga pröfning underställd, får Utskottet, som, vid sådant förhållande, anser sig icke böra ingå i något yttrande angående detta ämne, vördsamt hemställa, att den i sistberörde hänseende väckta fråga måtte förfalla. Ank. till Exp. Ulsk. den 7 April, kl, 5 e. n». Betänkandei anledning af väckt motion om införandet i Sverige af ett ordnadt Stats-skuld-sjstem. (Rgs. Afd.) Under en utförlig framställning af de oberäkneliga fördelar, som skulle vara förenade med en, efter flera andra Staters föredömen, ordnad statsskuld, hvars saknad vore den egentliga orsaken till Svenska folkets fattigdom och oförmåga att begagna sig af alla landets nalurförmoner, har Herr C. G. Påhlman, uti en bos Höglo®. Ridderskapet och Adeln väckt, samt till Stats-Utskottets behandling remitterad motion, föreslagit, alt ett val ordnadt stats-skuld-system, äfven inom Sverige, mätte införas och lill en början omfatta följande för en rörlig stats-skuld lämpliga föremål, nemligen: i :o inrättandet af allmänna sädes-magasin i 12 Län; 3:0 liqviderandet af Statens skuld till Rikets Ständers Bank; 3:o utgörandet af den för stats-behofvens fydlande erforderliga samt af allmänna bevillningen nu utgående summa; och 4:o beredandet af en serskild tillgång, eller räntebärande skattkammare, för Statens utomordentliga behof. Anseende motionären Rikets Ständers egna ombud i Riksgälds-Contoret böra, enligt ett serskildt, de närmare dctailerna i delta afseende otn - Stats-Utskoltcts Ullåtandej N.o 5 fattande Reglemente, besörja allt livad, sorn för skuldsyslemets veikställighet erfordrades.
Ett glädjande bevis härpå har det bland annat synts oss vara, att ett verldsblad, sådant som Paris-Figaro, redan när detta skrifves egnat kongressen en half spalt af sitt strängt anlitade utrymme och, hvad mer är, egnat denna uppsats om vårt land en så sorgfållig redaktion, att på hela denna halfva spalt icke mer än ett väsentligt misstag förekommer, då det i artikeln står taladt om Droullingholm, hvilket naturligtvis bör vara Drottningholm. Intet menskligt arbete är ju fullkomligt, hvarför skulle då en kongress sådan som den nyss afslutade orientalistiska vara det! Klander mot arrangörerna och arrangementerna ha försports från många håll, samt till och med märkvärdigt nog äfven varit synligt i den dagliga pressen. I sin ifver att klandra har man till och med gått så långt att man helt sonika förklarat hela tillställningen vara idel: humbug. Om ryktet talar sanning har denna skarpa och lakoniska kritik allraförst framkastats till Hans Majestät sjelf af en af rikets högst uppsatte män och sedermera öfvergått till ett snart sagdt: bevingadt ordi Till svar lärer konungen helt fogligt ha yttrat: — Lite humbug fins det väl i allting 1 Hade m vid detta tillfälle endast fått vara konung en minut och oansvarig för våra gerningar, skulle vi ha genmält: Ja, helt visst 1 Det allra heligaste är ju icke fritt från humbug! I de heliga sakramenten t. ex. är ju » brödet » icke bröd och » vinet » icke vin, det enda absolut ärliga är vattnet, äfven när det tages ur Jordan. För vår obetydliga del kunna vi icke instämma i den högt uppsattes ampra kritik öfver kongressen.Ty hvarför skulle det vara » humbug », att, som konungen genom sin vän nobilis Landberg gjort, invitera en kongress sådan som den åttonde orientalistiska att sammanträda i Stockholm, när sju kongresser före denna hållits på andra platser å den här planeten? Ha vi icke förut förstått kongressen, dess » mesopota-miske sprog » och förhandlingar, så ha väl näppeligen kon-gressmedlemmarne från fjerran österland förstått vårt språk och våra seder innan de kommo hit!
Då jag egt och sökt utveckla en motsatt öfvertygelse, samt trott, att ifrågavarande bötesandelar, lika med dem, som tillfalla åklagare, icke bordt eller kunnat, på grund af Konungens rådgifvares tillstyrkande, eftergifvas, får jag mot Utskottets behandling af denna fråga mig vördsamt reservera.” Uti hvad denna reservation i afseende å tydningen af 25 § R. F. innehåller, förenade sig Herr Brinck, Peter Petersson, Oscar Carlsson och Pehr Hansson. Herr Ekholm: ”Med flere af det Höglofl. Utskottets ledamöter delar jag den åsigt, grundande sig på någon erfarenhet om gagnlösheten af Utskottets mödo - Konstitutions-UtsAottets Memorial, N:o 6. 55 samma gransknings-arbete, att den method, som dervid blifvit iakttagen, hvarken instämt med grundlagsstiftarnes mening eiler leder till det åsyftade ändamålet. Meningen har tvifvelsutan varit, att igenom en trogen skildring af rådgifvarepersonalens åtgärder under den tidrymd, som varit föremål för granskningen, hvilken kunnat med ledning af Statsrådets protokoller åstadkommas, representationen skulle lörsättas i tillfälle att bedöma karakteren af de rådslag, som föranledt Styrelsens beslut och handlingar. Det kan, för åvägabringandet häraf, visserligen icke göra tillfyllest, alt några enstaka beslut utmärkas, hvilka, hvar för sig betraktade, hvarken äro af någon serdeles anmärkningsvärd beskaffenhet, eller kunna bereda ett sådant omdöme, som 107 § Regeringsformen förutsätter. Jag har således för min del ansett, att Konstitutions-utskottet företrädesvis bordt fästa sig vid de vigtigare förhållanden, hvilka utgöra de förnämsta momenterna i Styrelsens väsende, och hvarifrån bidragen skola hemtas till dess framtida historik. Utur denna synpunkt sedt, hade Utskottet icke bordt i främsta rummet förbigå rikets förhållande till utrikes makter, i anseende till det hotade fredslugnet, som under den närmaste tidrymden varit på väg att störas, och i afseende hvarå en redogörelse varit så mycket nödigare för Rikets Ständer, som dylika förhållanden här mera än annorstädes hemliggöras och undandragas offentlig diskussion.
Denna sida af det sköna berör oss kvinnor mycket nära. H ä r finna v i ett område, som tager i anspråk de egenskaper o c h gåfvor, som särskildt utmärka oss, v å r smak, vår ordningskärlek, vår förmåga att styra o c h ställa och lätthet att finna utvägar samt vårt mer tillbakadragna l i f med tillfällen till odlande af talangen. D e t är kvinnans närvaro o c h inflytande, som skapa h e m m e t i den djupaste betydelsen af detta så innehållsrika ord. Vårt folk får väl räknas till d e nationer, som förstå att uppskatta hemmets värde. M e n hur stark hemkärleken än må vara, skulle den likväl kunna o c h behöfva höjas. D e n måste hållas fri från öfverdrifven omsorg o m yttre komfort, från benägenhet f ö r materiel lyx o c h från hvad m a n skulle kunna kalla familjegoism, annars kan den leda till ondt i stället för godt. V i d bildandet af våra hem är det i synnerhet två saker, som vi icke få glömma att taga i betraktande. F ö r d e t första, att d e återspegla oss själfva; f ö r d e t andra, att d e m e d ett stilla, men oafbrutet inflytande bidraga till att forma v å r inre människa. Jag hade nyligen tillfälle att inträda i en mängd olika hem, hvars ägarinnor voro mig obekanta. Medan j a g väntade på att erhålla ett samtal, ansträngde j a g m i n observationsförmåga f ö r att läsa mig till invånarnes karaktär genom den öppna b o k, jag hade framför mig. M e d en smula öfning kan man p å det sättet erhålla en förvånande myckenhet af pålitliga upplysningar. I n o m den lägre medelklassens h e m var det i synnerhet två saker, som stötte mig, nämligen en viss konventionel tråkighet samt en brist på formo c h färgsinne, som t o g sig uttryck i skrikande kontraster, falska prydnader o c h en allmän olämplighet — ett annat ord f ö r fulhet. M å ej förberedelserna blifva f ö r o m - fattande, f ö r maktpåliggande, så att vi blott Förtjänsterna voro ordning o c h renlighet. D e t skall e j ning så småningom började visa sig.
Söderholtzs underdåniga ansökning om godtgörelse för en vid hans tillträde till arrendet af Kungsberga Kungsgård befunnen husrötebrist9:o angående eftergift till förmån för fattigvården i Norrtelje af Kronans rätt till Dana-arf efter enkan B. H. Sandelin; 10:o i fråga om ersättning till Handelsoch Sjöfartsfonden för förskjutne medel till slafvarnes friköpande å S:t Barthelemy; lito angående eftergift, till förmån för Trelleborgs fattigvård, af ett Kronan tillfallet Dana-arf efter aflidne Postmästaren A. Wallvik; l’2:o angående eftergift, till förmån för Sallerups församlings fattigvård af Kronans rätt till ett efter aflidne husmannen Nils Hansson Modig fallet Dana-arf: 13:o angående uteslutande ur Kronans jordeböcker och räkenskaper dels af fisken, som åtfölja vissa hemman, dels af sådana till utarrendering afsedda kronofisken, å hvilka, vid flera förnyade auktioner, arrendeanbud icke kunnat erhållas; 14:o angående utbyte af indragna fjerdingsmansboställe! Mylinge mot klockarebostället Klintorp i Östergöthlands län; och 15:o i anledning af Nya Trollhätte Kanalbolags Direktions underdåniga ansökning att få till skatte lösa gamla slussen vid Lilla Edet med tillhörande område. S. D. Föredrogos ånyo och remitterades till Lagutskottet följande af Prosten Melander väckta motioner: l:o om rätta lysningsorten till äktenskap, tillika med i anledning deraf uti Ståndet afgifne yttranden; 16 Prot.-Utdrag den 7 December 1850. Giftermåls-Balken ändring och förklaring i likhet med 10 § af samma Kap.; och 3:o om ställande af vederhäftig borgen för all den kostnad och skada, som genoiii besvär öfver prestval kunna vederbörande tillskyndas.
Ut Supra. S. D. Upplästes Hedervärda Bonde-Ståndets Protocoils-Utdrag af den 7 sisth Octob., hvarigenom Ståndet, med anledning af Statsutskottets, i afskrift bifogade Memorial N:o 481, i målet om yrkad rättighet för Åboer å PresteKlockareAnnexeoch Mensalsamt flere hemman, att lösa dem till Skatte, anmodat Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet, ^att i den förut uppkomna fragan om skyldighet för Stats-Utskottet, att afgifva motiveradt Utlåtande till svar på ett Riks-Stånds återremiss af mål, som de öfrige Riks-Stånden afgjort, nu mera bestämdt förklara, huruvida Bonde-Ståndets elier Stats-Ulskottets åsigt ansågs vara med Grundlagens stadgande förenligt. Ridderskapet och Adeln, som, på sätt Dess Protocoils-Utdrag af den 27 sisth Äng. Deh 18 December■ förmiddagen utvisar, för Dess del ansett föreskriften uti 49 §• Riksdags-Ordningen, huru vid åfråga varande tillfällen, hör förfaras, vara så tydlig, att något vidare yttrande, rörande detta ämne, icke af Ridderskapet och Adeln funnits nödigt, förklarade nu, att då, enligt 83 §. Regeringsformen, Grundlagarne böra, efter deras ordalydelse, i hvarje serskildt fall, tillämpas, samt någon förklaring af de samma icke får på annat, än det i 81. och 82. §. §. Regeringsformen föreskrefna sätt, tillvägabringas, ansåg Ridderskapet och Adeln Sig icke äga rätt, att utöfver ordalydelsen ingå uti någon tolkning af 4p §• Riksdags-Ordningen och således ej eller kunna någon vidare förklaring öfver Dess nyss berörde Beslut meddela. Ut Supra.
Maj l emellertid funnit den al komiterade föreslagna ersättning icke öfverskrida billighetens fordringar och densamma icke rättvisligen kunnat presterskapet åläggns, likasom den icke svnls lämpligen böra drabba de särskilda församlingarna, hade Kongl. Majit befallt, all Dess Befallningshafvande skulle, hvar inom sitt lån tills vidare åt lönercgleringsnämndcrnas ordförande och ständige ledamöter utbetala sådant traktamente, som af komiterade blifvit föreslaget. Med tillkännagifvande häraf och under antagande att Rikets Ständer funne ofvanberörda kostnader, hvilka vore oundgängliga för genomförandet af den utaf allmänna tänkesättet länge påkallade, af Rikets Ständer äfven begärda reglering af presterskapets aflöning icke för det närvarande böra annorledes än af Statsverket bestridas, har Kongl. Majit nu äskat, alt Rikets Ständer måtte förklara nämndernas ordförande och ständige ledamöter berättigade att äfven framgent för sina förrättningar af statsmedel njuta reseoch dagtraktamente till enahanda belopp, som vore för Rikets Ständers Revisorer bestämda, äfvensom all anslag till skrifbiträde ål nämnden af enahanda medel måtte med de belopp, som Kongl. Majit, funné lämpliga, utgå; och har Kongl. Majit, enär hvad lör ändamålet erfordrades, icke nu kunde lill siffran bestämmas, ansett lämpligast vara, alt beloppen ifrån Kongl. Majlis och Rikets Stats-konlor af under händer hafvande medel Landlräntericrna tillhandahölles och de gjorda förskotten sedermera blefve till godtgörande bos Rikets Ständer anmälda. Från samtliga Riks-Stånden har denna nådiga Proposition blifvit till Statsutskottet remitterad; och då Utskottet vid pröfning af frågan funnit den af Kongl. Majit löreslagna ersättning vara af behof och billighet påkallad, tillstyrker Utskottet, alt Kongl. Maj is ifrågavarande nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas. I sammanhang hvarmed Utskottet ansett sig böra hemställa, alt Rikets Ständer vid tillkännagifvande af sitt beslut i nyss - Stats-VtsJcottets Utlåtande N:o 178.
Hr Carleson, Jacob Edvard, uppläste följande: K. M:s nåd. propos. till 11. St., angrie Calmar läns fördelning i 2:ne län, har blifvit påkallad af enskilde personers underd. ansökningar, understödda af Länsstyrelsens tillstyrkande. Huru så väl underskrifterne å ansökningarna, som sammansättningen af den deputation, hvilken i und. uppvaktade K. M. under Dess vistande i Wimmerby, tillkommit, är i orten noggrannt kändt, likasom orsaken till Konungens Bef:h:des utlåtande. De skäl, som för delningens nödvändighet uppgifvits, förefalla något besynnerliga. Ehuru långt afståndet äfven är emellan länets norra gräns och Calmar, skal! väl i ett län, som från residens-staden äger 2:ne med hvarandra genom länets sträckning paralelt gående vägar, den ena förbi Westervik utmed kusten ända till Söderköping, den andra midt igenom landet förbi Wimmerby till Linköping, och på sidorna emellan dessa nästan otaliga häradsvägar, med de stora förenade, och der postcommunication är så hastig, att på mindre än 36 timmar underrättelser kunna erhållas från 364 Den 12 Februari e. ro. länets yttersta gräns, möjlighet finnas att fu allt, som tillhör Länsstyrelsens verksamhet, skyndsamt hefordradt. Att vagens längd ej afskräcker någon från en rättegång, bevisas bäst med den mängd mål, som drages under hofrätten oell col legiér. Af föga vigt är den anmärkningen, att det långa afståndet emellan residenset oell länets norra orter är betungande för dem af dessa orters innevånare , som inkallas tili cancelli-förhör — t. ex. i fyllerimål och någon gångiskuldfordringsmål — eller för annan orsak måste personligen inställa sig hos Länsstyrelsen; ty dessa fall äro så få, att de ej förtjena tagas i beräkning, och kunna dessutom blifva än färre, örn de lagar, sorn onödigtvis föranleda till personlig inställelse, t. ex. om fylleri och dryckenskap, erhålla behöflig förändring.
Ständer, vid författandet af den ”nu gällande Bevillnings Förordningen af den ”18 Augusti 1812, insett, samt med följande ”ord i Ingressen jemväl godkänt: ”lör utgö rande af Bevillning vid denna Riksdag hafva ”vi om nya grunder öfverenskommit, enligt hvil”ka denna Förordning är sammansatt, i förhopp”ning, att en rättvis fördelning af Statsbördorna ”må äga rum, och Kronans bästa, i förening ”med undersåtarnes, utan nägonderas förfång » ”vårdas t) tn 29 Maj. ”vårdas och främjas.” Men alt samma princip ”likväl icke alltid blifvit i Beviilnings-Förord”ningen iakttagen och efterföljd, derom äger un. ”dertecknad, jemte flera andre Dannemora Bruksägare en ganska obehaglig erfarenhet. Ty, ebu”ru 2 Art, 4 §. 1 Mora. Innehåller, att af alla ”Jernbruk, Bergsmanshamrar och Ankarsmiden, ”af livad natur som heldst, erlägges i Bevillning två och en half R:dr för hvarje tusende ”af det uppskattade värdet för större eller mindre Brukslägenheter, stadgar likväl sedermera 5 ”Art. 3 §. 2t Morn., att örn Bevillningen , efter ”vissa uppräknade förhållanden, enligt den i' ”allmänhet antagna grund af 5 proCent, icke sti-' ”ger till 24 skillingar för hvarje tillverkadt skeppund Jern af de egenteljga Dannemora verken,’ ”skall denna afgift alltid ovägerligen utgå af ”sjelfva Bruket eller tillverkningen, utan afdrag och utan att inbegripas under den på hem”manen och jorden, enligt stadgade grunder, ”blifvande Bevillning. En sådan Bevillning af ”24 sk. Banco för hvarje tillverkadt skeppund ”öfverstiger icke allenast en Bruksägares verk™ ”liga förmåga, utan äfven ail jemförelse med ”den beskattning, som för öfrigt träffar dem, hvil”ka idka enahanda näring.
N:o 27.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har fråga blifvit väckt derom, att stängsel-skyldigheten, sådan den för närvarande är stadgad, må upphäfvas och en hvar förpligtas att taga vård om sina kreatur, så att de ej göra skada å annans egor; och som detta förslag syftar att från sjelfva grunden bryta den lag, hvilken för egofridens upprätthållande i århundraden här i landet varit gällande, hafva, vid pröfning häraf, Rikets Ständer ansett det böra tillses, dels huruvida nuvarande egofrids-lag är byggd på giltig rättsgrund, dels ock om den varit för landet gagnelig. Härvid har kommit i betraktande, huruledes första grundregeln i allt samhälle är den, att hvar och en måste begränsa sin frihet, så att densamma ej slörer annans rätt, och att följaktligen en hvar måste ansvara för sitt görande och låtande sålunda, att han anses skyldig ersätta skada, af honom tillskyndad annan, vare sig genom uppsåtlig förnärmelse elier genom underlätet iakttagande af pligter. På denna grupdsatS hvilar icke stängsel-lagen, enär deri icke påbjudes, att en hvar skall vara skyldig taga den vård om sina kreatur, att de ej öfverträda gränserna för egarens jordområde och förnärma annans rätt, utan deremot sjelfförsvar antages till sådan regel, så att den, som ej kan genom stängsel skydda sina egor, får skylla sig sjelf för den förödelse, grannens kreatur å dem anställa. Ej eller kan, i fråga om hägnad, ur egande-rätten härledas annan rättighet än den för jordegaren att sjelf inhägna sin jord och densamma freda, på sätt honom bäst synes, då annans rätt derigenom ej kräukes; ty ehuruväl det egna området är en rätts-sfer, hvilken bör fredas för intrång, och grannen således är pligtig att afhålla sina kreatur från ohägn derå, måste likväl sättet, hvarpå detta åstadkommes, alltid blifva hans ensak, hvarom ingen annan eger bestämma.
Med penninge lön kunna anses illa lottade, om de säledeS alla förtjena Riksens Ständer behjertande till möjeligaste uprättelse, sä är det i synnerhet pä den sä kallade Minister Staten, som jag wägar fästa Deras upmärki inhel, och för densamma anropa Deras rättwisa Den delen deraf, som rörer de i aclivilöt stadde medlemmar af denna Stat, stall jag sa mycket mindre widröra, son» bestämmandet deraf, underkastad! - Den 2l December. 1463 stadt tidens och omständigheternas ombytelighek, pä ett Uteslutande sätt synes tillhöra Konungen, hwilken enligt Z2 §. af Regerings.Formen äger att tillsätta Ministrar och alla öfrige lill urrikes beskickningarns hörande Tjenstemän. — Blott denna allmänna anmärk» ving torde lillätas mig, alt likasom RikclS nytta af inhemska Embetsmanna-Staren, ej beror as EmbelSmännens större talrikhet eller högre titlar utan af duglige, och efter behof, med behöflig lön försedde subjeeter, sä gagnas icke heller Riket hwarken af beskickningar pä flere än sädane stallen der de äro oumgängeliga eller af högt caracteriserade och med sä kallad representation försedde, men ej i män derefter lönade Ministrar. Är personen wäl wald och derefter behandlad answarar han för gagnet. En oskicklig Aaibafladeurs miflrag falla blott mera i ögat, än en annan utskickade, " med mindre caracter och kosta mera.
blifver afven för henne en Eainsfrilge, som hon inför sitt samvete sjalf maste besvara och som ett lifvets mal maste för henne stå, största möjliga lycka å h största möjliga antal, icke blott &amp; t mig och de mina. Äfven flickans uppfostran sträfvar nu att bilda karaktärer, icke blott utveckla talanger, lära för lifvet icke för skolan enligt det gamla visdomsordet. Och samhörigheten med det hela skall i samma mån det gör hennes eget lif rikare, ocksh satta henne i stAnd att biittre gagna det allmänna. I alla tider har barmhertighetens tjänst för henne öppnat vida arbetsfält och många äro de hvilkas namn stå inskrifna i dess gyllene bok, m&amp;nga hvilka i kärleksverksamhet g&amp;tt i spetsen för de djupa leden af pligttrogna, själfuppoffrande, tjänande systrar. Me.n p&amp; andra gebiet finna vi ej mhnga som verkligen lemnat spår i tidens sand, lemnat efterföljansviirda, uppmuntrande föredömen. Ofta har handlingskraften brutit sig väg p&amp; ett abnormt eller missriktade sätt, som hos en Cha.rlotte Corday eller Jeanne d ' Arc, och inflytande på varldshiindelsernas gång har i allmänhet blott öfvats, till oudt eller godt, af krönta hufvuden eller kurtisaner, från forntidens grymma tjiiserska Kleopatra till Indiens nuvarande herrskarinna Drottning Victoria. Vaj: tid är en nivelleringens tid, och då jag nu tror att kvinnan rycker upp i ledet och icke längre som S. A. Hedin en gång sagt " är en hämsko på den fria tankens lopp, en fördomarnas mur mot dess fordringarn, tror jag dock att verkligt utmärkta, ledand-e, epokgörande kvinnor som trycka sin stämpel på den riktning de inslagit, ännu länge blifva mycket sällsynta. Jordmånen är för litet beredd, har för nyligen börjat bearbetas och mycken mark ligger ännu obruten. Det var ju ock naturligt, att då för ntigra tiotal år sedan arbetet började med hvad som d&amp; kallades kvinnans emancipation, ropet på ratt som då höjdes var det mest högljudda.
Uppgif den sort, som önEgen villa på tolf rum — förtjusande sk lä a g s e af de tre sorterna. Endast hel sats D o k t o r O. W i d e, Stockholm Vasagatan 20. rtikstel. Trötthet och en ful gång på en höjd, fem minuter med spårväg sä fr n ä d n es. förorsakas ofia af skoskaf, liktornar och staden. Stor trädgård. Moderlig tillsyn. Hel ösande för kronisk förstoppBilliga priser. Korrespondens med M.Ile ning, magkatarr m. m. ömma fötter. Ett mycket användt och utH. Mottur, Route de Ghéne 311, Geneve, N:r 2. Halflösande för magsyra, kolik, .karen mäikt behandlingsmedel häremot är Doksom uppgifver referenser. (G. 87891) gal sten m. m. Bindande för tarmkatarr, diarré tor P. Håkanssons Salubrin. m. m. — Jönköping i januari 1899. träda ofta i säl skap rned kal a fötter. G ar efter fleiåriga studier och prrktik i Sofia Zarsson, Östra Storgatan 63. lord-Amerikas Förenta Stater öfvertagit och öriköping. nom att behandla fötterna med Salubrin Fru A J telier för Damtoiletter jrtsälter Tandl. Carl Rosanders praktik bringas huden i mera normal ' verksamhet. RNS Mstockholm, 19 Tunnelgatan 19 n:r 86 Malmskilnadsgatan. ekommenderas i benägen åtanke. Välkänd Vid behandling en kort stund med Salu Rådfrågningstid 12-1. Al m. tel. 5763. Undertecknad får för den ärade al mänr t till moderata priser.
Län emot Z ProCenks ärlig ränta, uppå Directionens afgifwande Revers, ställd alt infrias sex mänader efter stedd uppsägning samt serskildt Hypotheque uli de «f Allmänna BrandsörsäkringsFvnden bekante Antecknade Reverser till sä stort belopp, som Herrar Fullmagtige kunde anse innefatta full säkerhet för de ifrån RikegäldsContoiret tillförsträckande summor. Ömsesidiga förmäner tyckas hafwa grundlagdt dek förhällande, som ända till är 1807 warit bäda Werlen emellan. För en sä beskaffad Inrättning, som Allmänna BrandsörsäkringsWerket, hwilken alltid mäste halla i beredskap penningar för tillfälliga och hastigt päkommande utgifter, torde det med skal kunna anses såsom en betydelig förmon, art pä ett säkert ställe sä insätta hela desi Fond emot 5 ProCents ränta; och att tillika nar som haldft och utan ringaste omgång, efter behof, kunna disponera större eller mindre del deras;. Förmanen pä RiksgäldsWerkets sida skulle ä er besia deruti, att samma Werk uti Allmänna BrandsörsäkringsFonden erhölle ett betydligt LänCapital, hwilker utan äfwenkyr af uppsägning oinskränkt, kunde begagnas, blott med undantag af den summa, som Directionen af Brand.- försäkringsFonden kunde finna sig föranlaten att till Werkets underhäll och brandskadors ersättande uttaga. Och det synes hafiva warit cn siik förmän, som skutte uppwäga det Beswär, RiksgäldsWerket Ljerde Band6s, 7». till - §46 Den ri November. tillskyndades genom Uppbörden, Controllen, Bokfö, ringen sch Redowisningen af alla inflytande Brand försakringsmedel.