Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B al an a till år 1863: Kontant Utl&ntn behållning. medel. Fordringar Summa. Tillgångar: Konsistorium: Weströmska dito 30: — 1,000: 1,030: Fordringar. Summa. Krut meijer-Schéele ska stipendiefonden 70: Biskop Malmö elementarläroverk: Egna kassan Bibliotheks-kassan Premieoch fattig-dito Besparingsfonden Terminsafgiftskassan Lärarnes aflöningsme del S:r Kristianstads elementarläroverk ; Byggnads-kassan Egna dito Skolafgifts-dito Gevärstonden Premieoch fattigkassan Stipendiefonden Gyllenkroks stipendiefond Bibliotheks-kassan Fordringar. Summa. Karlskrona elementarläroverk : Helsingborgs elementarläroverk: Bibliothekskassan 45. 45. Ystads elementarläroverk: Karlshamns elementarläroverk: Landskrona elementarläroverk: — 211 — Kontant Utlånta behållning. medel Fordringar. Summa. Enkefru Sölvesborgs elementarläroverk: Ronneby elementarläroverk: Cimbrishamns pedagogi: Engelholms pedagogi: Premieoch fattig-dito 14: — 14: — Terminsafgifter 44: 50. — —- 44: 50. Summa 504,960: 77. — 212 — Konsistorium i Göteborg. Följande förhållande mellan inkomster och utgifter inhemtas af denna, i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar granskade räkenskap: Debet. Balans från år 1861: Tillgångar: Warbergs dito - 3,386: — Kongelfs pedagogi 556: 85. Kongsbacka dito . 1,678: 44. Uppbörd: Marstrands dito 3,421: — Karl Johans församlings dito 1,834: 88. Balans till år 1863: Skuld: Konsistorium: Göteborgs elementarläroverk: Premieoch fattigkassan 151: 20. Karl Johans församlings elementarläroverk: Halmstads elementarläroverk: Kongelfs pedagogi: Egna kassan —■ 1 Kredit. Balans från år 1861:
«Han vet icke att jag är här,» tänkte hon, och gaf honom tecken med en röd schalett, som hon höll i handen. Då öppnades nedra fönstret med buller. Feodor såg sig om, helsade höfligt, men kallt; ovillkorligt kastade han äfven en blick uppåt. Han såg henne; hans blick och rodnad talade tillräckligt, men han såg sig observerad, och fortsatte sin gång. Några ögonblick sednare såg hon honom tala vid Schalinsky, hvarefter denne skyndsamt begaf sig nedåt. I tanke att gå ner, mötte hon i trapporna Hedda, som berättade att hon genom fönstret helsat på Karlowitsch. «Svåger och Maria voro icke inne och så passade jag på,» sade hon. «Tycker du ej som jag Leonna, att det är synd och skam, när man måste liksom stjäla sig till en helsning af en bekant menniska. Leonna qväfde en suck. Hedda fortfor: «Om jag nu under det ni är borta, kan träffa honom eller Schalinsky, skall jag be dem passa på i morgon, så gå vi båda upp dit till backstugan på andra sidan kyrkan. De kunna gå den andra vägen dit. Vi träffas der och få då prata bort en stund med dem, menar du inte,» tillade hon med ett illparigt småleende, «att jag vet, att du och Schalinsky äro vänner. Jag tillstår, att jag misstänkte dig i början för Karlowitsch, men sedan jag varseblef, huru den förra i sist, när jag var här, smög dig en biljet i handen, har jag ändrat tankar.» Leonna rodnade; detta bekräftade Heddas förmodan, och gjorde den till visshet. «Nej, goda Hedda, ett sådant möte vore opassande,» svarade Leonna. — «Ehuru roligt nog,» tillade hon sedan, när hon såg, huru illa anmärkningen upptogs. «Vore Greta Lisa hemma, gick det nog för sig, men hon var ju här i dag, när vi kommo hit, för att säga till, att hon med båda barnen reste till staden, i afsigt att träffa der sin man, och att hon blir borta i flera dagar.» «Det är sannt, men jag vet också, att hon gaf dig sin stugnyckel, när hon hörde att du ärnade för min skull dröja här några dagar.
Att utländska kläden till öfverflöd finnas bär i landet, det är emedlertid en lätt bevislig sanning; och om nu jemnäl den varan skulle fritt få införas, så blifver det icke något problem, utan ett rent axiom, att högst Tio år härefter skola icke Tio Klädes-fabriker finnas i Sverige. — Jag bar hvarken egna fabriker, ej eller är jag associé med någon annan. Men jag bestrider ändock allt bifall till Herr Th anis motion, emedan jag för min del, är fullt öfvertygad, att framgången deraf varder skadlig för ett ganska stort antal Svenska medborgare, utan att gagna Stats-Cassan. Dock, om, emot all förmodan, samma motion antages, saknar jag icke skäl, att vän - Den a3 December. 34g skapsfullt fråga, om icke Motionairen, för att bringa saken till den alldra största möjliga fullkomlighet, skulle finna godt extendera sin motion ända derhän, att inga inhemska 'varor få här i Sverige tillverkas långt mindre föbrukas. Detta mitt anförande torde få åtfölja Herr Thams memorial, och dermed göra sällskap. Herr Tham } Wollrath: Då en motion af Herr Lefren i samma ämne förekommer, och hvilken jag ämnar besvara, skall jag, efter genomläsandet af de nu upplästa anföranden, om så behöfves, äfven svara derpå. Friherre Åkerhjelm Gustaf Fredrik: Här har i de båda sista anföranderne blifvit sagdt, att importen för år 1827 med 2 millioner öfversteg exporten. Men värdet vid Tullberäkningen kan ej gifva ett fullkomligt bestämdt resultat. Detta värde är både för importen och exporten fictivt, och då det i synnerhet för den sednare är lägre upptaget, än hvad exporteuren för varan erhåller, blir det verkliga resultatet ej till exportens förlust. Att förhållandet måste vara sådant, bevisas bäst deraf, att våra köpmän icke Bankruttera, och att vår cours faller. Värdet af den Spanmål, som inkom i Riket 1827, uppgick ensamt till 1,100,000 R:dr, och om den afdrages, blir skillnaden i det uppgfina 35o Den 23 December. varuvärdet emellan import och export vida mindre.
Den 17 Octobcr f. m. 89 tillkallad att afdöma ett mål, sällan eller aldrig sysselsatt sig nied crimipalrätisakningar, som hos domaren, hvilken en längre tid och uteslutande egnat sig åt sådana undersökningar. Hr Dalman har tänkt sig, att domarecorpsen och sär* deles Högsta Domstolen kunde vara så tillsatt, alt den följde impulser. Men vill man förutsätta, att domaremagten ej handlar sjelfständigt, måste man medgifva, att juryinrättningen, åtminstone sådan den i vårt land är organiserad, gifver ingen bättre garanti; ty om domstolarna anses tillgängliga för högre inflytelse, kan man äfven förutsätta, att de välja sådana jurymän, som alltid fällde. När man talar om möjligheter, kan denna tänkas lika väl, som den Hr Dalman uppställt; då behöfdes blott att uppsöka några jurymän af ett visst politiskt tänkesätt, hvilka alltid valdes af håde åklagaren och domstolen för att med säkerhet bestämma, det den anklagade alltid skulle blifva fälld, och tvifvelsutan skulle domstolen hysa mindre betänklighet att utse sådana jurymän, än att sjelf fälla, enär den i förra fallet kunde afvända det förhatliga från sig på juryn. Hr Dalman har vidare omnämnt, att han, hellre än att borttaga juryn i de speciella mål, som angå tryckfrihetsbrott, ville öfvergå till juryns införande i alla brottmål, särdeles dem, som angå förolämpningar i ord; hvarjemte Hr Dalman Vidare ansett juryinrättningen ej vara främmande för vårt land samt dervid citerat vår gamla nämnd. Jag kan ej finna annat, än att juryn är vida skiljd från våra fordna edgärdsmän och gamla nämnden; den dömde om både factum och jus, då deremot juryn blott dömer öfver factum. Men i anleda, af det företräde, Hr Dalman gifvit åt juryn i allmänhet såsom ett criminalistiskt institut, torde det tillåtas mig att få anföra några ord om juryinrättningen, betraktad ur criminalistisk synpunkt. Den har äfven en politisk sida, och denna är visserligen den vackraste; men jag förbigår den, då tiden nu icke tyckes medgifva en fullständig framställning af ämnet.
Banco-Sedlar för hvarje R:dr Silfver Specie och 5 R:dr 32 sk. i dylike Sedlar för hvarje Ducat, emot en betingad förskotts-summa, stor i3o,oooR:dr; att på en gång eller i lieie poster lyftas, samt under för öfrigt likartade vilkor, som de uti förrberörde Contract af den 9 Julii 1835 bestämde. 1836 den sy September afslulade Banco-Fullmägtige, med enhälligt antagande af ett då ingånget anbud, Contract med ett Handelshus i Götheborg om leverering lill Banken af Silfver, motsvarande 88,000 Svenska Specie R:dr, efter enahanda pris, som de i förut ingångne Contracten bestämda, emot ett betingadt Förskott af 174,000 R:dr i Banco-Sedlar, att i elt för allt af leverantören lyftas, om och när han derom sig anmälde, samt under för öfrigt likartade vilkor med de här ofvan upptagne. Det förra af desse 2:ne Contracter fullgjordes redan den >3 Augusti 1836 genom leverering af Silfver till belopp af Silfver Specie R:dr 64,957: 4i. 11. och således med en öfverleverering af R:dr 14><)57: 4i. 11. Silfver Specie; och det sednare fullgjordes den 20 October samma år genom leverering af Silfver Specie R:dr 89,027: 18. 9. och sålunda med en öfverlevering af R:dr 1,027: 18. 9. sistnämnde mynt; hvilka öfverlevereringar äfven blifvit godtgjorde efter de i Contracten upptagne pris.
Jag får, hvad angår de 1,100,000 R:dr, som till CanalByggnaden åro använde, till hvad jag redan sagt, ytterligare tillägga, att af dessa voro redan 800,000 använde x8l5, utan att anmärkning derå gjordes; och vidare påminna om en omständighet, som synes hafva undfallit, att uti RiksdagsBeslutet af j8ie, som tilläde Götha CanalVerk Bankens biträde, voro dessa 800,000 R:dr ej alla anslagna till Discontering, utan uttryckligen förordnadt, att 5oo,ooo R:dr borde anses såsom Creditiv för Discont en, och de öfriga 3oo 000 såsom ByggnadsFond användas. Då nu igiå års granskningar och beslut utan anmärkning upptogo 800,000 R:dr använde till arbetet, och man ingenstädes yttrade,1 att Byggnadsbitrådet häruti var inbegripet, så följer ju deraf, att de 3oo,ooo R:dr voro odisponerade; lågges de till ofvannåmnde 800,000, så år skillnaden emot verkliga förhållandet till fördel, men så liten, att den visst ej förtjenar ao Den 2 Juni!• komma i beräkning. På sådane skål, och då jag förut haft åren utveckla belägenheten, hvaruti Directionen befunnit sig, nemligen, att antingen ej fullgöra det föreskrifva arbetet eller ock att nyttja den förut brukade godkände utvägen, att taga medel ur Disconten, så har Directionen, efter min öfvertygelse, ej kunnat göra annat, ån hvad den gjort; och fritt bekänner jsg, att, om samma belägenhet ån en gång intråfFide, vid ej andra ån hittills ägande föreskrifter, och jag till och nied röi utsåg samma påföljder som nu, skulle jag dock taga samma utväg. Mitt samvete förbjuder mig dölja detta, och med lika lugn emotser ninn då alla påföljder.
Stånden skulle antaga r:drn r:gs och dess indelningar på vanligt sätt i sk. och r:st., så synes det mig icke vara skäl för R. o. Ad. att borttaga tiden med särskilda he.stämmanden i den delen, utan alt följa Den 23 November e ra. ^ ” systemet enkelt, alt den antagna kronan må delas i 100 styfver. Uti' de främmande lander, hvarest jag längre tid uppehållit mig, finnas inga myntstycken motsvarande 10 styfver; i Frankrike finnes endast mvntpiecer af koppar å 5 cenlimes, i Ryssland är 5 kopek den högsta. Om hos oss enheten fördelades i 100 styfver, sä komnie säkerligen 5-slyfverstyckel att af folket benämnas nysk i liing eller något dylikt. Jag tror att oss ej göres hellof af annat för det närvarande, än alt besluta, alt kronan bör indelas i 100 styfver. Hr Mannerskantz: Afven jag tror det vara öfverflödigt att införa särskild afdelning af 10-delen utaf kronan. Man har hittills räknat med skillingar, som varit 48 på r:drn; det blir visserligen litet svårare att öka dem till 100, men det blir ändock icke mer än 2 siffror, som gå öfver columnen, och jag tror, alt denna svårighet blir mycket mindre än alt liniera upp en särskild column för en tredje afdelning. Jag tror således att dol vore häst besluta, alt den antagna kronan indelas i 100 styfver. Med framställning derom, att Hr Gripenstedt föreslagit, alt nya räkne-enhelen skulle indelas i 100 lika delar och hvarje sällan del kallas styfver, samt Gr.
Af allt mitt hjerta instämmer jag i denna sats, men jag kan icke följa den värde talaren i hans tillämpning deraf på förevaride fråga. Genom förslaget äro nemi. inga förut till representationen berättigade klasser derifrån uteslutna. Formen för deras representerande är väl något förändrad i ty att delaktighet i representationen skulle erhållas genom val i st. f. sjelfskrifvenhet, men om de sjelfskrifna representanterna sjelfva medgifva en sådan förändring och således afstå från en dem tillhörig rätt, måtte väl ingen orättvisa sägas hafva dem tillskyndats. Då förslaget för öfrigt inrymmer representationsrätt åt en mängd förut orepresenterade medborgare, kan man väl icke heller säga att, relatift till nuvaride förhållande, någon orättvisa blifvit begången, ty det vore ju detsamma som att förklara, att rättvisa mot en eller flera är sämre än rättvisa mot ingen. En talare har sökt ådagalägga, att Riddarhuset, ifall förslaget erliölle verklighet, skulle urarta till en demokratisk församling. 7* I Od Den 15 Februari e. m. Della är eli nyll bevis för den kända satsen, ali man kan, synnerliggst med så stor dialektisk förmåga som den värde talarens, lätteligen komma lill hvilka slutsatser, som heldst, blott man icke är nogräknad med premisserna. Berörde yttrande stödjer sig på antagandet deraf, ali R. o. Ad:s valmän icke skulle kunna emotstå påtryckningen af den demokratiska pressen. Jag frågar: är det någon rimlig anledning att förmoda, det R. o. Adis ledamöter skulle blifva mindre sjelfständiga såsom valmän, än såsom representanter? Eller, om jag omvänder frågan: bar man skäl att antaga, det 1$. o. Adis ledamöter äro mera sjelfständiga som riksdagsmän, än de skulle blifva som valmän? I tvifvelsmålet derom ligger, snart sagdt, en skymf emot R. o. Ad. Argumentet hvilar äfven lill en del på den omständigheten, att 15 ofrälse faslighelsegande embetsman skulle genom förslaget erhålla inträde på Riddarhuset, och man bar i detta hänseende såsom exempel anfört det inflytande Brukspalronerne utöfvat pä BorgareSl.
Fullmägtiges uppmärksamhet derå, att tillverkningen af skillingssedlar måtte inskränkas till det oundgängliga behof, som ungefärligen för vexlingen kunde erfordras till 1845 års slut. I anledning häraf hafva Banco-Fullmägtige, enligt hvad deras Protocoll för den 27 nästlidne Juni utvisar, förklarat, att ehuru riktig indragningen af Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk. än måtte vara, så och enär denna åtgärd likväl erfordrade ett belopp af metallisk valuta, som vore större än Banken lämpligen kunde dertill afse, funne Fullmägtige sig, under närvarande förhållanden, icke kunna tillstyrka bifall till Revisorernes ofvanberörde framställning. Från Högv. Preste-Ståndet hafva, enligt Protocolls-utdrag af den 17:de nästl.
Balans från år 1838. Beräknad ränta till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor, för af kieditivet begagnade medel år 1839, i,5i3. 23. 3. Skulder: i;o Till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor, för af kieditivet lyftade medel år 183g, kapital 36,260. ränti härå, å 5 p< oc nt, till 18)9 års slut 1,5.3.23. 3.37_„_Va,_ 3 2:0 Gamla Ull-Diskontfonden, för förskjutna medel, 2,706. 6. 4' 4° 479 >9 7 Summa B;co Rdr 83,299! Carl G. Kasel. Bilaga Litt. G. Kapitalslut öfver Nya Ull - P å f ö r e s. Balans från år 183g. Skulder: i:o Till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor, för af kreditivet begagnade m.del år 183g, kapital 36,200. 5 procents ränta bäiå till 183g års slut i,5i3. 23 3. Ränta till Rikets Ständers Riksgälds-Kontor för af kreditivet begagnade medel år 1840 1,171 1 4 Balans till år 184 Tillgångar: Säkra, Behållning i Rikets Ständers Bank 36. 26. — Diskont!än I7,5oo. _ Osäkra Fordringar . • 5,433 36. 6. 22,970 >4 6 Summa B co Rdr 1 64,6201451 5 Stöckholm af Manufaktur Diskont - ia. F. Ström. — 33 — Diskontfonden för ar i84o. Godtgöres. Balans från år 1839. Säkra, Behållning i Rikets Ständers Bank . i>029- 3. 1. Skulder:
„Vi äro sändebud från det mäktiga Söderhafvets konung“, svarade den ena af snäckorna. „Han har sändt oss hit, för att få höra budskap från sina anförvandter i dessa trakter. Det är, som man vet, ej stort att lita på sjömäns berättelser, och han vill veta säkrare genom oss huru de lefva här“. „Ack“, sade den hufvudlösa damen, „hvem är den potentaten? Jag mins ej att det någonsin kom sändebud från honom till vårt hof“. „Han är den mäktigaste af hafskonungarne. Ett präktigt hof, ett rikt och folkrikt vatten“. „Folkrikt land?“ frågade en röst. „Nej vatten. Försök att räkna söderhafvets vågor, då får ni veta hur talrikt hans folk är. Visserligen är vattnets folk olika jordens. Ord talas der aldrig, allt är sång. Har ni hört stormen fara öfver hafvet, ni har då hört vågornas sång. Då är stor folkförsamling, då talas kraftiga, vackra ord, med lifliga åtbörder och hög röst om kung och folk. Eller har ni sett vågorna leka och smekas en afton, vid stranden, just då de hålla på att slumra? Har ni hört hur ljuft de då sjunga, huru smekande i deras vänliga samtal. Man har talat om Sirenernas sång för att locka sjömännen i hafvets djup; nej icke för att locka ha de sjungit så; men de hafva talat vänligt till de förbifarande, och deras toner hänföra dödliga öron. Nu vilja de aldrig mer tala till jordens barn, de veta att dessa ej kunna bära det. Ljufligt att bo i hafvets krystall, skönt i dess lunder af korall, herrligt dess språk, det heter sång.“ „Atlantos är konungens broder, åldrig som han, mäktig och stor. De helsa hvarandra med vänskap. Atlantos sonason är den sjö som svallar här utanföre. Han älskade Saima, den blåögda sköna, från tidernas morgon, men afundsjukt lade sig landet till hinder emot deras förening. Och Saima hon kastar längtande sina blå ögons blickar emot hafvet, men en talrik vakt af landtandar stå med sköldar och spjut af tall och gran och stänga till och med åsynen af den älskade.
I morgon skall ni kanske ej ens känna igen mig, om ni möter mig på gatan • — » » Jag glömmer er aldrig, » inföll han med ett allvar i rösten och en förändring i väsendet, som kom mig att darra, ty jag hände, att det var allvar. » Det finns människor, som likna klara, kristallrena källor, och det finns andra med törstande läppar, som tycka sig skola kunna dö af sällhet, om det förunnas dem att släcka sin törst med detta vatten. Det fina örat hör, hur det porlar fram ur markens sand, den fina blicken ser, hur det glindrar där nere i djupet af bubblande vattenpärlor, som släcka törst — • » Jag reste mig upp och ville gå. Hans ord stämde om hela mitt inre. Jag skall aldrig kunna säga AF TYCHO ÖDBERG. dig, hvad jag kände i detta ögonblick. Om jag skulle försöka, så ville jag likna det vid en kejsarinnas stolthet och en tiggerskas uselhet. Och där stod nu också konventionalismen bredvid oss med sina band och bindlar, färdig att lägga dem på oss igen. » Nu är det kanske tid på, att vi gifva lyckans och glädjens flyktiga genier fria igen, » hviskade jag med darrande läppar, under det att jag drog af mina handskar. Ringen glänste på mitt finger. Han stod alldeles tyst en lång stund. Jag vågade ej se på honom. Med nedslagna ögon väntade jag på, att han skulle tala. Med ens kände jag mig sluten i hans armar, och hans läppar trycktes hårdt emot mina. Förskräckt ville jag fly ur hans fasta grepp, men han höll mig kvar, under det att han med en alldeles förändrad röst hviskade till mig så nära, att jag kände hans andedräkt på min kind: » Så har jag ändå druckit en droppe ur den källan — om jag så ock har grumlat henne — ni ljög för mig » Och så flydde jag lik en dåre, som vaknar till besinning och finner sig stå nära en afgrund. Kort därefter bröt jag min förlofning. Någon annan man har sedan dess ej kysst mina läppar. Jag återsåg honom ej förrän den dagen, då du var vittne till vårt möte Och nu, Jelena — är det slut, tror du? Nej, i går återkom min riddare till Sverige och frågade mig, om jag ville blifva hans maka.
Föredraganden f) förklarade, att oroligheterna i Hufvudstaden under en sednare tid varit hotande både för enskild och allmän säkerhet, samt att den af denna orsak anbefallda Garnizonsförstärkningen inom Hufvudstaden utgjorde ett lika vigtigt som angeläget ändamål, hvarför kostnaderna af Tredje Hufvud-Titeln icke till högre belopp, än som skett, kunde bestridas, och tillstyrkte derföre, att en summa af 69,000 R:dr B:co måtte i Nåder anvisas, att utgå af det å Riksgälds-Contoret för «andra högst vigtiga och angelägna ändamål, än Rikets försvar» anvisade mindre creditivet, i hvilket yttrande Stats-Rådets Ledamöter sig förenat, bland dem en g) med den förklaring, att då han den 1 Augusti tillstyrkte utbetalning af ofvannämnde 24,000 R:dr, han grundat detta tillstyrkande på den förutsättning, att den i commandoväg beslutna Garnizonsförstärkning, hvartill anledningen icke blifvit Stats-Rådet meddelad, eller då tillhörde hans bedömande, vore tillfällig och snart skulle upphöra, men att han, då Kongl. Maj:t nu täckts tillkännagifva, att denna Garnizonsförstärkning föranledts af de i Hufvudstaden förefallna våldsamma uppträden, och således haft tillföremål ordningens upprätthållande och personliga säkerhetens skydd, ansäge deraf följa, det utgiften rätteligen tillhörde Andra Hufvud-Titeln; då likväl denna Titel saknade tillgång och ut - J) Tit. Ulfsparre. g) Tit Hård, Bilagor till Conslitutions-Utskottels Memorialt N.o lii. 47 > giften afsett elt högst vigtigt och angeläget ändamål, instämde beraälde Stats-RådsLedamot i hyad Föredraganden anfört. Af de inför Konungen uti Commandomål förde protocoll, hvilka Utskottet på begäran erhållit, inhemtas följande: Den 24 Juni 1838 beslöt Kongl.
Den til Ordförande i Lommitteen utnämnde bör allid rilse, at aile i vistnÄet med läxermgen mitznöjde pä en och samma dag eller efter hwarannan följande dagar fa sine Befwär söretagne och afgjorde, da det för dem medförer minsta tidspillan och kostnad, och äfwen siere af dr Klagande kunna derigenom fa tilfälle förena sig om samma Personer lil Lompromisssrier a deras sida 10. lVlom. De i denna Förordning Utsatte böter, hwarom ej annorlunda förordnadt är,gä til de fattige i den Socken eller Församling, hwarest Förbrytaren finnes Mamalsstrifwen. 7. §. <vm UpbZrden. 1. lVlom. Sedan cksxerm»H-Langderne blifwit ordenteligen uprattade och med de tillägg försedde, som i anledning af anförde Beswär, Lomxromiks-Rättens bestut, eller de frän andre Orter efter ^xerin^-Förrätcningen inkomne upgifter gjort nödwändige, stola i enlighet dermed UpbördsLänqder författas och desse jemte laxei-m^ LängSerne sä tidigt inlemnas, i Stockholm lil Stadens Den Zi Mars. 1545 Upbörds-Contoir och i de andre Otterne til Lands(iomoii-en, för at der emot hwarannan jemnföras, at.^)fwer-Ståthållare» och Landohöfdingen inom den i:sta Ottober kunna dem med Upbörds-Oi-Ures förse, hwilka Oräre stola contr38iZneis8 i Stockholm af Stads-Kamererare» och i de öfrige Orter af Lands-Kamererare». Hela Upbörden af Bewillningen ster nu mera i Penningar, antingen i banco och Speciemynt eller Riksgälds-Sedlar efter stadgad Dvalvstion8- grund. z. lvlom. Harads-Skrifware» ware stylvig, at uti hwar och ens arliga Lontribmions.