Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs Banks privilegium att utgifva sedlar, sorn för mynt erkännas. Detta vore dock, skall man säga, att ruinera Banken. Så är allmänna tron; men utan all verklig grund. Äfven om Riks Bankens privilegium uphörde, skulle dess verksamhet bli oförminskad. Man skulle fortfarande öfver hela landet företrädesvis mot taga Riksbankens sedlar, helst denna Banks rikedom och soliditet framför de öfriga vore af alla känd. Någon faktisk förändring i Riksbankens rörelse skulle deraf icke följa; men den stora osäkerhet, hvari man sväfvar, så länge Bankens privilegium qvarstår, skulle då uphöra. Om Riksbanken under närvande förhållanden skulle stoppa, förlorade man icke blott hvad man af dess sedlar innehade, utan derigenom skedde en rubbning i alla affärsförhållanden. Och blotta fruktan för en sådan katastrof verkar i hög grad menligt på afifärslifvet. Men på samma gång som Riksbankens privilegium uphörde, borde man också stryka ut privatbankernas privilegium och frigifva bankrörelsen, med skyldighet för hvarje sedelutgifvare, att sina sedlar med metallisk valuta inlösa. Det är från denna punkt som jag tror, att man hade hort börja i lagstiftningsväg. Men på detta sätt, torde man invända, blefve landet öfversvämmadt af sedlar. Jag tror dock, att denna invändning förfaller, om man närmare tänker derpå. Privatbankerna hafva så småningom rott sig upp och man har så vant sig vid dem, att man mottager deras sedlar, utan att i de flesta fall ega någon kännedom om soliditeten hos den bank, som utfärdat dem. Men låt bankväsendet och sedelutgifningsrätten blifva fria, så blir deraf ock en ovilkorlig följd, att eea större försigtighet iakttages i fråga om sedlars mottagande i allmänna rörelsen. Då skulle aldrig en sedel mottagas med mindre dess utgifvare vore fullkomligen känd. Hvarje Banks cirkulationsterritorium finge således en viss gifven begränsning, utom hvilken dess sedlar icke kunde röra sig. Nu deremot mottagas privatbankernas sedlar nästan öfver hela Riket, oeh åtnjuta derigenom ett stort och orättvist privilegium.
Utdrag af Frotocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 10 Julii 1815. Företogs ånyo förslaget till Skrifvelse till Riksens Ständer rörande décharge för Stats-Rådet och Föredragande hos Konungen. Vid detta tillfälle upplästes dels det förslag, som ifrån Beredningen blifvit inlemnadt, dels Utskottets egna Protocoll rörande anmärkningen om införda bomullsväfnader i Götheborg. Herr Biskoppen Doctor Faxe förklarade sin öfvertygelse vara, att Constitutions-Utskottet endast efter 106 och 107 §§ Regerings-Formen kunde göra någon anmärkning, och att, när det ej på sådan grund dertill funne skäl, borde all anmälan af klander till Riksens Ständer förfalla. Herr Commerce-Rådet Egge åberopade sig, hvad han förut i ämnet yttrat, och tilläde, att efter de upplysningar, Stats-Secreterarne Grefve Mörner och Baron Wirsén genom sina yttranden till Ridderskapet och Adelns Protocoll i afseende på förevarande ämne afgifvit, skulle en anmärkning derom, anmäld af Utskottet, icke af Riksens Ständer böra väl upptagas. Herr Silverstolpe erinrade, att den beslutna anmärkningen ej anginge hufvudfrågan om bomullsväfnadernas införsel, utan endast den omständigheten, att tillåtelsen dertill varit gifven, utan behörige Embetsverks föregångna hörande. Herr Biskoppen Doctor Faxe önskade få veta, hvilken § i Grundlagarne, som tillät en anmälan af sådan egenskap. Vid betraktande af 10 § Regerings-Formen, syntes honom vederbörande Embetsverks hörande bero deraf, huruvida Konungen hade några upplysningar af nöden. Deröfver vore Constitutions-Utskottet för ingen del Domare, och, der Konungen sjelf inga upplysningar äskat, kunde ej Stats-Rådet och Föredragande beskyllas derföre, att ett sådant hörande vore underlätet. Efter någon ytterligare öfverläggning gjorde Herr Baron och Ordföranden proposition till bifall på det förslag 954 Riksdagen 1815.
— Ja, det är inte alltid att skönhet leder till lycka, fast det var allt den jag kan tacka för att ha blifvit gift öfver mitt stånd; jag var bara torpardotter. Ja, nu får fröken komma ner och hälsa på Björkman, det är bättre med hans ledvärk i dag. » Hildur insåg snart, att hon hvarken kunde vara till gagn eller glädje för denne vresige sjukling, och då husmodern frikallade henne från allt deltagande i de dagliga göromålen, beslöt hon att så mycket som möjligt helt ensam lefva friluftslif i den vackra omgifningen. Men hon hade uppgjort räkningen utan värdens son, som ägde en underbar förmåga att söka upp henne i skogen, och som, till råga på förtreten, gömde nyckeln till den lilla båten, så att hon ej kunde komma ut till de vackra holmarne, utan att få honom till roddare. Hon räknade dagarne, tills han skulle infinna sig på rekrytmöte, och emotsåg då en mera behaglig tid, fastän hon ej kunde undgå att längta efter tant Majas orubbliga matordning; den erbjöd do&gt;-k en större omväxling än stackars fru Björkmans evinnerliga salta köttoch fläskbitar. Hon beslöt att tappert hålla ut sina två månader; Hjalmar skulle ej få anledning att göra narr af henne, och i sina bref till sin far uttalade hon sin belåtenhet med det enkla landtlifvet. Till Harald sände hon blott hälsningar; hon var rädd att han skulle läsa mellan raderna, ifall hon skriftligt meddelade honom det allra minsta. Tänk om han visste, att den här Ernst — Nej, detta var harmligare än långe, dumme Pelléns efterhängsna beundran. På Agdas långa epistel, som doftade af mysk och förtjusning, svarade hon ej ett ord, fastän hon nu var sinnad förlåta henne fusket vid byteshandeln. Men föresatser äro luftiga ting. Hildur räknade nu blott timmar till unge Björkmans affärd och hade redan lejt en duktig torparflicka till att följande dag ro sig ut till holmarne och skären, då postbudet bringade henne ett bref från Hjalmar, hvars innehåll var en enda lofsång till Agda. Aldrig hade han haft roligare, än sedan hon kommit i Hildurs ställe. Agda var ju en sportmänniska af äkta slag.
Detta stadgande bör, efter mitt omdöme, således alldeles utgå, såvidt det rörer arbetsfolk inom socken eller församling, hvars ansvarighet i fattigvårdsvåg redan år öfvertagen och icke på detta sått bör afskuddas, samt i alla händelser, tvärt emot all förnuftig lagstiftningstheori, påbudet ej verkar retroactivt, enär synnerligast jordegare tilltrådt hemmansdelar, der slatoch dagsverkstorpare besitta efter äldre från 1827, på femtio år eller lifstid slutade orubbliga Contract, stuguplaner eller smärre lågenheter, mot kortare och med äldre hemmansinnehafvare aftalad arbetsskyldighet, utan att nuvarande jordegare kunna beskyllas för deras intagande inom församlingen eller följagtligen derföre rimligen eller lagligen ansvarar. Så framt mantalspenningar härefter ej skola erläggas förr ån med fyllda 18 år och Stats-Utskottets afgifna skål härföre godkännas, böra äfven den i denna § föreslagna personliga allmänna fattigafgift ej eller vidkännas före uppnåendet af denna ålder." I afseende på 4 §. instämde med Herr Christierson: Ola Jeppsson från Blekinge Län, Christen Andersson från Malmöhus Län, Matts Persson Lagsamt Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkandej N:o 5, 39 från Stockholms Län, Hans Hansson från Götheborgs och Bohus Län, Per Mattsson från WesterNor ilands Län, Lars Nilsson från Blekinge Län samt Niclas Jönsson från Christianstads Län. Af Riksdagsmannen von Zweibergk: ”Då ett Betänkande ovillkorligt måste vara grundadt på de under discussion fattade beslut, så nödgas jag emot uppställningen af Betänkandets 14 §. 1 mom. anmäla min reservation, enär samma Betänkande står i rak strid mot Utskottens beslut den 9 sistlidne Junii.
RiksStånd hafva funnit denna qvantitet lika så väl kunna vara 53oT8o8-g-, sorn Ridderskapet och Adelil ansett den kunna utgöra 534f Ass. Det är derföre och i ändamål att ernå ett förhållande af jemnhet, hvilket vida öfverväger den obetydliga olägenheten af att ändra elt bråktal på runstycken, sorn jag redan framställt och lin förnyar min begäran om proposition å den redaction jag föreslagit. Herr Ribbing: Den siste Talarens framställning synes egentligen åsyfta, att vinna reda i myntfoten och slippa ett besvärligt bråk. Man synes vara nöjd, om man genom en lämplig slagskatts införande har gjort enkelhet i myntfoten, men man bryr sig ej Så noga om, att mall kanske gör orätt, dä man ej förskaffar sedelhafvaren den rätt, hvartill man förbundit sig, nemligen att lemna en silfverRiksdaler efter 1664 års myntfot för 128 sk. i sedlar. Jag tror således det vara nödvändigt att låta denna förbindelse qvarstå, och att ej genom en slagskatt genast rygga ett redan gifvit löfte. Herr Lefrén: Jag har redan från början yrkat den sats Herr Ribbing 1111 yttrat, oell jag står ännu qvar vid denna sats. Jag vill dock likväl ej förblanda den nu förevarande frågan med ett ämne, hvaröfver Ridder skåpet och Adeln har att framdeles från BancoUtskottet förvänta yttrande i sammau - V >4 D e n ii .1 a ii ii a i' i i f. m. 1 skola ullemnas eller ej. Det blir då tillfälle för Herr Ribbing att söka göra sina åsigter gällande. Hvad slagskatten beträffar, mätte det vara klart att dermed ej annat åsyftats, än att få redighet i myntfoten och att slippa det stora bråket vid utmyntningeii. Slagskatten liar i praktiskt afseende den väsend!liga fördelen att man behöfver mindre remedium och affall. Den, sorn sett huru det, efter nuvarande myntfot, vid myntningen tillgår, måste anse 4 ass för så obetydliga, alt derom ej kan blifva fråga.
N:o i58, med förslag till reglering af bankens lånerörelse i åtskilliga delar; N:o 180, öfver gjorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o i5g, i fråga om belåning af adier och publika papper. Till pröfning företogs Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 17 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. N:oi7, i anledn. af erhållen återremiss af Utsktns betänk. N:o 11, ang-.de åtskilliga motioner 0111 ändringar i K. förorda, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor af den 12 December 1835. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Om R. o. Ad. skul le, Den 24 Rla j. 345 le, i detta fall, genomgå hvarje särskild punkt, och den ena punkten möjligen afgjordes på eli sätt och den andia på ett annat, allt efter som olika pluraliteter kunde vara tillstädes, så är det fruktansvärd! att besluten icke blefve sammanhängande. Jag underställer således R. o. Ad., om det icke vore skäl att afgöra hela frågan på en gång. Jag kunde väl hafva en och annan anmärka, att göra mot detta betänk. och jag vet att äfven andre ledamöter hafva det. Men 0111 det möjligen blefve mindre sammanhang i besluten genom dessa anmärkmrs särskildta afgörande, än genom betänkts godkännande sådant det är, så vore dess fullständiga antagande bättre än jemkningarne. Frih. Cederström, Anders: Jag kan icke instäm ma i Hr von Hai tmansdorffs åsigt i denna sak, då jag icke kan godkänna betänk, i sin helhet, ehuru det är vissa delar deraf, emot hvilka jag ingenting har att anmärka. Jag får derföre yrka att betänk, punktvis måtte föredragas. Jag tror icke att någon fara af ett sådant föredragningssätt kan uppstå, ty då betänk, är affatladt i punkter, följer också deraf, att den ena punkten ganska väl kan ändras, utan att det hela derför blifver sönderslyckadt.
Prat. i834- 6-te Saini. 2:dra Afd, 3 2alra Häftet, i8 Bancooch Lag-Utskottets Betänkande JS:o 3. dig för dess bestyr med Rikets allmänna "Verks Cassör, med Skalte-uppbörden och med utfärdande af legalt sedelmynt för offentliga Bolags-Bankers rörelse; hvarefter och sedan det förhållande inträffat, att Reglementet för förvaltningen under en ändamålsenligare styrelse kunde blifva vida enklare och i de fleste fall knappast nånsin i behof af en periodisk förändring, hvarom då också olika meningar svårligen kunde uppstå, Rikets Ständer funno för godt förändra deras Bank till en verklig Stals-Bank derigenom, att de, i grundlagsenlig väg, öfverlemnade åt den andra Statsmagten, Konungen, en sådan andel i Lagstiftning, rörande Banken, som uti andra länder, der Stats-Banker finnas, alltid tillkommer Statens högste Styresman. Utskotten hade då äfven, för sin del, bort erkänna företrädet åt det senare alternativet^ h,elst en färsk erfarenhet, så vidt man kunnat inhemta af Tidningarne, om den splittring för hvilken förenta Nord-Amerikanska Staterne nyligen, i följd af deras stora Cenlral-Banks operationer, under en af Regeringen nog oafhängig Styrelse varit blottställd, synes ådagalägga, huru vådlig en alltför stor Bank, såsom en Stat i Slaten, kan blifva, då Regeringen icke deröfver har någon con-trolerande magt. 1 öfrigt slår det mera tillsammans med det System för Rikets Bankväsende i allmänhet, hvilket Utskotten i deras förslag till Lag för offentliga Bolags-Banker utvecklat, till hvilket ovilkorligen hörer, att en Central Mynt-Bank, såsom Statsinrättning orubbligen funderad, bibehålies. Ilärförutan och i afseende på de Utlåtanden Banco-Utskottet redan fällt i sina Betänkanden N:ris 6 och 16, rörande tillökningen i Grundfonden med 600,000 R:dr, torde böra nu sägas, att detta beslut, som Rikets Ständer troligen fattat under dåvarande förmodan, att
Stad skulle hållas åtminstone en Harna-Schola. De understöd, som härtill anslogos af allmänna Fonder, hafva allt sedan fått orubbade fortfara. I sammanhang med dem hafva de Inrättningar blifvit fullföljde öfch •beräknade till undervisningens befrämjande inom hvarje sådan local, som för närvarande må befinnas, och en rubbning till men för ändamålet synes således kunna härigenom komma att Uppstå; Af hvilken anledning, och då härtill dessutom kommer, att Städerne i allmänhet blifvit genom Kongl. Resolutioner i Nåder försäkrade, att, Under hägn af Privilegier, få oqvalt och orubbadt i evärderliga tider bibehålla de rättigheter, förmåner och inrättningar, de af ålder innehaft, och som äro grundade på Kongl, g 6o Stats-Vtskottets Betänkandet-?. Resolutioner, Gnfvo-Bref, Donationer, eller an» dre nied dem lika, eller laglig kraft ägande Handlingar och Stadganden, Stats-Beredningen i underdånighet håller före, att denna tillgång Icke hör i beräkningen intagas; Ofverlemnandes likväl till Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning i underdånighet, om någon närmare undersökning bör ske, rörande grunden, hvarpå ifrågavarande anslag för hvarje ort sig stödjer; Derom underdånigt Utlåtande i sådant fall i« från vederbörande lärer böra infordras. Ännu vigtigare, roen ock icke mindre betänklig, förekommer den af Uppfostrings-Commitéen under Tit.ul af Schole-gäld beräknade tillgång ända till 3000 Tunnor Råg om året, hvaraf hälften skulle anslås till delning emelian Schole-Lärarne, men återstoden för Statens räkning uppbäras och redovisas. Genom en allmän afgift, erlagd vid hvarje Läse-termins början af hvarje Schole-gosse med en half Tunna Råg, förvandlad till penningar efter Markegång® pris, skulle denna tillgång uppkomma, och afgiften blifva ett ofelbart vilkor för rättigheten till Schole - underv isningens begagnande. Ccmmitéen har i underdånighet framställt de skäl och anledningar, sorn ligga till grund för ifrågavarande förslag.
Vid de öfriga borden tyska knektar, bönder och sjömän. Dörren till gatan är på högra sidan. En spelman sitter på en tunna med sin fidla. Knektarne spela tärning. Alla äro högljudda och druckna. Hans Windrank, en småländing, en tysk borgare och en dansk sitta vid ett bord tillsammans. TYSKEN (till dansken). Jaså, ni tar den blodrackan Kristiern i försvar! DANSKEN. I bevar' os! Han er dog et menneske! TYSKEN. Nej, han är ett odjur! En blodhund! En feg, falsk dansk! DANSKEN. Hillemend! De maa slet ikke snakke om Blod! Hugser de Käpplingemorden! da de tydske WINDEANK. Hör nu, herrarne! Vi ska' vara ihop nu och ha' roligt, så ska' jag tala om Amerikam! TYSKEN. Vill ni beskylla oss Lübeckare för hvad tyskarne gjorde? MÄSTER OLOF - DANSKEN. I bevar' os! Jeg siger kun de Tydske WINDRANK. Hör nu, inte ska' herrarne gräla! (ropar åt värden) Fyra bleckor bränvin! Nu ska' vi vara angenäma och fridsamma så ska' jag tala om Amerikam... TYSKEN (smakar). (Bränvin sättes fram.) En herrlig dryck! Tänk dock, mina herrar, hur upplysningen gått framåt! I dag vexer kornet på åkern... WINDRANK. Och i morgon är det förvandladt till vin! Jag undrar just hvem det var som gjorde den upptäckten. TYSKEN. Jag ber det är en tysk uppfinning. Jag säger uppfinning ty man upptäcker Amerikam. WINDRANK. Och tyskarne göra aldrig upptäckter. TYSKEN. Guds död! WINDRANK. Se så! Ni är ju inte tysk! DANSKEN (till tysken). Kan de sige mig da, hvem der fand op att det var Tydskerne som gav Sverige sin nuværende Konge. TYSKEN. (skratt.)
Biskop Butsch, Prosten Utterström, Doctor Wallin, Professor Wahlberg, Prosten Carlander, Cominister Hedin, Lectorn och Prosten Ljungdahl, Contracts-prosten Norström, Lectorn och Prosten Ahlstrand, Coministern Hardin, Professor Grafström oell Prosten Gahne. 7:o. Expeditions-Utskottel : Contracts-prosten Stabeck, Contracts-prosten Uddén, Contracts-prosten Odelberg. Och skulle förenämnde Utskolls-ledamöter, genom Utdrag af Prolocollet, i sagde egenskap, legitimeras. S. D. Med anledning af väckt fråga af v. Talmannen, Biskopen rn. m. Doctor Hedrén och derom af Ii. H. Erke-Biskopen och Talmannen gjord proposition, beslutade Preste-Ståndet att till Kongl. Maj:t frambära den underdåniga önskan, det Kongl. Maj:t ville efter urgammal plägsed 6 Prot.-Utdragj den 24 Juli i844- låla fira Dess och Hennes Maj:t Drottningens Kröning under nuvarande Rikets Ständers sammanträde; och skulle detta beslut de Resp. MedStånden vördsamt meddelas, med anhållan, det de ville deruti deltaga, hvarefter Riksens Ständer lära vara betänkte på lämpligaste sättet att denna underdåniga önskan hos Kongl. Maj:t anmäla. S. D. I afseende på sättet för frambärandet till Kongl. Maj:t af den, af Ståndet beslutade, underdåniga anhållan, att Kongl. Maj:t, efter urgammal sed, måtte under nu varande Rikets Ständers sammanträde fira Sin och Sin Gemåls, Hennes Maj:t Drottningens, Höga Kröning, förklarade Ståndet: att det ville instämma i Höglofl. Ridderskapet och Adelns gjorda inbjudning; att det blifvande Expeditions-Utskottet anmodas uppsätta förslag till underdånig skrifvelse härom; och att den underdåniga skrifvelsen genom stor Deputation af Riks-Stånden till Kongl.
Jag protesterar nu om igen emot hvarje sådan tydning, ty det är alldeles icke alt skilja de rike ifrån de fattige, om man säger, att de skola välja i två olika afdelningar, och om man säger, att de högre taxerade böra välja i ett valdistricl och de lägre taxerade i ett annat. Då på det viset de valberätligade åtskiljas i 2:ne större classer, så bi behn lies valrätten hos alla medborgare; men genom det att de välja i 2 classer, i stället för samfällda val inom samma valdistricl, uppkommer den märkliga skillnaden, att man först kan bibehålla åt de högre skattande den rättigheten alt oinskränkt och länsvis välja directe, d. v. s. utan behof af mellauvarande valmän, hvilket för alla bilda de, för alla dem som känna de utmärkiare personerne i Riket, är och borde vara en hufvudsak. De mindre skattande deremot böra välja häradsvis, emedan de för det mesta icke känna andra personer, än deni som bo inom häradet, bland hvilka de således böra välja sina valmän. Det ta medför äfven den fördelen, att man får tillfälle afskiira antalet af representanter i 2 delar, så att jemkning i cn sillra kun ske emellan de båda afdelningarne, nemi. de högre och lägre skattandes, en jemkning, som kan afgöras genom votering om cn siffra, utan att vidröra någon ömtålig princip. En sådan classkilluad tror jag vara och slnteligen blifva den enda, under hvilken förening af RiksStnis meningar är tänkbar. I detta fall åberopar jag äfven en person, som visst icke inom detta rum anses vara någon auetoritet, men som utom detta rum anses såsom sådan. Det är vår öfver hela Europa kände och högt skattade Erik Gustaf Geijer, som i sin sista skrift (3:ne föreläsningar) förklarat sig instämma i hufvudgrunderne till Hrr Anckarsvärds och Richerls förslag. Om jag således än inom detta Huset, nu såsom vanligt, skulle bli ensam, så vet jag nog hvarmed jag skall trösta mig.
Riksförsamlingens ledamöter kunna, i utöfningen af deras riksdagsmannabe fattning, icke bindas af andra föreskrifter, än rikets grundlagar och de för riksdagsärendens behandling gällande ordningsstadganden. § 133. R. 0. § 77. Varder riksdagsman, under påstående riksdag, eller under resa till eller från R. F. § lil. riksdagen, med ord eller gerning ofredad af den, som känner, att han i sådant ärende stadd är, eller sedan han sjelf det tillkännagifvit, eller varder han efter riksdagen, för riksdagsgöromålens skull, Så behandlad, skall sådant enligt allmän lag anses och straffas. R. F. § 110. Skulle någon enskild man, eller någon korps, militäreller civil-, eller ock någon menighet, af hvad namn den vara må, antingen af egen drift, eller med anledning af befallning, försöka att våldföra Riksförsamlingen, eller dess afdelningar, eller störa friheten i deras öfverläggningar och beslut, skall sådant anses som förräderi; ankommande på Riksförsamlingen att slika förbrytelser i laga ordning beifra låta. Kbntjl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, \:o 83. $ iS4. Ej må någon, lör sina gerningar eller yttranden, i egenskap af riksdagsman, R. o. § 78. kilHHa linder tilltal ställas, öller sin frihet beröras, utan att den Ramare, till Kl7- S *10. hvilken han hörer, sådant tillåtit geiiom uttryckligt beslut, deruti minst fem sjettedelar df Kdttiaréns vid ötnröstningen tillstädesvarattde ledamöter instämt; egande dock ingert att häraf taga Sig anledning till frikallelse från författare-ansvar enligt Tryckfrihetsförordningen. Mert öfverfalletnågon, inom Riksforsärtilingen eller dess afdelningar, den andre med hugg och slag, eller nyttjar emot honom vapen, häfver den angripande förverkat lilvet; Och må han, ulan att vidare njuta riksdagsmanna-skydd, till behörig domstol öfverlemnas.
Soldins ansökning om eftergift af upplupne straffräntor å 2:ne lån i Banco-disconten; N:o 20, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Fredric von Zweigbergks motion om återbekommande af ett hos honom för Bankens räkning uttaget penninge-belopp; och N;o 21, i anledning af väckt motion, att fastighetslån, som på completta handlingar i Banken beviljats, mätte utgå, äfven i händelse låntagaren skulle allidit förr än lånet hunnit utfalla, eller Banken åtminstone tillförbindas, att ersätta kosnaderna för låne-handlingarnes anskaffande. S. D. Föredrogs Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekojiomi-Utskottens betänkande, JN:o 1, angående grunderna och vilkoren för tillverkning af bränvin. Med ogillande af Utskottens yttrande öfver Riksdagsmannen Strind - Prot.-Utdrag, den 16 November i844' 331 lund';, pag. 2 af (let tryckta betänkandet, omförmälda, motion, beslöt Ståndet, att Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning, angående förrberörde ämne, af den 6 Augusti 1841, må, fortfarande, intill nästa Riksdag, gälla till efterlefnad, med den förändring, att Ståndet godkände neddannämnde bestämmelser uti Utskottens förslag till ny Författning i ämnet, nemligen: 26 §, 1 mora., med åtföljande tariff å pannerymds-afgift, samma §:s 2 morn. så lydande: ”För enkla pannor under 10 kannor skatlas efter 12 sk. kannerummet”, samt 40 och 41 §§; och i öfriga delar lades Utskottens betänkande, N:o 1, till handlingarne, hvarjemte det Högv. Preste-Ståndet skulle, genom utdrag af detta protocoll, vänligen inbjudas, att med Borgare-Ståndet sig förena uti beslutet om antagande af 41 § uti det af Utskotten uppgjorda Författnings-förslag. Från Hederv. Bonde-Ståndet.