Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse N.o 24 r. 421 ställt berörde Creditiv till lika belopp, hvartill detsamma vid sista Riksdag bestämdes, eller En Million Riksdaler Banco; samt förordnat, alt denna summa skall i Riksgälds-Contoret vara tillgänglig, då E. K. M., efter slutet af innevarande Riksdag, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan, i öfverensstämmelse med föreskriften uti ofvanberörde 63 §. af Regerings-Formen, hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; att, af denna summa, hälften eller Fem Hundra Tusen Riksdaler bör vara att tillgå för Rikets försvar och hälften för andra högst vigtiga och angelägna ändamål; att de till Riksgälds-Contoret influlne, odisponerade öfverskott på Stats-Verkels inkomster skola användas till utbetalningar, hvilka jemväl i detta Creditiv kunna äskas; samt att, i saknad af sådane eller andre tillgångar, erforderlige medel dertill böra genom upplåning anskaffas Hvilket Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda Ste. Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den i5 Dec. 1834- Preste-Ståndet den i5 — -— Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den i5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse _, angående verkställd granskning dels af Stats-Contorets förvaltning och räkenskaper för år i83i, dels af redogörelsen för anslagen till Hennes Maj:t Drottningens Kröning; till Högtsalig Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertinas begrafning och till Lejonbackens ombyggnad, och dels af redogörelsen öfver Finska ersättningsmedlen. (Stals-Ulsk. Yid den af Rikets Ständer, genom deras Stats-Utskott, verkställda 422 Expeditions-UlskotleU Forslag till und. Skrifvelse N:o granskning af Stats-Contorels räkenskaper och förvaltning för år 1831, har förekommit: i:o att E. K.
Kollegium framställer äfven erinringar mot de föreslagna beställningarne för General-Krigskommissarien och ett nytt Krigsråd; anmärker, att Kamereraren på 4:de eller Aflönings-afdelningen får större myndighet än samtlige Krigsråden, enär han, men ej de, är Föredragande med rösträtt; att Militär-ledamöterne icke hafva, i likhet med Civil-ledamöterne, rättighet att till protokollet anföra sina från Af - 6 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 188. delnings-chefens beslut möjligen afvikande meningar; att, då Civil-ledamot har skyldighet att med yttranderätt öfvervara Militär-ledamots föredragning, Militärledamot blott vilkorligen har enahanda skyldighet vid Civil-ledamots föredragning, och, oaktadt således Militär-ledamots befogenhet är mer begränsad än Civilledamots, skulle likväl, efter Koinitéens åsigt, Militär-ledamot, då Afdelningschefen är frånvarande, inträda i alla dennes rättigheter och alltså blifva Civilledamots förman; Kollegium gillar icke Koinitéens förslag till bestämmande af pleniinål och anser såväl detta som bestämmelserna för antagande m. m. af Verkmästare och Handtverkare vid artilleriförråden böra förändras till likhet med nuvarande förhållanden. Kollegium afstyrker, på anförda skäl, de af Komitéen föreslagna indragningar och förändringar af beställningar, äfvensom den föreslagna förändringen af diariiförandet från ett för hela förvaltningsverket gemensamt till ett för hvarje afdelning särskildt bestyr. Kollegium anser de nuvarande Krigsråden, så framt de ej derpå vilja ingå, emot 36 § Regeringsformen icke kunna förflyttas och nedsättas till de af Komitéen föreslagna nya Krigsrådseinbetena; att benämningen af Krigsråd för dessa beställningar är högst olämplig; att de heldre torde benämnas Krigskommissarier.
Utskotts befallning borde sitt yttrande forst afgifwa, ansäg at det in Pleno redan widtagne beslutet borde orubbadt äga beställd, och säledes ingen widare berättelse derom afgä, än den som skulle ätfölja den allmänna fluteliga enligt med ofwanomförmälte Banco - Utskottets Beslut. Det oagtgdt har ventilation om denna sak uppä förliden gärdag för andra gängen, bland nägra Utskottets Ledamöter upstätt, och dä proposition til bifall uppä Cancelli-fördelningens Betänkande gjordes, swarades med Ja! och Nej! I anledning häraf upstod fräga om votering, och Ordföranden Herr Lagmannen Grefwe 6^l>6nboi-A framställde ungefärligen följande Proposition til justering, den jag likwäl icke ordagrant kan anföra , emedan Herr Grefwen icke behagat aflemna den til Protocollet. Den som bifaller Cancellie-afdelningens Betänkande swarar Ja! Den det icke gör swarar Nej! Winner Nej stola de stycken, sä wäl uti Herrar Fullmägtiges, som 1803 ärs Herrar Rewisorers Proto, coll, hwilka icke innehålla nägon hemlighet, utskrifwas och aflemnas til Riksens Högloft. Ständer. At Contra-proposition är rakt stridande emot Högloft. Banco-Utskottets beslut af den 22 sistl. Julii, är synbart, och at, med detsamma den oformligheten blifwit intende. iiZ4 Den 24 Augusti. råd, al ett och samma Utskott den ena gängen skulle kunna fatta ett beslut och den andra gängen uphäfwa detsamma. Ett sädant förhällande mätte intet kunna leda til synnerlig säkerhet uti göromälen, och jag häller före at ingen proposition som kunde leda til förändring etter uphäfwande af dxt redan fattade besiuket hade bordt göras.
Men för att operationen skall lyckas, fordras ej blott, att den är väl uiförd; den måste också vara gjord i god tid, innan kräftan går för långt. Bedan af denna orsak äro alla s. k. huskurer och qvacksalfverier absolut fördömliga vid en så allvarlig sjukdom: patienten förlorar derigenom en dyrbar tid, och när han ändtligen insett » kurens » overksamhet — då är det till äfventyrs för sent för kirurgen att ingripa. Och ännu aldrig har verklig kräfta botats med » honung, rågmjöl och grädde » (!!) och kommer heller aldrig att göra det. Att genom användning af dessa oskyldiga medel någon » knöl » gått till baka, derpå tvifla vi visst icke, men i så fall har det ej varit kräfta, och försöket är vådligt, ty blott läkaren kan afgöra sjukdomens natur. Ä r kräftan åter stadd i sönderfall, i hvilket fall Frida N. N. föreskrifver » galmeja, vitriol och blyhvitt » (jemte morötter!! ), så är det ännu oriktigare att förspilla tiden med dylika medel, ty då är ett operativt aflägsnande af kräftsvulsten ännu mera trängande, och så mycket vigtigare som härvid angränsande körtlar, som angripits eller kunna angripas, på samma gång måste aflägsnas. Det sagda torde vara nog för att varna allmänheten för användandet af slika » huskurer » mot en sådan sjukdom som kräftan. Och i allmänhet taladt — må man gerna begagna dylika kurer i fall, der de åtminstone ej kunna jEÖra någon skada, men akta sig för dem - och allt qvacksalfveri vid sjukdomar, der de kunna kosta en menniska lifvet. D:r — d. JLäkareråd. Elsa. Undersökning niåste afgöra, om dcnua svaghet har någon annan, särskild orsak, e ler oin den står i samhand med er allmänna svaghet. Derpå beror naturligtvis också behandlingen, äivensoui utsigtenu för sjukdomens bäfvande. Utan undersökning kunna vi så- ledes ej yttra oss om er sjukdom. Gullmr.
Denna skrifvelse tolkar i sin erfarenhet följderne i sitt system, som man sträfvar för att få införd i vår tull-lagstiftning. Skola vi väl då, med förbiseende af dessa förhållanden antaga ett system, hvarigenom man, till mehn för egna medborgare som söka få utvägar forsin försörjning, gynnar utländningen? Och hvarföre? För att framdrifva en kall llieori, en theori, som redan visar sig till sina föjder å andra länder. Hvad gör man i Frankrike i detta ögonblick? Man jagar ut alla utländningar, som kunna något i handelsväg, för ali skaffa förtjenst åt sina egna medborgare. Hvad betyder detta annat än återinförande af ett å skydd för näringsidkare grundadt system i näringslagstiftningen? Detta utskälles i andra länder under namn af skrå-inrättning. Man kallar det hvad man behagar. Det är en regulator för näringarne inom landet och skråordningarne så mycket de varit fördömde hafva likväl haft sin goda sida. Man har klagat öfver att gesällvandringarne voro en plåga för landsbygden. Hvad slår väl i detta afseende i skråordningen? Jo, förbud för alla gesäller att vandra omkring, utom för de bästa gesällerne, hvilka skulle, såsom en uppmuntran för deras större skicklighet i yrket få vandra. Man har tillämpat detta stadgande tvärtom och låtit dräggen vandra. Det tillgår så vanligen hos oss alt man skriker öfver en författning som man läst och icke känner. Jag tillstyrker bifall till det af Hr Skogman framställda förslag. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få upptaga till vederläggning de yttranden, sorn blifvit anförde emot mina åsigter, och beder Ståndet ursägta om mina svar komma i samma ordning som anmärkmne och om det hela derigenom kommer att sakna det sammanhang, som det borde äga. Hr Rosenblad har omförmält den stora skillnaden i beloppet af smör, som blifvit infördt under och efter den Finska tractatens giltighet, samt har deraf velat hämta bevis för den stora tullförsnillning af denna vara, som skall hafva egt rum under, de sednare åren. Jag lemnar derhän huru stor denna tullförsnillning må hafva varit.
Herr Tham har återfört oss till minnet af ett förslag, som förevar år 1811 eller 1812, till upprättande af ett Östersjö-Compagnie. Jag hade val icke yttrat mig derom; men då jag ingalunda kan dela Herr Thams régrét öfver förslagets förkastande; så tror jag mig böra äfven påminna om de skäl, hvarföre förslaget ansågs icke böra antagas, och hvilka i min tanka, voro ganska goda. Jag vågar icke säga att* förslagets första framställning var förenadt med någon begäran att disponera en del af Bankens Silfverfond; men mitt minne kan icke bedraga mig deri, att vid tira års Riksdag, Den c8 Junii t, m. «99 blef afen Riksdagsman från Götheborg, hvarest förslaget var uppgjordt, den motion väckt inom BorgareStåndet att, med förslagets antagande 2 millioner af Bankens Silfverfond skulle få af Östersjö-Cornpagniet disponeras: Och detta vilkor var, kanhända, tillräckligt afskräckande. Ett annat skäl gafs också, af mycken vigt. Den Nederlagsfrihet som just de åren var leinnad Götheborg och några andra Städer, hade gifvit tillfälle till ofanteliga nederlag af främmande vahror; af hvilka en myckenhet i stället för att förvaras i Nederlagsmigazinerne, öfvergvämmade Landet, såldes för orimligt låga priser och förledde allmänheten till en förut aldrig afhörd lux i kläder och dryckesvahror. Faran deraf låg öppen för hvarje tänkare, och då man trodde att ÖstersjöCompagniets transitohandel skulle medföra samma olyckor; så valde man häldre att afstå från förslagets fördelar. Jag kan fela i mitt omdöme; men ännu är jag i den öfvertygelse, att transitohandel kan vara mycket nyttig i Länder der den kan controlleras; men hos oss tror jag icke att den någonsin kan blifva att önska. Herr Tham har emot de exempel jag hade framstäldt, erinrat, att Portugal och Spanien hafva ingen ting jemförligt med Sverige och att således exemplet vore origtigt.
Hvad härvid särskilt angick Westlind, hvilkens konkursmassa ansågs komma att lemna en utdelning af 34 procent, så anhöll han att, jemte ailemnande af berörda utdelning, få liqvidera den blifvande återstoden genom årliga successiva afbetalningar af 50 R:dr Banko å allmänna Diskontens och 100 R:dr Banko å Handelsoch Närings-diskontens fordringar; och då de erbjudna 34 procent, enligt hvad sysslomännen i konkursen vitsordat, var den högsta möjliga dividend, som kunde af de realiserade blott af lösören bestående tillgångarne erhållas, hvilken utdelning tillgodokomme Verket utan det uppehåll, som en långvarig utredning af konkursmassan måste föranleda, och då endast en fri verksamhet kunde sätta Westlind i tillfälle att småningom godtgöra sin skuld till Diskontverket, fann Direktionen den 24 Mars 1842 godt antaga de af Westlind erbjudna betalningsvilkor, med äfventyr för honom att, i händelse af underlåtenhet att verkställa de årliga inbetalningarne intill dess full liqvid skett, hela återstående skulden skulle vara till indrifning förfallen; dock förelädes Westlind att till fullo inbetala sin då resterande egna kapitalskuld i allmänna Diskont-fonden af 307 R:dr 50 öre, hvilket den 27 nästpålöljande September af honom äfven fullgjordes. I enlighet med Direktionens sålunda meddelade beslut har Westlind icke allenast den 26 Maj 1842 inbetalt 34 procent å Diskontverkets ifrågavarande fordringar, utan äfven från och med Februari månad 1843 till och nied 4:de qvartalet nästlidet år till Diskontverket årligen erlagt 150 R:dr Banko med sammanräknad! 2,925 R:dr R:mt, hvarigenom Westlinds nu qvarstående kapitalskuld är vorden förminskad till 1,113 R:dr 75 öre
En sådan inskränkning, som den nu ifrågasatte, kan vara behöflig för dem, som måste göra stora förstudier för att kunna fullgöra sina lärare-pligter; men för en lärare i ett elementarläroverk, hvilken endast skall genomgå ett gifvet pensum, behöfves ingen särskild tid afsättas för sådana studier på egen hand, så mycket mera som han är alldeles ledig under den tid skolan icke är i verksamhet. Jag anhåller om afslag å punkten. Frih. Cederström: Gr. Mörner har fullkomligt missför stått Utsk:ts afsigt, då han tror det varit meningen, att egentligen härvid åsyfta att befrämja lärarnes bästa och icke i främsta rummet lärjungarnes. Tvärtom har det just varit för att gagna lärjungarne, enär Utsk:t tydligen uttalat den meningen, att »ingenting tröttar lärjungarne mera än en trött lärare.» När härtill kommer, att man i intet annat land fordrar så mycket arbete af läraren som i Sverige, — hvarpå som exempel anförts, att den undervisningstid, som i Norige åligger lärarne, är blott | mot i Sverige, — så torde alla skäl tala för den ifrågasatta inskränkningen. Gr. Mörner har ytterligare anfört, att de långa ferier, af hvilka skollärarne äro i åtnjutande, skulle bereda tillräckligt tillfälle för dem tili studier och fortgång på lärare-bildningens bana; men det torde icke böra förbises, att lärarens ansträngande arbete under läseterniinen, rätt använd, gör denna hvila nödvändig för honom, och att man således icke bör fördra af honom att upptaga den till nödig vederqvickelse afsedda tid med ansträngande studier. Utsk:thar äfven fästat uppmärksamhet på den tid, som åtgår för läraren att korrigera skripta och bereda sig till sina lektioner. Om han nu får någon mera tid för att utvidga sina egna kunskaper, skall han antagligen med desto mera kraft och intresse egna sig åt de timmar, som anslås till lärotid i skolan. På dessa skäl anhåller jag om bifall till den föredragna punkten. Gr. Hamilton, Gustaf:
Om dessa grunder äro rigtiga så föijer ock deraf, att Förmyndare och målsmän, som utgifva Fullmagt till annor person, att utöfva den omyndiges representationsrätt, vid detta tillfälle icke mera uppträder såsom vårdare af pupilens enskilta rätt, utan såsom en person hvilken handlar å slägtens vägnar i en allmän angelägenhet, men hvartill, enligt hvad här ofvan blifvit utredt, hans befattning icke på något sätt berättigar honom, hälst det icke kan påstås att den omyndige hufvudimnnen tili sine Den 3 junii. enskilta fördelar något lider derigenom, att ättens plats på Riddarhuset står ledig. Beträffande åter förbudet för Cessionant, att fullmagt utgifva, har Utskottet vid införandet af denna föreskrift endast tillämpat den allmänt antagna regeln, att den som sjelf ej har någon rätt ej heller kan öfverlåta den på en annan, och har Utskottet i båda, förevarande händelser ansett den omständigheten, att antingen den omyndige eller Cessionanten vöre den enda af sin ätt icke förtjena något serskildt afseende till undantag från en allmän grundsats. Utskottet har trott, att såsom princip borde antagas, det en och samma person icke finge på två sätt deltaga i Nationalrepresentationen, helst han i annat fall skulle erhålla en fördel framför sine öfrige medrepresentanter, sorn icke med något gilltigt skäl kan försvaras.
Jag är, mina Hrr. icke ensam af denna tanke; ofta, under samtal med utmärkta officerare af Engelska flottan, rör:de ång-krigsfartygens framtid, hafva de delat den af mig yttrade förmodan, att inom tjugu år alla linieskepp skola hafva såsom auxiliär-kraft till deras segel, en ångmachin; och då, jag vill fråga det, hvem skall kunna mäta sig med dessa flytande fästen, om icke flytande fästen af samma slag? Hvad böra vi då f. n. göra? — Genom anställda rön och erfarenheter bereda lösningen af delta problem.» Vidare: »vi kunna ej undvika att hafva linieskepp emedan alla andra sjönationer hafva sådane; emedan alla, äfven de af minsta anspråk, öka deras antal. Hvad vi kunna och höra göra, är att hafva ögonen fästade på den allmänna rörelsen och gifva akt på hvilket byggnads-system, som är öfvervägande hos de nationer hvilka en dag kunna blifva våra allierade eller flender — —.» Le bulletin de la Sociölö maritime, har nyligen meddelat en uppsats, hvaruti åtskilliga frågor förekomma rörande Sjö-inskrifningen (1’ inscription maritime), undertecknad af den kände Hr Marée, en af de personer, som fått i uppdrag att taga speciel kännedom om allt som hörer till frågan om Sjö-inskrifningen. l:o Vid hvilken tid inrättades Sjö-inskrifningen? Svar. Förste stiftelsen af Klasserne (benämning i stället för hvilken den af inscription maritime antogs enligt författn. af den 18-2 O en 28 Januari e. m. 3:dje Brumairc är IV) går tillhaka lill år 1665. Försöket dermed gjordes i provinserna Aunis, Poiton och Saintonge. Småningom utvidgades denna institution och Idof ordnad i dess allmänna tiltlämpning för alla rikets hamnar, genom ordonansen af 1689.
Mantals-Skrifvare-provision i Norrbot tens Län, V. 2048. ang. Lön-tillökning för Penninge-löntagande Civile Embetsoch Tjenstemän, V4 Afd. 14. — ang. Tryck frihets-brott, V. 4 Afd. 21. . ang. Representationen, V. 4 Afd. 22. ängforum för föi summad Kronoskjuts, och väglagning, V. 4 Afd. 2?. — ang. Uppfostringshus för Dal-allmogens barn, V. 4 Afd. 27. — ang. Upphandlingar för Kronans räkning, V 4 Afd. 30. ang. Stockholms Uppbörds-Verks aflöning, V. 4 Afd. 33. •; ang. Uppfostrings-hjelp för omyndiga Barn, V. 4 Afd. 3*. ' ang. ändringar i Concours.Författningarne, V. 4 Afd. 38. äng. ändring i 94 $. Regeringsformen, Vt 4 Afd. 52. ang. tillägg i den föreslagna Riks-Acten, V. 4 Afd. 54. ang. anslag å Riks-Statens 3:dje Hufvud-ti tel, V. 4 Afd. 62. ang. Svenska Klädes Fabrikernas upphjelpan de, V. 4 Afd. 251. äng', anslag till Läns-Lazaretterna, V. 4 Afd. 253. ang. Domstolarnes antal och organisation, V. 4 Afu. 258. ang. Fångars bevakande under forslandet, V. 4 Afd 260. ang. medel till tryckning af Historiska Sam lingar, V. 4 Afd. 265. _ ang.
Röö församlings Kyrkoråd och egare af Näs gård, användas till underhåll af förut omförmälda grafhus, dels ock, vid det förhållande, att Enkefru Silfverstolpe sålunda, åtminstone så vidt hennes andel i boet rörde, återkallat den af makarne gemensamt gjorda disposition till Wadstena Adeliga Jungfru-Stifts kassa, men tillika undanröjt det för dispositionens åtnjutande stadgade vilkor örn skyldigheten att underhålla merberörde grafhus, hos Direktionen anhållit, att Direktionen ville underställa Ridderskapet och Adelns pröfning oth antagande hans gjorda hemställan, att emot det att han medelst memorialet förband sig att, så snart Enkefru Silfverstolpes den 16 November 1852 upprättade testamente 7 vunnit laga kraft eller, i händelse af klander, blifvit genom laga kraft-egande Utslag fastställdt, till Wadstena Adeliga JungfruStifts kassa utbetala 1000 R:dr R:mt, af hvilket kapital den behållna årliga afkomsten borde användas till förökandet af pensionsrum inom Stiftet, Ridderskapet och Adeln behagade förklara sig frånträda hvarje anspråk på fullgörandet af makarne Silfverstolpes den 13 April 1851 upprättade testamentaniska förordnande. Efter denna redogörelse för hvad i ärendet förekommit, får Direktionen, med afseende å dels det mindre lämpliga vilkor, som blifvit fästadt vid den af merbemälda' makar gemensamt gjorda disposition, dels ock den omständigheten, att densamma blifvit af Enkefru Silfverstolpe för hennes del återkallad, härmedelst tillstyrka Ridderskapet och Adelns bifall till det i possessionaten Silfverstolpes memorial framställda förslag samt derjemte hemställa, det Ridderskapet och Adeln behagade, i likhet med hvad som finnes stadgadt rörande de extra Stiftspensioner, som utgå från den Heijkenskjöldska
Lagerbjelke, Gust., och Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., m. fl. ledamöter, nedannämnde i gårdagens plenum första gången på bordet lagde mern. och utlåt-.n, nemi. från Stats-Ulskottel: N:o 323, med förslag till stadganden i reglementet för Riksgtskont. ang:de derstädes innestående, vid föregångne riksdagar beviljade låneoch anslagssummor; N:o 324, med förslag lill stadganden i Riksg:s-kont:s reglemente, ronde de under inncvande riksdag till utgående från delta verk anvisade Stats-ulgifter; N:o 327, i anledn. af väckt motion, ang:de bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositionsoch jordegande-rätt till de s. k. Kyrkohemmanet i Halland; Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utskotten: N:o 22, i anledn. af återremiss af Ulskms betänk. N:o 14, ronde väckte motioner om ändringar i Kongl. Förordn. d. 19 Dec. 1827, ang:de grunderne och vilkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman. Föredrogos och biföllos Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:ns nedannämnde i gårdagens plenum på bordet lagda beläuk:n. N:o 23, i anledn. af väckt motion om ändring af stadgandena ronde tiden, då auktion å landet bör vara slutad; N:o 24, i anledn. af väckte motioner om förändring i nu gäl lande stadganden, ang:de flyttningstid för tjenstefolk; och N:o 25, i anledn. af väckt motion om laga vitsord åt Lunds Landsbok. Föredrogos men bordlädes ånyo, på begäran af Gr. Lager bjelke, Gustaf, och Frih. Cederström, Rud., Lag samt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns i gårdagens plenum första gången på bordet lagda betänk.
I alla händelser skulle ock den Svenska jorden sålunda för all framtid få vid sig fästad en beskattning, som inom få år visade sig vara den bland alla mest obilligt fördelade, vare sig att man betraktade förhållandet inom hvarje särskild ort eller ännu mera mellan olika provinser, af hvilka några få skulle finna sig betungade i alla kommande tider af mångdubbla skatter endast derföre alt de under en viss tidrymd varit de öfrigas föregångare i arbetsskicklighet och jordens odling. Kongl. Majit hade, på grund häraf, ansett nödigt att taga i öfvervägande, om ej det af Rikets Ständer åsyftade mål skulle kunna på en annan väg, åtminstone i hufvud saklig måtto ernås. Ett medel hade varit sökt i de s. k. pastoralie-konventionerna, hvilka till en del undanröjt de öfverklagade olägenheterna af Presterskapets nuvarande aflöningssätt, utan att på samma gång upphäfva dess fördelar. Om de icke varit fullt tillfredsställande, torde sådant väsendtligen härröra dels ifrån det sätt, på hvilket dessa konventioner blifvit uppgjorda, dels från deras egenskap af frivilliga öfverenskommelser, hvarföre framställning att sådane koventioner ovilkorligen och således äfven mot lönegifvarnes bestridande skulle bringas till verkställighet, blifvit af Rikets Ständer vid 1847 och 1848 årens riksdag hos Kongl. Majit i underdånighet gjord. Visserligen hade Rikets Ständer vid sednaste riksdag anmärkt att ökade anspråk och deraf följande stridigheter alltid skulle kunna uppkomma vid förnyandet af så beskaffade konventioner; att det förhållande, som i främsta rummet borde undanrödjas, eller tvånget för presten att omedelbart af församlingsboerne uppbära sina inkomster, komme att qvarstå, och att möjligheten att genom en lönejemkning, der sådan utan olägenhet kunde ske, bereda någon förbättring i det svagast aflönade Presterskapets vilkor jemväl blefve afskuren.