Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
RänteKammaren för Stats-Verkets räkning lefvererad; och hade det af Revisurerne anmärkte förhållande, att uti 1814 års Rok upptagas jefvereringar såsom verkställde inom den 3a December .1814, hvilka skett under loppet af är 1815, härledt sig derifrån, att, i följd af Kongl. Majrts Nådiga Förordnande i Skrifvelse den 12 Januari! 1814, lefvereringar endast be höft göras successive, efter Reqvisit inner, som i denna del blifvit af Kongl. Stais-Coritoiret gjorde. X anledning af hvad sålunda ulredt blifvit och då omförmäldte insättning i Götha Canal Discont-Verk grundat sig på Kongl. Majlts Högstberörde Nådiga Bref, har Stats-Utskottet ansedt Riksens Ständers Revisorers anmärkning i denna del ej föranleda till annan ytterligare åtgärd, än att Riksens Högiofl. Ständer torde hos Kongl. Majit i underdånighet yttra den. önskan, att Tull-Räkenckapeme hädanefter så inrättas, Stats-TJtslottets Betänkandenl 169?. att sjelfva Hufvud-Boken utvisar förhållandet med lefvereringarne och hvarigenom de från Tull Verket til! Stats-Verket ingående summor komma att till alla delar öfverensstämma med Kongl. Ränte-Kammarens Bok, samt att alltså någre letvereringar icke upptagas för ett före» gående år, hvilka ej det året blifvit verkställde. I afseende på hvad Revisorerne vidare anmärkt derom, att lefvereringar på ett uppbördsårs inkomst blifvit senare gjorde, än Böckerne utvisa, har Utskottet funnit, att äfven uti 181S års
Jag fann nyligen i Paris, der rörelsecapitalet är så många gånger, i proportion till folkmängden, större än Den 15 F e b r u a r i i f. m. i Stockholm, priserne på lifsmedel, och de liesta varor mycket lägre än här; men år 1812 i Berlin, d er penningebristen den liden var stor, nämnda priser betydligen högre, än i Stockholm. Uppå af Hans Excellence Herr Grefven oell LandtMarskalken framställd proposition beslöt Ridderskapet och Adeln, att dessa yttranden skulle åtfölja den, sista plenidag, af Ridderskapet och Adeln beviljade återremiss af StatsUtskottets Utlåtanden N:ris 383 och 384, det förra angående sättet för upptagandet af det Statslån, Utskottet i serskildt Betänkande N:o 082 föreslagit Rikets Ständer, och det sednare angående så väl sältet för utlåningen af de medel, hvilka genom upptagandet af berörde lån skola för RiksgäldsContorets Fullmägtige blifva disponible till låns utgifvande emot inteckning i Jordegendom å landet och i Städerne, som visse allmänna föreskrifter i detta hänseende för bemälte Hrr Fullmägtige. Ånyo föredrogs BancoUtskottets den 3o sistlidne Januarii under N:o io5 aflåtne och den 11 dennes eftermiddagen på bordet legde Memorial, med sammanfattning af de beslut, som från RiksStånden ingått öfver Utskottets Betänkanden N:ris 4 9, 5o, 51, 5a, samt Utlåtandet N:o 82, angående reglering till nästa Riksdag af den genom Banken liiLDen 15 F e b r u a r i i f. rn. lills besörjda Lånerörelse, hvilka beslut blifvit och blifva till efterrättelse meddelade och dessförutan ordagrannt inlagas i BancoReglementet, jemte förslag till jemkningar och OmröstningsPropositioner för så vidt dessa beslut ej gifvit bestämda resultat till verställighet.
Oon.kitution,.Utffottet wid förra Riksdagen förestog at sista punken erhäller följande lydelse: "Landtmarskalk eller Talman "hafwe ej magt, at utan Sländets samtncke "afbryta et LIenum, sä wida ej derstädes et "med utbrott af orolighet förenadt ^onrriku"rion stridigt förhällande skulle upkomma, "i hwilket fall Landt-Marskalk eller Talman "mäkunnatilnästa Söckendag Uisvumälstilja.'' B 4 57 L - c -4 ) 87. §. Samma Utskott föreslog at §:n i bär. jan sälunda ändraS: ''De allmänna beslut, "som et Ständ fattar, äfwensom hwad et "särskildt Ständ i egenskap af Riks. Ständ ''besiutit etc." 6Z. §. Har af Oo^titutton» - Utskottet wid för» ra Riksdagen blifwit föreslagen at ändras i öfwerensstämmelse med de förändringar be» mälte Utskott föreslagit i 97. §. af Regerings. Formen och hwilka der ärv ob,ervor»äe. 75- §- Införes näst efter 72., ''samt 7Z:dje "och ?>o. §. §. i hwad besia 2M? §. §. röra "Beskattnings, och Bewillnings-frägor, hwit» "ka efter nysinämnde 69. och 71. §. §. hand» "teras böra." — Förra eonstitmiollr-Utssottetö Anmärkning. 78. §. Härwid föreslär Ookuiitutionr-Utssot» tet wid denna Riksdag uti 2. däom. efter orden: Riksdags-Gröning utsätta, mä in» föras orden: "Ware en hwar, som, utan "sit Ständs begäran, pä egen bekostnad lä» "ter särskildt trycka et uti nägot Ständ eller "Utskott ingifwet klemorirl, enahanda Författare answar underkastad;" äfwen et sä "lydande stadgande:
Deras Qilajj er* lägga, ©etta feDnare förhållanDe pall Dod, meD bewts af «£)anDelS*©ocieteten, eller dpanDtwerferierneS ittDermän ocf> Söipttare, eller, Der De ide finnas, af ©taDenS SKagiprat bepprft, i $3rotocollet antednas och SaperingSmännenS åt* gärD härwiD, genom UtDrag af §aperingS(ängDen, $röfningfc€ommittéen un* DerpällaS. §• 15- ©en, forn Drifwer färjftlDa äpanDtertngar och Svörelfer, erläggc £3ewill* ning af Deras fammanräfnaDe infomp, Qwiden Dorf för f>marje l;anDtering får» ffilDt upptages och taperaS. SOfeD £aperingömännenS pröfning af Depe upp* gifter förhålleS, fåfom förut ftabgaDt är. §. 16. borgare, forn ef i (aga orDning och inom ©ep månaDer före UppbörDS* årets ingång uppfagt Q3urjfap, erlägge emeDlertiD afgift i egenjfap af borgare, faftän l>an bäring eller 4?anDtwerf ide ibfar. <£)it f/öca od €ontingent*S3or* gare, Ijroilfa, Då De iDfa ©årDfariljanbcl, få framt Denna IjänDel fommer att fortfara, Derutom Derför taperaS lifa meD ©fåb^epgöthar, och påföres Dem Q3ewilintng i Den ©taD eller ©oden, Der De äro mantalsjfrifne.
Sätt odh ©ocfen, fallit följaftligen jemmäl funna från garfotbsanflaget afförab, ntcb berab årliga mebeltal 3,241: 27. 4:o Sitt betta anflag måtte befriab från fojlnaben för ©todfholmb Sänd prooiforiffa Gurbttb, i fall bet fortfaranbe ffulle behöfmab, hmilfen enligt ©ttnbs hetbsGollegii unberbåniga jlrifmelfe af ben 27 Suni 1833 i mebeltal för åren 1828—1832 utgjort 169: 28. ©minna 4,293: 23. helff Sänct öefjutout inebtogc en fiörre anbel än något blanb be öfriga af bet famfälbta ans flaget, nemligen ttnber åren 1824—1827 Si:br 1,212, och unber 1828—1832 9t:br 842 i mebeltal. ©cnout aittlagetb befrianbe från bcrörbe årliga utgift 4,290 91;br llulle återjlobcn räda till, att ide adeitaff bctäcfa ben förenäntba briflen af 3,000 91:br, utan äfwen atc bes flriba foflmtberna för Säfared förorbnanbe från £ufmubilaben, att i. Sanbborterna förrätta les tiga tjenjlcr, och att godtgöra ben förmobligett ftiganbc bripen på anflaget till mebicoslegata befigtningar, hmilfen i mebeltal för åren 1828—1832 utgjort 341 91:br. Uti häröfmer inforbrabt och ben 112>cc. 1833 afgifmet utlåtande, habe ©tatb*@ontoiret i unbcrbånighet yttrat, att ont Äongl.
N:o 8 8, i frågan om Gö(ha-CanaI-Bof lags skyldighet, att besörja underhållandet af der Vägstycken, som genom Götha-Canal anläggning blifvit indragné; Hvarjemte Ståndet ock lät bero vid StatsXJtskottets Utlåtande Nm 182 i anledning af gjorda motioner angående verkställigheten af förut ifrågaställd reglering till befordrande af indragning utaf öfverflödiga Embeten och Tjenster. S. D. Efter ytterligare föredragning af Stats-Utskottets på bordet hvilande Memorial K:o 180, innehållande den anmälan, att i frågan om Talmans - Tafllarnes indragning eller fortfarande, 2 Stånd stadnat emot arne, beslöt Preste-Ståndet att öfverlemna denna fråga till afgörande af förstärkta Stats-Utskottet , pS. sätt Regeringsformens 6g §. föreskrifver. S. D. Constitutions-Utskottets Memorial af den 20 dennes, innehållande Förslag att atskilJ'Se §• §• uti Riksdags-Ordningen må fördelas uti serskilta numererade Moment, lemnades ettan anmärkning till afgörande vid nästa Riksdag. Fran Vallo fl. Borgare-Starulet. S. D. Vid förnyad föredragning biföll Borgare-Standet till alla delar Riksens Ständers Banko-Utskotts Betänkande N:o 31 såväl i anledning af Riksens Ständers Herrar Revisorers till Utskottet remitterade Berättelse , som den af Utskottet verkställde granskning, rörande BankoVerkets Styrelse och Förvaltning efter sednaste Riksdag. Prot. TJtdr. d• 30 April 1818. 365 S. D. Återremitterades Lag-Utskottets Betänkande N.o 92 rörande förslag till ändringar uti 7 Cap. Rättegångs-Balken, hvarigenom dess förra stadganden, tillika med Kongl. Förordningen den 15 October 1810, angående vissa omständigheter i afseende å Inteckning i fast Egendom skulle komma, att till deras verkan upphöra. Från Hedervärda Bonde-Ståndet.
Min önskan att se dem skulle snart gå i fullbordan, ty ehuru jag ej nändes väcka slumrerskan, hjelpte mig dock slumpen på ett å Kastelholm ganska vanligt sätt. En sten i muren, ofvanom den, mot hvilken flickan stödde sig, lossnade och började rulla. Väckt af bullret blickade jag upp ett ögonblick till och stenen skulle träffat den vackra sofverskan. Att väcka henne var för sent en rask handling blott kunde rädda henne och inom ett ögonblick var den också utförd. Jag upplyftade den sköna i mina armar och ilade några steg undan. Stenen slog ned sekunden derpå, just på det ställe der flickan sutit. Hon vaknade sakta lät jag henne glida ur mina armar och nu stod hon framför mig en tjusande, men egendomlig syn. Hon strök det yppiga håret ur pannan och betraktade mig med en förvånad blick. Detta uttryck af förvåning i det stora, sköna ögat gaf det allvarliga ansigtet ovillkorligen ett drag som gjorde situationen komisk, och detta förvirrade mig till den grad att jag glömde borttaga min ännu omkring flickans lif hvilande arm. Med en enkel rörelse och utan all tillgjordhet gjorde sig flickan imellertid fri från denna ställning. Hon höjde sina ögon åter upp till mig, och nu sågo de blott så innerligt goda ut. "Tack, herre, för hjelpen", sade hon. "Jag hade annars visst blifvit träffad af stenen?" "Ja!" stammade jag, smått förlägen. I detsamma rodnade hon djupt, djupt öfver de halfblottade axlarne, böjde sig hastigt ned och upplyftade från marken ett litet fotografikort, som äfven bemärktes af min snabba blick. Ett stygn kändes i mitt hjerta, jag visste nu allt jo, det var Kallista och porträttet, det var den unge engelsmannes bild. "Såg herrn hvad det var?" frågade flickan förvirrad. Nu spelade svartsjukan på strängarne i min själ och jag svarade nästan i gäckande ton: "Javisst, Kallista, det var den engelska kadettens porträtt." Då stego ett par stora tårar upp i den sköna ungmöns ögon, rodnaden försvann hastigt, som den kommit, och i en låg men underligt hjertlig ton sade hon, i det hon räckte mig handen:
Och för dem som önska förkorta diskussionen, är det ju icke något hinder att taga hela stycket på en gång lill afgörande. Frih. Pa 1 ms t jer na, Carl Otto: Så länge diskussionen fortgått på det sätt den hittills gjort, och jag kunnat förutse alt be - 230 Den 31 Maj f. m. tänk. möjligen skulle punktvis föredragas och således hvarje artikel blifva föremål för serskild öfverläggning, så har jag ej funnit skäl uti, att på något sätt yttra mig, emedan det blott skulle varit att förlora tid; men då nu den ledamot, som yrkat att betänk. skulle punktvis föredragas, har derifrån (så vidt jag fattade honom rätt) afstålt och instämt med Frih. Raab deruti, att endast en del af de artiklar och ämnen som i nu förevar, utlåt, äro upptagna skulle blifva föremål för serskild öfverläggning och allt det öfriga tillsammans, blifva föremål för öfverläggning och beslut deröfver fatta medelst en enda votering, sä anhåller jag att få instämma i Frih. Raabs förslag, och alt dervid fä tillägga några artiklar, som jag anser äfven böra blifva föremål för speciel öfverläggning. Det är nemi. l:o de pag. 10 af Ulsk:s betänk. upptagna artiklar, på hvilka Utsk. föreslaget att införseltull skulle upphäfvas; 2:o de pag. 12 i Utsk:s betänk, upptagna artiklar, för hvilka Utsk. föreslagit att utförseltullen skulle borttagas. Dernäst artikeln socker, som jag ej hörde Frih. Raab omnämna, så strumpor, trädvaror (sparrar af 8 tum och derunder.) Derjemte skulle jag föreslå, att till öfverläggningsämne blefve upptaget ordalagen ang:de de i gamla tulltaxan befintliga stadganden om förbudna varors införsel från orter på andra sidan Goda Hoppsudden och deras förtullning. För öfrigt förbehåller jag mig alt öfverläggning må ega rum om eventuela tullafgifters utsättande för sådana varor, för hvilka förbud af Ståndet bibehålles, i händelse Utsk:s radikala förslag i delta hänseende blifver förändradt.
Jemfördes åter de serskilda personernas pensioner funne man, alt kaplens-pension för närvarande utgjorde 1,530 R.dr R:ml, under det ali den, för orkeslöshet, elter 30 års tjenst, afskedade bålsmannens pension endast uppginge till 18 R:dr s. m., och alt för alla embetsoch tjenstemän vore föreslagne förhöjningar, såsom för kapten med högsta lön lill 2,000 R:dr Runt, under del alt intet blifvit tillgjordt för gemenskapen. Linder sådana förhållanden ansåges del allmänna böra bispringa denna, äfven om någon uppoffring dermed vore förenad. Derest pensions-beloppet höjdes till högst 50, lägst 30 R:dr, eller i medeltal lill 40 R:dr Runt lör hvarje af de nuvarande 1,520 peusions-tagarne i gemenskapens klass, uppginge beloppet i del hela (ill 60,800 R:dr, eller till endast 38,510 R:dr 24 sk. mera än härför nu ulgåfves, och således i alla fall en mindre tillökning för dessa i allmänhet alldeles hjelplösa menniskor, än hvad sorn lorden andra klassens 96 personer, — som i medeltal erhölle 596 R:dr — blifvit föreslaget. Afven skulle inom kassans nuvarande tillgångar möjligen kunna beredas några bidrag till den ifrågasatta tillökningen. Delegarne i denna kassa finge nemligen lör närvarande samtidigt innehafva annan Statens tjenst med lön och vara i åtnjutande af full pension från kassan. Men alt Staten, som dock lemnar nära två tredjedelar af kassans inkomster, sålunda skulle bidraga till pensionerande af personer, som erhöllo fortfarande sysselsättning i Statens tjenst, svnles vara lika stridande emot all princip i denna väg, sorn obilligt emot de mångå, som derpå blefvo lidande. Del voro derföre icke orättvist, att endast ena hälften af pensionen ulginge till den ännu tjenande, under det alt den andra delen besparades kassan och användes för fleras bergning, hvilkas försvagade krafter icke medgåfve dem att längre tjena det allmänna.
Arrende principens antagande, gjorde anmärkningar hels därom , akt hwadsom hittills för Äng och Ladu? gärd uti Arrende godtgjorls Kronan med penningar, hädanefter ämnnstone tjll någon del mätte bestäm, mas utt Hö, alt efter Markegäng heralas, dels gtt Aunioner tjll nya Arrenden hädanefter blott pä ett ställe och icke såsom hittills ffjedt hade ä Lands? Cancelliet i Orien och u>i Konal, Kammcir-Eollegio, äfwcnsom att Borgen för Urrendecs fullgörande framdeles ställes för Z,»e är, i stället för ett ellex första Krets Arrende, som nu allenast kan erfordras, Stats-Usftottef infer wifferligsn, att afgäld i sxrftdlar eller wahror a.lrjd medförer en större säkerhet för ätnjukander gf hwad päräknadt blifwit; däreM"t ett xestninge-belopp, relattwt till waruprifest sche med den säkerhet kan bestämmas, utan merändels Ä klnhhtjigher till Ränletagarens nachdel underkastadlf
Med antagande deraf, att vilkoren i berörde hänseende endast böra så bestämmas, att icke längre uppehåll för de resande föranledes, än det, som med förut varande skjutsningsanstalt varit förenadt, hafva Rikets Ständer trott, att det för hvarje station bestämda hästantal icke bör i något fidi öfverstiga sammanlagda antalet af gästgifvarens och hållets hästar eller, der håll icke finnes, af endast gästgifvarens, samt att, hvad angår tiden för de öfriga erforderliga liästarnes framskaffande, afseende hör fastas å de lokala förhållandena, äfvensom å den tid, sorn hitintills åtgått för resandes förseende med hästar från de dertill anslagna reserv-hemmanen, i förhållande till deras aflägsenhet från gästgifvaregården. Härigenom skulle entreprenader göras möjliga jemväl i de mindre fruktbara och mera glest bebodda provinserna, hvarest det större erforderliga antalet hästar icke utan alltför stor kostnad kan vid stationen tillhandahållas. Den resandes rätt trädes icke eller härigenom för nära, enär förhållandet förblifver oförändradt, sådant det förut varit, och denna dessutom kan, genom begagnande af förbud, undvika de olägenheter, som genom en längre väntning förorsakas. Likaledes och såsom ett ytterligare befordringsmedel för skjutsentreprenaders tillvägabringande synes, der sådant låter sig göra, gästgifverirörelsen böra med entreprenaden af skjutsen förenas, äfvensom, i händelse stationernas förflyttning till andra hemman i närheten af de gamla gästgifvaregårdarne skulle underlätta entreprenaders ingående och föranleda till billigare vilkor för de skjutskyldige, en sådan förflyttning torde, så vida lokala förhållanden icke lägga hinder i vägen, lämpligen kunna ega rum. På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, få Rikets Ständer härigenom i underdånighet anhålla, det E. K.
För att stats obligationerna måtte blifva mera lämpliga till deras användande på det af sistbemälde motionär föreslagna sätt och sålunda i sjelfva verket vinna samma ändamål, som åsyftats med det vid flera riksdagar ifrågasatta öfverlemnandet af åtskilliga allmänna kassor till Statsverket och deras utbytande emot bestämda årliga stats-anslag borde, enligt motionärens åsigt, ifrågavarande obligationer utgöra s. k. consols, eller vara oupp sägbara så väl å långifvarens, som å iäntagarens sida. 3:o. Herr J. G. Schwan, som föreslagit, att Fulimägtige i Riksgälds-kontoret måtte bemyndigas utgifva Svenska obligationer, lydande å 100, 200 och 400 Rdr, för ett belopp, som under den tid denna riksdags statsreglering blifver gällande, icke skulle få öfverstiga den i sådant afseende, med hänsigt till hvad som anslagits för jernvägsbyggnaderna fastställda summa: — att utgifningen af dylika obligationer icke skulle vara att anse såsom en åtgärd, hvilken oundvikligen måste vidtagas, utan komma att bero på Fullmägtiges bedömande af allmänna penningeställningens fördelaktighet för densamma; — att hvar och en obligation måtte åtföljas af hvarje halft år betalbara ränte-kuponer; — att till en början alla obligationerna måtte bära lika ränta; — att ränte-kuponerna måtte inlösas å Landtränterierna, utom i hufvudstaden, der denna inlösen borde ensamt besörjas af Riksgälds-kontoret; och att sagde kuponer i al! Kronans uppbörd måtte mottagas i likhet med kontanta penningar. 4:o. Herr A. F. Boman har ansett de, i och för det inhemska fondsystemet utfärdade obligationerna böra lyda å 50, 100, 200 och 400 R:dr R:mt eller motsvarande silfvervaluta, och räntan icke böra utsättas lägre än till 5 procent, samt att obligationsutgifningens företagande icke’ borde öfverlemnas åt Fullmägtiges godtfinnande, utan bestämda föreskrifter derom meddelas. 5:0.
Du borde bli bortkörd, men es confessus Ditt svåra fel, som dock ej kan förlåtas, Om ock det skulle af helgon begråtas. NOVICIUS. Hur gjorde du, när du var ung som jag Och träffade systrarna en helgedag I klosterkyrkan vid Salve Regina Säg, kunde du se de små stackarna tvina, (Visar bytet.) Och icke sände dem en vänlig blick, Ett vänligt svar på den sjelf du fick! Du kanske lät då ditt fromma öga Vandra andäktigt upp mot de höga, De mörka hvalfven, der spindeln bor Och spinner på kalken sitt smutsiga flor? Det gjorde du ej; du gjorde nog du Som jag, som bröderna alla! Säg nu, Hur bar du dig åt, hvem förde ditt bud Till henne, du helst velat ha till brud? Päronträt. Päronträt? Och jag som trodde... Det är nog! Men hör på! Hvad är detta för spring? Här måtte ha timat underliga ting Me'n jag var till skogs. Der gnodde Hofmästarn sjelf med en stor kastrull, Som måtte ha varit underbart full Af ljufliga ting! Känn bara! Känn Hvilken doft! Känner du inte igen! Det är gås! På pingstqväll! Sankta Birgitta, Du vare oss nådig och huld! Nej titta! Biskopen är här på visitation Och klostret ger middag med absolution. MÅRTEN. NOVICIUS. MÅRTEN. NOVICIUS. Nu drucko våra nåder hvarandras skål. MÅRTEN. Tänk om man hörde ett sådant skrål På helgdagsafton, då folket fastar; Nu för tiden man gerna oss lastar; Hvarför då gifva lastarenom rum? Jag känner bispen, han är skarp i att dricka, Men priorn åter, han tål som en flicka (Fanfarer från refektoriet.) 4 Och när han druckit så blir han dum Och vet ej alls som en andlig sig skicka! NOVICIUS. Du skulle ha sett hvilken ståtlig svit, Som följde vår nådige biskop hit:
Det kom i hans drag detta uttryck, hvilket vi ofta taga fram som på kommando, när vi behöfva blifva kvitt en vädjan till vårt hjärta eller vårt ädelmod, och som en afvisad tiggare kände jag mig till mods, när jag gick vid hans sida och fåfängt sökte efter något, som jag kunde och ville säga. Jag fann heller intet, och jag skildes ifrån honom, utan att kunna möta hans blick. Så liten, så fattig, så utestängd från hela lifvet kände jag mig genom denna lilla händelse, att jag för att undvika de mötandes blickar tog af på en af de små bigatorna och gick, som om jag hade gått i sömnen nedåt Berzelii park. Det föll mig in, att allt var sig likt, så som det varit för endast några minuter sedan, och jag försökte öfvertyga mig själf om, att jag gått ut för att slå mig lös, för att njuta en eftermiddags ostörd glädje. Men i samma ögonblick försvunno plötsligt alla gycklande inbillningar, och jag kände skarpt och klart endast en sak. I ängslan för tystnaden, lugnet och mig själf hade jag gått ut för att finna buller och förströelse, se larmande människolif, höra främmande röster, och inom mig fanns endast en enda längtan, den att jag sutte hemma vid mitt eget bord och efter måltiden finge stänga mig inne på mitt rum och hvilande på min soffa låta mina tankar spinna vidare på den tråd, som jag blott kunde återfinna, när jag var ensam. Jag hade en dunkel känsla af, att jag äfven längtade efter min hustru, efter att tala med henne, betro mig till henne, bedja henne hjälpa mig att jaga bort detta underliga spöke af lifvets smärta, hvilket kastade som en skugga öfver lifvet, och allt hvad i lifvet fanns. Och hade jag mött henne då, jag hade gått henne till mötes, tagit hennes arm under min, som i ungdomens dagar hade jag fört henne med mig långt utom staden, och i ett rum, där solen föll in genom gamla aflöfvade träd, hade jag talat till henne, som jag aldrig kunnat, sagt henne, att hon ej skulle undra öfver, att jag bar sorg, då jag vid hvarje steg jag tog, tyckte mig följa lik, som skulle i jorden. Men jag mötte henne icke, och jag blygdes att gå hem.
Men man säger oss, att en nationalrepresentation, sammansatt genom val, ståndsvis, är förkastlig, såsom varande ett uttryck af föråldrade feodala ide'er, samt stridande emot närvar, tids statsläror. Det är ett tiden utmärkande, bedröfligt tecken, att okunnigt missförstå, oärligt misstyda, eller sjelfklokt förakta de lärdomar, framfarna tider lemuat i alf. Man glömmer, eller döljer visligt för dem, som skola förvillas och i blindhet ledas, att Stunden, långt ifrån att hafva varit ett redskap till förtryck, tvertom, det ena tidigare det andra sednare, uppstått till väldig strid emot förtrycket, att Stånden äro den Europeiska frihetens vagga, samt utgöra dess säkraste värn mot återfall under despotismen, i hvilken skepnad den än må uppträda. Lyckligt det folk, Den 28 Augusti. 23 iler dessa frilietens grundbeståndsdelar icke, till våldets fromma och frihetens afsaknad, under striderne utrotat hvarandra, utan qvarstå i fredligt förbund, erkännande hvarandras ådagalagde förtjenster under tider som varit, allas lika nödvändighet till frihetens värn under tider som stunda! Fäderneslandet befinner sig i denna, af många Europas folk med skäl afundade belägenhet, men beklagligen är denna vår lyckligare ställning misskänd af de män, som vid sednaste riksdag genomdrefvo det förslag, som nu utgör föremålet för vår öfverläggning och blifvande beslut. Detta förslag är riktadt mot Svenska samhällets grundvalar. — Denna dag bestämmer fäderneslandets framtid. — Vi hafva dess öde i våra händer. — Oss tillhör att handla efter öfvertygelse och samvete, utan falhet för dagens flygtiga beröm, utan fruktan för dess lika flygtiga tadel. Innerligen öfvertygad derom, att förslaget är, så väl till grunder som utförande, för fäderneslandet i högsta grad skadligt, röstar jag för af sia g; under förklarande, alt landets ära blifvit djupt kränkt genom försöken att med hotelser förmå Svenske män lill dess antagande. Efter detta anförande hördes starka bifallsrop af Husets medlemmar: Hr Lagerhjelm, Pehr, uppläste följande: