Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillsammans med sin lilla dotter gör han en regelbundeii rond genom dess olika bygnader i skyinning, eller darrande stjarneljns, en f ör, Rydberg karakteristisk malning d mystiskt lyckligs stunder mellmi tv&amp;, cl&amp; fantasien lefver och rösten liksom siinkes. t31 en hviskning. Med några förtrogna viinner liar niiister Gudmund bildat ' samf imdet D Fritt ur hjërtat 2, dur tankar frambarss utan groll, utan fördomar och utan censur. Dess framste man ar cloktor Svante, den vmclr&amp;de harpolekaren, kung Göstas hemlige förtroendeman. I honom hm skalden an afgjordare än i Gudmund danat en idedfigur utaf det h m skattar högst; bada h a h a något af Viktor Rydberg sjiilf, men d&amp; Svante skildras som en h d man, har förf. kunnat p&amp; hans liippar afven lagga åtskilligt a8f sin genomtänkta världsåsikt. Ocksk tillhör Svante minst lika mycket vart sekel som det sextonde, ja så mycket, att det teoretiska i figuren kanske framtriider p&amp; bekostnitd af hans individuella 12. För öfrigt &amp; r Svante ined sin nobless, sin europeiskt humanistiska frigjordhet .från medeltida iiiskriinkthet; siii religiösa och iistetiska innerlighet, en typ, .. os hvilken det mest utvecklingsdugliga af reformntioiieii enas u e d det biista och finaste i renässansen, utan den förras ~ f ö ~ c l r a g s ~ och h e t utan den senares machiaveli listiska sjëlfviskhet. &amp; !an &amp; se i hans bön - ëdla ta8~kililr en stil, som endast vëljer 5dla ord - raderiia om Luther, som föra tanken u t i fjarran horisonter och som siikert äro skaldens sj alf bekännelse.
Stockholms slott den 4 maj 1814.CARL Förordning angående järnvräkeriet i riket. den 17 maj 1814 På förekommen anledning finner Vi nödvändigt att se över de författningar angående besiktning och vräkning av tackjärn, stångjärn och manufaktursmide så att de lämpar sig bättre efter närvarande tids förändrade skick. Deras angelägna mål skall bibehållas och vårdslöshet vid järnberedningen samt försäljning och utförsel av felaktiga och odugliga järneffekter måtte förekommas. Vi upphäver de nu gällande författningar och stadgar och förordnar följande: Hur för odugligt och oartat tackjärn ansvaras. Järnets mer eller mindre goda egenskaper beror på malmens art, som används vid tackjärnsblåsningen och hur hyttorna är avpassade. Bergskollegiet skall göra en översyn och meddela övermasmästarna instruktioner och nödvändiga föreskrifter om det bästa sättet att få ett felfritt järn. Gruvor som är kända för att föra dåliga malmer skall förbjudas att användas till tackjärnsblåsning för smide. De kan dock användas vid särskilda blåsningar och användas för gjutgods vid hyttorna eller till barlastjärn. Är tackjärn, som säljs av sämre beskaffenhet än vanligt gott tackjärn och inte kan smidas med normal åtgång av kol, är säljaren eller tillverkaren skyldig att återta det och ersätta skadan som uppstått genom försäljningen eller vågförandet. Om stångjärn, hur det bör vara beskaffat för att exporteras, samt om ansvaret för felaktigt stångjärn. Stångjärn som skall exporteras skall vara av fullgott ämne, väl arbetat i härden och jämnt smitt, så att det överallt har samma bredd och tjocklek. Det skall vara fritt från vällar, hammarhugg, brakor i kanterna, förbrända ställen, grova flagor och råa ändar. Är stångjärnet behäftat med mindre fel får det inte säljas utomlands, men ägaren har rätt att avyttra det till inrikes förbrukning. Den som försöker exportera dåligt järn bötar. Grövre sorters stångjärn, som är svårare att smida skall inte vara underkastade böter eller förbud till export, om de har mindre fel. Kallbräckt eller rödbräckt stångjärn får endast säljas om tillverkaren kan visa att han fått en sådan beställning. Allt stångjärn som skadats och brutits vid lastning och vägning får inte säljas utomlands men skall återställas ägaren till fri inrikes försäljning.
Makt täcktes i Näder stadga den Princips af T"U» förhöjning, som kan pröswaö nödwändig akt nu, om ej hindra, likwäl minsta en sa öfwerbriswen införfel af Spannemal fran de länder, som deras äga öfwer, stöd, art derigenom wanpris pa egen säd till Landt» brukarens fö-lust kunde uppkomma; fann wä! Stan, der, ark berörde Expedition ivar till alla delar instämmande med samtelig? Riksståndens i detta ärende rattade beslut; mm da nu merg, och sedan Kongl. Mast redan förut i Näder stadgat en wist törhöj, ning i Tulbafgisrm för inkommande Spannemal, den omständighet, att SädeSpriferne i Riker bciydligeri fallk, under sistförstutne mannder förändrats lill ett alldeles motsatt förhållande, hwarigenom anledningen till den af Riksens Ständer bestulne underdåniga hemställen helt och hållit förswunnit, ansäg ock Stan, drt, för sin del, icke wara lampestgt att i sakens sä beskuffade förändrade flick dm cillärnade underdåniga framställningen lill Kongl. Majst afgifwa. I förmodan att de öfrige Respectiwe Ständen härutinnan med Borgare - Ståndet instämma, skulle wördlam och wänlig underrättelse om den i ofwannämde mäno förekomne betänklighet Dem meddelas genom detta Protccolls Utdrag. Ust lu^ra. Ux krotvcollo. P bl?ckLrlori« Ust e/ Den z Januarik. 57 Utdrag af Proroeollet, haget uti Borgare Sländets Plenum nild Riksdagen j Stockholm dea 8 December 1809. SD. Efter uppläsande! af Kongl. MajikS Nådiga Proposition kill Riksens Ständer, rörande f. d. Konungens, Dest Gemäis och Barns flottning utur Riket, giswcn Stockholms Slott den 8 December 1809, bief samma höga Propositicn i afla delar af Borgare.
I en obekväm » kibitka », till häst, till fots eller buren af de infödda, har Kate Marsden genomströfvat Sibirien och uppsökt de ödsliga trakter, i hvilka de spetälske, utstötta från det mänskliga samhället för siu sjukdoms skull, sluta sig samman och föra ett lif, hvars elände trotsar all beskrifning. Dömda att fjärran från människoboningar lefva i usla kojor och jordhålor, äro de hänvisade att uppehålla sig med bettlande. Ingen läkarhjälp bjudes Ett mystiskt väsen, som visst lär I ski gen hålla till. Hvad den, som mycket envis är, Ej gärna taga vill. Ett litet vatten, som man ser Jämt ila fram så nätt. Hvad hvarje sår nog säkert ger, Då det ej skötes rätt. Hvad gjorde barnet, då det fick Utaf sin mamma smäll? Hvad gossen var, då hem han gick, Och han ej varit snäll. Ett ting, som icke saknas bör Få någon gummas » rock ». E t t djur, som, där det hemma hör, Man ofta ser i flock. När rjågot orätt gjort du har, Hvad känner du väl då; Men ock hvad, om du rätt den tar, Du för din synd kan få? I din och min och hvarje kropp Nog finnes mången — hvad? Hvad kan man mången leta opp I stor som liten stad? När du potatis koka vill, För hvad gör pannan fri? Och tänk på, när du äter sill, Hvad den har fångats i. När du till grannen skulle gå, Hur var den väg, du gick? Hvad lillan säkert gjorde, då Af tant hon nämnarn fick. Hur kallar man den män ' ska väl, Som goda råd ej tar? Hvad bör bli heligt för din själ, När du den gifvit har? En rätt du hvarje vecka får; Så ett adverb, min vän. Hvad, som på vintern naket står, Men våren klär igen. Hvad brukar väl en landtman, säg? Det, hvaraf bröd du får. Idun PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: IDDN KR. 5: — IDUNSMODETIDN.MED PLANSCHER OCH HANDARB. — &gt; 5: — IDUNS MODETID. UTAN PL.
Som det å liks-statens a:dra hufvud-tilel för Juslitiae-deparlementets extra utgifter, med 3,000 i:dr uppförda anslag blifvit, vid sednast uppgjorda stats-regleiing, benämndt "ofölutsedde utgifter”, thum san nia anslag utgjorde en del af de 5o,ooo r:dr, som för extra behof al Rikets Ständer anvisats, och blifvit å 2:dra, 6:le, 7:de och 8:de hufvud-tillarne, i mån af hvarje departements btbof, fördeladt, hade det synts revisorene, som borde ofvannämlide anslag, lill undvikande af förvillelse, uti nästa 1 il s-stat ei bålla sin rätta benämning ”extra utgifter.” Enär LTtskoltet, vid regleringen af utgiflerne under riks-slatens 2ldra hufvud-tilel, redan iakttagit hvad revisoreine sålunda erimat, lärei något vidare tillgörande härutinnan icke ei fordras. § 3. (1847 års revisions-bci ätlelser pag. 24 förkl. pag, 283.) Efter det revisoreine inhemta!, hurusom vid manga tillfällen löner på stat, arfvoden, gratifikationer m. m. blifvit på del satt anordnade, alt medlen utgifvits till disposition af vederbörande chef, som vanligen å Kongl. Stats - 24 Slats-Ulskottets Utlåtande, A:o 206. kontorets på beloppet utfärdade anordning endast tecknat sitt qvittens; men ett dylikt sätt för utbetalning af statens medel vore mindre formenlig!, då möjligheten för granskning af desammas anordnande för sina verkliga ändamål dymedelst tillintetgjordes, hafva revisorerne ansett, att i allmänhet vederbörande sjelfve böra i Stats-kontoret uppbära hvad Kongl. Maj:t åt dem anvisat samt att när dylika dispositioner någon gång kunde finnas oundgängligen nödvändiga, föreskrift om medlens behöriga redovisning då jemväl borde uttryckligen meddelas.
Af hvad sålunda anfördt blifvit, synes det Utskottet följa, att om den salpeter, som för kruttillverkningen erfordras, uppgående till 94,io5skålp. per centner, renings-procenten inberäknad, icke af Staten betaides högre, än den skulle gälla, om salpetern vore till införsel tillåten, och hvilket värde betydligt understiger lösningspriset, så vore med fullkomlig billighet öfverensstämmande, att de, som ifrån Kronans förråd uttoge krut, finge för detsamma betala Statens kostnader för tillverkningen. Deremot finnér Utskottet icke rättvist eller ändamålsenligt, att bruksnäringen eller den enskilde, som förbrukar krut, skall genom ett högre pris å varan vidkännas de utgifter, som anses nödige för upphjelpandet och vidmagtliållandet af salpeter-productionen, samt ej heller att för bergskrutet bör betalas lika mycket, sorn för det i tillverkning något dyrare krigskrutet; och tror sig derföre ega anledning föreslå, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla: att försäljningspriset å krut årligen bestämmes till det belopp, som krutet af de serskilda slagen kostar Kronan, men med afdrag af skillnaden emellan salpeterns lösningspris och dess medelvärde i handeln under föregående året, eller det, hvartill den kunde införskrifvas. Hvad slutligen beträffar den af Motionairen väckte fråga 0111 fri krutlillverkning, så har Utskottet redan ofvan yttrat, att Utskottet icke anser att det af Motionairen åsyftade ändamål, nemligen lägre pris, derigenom skulle vinnas, och förmodar derjemte, att en sådan icke kan ega rum förr, än de med kruthruksegarne upprättade contract tilländalupit, hvadan Utskottet saknar skäl att tillstyrka, det kruttillverkningen må genom enskilde personers försorg fritt få verkställas. Ankom till Exp.-Utsk. den 16 Maji kl. ii f. m.
ske sådant odåga, som bara ligger och Herre Gud, kanhade han lefvat än, om inte hon varit! » Lilla frun såg bra nog förargad ut, där hon satt uppkrupen med den lätta, ljusblå schalen tätt åtdragen om i den mjuka chaise longen, de späda axlarna. » Salig herrn » höll ordning — hvad Karolina var löjlig och bondaktig med sitt herrn »! En ouppgjord räkning. » Alpfrun, eår^r nu äro de här igen från Anderssons. » » Än se ' n? » svarade den tilltalade otåligt. » Di vill ha betaldt igen. » » Nå, så betala då! Karolina fick ju hushållspengar till månadsuppköpen sä var att i går? Och snäll och kom ihåg en gång för alla, när jag sitter och läser, vill jag inte bli störd; åtminstone inte onödigtvis, » tillade den lilla frun ifrån sig och vände om bladet. Men missnöjd, Karolina tog gick upp boken hon lagt dörren med handen på låset. vet jag visst, » muttrade » Onödigtvis! det hon half högt, » aldrig frun, » började hon åter. » Hvad är det nu igen? Det är märkvärdigt, hvad Hon Karolina har mänga påståenden i dag. » höll i hand; hon hade ett ondt öga till alla böcker. » Påståenden? tycker i sta ' n frun jag, falska är väl inte så många,: räkn ngar, så tycker jag kunde se sig för och inte kasta ut pengar onödigtvis, » få Det men när Anderssons går omkring med slå i frun » Falska reste sig långsamt upp, lade med en suck ifrån sig den gick fram till den gammblmodiga som varit mot dess intressanta romanen mannens. Hon hade och chiffoniern protesterat ställande här i hennes sängkammare. Men Karolina hade envisats, den skulle stå där, for det fans inte någon arman plats i hela våningen åt den, och på vinden kunde hon väl aldrig tänka att frun vill ställa » salig herms » tirad öfver och så för att slippa en ny » salia: herrn » hade lilla frun gifvit med sig.
KonglMaj:t måtte täckas hos Rikets näst sammanträdande Ständer föreslå ningsstat0med Boheman att, sedan han fyllt 70 år och då han ej längre förmår så som sig bör uppåtnjuiande af fylla sina åligganden samt derföre måste söka entledigande från sin Intendentsbefattning, pension. varda uppförd å Indragningsstat och dervid komma i åtnjutande af pension till enahanda belopp, som bestämmes för personer med liknande befattning, — Vetenskaps-Akademien, i anledning häraf, underdånigst hemställt, att då Professor Boheman, som uppnått en ålder af nära 69 år och i 52 år varit i Statens tjenst anstäld, deraf 24 år såsom Intendent, med sällsynt nit och skicklighet nämnda befattning förestått och vid tillträdet till densamma såsom gåfva till Riksmuseum öfverlemnat sina i dubbelt hänseende värderika entomologiska samlingar, lika utmärkta genom den ovanliga omsorg, hvarmed de blifvit behandlade, som genom deras rikhaltighet, Kongl. Majit, enär pensionsrätt ännu icke blifvit Vetenskaps-Akademiens och Riksmusei tjenstemän tillerkänd, måtte till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta Nådig Proposition om Professor Bohemans uppförande på Indragningsstat med åtnjutande af ett penningebelopp, beräknadt efter hans lön 4000 rdr, sedan han uppnått 70 år och då han anser sig böra från Intendentsbefattningen afgå.
Förslag lill klockareoch orgelnisl-tjensler må upprättas af kyrkorådet jemte pastor, samt lördag tili folkskolelärare tjenst af desse, tillika med folkskole-slyrélsen, sä att desse gemen samt afgöra om de sökandes behörighet och lämplighet; samt 2:o. Att förslaget bör upptaga tre personer, om de sö kandes antal öfversliger delta, eller i annat fall samtlige sökande; med utlåtande om hvilken eller hvilka anses böra ega företräde; och 3:o. Kyri ioherdes röst-rättighet vid valet måtte bestämmas på det säll, att han allenast eger rösta för sina inneha "vande hemman, samt med en embels-rösl; hvilka röster dock icke böra af honom afgifvas förr, än efter det församlingen röstat." Anders Anderssons ofvanomförmälda motion, hvilken blifvit till Lag-Utskottet remitterad, afser endast att inskränka kyrkoherdens röst-antal vid tillsättande af klockare, orgelnist eller skollärare. Enligt Kongl. Resolutionen af den 20 November 1786 gäller nemligen kyrkoherdens röst lika med hälften af dem, som af församlingen afgifvas, hvilket motionären ansett så mycket mera obilligt, sorn derigenom mången gäng händt, alt pastor samt en högst ringa minoritet af församlingsboarne bestämt utgången af dylika val, emot hvad de fleste inom församlingen önskat.
Herren vår Gud talade med oss på Horebs berg, och sade: I hafven länge nog varit vid detta berget. Vänder eder, och drager åstad, att I mån komma till de Amoreers berg, och till alla deras grannar, till mark, på berg och i dalar, söderut, och emot hafsens hamn, i Canaans lande, och till berget Libanon, allt intill den stora älfvena Phrath. Si, jag hafver gifvit eder landet, som för eder ligger; går derin, och intager det, såsom Herren edra fäder, Abraham, Isaac och Jacob, svorit hafver, att han dem, och deras säd efter dem, det gifva ville. Då sade jag till eder på samma tiden: Jag förmår icke allena utstå med eder; Förty Herren edar Gud hafver förökat eder, så att I på denna dag ären såsom stjernornas tal på himmelen. Herren edra fäders Gud göre eder ännu mång tusend mer, och välsigne eder, såsom han eder sagt hafver. Huru kan jag allena sådana mödo, och tunga, och trätor, draga af eder? Tager utaf eder visa och förståndiga män, de som ibland edra slägter bekände äro, dem vill jag uppsätta eder för höfvitsmän. Då svaraden I mig, och saden: Det är en god ting, der du om talar, att du göra vill. Så tog jag de yppersta af edra slägter, visa och bekända män, och satte dem öfver eder till höfvitsmän, öfver tusende, öfver hundrade, öfver femtio, öfver tio, och ämbetsmän i edra slägter; Och böd edra domare på samma tid, och sade: Förhörer edra bröder, och dömer rätt emellan hvar man och hans broder, och främlingen. I skolen ingen person anse i domen; utan skolen höra den litsla såsom den stora, och icke hafva försyn för någons mans person; ty domsämbetet hörer Gudi till. Om någor sak varder eder för svår, den låter komma till mig, att jag må den höra. Alltså böd jag eder på den tiden allt det I göra skullen.
Med samma skäl som Grefve Sp°ns yrkar, att Stadsegendom belägen ä ofri grund ej må intecknas, med samma skäl kunde hsn yrka, att skut ejord icke eller finge intecknas Men om en sa sträng princip bUfve utförd, skulis den, efter min öfvertygelse förnärma deo allmänna crediten långt mera än om den nu gällande inteckningslagen oförändrad bibeböiles. Jag vet i öfrigt icke att någon serskild författning är till finnandes, som berättigar den ena eller andra staden , att tillägna sig ofri Stadsegendom utan lösen; men om Staden vild deraf blifva innehafvare , måtte det ske emot erläggande af lösen elter behörig värdering, och då har alltid inteckniogsbafvaren uti löseskillingen sin säkerhet, jag är dessutom noga underrättad och upplyst, att icke något så dant fall inträffat, att ofri Stadsegendom, utan lösen tillfallit Staden, endast af orsak, att innehafvare!! skolat underlåta att i rätter tid betala tomtören. På dessa skäl vågar jag tro, att Lagutskottet gått de flestes önskningar till mötes , då Utskottet tillstyrkt att intekning må meddelas äfven å egendomar belägne å ofri grund. I öfrigt förenar jag mig gerna med de värde Ledamöter, sorn yrkat återremiss af LagUtskottets Betänkanden, på det Utskottet må äga ti lifa 11 e, att än nogare öfverväga detta vigtiga ämne och sammanjemka de olika tankarne deiom. Herr Den Ii Juni i f, m. Herr Pereswetoff Morath: Då jag anhållit om återremis af LagUtskoitefs Betänkande och flere andre välde Ledamöter jemväl önskat det, torde jag blott få, i anledning af Herr Ribbings yttrande, anmärka, att jag ganska väl känner, att det är någon skillnad emellan de frågor, öfver hvilka Lagutskottet nn sig utlåtit och den motion jag vid Riksdagens början tagit mig friheten framställa, men att denna skilnad dock icke är annan än den, sorn företer sig emellan delarne och det hela.
Friherre Boijej Ludvig: Hos Engelska Folket, der publiciteten är äldst, har varit och är ännu den grundsats erkänd, att till Representantens frihet och rätt hörer, att kunna gifva sig beskydd sjelf; emedan om det skulle bero af andra, kunde det möjligen uteblifva. Om Sveriges Adel alltid kunde smickra sig, att äga den LandtMarskalk de nu äga, eller om till tillåtliga suppositioner hörde, att LandtMarskalksstafycn alltid skulle innehafvas af en Man så full - % Den i April f. m. i5 komligt rättskaffens, som nu, så skulle jag instämma i Herr Hjertås åsigt, men nu kan jag det för ingen del. Talaren, för hvars säkerhet garantien begäres, skall utan tvifvel ingenting äfventyra, då han talar med pluraliteten; men en garanti för modet att tala mot pluraliteten: se der hvad som behöfves! Neka vi den, så hafva vi varit ensidige i lagen, och ensidighet skall då äfven följa i verkställigheten; då man antar att den Talare, som finner sig på ett eller annat sätt oförrättad af den tillkomna publiken, skulle för att få ett hägn för sin yttrande frihet behöfva anlita andras biträde. Det mod en har, inträffar icke alltid hos flere; och tvånget att, för sitt beskydd, behöfva 3 eller 5 Ledamöters enahanda mod, skall verka till återhåll i hågen att uppträda. Jag förblifver således vid samma tanka som förut, att om vi antaga Engelska Parlamentet till exempel i hufvudsaken, böra vi äfven följe dess seder i detaljerna. Herr Lefrén: Här har blifvit nämndt, att man borde uttrycka, huruvida tillåtelsen, att åhöra Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, skulle framställas under form af ett begifvande eller rättighet. Jag för min del tror, att man, vid valet af ord i detta afseende, borde söka undvika så väl det ena, som det andra, samt blott utsätta, att OrdningsStadgan skall eflerlefvas, iG Den r April f. tö. och förbrytelser deremot straffas, på sätt lag föreskrifver. Fråga har äfven varit om sättet att aflägsna åhörare.
Vid förnyad föredragning af Stats* ■samt Allmänna Besvärsoch Oeconotnie-Ui* skottens Utlåtande, N:o 64, i anledning af erhållen återremiss af Utskottens Betänkande, N;o 40, om upphörandet af Kronans optionsrätt till de uppå Kronoskatte jord växande Mästeoch Storverksträn, fann Bonde-Siårtdet för godt att sistnämnde Betänkande, N:e 4?» bifalla. SD. Stafst j Banco* samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betän Prot. Utdrag deri 29 Augusti 1829. 99 S. D. Vid förnyad föredragning biföllos Stats» samt Allmänna Besvärs» och Oecono» mie-Utskottens Utlåtanden: l N:o 61 , i anledning af väckta frågor om ett förändradt användande af den | procent, som af Sterbhus inom Carlstads Stift nu erlägges till Carlstads Hospital; och N:o 62 , i anledning af yrkad försäljning af en hemmanet Tofta förut tillhörig skog m. m. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden, Nio sio, angående förvaltningen af det till Casernbyggnaden för Kong], Andra Lif-Gardet anvisade an» slag; och Nio an, i väckta frågor om anslag af medel för uppbyggande, istindsättande och underhållande af åtskilliga Länshäkten same ingående aflöning för Vaktbetjening dervid. STOCKHOLM, Elmeus ock Granbergs Tryckers, i83o* Pr o t. TJt drag den \ Sept, 1829. * Den 1 September. Från Högloft.
Enligt (leii frun Statskontoret lemnade uppgift, hafva Skogsphntoringskassans inkomster af hemmansräntor och boställsarrenden under åren 1839— 1818 i medeltal utgjort 10,897 r:dr 17 sk. 1 rst., hvarjemte af de Jägeristaten anslagne indelningar, som, i mån af innehafvarnes afgång, böra lill Skogsplanteringskassan indragas, kontanta lönings-anslag lill ett belopp af 355 r:dr 23 sk. 2 rst. samt hemmansräntor med ett kronovärdi af 298 r.dr 29 sk. 8 rst. och kalkyleradt markegångsvärde af 2,000 r:dr 32 sk. 8 rst., äfvensom åtskilliga boställen, vid 184-8 års slut ännu innehades af qvarstående jägeripersonal, och hvilka löneanslag och boställsarrenden, för så vidt boställena äro lill utarrendering afsedda, jemväl skola, i den mån de äro eller blifva lediga, på redan stadgadt sätt till kassan inllyta. I fråga om bestämmandet af ersättningen för ofvannämnda till Skogsplanteringskassan anslagne räntor och arrenden, har Kongl. Maj:t, då, vid det förhållande alt den verkställda indragningen skett successive i mån af yppad ledighet, äfven i afseende å de berörde inkomster, som redan lill kassan ingå, tillförlitlig ledning icke vinnes af uppbördsbeloppet under en viss förfluten tidrymd, velat föreslå, det Rikets Ständer ville stadga, att densamma för redan lill kassan indragna hemmansräntor och arrenden skall fastställas lill ett kontant belopp, motsvarande hvad samma räntor jemte de för boställena nu utgående arrenden utgöra efter medel-tnarkegång för sednaste tio år, med tillagd forsellön för spanmålen, samt att för de räntor, som hädanefter indragas, ersättningen måtte beräknas efter samma grund, hvarvid, i fråga om arrendena, det belopp, som genom auktion bestämmes, bör lagas till rättelse.