Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre 8tjern8teät erindrade, at det funnes Socknar, der allenast en?o88e88ion3t bodde, och at,i anseende dertil, det alrid ffulle blifwa swart vm dec föreffrifwes, at i laxennZg-committöLims 2:ne Ledamöter ur denna ei»88 borde utwäljas. Grefwe körner förklarade sig ej känna sä sina Socknar. Grefwe De Ig. 6 gräls. Det ar pä detta ställe icke fraga om Socken-LommittLsr, uran om 1gxerir>A8-kommittéer i Härader och DistriUer, bestående af större eller flera Socknar. — Det lärer ej wara obilligt, at i vefla Lommitteer insätta z Bönder, när ofta ^ och mera af jorden äro i Böndernes händer. De öfrige Ledamöterne i Lommitteen äro detzutom sä manga, at de ej behöfwa frukta at öfwerröstas af Bonde-Standecs committergäs. Borgare kunna wäl ej komma i fraga pä Landet, utan sä wida de äga Landtegendom, och i sadant 488 Den 9 Mars. e. m. sall komma de, enligt hwad jag förut nämnt, i Lommttteerne under namn af ^ossessionMer. Grefwe von l.2ntinA8bsu86n önjkade, at redeligen matte bestämmas, at de Bönder som rväljas til laxeiin^s-Lowmitteen böra wara jordägande. Herr I'kain, ?ebr, föreflog, ak man ssul!e satta Borgare eller Ståndspersoner. Friherre 6ecler8tröm, ^acod, ansag det wara origtigt at för hwart Stand bestämma antaler af Ledamöter. Det finnes Härader, der förhållandet emellan Ledamöter af olika Stand wore gansta olika, och således det bestämda antalet ej pa aila ställen lika swarande emot principalernes mängd.
Inträffar ledighet, som nu är sagd, under Riksdag, sedan tre månader efter dess öppnande förflutit; då må ej nytt val till den Riksdag anställas, utan alt Riksförsamlingen det äskat. 3S §. 1) Riksdagsmannaval skall börjas klockan nio på förmiddagen, ske för öppna dörrar och fortgå, ändå att en eller flere ulöfningen af sin valrätt försummar. 2) Stadna stadsrätts ledamöter om fråga, som vid valet afgöras skall, i olika meningar; gånge som i Rättegångs-balken skiljs om sådan Rätts omröstning och beslut i civilt mål. 3) Framställes vid valet anmärkning, att någon, som i valet deltaga vill, dertill är obehörig, eller om minskning i valrätt, som i stads röstlängd beräknad är; och sker det förr, än den röstat, hvars rätt man klandra vill; varde anmärkningen genast af den eller dem, somvalet förrätta, pröfvad och godkänd eller ogillad. Framställes sådan anmärkning sednare än sagdt är; då må den ej till pröfning upplagas. 39 §• Ar kyrkoherde lagligen hindrad från sådan förrättning, som denna lag honom ålägger; förordne dertill den, han helst vill, af dem i gället valrätt ega och utöfva ina. Är kyrkoherde ej till eller förestår han ej sjelf embete sitt; ege den, embetet förestår, rätt och pligt, sorn detta kapitel för kyrkoherde stadgar. 40 §. O Är någon, som riksdagsmannaval förrätta borde, från förrättningen hindrad, eller är han ej till, då förrättningen utsatt är; förordne Hofrät ten den i hans ställe träda skall. 2) Är han uleblifven, då valtimman inne är, och är ej någon tillstädes, som Hofrätten i hans ställe förordnat: är det val för landsbygd, förordne då valmän, som tillstädeskommit, valförrättaren: är det val för stad, der stadsrätt finnes, kalle valförrättare, som tillstädeskommit, annan, att för tillfället i Rätten säte taga. Är det val för annan stad, förordne de tio valberättigade, som främst i röstlängden stå tecknade och tillstädes äro, den valet förrätta må.
s iqp ~~3o4> i anledning, hvaraf BprggrgSi^ndet fattat särskildt beslut, IX s trio — 612. Utlåtandet bif. af BondeStåndet, IX »4a s 619; men PresteSlåndet liar instämt med BorgareStåndet, IX s G2S, 626. Inq varteringsBes väre E, om lindring idör Starl erne Helsingborg och Engelholm. BorgareStåndets yrkande ätt TItxkoltet må•arf!*'v gifva .särskildt Utlåtande, ix s (>09. StatsUtskotlets Betänkande, IV *4>: s r8t — J ; rijo, bif. af PresteSiåndet, ixl s 8ö§, af f BondeStåndet, ix as Bi5, åten-em. afBor1 gareStåndet, IX s 1.0T iabf.ziacrt, 0 Ytterligare UtlåtandejifV 5.:g Om anstäld Votering öfver Frågan. StatsUtskottets Memorial,! IV 5. s 10—• i,3. öfverlemnadt till StatsUtskottét af Adeln, ix s 1062. Underd. *** ordning, om öfverseende af 1720 års. Underd. Skrifvelse, X 1. s 329. — penningars anslående, om, för Befälet vid indelade BåtsmansCompagnier. StatsUtskottets Betänkande, IV 2. s i426— 14^8• bif. af BorgareStåndet, IX s 4*3» af PresteStåndet, IX s 422, af BondeStåndet, IX s 42ö> af Adeln, IX s —. — anslående, om, till VarfsStaterne.
Denna tyckes vara en auktoritet, hvilken han anser såsom fullt säker; men han nöjer sig icke med att drifva Hr Olivecronas satser, utan han öfverdrifver dem och går vida längre än reservanten sjelf. Så säger Hr Olivecrona; »Om äfven olägenheter och kostnader, i anledn. af lång resa till domkapitlet, kunna för makarne någon gång uppstå, äro dessa olägenheter dock af en underordnad vigt och böra visst icke föranleda til! hela varningens borttagande etc.» »Nej, alldeles icke», påstår Hr Printzensköld, »det är icke blott så, utan just derföre att olägenheter drabba dem etc., just derföre skall varningen vara sådan att dep gagnar dam.» I dep Den i Angnst!. 77 stora kärlek och vördnad han hyser för reservanten, kommer Hr Printzensköld med honom i motsägelse. Sedermera har Hr Printzensköld tält om domkapitlets värdighet och lämplighet att gifva en sädan varning; han har indirekte velat antyda nägon bristande religiositet hos mig, derföre att jag icke ansåg domkapitlet dertill passande. Jag går likväl så långt i kätteri, att jag anser mycken religiositet kunna existera utan både domkapitel och biskop. Men låtom oss se till hvad som gör att domkapitlet skall vara så lämpligt att utdela varning, och mera passande än kyrkoherden. Den senare är den, som, om han upfyller sitt kall riktigt, bör hafva kännedom om makarnes enskilda lif; han kan således lämpa sin varning efter det för handen varande fallet vida bättre än domkapitlet, som icke känner dessa personer. Härom säger reservanten: (Hr Printzensköld har äfven bär hemlat sin åsigt från reservationen, hvilken han för bättre minnes skull upläst, men under upläsandet, som möjligen var förslå gången han skådade densamma, har han icke alltid fattat dess mening).
Men då stod också gumman kvar halfva natten och städade sin bod. Och så har hon hållit ut ett hälft sekel. Städse moderna oeh goda varor samt ett redbart och vänligt bemötande hafva gjort, att affären varit stadd i oaf bruten utveckling. Trots det lilla utrymmet torde den, i fråga om omsättning, hafva varit en af de största i Stockholm. Lika oföränderlig som innehafvarinnan kvarstår lokalen. Den enda förändring den till dessa dagar undergått består uti, att de små fönstren utbytts mot ett stort, de massiva trä- dörrarna mot genomskinligare, och att — hyran höjts från 400 till 1600 kronor. Och i fråga om biträden har fru L. ej varit ombytligare. Under hela denna tid har hon, utom den ena af sina döttrar, blott haft tre biträden i sin bod; till den sista af dem, frö- ken Anna Johaasson, hvilken sedan tjugu år pH. troget stått vid hennes sida, har hon för nå- gon tid sedan öfverlämnat affären. Att en person under en så lång tidrymd förmår oafbrutet sköta en sådan affär och sköta den så, som denna blifvit skött, så att det exempelvis aldrig inträffat, att ej en räkning blifvit på dagen betald, det hör otvifVelaktigt till sällsyntheterua. Och då denna person är en kvinna, hur mycket större blir ej då vår aktning för henne! Fru Karolina Lindström, 12 maj 1812, fyllde i går mast med anledning däraf dag sina läsarinnor hennes kan man med skäl tillämpa mers ord: som är född den åttio år, och närmeddelar Idun i bild. På henne Lotten von Kras» H o n hade ej annat än födgeni, men bland genier är ej det det s ä m s t a. » Men ack, jo — hon hade något mer! Hon hade hjärtats trohet, uthållighet, kärlek. Utan detta gör ingen hennes gärning efter. En enkel saga och en enkel bild, men båda fyllda af ädel maning. Axel Josephsson. ^DGREN. Och, om jag ej det gjort förut, Jag för en låg diet Då, efter denna kvälls kalas, Jag ämnar slå mitt brännvinsglas, Det hittills kära, uti kras.
Särdeles under sina tvenne sista lefnadsår hemsökte det honom nästan oafbrutet; under det att dess känsla, såsom naturligt var, stegrande återverkade derpå, genom oundvikligheten af sinnesoro och smärtsamma tankar. De förtrogne vänner 57, hvilkas umgänge han företrädesvis älskat, voro dock alltid ögonvittnen till en af plågorna oförsvagad själsnärvaro. ”Hans lif”, säger en af dem 58, ”var nu endast en långsam död; men hans själ behöll sin styrka, och yttrade den äfven från hans sjuksäng”. Lycklig var han tillika deruti, att bland dessa närmaste tillgifna kunna räkna jemväl sin nyssnämnde läkare och husvärd; att hos honom bo inom en huslig krets, hvars alla medlemmar täflade i stundlig uppmärksamhet, ömhet, skötsel; att af husets dotter vederqvickas genom sång, – hvarvid hon snart förmärkte att hon gjorde honom det största nöjet, när hon lät röst och klaver återljuda de qväden, som i gladare dagar hade fröjdat honom hos Fru Lenngren. Ännu en sällhet var honom unnad; det tilläts honom, nästan alltigenom, att mot plågornas förnimmelser äga det medel, som, åtminstone innan kalken rågats till öfvermått, plägar vid dess tömmande vara författarens, skaldens, konstnärens enda egentliga hugsvalan: arbetet. Ej förr än med sitt lif öfvergifvande de yrken han älskat, fortsatte han dem äfven på sotsängen i en sinnesstämning, der han med sitt vanliga deltagande följde verldshändelsernas gång, erfor hvarje allmänt olycksöde med lifligare känsla än sitt enskilda, och suckade varmare för fosterlandets, för mensklighetens välfärd, än för sin. Glödande för Sveriges ära, för Vitterhetens förkofran, för spridning af det ljus, som i hans eget inre städse renare och fullare uppgick, nödgades han ock anlita sin arbetskraft till motståndskraft, när han i slag på slag fick röna smärtor, hvilka både ur allmän och ur enskild synpunkt måste kännas lika bittra.
Ett minimum måste således bestämmas, och kommittéen har ansett detta böra sättas så högt, att den minsta fabriksegare skattar för en betydligen högre tillverkning, än bränvinsbrännaren i 2ulra klassen. Om ock lagstiftaren lyckas föreskrifva sådana bestämmelser, som böra försäkra staten om den åsätta beskattningen och förbud af minutförsäljning åtföljes af aldrig så stränga straffbestämmelser, hvilar dock en stor del af samhällets garanti för dessa på Hih. till fl. St. Fröt. 1847 och 18/8. 5 Sami. 1 Afd. 2 Häft. 4 26 B emllnings-Ut skottets Skrifvelse, N:o ti. buds åtlydnad på fabrikantens personlighet. Det är således af vigt, att denna eger något att förlora, utom sin egen person, och då en större anläggning brafver ett större kapital, hvars innehafvare alltid måste vara sorgfällig alt ej genom lagöfverträdelser förlora detsamma, ligger häruti skäl, som för kommittéen gjort sig gällande vid bestämmandet af ifrågavarande minimum, hvilket kommittéen derföre ansett höra sättas till en tillverkning af 5,400 kannor 6-gradigt bränvin i månaden, eller på sex månader 32,400 kannor, hvilket ej torde få anses för mycket, då tillverkningen sker under benämning af fabrik. Hvad angår maximum, har kommittéen väl funnit, att ett sådant icke egentligeh är förenligt med begreppet af fabriksbränning och syftemålet dermed, men kommittéen har dock ansett, att, åtminstone i början, ett maximum lämpligen kunde utsättas till lugnande af farhågan för öfverdrifven bränvins-tillverkning och till förekommande af den möjligen inträffande spekulationen i någon ort eller stad, att genom ett kolossalt bränneri söka egen uppkomst i andras störtande. En sådan spekulation skulle sannolikt snart straffa sig sjelf, men emedlertid kunde mångens ofärd beredas på försöket. Om det ej kan nekas, att, bränvinsbränning i så stor skala, att den kan bära aflöning till en skicklig föreståndare, lofvar det största utbytet, anser också kommittéen, att här är den gräns, hvaröfver dylika inrättningar ej behöfva att utvidgas.
De tvänne sistförflutne årens införsel af hvete, korn och råg, tillsammans: 54,383 tunnor hvete, 420,993 » råg, 919,401 lispund rågmjöl, 101,777 tunnor korn, kan ej uppskattas till mindre än 6 å 7 millioner R:dr B:ko, en summa, som väsendtligen inverkat på våra betalningar till utlandet under dessa år, och hvaraf största delen, utan våda för hungersnöd, hade kunnat undvikas. ■ 1 sammanhang härmed torde briinvins-tillvcrkningen inom vårt land böra komma under särskildt betraktande. Den så kallade husb ehojs-br anning en, som vid 1809 och 1810 årens Riksdag frigjordes från förut gällande inskränkningar, har medfört de mest bedrölliga följder i både moraliskt och ekonomiskt hänseende. Antalet af taxerade bränvinspannor var störst år 1829, då det steg till 173,126 stycken. Sedermera har det undergått en fortfarande minskning och utgjorde: år 1834 161,751 st. » 1840 106,350 » » 1844 43,947 » och antalet af taxerade pannor af till och med 20 kannors rymd, som år 1829 var 112,823 och ännu år 1834 102,345 stycken, har år 1850 nedgått till 34,075, så att af minskningen i antalet på det hela, 129,179 stycken, 78,748 utgöras af sådana pannor. Denna minskning i de små lyftpannornas antal har troligen härrört, icke så mycket af en förhöjd beskattning, som af de vid större brännerier införda förbättrade redskap och tillverkningssätt, särdeles under den sednare tiden medelst tillsats af ångpannor, så att vid dem bränvin kunnat med mindre kostnad åstadkommas, och någon minskning i den årligen tillverkade qvantiteten har, efter all anledning, derigenom icke uppkommit.
Den kan icke förbinda det likartade eller utsöndra det olikartade, kan öfverhufvud icke gifva det hela formen af en organism med högre och lägre former. Därför är den först gifna föreställningskärnan mera att betrakta såsom en hopgyttrad massa af idéassociationer utan någon inre sammanhållande kraft än såsom en organisk enhet. Den naiva, religiösa uppfattningen t. ex., i hvilken eftertanken ännu icke gjort sig gällande, är egentligen mera en samling dogmer och berättelser om mytiska händelser än ett efter en bestämd grund ordnadt helt, hvarför den också kan falla sönder, då själfbesinningen vaknar. Den centrala lifskänslan och viljeriktningen är också under utvecklingstiden uppblandad med de mest olikartade momenter, sammanförda utan urskillning. Därför är det merendels illa beställdt med motivernas renhet, innan människan har börjat vända tanken, den rensande tanken, inåt mot det omedelbara känslolifvet, de instinktiva impulserna. Man kan ju lätt få se, huru hos ett barn den högsta egoism går på det mest trohjärtade sätt hand i hand med den starkaste hängifvenhet. Observera nu, att all klar reflexion är till sin karakter organiserande, ordnande efter grunder, därvid förbindande det likartade och söndrande det olikartade. Så tillhör det den praktiska beräkningen, att med ett visst mål i sikte utleta de lämpligaste medlen och reglera dessas förhållande sinsemellan efter deras sammanhang med målet. Så gifver den vetenskapliga behandlingen af naturen som resultat allmänna lagar, efter hvilka de enskilda företeelserna klassificeras och förklaras. Så tillhör det det filosofiska begrundandet, som här närmast intresserar oss, att finna en högsta regel för bedömandet af mänsklig kunskap eller en vy af universum, i hvilken hvarje föremål för vetande kan infogas och dess plats bestämmas, och i samband därmed en högsta måttstock för värderandet af mänskliga känslor och viljeriktningar.
Jaska sträckte fram sin långa magra arm, pekade med fingret, böjde det långsamt, vinkade och sade så bedjande: Kom hit, jag vill se på dig. Den unge mannen steg upp. Det var en kortväxt karl, men ovanligt starkt bygd. Han hade ljust, nästan hvitt hår och ett ärligt ansigte, allvarligt och manligt. Är den gamle er inhysing? sporde han Kajsa. Det är så, sade hon, han är lam nu. Hvad heter du? ljöd det från gubben. Samuli! Och mer? Jag heter efter mor min för fars namn har jag inte. Mor hette Sutkinen. Anna Katri Sutkinen hemma från Limingo, Anna Katri Sutkinen Anna Katri Anna Katri gubben upprepade namnet flere gånger med allt mera uttryck, rösten darrade, hans händer lyftes upp i skälfvande rörelse. Den unge mannen stod och stirrade han begrep inte ett ord. Kajsa lutade sitt hufvud mot spiseln och såg med trötta ögon i glöden, hon var blott till hälften med. Nadja betraktade gubbens upplifvade, plötsligt uttrycksfulla ansigte, icke heller hon fattade hans oro och rörelse. Hette din mor Anna Katri Jaska gjorde frågan nästan ljudlöst ... man hörde det blott som en hväsning. Ja, så var hennes namn. Och du sjelf, du blef född några månader efter se'n han rymde? Två månader knappt. Och din far, han hette Jaako, Jaako Askanen. Min far, som mörda' sin egen bror Ja, han hette så, den uslingen. Så hette den uslingen Jaako Askanen Jaskanen, Jaska, mördaren mördaren, brodermördaren. Han var full och visste inte hvad han gjorde, det undslapp den unge mannen nästan mot hans vilja, urskuldande, i allvarlig, bedröfvad ton. Stackars far, full och tokig. Gubben snyftade. Hans tunga hufvud sjönk. Ett ögonblick tycktes han förlora minne och eftertanke, men rycktes efterhand upp igen och såg så hjelplöst olycklig ut. Blickarne irrade omkring, han talade för sig sjelf, i korta, afbrutna meningar: Jag visste inte, att jag tyckte om henne, förr än den aftonen. Jag hade henne, liksom stugan, kon och alltsammans.
Jag finner högst skadligt att klockareoch skollärarebefattningarna sammanslås, derföre att vid klockarebefattningen fordras röst, som icke alltid äges af den som liar det bästa hufvudet att meddela kunskaper. Uti hvad Gr. Hamilton anfört i afseende på lärokurs, instämmer jag fullkomligen, men tror att stadgandet derom bör inflyta emellan 6 och 7 §§:na, bestämmande så väl lärokursen sorn de läroböcker, hvilka vid seminarier och folkskolor böra begagnas. Hr von Rosen: Den af Hr Mannerskantz gjorda an märkningen är ganska riktig. Jag skulle tro, att den fasta skolan är en grad öfver den ambulatoriska och bör kunna begagnas af alla, om icke stundeligen och dagligen, likväl då och då; jag skulle derför tro, att i 5 mom. ordet folkskola gerna må utbytas mot orden fast skola, dock med det villkor att ingen får antagas till skollärare uti flyttbara skolan utan skoldirectionens medgifvande; ly barnens behandling bör icke öfverlemnas ut okunnige eller liknöjde föräldrars bestämmande. Erfarenheten har hos mig stadgat den öfvertygelse, att tillsyn af någon aucloritet bör äga rum vid lärares antagande. Jag vet orter, der desse skolmästare äro afskedade försupne soldater, hvilka, liksom qvacksalfvare i medicinen, lära barnen olater och oseder i stället för kunskaper och sedlighet. I anledn. häraf tillstyrker jag att Hr Mannerskantz^ förslag matte antagas, oell att vid slutet af §:n malte tilläggas: ”Rättigheten att utöfva lärarebefattning uti ambulatorisk skola beror på kyrkoherdens oell skolstyrelsens pröfning.” Ilr von Hartmansdorff: Första anmärktun mot mitt förslag var den, att ordet välskrifning skulle utbytas mot ordet skrifning. Delta är i sig sjelft likgiltigt, hvarföre jag medgifver förändringen, ehuru jag tror att välskrifning innefattar hvad Gr. Hamilton åsyftat. Den andra anmärkntn gjordes af Hr Mannerskantz och afsåg att de bär uppräknade fordringarne skulle påräknas endast af lärare i fasta skolor.
Om detta kungliga prerogativ är nyttigt för landet, så är det rätt och tillbörligt att det finnes, och hvar och en bör i sin mån söka att försvara det; men om det kan visas, alt detsamma motverkar det ändamål, för hvilket alla prerogativer gifvits och finnas, nemi. det allmänna hästa, så blir det icke något skydd för denna rättighet, att den utgör ett kungligt prerogativ. Frågans lösning kommer således derpå an, alt visa nyttan eller skadan af sjelfva saken, och icke alt med ett stort ord söka afskära discussionen derom, och afleda uppmärksamheten ifrån sjelfva ämnet. De argumenter, som man här anfört, hafva, så vidt jag kunnat uppfatta dem, reducerat sig till följande. Man har-sagt, att befordringssystemet skulle vinna genom titlarnes bibehållande, att genom deras borttagande skulle uppkomma den olägenheten, alt man förlorade ett medel att belöna förtjensten, och att det förekom vissa tillfällen, då man behöfde kunna genom en titel höja personers anseende. Jag skall be att få upptaga dessa argumenter, och all först få betrakta den nytta, som titlarne kunna medföra, i afseende på befordringssystemet. Det är nyttigt, säger man, att på det viset kunna befordra en förtjent person, på en genväg, och man har gått så långt, att man sagt det vara omöjligt att, utan en sådan rättighet till titlars utdelande, kunna tillbörligt bestrida tjenstgöringens gång inom alla tre de väsendtliga delarne af administrationen. Jag skall blott betrakta frågan i afseende på en af dessa afdelningar, eller den militära, öfverlemnande ål andra, Den 5 September. att i afseende på de öfriga upptäcka och ådagalägga samma skefhet uti argumentationen, som jag tror mig kunna bevisa hafva ägt runi i afseende på militären. Man har t. ex. hemställt, huru tjensten skulle förrättas, när en militärperson sjuknar. Jag svarar: på samma sätt som den hittills blifvit förrättad, nemi. så, att när sä erfordras, bltfver någon af närmaste lägre grad dertill commenderad, utan att någon högre titel förlänas. Så går det till, och icke så, att strax en ny utnämning sker till den grad, inom hvilken sjukdomsfallet inträffat.
Tegelbruken hvilka efter förra Berättelsen äro något förökade, vid Svanå Bruk i Harakers socken är under de sednare åren ett nytt dyrbart Tegelbruk anlagdt, hvars Produclion lärer framdeles komma att sprida sig till omkringliggande orter sedan Egendomens eget byggnadsbehof blifvit fylldt. 2:0 En Kard-Fabrik vid Jäders Bruk som i förra Berättelsen beskrets. 3:o En Tobaks-Fabrik i Vesterås med nio arbetare och en tillverkning, uppgifven för sistlidet år till 5,114 R;dr Banco. 4:0 En Klädes-Fabrik vid Nystrand nära Sala, hvilka är å nyo upptagen. Der har på en väfstol sistlidet år 6o4 alnar Kläde blifvit tillver - kade oell 3io alnar Vadmal färgade. Arbetarnas antal 8 och tillverkningens värde sistlidet år 1,000 R:dr Banco. 5:o En Hagel-Fabrik vid Sala Grufva, med ett årligt till verkningsbelopp af omkring 12 Skeppd. Förbättring af denna Fabrik bar blifvit påbörjad genom hagelgjutningens verkställande uti ett af Sala Grufvas Seba k ter. Gro En Fabrik för Bomulls-Strumpors tillverkning i Köping, hvarom 1 Berättelsen örn denna Stad vidare förekommer. 7:0 Tre Stampeller Valk-verk; det ena i Strömsholms fögderi; det 2*dra vid Arboga och det 3:dje vid Sala; hvilka inrättningars tillverkningsvärde inbegripes under de varors förädling sora der förberedas genom valkning elier stampning. 8:0 Ett Jaglbyggeri-Hvarf i Westerås med 5 arbetare och ett årligt tillverkningsvärde af 7,697 R:dr 12 sk. Banco. 9:0 En Spegel-Fabrik i Westerås med en arbetare och 426 R‘dr 32 sk Banco tillverkningsvärde. Hvad Färgerierne, Schatullmakerierne och Urmakerierne i Städerne beträffar, kunna de anses i likhet med andra Handtverks ier i Städerne; och äro för öfrigt icke några serskildta Fabriker anmärkningsvärde. Såsom
Summa ' 1 r * Credit, Balans från år 1868'. Skuld: Akademiens egna medel Diverse donationers och fonders Magnat-stipendie-fondernas Utgifter: Akademiens egna medel: Löner, pensioner, arfvoden m. m. Indragningsstat Materielen Byggnader och reparationer Kronoutskylder, landtmäteriförrätt ningar m. m Expenser Postporto Af besparingsoch reservfonderna Käntemedel Köpeskilling för en hemmansdel m. m. Aiföring till nya pensionsfonden Restitution Afskrifning Balans till år 1860: Tillgångar: Akademiens egna medel 151,552: 39. Diverse donationers och fonders dito 336,391: 65. Till någon erinran å Revisorernes sida har denna räkenskap icke föranledt. Lunds Kongl. Universitet. Året* räkenskap, som ännu icke blifvit i Kongl. Kaminar-rätten granskad, upptager förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1868: Tillgångar 749,260: 34, Uppbörd : Akademiens egna medel 224,181: 67. Balans till år 1860: Skuld: Akademiens egna medel 36,031: 62. Beservfondens dito 75: — Magnat-stipendie-fondernas dito 319: 54. Credit. Balan» från år 1868: Utgifter: Akademiens egna medel 214,170: 48. Tillgångar: Akademiens egna medel 347,191: 88.