Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs å nyo Statsoch BancoUtskottens den 14 dennes under N:o 92 afgifne, samt den 19 derpå följde e. m. på bordet lagde, Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af [00,000 R:dr. Herr Nordenanckar, Gustaf, anhöll, 2 7.0 Den 23 Mars f. m. att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på hordet. Uti denna anhållan instämde Herrarne Franc Sparre, Bengt Erland, och Rothlieb, Axel. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att, då flere Ledamöter begärt, alt Utskottens Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet, kunde sådant, enligt 49 §• Riksdagsordningen, icke förvägras. Föredrogs å nyo Friherre Anckarswärds, Carl Henrik, den 16 dennes e. m. på bordet lagde Motion, att Statsoch BancoUtskotten måtte anmodas att ofördröjligen till Rikets Ständer inkomma med de Betänkanden, som hafva Statens reglerande lill föremål. Herr Rosenblad, Bernhard: Som BankoUtskottet, elter våra Grundlagars föreskrifter, icke äger något uppdrag med hvad de benämna Statsreglering, lärer detta Utskott kunna belt och hållit frikallas från all befattning med ifrågavarande motion. Skulle deremot, i denna skriftligen afgifna motion, den värde Motionären med ordet Statsreglering förstått något annat, t. ex. Myntväsendets reglering, skall BankoUtskottet visserligen icke underlåta, att redovisa för det detsamma uppdragna förtroende. Den a3 Mars f. m. 321 Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, instämde Ridderskapet och Adeln uti Friherre Anckarswärds i motionen gjorde hemställan.
V årad och osäker communication” att Franska Kejsaren genom sin Minister förklarat i de bestämdaste uttryck ”att enligt Folkrätten alla r cela mation er, ansökningar och fordringar hos Fran s k a Styrelsen vöre helt o c h hållet och för alltid dödade genom Krigstillståndet” hvarigenom ”bellör i g e 11 erkända for cl r i 11 g a r, d e ni Svenska Undersålare hos F r a ns k a Regeringen före Kriget egde, och hvilkas betalning, formligen och medelst s k r i f t e 1 i g a lfesolutione r af Franska Auctoriteteriia bi fa 1- leii, men endast i följd af Kriget uppskjuten.” gingo alldeles förlorade: Att Pomern occuperades ”oansedt den lem na de garantien af Svenska Rikets integritet” att Decreter utfärdades ”0 m för ä 11 d r ingar i underlagd® Staters F i 11 a n c e r, t. e. i Holland, hvarvid dä varande Hans Kongl. Höghet Kron-Pringen ”äfven sett ett af hono 111 i H 01 i ä n dska F 0 n d e r n a 11 e dsatt Capital till en tredjedel förminskas” och att ändteligen ”af de obe - Sta t s-Utskottets Bet link anden. i6i oberäkneliga förluster Svenske Undersåtare lidit genom viiaskapeliga Nationers Ka per i er, u n de r lo Ilig a Handels - företag m. m. K o n g 1» M a j: t funnit det vara li ö g tid att söka någon säkerhet och fred för Sveriges Kronas och dess Undersåtares skadeslösa håi1 a n d e.’* Kongl. Maj:t hade sluteligen meddelat Hemliga Utskottet sina tankar, angående de särskilda omständigheter, sorn borde iakttagas, ”så val i afseende på Svenska U ndersåtares erhållande betalning för deras i Franska Länder egande bestyrkte men afslagné fordringar, sorn ock till någon ersättning för dy like annu o utredde ford rings-an språk och sednare t irna de förluster’* m. m. i hvilka tankar hemliga Utskottet instämt.
St. IO Banco-Utskottets Utlåtande Nio 110. ningar, inköpa fast egendom, måtte i det blifvande Banco - Reglementet införas; att förminskning af total-surajpan utaf Bankens nuvarande aflöningsstat bör, såsom ett uttryckligt vilkor, fästas vid det Fullmägtige i punkten 12 lemnade uppdrag i afseende å den nya organisationen af Bankens förvaltning; att, derest ändamålet med de i nyssberörde samt i3 punkten Fu’.lmägtige gifne uppdrag skall vinnas, dermed bör förenas den föreskrift, att vid inträffande ledigheter af sådane befattningar, som kunna vara i fråga att framdeles indragas, tillsättningen ej må ske annorlunda än ad interim; af 2:ne Ledamöter inom sistnämnde Riks-Stånd, att, med ändring af stadgandet i punkten 5, måtte föreskrifvas, att beslut ej få af Fullmägtige fattas, så framt icke minst a:ne Ledamöter af hvartdera Riks-Ståndet äro tillstädes, och med större bestämdhet, än som i punkten 6 är vordet föreslaget, uttryckas, huru snart Suppleant skall i Öfver-Styrelsen inkallas; samt af a:ne andre Ledamöter inom samma Riks-Stånd, att den, enligt §. 14 , pag, ir, i i83o års Banco-Reglemente Fullmägtige åliggande skyldighet, att, uti frågor af vigt, och alla mål, som fordra utredning, inhemta Commissariatels skriftliga utlåtande, må qvarstå och samma §. oförändrad bibehållas. Den i första rummet upptagne anmärkning härleder sig från den vid Utskottets Memorial N:o 84 af åtskiilige Ledamöter yttrade åsigt, det Rikets Ständers Revisorer ej i något fall må tillåtas att meddela Bancofullmägtige föreskrifter, och skulle af Utskottet godkännas, i händelse Utskottet kunnat i nämnde åsigt sig förena, men da Utskottet, af de i Utlåtand.et
Det kommer an på, hvem som berömmer, svarade Clara vi frågade af Emma Serén, hurudan boken var och hon sade, att den var ingenting. Derföre skaffade vi oss den, läste den och ha funnit oss bra deraf. Ack, hvad den Eva är söt, men hvad det var synd om henne! Jag tycker sade Otto att hon fick det skönaste slut. När en flicka får veta, att den hon älskar är hennes bror, så vill hon dö, fast hon tror sig vilja lefva. Får hon då äfven dö, så smekes hon af det mildaste öde; hon slutar vackert. Der finns ännu en flicka anmärkte Helena som är värd att hållas af: den snälla Louise, så ädel, så stilla och så undergifven. Hvilken motsats till hennes syster Sophie, qvick, litet god men mycket lättsinnig. Eva och Louise äro glanspunkterna i O. T. Tvenne sådana karaktärer skulle försona mig med en i öfrigt aldrig så tråkig bok. Om Eva är fin, etherisk och englasväfvande, så är i stället Louise rent mensklig, och det vill inte säga mindre. Och ändå älskade de båda obelönta! Är det då en så stor olycka frågade Helena. Jag vet inte, så anser man svarade Otto, men såg på Clara och icke på Helena. Clara plågades af detta ämne och hon afbröt det: Nå Otto, du har ännu inte berättat oss någonting om Tuonela och huru det hade sig i dödens boning. Hurudan är Saida? Fullkomligen obesväradt svarade Otto: å ja, det är en rätt söt flicka. Ni kan snart vänta henne här, sade hon. Och så bad hon mig helsa er så mycket. Hvad det skall bli roligt att se henne sade Helena jag minns henne ännu något litet. Jag tror jag var ett eller två år äldre än hon ... ja, hon var sådan som Clara. Otto såg på Helena; hon föreföll honom så älskvärd nu. Han såg på henne med ett visst vemod; det märkte Clara. Och när Claras blickar mötte Ottos, förstodo de ingendera den andra. Otto tänkte om Helena: mången sådan som du går oförstådd sin verld igenom; intet kärt hjerta klappar för henne; hon vissnar och dör utan att någon fäster sig dervid.
Om det å ena sidan, icke kan nekas , att bränvins-bränningen och den, i följd af en förökad tillgång på denna vara, omåttliga förtäringen deraf, i synnerhet i moraliskt hänseende och förnämligast i städerne, varit högst förderflig, så kan å den andra, icke eller bestridas, att, genom den nu af Utskotten antagna och till en sådan ytterlighet uppdrifna beskatt ningen på husbehofs-bränningen, som, med få undantag, nästan uteslutande idkas af Bonde-Ståndet, eller mindre bemedlade jordbrukare, en tyngd bli 1— vit lagd på landtbruket, som är landets moder-näring, hvartill ingen jem förelse vid någon förfluten Riksdag kan uppletas; ja ! den är så stor, att alla eit mindre hemmans skatter tillsammantagne för närvarande, icke kunna uppgå till högre belopp, än de nu ensamt göra för bränvins-bränningen. Här har ofta blifvit taladt om monopolier; men jag vill fråga, om icke bränvins-fabrikerne nu fått ett monopolium, och det större, än de ens sjelfve 62 Bevilln. och Ekon. Utskottens Betänkande, N:o 2. vågat hoppas, ty jag kan icke inbilla mig, alt med denna beskattning någon bonde måtte vara så enfaldig alt idka denna näring. Följden blir således, att Bonde-Ståndet, eller den mindre jordbrukaren, får sälja till fabriksbränvins-brännaren sina landtmanna-produeter till det pris, denne senare behagar bestämma, och köpa bränvinet, hvilket han väl icke, åtminstone vid alla tillfällen, kan undvara, antingen af desse patroner eller i städerne af utländska spirituosa, om till båtnad för landet, lemnar jag den mera sakkunnige att bedöma. Här talas ideligen om frihet; ja, den är dagens lösen; men kan det kallas frihet, när man beröfvar den ene medborgaren rättigheten alt förädla sin vara —• för att gynna den andra. —•
M. blifvit väckt, att i underdihet anmäla sitt begifvande, dels till användande af förings-medien för en gemensam pensions-inrättning för Svenska sjöfolket, dels att, så snart pensionsinrättningen blifvit ^organiserad, en viss, efter upgifven grund bestämd årlig summa mätte anslås till dess understöd. Den 31 December f. m. Hufvudsaken, eller om det ifrågasatta användandet af fölingen till sjömännens pensionerande, borde väl således anses afgjord sedan Konungen och Ständer derom fattat sammanstämmande beslut; men då till följd häraf, Kongl. Commerce-Colbm i nåder anbefalldes att inkomma med förslag till förändrad reglering af föringen för att densamma måtte kunna användas till en pensionsinrättning för sjömän, ansåg sig Collina, oförklarligt nog, innan denna nåd. befallning eflerkoms, böra från vissa stapelstäder i riket, på hvilkas sjömanshus det största antalet sjömän finnas inskrifne, inhemta utfåtide, ej endast i den fråga hvars besvarande blifvit Collina af K. M. anbefalld, utan äfven, som det vill synas och med ännu mindre skäl, uti den redan af Konung och Ständer afgjorda frågan, i afseende pä föringsmedlens användande lill en nensionsinrättning. Besynnerligt nog yttrade sig dock 3:ne af dessa uteslutande om sättet för ändamålets vinnande och blott den 4ide, Götheborg, som ingick i pröfning af det redan af Konung och Ständer fattade beslutet, afstyrkie föringens användande på föreslaget sätt, sedan Stadens Skeppsredare och Sjö-Kaptener hvilka varit kallade, förenat sig, såsom det uti Direktins yttrande heter, uti en dylik åsigt.
Sådane tänkesätt skola dictera de anmärkningar, jag nu går att göra vid de från ConstitutionsUtskottet inkomne Betänkanden, hvilka äga den högsta märkvärdighet, då de äro ämnade att underhålla den gnista af Constitutionelt Samhälls-J lif, som hotar att slockna; hvarföre det torde tillåtas mig, att fästa Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid bedömandet, huruvida Utskottet motsvarat Riksens Ständers vigtiga förtroende, åtföljt af Svenska Folkets spända uppmärksamhet. Först torde det vara angeläget att anmära ka, huru litet afseende ConstitutionsUtskottet synes hafva gjort uppå den skillnad i behand lingssättet af anmärkningsmål, som Grundlagen tydeligen anvisar i 29 §. af Riksdagsordningen. ConstitutionsUtskottet äger nemligen, att sjelfmant inkomma till Ständerna med de anmälanden, hvartill detsamma, efter skedd granskning af StadsRåds Protocollen, tror sig befogadt; men ett annat förhållande uppkommer, då anledningar till anmärkningar från Stånden eller andra Utskott remitteras till ConstitutionsUtskottets handläggning; i detta fall inskränkes Utskottets rättighet att bedöma dessa anledningars beskaffenhet till blotta pröfvandet huruvida desamma föranleda till behandling efter xoöitc §;s föreskrift; hvaremot Den io Julii e. m~. ai5 Utskottets åliggande måste vara, att till besvarande upptaga alla degsa anledningar till anmärka ningar, utan undantag, och utan fästadt afseende på deras vidare beskaffenhet, endast genom upplysningar, dem CongtitutionsUtskottet ensamt är i tillfälle att inhemta, vägleda Ständerna till målet, under de öfverläggnin. gar och beslut, som Stånden med full Constitutionell rättighet gå att företaga. Sålunda anser jag Utskottet icke behörigen hafva utlåtit sig öfver de inkomne remisser då Utskottet yttrar: än, att något giltigt skäl till anmärkningens fastställande här icke är förhanden; än, att Utskottet icke anser sig äga skäl att anmärkningen godkänna; eller att en anmärkning icke förtjenar afseende till anmälan.
Besvärsoch Ekon.Utsktns förslag till stadga om fattigvården i Riket, dock med uteslutande af ordet likaledes, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer förenämnda punkt alt ur förslaget belt och hållet uteslutas. Efter voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 12. Nej — 22. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m. lil fidem protocolli, L. S. silbert Munck. Måndagen den i5 Mars iS/jr. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. Justerades pleni-prot. för den 27 sisth Febr. f. m. Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts förslag till R. St:s und. skrifvelse till K. M. N:o 266, angtde gemensam lag för inrikes och utrikes vexlar, hvarefter jemväl det denna expedition bifogade förslag till vexel-lag af R. o. Ad. godkändes. Fortsattes pröfningen af Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsktns ytterligare betänk. N:o 3i, angtde lagstiftningen om fattigvården i Riket. § 24. Hr von Hohenhausen, Michael Silvius: Jag erkänner den oundvikliga nödvändigheten af ett sådant stad - 54a Dc 11 i5 Mais c. m. gande sorn denna § innehåller, dock synes mig sorn om man i några afseenden galt för långt och i ett fall handlat orättvist. Har står: ”eller i anseende till sjuklighet eller hvarjehanda åkommor saknar full arbetsförmåga:” det är något strängt att säga ”full arbetsförmåga;” ty fastän en person varit sjuklig någon tid , kan lian dock återfå helsan och vara lika arbetsför som någon annan. Man torde således kunna säga — ”eller i anseende till sjuklighet eller hvarjehanda åkommor saknar sin arbetsförmåga,’’ då det icke låter så skarpt. Det orättvisa åter ligger i de orden — ”sorn äger egen eller legd bostad utan sådant jordomfång, sorn motsvarar besultenliet.”
Jag skall blott yttra några ord i anledn. af hvad Hr v. Troil sist anfört såsom skäl för valens anställande längre tid före riksdagen. Jag skulle tro, att riksdagarnas längd till större delen beror af det tillfälle, som lemnäs partier att utbilda sig, för att sedermera strida om att göra sina meningar gällande. Detta tillfälle blifver större, i samma mån riksdagsmannaval ske tidigare; och det är på sådan grund jag, med fullt instämmande i Hr v. Troils mening, att riksdagsmännen kunna behöfva ett halft års tid att förbereda sig på deras uppdrag, anser högst otjenligt att tillåta riksdagsmannavalens anställande genast efter slutad riksdag. Jag fortfar således att afstyrka den nya §:s antagande. Frih. Ehrenborgh: Jag erkänner, alt Ridd Secret:s tillkännagifvande, huru de öfriga Stånden afgjort förevar. §., undfallit mig, och anhåller derföre att ännu en gång af Ridd.- Secret. få upplysning, huruvida de andra Stånden antagit $. Underteckn. Ridd.Secret.: Medelst prot.utdr. från de De» a/j Mars f. m. öfriga RiksSt. har oflicielt blifvit tillkiinnagifvet, att dessa Stånd bifallit förevar, redactionsförändring. Frih. Ehrenborgh: I anseende till detta af de öfriga RiksSt. fattade beslut, och på de skäl Hr v. Troil anfört, får jag nu yrka bifall till den nya redactionen. Uppå derom af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef den föreslagna nya redact. af R. o. Ad. bifallen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum koxnme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas. 12 §. Riksd.Ordn.: Ridderskapet och Adeln infinner sig till Riksdag och representeras genom hvarje introducerad Ätts Hufvudman eller , i dennes frånvaro, genom den tillstädes varande närmaste
Men huru föga hans förhållande till detta hof var af vanlig art, må följande drag genast visa. Samma dag, som Secreta Utskottets beslut var fattadt om upphäfvandet af hans förvisningsdom, hade Dalin, ännu derom okunnig, låtit ett par vänner öfvertala sig, att med dem göra en sommar-lustfärd till någon af kungsgårdarne utom hufvudstaden. Men bäst som han inträdt i ett rum, der vännerne sade sig fogat anstalt om förfriskning, inträdde ock i samma rum helt oförtänkt – den Kungliga Familjen. Dalin trodde sig böra skynda ut; men motades, i dörren, af Konungen och Drottningen med omfamningar och den nu af dem sjelfva framburna underrättelsen, att de gemensamma beherrskarne hade upphäft sitt förbud. Den gladt förvånade Skalden märkte nu äfven, att detta möte varit genom en nådig vink till de nyssbemälta vännerna förberedt. Väl qvarblef Klingenstjerna i befattningen af Kronprinsens lärare; men platsen af Föräldrarnas sällskapsvän fick Dalin oqvald igentaga. Det medgafs dem, att strax upphöja honom till Riddare af Nordstjerne-orden – en i den tiden stor utmärkelse! – och slutligen, ett par år derefter, till Hof-Canceller. Å sin sida tyckes Dalin, alltifrån 1756 eller under sina sista lefnadsår, ha rentaf gifvit dagens Politik på båten. Måhända skrattade han med sina Principaler i mjugg, när Hattarne måste lykta sitt andra krig – det Pommerska – med den nya förödmjukelse, att bönfalla hos Lovisa Ulrika om ett fredsinledande enskildt bref till hennes Bror, och att i hans svar höra sig föreläsas, det han väl ”af vänskap för sin Syster ville glömma Svenska Nationens bedrifna ofog; men med den förklaring, att han bifölle till dess nuvarande önskan om fred, uniquement par considération pour Elle”. Hvad Dalin tänkte så väl härom, som åtskilligt annat, vaktade han sig dock att förråda med pennan. Möss-partiets ändteligen afgjorda seger vid riksdagen 1765, och de derutur följande stegrade oredorna, upplefde han icke.
Hvad det påstående beträffar att antalet af män och qvinnor i Herjedalen skulle vara lika, så visar det att komiterade icke tagit kännedom om de s. k. quiuquennii-tabellerne, der ett helt annat förhållande visar sig. Hade de det gjort sä skulle de troligen icke vågat framkomma med sin uppgift. Då nu, såsom sagt är, förslaget innefattar en orättvisa emot qvinnokönet i Herjedalen, anhåller jag att Ståndet måtte ogilla voter:s-propos:n. Gr. Lagerbjelke: Den siste värde talaren har begärt den nu föredragna votens-proposms ogillande pä den grund att det förslag, som SlalsUtsk. i sjelfva hufvudsaken uppgjort icke skulle vara lämpligt och synes således hafva alldeles förgätit att det nu är fråga huruvida om de olika besluten i saken skall voteras i förstärkt Dtsk. eller icke. Då frågan derom emedlertid numera måste anses vara förfallen, i följd af PresteSt:s beslut, sä anser jag mig icke böra framställa någon begäran om propos. till bifall, utan har endast velat anmärka detta Frih. Cederströms förfarande. Frih. Cederström: Det grundlagsvidriga i förslaget att borttaga en grundskatt som åligger en klass af medborgare, för att lägga den på en annan (då nemi. en sådan åtgärd icke med rättsgrun - 460 Den 25 September. der kan försvaras), har redan varit föremål för öfverläggning hos R. o. Ad., när sjelfva saken här förevar. Då afslog R. o. Ad. det väckta förslaget. Om R. o. Ad. nu vidblifver detta sitt beslut, så må det ankomma på PresteSt. att genom instämmande i de öfriga Ståndens åsigter framkalla ett R. St:s beslut. Hr von Hartmansdorff: Enär tre RiksStänds sammanstämmande beslut i saken förefinnes så kan det väl icke blifva fråga om att derom votera i förstärkt StalsUlsk. Då kan icke heller den här föreslagna voter:s-propos:n blifva föremål för R. o. Ad:s pröfning, utan frågan derom mäste anses förfallen på sätt jag redan yttrat.
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landin]., om R. o. Ad. bifölle, alt denna del af Utsk:s ullåt. må förekomma till pröfning i sammanhang med den del deraf, hvaruti förslag till stämpelafgiftens bestämmande blifvit afgifvet; men innan den propos. hann blifva besvarad, anipälde och yttrade sig Frih. Raab: Jemte det jag får förklara, alt jag tillhört Ulsk:s majoritet, då jag deltagit i beslutet om de premisser, som blifvit klandrade, tillåter jag mig fäsla uppmärksamheten derpå, att Hr Roos föreslagit 4 r:st. för halft ark, 8 r:st. för helt o. s. v. Delta är så ofantligt högt tilltaget, att jag vågar framställa den fråga, huruvida icke R. o. Ad., ulan afhidande af beslutets fattande öfver 1 morn., ville afslå Hr Roos’ motion. ‘ X Frih. Cederström, Jacob: Då R. o. Ad. i elt sedna re mom. kommer i tillfälle att besluta öfver de afgifter, som böra äga rum, så torde hvad Utsk. föreslagit i anledn. af llr Roos’ motion endast böra läggas till handlingarne. Då Utsk. ingenting tillstyrkt, så finnes icke eller något behof alt bifalla hvad Utsk. sagt om nämnde molion, och om Ståndet icke vill i förväg besluta bifall till afstyrkandet, eller alt motionen må förfalla, så är det så mycket rältsenligare, som det kan bända, att möjligen någon af de tariffer, som i Hr Roos1 molion förekomme, kan blifva fastställd. Om deremot hvad Utsk. sagt, lägges lill handlingarne, så komma vi att, oberoende deraf, pröfva det öfriga. Uppå härefter framställd propos., bief Utsk:s yttrande ronde den af Hr Roos föreslagna stämpelafgift lagdt till handlingarne.
Årets räkenskap, som ännu icke blifvit granskad i Kongl. Kammar-rätten, redogör för inkomster och utgifter på sätt som följer: Debet. Balans från år 1858; Tillgångar: Uppbörd: Kalmar elementarläroverk 50,119:27. _ 245 — Balans till år 1860: Skuld: Konsistorium: Lindbäckska och Grotteska donationen Kalmar elementarläroverk: Summa Credit. Balans från år 1858: Skuld: Konsistorium 785: — Kalmar elementarläroverk 209^89. Utgifter: Balans till år 1860: Kontant tTtlanta behållning. medel. Tillgångar: Konsistorium: Emeritidito 121:59. 16,700: — Folkskolelärare - seminarium 47:27. Stipendier för folkskolelärare-elever 50: Stipendie-kassan 76:87. 11,350:84. Wijkska donationen 169:86. 69,530: — Lindbäckska och Grotteska donationen 5,883:33. Fordringar. Kontant Utl&nla behållning. medel. Fordringar. Summa. Kalmar elementarläroverk: Oscarshamn* elementarläroverk: Premieoch fattig-dito 21: 55. S:r 91:44. 91:44. Summa 262.547:53. i strid mot föreskrifterna i Kongl, cirkulärbrefvet den 17 September 1856, saknar denna räkenskap uppgift pä de gåfvobref, testamenten och andra urkunder, hvarpa donationsfonderna sig grunda. 66: 39. 21:55. 3: 50. Konsistorium i Carlstad. För ställningen i afseende på inkomster och utgifter redogör denna, i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar granskade räkenskap på följande sätt: JJebet. Balans från ur 1858: Tillgångar: T .. 103,390:82.
Svenska folket af ålder varit vandt att sjelf förstå de lagar, det varit pligtigt alt lyda och sorn utgått ur dess egna seder och begrepp om rätt och billighet, samt hurusom dess representanter också alltid ansett för en dyrbar både rättighet och skyldighet, att endast på egen pröfning, egen öfvertygelse om verklig förbättring grunda de föränd i ingar i dessa lagar, som de antagit, har Herr Rosenblad, B., erkännande de mäns utmärkta insigter, erfarenhet och förljenster, hvilka utarbetat de nya lag-förslagen, dock, för det fall, att aucloriteten af namn skall bestämma afgörande!, hemställt, om icke bland dem, hvilka yttrat betänklighet mot desse lag-förslag, funnos personer, som också kunde anses utgöra en auctoritet. Under åberopande af den granskning uta{ förslaget till Civil lag, hvari han, såsom Ledamot af Högsta Domstolen, deltagit, har Herr Stråle, N. W., dels, enär han ansåg frågan, huruvida de i samina förslag förekommande - Lag-TJlskollcls Tillåtande, AT.o tfa. 9 mande väsend tliga förändringar i gamla lagen voro anlaglige eller ej, först böra afgöras, då häraf berodde, om en total omarbetning al förslaget blefve nöd vändig, föreslagit att till en början denna fråga blefve vid innevarande Riksdag behandlad, och dels, enär nya lagar ej borde antagas, innan man vore förvissad om deras verkställbarhet och att man egde medel alt dem verkställa, samt enär, i fall man löre Criminal-Iag-förslagets pröfning -ville söka utbyta fästnings-fängelserne emot straff-fängelser, desse senare alltid måste blifva bättre och ändamålsenligare än de förre, ehvad resultat i öfrigt de nya straff-inrättningarne än kunde lemna, genom hvilket utbyte ock Rikets fästningar skulle befrias från den vådliga belägenhet, att, vid försvaret mot yttre fiender, jemväl inom sig ega flender, tillika yttrat den åsigt, att, om man nu beslöte straff-fängelsers inrättande, så skulle detta, till nästa Riksmöte gifva en fullt tillförlitlig och säker ledning, huruvida Criminal-lag-förslaget kunde antagas eller huruvida förändringar deruti borde ske.