Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Spannmålshandlare böra för deras serskilda handelsrörelse beskattas, ehvad den idkas å landet eller i stad, i följd hvaraf bevillning, enligt 2 Art., bör erläggas äfven för sådan Spannmåls-handel, som a£ jordbrukaren drifves och bevisligen öfverstiger beloppet af dennes egna production eller egna behof. Pag. 37 och 38. §• 37* Med ogillande af Utskottets förslag, ani gående Bevillnings-afdragets belopp vid ränteliqvid å utlånade Capital, förklarade Ståndet, att nämnde Bevillningsafdrag må hädanefter ega rum efter enahanda grund. Prof .-Utdrag den 8 Febriwrii 1830. gg som i 1823 ars Bevillnings-Författning är bestämd; äfvensom Ståndet, med afslag å hvad Utskottet hemställt, angående åliggan. det för borgenär, som utsöker fordran i con* curs, att styrka, det Bevillnings-afdragen fulleligen fått af gäldenäreri åtnjutas, ansåg 1823 års JBevillnings-Stadgas innehåll, i afseende härå, tillräckligt och således böra utan förändring eller tillägg gälla. Utskottets förslag till denna paragraphs lydelse ogillades, och 108 §. ansågs böra redigeras i enlighet med 20 morn. 3 §, 3 Art. af 1823 års Beviilnings-Stadga. Utskottets förslag ogillades, och nämnde paragrapher ansågos böra redigeras i öfverensstämmelse med 3 och 3 mom. af 4 §. 3 Art. 1823 års Bevillnings-Stadga. §. 122. Ehuru Ståndet, i följd af beslutet , angående 114 och 115 JJ., fann den 122 §:n böra redigeras i enlighet med 7 mom. 4 §♦ 3 Art. af 1823 års Bevillnings-Stadga , ansåg Ståndet sig dock, för den händelse, att 94 Prot.-Vtdrag den g Februarii 1830.
V. B. 168, 193. A. 505. VI. E. 197. ( 87 ) Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 15. i anledning af väckt fråga om ändring i nu gällande stadgande, rörande tiden, då damlucka skall vara öppnad. V. B. 168, 193. A. 505. VI. N:o 16. i anledning af väckt fråga om ändring af de lagrum och författningar, som föreskrifva undersöknings hållande af Härads-rätt i åtskilliga economi-mål. V. B. 168. A. 194. N:o 17. i anledning af väckt fråga om prygelstraffets upphörande. V. B. 168. A. 194. Vin. U. 168. A. 175. — N:o 18. i anledning af väckt fråga, att octrojer för privatbanker icke vidare må beviljas, samt. att så kallade hypotheksföreningar jemväl mätte upphöra. V. B. 236, 507. VI. A. 4. E. 197. VIII. U. 168. A. 175. — N:o 19. i anledning af väckta frågor om ändring uti nu gällande bestämmelser, rörande stängselskyldigheten. VI. B. 433, 459. A. 499, 511. VIII. U. 177, 184. A. 228. E. 269. A. 274.
Man öfvergifver det, då man tilltror sig i Stånden kunna framkasta och pröfva grundlagsfrågor, utan att hafva inhemtat Constit.Utsk;s yttrande, Men må det tillåtas mig att framställa den skillnad, jag tror äga rum emellan motionen och Gr. florns tillägg dervid, hvilket innefattar en önskan till K. M. i ett ämne, som först blir grundlagsämne, när förslaget blir gjordt. Mot Gr. Horns framställning ser jag ingen scrupel, utan instämmer deruti fullkomligen; hvaremot jag icke kan instämma i upptagandet af Gr. v. Fersens motion, så vidt det afviker från det behandlingssätt, våra grundlagar föreskrifva oss, nemi. att förslag till grundlagsförändringar directe skola inlemnas till ConstiLUtsk. , sorn till Stånden inkommer med utlåt, deröfver. Jag öfverlemna)- lill Hr Gr. o. Landtmls eget eftersinnande att Den a» October. afgöra, huruvida någon discussion öfver motionen nu ian äga rum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm. Jät, till förekommande af missförstånd ora ordalagen i Gr. v, Fersens motion, uppläsa densamma, Hr Hjerta, Lars Joh.: Hr Gr. o. Landtm, har, genom uppläsandet af Gr, v. Fersens motion, tillräckligen upplyst det ogrundade uti Frih. Boyes förmodan, att R, o. Ad. skulle vara på vägen att öfverskrida grundlagen genom sin discussion i förevar, ämne. Det är nemi. tydligt, att Gr. v. Fersens motion kunde bifallas, utan alt en enda bokstaf i grundlagen behöfde ändras. En annan fråga är, till hvad nytta motionen skall kunna lända, i hvilket afseende jag bekänner, att jag ej nog djupt inträngt i ämnet för att kunna lemna något omdöme. Hvad Gr. Horns tillägg beträffar, att den underd. hemställan till K. M. äfven skulle sträcka sig derhän, att den committé', som borde nedsättas, äfven skulle utarbeta förslag lill Nationalrepresentation, tager jag mig friheten hemställa, i hvilken ställning frågan skulle komma.
Som antagligen ett mycket stort antal beställningar kommer att ingå, förbehåller jag mig 14 dagars leveranstid. A. Williamson, Vesterlångg. 57, I tr. [1936] Stockholm. Oumbärlig möbel i hvarje hem, specielt under sommarmånaderna, är / f / a / mar Peterson &amp; C:nis TrädgårdsmöMer.Gräsklippare, stort sorteradt l a g e r [2013] till moderata priser. [" 1694] Sparsamma Fruar. afsedd för u n g a flickor från 1 6 till omkring 2 5 års ålder, h a r till sin uppgift att Sattre o. enldare. Billigt pris. snideri m. m. af därtill skickliga lärarinnor. Kursen, som är ettårig, räknas från den 1 5 j a n. 4G Stort urval af " JmMPi Tofflor, Balskor. Gammalt ylle och ull emottages dagligen till spanad, väfning af tyger, schalar, filtar m. m. OBS, Hvar och en får sitt ylle tillbaka 1 form af garn eller väfnader. OBS, Nedsatt spånadsafglft, OBS. Ett parti schalar realiseras från 5 kr. OBS. Ett parti filtar realiseras från 5,75- Telefon 26 53. Jiildur Andersson, [1361] född Sundeman, 12 Klara Norra Kyrkogata 12 Solida Möbler. Malmskilnadsgatan herrar, damer och barn. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri Aktiebolag. N:r 29 (448) Prenumerationspris pr år: Idun ensam _. kr. 5: Iduns Modet., fjortondagsuppl. » 5: Iduns Modet., månadsuppl » 3: Barngarderoben » 3: Fredagen den 17 juli 1896. A. Redaktör och utgifvare: Annonspris: Utgifningstid: Byrå: Klara södra kyrkog. 16, 1 tr. FRITHIOF HELLBERG. 35 Öre pr nonpareillerad. Allm. telef. For » Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3. Lösnummerpris 15 öre 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv.
Uppå framställd propos. blef denna anhållan af R. o. Adbifallen. Eortsattes profningen af Lag-Utsk:ts Bet:de N:o 21 och l:sta §:n i författmsförslaget, ang:de ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära. H. Exc. Hr Erih. De Geer, Louis: Afsigten med de i K. M:ts Propos. valda ordalag för redaktionen af denna § har varit, såsom jag vid de gemensamma öfverläggningarne haft tillfälle nämna, att icke lägga något band på den fria vetenskapliga forskningen, och detta icke blott om den uppträder i katedern, såsom Erih. Cederström föreställt sig, utan hvar helst en sådan vetenskaplig undersökning må anställas. Men detta är likväl något annat än ett offentligt predikande af en troslära, hvars sanningar icke ifrågasättas, utan antagas såsom gifna eller rent af uppenbarade. Det är ett sådant predikande VI. 20 Den 19 Maj o. rn. af främmande läror, som man velat i den K. Propos. i allmänhet förbjuda, men som Utsk:t deremot velat tillåta, såframt det icke sker i bestämd afsigt att förmå någon till atfall från den rena evangeliska läran. Deri ligger egentligen skillnaden mellan K. M:ts Propos. och Lag-Utsk:ts Bet:de i denna §. Man har såväl nu, som vid de gemensamma öfverläggningarne sagt, att den af Utsk:t föreslagne utsträckningen skulle erfordras för konseqvensens skull, och att, så snart man i lagstiftningen vill införa en ny grundsats, måste man på en gång införa den fullständigt, emedan den allmänna meningen i allt fall kommer att oblidkeligen utkräfva dessa konseqvenser, och man måste då omgöra lagen. Detta må vara sannt, men ett sådant utkräfvande sker icke alltid ögonblickligen; stundom är det seklers verk. TJtsk:t har sjelft påpekat, huruledes genom 1781 års kungörelse första steget togs på religionsfrihetens bana här i Sverige, och vi hafva sett huru vid sista riksdagen ännu var omöjligt, att på densamma göra något ytterligare steg framåt.
Till någon lagstiftningens mellankomst föranleder emedlertid ej samma yrkande. Förbud mot testamente af annat än förvärfd jord å landet finnes redan, och hvad med sådan jord förstås tillhör lagskipningen alt bedömma, i enlighet med de grunder, som för ändamålet äro meddelade af lagstiftningen, som ingalunda kan förekomma alt lagar eluderas; och får alltså Utskottet i följd häraf vördsamt tillstyrka, att Rikets Ständer mätte förklara, att någon förändring af hvad lagen stadgar i afseende på rättigheten att bortgifva arfvejord ä landet, i den syftning Herr Dalman föreslagit, ej Iean bifallas,■ 8 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 20. samt att hvad Riksdagsfullmäktigen Danielsson yrkat ej föranleder någon lagstiftningsåtgärd. Då Utskottet således ej ansett sig kunna tillstyrka upphäfvande af förbudet mot arfvejords bortgifvande, vare sig genom testamente eller gäfva, följer deraf, alt Utskottet ej heller kan förorda Nils Perssons förslag, så vidt det afser ett sådant aliiändande utaf arfvejord; och emot giftorättens utsträckning till dylik jord torde det vara nog att erinra, det denna del af lagstiftningen helt nyligen blifvit ordnad, samt att ofta skeende förändringar derutinnan skulle leda till osäkerhet och således vara för det allmänna vådliga. I allt fall förekommer äfven emot en så beskaffad giftorätt, att den vore oförenlig med begreppet om arfvejordens oafhändlighet från slägten. Men det måste dock medgifvas, att motionären med sitt förslag påpekat ett förhållande, som förtjenar lagstiftarens uppmärksamhet. Det händer nemligen icke sällan, att äkta makar ej hafva annat att lefva af, än den enas arfvejord. Dör denne under sådana förhållanden, så går jorden till arfvingarne, och den efterlefvande makan kan då på samma gång blifva beröfvad föremålet för sin kärlek och utvägen till bergning.
R:dr 966,200: — 1861 års bidrag i November samma år med . Tillsammans R:dr 4,958,390: — Enligt de efter sednaste riksdags början afslutade rikskufvudböckerna och de i denna berättelse förut åberopade årliga liqviderna emellan Statsock Riksgälds-verken, hafva Riksgälds-kontoret tillgodoförda behållna öfverskott å stats inkomsterna utgjort: lör år 1859 R:dr 16,580: 87. och lör år 1860 „ 2,018,693: 79. eller tillsammans för begge åren R:dr 2,035,274: 66. öfverstigande denna summa den uti 1858 års liqvid Riksgäldskontoret till ersättning påförda brist i statsinkomsterna för sistnämnde år „ 552,248: 58. med R:dr~l,483,026: 8. Då i sagde liqvider tillika upptagits bristerna uti rilcsstatens förslagsanslag för samma år, jemte några andra utaf statsverkets medel förskottsvis bestridda utgifter, hvilka Riksgälds-kontoret fått sig ålagdt ersätta, hafva 1858 och 1859 års liqvider slutats med saidi Riksgälds-kontoret till last af tillsammans R:dr 1,627,855: 9. hvaremot Riksgälds-kontoret, enligt 1860 års liqvid, egde ett saldo sig till godo af 1,173,667: 74. I afräkning å de Riksgälds-kontoret tillkommande öfverskott å 1861 års statsinkomster, har Kongl. Stats-kontoret redan levererat under nästlidne Juli månad R:dr 500,000: — och under innevarande månad likaledes „ 500,000:
Bägge bära vi präglarna, som skänka oss skam och förakt till följeslagare genom lifvet. Men barmhertighetens Gud, Han kan ej straffa intill tredje och fjerde led. Nej, Fanny, vi skola göra dessa blystämplar till våra hederstecken, och kanske skola de då en gång gälla mera, än mången stjerna i briljanter. HERMAN (som förut). 28 FANNY (sakta lösgörande sig från hans arm). Ack, Herman, det har då slagit in, hvad jag så ofta drömt och tänkt. Hvad har du då drömt och tänkt? Nej, jag kan ej säga det. FANNY (blygt). HERMAN. HERMAN. Jag ser på Fannys rodnad hvad hon känner. Vi hålla af hvarann mycket, mycket, är det inte så? Mycket, mer än mycket. Mer än bror och syster. FANNY. HERMAN (blickar henne ömt i ögonen). FANNY (lutar hufvudet mot hans axet). HERMAN. Fråga inte mera. Det har jag många gånger räknat ut, när jag målat Fannys drag, att vi aldrig kunnat vara bror och syster. Har Fanny lärt sig räkna i pensionen? Jag svarar inte mera. FANNY (skalkaktigt leende). HERMAN (trycker henne till sitt hjerta). Jag frågar inte mera. 29 FANNY (gladt och beslutsamt). Nu har jag lust att följa öfversten och hans fru tall främmande länder. Hvad menar du? HERMAN (ängsligt). FANNY (som förut). Tänk, Herman, om jag kunde bli en stor sångerska, som öfversten menar fast aldrig tror jag sjelf derpå. Men tänk, Herman, om jag kunde sjunga mig till guld och juveler! Och så skickade jag pengar till Herman här hemma, han blef en stor målare, och så... Och så? HERMAN (ömt). FANNY. Och så råkades vi i främmande land. Men då hade Herman glömt sin Fanny för en annan, som bättre passar till madonna. Och så sjunger jag, och sjunger, tills jag en afton midt ibland blommorna, som man kastar på mig, sjunger med flit så starkt, att en åder springer. Då sjunker jag så lätt, som en skjuten lärka, ner på blommorna.
Af den uti Statsråds-protokollet införda, af Serafimerordens-gillet i underdånighet afgifna redogörelse angående ifrågavarande byggnadsarbetes fortgång samt de medel, som derför blifvit använde och än ytterligare erfordrades, hafva Rikets Ständer i afseende å Wexiö hospital, dertill Rikets Ständer beviljat ett byggnadsanslag å 127,000 R:dr R:ko, hvaraf 10,000 R:dr skulle reserveras till inventarier, jnhemtat, alt, sedan under byggnads-arbetet samma anslag visat sig otillräckligt, E. K. Maj:t, genom nådigt Rref den 20 Juni 1856 tillåtit, att jemväl nyssberörde 10,000 R:dr B:ko skulle för byggnadsarbetet få användas, hvarefter och då icke heller detta belopp var tillräckligt, E. K. Maj:t den 10 Januari 1857 i nåder lörordnat, att härtill finge användas 2,500 R:dr B:ko af de kreditiv-medel Rikets Ständer anvisat till Hospitalernas understöd. Hospitalsfonden hade således särskildt måst bekosta uppsättningen af inventarier, beklädnadspersedlar samt inredning och planerings-arbeten, som egentligen tillhörde byggnaden, hvartill, enligt räkning åtgått 13,429 R:dr 21 öre R:ml. Ännu vore emellertid Hospitalet icke alldeles färdigt, enär för detsammas försättande i ändamålsenligt skick ytterligare erfordrades att derstädes blefve uppfördt ett bryggoch tvätthus samt att för uppfordring af friskt vatten från sjön inrättades en presspump; hvarförutom Ordensgillel funnit önskligt, om ett mindre bönhus eller kapell kunde blifva för gudsljensts hållande uppbygdt.
Om lankan är af beskaffenhet att befordra Sveriges väl, bryter den sig nog väg. Hvad betyder det emedlertid, med hvilken bylta man hemlar helsovatten? Striden kan ej undgå alt blifva het. Sveriges bureaucratiska corps är ett ”gammalt garde”, om hvilket man fullkomligen kan använda Generalen Cambronnes ord vid slutet af den olyckliga bataljen vid Waterloo: ”La vieille garde meurt; mais ne se rend pas.” Må alla de hvilka önska bifall till Utsk:s betänk, ej (ro, att det är tillräckligt alt intaga utanverken. Bureaucratien skall nog stå intill sista mannen, ä bröstvärnets krön. Jag manar de representanter, hvilka tänka lika med mig, att passa på bréchen. — Nu eller aldrig! — Förslaget har nått myndighetsåldern: det är 2S år gammalt. Om några talare vidfoga deras upplysande yttranden till denna min vördsamma framställning, och i anledning deraf R. o. Ad. beslutar återremiss, anhåller jag ödmjukast, ej allenast der - Den 13 November e. m. 257 derom ali nämnde vördsamma framställning ma fä till Ulsk. medfölja, ulan äfven all den mä de Mcdstånd communiceras, lios hvilka frågan ännu ej föredragits. I sådant fall anhåller jag 0111 all fa fästa Ulsk:s uppmärksamhet på tillfället att, i ilen und. redan nu föreslagna insinnationsskrifvelsen, fullständigare, till Departcmentalstyrclsens förmän utveckla målet; hvarvid jag skulle önska all såsom amendement till motionen få föreslå, att, till lättnad för blifvande Statsrådets öfverhopande, samt mensklig förmåga öfverstigande åligganden, K. M. mä nådigst, antingen ordna en Allmänna Ärendenas Beredning, sammansatt af det yppersta nationen äger af erfarenhet, upplysning och national-anda, eller ock, i samma underlättande, ja möjliggörande afsigt förstärka sin Rådkammare med flere eonsultative Statsråd. Skälen till delta mitt vördsamt föreslagna tillägg ligga inför alldeles för mycket öppen dager, för att jag skulle här behöfva framställningen motivera.
Som detta Betänkande första gången är före, och således icke kan med förändringar eller tillägg antagas, hemställer jag, om icke det af Herr Tham gjorde förslag må anses, såsom en sära k i 11 motion, uppkommen i anledning af detta måls behandling. Om Herr von Hartmansdorff tagit Philosophien och Historien till hjelp, när han utredc denna fråga, så lärer det ej af Ridderskapet och Adeln ogillas. Jag tror mig böra förklara, att jag för min del ej förstått Herr von Hartniansdorffs uppmaning, att vi skulle behandla denna fråga, såsom ett Embetsmanna-stånd, i den stränga tydning som man velat gifva den, emedan han menat, att man ej bör frånsäga sig sin Embetsmannaerfarenhet, derföre att man är Representant. Om det vore en gifven salt , att man ej skulle som Representant, få taga hjelp af denna Embetsinanna-erfarenhet, så hemställer jag, om man hade någon annan utväg, än att återgå till att taga Philosophien till biträde. Beträffande det, att Ridderskapet och Adeln ej borde vidtaga ett beslut, stridande emot de 3 öfrige Ståndens, så bafve vi gjort det flere gåriger och senast i Xotteri-frågan. Det bör ej derföre tydas så’, sorn om man ogäilar hvad de 3 Stånden gjort; •iS Den 17 October f, m. det är ej ett Censorskap som man ulöfvar. SknlJe Ridderskapet och Adeln, sorn ofia fattal sina beslut efter de 3 öfrige Stånden, lala binda sig af den ömtåligheten, art icke gå ifrån de 3 ar>- dre Ståndens beslut, efter som sådani skulle inneftalia ett censur eller ogillande, så lärer Ridderskapet och Adeln hädanefter ej hafva annat att göra, än att fråga hvad de 3 Stånden beslutit, och helt beskedligt rätta sig derefter. Jag tror icke att något moraliskt band är lagdt på Rid - derskapets och Adelns frihet att fatta hvad bes ut sorn hälst.
Denna Ernst Alilgrens arbetsmoral satt anda ut i fingerspetsarne; .den gaf sig uttryck t. o. m. i sjUfva hennes manuskript, hvilka röjde skönhetssinne och samvetsgrannhet i hvarje liten detalj, och der den perlrunda, fasta handstilen flöt s&amp; jamn och klar. Äfven i detta afseende prilglade sig Ernst Ahlgrens inre utveckling i det yttre. Hennes tidigare handstil var tydlig, men nästan barnslig och icke alls ovanlig; ju mer hon under skrifvandet blef herre öfver iniieh811 och form, ju mera reste sig handstilen upp, blet ' bred och kraftig, med en alldeles saregen iudkidualitet i de raka bokstafverna, l&amp;ttl&amp;sta som tryck. Med en and&amp; djupare afsky %n den, med hvilken hon mötte fusket och de tomma aiispriken, riktade sig Ernst Ahlgren mot konventionalismen och halfheten, framför allt hos kvinnorna, men för öfrigt hvar hon träffade dem. Till hvarje annan lifsförcteelsc rackte hon medkanslans hand; dessa ensamt kommo henne att gripa efter. vapen. I allt hvad hon slrrifvit ur medelklassens lif kan man sglra detta grunddrag: i Selmas ade, Mariannes tidigare historia, i smii stycken som Tvist, I h p i h m. fl. Den Ervinuogestalt hon med hela sin liarlek omfattar - Hilma (i En realist), Selma (i Pengar), Siri (I Telefon), fru Ramberg (i Romeos Julia) - har som sitt mest kannetecknande drag att hon har mod att vara sig själf, att vara sann och vara hel. Hd eller half - i apbete och i Harlek - det var för henne frhgan, nar det galde en persons karaktar. Der afgjordes hennes sympati, medan iisigterna kunde f&amp; vara huru vexlaude som helst ntan att det störde hennes vanskap, förutsatt att man icke sjiilfklokt och dogmatiskt ville liigga band p&amp; hennes egen individudla frihet. Man sthr der inför en annan af motsatserna inom Ernst Ahlgrens personlighet.
Så hade man tillväga gått i andra länder, och det kunde icke sägas, alt tjensteaftalet icke i dessa vore behörigen skiljdt från arbelsbetinget, lika litet som det kunde visas, att detsamma icke äfven der framkallat det förhållande mellan husbonde och tjenare, sorn man felaktigt antagit vara en verkan af den stadgade långa tjenstetiden. Då således någon anledning att behålla den nu i allmänhet stadgade tjenstetiden af ett år icke läge i tjensteaftalets natur och lagstiftaren endast borde befatta sig med det, som väsendtligen tillhörde saken, ansåge väl motionären såsom det rättaste, att det lemnades öppet för aftalet alt bestämma tjenstetiden. Men då han för modade alt meningarne derom icke kunde förenas, hvaremot i de liesta landsorter 2:ne årliga flyltningstider, likasom i hufvudsladen, blifvit alltmera brukliga och visat sig vara ömsesidigt nödvändiga ända derhän, att nio tiondedelar af dessa aftal ställdes på halfår, ansåg motionären sig böra föreslå, alt, med ändring af 1 och 2 §§ i 14 Cap. Handels-Bnlkcn, Kongl. Kungörelsen den 22 April 1819 samt Kongl. Legostadgan den 23 November 1833, det måtte medgifvas alt städsla tjenstehjon två gånger om året, och den minsta tiden för tjensteaftalet bestämmas till ett halft år; i anledning hvaraf ock tiderna för uppsägning af tjenst borde bestämmas i likhet med hvad för Stockholm redan är föreskrifvet. Hvad motionären sålunda lill stöd för sitt förslag anfört, må gälla hvad det kan såsom bevisning för grundsatsen om fullkomlig frihet i aftalet om tjenstelega, en fråga, till hvars pröfvande Utskottet nu saknar grundlagsenlig anledning.
I öfverensstämmelse med ofvan uttryckta åsigter få Rikets Ständer alltså underdånigst anhålla, det E. K. M:t täcktes, till upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården, i Nåder vidtaga sådana åtgärder: l:o alt efter skeende undersökning till bestämmande dels af skillnaden emellan små och stora sillvadar, dels af storleksmåttet för maskorna å de småvadar, hvilka, såsom mera grofmaskiga, anses kunna vid sillfiske utan olägenhet nyttjas, begagnandet af grofoch finmaskiga stora vadar samt finmaskiga småvadar, såsom redskap vid fiske i omförmälda skärgård, icke må vara tillåtet längre tid än omkring tre år, sedan påbud derom blifvit utfärdadt; 2:o att prsemier till lämpligt belopp må tilldelas de fiskeri-bolag eller enskilde fiskare, som idka sillfiske med sättgarn ; till hvilka praemier nödige medel måhända kunde beredas af det å Riks-Statens 6;te Hufvud-Titel till fiskerinäringens understöd anvisade anslagsbelopp, om de till makrillfiskets uppmuntrande hittills utgifna preemier besparades; 3:o att den, genom 2 Cap. 7 §:n i Kongl, Fiskeri-Stadgan af den 14 November 1766, alla Svenska undersåter medgifna rättighet att idka sillfiske å Bohuslänska kusten inskränkes i så måtto, att, utan rubbning af annans tilläfventyrs egande bättre rätt, strandegare må, jemväl för sillfiske, åtnjuta den enskilda rättighet till ”fiske och vatten”, som genom 6 §;n af berörde stadga blifvit för annat saltsjöfiske honom tillförsäkrad, och 4:o att närmare bestämmelse gifves om den i sistnämnda § omförmälda yttre gränsen för strandegares rättighet till fiske och vatten. Rikets Sländer framhärda &c. Stockholm den 22 April 1845. 4o4 Expeditions-Utskoltels Förslag till tind. Skrifvelse, N-o 167. Uppläst oell godkändt hos Ridd. och Adeln den 16 April i845.