Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Gyldenstolpe deruti, att särskild framställning må göras om godkännande af voter:spropos:n, och att R. o. Ad. derefter må särskildt yttra sig öfver den af Frih. v. Schulzenheim väckta fråga. Jag är af den mening, att om R. o. Ad. icke bestämt yttrat sin tanka, står Utsk. på samma punkt, som det före återremissen befann sig; och jag föreslår altså följande proposm: ”För den händelse, att något ”anslag till Carlstens befästning icke af förstärkta SlatsUtsk. , ”bifalles, ville R. o. Ad. godkänna StatsUtsk:s i betänk. N:o ”2gi gjorda särskilda tillstyrkande, att anslagen till Carls”borgs och Kungsholms fästningsbyggnader i visst fall an”vändas för Carlstens fästnings behof.” II. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade återremittera 8:de punkten med instämmande i Frih. v. Schulzenheims förslag. Ropades ja och nej. Hr Dalman: Då R. o. Ad. en gång formligen afslagit alldeles detsamma, hvarå Ilr v. Hartmansdorff nu begär propus till bifall, hemställer jag, 0111 icke en sådan propos. vore fullkomligt grundlagsvidrig. Frih. von Schulzenheim: Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att 2:dra punkten af prot.utdr. lyder: ”att ”11. o. Ad., med afslag å hvad Utsk. yttrat ang:de extra ”an,slagen” &c. Här är icke fråga om något anslag, utan blott 0111 förändradt användande af ett redan beviljadt; och jag kan icke finna, att det åberopade afslaget ligger i vägen för beslut derutinnan. Trodde jag annorlunda, skulle jag visserligen icke påyrka proposm. Frih. Cederström: Jag hade icke trott, att jag skulle behöfva yttra mig ännu en gång. Prot.utdr. är tydligt. Det innefattar afslag å hvad Utsk. yttrat samt bifall till K. RI:s propos.
Enligt hvad räkenskaperna och derjemte meddelade upplysningar, beträffande de, under denna titel, för förbättringar i båkoch fyringsväsendet anslagna extra medel och deras fördelning, gifva vid handen, få Revisorerne omförmäla; att, sedan Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer anvisat 160,000 R:dr till fyrväsendets förbättrande, Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärenderna fått emottaga Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse derom af den 30 November sistnämnde år, med nådigt bifall dels till nybyggnad af en lentille-fyr vid Morups Fånge på Hallands kust, dels till ombyggnad och förändring af Kullens , Falsterbo, Ölands Södra Uddes, Grönskärs och Svartklubbens fyrar, ifrån stenkolstill lentilleeller omgående reverber-fyrar, samt till ett fyrfartygs byggande och utläggande å Falster borejvel: att, enligt — 161 — samma nådiga Bref, alla dessa fyrbyggnader, med tillhörande nya fyrbetjenings-boställshus ocb uthus bordt, så vidt ske kunnat, blifva färdiga till innevarande års utgång; att det inlemnade underdåniga kostnadsförslaget uppgått till 163,147 Rdr, med tillökning af 6,000 Rdr, i det fall att den gamla lanterninen å Svartklubbens fyr icke kunde begagnas, utan ny i stället skulle behöfva anskaffas, hvilket först under sjelfva arbetet kunde bestämmas; alt byggnadsarbetet derefter så fortgått, att «. Svartklubbens omgående Reverber-fyr blifvit färdig och tänd den 14 Oktober 1842 samt kostat R:dr 6,177: 24. 2. Fy rfar iy get, utlagdt på refvet den 25 September ' 1844, dito „ 15,000: 23. — Grönskärs Lentille-fyr, färdig den 1 Augusti 1845, dito „ 22,556: 42. 10. och Olands Södra Uddes stora Lentillefyr, tänd den 1 Augusti detta år, och hvilken till dato kostat . „ 29,512: 31.
Skrif vetsén färda en enda författning, hvilken, innehållande alia gällande föreskrifter, i afseende på underhållet för tagande trupper och dermed sammanhang egande ämnen, tillika förenar den enhet och tydlighet, sorn äro nödvändiga vilkor1 fc« en god lagstiftning. Riksens Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk lins Ridd.0. Äd. d. 1-8 Au g. 1823;. Preste-Ståndet d. 20- — Borgare-Siandet d. 20 Bonde-Ståndet d. 22 — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i andledning af deras Deputerades Berättelse• om Krigs - Redogörelse - och Revisions~- Verket, S. A; K. Riksens Ständer hafva af deras till deltagande uti Ofver-Revisionen af Krigs-Räkenskapeme förordnade
M. ingingo, har vidare yttrat, att Konungens Bef:de icke eller voro K. M:s Rådgifvare och alt till följd deraf, deras yttranden icke borde till K. M. ingå. Men jag hemställer om en sådan af honom uttrycki sats kan hålla streck. Emedan Regeringen måste bedöma de af K:s Befhide vidtagna åtgärder, måste naturligtvis hans yttranden deröfver till K. M. inkomma. Då man upmanat de ledamöter, som yrkat att Betänk, måtte med ogillande läggas till handhne, derifrån afstå, så, ehuru jag hade önskat, att ett slikt yrkande blifvit af R. o. Ad. bifallet, får jag, emedan det icke tyckes vinna någon framgång, derifrån afstå, och förena mig med dem, som anhålla att Betänk, måtte läggas till handhne. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Discussionen har nogsamt ådagalagt, att nästan alla talare, som här yttrat sig, hafva ogillat de liesta af de anmärkmr som Coust.Ulsk. uti förevar:de Mern. framställt. De anmärkmr, hvarpå några talare fästat sin upmärksamhet, och som de ansett kunna i eli eller annat hänseende gillas, hafva af Gr. Lagerbjelke blifvit uplagne och af honom så fullständigt utredde, att något vidare icke för mig återstår att tillägga, än möjligen i afseende på ett af mig såsom Föredragande behandladt mål, hvilket Utsk. ansett innebära återställande af försuten tid, och hvilket 113 Ren 5 Juli e. ni. K. M., enligt Hr von Harlmansdorffs tanka, hade bordt lill R. Sits medgifvande framslälla, och det på samma grund som K. M. lill R. Sl. öfverlemna! 3:ne andra frågor, rörtde restitution af bevillningsmedel, som af 3:ne Regements-Skrifvare blifvit öfverlefvererade. En väsendtlig skillnad förefinnes dock emellan dessa mål, emedan de öfverlefvererade bevillninasmedlen hade ingall tili R.
Onkel Jonas lekte med sin tjocka klockkedja, lade hufvudet på sned och betraktade med ena ögat ett bestämdt ljus i ljuskronan; därpå bärkläde han sig o c h bad o m tillåtelse att fä sjunga en sång till: » Vänskapen. » Hans repertoar var icke stor; och hvilken i det stora sällskapet hade icke hört onkel Jonas sjunga sitt ode till vänskapen? Men hvar gång han serverade det till desserten vid en af de stora högtiderna, blef det mottaget med samma hänryckning af sällskapet, o c h de yngsta barnen väntade som på en familjehändelse, att deras tur skulle komma att höra onkel Jonas sjunga. Alla ansikten voro därför vända mot honom, medan han reste sig, åter igen harklade sig och tog sitt glas för att börja. Utanför rasade stormen med en våldsamhet, som om den ville rycka taket af byggningen. Snön kastade sig mot rutorna, som o m någon hade slängt den näftals mot huset. Det ruskade i dörrarne till vestibulen, så att man flere gånger hade gått att se, om de icke hade sprungit upp. S o m på många gamla svenska herregårdar befann sig köket i en af flyglarne, och det var ingen lätt sak att i denna våldsamma snöstorm föra fat och såsskålar oskadade öfver till matsalen. Just då onkel Jonas skulle börja sjunga, störtade stormen med en sådan kraft mot huset, att det uppstod en hemsk paus i sällskapet. Naturen föreföll som en vild, öfvermäktig fiende därutanför, som nu i julnatten utförde stora och förfärliga ting, medan denna lilla människokrets satt vid tända ljus och åt smördeg. Men onkel Jonas hostade igen och började sjunga » vänskapens lof ». Han hade en liten mjuk, rund stämma, men som alltid tycktes blifva inklämd af de feta ringarne kring hans runda hals och af den breda halsduk, s o m var snodd omkring den. Han sjöng, som man säger, » med s m ö r », men ju mera rörd han blef, dess mera förälskade han sig i denna sammansnörda, feta klang, som han, i likhet med många andra, betraktade s o m det högsta uttryck af känsla. Bidrag mottagas med tacksamhet. L o g o g r y f. Som mycket tjusande jag ansedd är, och praktfull, härlig är den dräkt jag bär.
Verk skulle hafva inseende öfver de flerfalldige och uti alla Landsorter spridda Uppbördsman, som hafva alt göja med desse consumtionsafgif ter, saint om RiksgäldsContoiret skulle emottaga och sedan till StatsContoiret aflefverera de successive inflytande afgifterne, hvilka merendels i smärre delar och på obestämda tider ingingo, deiigenom skulle uppkomma stor oreda, oordning och osammanhang, samt iden öfverensstämmelse i Statsförvaltningen rubbas, som GrundLagens Stiftare afsett: att i öfrigt den föreslagne öfverflyltningen skulle föranleda tillökning i RiksgäldsGontoiretsEmbetsmannaPersonal, hvilken skulle förses med en vida utsträckt rättighet till inseende öfver Statens Uppbördsman, än som med ändamålet af samma Embetsmäns nu varande befattningar öfverensstämde, och att, i stället för besparing, utgifterne för Staten således skulle okas: Att dessutom det läge en olikhet i uppbörden af den Allmänna Bevillningen och af de nu ifrågavarande afgifterne, samt, att den förre, derföie att den ingeck på bestämda lider och i större summor, kunde utan olägenhet ingå till R.
Om således med afgörande af detta utlät, skulle dröjas sä länge, sop sistbemälde talare föreslagit, sä vore fara värdt att man i brist på medel finge upplösa lagberedningen, eller ock låta den fortfara utan att man visste om medel till ledamöternes aflönande af R, St. blefvo anslagne eller icke. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke underlåta att yttra min tillfredsställelse deröfver, att StatsUtsk. uti sitt utlåt, öfver den nåd. propos:n i detta ämne frångått det sätt Utsk. förut vidtagit, eller att föreslå anslags beviljande endast för en del af den ifrågasatta tiden. Om detta skett derföre, att Utsk. numera ändrat grundsatser i det fallet, eller om det härflyler från någon förkärlek för denna sak, lemnar jag derhän. Emellertid anser jag mig hvarken böra afslå eller ens söka åstadkomma någon förminskning i det begärda anslaget, utan håller före att detsamma bör i sin helhet beviljas, på det att vi en gång må få se slut på det arbete, som är nedlagt på nya lagverket samt en gräns blifva salt för de dryga summor, som det kostat staten. De redan utarbetade 4 balkarne hafva kostat 300,000 r:dr och om förhållandet är, som Frih. Raab uppgifvit, att de återstående äro de vigtigaste, sä torde deras fullbordande fordra en ganska rund tid och således ytterligare betydliga summor härföre utgå. Om emellertid en beståndande nytta deraf är att hemta, så äro penningarne visserligen icke illa använda. 17* 260 Den 2 Februari f. m. Derom vill jag likväl icke inlåta mig i diskussion. R. St. få dessutom tillfälle att pröfva förstlingen af berörde arbete, när från LagUtsk. inkommer den K. proposm om ny strafflag. Emellertid kan jag icke tillbakahålla den anmärkn., att då lagberedningen kostat och kostar 12,000 r:dr om året, men den först tillsatta lagcomitéen åtnöjt sig med 7000 r:dr eller vida mindre, så är det så mycket angelägnare att söka påskynda arbetets afslutande.
Före år 1816 lemnade General-Assistance-Conlorels Låne-rörelse någon slörre eller mindre behållen revenu, men, ifrån och med nyssnämnde år, har inträdt ett motsatt förFörlusten å Generalhållande, att nemi. förlust hvarje år uppkommit och Låue-rörenx.0"10”1* hvilken utgjort: År 1816 .. 1826 , . 5. oberäknadt, att Riksgälds-Contoret på Förlags-fonden icke åtnjutit någon ränta eller någon afkastning eller hyra för egendomen, som af Ge. neral-Assistance-Contoret varit begagnad. Förlusten har förnämligast härrört ifrån den löneförbättring, sorn, vid 1815 års Riksdag, beviljades Tjenstemännen och Vaklbetjeningen, i likhet med den förhöjning i löner, som då bestämdes för Kronans löntagande Embetsoch Tjenstemän; och hvarpå såsom exempel må anföras, att aflöning en, sorn för år 1815 utgjorde 17^71 R:dr 42 sk. 7 r:st., besteg sig för år 1816 tili 32,37g R:c,r >7 sk. 3 r:st. Hvad serskildt beträffar den under de sista 14 månaderne tillkomna slörre och betydligare förlust, i jemförelse till de föregångne åren, så befinnes densamma hufvudsakligen härleda sig derifrån, alt dels, genom utlåningens inställande med Juuii månad år 183a, Contoret, de nästpå» 5 4 Stats-Utskoltels Utlåtande IV.-o 118. följande åtta månaderne, saknat vanlig inkomst af ränta och provision å nya lån samt afgifter för sådane låns renoverande och försäljning; och dels fått vidkännas en utomordentlig, ansenlig utgift för de af Rikets Ständer beviljade Gratificationer till ett sammanlagdt belopp af 7,205 R:dr 20 sk. Banco.
Om man undantager den del af Kariska hafvet, som de tvenne senaste svenska expeditionerna utforskat, saknar man för det närvarande hvarje kunskap om algoch djurlifvet i det haf, som sköljer Sibiriens nordkust. Helt säkert möter oss här, i motsats mot hvad man hittills antagit, samma rikedom på djur och växter som i hafven kring Spetsbergen. I Sibiriens ishaf böra växtoch djurformerna, så vidt man på förhand kan döma, uteslutande utgöras af lemningar från den glacialtid, som närmast föregått nutiden, något som icke är fallet i de polarhaf, der Golfströmmen utbreder sitt vatten och dit den sålunda för former från sydligare trakter. Men en fullständig och säker kännedom derom, hvilka djurformer äro af glacialt och hvilka af atlantiskt ursprung, är af genomgripande betydelse ej allenast för zoologien och djurgeografien, utan äfven för Skandinaviens geologi och särskildt för kännedomen om våra lösa jordlager. Få vetenskapliga fynd eller upptäckter hafva så mäktigt fängslat så väl lärdes som olärdes intresse, som upptäckten i Sibiriens frusna jord af kolossala elefantlemningar, stundom ännu väl bibehållna med hull och hår. Hithörande fynd hafva mer än en gång varit föremål för vetenskapliga expeditioner och noggranna undersökningar af framstående lärde, men dock är mycket ännu gåtfullt med afseende å en mängd omständigheter, som stå i samband med Sibiriens mammutperiod, hvilken kanske varit samtidig med vår glacialtid. Särskildt är vår kännedom om de djuroch växtformer, som lefde samtidigt med mammuten, högst ofullständig, oaktadt man vet, att i de nordligaste från land svårtillgängliga delarne af Sibirien smärre kullar förekomma, betäckta med ben af mammut och andra med den samtida djurformer, och att man öfverallt derstädes träffar så kalladt noakträ, d. v. s. halfförstenade eller förkolade växtlemningar från flere olika geologiska tidskiften. Öfver hufvud taget är en så fullständig utredning som möjligt af de svårtillgängliga polartrakternas geologi ett nödvändigt vilkor för kännedomen om vårt jordklots forna historia.
Vi kunna klarlägga dessa mäns förutsättningar, följa dessa arbetens utveckling, och ändock, när de stå färdiga, skilja de sig från andra varelser och plantor. Dessa skrifter äro de oersättliga verken, som gifvit den mänskliga odlingen det grundkapital, på hvilket den ständigt tär och tär, och man darrar för hvar slump, som kunnat beröfva oss ett enda af dem. Hur mycket fattigare skulle vi icke hafva varit, om t. ex. Pascal före sin död rifvit sönder de papperslappar, på hvilka han i ångestnätterna kastat ner sina »Tankar»? I verk som dessa är den estetiska storheten mindre viktig än den moraliska. Det är råd mer än skönhet, svar mer än bilder, som vi i sådana arbeten söka. De äro drömböckerna, som vi slå upp, när världen ikring oss förmörkas till febersyn och marridt och hjärtat ängsladt söker efter en ledtråd. Det är lärarna, med hvilkas hjälp vi hoppas också få en tydning af vårt eget inres hieroglyf-skrift. Vill man hafva ett bevis för, hur afgjordt dylika verk skilja sig från andra, iakttag blott det intryck deras ord göra, när man hittar dem som lösryckta citat i andra arbeten. Ögonblickligen märker man artskillnaden. Litteraturvännen igenkänner blott ett par ord ur en världsdikt, som astronomen urskiljer kosmiskt stoft från vanlig sand. Äfven lösryckta ur sitt sammanhang hafva sådana rader meteorskärfvornas hårda styrka; äfven i fragment bära de spår af att hafva tillhört en klippfast världsbyggnad. I all synnerhet gäller detta en dikt som den här är fråga om: Lucretii De Rerum Natura. Det är naturens enda stora epos, aldrig öfverträffadt, i hvilket dess drifter och lagar skildras i ord lika oförgängliga som dessa: »Vivida vis», den outrotliga innersta kraften i allt, »æternum vulnus amoris», det eviga kärlekssåret, för hvilket människosläktet blöder, »fatis avolsa potestas», viljan, som den »makt, som människan slitit från ödet», dessa och hundratals andra uttryck af samma art skola citeras, så länge föreställningar som dessa bilda mönstret för garnen på lifvets väfstol.
Directionen på sadan grund s underdånighet hemställt nödvändigheten af Bran vinsbränningens inställning några månader; så och enär af Herrar Landshöfdingars i ofvanberörde ämne afgifne Embets-beräu leiser äfven inhämtas, att Rågskörden nästan öfverallt varit klen, och, i det hela betraktad, under medelmåttan, samt de redan till en ovanlig höjd uppstegrade Spannemålspriserne synas gifva styrka åt denna uppgift, hvaraf farhåga för hungersnöd bör uppkomma; har Herr Eneroth trott sig pligtig, att i MagazinsBirectionens förutnämda hemställan instämma; Hvarmed Herr Hök sig ock förenat, under upprepande af hvad Herr Krull andragit, i afseende på nödvändigheten för RiksStånden, att före fattandet af något definitivt Beslut i frågan, äga tillgång till MagazinsBirectionens samt Herrar Landsf! fdingars, om årsväxten, meddeldta utlåtande. Herr Arfvidsson har yttrat, att han med Utskottet ej kimde dela öfvertygelsen om nödvändigheten af Hushållsförfattningars perma nence, att Han, tvärtemot hvad Utskottet antagit, ansåge förbud emot Bränvinsbränning, då det i rättan tid vidtages, leda till nedsättning i Priserna å Spannemål, att han, såvida gräns för Pannerymden finnes utstak d, ej kunde instämma i den tanka, sorn Utskottet framställt, att, under en blott på fyra månader af året frigifven Bränningstid, mera Bränvin skulle produceras, än om till - Btsv, och Ekon, Utsk. Betänkanden, 23 verkningen under hela året vore tillåten: att behofvet af drank till LadugårdarneS utfodring för innevarande år ej borde vara stort, då Foderväxter af alla slag sistliden höst vunnits i den ymnighet, att
En S/agteribjggnad med Packhus och Luta, dels af bohlväggar dels af korsvirke . 5oo: — —- Ett Bagerihus af furukorsvirke under sticktak, uppfördt år 1824, 2,15oc — —- Å Mötesplatsen Ränneslätt, under Chefs-Embetets vid Smålands Husar-Regemente vård: Ett Sjukhus af furutimmer under tegeltak 1,774: Ett Proviantmagasin af dito under dito 3oo: —■ — Ett Fodermagasin af klostolpar och plank r58: Å Mötesplatsen Utnäslöth, under Chefs-Embetets vid Lif-Regements-BrigadensGrenadier-Gorps disposition : Étt! Slagterihus af timmer under brädtak med tegeltäckning; 104: 21. 4- Två Halmmagasiner af timmer med rörtak 49i;32.—■ Två Hömagasiner af dso med d:o . 5i3:3g. 4* En Bageriby ggning af d:o under tegeltak 68: 1. En Bageribod i a:he afdelningar, af timmer under brädtak med tegeltäckning 55: 3o. 81 Ett Sjukhus af timmer under tegeltak 1,048: 24. — Ett Trösskårrhus af korsvirke och bräder med rörtak . .• .• .• 4^7: —• —• Ett Hafrémagasin med brädtak och tegeltäckning „• • .• . 533s 24. —■ Tvä Logar och ett Halmlider af timmer sammanbyggda under ett taklag med tegeltäckning 49^: g. 4* En Pavillon ... 673: 41 • 4* Ett Kruthus af tegel, täckt med taktegel, a5i:'44-—‘ Ett Pumphus af korsvirke, dito 124:2g. 4* Ett Hastlasarettj täckt med rör och halm 16: 32.—• En Smedja .■ 2: Ett Skostall (bestående endast af 4 stolpar) ^ ^ ^ g Å Mötesplatsen Malmheden'.
Jag var endast lycklig åt att få vara i hennes närhet, och jag hade icke förmåga att tänka vidare framåt. Men vintern gick, och våren kom, och hela denna tid lefde jag mitt nya lif samman med dessa tre människor, som voro min lycka och min tillvaros ändamål. Margit blef vackrare med hvarje dag, och jag tyckte, att hon allt mera liksom närmade sig mig. Hon vände sig till mig, när hon talade; det var kanske därför att efter sin resa, var det mycket hon ville veta, om hvilket jag kunde berätta. Jag gjorde det också, och mellan oss blef det som en hel värld af tankar och intressen, hvilka spunno sitt nät kring mina känslor och drogo mig till henne. Öfvergången från vinter till vår märkte vi aldrig, lika litet som jag någonsin märkte, när mina känslor för henne bytte form. Men när våren kom, plägade hon göra promenader med mig ensam, därför att de gamla ej orkade gå så långt, och då sade jag henne en dag, hur innerligt jag höll af henne, och hur rikt hon gjorde hela mitt lif. Jag blef helt bestört, när jag såg henne gråta, och ännu mera grep det mig, när hon tog min hand och utan ett ord höll den i sin. »För Guds skull,» sade jag. »Missförstå mig ej! Ni får ej tro, att jag någonsin begärt något, som ni ej skulle kunna gifva mig. Jag vill blott, att ni skall veta, hur gränslöst lycklig ni gjort mig.» Då grät hon ej längre utan svarade: »Och hvad är det, jag ej skulle kunna gifva er?» Hennes röst, hennes blick, hela hennes gestalt syntes smeka mig. »Margit! Margit!» utbrast jag. »Jag är en gammal man.» »Å!» Hon skrattade åt mig, skrattade som ett barn. Och vi vandrade vår vanda väg med armarna om hvarandras lif, medan den lilla fågeln kvittrade öfver våra hufvuden. Denna stund är det, som jag skulle vilja rifva bort ur mitt lif, och när jag tänker på, hur lycklig jag då var, pressar sig mitt hjärta samman i kramp. Men jag var lycklig då, lyckligare än människor äro, och inom mig var himmelen högre, än jordens himmel är, och solen och stjärnorna bytte där plats, så lätt som timmarna skifta för jordens barn. Ack, jag gick omkring som en dåraktig människa.
Så sveper sig också sommarnattens stämning försonande öfver hans väsens mänskliga brister, och hans narraktighet, hans fåfänga, alla de karakterens lyten, som eljes ligga i så öppen dag, förtona i en blå slöja af barnslig naivitet, bakom hvilken en väns öga skymtar en grund, som ligger djupare och som är god. Struensee känner sig vek till sinnes, återseendet har rört upp i alla hans minnen. Enevold Brandt för med sig en fläkt från hans ungdom i Altona – den tid, som nu, då han drömmer sig tillbaka, tycks honom den lyckligaste han hittills upplefvat. Det kommer öfver honom en längtan efter den oinskränkta förtrolighet, som han då kände i umgänget med vännerna från det förflutna. Och allt eftersom natten lider, blir samtalet mer och mer intimt. Brandts ogenerade nyfikenhet snuddar med sina frågor vid de ömtåligaste ting, och den inbundne sfinxen, Struensee, ger vika för stundens vekhet, öppnar sin själ mer och mer, biktar allt som rör hans förhållande till drottningen, vänder ut och in på sitt hela hjärta – dock icke på den vrå, där hans kärlek till Esther ligger begrafven. – När Brandt framåt morgonen sträcker ut sig på kanapén i Struensees yttre gemak, för att njuta några timmars hvila, är hans själ i uppror, och han grubblar öfver en gåta, som han icke kan lösa: att en man, som haft en så exempellös framgång i lifvet och som otvifvelaktigt har en ännu mera glänsande framtid i perspektiv, kan tala så melankoliskt om lyckan, som aldrig kom honom till del! Inne i sitt sofrum står Struensee vid fönstret, blek efter nattens vaka, stirrande ut öfver parkens klippta kronor mot en mörk holme, som skymtar i de ljusa dimmorna öfver Schleis vatten – där var det måhända, som det stolta Jurisburg en gång reste sina tinnar och torn mot skyn. – Men för hans inbillning hägrar en annan holme och ett annat slott. En främling kom en gång förbi Kristiansborg. – Där växte också en underbar blomma – och främlingen bröt henne – och alla portar sprungo upp för dess trollmakt – och allt blef möjligt och allt kunde nås. Hur var det den hemlighetsfulla maningen ljöd?