Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Under allmänt erkännande af behofvet, nyttan och rättvisan af föreskrifter i ofvannämnde syftning, fann majoriteten dock allt för betänkligt att bifalla denna reform, den jag vågar underställa Rikets Höglofl. Ständers upplysta ompröfning. Serskildt vågar jag fästa uppmärksamhet derpå, att, om ock detta förslag ej i sin helhet godkännes, skulle kronoräkenskaperna betydligt förenklas och vederbörande taxeringskommittéer ofelbart förmås att åt taxeringen egna närmare och noggrannare pröfning, om blott 3:dje punkten af mitt förslag eller föreskriften af 6-årigt mellanstånd emellan hvarje ändring i jordtaxeringen föreskrifves. § 35. Angående bevillning af Privatbanker. Man erkänner, att associationsandan ■— denna mäktiga häfstång till upplyftande af all industri-— bör väckas, befrämjas och uppmuntras; man erkänner, att tillförsigt till bestående lagars helgd är vilkoret för kapitalernas användning i stora, på mångårig verksamhet beräknade, företag; man erkänner, Bih. till R. St. Prot. 1847 oc^ 1848* $ Saini. 1 Afd. 4 Käft. 7 50 BevillnirtgsUtshotte 's Betänkande, N:o g. att statsmakternas egen värdighet fordrar, att den ena af dem ej må använda sin makt för att paralysera den andras bud, och likväl drager man ej i betänkande att tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att bruka eller rättare missbruka deras oinskränkta beskattningsrätt till en åtgärd, som står i uppenbar strid emot dessa sanningar! Aktiegarne i de gamla privatbankerne hafva onekligen förtjent penningar, — det är sannt — men hafva de dermed , begått ett fel, för hvilket de nya privatbanks-delegarne skola straffas? Eller dväljes man ännu med den falska längesedan förkastade sattsen i statsläran, att hvad den ena medlemmen i samhället förtjenar, förlorar den andra? Mäktar eller vill man ej förstå, att det alltid är samhällets vinst, om indi vider eller bolag inom detsamma förkofra sig, och att en sådan förkofran kan vara fullt förenlig med andra individers sanna fördel?
Sedan vi nyligen knappt undgått faran eller farhågan för Spanmåls trångmål, hvaraf bränningens inställande nästan skulle blifvit en följd, då Spanriemålen i allmänhet verkeligen är i högt pris, då man är här i Stockholm bekymrad i anseende till priset ä grofva brödet, och mjölet säljes här dyrare än någonsin förut, då jemväl i vissa tra* eter, ej långt härifrån, spannemåkm berättas nog svår för den fattige att åtkomma och lösa, oaktadt förlidet år ingen missvext i landet varit, bör man tvifvelsutan både med afseende på det närvarande och hvad en annan tid ännu, mer kan inträffa, vara betänkt på Bxänvinsbränningens hållande inom vissa gränser; och lära flere bland oss hafva tillstyrkt Bränvinsbränningens oafbrutna fortsättande, just i hopp om en sådan inskränkning. Det är en sanning, som icke kan nekas eller betviflas, att stora Bränvinspannor, formonliga för sina ägare, både afverka ha« Besv, och Ekon. Utskotts Betnnkanden. 255 stigare och mera Spanmål, och hädanefter, såsom hittills, i synnerhet skola begagnas af egennyttan och vinningslystnaden, utan afseende på folkets eller det större antalets behof; Hvarigenom, och serdeles vid intr Ilande klenare årsvext, på åtskilliga ställen lätteligen skall yppa sig den bedröflig» följden, nämligen öfverflöd på Bränvin och brist eiler uppstegring af lifvets första nödvändighetsvara. Frågan blir na helt enkel, om ej för denna vigtiga synpunct af ett allmänt Väl, alla mindre och enskildta afseenden böra vika, och den som ärligt vill hufvudändamålet, måste ock tåla medlen, medgifva äfven visso olägenheter eller någon mindskning i den enskilda hushålls-fördelen. Det är väl billigt, att man, i ett land af så sparsamma Sädestillgångar, hushållar äfven något sparsamt med en öfverflöds-tillverkning deraf, och man må ej undra, om folket väntar och begär denna anda, på en gång af patriotisk menniskokärlek och af vishet i hushållsförfattningarne.
M. behagade i nåder pröfva, huruvida icke, under nuv:de förhållanden, bränvinsbränning i sammanhang med pressgäst-lillverkning borde uphöra, och, i sådant fall, de under helt andra förhållanden utfärdade Kongl. Resolutioner, hvarpå dylik bränvinstillverkning grundar sig, varda, så fort ske kan, återkallade. Är det väl möjligt att föreställa sig, alt, då K. M. redan funnit för godt att besluta, det brävinsbränning i allmänhet icke skulle få ega rum mera än under 14 dagars tid i höst, han icke äfven skulle hafva förbjudit bränvinstillverkning i sammanhang med pessjeslberedning, så vida K. M. icke ansett de af honom för dylik tillverkning utfärdade resolutioner vara så bindande, att den en gång medgifna rättigheten icke kunde pressjåst-tillverkarne betagas. Hå rättigheten naturligtvis grundar sig på de Kongl. Resolutionerna, så är del att tillse, huruvida desamma verkligen innebära en rättighet för pressjäslberedarne att tillverka bränvin under en tid, då denna näring i allmänhet är förbuden. Jag hade förra gången, då denna fråga härstädes förevar, den äran att inför det Högloft. Ståndet framlägga en af dessa resolutioner, hvilka alla äro i samma ordalag affattade. Dessa ordalag äro ganska tydliga och jag tager mig friheten att ännu en gång upläsa dem, på det ali innehållet måtte vid beslutets fattande vara i friskt minne. Resolutionen innehåller: ”att så länge sednast i Nåder utfärdade Förordning om tillverkning och försäljning af bränvin är gällande, sökanden må, under den tid afåret, då bränvinsbränning icke är i allmänhet tillåten, begagna bränvinsbrännings-redskap, med vilkor dels att, jemte den särskilda bevillning, som, enligt gällande bränvinsförordning, kanförpessjäst-tillverkningen varda påförd, för bränvinspannans begagnande under ofvanberörde tid erlägges den i 28:de §;n af K. M:ts Nådiga Förordn. d. 10 Okt.
Till Utskottets i samma Utlåtande gjorda hemställan i fråga om vården, förvaltningen och redovisningen af de till Statens jernvägs-byggnader anslagna medel hafva samtliga Riks-stånden lemnat sitt bifall. Stockholm den 10 November 1857. Reservation: Af Herr A IF. Björck och Herr G. Falhem. 4 Stats-Utskottels Utlåtande JW 151. Ank. lil] Eip.-Utsk. d. I! Nov. 1857, kl. 2 e. ni. Utlåtande, angående återstoden aj den för afskedade folkskole-lärares pensionering t Hiksgälds-konloret afsalia tillgång. (R:gs Afd.)
440 Rdr; aterbetalas jemte kronoutskylderna, 1,558: 4. 1,442: 84. » sänkning af Rujsjön inom Rättviks socken, a 375 R:dr; dito dito, 405: 74. 375: 74. u utdikningen af Sornyren, Sållånaen och Källmyren m. fl. myrer inom dito, å 1,440 R:dr, emot återbetalning af 8 procent ärligen, med beräkning af 3 procents ränta, 1,440: 1,440: — u myrutdikninyar inom Folkärna socken, a 720 R:dr, emot dito dito, 720: 677: 40. » utdikningen af Stora Flyten inom Mora socken, a 720 R dr, emot dito dito, 720: — 720: — » dito af 7 myrer inom Jerna socken, a 75U R:dr, emot dito, med beräkning af 2 procents ränta, 75U: 750: inom Gefleborgs lån: för utdikningen af Baggbo-, Als-, Lopoch Storinyrerua inom Ljusdals socken i Norra Helsingland, ä 20,700 R:dr; aterbetalas jemte kronoutskylderna, 15,772: 97. 14,116: 97. » dito af Damsäters-myren inom Bergsjö socken af samma provins, a 3,00d R:dr; dito dito, 2,285: 94. 2,045: 94, » sänkningen af Gärsjön inom Öster-Fernebo socken i Gestrikland, ä 6,300 R:dr; dito dito, 5,808: 47. 5,304: 47, » dito af Östanbräcksoch Wii-sjQarne inom Tuna socken i Södra Helsingland, å 6,240 R:dr; dito dito, 6,754: 13. 6,254: 93. » dito af Fäbodetjern inom Söderala socken i dito, å 480 R:dr; dito dito, 519: 55. 481: 15, » dito af Aloch Telge-sjöarne i närheten af Söderhamn, a 27,600 R:dr; dito dito,. 35,111: 52. 32.903: 52 u dito af sjöarne Derten, Hösjön och Hertetjeru inom Bollnäs socken i Westra Helsingland, å 8,000 R:dr, emot dito, med beräkning af 4 procents ränta, 8,000: — 8,000: - » sänkning af Böhle-sjön inom Enångers socken, å 12,050 R;dr, emot återbetalning af 8 procent ärligen, med beräkning af 4 procents ränta, 12,050: — 12,050: inom Wester-Norrlands län: för sänkningen af Tåsjön inom Tasjö socken i Södra Ångermanland, å 6,000 R:dr; aterbetalas jemte kronoutskylderna, 6,000: — 7,632: 94 Transport: 10,323,393:
Eller hvarföre skola vi icke kunna hoppas att, på samma sätt som vårt silfver utströmmar tillden], deras silfver skall inströmma till oss? Denna fråga är lätt besvarad, såvida han icke föresatt sig att förblifva vid sin Den a5 Juli f. m. 187 tanke, ulan allt afseende på de omständigheter, hvaraf det med andra länder hos oss olika förhållandet är beroende. Skillnaden härrör nemi. från Sveriges aflägsenhet från verldsmarknaden. Yi veta, alt Europas egentliga vexelhandel uppgöres i trakterna kring canalen, vid Rotterdam, Amsterdam London och flerstädes. Det går lätt att ifrån London gifva en ordre till Amsterdam om erhållande af så och så många skeppund guld eller silfver. Frih. Rantzou har i går upplyst oss om, att man emellan dessa platser är ense om en obetydlig proc. för sådana transaetioner, emedan distancerna emellan dessa ställen äro så obetydliga. Men vi, som ligga nära polen och äro afstängda från den egentliga verldsmarknaden 6 ä 7 månader om året genom en vinter, som, om den icke helt och hållet hämmar communicationen, åtminstone gör den vådlig; till oss och de under polen belägna länderna i allmänhet kan silfret således icke lika lätt inströmma, som det strömmar emellan Frankrike, England, Holland och Tyska orterna. Om Hr Cederschjöld icke anser sig vederlagd af hvad jag nu anfört, så förklarar jag, att det är för mig omöjligt att anföra något annat skäl för min åsigt, påstående bestämdt och beständigt, att detta skäl är tillräckligt för den, som förstår saken och vill förstå densamma. Hr Cederschjöld har vidare sagt, att man icke bör styra, utan sitta stilla. Jag tror icke, att Bancostyrelsen får sitta med händerna i kors och tillslutna ögon. Bancostyrelsen måste vara verksam och, så vidt den förmår, studera in sig i de förhållanden, som inverka på Bankens functioner, och bör således äfven med uppmärksamhet följa vexelhandelns förändringar på verldsmarknaden.
Det låg i sjelfva hans likgiltighet en visshet om att blifva åtlydd, blindt åtlydd. Den Börje, som Marianne såg derute, var helt annorlunda än den ödmjuke, något tafatte tillbedjare, hon gift sig med. Då hon såg honom så, förekom henne hans anspråkslöshet gentemot henne sjelf nästan som en parodi. Ju mer hon kände sig dragen till honom i sitt inre, dess skyggare blef hennes sätt: hon kände honom icke. Marianne var mörkrädd. Hon hade varit det ända från sin barndom, och i hemmet hade man på allt sätt kelat för denna svaghet. Det hände en natt, utåt senhösten, att hon vaknade vid ett underligt ljud, liknande ett svagt klämtslag. Hon spratt upp ur sömnen och lyssnade. Ingenting hördes annat än stormen, som brusade på afstånd, kom närmare, hven genom de nakna träden derute, prasslade med deras torra löf och slog på rutan med en gren af spalieren. Det var så mörkt att hon icke kunde se en hand för sig, icke ens skymta fönsteröppningarne. Hvilken storm! Hon tyckte sig aldrig ha hört något så underligt. Nu drog vinden bort med ett aftagande sus; det var som om allting hållit andan. Så en vindstöt, som med ett vrål flög ned i skorstenen; och så stormen igen, stor och mäktig, brusande fram öfver slätten, krympande sig samman mellan parkens trän som ett framsmygande vidunder, och så med en enda sats emot rutorna, tryckande sig flat deremot och flåsande in på dem med sin tunga andedrägt. Marianne greps af ångest. Hon kunde icke komma till menniskor utan att springa genom tvenne rum, och det vågade hon icke. Mörkret stod och gapade emot henne rundt omkring och det knakade i sparrverket öfver hennes hufvud som om starka ramar fattat i huset för att skaka det omkull. Och hvad var det för ett ljud hon hört? Tyst ... der var det igen! Ett klämtslag, liksom oändligt långt aflägset, buret närmare af stormen. Ah – klockan! Skeppsklockan deruppe! Hon skulle velat ge till ett skri, men spökrädslan qväfde det ...
TJt-sk. cl. 11 Sept. kl. 5 c. in, UUålande, i anledning af Herr Friherre Al strömer s, Jonas, motion, alt å det i Banken, för Östads Barnhus-Inrättning., insatte Capital-belopp mätte beräknas ränta, enligt den myntsort, uti hvilken detsamma i Banken deponerades. Enligt Protocolls-utdrag af elen 17 nasti Augusti, liar Höglofl. RidHerskapet och Adeln till Utskottet remitterat en af Herr Friherre Alströmer, Jonas, vackt motion, jemte, i anledning deraf, hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln afgifne yttranden; uti hvilken motionär vordet anfördt: att, då framlidne Commerce-Rådet och Riddaren samt Direktören vid Ostindiska Compagniet, Fidus Sahlgren, år 1774 förärade den inom Elfsborgs Län belägna egendom, Östads säteri, med undertydande hemman, till den Barnhus-inrättning, som Direktören då lät å egendomen uppföra och hvarmed, efter Stiftarens egna ord, åsyftades: ”att rädda fattiga föräldrars barn från elände och undergång, samt, genom tjenlig uppfostran, dana dem till trogne arbetare vid jordbruket”, hade Direktören jemväl i Banken deponerat en summa till lika belopp med egendomens värde, eller 100,000 Daler Specie, hvilken summa skulle utgöra en för Barnhuset i everldliga tider slående fond; att dessa båda donationer synts biha någorlunda lika bidraga .till Inrättningens utvidgning och förkofran, men att Banken snart betagit Barnhuset möjligheten att i den större scala, den eljest kunnat, utsträcka sin verksamhet, derigenom att Banken, utan afseende derpå, att den deponerade summan blifvit insatt i Silfver, år 1777 i sina räkenskaper förvandlat berörde summa eller 3oo,ooo daler kopparmynt, i hvilken myntsort räkenskaperna derförinnan fördes, till 16,666 R:dr 3a sk. Banco, och sedermera fortfarande å capitalet i ränta erlagt endast 666
Betänk landen bl ef vo, i anledning af dervid gjorda anmärkningar, återremitterade, nemligen : 3:0 JSTro 36, i anledning af Herr Lufvenit Motion, angående Utskylder till Staden Nyköping af Landshöfdinge-Residencehuset derstädes, äfvensom afgifter till Städerna i allmänhet för Kronans deri varande egendomar; 2:0 N:o 52 i angående anslag af Allmän» na medel till åtskilliga vägars förbät» trande, anläggning och underhåll, och 3:0 N:o 55, angående låne-anslag^ till eif Brobyggnad öfver Tranarps A, 2 6 Fröt. Utdrag den C Februarii 1829. S. D. Föredrogos å nyo och biföllos föl. jande Stats-Uiskottets Utlåtanden, nemligen; 1:0 N:o 34, angående Sörfors Krono-Lax» fiske-arrendatorers ansökning om eftergift i Taxan för Irenne år m. m.; 2:0 N:o 35, i anledning af väckt fråga om nedsättning i arrendet för Carl Gustafs Stads Krono-Tullq varn ; 3:0 N:o 38, angående den Förste KammarMusicus Berndt Crusell tillagde pension ; 4:0 N:o 4o, om inrättande af eti allmän Klubb för alla fyra Riks-Stånden ; 5:0 N-'o 43, i anledning af väckta Motioner om förändring af stadgandet uti Kongl. Placatet den 27 Augusti 1723, angående vilkoren för Bergsbruks anläggande; 6:0 N:o 44, i anledning af ifrågaställd förändring i tiden för leverering af Kror no-arrenden ; 7:0 N:o 45, angående understöd af Allmänna Medel för Arvika Köping; 8:0 N:o 46, i fråga om uppresandet af en Minnesvård vid Lutzen, der Konung Gustaf 11 Adolf stupade ; Prof, Ut drag deh 6 Februarii 102 9. 27 9:0
Ständers vidare pröfning öfverlemnas, med vördsam anmälan, att Lflgoch Besvärs-TJtskottens Betänkanden. 645 Utskottens förra Betänkande blifvit bifallit af Högvördig Preste-Ståndet den *j:de och af Välloflige Borgare-Ståndet den 8:de sitlidne April. Stockholm den 3 Junii 1818. Riksens Häglof!. Ständers L a gs a ml Betänkande rörande vackt motion om öf v erse nde och granskning af hvad allmänna Lagen och Skogs-Ordningen innehålla i afsende å S k o g s-h u s Ii al In ing och åverkan• Till Allmänna Besvärs-och Oeconomie-Utskottet har Höglofl. Ridderskapet och Adeln remitterat ett af Herr Grefve Claes Wachtmeister dit ingifvit Memorial, deruti Herr Grefven, med afseende så väl å den mera allrnämt rådande misshushållning med Skogstillgårigarne, som det rin* ga ansvar allmänna Lagen och Skogs Ordningen utstaka både på berörde förfarande och för åverkan å annan mans skog, hemställt, om icke bemälte Utskott må få sig uppdragit att öfverse och granska allt hvad i berörde ämnen är stadgadt, samt i ett sammanhang deruti föreslå de nya och förändrade föreskrifter, som ej mindre allmän än enskild rätt och fördel samt tidens när - / 64& Lagoch Besvärs-Utskottens Betänk an den. varande skick kräfva, hvarvid Herr Grefven ansett förnämsta ögonmnrket böra blifva: 1:0 Att all misshushållning med nu varande skogsförråder mä förekornmas. 2:u Att genom tjerilige och säkre medel, under afseende å närvarande och kommande tiders behof, Skogsplantering allestädes hvar den tarfvas, och utan hinder af ett utvidgadt lönande Jordbruk kan äga rum, må förnyas och fortsättas, saint Skogstillväxten i allmänhet underhållas och fredas. 3:0 Att Skogsåverkan må antingen hänföras til! samme straff, sorn Hagen i 40 Cap. 5 §.
m., en knut, 9 v. m., en knut, 3 v. m., en knut, 3 v. m., en knut, G v. m. 39 v. m. — 48 hvarfvet liksom 44 hv. — 49 — 55 hvarfven liksom 2 hv. Derefter börjas åter från (3 hvarfvet, och fortsattes så, tills man får den erforderliga längden. Den smala remsans virkning. Uppläggningen och de 5 första hvarfven utföras på samma sätt som motsvarande i den breda remsan, dock med den skilnad, att till den smala remsan uppläggas endast 23 maskor. — 6 hvarfvet. 5 v. m., en knut, 5 v. m., en knut, 5 v. m., en knut, 5 v. m. — 7 hvarfvet. 23 v. m. — 8 hvarfvet. 8 v. m., en knut, 5 v. m., en knut, 8 v. m. — 9 hvarfvet. 23 v, m. — Derefter börjas åter från G hvarfvet, och fortsattes så, tills man får den erforderliga längden. Lotten. Huskurer. Salmiaksalt, lavendelsprit oeh terpentinsprit — lika delar — blandas i en flaska. Uåstrykes morgon och afton med en fjäder, men duger ej, om öppet sår finnes. Ihärdighet och tålamod med denna kur ha botat de svåraste kylskador på så väl händer som fötter och öron. Bakning ". Pudersockerkaka. ' h skalp, brunt pudersocker torkas och siktas; 4 ägg, 1 tesked hjorthornsalt, litet nejlikor och kanel samt 35 ort mjöl röies tillsamman, slås i en smord form och gräddas i svag ugnsvärme. Hanna. 1 skalp, osaltadt smör, fint tocker, 1 ' / 2 hvetmjöl, 6 st. äggulor samt litet citron arbetas väl tillsammans till en smidig deg, som utkaflas och fasoneras efter behag; smö-jes med ägghvita (vispad) och doppas i groft socker. Augusta. ' / « skalp, skalp, Köket.
Uti räkenskaperna för Skara stifts gymnasiikassa balanseras, sedan många år tillbaka, en fordran i Majoren Ekermanns konkurs, stor 992 R:dr 44 sk. 3rst.; hvilket Revisorerne ansett sig böra anmäla, med erinran om angelägenheten deraf, att denna fordran varder antingen till indrifning eller afskrifning i laga ordning befordrad. §. 3. Enligt Lunds stifts Konsistorii räkenskaper, har Rektorn vid Ystads skola, hvartdera revisionsåret, af influtna så kallade terminspenningar utbetalt 2 R:dr, såsom arfvode åt en person, hvilken inkasserat dylika afgifter af vederbörande föräldrar och målsmän, som icke sjelfmant desamma till Rektor lefvererat. Då sådana afdrag å terminspenningarne icke äro i författningarne medgifna, och ej heller, så vidt af de öfriga räkenskaperna kunnat inhemtas, vid någon annan skola i riket ägt rum, hafva Revisorerne funnit sig böra emot ifrågavarande utgift göra anmärkning. §. 4. Sedan Konsistorium i Lunds stift hos Kongl.
«The World» fylldes så småningom af passagerare, som klättrade upp för repstegen, utan att bry sig om att af artighet bjuda hvarandra försteget, och komne om bord, var hvars och ens första sysselsättning att se till om hans effekter voro med. Till de små uttrycken af saknad och sorg, hvilka i våra obetydliga hamnar så ofta yttra sig genom tårar i de afskedstagandes ögon, hviftningar med näsdukar och dylikt, syntes här knappast spår, ty passagerarne på «The World» hade nästan utan undantag föremålen för deras ömare känslor i helt andra delar af verlden. Här utgjorde hvar individ en fristat för sig sjelf, och blott i befälhafvaren på fartyget erkände de ett slags skydsherre. Det ringde för tredje gången i klockan, seglen sattes till, ankaret lättades, och majestätiskt vände sig The World utåt floden. Kaptenen lyftade lätt på hatten för sin redare, som aflägsnade sig i sin båt, och satte kikarn för ögat, för att försäkra sig om att passagen var fri. Ju längre man kom ut, ju mera glest lågo de ankrade fartygen sådda öfver floden, men i detsamma de minskades i antal, ökades de i storlek, och här och der lossade de stora skeppen det svåraste af lasten, för att kunna flyta upp på det grundare vattnet. På en pressenning, som var utbredd midships öfver koffertar och kappsäckar, sutto, eller rättare lågo baklänges Alexis och Albert, insvepta i sina kautschukskappor, rökande cigarr. «Jag undrar hvad Celestine tänker på nu,» sade Albert, i det han litet höjde sig på venstra armbågen, och tog cigarrn ur mun. – «Du menar väl inte hvad, utan hvem,» svarade Alexis, och drog bättre omkring sig kappan. «Men ser du den tjocka figuren der i ljusa rocken och damaskerna, som står der framme i förn – hvad tror du han tänker på?» – «Förmodligen att resa till Italien, för att förstöra några tusen guinéer,» svarade Albert.
Ad:s pröfning, vittnar ovedersägligen om BancoUtskrs allvarliga afsigt och sorgfalliga bemödande att så reglera hufvudgrunderna för Bankens förvaltning och rörelse, alt de må kunna stå tillsammans med Bankens skyldighet att, sedan silfverutvexlingen börjat, oafbrutet fortsätta den i enlighet med banklagen af d. t Mars i83o. Utsk. har antagit och bort antaga för afgjordt, att det allmänna och ovilkorliga anspråket på rätt bör i första rummet afses och dernäst det billiga anspråket på lån och biträde för Iofliga näringsgrenar, eller till allmänt och enskildt nyttiga företag, samt att i intet fall det förra får åsidosättas för det sednare. Det hade varit önskligt, att ett betänk., som så troget i alla sina förslag följt denna riktiga och värdiga grundsats, hade nu genast kunnat i sin helhet bifallas. Men då i åtskilliga delar redan förekommit och än vidare torde förekomma flera anledningar till erinringar och rättelser, samt således en återremiss torde blifva oundviklig, utber jag mig att vid denna punkt och följande punkter i och 2 få framställa min mening till Utsk:s upplysta bepröfvande.
Det öfveransträngande arbetet har ej underlåtit att i Johanna Hallbergs energiska, blonda drag inväfva ett visst uttryck af melankoli, som måhända torde delvis skingras af de nya lefnadsvyer, för hvilka hennes själ vaknat, då hon 1889 ingick trolofning med musikläraren i Lund, fil. kand. N. P. Norlind, med hvilken hon snart ämnar träda öfver ett » eget hems » tröskel, för att i dettas obemärkta vrår genom sin handlingsrådiga viljekraft yttermera gifva sanning åt lefnadssatsen: » hvad stort sker, sker tyst ». Jag drömmer, att jag flyger dit, till soligt Öresund. Nyss fick jag från en vän en rad: han drömt vid Öresund, som jag, som jag. Uppå hans blad en kyss ur hjärtats grund! Anna A. Sttjtfmödrar. Af A d a. TKgPå egyptiens mångtusenåriga stentaflor, fullskrifna med hierogflyfer har man funnit sagor om elaka styfmödrar. Temat är lika gammalt som människosläktets historia och har varierats i oändlighet. I alla sagosamlingar ända in i våra dagar figurerar städse den typiska styfmodern. Hon är personifikationen af hårdhet, orättvisa och förtryckande, och detta ej blott i sagan och visan, utan hon har som sådan ingått i själfva folkmedvetandet, ja, till och med språket har bildat sig ord efter henne, för att uttrycka karghet och njugghet. Men då vi tro, att våra dagars styfmoder har föga gemensamt med denna gamla typ, och att en orättvisa tillfogas en hel del goda, aktningsvärda kvinnor genom denna föråldrade, falska fördom, oeh då vår tid särskildt utmärker sig för att icke vilja tåla orättvisor på hvilket område, de än begås, vilja vi en gång uppträda till de förkättrade styfmödrarnes försvar. Saken är af vikt och allvar, ty månget hem har blifvit stördt, många människors lycka sköfiad och månget bjärta har hårdnat till följd af ofvannämda djupt inrotade föreställningar. ei! * p Öresund. C$ ungdomsda ' r en sommardag jag satt vid Öresund och tecknade i ljusa drag dess bild på hjärtats grund.