Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan väl icke på ziffran uppgifva tillverknings-beloppet derstädes; dock, efter den calcul jag i hast kan uppgöra, tror jag det årligen skall uppgå till omkring Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. TJtsk. Bet. N.o 27. 17 omkring sju å åttahundrade tusende alnar* finare och gröfre Linne väfnader, och kanske mer, utom åtskillige andra sorter, såsom Hufvudoch Halsdukar , Näsdukar, Väst-tyg och hvarjehanda Bomullsväfnader. Likväl visar förberörde Pass-Journal, att blott tretton personer, såsom Gårdfarihandlande, från Marks Härad bortrest. Huru litet man påstår, att Gårdfarihandlan» derne medföra af ortens] egne tillverkningar, måste dock alla förenämnde väfnader, som öfverstiga husbehofvet, till största delen af dem föryttras. Det enda möjliga afsättnings-ställe, som af Allmogen sjelf kan begagnas, är Staden Götheborg, ehuru på ett afstånd från 4 ;i 5 till 839 mil. Men en ganska liten del kan der försäljas, och merendels lill mycket lågt pris. Af det föregående torde det kunna inhem tas, att det icke allenast är de kringvandrande Handlandes förmon och välfärd, sorn under Gårdfari-handels-rättigheten är beroende; utan det är äfven, och i synnerhet, de många tusende personers bergning och utkomst, som vid sine hem, med all möjlig flit och möda, söka att förvärfva medel till sitt uppehälle, samt sine skyldigheters utgörande till Staten och det Allmänna, som, i sammanhang dermed ar Bih. till R. St. 7 Sami, 2 Afd. 3 io;de H:ti it> Bil. t. Lags. Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet.N.o 27. i fråga. Yore det endast de få personer sora kringresa, som det gällde, så skulle åtminstone icke jag mj^cket höja min röst till Gårdfarihandelns försvar.
Och då berömmets och beundrans smekande solstrålar någon gång föllo på henne som på andra, då kände hon den vemodiga glädje, som den erfar, som för ett ögonblick förflyttas till den kära hemtrakt, där han ej mer får vistas. Och hon mindes med saknad den tid, då man skänkt henne all den hyllning hon åstundade. Nu fick hon aldrig, aldrig nog däraf. Hon fick ej nog af kunskaper och talanger, ej nog af framgångar på något håll. Hon hade varit den främsta, det var svårt att finna sig i att kanske ej ens vara den andra eller tredje. Och lifvets lycka kom och knackade på hennes dörr, såsom den en gång, en enda, kommer till de flestas. Och hon öppnade med jubel sitt hjärtas portar för att välkomna den flyktige gästen, men då hon skådat honom i ansiktet, gick ett drag af missräkning öfver hennes eget. Det var ej lyckan, sådan hon en gång drömt sig den. Det var ej kärleken, sådan hon en gång fått mottaga den. Det var blott en matt skuggbild af all den hyllning, beundran oeh kärlek, som fordom kommit underbarnet till del. Och spöket, som förgiftat en del af hennes lif, den bittra misstron mot en kärlekslös värld, reste då ibland upp hufvudet och kämpade en kamp mot den sorgsna, blida ande, som sade henne, att det var hon, hon själf, som ej var värd kärlek. Och så pinade hon både sig och honom, som hon velat skänka all lifvets lycka. Hon frågade honom den ena dagen, om han » verkligen, verkligen älskade henne, om det var möjligt, att han kunde skänka sin kärlek åt en sådan som hon? » Och den andra dagen sade hon, att han hade » bedragit både henne och sig själf. Hon kände med visshet att det ej var kärlek, som han gaf henne. T y den är en värmande, lifgifvande eld, det visste hon, och ej den ljumma dryck, som han räckte henne. » Och han, som kände, att han gaf henne det bästa hans hjärta ägde, stod där tveksam och undrande.
Upplysningsvis få Revisorerne tillika meddela, att sedan Kongl. Kammar-Rätten, genom utslag den 21 Juli 1841, ålagt Landshöfdingen i Gefleborgs Län m. m. Grefve Erik Sparre att ersätta Kongl. Maj;t och Kronan en år 1828 uppkommen balans å 970 R:dr 34 sk. 8 rst efter Charta-Sigillata-Försäljningsmannen i Gefle Malmberg, har Kongl. Maj:t, uppå Grefve Sparres deröfver anförda underdåniga besvär, genom utslag den 12 Mars 1844, förklarat den emot Grefve Sparre i delta mål, på grund af förment einbetsfel, väckta ersättningstalan höra, vid det förhållande att Grefven under tiden aflidit, förfalla. K o n g 1. M y n t-V e r k e t. Räkenskaperna äro granskade i Kammar-Rätten för håda åren med anmärkningar, och utvisa: Debet, år 1843. år 1843. Balans från föregående året: Inkomst: Uppbörd af Stats-Verkets silfvertionde af Sala Bergslag och Löfås 3,771: — 1. 3,631: 44. 5. Balans till följande året: Balans från f öregående året: Balans till följande året: Kontanta tillgångar: Behållning uti inventarier: Degiar, kol, ved 1,931: 2,662: 24. — Fordran af Öfver Intendents-Em hetet för husbyggnader 1,411: 10. — 1,411: 10. — ~S^ 147,890:39. 1. 154,559:28.
Och hon kände icke hur de drypande träden vid en vindil sköljde öfver henne ett regn af stora droppar, eller hur den fuktiga marken inunder henne nästan begrof hennes små fötter, så hon sjönk ner ända till smalbenen. Det hade regnat i flere dagar, men höll nu upp. Gångarne, som ledde till den lilla villan, sågo ut som kanaler, blomsterrabatterna liknade simmande små öar; astrar, georginer och löfkojor hade lidit skeppsbrott och slogo med brutna stjelkar för aftonvinden. De sista dagarnes storm var slut, men det blåste, ännu något. Det var en riktig fest här ute på landet att få höra en smula musik. Nadja var hemma på besök i Torparbacken och förde aftonmjölken ifrån gården till Hadenäs. Någon nytta skulle hon göra, stora flickan. Sexton år och fullt utvecklad. Hon hade tjenat sedan hon var nio, tjenat på en femton, sexton olika ställen. Blifvit bortskickad från det ena huset till det andra, hon »passade» aldrig. Till hennes mor hade man ständigt sagt, att hon var för barnslig, för oförståndig, för slarfvig, ja, en mindre finkänslig matmor hade till den för sin ordentlighet och ärbarhet kända Kajsa rent ut sagt, att dottern var »en dålig natur». Nu var hon återigen utan plats ... gick ledig och fick springärenden än af den ena och än af den andra. Hon var en glad flicka, »slängde käft» med hvem som helst, sprang och flög, böjlig och vig, smidig som en videqvist. Det fans vanligen ingenting, som kunde få henne att stå stilla, allting började hon på med och ingenting slutförde hon... Samma tröttsamma ifver, samma energi i hvad hon företog sig. Hon var stark som en karl, det fans ingen af drängarne på gården, som hade fått henne att »niga», då hon spände armmusklerna till motstånd. Men nu stod hon som fasttrollad. Duken i nacken, det rödkrusiga håret nedfallet, de stora, kraftiga händerna på höfterna, och så framlutad mot det öppna fönstret. Mellan albladen såg hon in i salongen. Der var hemtrefligt och behagligt.
- r a d. Linden. M e n ändå d u g e r ingenting, i fall man får tro operans vedersakare. * * Matilda Jungstedt visade sig redan vid sina första steg på o IDUN 98 Tala vänligt! För den trötte Lik en hälsodryck det är. 1894 Tala vänligt! Nästans börda Du till hälften därmed bär. L. yyyyyyyyy yyyyyy yyyyyy S. yyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyyy p e r a s c e n e n vara en ackvisition f ö r densamma. F ö d d d e n 13 okt. A. CDjärt genom fällda persiennerna sila Aftonens strålar dit in, där de hvila Plågornas offer. Glimtarne leka på filtar och tiljor, Gifva de infallna kindernas liljor Rosende skiftning. Bruten lian ligger där, mannen som rycktes Nyss ur den krets, där nödvändig han tycktes, Där lian var själen. Bruten han ligger där ulan förmåga Gifva ett svar på den enklaste fråga, Domnad och stilla. Under Själen den kraftlösa ytan arbetar likvisst, uti ängslan den letar Lifsyåtans mening. Ord, som lian nyss för en lyssnande skara Slungat likt blixtar så skarpa och klara, Genljuda tomma. Och i den dödstysta ångestens timma Kan af sin gärning han endast förnimma Bjällrande klangen. Något, ack något lian ville dock gifva, Fullödigt, ärligt, som skulle förblifva — Icke förklinga. alpe mig Gud! » — i lians vändande kvida Sakta en liand öfver pannan känns glida, Sval och misskundsam. Plötsligt förmår han sitt värkande, lunga Ögonlock lyfta och se på den unga, Vårdande kvinnan. » Syster, » han hviskar. Och se, i del ordf t Hela hans brinnande syfte är vordet Underbart slutet. Och då hon knäböjer from vid hans Lifsgatan tydes i böneord blida: » Fader, vår fader! sida, » Helgadt det namn, som förbrödrar oss alla. Komme det rike, hvars gränser ej falla, Grunder ej vackla.
Den inqvisition, sorn härigenom inom kyrkan införes, blir oemotsägligen ett steg längre tillbaka, än kyrkans religionsfrihet stod före religionsfrihetens utvidgande i samhället genom nu gällande Tryckfrihetsförordning. Huruvida renlärigheten inom kyrkan, sådan den härigenom vinnes, kommer kyrkans allmoge, de enfaldigt rättrogna, till godo, är den fråga, som återstår att undersöka. Att genom spanandet efter kättare ej andre från kyrkans tjenst utestängas, än de öppenhjertige, som ej kunna dölja sina tänkesätt, lärer vara lätt att inse. Och ju mer man skulle lyckas att utrensa sådana, desto mer lemnade man plats åt dem, som i kyrkans tjenst söka endast inkomsten, och antingen icke äga något tänkesätt eller åtminstone *'f Tryckfrihets-föYordningen 2 §. 1 morn. **) Ibid. 5 5-1 niom. R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berältelse för år 1849. 65 åtminstone icke vilja för detsamma offra siria fördelar, Korteligen: ju flera samvetsgranna tviflare man från kinka 11 s tjenst utjagar, desto mindre samvetsgrannhet har man i kyrkans tjenst qvar. Och lyckligt är, om ej till slut befmnes, att man utjagat tviflare, för att insläppa otrogna. Så har man ju, i den renläriga katholska kyrkan, förföljt det tänkande, men religiösa, mot Gud och pligt vördnadsfulla tviflet, tilldess man inom sjelfva kyrkan sett den rent blinda vidskepelsens drägt antagas af den rent gudlösa otron. För ändamålet, sådant det nu må vara och huru helst dess värde må skattas, skulle dock, äfven med den lagförändring, utan hvilken jag trott det omöjligt att legitimera det lagskipningens förfarande, jag granskat, fruktansvärdt föga uträttas. Ty sällan skulle det saknas utvägar för en prest att dölja sitt namn såsom författare af en skrift, för hvilken han endast såsom prest kunde äfventyra ansvar.
Skulle likväl näringsidkarne anses böra hafva ännu större förmåner, hvilket jag dock anser öfverflödigt, så kunde jn detta ske på det sätt, att den efterlefvande makan tillerkändes disposition öfver egendomen, men icke full egauderätt, hvilket sednare, enl. min tanka, vore högst obilligt och verkligen vådligt. Gr. Sparre har äfven yttrat, alt efterlefvande maka borde tilldelas mer än hon äger i giftorätt enl. stadsrätt, på det hon mätte få större auledn. bidraga till boels förkofran och tilltagande i välstånd, än lion, vid nnvar:de förhållanden, äger; men månne icke giftorätt och sålunda äganderätt till halfva boet härvid är tillfyllestgörande? Den slösande maka, som anser detta otillräckligt, och till följe deraf vanvårdar boet, förmår ingalunda all göra det bättre, genom utsigt att erhålla alltsammans. Del vore den aldra största orättvisa, om, när barn finnas och fadren medfört förmögenheten i boel, modren skulle kunna få mer än hälften deraf. Hon kan, ora än gammal, gifta om sig, såsom erfarenheten visar, då i dessa dagar en 72 års gammal enka med stor förmögenhet gifter sig med en 22 års yngling. Om hon, som lärer erhållit denna sin >gendom i giftorätt med sin förste man, dervid erhållit mera än hälften, sä skulle nemi. alltsammans komma hennes nye, ungdomlige älskling lill godo, hvilket vore högst orättvist och lill skada för hennes harn, eller andra rättmätiga arfvingar. Detta exempel ådagalägger, ali inskränkning i teslamentsrätten vore vida nödvändigare och bättre, än utvidning deraf. Gr. Sparre har ytterligare sagt, alt föräldrar, som hafva barn, i allmänhet icke gerna kunna komma att begagna sig af denna utvidgade teslamenlsfrihet. Jag anser, att så hör vara, men tror dock, alt en utsträckt lestamentsfrihel i delta fall skulle lägga hyende under lasten; ty jag vill icke, alt man skall stifta lagar så, att de, som icke hafva hjetta för sina harn, kunna begagna sig af lagen, för alt begå orättvisor.
Äro målen flere, än att de å allmän rättegångsdag utföras kunna; vare rätten pligtig att näst efterföljande dagar sammanträda, till dess alla målen förevarit; och kungöre domaren på allmänna rättegångsdagen, å hvilken aj de påföljande dagar hvarje mål, som öfrigt är, skall förekomma, der det ej förut till viss dag utsatt blifvit. Ej må ting slutas förr, än alla de mål och ärenden, sorn å sista allmänna rättegångsdagen öfrige äro, förevarit och, der de ej till annat ting uppskjutas böra, afgjorde blifvit, ändå att dertill längre tid fordras, ån sorn för tinget utsatt finnes. Åskas ting emellan de tider, då lagtima ting hålles; sätte domaren utan dröjsmål, det ting ut och gifve det öfoerrätten tillkänna: det kallas urtima ting, och betales kostnaden till sådant ting af den, som tinget äskat. A urtima ting eller särskild rättegångsdag ege en hvar bevaka ärende, rörande äktenskapsförord, testamenten eller afhandlingar om lösöreköp, lifstidsränta eller bolag, så ock inteckningar af lösegendom, ändå att tinget eller rättegångsdagen ej blifvit för den bevakning utsatt. Jag förutser mot min motion 2:ne in vändning,ir, hvilka jag ville pä förhand söka bemöta. Den ena är den, att det är för tidigt nu komma med denna parti ela ändring i vår rättegångsordning, dä man heldre borde vänta, till dess det hela kan pä en gäng blifva antaget. Härtill svaras, att nämnda nya ordnings antagande synes ännu en tid komma att dröja; och dessutom hörer det just till gången af Svenska lagstiftningens utveckling, att genom delvis antagande bereda inträde för det hela: så är nemligen förhällandet med den strafflag, sorn vid innevarande riksdag kommer att Ständerna i nåder föreläggas till antagande; sä förhöll sig med 1734-års lag, af hvilken en betydlig del antogs redan i konung Carl XI:s dagar; och så har det vanligen tillgått under hela den föregående tiden. Den andra invändningen väntar jag af dem, sorn anse den föreslagna ordningen mer eller mindre omöjlig att verkställa inom en domsaga med 3 elier 4 tingsställen.
Således att nu göra en ny teckning häraf, skulle mindre nödigt upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, helgad åt så många andra vigtiga öfverläggningar. Vid åsigten af förenämnde framställningar, synes dock allmänna öfvertvgelsen ännu icke vara tillräckligen vunnen, hvarken om de rätta orsakerna till dessa svårigheter, och ännu mindre om rätta sättet att dem afhjelpa; i hvilket sednare afseende Allmänheten dock, af sednare tiders erfarenhet, känner öfverflödets skadliga verkningar. Med tacksamma hjertan skall den helt säkert villigt lyda de lagar, som åsyfta besparing och en tarfligare lefnad. Då först blifver den illa lönte Embetsmannen, den mindr» bemedlade Med - *78 Den 13 April' borgaren, i tillfälle att rätta behofven efter sina tillgångar. Välmågan måste i sinom tid återkomma, och vårt mynt skall, för en onödig prakt, ej dä så lätt stadna i främmande länder. Och som dessa, vid detta Riksmöte må bända vigtigaste, ämnen tyckas fordra kratt och skyndsamhet jemte upplysta medborgares skillda behandlingssätt från andra omsorgsfulla frågor, som älven upptaga deras tid; samt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, med de flera slags göromål, synes vara så öfverhopadt, att det icke kan medhinna att fullständigt granska och yttra sig öfver hvad jag i ofvannämnde måtto tagit mig friheten vidröra; så, och med anledning af 36. §. uti 1810 års Riksdagsordning, hemställer jag ödmjukast, om icke ett särskildt Utskott af alla Stånden genast mätte utväljas, som med uppmärksamhet och granskning af allt hvad som rörer och vid detta Riksmöte förekommit, angående vådan af vår ceconomiska ställning och brydsamina penningbelägenhet, samt med dervid egentligen fästadt afseende på vår riksförderfliga luxe och förbrukning af utländska varor, måtte föreslå *å väl sättet att hjelpa vår allmänna hushållning, samt för Landtbruk och Näringar skyndsamt sprida något penningelindcrstöd, med myntets bibehållna anseende, sorn ock ett project till en Öfverflödsförordning, med inskränkning af alla slags umbärliga utländska varor.
Rmt; men då äfven olika redaktioner blifvit föreslagna, torde R. o. Ad. finna lämpligt, att nu först endast anslagssummorna bestämdes och sedermera serskild propos. i afseende på redaktionen af R. o. Ad:s beslut blefve framställd. Ropades Ja. De härefter först till bifall å den af StatsUtsk. föreslagna anslagssumma af 6,815,000 Rdr Rmt och sedan till bifall å den i K. M:s Propos. föreslagna anslagssumma af 4,366,000 Rdr s. m. för sydligare delen af södra stambanan, framställda proposma besvarades med blandade Ja och Nej.; hvarpå samma propos:r förnyades och på enahanda sätt besvarades; men då sedermera svaren å en ytterligare till bifall å förenämnde af StatsUtsk. föreslagna anslagssumma framställd propos. åter utföllo med Ja och Nej, förklarade Hr Gr, o. Landtm., att han ansåg Ja härvid hafva varit öfvervägande. Frih. Raab, Adam Christian, begärde vortering. Uplästes till justering samt godkändes en så lydande voteringspropos. : Den, som bifaller den af StatsUtsk. föreslagna anslagssumma af 6,815,000 Rdr Rmt för södra stambanans sydligare del, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beviljar R. o. Ad. den i K. M:s Propos. för nämnde del af banan föreslagna anslagssumma af 4,365,000 Rdr Rmt. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer, Ja — 76. Nej — 80. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter, att, i fråga om fullbordandet af bangården och verkstäderna i Malmö samt återstående bangårds-arbeten i Lund, hvartill StatsUtsk. föreslagit ett ahslag af 260.000 Rdr Rmt, ingen skiljaktighet egde rum, samt framställde derjemte, om R. o. Ad. i detta afseende bifölle Utsk:s förslag. Ropades Ja.
De 1 a Gardie, Jacob: Det är på grund af det förtroende, som jag af R. o. Ad. åtnjuter, att vara ledamot af Riddarhnsdirection, som jag nu går att yttra mig öfver Hr Munck af Rosenschölds motion, ronde vapensköldarnes ordnande, nemi. den motioD, som af talaren för nå - o4 Den 7 Juni. gra dagar sedan i detta ämne inlemnades. Alt, på sätt Hr Munck af Rosenschöld föreslagit, ordna vapensköldarna så, att alla vapen af udda nummerordningen upphängas till höger om landtmarskalksstolen och alla vapen med jemn nummerordning till venster om densamma, är för en del vapensköldar, som helt och hållet saknas, och äfven derföre att Friherrarnes vapensköldar intaga en betydlig del af venstra sidan om Landtmai skalkens stol, alldeles omöjligt att verkställa och synes mig för de öfriga vara utan allt ändamål. Hr Munck af Rosenschöld tiar sagt, att vapensköldarrie ej sitta i någon slags ordning. Det skulle väl kunna hända, alt under våra sammankomster någon vapensköld kunnat falla ned och blifvit oriktigt uppsatt, men i allmänhet är förhållandet sådant, att vapensköldarne sitta i nummerordning. På dessa grunder önskar jag, att äfven denna Hr Munck af Rosenschölds motion måtte af R. o. Ad. blifva afslagen.| Hr Rosenblad, Bernil.:
4 Samt. 2 Afd. 8 Haft. 2 10 Sammansatta Stats-, B wilin.- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet M 19. 16:o Friherre Hjerta, K Ph., sorn lör folkskoleväsendets behöriga ordnande ansett nödigt, att de flesta, om ej alla Seminarier för folkskolelärare skulle indragas samt antingen ett eller flera nya fullständigare Seminarier inrättas och bildandet af nämnde lärare förvisas till Universiteten; att ett större antal småskolor skulle bildas med lärare-personal, tagen Iliand för handen varande, för detta kall tjenliga män eller qvinnor i orterna; att ett ringare antal högre folkskolor, kallade Distriktsskolor, inrättades, försedde thed lärare från de nybildade Seminarierna eller från Universiteten; att Grefve Thorsten Rudenschöld försattes i tillfälle att hålla ett Privatseminarium; samt slutligen att öfver folkskolorna måtte tillsättas Inspektörer, förslagsvis fem till antalet, hvilka genom resor i orterne och besök i skolorna skulle utöfva tillsyn å folkskoleväsendet och meddela erforderliga råd och anvisningar; varande af motionären föreslaget, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det en Kommittée af sakkunnige, för folkskolans framgång och landets väl varmt intresserade män snarligen blefve nedsatt, för att företaga en grundlig revision af Folkskole-stadgarj med hvad för öfrigt till folkskoleväsendet hörer och så väl afgifva betänkande i ämnet, som utarbeta förslag till ny dylik v ta tiga; samt att Kongl, Maj:t sedermera behagade i Nåder vidtaga de åtgärder, som, på grund af Kommittéens utlåtande, kunde finnas tjenlige för åstadkommande af en sann och lefvande folkbildning. 17:o Herr Hjerta, Lars Johan, som anfört att, oaktadt den frikostighet Rikets Ständer under sednaste tjugu åren visat för undervisningsväsendet och särskildt för folkskolorna, vore likväl lärarne vid dessa allt för svagt aflöuade, så att i allmänhet blott sådane personer, hvilka saknade ulsigter till en mera tryggad bergning, idler de kunskaper, som derå kunna göra anspråk, sökte dylika befattningar, som alltså vanligen komme att beklädas af personer, hvilka nödgades anlita den dermed förenade torftiga utkomst för alt undgå eländet.
N:o 160, ifråga om ytterligare anslag till upförande af cellfängelser ; N:o 161, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Laudtförsvars-depart:tet; N:o 162, angtde extra Statsanslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-departrtets handläggning; N:o 163, ang:de ifrågaställde extra Statsanslag, till föremål, tillhörande Civil-depart:tets handläggning; N:o 164, i anledn. dels af K. M:s nåd. propos., an_g:de låneunderstöd för anläggning af jernväg emellan städerne Örebro och Nora, dels af väckt motion i samma ämne; N:o 165, ang:de extra anslag till föremål, tillhörande Finansdepartrtets handläggning; samt N:o 166, ang:de extra anslag till föremål, tillhörande Ecklesiaslik-depart:tets handläggning. Gr. von Platen, Baltzar, anförde skriftligen: Jag anhåller att då sådant för det afsedda ändamålets vinnande synes vara af nöden med anledn. af det anmäldta betänk. rör:de extra Statsregleringen, och med afseende å den 5:te hufvudtitelns behandling inom StatsUtsk., nu få framställa några anmärkn:r, hvilka jag icke kunnat undgå finna mig pliktig att göra, ehuru, då de anslag Utsk. tillstyrkt fullt motsvara hvad K. M. i nåd. äskat och således häntyda på ett gillande i allmänhet af de uti den K. proposm m. m. gjorda framställningar, jag å min sida naturligtvis deremot icke kan hafva serdeles alt erinra. Det är således egentligen blott emot det formela i upställningen af den första punkten, der Höglofl. Utsk. föreslagit R. St. att besluta att icke bifalla K. M:s nåd. framställning, men dervid icke stadnat vid den framställda, Utsk:s och 80 Den 18 Juni f. m. 11. St:s pröfniDg ovillkorligen underkastade, anslagsfrågan, utan äfven tillstyrkt fattande af beslut nied hänsyn till en fråga rör:de materielens organisation, hvilken aldrig till R.