Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med uttryck af den djupaste smärta föllo slutligen Saras ögon på Adams bleka förkrossade gestalt, och i denna stund förvandlades för hennes syn den lilla kammaren till ett stort likrum, och hon knäföll på golfvet – hon tyckte sig knäfalla vid den mördade barna-oskuldens förtidiga graf. I ett litet fattigt möbleradt rum en trappa upp i gästgifveribyggnaden satt vid samma tillfälle en ung qvinna, hvars lätta smakfulla morgondrägt röjde de finaste former. Ett långt mörkt hår flöt i oordning kring hennes ansigte, hvars ädelt bildade drag suckade under en hy, som, af naturen fin och vacker, af konsten blifvit ojemn och grå, och på hvilken skiftade lösa fragmenter af ett rödt smink. Hon tryckte med ena handen ett gråtande lindebarn mot sitt bröst och med den andra höll hon för sina ögon Amalias roll ur Schillers Röfvarband. Hon deklamerade för sig sjelf, ackompanjerad af barnets späda klagande stämma. Hastigt öppnades dörren och Albert inträdde. Utan att knappt bevärdiga den moderliga gruppen med en enda blick, gick han fram till sin reskoffert, tog derur tvenne pistoler och synade med en viss noggrannhet de blanka låsen. Qvinnan följde honom med ögonen, lade rollen i fönstret, barnet i sängen och derefter sin hand på Alberts skuldra. ”Albert”, sade hon , ”hvar har du varit så tidigt på morgonen?– hvarföre synar du med en så olycksbådande blick dessa förfärliga vapen?” ”Clara”, svarade han, ”hvarför studerar du sjelf så flitigt Amalias roll? Jo derföre, att vi i morgon måste gifva Röfvarbandet. Hvad underligt finner du då deruti, att jag undersöker mina pistoler?” ”De äro skarpt laddade, Albert.” ”Just derföre måste äfven de ombyta roll, och det är för att få dem rätt teatraliska, som jag vill låta – luften eller någon – trädstam röna deras allvarliga sida. Albert gick till dörren, stannade der och lät sin blick än en gång flyttas från modern till barnet, hvarefter han tyst aflägsnade sig.
Emb. Berättelse för år i849. 139 Bagge afgifvit förklaring, deruti han på anförde skäl förment sig icke hafva kunnat såsom underdomare följa den här upptagna lagtolkning, såsom efter hans tanka innefattande en theori, den der stridde emot lagens bokstaf, sådan lian den uppfattat, utan underkastade han sig det åtal, som för den anmärkta åtgärden kunde i fråga komma. Derefter har jag uti skrifvelse den 17 April 1848 anmodat Advokatiiskalsembetet i Göta Hofrätt att emot Alce Häradshöfdingen Bagge anställa laga åtal, och dervid icke allenast bereda Johan Johansson tillfälle att väcka den ersättningstalan för olagligt tillskyndadt lidande, hvartill han kunde finna sig befogad, utan äfven, efter infordrad uppgift om den ökade kostnad, Kongl. Maj:t och Kronan fått vidkännas för Johan johanssons förlängda fängelsetid, godtgörelse derför påyrka; och sedan, i följd häraf, påstående om ansvar och skadestånd blifvit af Advokatfiskalsembetet hos Kongl. Hofrätten gjordt samt Vice Häradshöfdingen Bagge sig deröfver förklarat; så har Hofrätten den 6 Juli 1849 meddelat utslag af innehåll, att Hofrätten funne den af bemälte Vice Häradshöfdinge till grund för i fråga varande utslag åberopade åsigt vara stridande mot tydlig lag; och då samma åsigt, den Vice Häradshöfdingen jemväl nu sökt försvara, haft tili följd ett olagligt, redan till verkställighet befordradt beslut, hvarigenom Johan Johansson blifvit dömd att undergå fängelse vid vatten och bröd två dagar längre än vederbordt; pröfvade Hofrätten, i förmågo af 1 kap. 12 §.
M. på grund af derjemte, till närmare upplysning, meddelade Handlingar uti Målet, i Nåder gifvit tillkänna: att, sedan Fullmägtige vid 1809 års Riksdag, för Allmogen i JerrestadsIngelstads - Gjerds - Albo , - och Villands Härad af Christianstads Län, på anförde skäl, hos £. K. M. i underdånighet anhållit, att med upphörande af Alun-Brukets merberörde uteslutande rättighet, vederbörande Skogsegare måtte tilllåtas, att till hvem som heldst, inom eller utom det nu varande Eruks-districtet, aflåta sina urribärliga Skogs-efTecter af lofgifne slag, och de af Allmogen, hvilka behöfde sådane effecter sig förskaffa, såmedelst befrias från de olägenheter, sorn skyIdigheten, att bevisa sin åtkomst utom Bruks-districtet, för dem ditintills medfört; så hade, efter inhemtad kännedom derom, att enligt flere till förmån för Andrarums Alun-Bruks drift, tid efter annan, till en del jemväl i följd af Riksens Ständers Beslut, utfärdade Kongl.
Det är föreslaget alt de, som lill följd af förändringen skulle erhålla lindrigare grundskatt, skulle för denna förmån utgifva en kapital-ersättning. Uti komilerades af mig upläste betänk, är, bland annat, redan anmärkt, huru föga anledn. man har att antaga, alt de skattdragande skulle finna sig belåtna med en nedsättning i grundskatterne, förvärfvad pä det sätt, att de måste ikläda sig en kapitalskuld, bärande samma ränta, som den minskade skatten och sedermera, jemte denna ränta på kapitalet, nödgas att för amorteringen erlägga en serskild tillökning i räntan och således under hela amorteringstiden belastas med högre årlig afgift än för närvar. Men jag vill äfven fästa upmärksamheten på hvilka svårigheter utbekommandet af dessa kapital-ersättningar skulle mola för Staten. Det är nemi. tydligt, att desamma endast kunde och skulle lemnäs genom inteckning i den egendom, hvars skattebördor skulle förminskas, men denna inteckning kunde icke utan andras förnärmande, verkställas annorlunda, än efter de inteckningar som förut funnos i en sådan egendom. Det är emedlertid hvar och en bekant, att ganska många egendomar äro öfverintecknade eller intecknade till så högt belopp att den inteckningssäkerhet, som sålunda komme att tillfalla Staten, måhända icke skulle medföra någon säkerhet, och Staten kunde sålunda komma att äfventyra ganska mycket. Flera anmärkmr skulle kunna göras, men jag vill icke dermed nu uptaga tiden, emedan det blir tillfälle att återkomma till frågan, i händelse motionen skulle föranleda någon åtgärd. Jag anhåller således endpst att de anmärkmr, jag nu framställt, måtte få åtfölja motionen till det Ulsk. dit den kan varda remitterad. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: I motsats lill den föreg:de talaren har jag begärt ordet för att hembära min tacksamhet till motionären för den framställning, han gjort. Jordens olika beskattning utgör, som vi alla veta, en af dagens lifsfrågor ej alle - 28 Den 4 Januari. nast hos oss, utan äfven i alla Kontinentens fria Stater.
Med tre sjerdedelar egna kol, och en fierdeoel til hälften eget Tackjern ' ' 2,60». F erde Clasien. Med hälften til en fjerdedel egna rot, och en fjerdedel eget Tackjern 2,420. Fmrtc Clasien. Med en fjerdedel kol och en fjerdedel eget Tackjern — 2,200. roz'6 r..„. — Sjette Claren. Med köpta bade kol och Tackjern —> > 2,so». 'Bergsmans Masugnar och Ståndspersoners Blasningar til Tackjerns afsalu, dä tilwcrkningarna ej äro inbegripna uti osman utsatta smidesrätts warde, uptagas särffilldr, och hwarje hundrade skeppund hädan pä sörsäljning af Tackjernet grundad blåsning beräknas, sedan Hemmanen särffilldt blifwit upskartade, til Riksdaler Trehundrade Trettio Tre a 6 skill. Frälsesmide upffattas under lika beräkning och ester prmma grunder, som har oswansöre blistvit fastställda för smidesrättighcter i allmänhet. §. 14. Hus i Släderna samt andra der befinteliga JnrU ningar komma at upffattas efter de grunder, som 'ör allmänna Brandförsäkringen äro bestämda. Til sölje häraf skola de hus och abyggnader, hwilka redan äro brandförsakrade, sa wida de icke sedermera tilbyggda blifwit, eller förändringar undergått, samt i Brandförsäkringen icke stätt längre an tolt är, det dem derwid äsatta rvärde, samt alla andra oförsäkrade hus och åbyggnader dermed i upffattningen jämnsörås, ejler hwarderas beskaffenhet, pä det, sä midt mvjeligt är, en likhet ma winnås emellan hus i samma Stad af enahanda tilständ. Tomterna, dä dc icke ingätt uti brandförsäkringssumma», böra således i alla händelser, särffilldt efter deras storlek och widd samt ortens beskaffenhet, anses och wärderas.
Riksd.Ordms 75 § är tydlig i delta hänseende. Det är just för att undvika en votering i förstärkt StatsUtsk., som jag tillstyrkt R. o. Ad. att icke antaga det jemkningsförslag, som de sammansatta Utsk:n här framställt; ty om R. o. Ad. det gjorde, och de 3:ne öfrige Stånden vidblefvo sine redan fattade beslut, så skulle, då 3:ne olika beslut blifvit i frågan fattade, votering i förstärkt Utsk. anställas, hvarvid möjligen de lägsta bötesbeloppen skulle komma att blifva af R. St. antagna, hvilket är desto mera troligt, som två Stånd om dem äro ense, dä deremot hvart och ett af de öfriga Stånden antagit olika bestämmelser. Frih. Cederström, Anders: Då denna fråga sista gången förevar, yrkade jag bibehållandet af nu gällande bötesbelopp, och jag kan icke nu frångå denna min öfvertygelse. Då man å ena sidan utsträckt ifrägavar. tjenslemäns rättigheter, har man ä andra sidan velat inskränka deras ansvarsbestämmelser, hvilket jag linner i högsta grad olämpligt. Om en tulltjensteman i undersökningsväg går tillväga med större eller mindre oförsigtighet, så är det domaren, som skall pröfva sådant, och honom bör man icke gå i förväg. Jag hemställer sålunda, att R. o. Ad. ville förena sig i det beslut, som BorgareSt. i denna fråga fattat. Hr von Hohenhausen: Sedan Vällofl. BorgareSt. beslutat att vidblifva de bötesbelopp, som nu linnas, och fråga icke är om annat, än dessa belopp, sä lärer väl, om Adeln skulle antaga dem, frågan komma att förfalla. Hvad åter arigär det af Frih. Palmstjerna åsyftade ändamål, nemi. att Regeringens uppmärksamhet skulle för framtiden fästas ä det förslag han afgifvit, i händelse R. o. Ad. detsamma nu anloge, så har redan blifvit nämndt, alt R. o. Ad:s enskilda beslut, icke kommer till K. M:s kännedom.
Detta Stånd, decimeradt på delta sätt, skulle ju härigenom uplöst i sina grundvalar, de facto uphöra att vara lill, ty den flämtande låga, som på detta sorgliga sätt skulle tillkännage dess tillvaro uplyste ju blott en fraction af den rent aristokratiska principen, beröfvad den sanna lifskraft, som ännu gör att detta stånd stoll försvarar sin plats! Må då Adeln tusende gånger heldre dö i fulla styrkan af sin ställning, offrande sitt lif på fäderneslandets altare och för evigt försvinna ur lagstiftande magiens häfder, än att långsamt förtvina i en strådöd, såsom denna. R. o. Ad:s sätt alt representera är långt ifrån klanderfritt, men det sätt, hvilket man här föreslagit, är dock vida särare. Den 15 Februari f. m. 21 •Rikets andra Stånd har man, förunderligt nog, visat en skonsamhet och en medgörlighet, som ej vid de andras behandling kau spåras. I detta Ständ ingå icke några andra elementer. Det blifver, oblandadt, detsamma, oberäknadt några tillsatser af samma halt, som del hela. Hvad är orsaken till delta? Ligga några hemliga skäl till grunden härför? Kunde man möjligen ej få det högvördiga Ståndet att ingå på någon ändring ulan en dylik concession? Hvad man derutaf kan draga för slutsats, ej talar den åtminstone om oväld och rättvisa! BorgareSt., hvilket äfven, för syns skuld, såsom Stånd står qvar, har man önskat gifva en i grunden annan utveckling, än det nu har, då man deruti inympat husegare i rikets städer. Dessa, bestående af andre utaf rikets klasser, till stor del af embetsman och ståndspersoner bosatta i städerna skulle snart noga laga ut sin lätt och gifva åt detta Stånd en karakter helt olika emot den närvar:de, man har velat som det tydligen synes ingjuta i detta stånd en annan själ, och man har lyckats; ty detta Stånd blir äfven på delta sätt uplöst och kan lika litet, efter en dylik dem öfvergången behandling, som R. o. Ad., försvara sin plats som sådant.
Parten bör det på intet sätt kallas flårdt eller obilligt, att han ej skördar någon frugt af hvad han med orättvisa vun»it, hyilket blott gör hopom förgigtigare, Lagutskottets Betänkandctt. och minskar lättsinnigheten i Rättegångars tillställande, samt bidrager till det önskade ändamålet att minska tvisternes mängd, hvaraf Domstolarne nu besväras. På desse grunder har Longberg föreslagit, att af 3 och 4. §5. i 2» Cap. RåttegångsBalken endast må bibehållas början af den 3:rlje och slutet af den 4:de, så lydande: ”Then Saken tappar gälde sin Vederdeloman thet alltåter, som han trängd varit therå kosta; äro i Raken åtskillige käromål och vinna eller tappa Parterne theri ömsom, tå stånd© hvar sin skada j” — men allt det öfriga i desse borde försvinna. Vid öfvervägande häraf har LagUtskottet till alla delar godkänt de grunder, som uti motionen blifvit anförde och funnit förändringen af den nu gällande Lagen, i det af Longberg åsyftade ändamål» vara af nödvändigheten påkallad, såsom ledande til det rättvisa slut pä Rättegångar i allmänhet, att den som saken vinner och således måste anses hafva lidit förfång af sin Vederpart, blifver skadeslös för detta förfång; hvarjemte, genom antagande af de grunder Longberg föreslagit, den förmån, enligt Utskottets tanka, vinnes, att hågen för
Musikaliska Akademien. 90:o. Utaf Statsråds-protokolletinhemtas, hurusom bemälda Akademi, som ansett tidpunkten för en förändrad reglering af det under Akademiens vård ställda läroverk numera vara inne och förslag härtill fördenskull utarbetat, uti underdånig skrifvelse den 19 Maj nästlidet år till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning öfverlemnat ej mindre detta förslag under benämning “Reglemente för Kongl. Musikaliska Akademiens konservatoriumu, än äfven ett i sammanhang dermed uppgjordt förslag till stat för Akademien, dess läroverk och embetsman, enligt hvilket förslag erfordrades en ordinarie anslagstillökning af 8,000 R:dr; och hade Akademien dervid vidare anfört, att det musikaliska läroverket, hvilket till undvikande af en nog allmän förvexling mellan Akademien och dess läroanstalt, blifvit af Akademien föreslaget att, i likhet med dylika musikaliska läroanstalter utomlands, benämnas kons erv ator ium, ansåges böra hafva en tvåfaldig uppgift: den ena, att, med afseende å kyrkans och Statens behof af i musik kunnige tjenstemän, bilda kantorer och orgelnister för församlingarna, musiklärare för elementarläroverken samt musikdirektörer för arméen och flottan; den andra, att, med afseende å konstens behof af fria idkare, theoretiskt och praktiskt utbilda konstnärer; af hvilka uppgifter den förra, enligt reglementsförslaget, vore förlagd till läroverkets första afdelning och den sednare till dess andra. Inom första afdelningen, som utgjordes af tvänne genom sina benämningar tillräckligt betecknade klasser, orgelnistoch direktörs-kla8serna, och i afseende på hvilka noggranna reglementariska stadganden rörande läroämnen och examina med mera dylikt funnits nödvändiga, men egentliga förändringar i sakernas nu bestående ordning ansetts för närvarande böra undvikas, vore lärjungarnes antal begränsadt, med hänsigt till det allmännas 62 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 66. behof i ofvan angifna rigtningar, till 60 i orgelnistoch 40 i direktörsklassen.
Också har det handt, att Konungens Befallningshafvandes yttrande öfver ett gjordt arrende-anbud varit det, att han icke känner Bostället. Det är nästan alltid andras sägen han har att i det fallet följa. Att Regementsskrifvaren skulle vara en person vid Committéen, är icke förenligt med hans befattning såsom Uppbördsman och Redogörare. Regementet’ gifvas också, som ligga uti flere Län. Han skulle då komma att stundom böra infinna sig på flere LandsContor på en gång, likasom flere Com - / g6 Den 18 November f. m. mitteer för ett sådant Regemente blefvo nödige, då Landshöfdingen skall vara Ordförande. Beträffande Utskottens förslag, att BoställsArrendatorer, i stället för det nu utgående penninge-arrendet, utöfver det fastställde Spannemålsbeloppet skulle vid tillträdet på en gång erlägga städja i penningar, sorn genom auclionen bestämmes; så instämmer jag uti den Reservation INils Månsson och de öfrige sju Ledamöter af BondeStåndet deremot anmält. Men jag vill utveckla mina skäl derföre, såsom icke i allt öfverensstämmande med deras. För ett Boställe, som nu kan gifva 200 R:dr årligen i penninge-arrende, utom Spannemålsafgiften, borde erläggas 4ooo R:dr Brco i städja, om Indelningshafvare!! skulle, efter Utskottens förslag, få hvad honom tillkomma bör. Det är sannolikt, att ingen på ett mindre Boställe i förhand bortkastar en sådan summa. Har han den, så nedlägger han den säkert uti egen fastighet eller utlånar den. Arrendet skulle dessutom blifva honom ganska drygt; ty med hvad sorn erfordras för summans amorterande på 3o år, utgjorde det minst 333^ R:dr. Indelningshafvaren kunde dock icke få efter Utskottens förslag mer än 200 R:dr, och detta ändock endast med det vilkor, att Committeen finge penningarne genast utlånte mot 5 procents ränta. Ben i8 November f. m. 97 ta.
Vid denna hvarest föreskrifvés, bland ännaf, att örn, för någon Borgenärs fordrant lös egendom blifvit, efter Utslag, sorn gunnit lagd kraft, i mät tagen, och satt i alf 20 LagUtshotiets Betänkande N:o 62: mänt] förvar eller under Utmätningsmans försegling', denne Borgenär skall njuta rätt till betalning utur den utmätte egendomen; ända att elen ej före Concursens början hunnit säljas eller ur Gäld enars bo utta-, gas, har sitiders Jonsson frän Orebro Län anmärkt, att detta stadgande skall gifvit anledning dertill, att gäldenär, ehuru han vet sig vara på obestånd, ej gör anstalt till cession, innan han varder kallad att för domfäste skulder undergå utmätning, vid hvars företagande han, under beredelse till cession, håller sig undan, och ej kommer tillstädes; förrän sedan befintliga tillgångar blifvit antecknade och värderade, då han , innan för-J segling hunnit ske, företer bevis derom, att hans cessionsansökning blifvit ingifven, hvarigenom utmätningsåtgärden afstannar; af hvil-] ken anledning, och då utmätningar å landet nu mera ej skola annorlunda medhinnas, än att de måste förrättas af Fjerdingsoch Nämndemän, de der mindre än andre Ut-' mätningsman kunna taga sig till vara för bedrägliga gäldenärers tillställningar , Anders Jonsson föreslagit den ändring i Concurs-, Lagen, att antingen fordringsegare ma tillJ erkännas förmånsrätt i lösören och kreaJ tur, sd snart desse blifvit, i följd af ut-, mätningsresolution, uppskrifne och värderade, samt gäldehären tillsagd, att dem ej skingra, eller ock att cessioris bevis ej ma and LagUtakottets Betänkande X:o 62. 21' ses gällande, utan sd vida gäldenären Iean styrk a, att han inom högst en månad frandén dag, dd borgenärens utmätningspastdende honom communicerades, gjort ansök/ting om cession.
H o n hade emellertid knappast tagit plats vid hans sida i järnvägskupén, förrän hon klart insåg, att det mera var af öfverspändhet än af kärlek, som hon reste m e d honom. Därjämte stod också bilden af den öfvergifna hustrun för hennes ögon som det ständigt aggande samvetet, och hon kände sig hafva fått en däck på Big, och m e d en sådan ville hon ej lefva. Följden blef därför också, att hon genast efter ankomsten till K ö p e n - hamn reste ifrån den m a n, hvilken hon följt dit. V i d sitt giftermål m e d Behrfelt vågade hon ej yppa denna hemlighet, som hon också hoppades för evigt begrafven. Genom gemensamma släktingar sammanföres hon emellertid m e d amanuensen Rolén, den andra parten i hennes lifs hemlighet. E t t händelsevis uppBnappadt ord k o m m e r professorns misstänksamhet att vakna, och sedan denna en gång är väckt, blir den äkta mannen alldeles oresonlig. H a n pinar sin hustru till bekännelse, men denna blir ledsamt nog endast half, och Behrfelts mor, Ellens svärmor, öfvertalar henne i all v ä l m e - ning att fortfarande dölja det rätta förhållandet m e d denna hemlighet. Professorn får emellertid snart reda på hela historien och hotar m e d en fullständig brytning. H o n förklarar honom, att hon ej tillhört någon annan, m e n han tror henne e j. I förtviflan beslutar hon dä att dö. N y s s knappt tillfrisknad efter en lunginflammation, ställer hon sig i det öppna fönstret och insuper den kalla vinterluften, förkyler sig och dör i mannens armar, sedan denne nu först förklarat sig tro på henne och k o m m i t till insikt o m, hur illa han handlat m o t henne. K u är det emellertid för sent. N o g för att en s å d a n natur s o m prof. B. kan finnas; vi våga dock tro, att dylika brutala naturer äro tämligen sällsynta, åtminstone bland bildadt folk. Ahlander fått en öfverm å t t a n lyckad representant.
Ståndet, som förut bifallit Memorialet, N:o 42$) och således jemväl godkänt Utskottets förslag lill extra utgiftsmedlens fördelning, gillade nu den, pag. 7 af Utlåtandet, N;o 487, lillaggde hemställan., att Rikets Ständer måtte föi klara, att, hvad af dessa anslag något år kan å en eller annan titel besparas, må till påföljande år å samma titel reserveras. I öf rigt lades Utlåtandet, N;o 487, till handlingarne; och Prot. Utdn den 21 April 18 4;r • N:o 488, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet, N:o 347. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och bifolios Lagsamt Allmänna Besvärscch FAonomi-Utsko tens Betänkanden och Utlåtande-: N: > 5q, i anledning af väckt motion om eftergift i vissa fall af Kronans rätt lill skatt å socken-allmänningar; N:.o 60, i anledning af väckt motion om rättighet alt under vissa vilkor hos andra än målsmän, insätta barn till uppfostran; N: 1 61, i anledning af väckta motioner, rörande förändringar i Expeditions-taxan.
H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag förenar mig i det framställda yrkandet omafslag å betänk., och får till hvad redan anfördt blifvit tillägga den erinvan, att det argument, Hr Rosenblad anfört för bifall till förslaget, utgör ett skarpt argument för förkastande af detsamma. Han har sagt, att missbruk vid preglingen kunde äga rum, och trott, att sådant skulle förekommas, om mynlningen ställdes under Banken. Jag hemställer, om icke missbruket lättare kan upptäckas, då Banken äger att controllera ett annat verks embetsmän, än om Banken skulle utgöra controll på sig sjelf; och kunna icke missbruken lika lätt föröfvas af den ena, som af den andra auetoriteten? Skall man tala om sannolikheter, så ligger det väl närmare, att Banken skulle kunna förledas att gifva litet mindre silfver för de 128 sk., än att ett annat, deruti ointresseradt verk skulle så förfara. Jag begär afslag på betänk. Hr Rosenblad: Jag ber att få yttra några ord i anledn. af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts missförstånd af min mening med uttrycket missbruk. Då jag talade om nyttan för Banken att öfvertaga royntningen, förutsatte jag ingalunda, sorn skulle falskt mynt nu kunna utgå från Myntverket. Men det finnes något, som kallas remedium, livilket alltid vid myntningen måste begagnas, men som kan begagnas mer eller mindre; och om myntet är godt, bör underhaltigheten deraf ej vara större, än det otillräckliga i beredningskonsten oundvikligen fordrar. Jag har deremot förutsatt ett sådant fall, att, då anslagen till myntningen möjligen blefve otillräckliga, man skulle ersätta bristen genom ett lågt remedium, på myntfotens bekostnad. Myntet vore visserligen då icke falskt, men dess värde är nedsatt.
Horns farhåga för brännvins utdelande på öppen gata utan ansvar redan är förekommen genom 4^ §, der sådant förbjudes. Efter några smärre jemnkningar i redactionen beslöt R. o, Ad., att t mom. af 47 § skulle erhålla följande lydelse: ?’Uti öppna salubodar eller bodkamrar må icke brännvin, ' ?’med eller utan dragner eller andra tillsatser, emot eller ”utan betalning, i minut utdelas eller annorlunda tilllianda^hållas, vid ansvar, som för oloflig brännvinsminutering i J’4-5 J stadgas; och vare borgare, då han för 3:dje gången ?’ined sådan minutering beträdes, dessutom sitt burskap ”förlustig.” Då propostn , rör:de 2 mom. i 47 § skulle framställas, yttrad e Hr af Billbergh: Jag hemställer, om icke böterna i detta a mom. böra nedsättas till 10 r:dr för första gången och 20 rtdr, då förbrytelsen sker oftare; hvarjemte jag äfven anser, att emellan orden håfve och icke bör tillsättas: om han 3:dje resan dermed beträdes. R. o. Ad. beslöt, alt uti 2 mom. af 47 §:n skulle i Den ag J a n u a ri f. m. 221 stället för ordet tjugu insättas ordet tio, och i stället för ordet fyratio ordet tjugu; hvarjemte, emellan ordet håfve och ordet icke, skulle införas: om han 3: d je resan dermed beträdes. 3 mom. af 47 § godkändes. 48 §. Hr Cederschjöld: I r mom. af 48 § förekommer en otydlighet till följd af meningens construction. Der står: