Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med fästadt afseende å dessa särskilda synpunkter har Komitén funnit sig böra i underdånighet föreslå, att svenska flottans största fartygscert må utgöras af 6 pansarklädda ångfregatter; den dernäst största, afsedd för handelns skyddande, öfningsexpeditioner m. m., af 4 ångkorvetter, samt den, som derefter vore i storlek närmast, beräknad företrädesvis för hastigare trupptransporter m. m., / af 4 ångskonertar. Hvad åter beträffar de för försvaret i skärgårdarne och å de större insjöarne hufvudsakligen afsedda fartygscerter, så och då Komitén icke ansett sig kunna bestämdt uppgifva beskaffenheten af de kanonångbåtar och flytande batterier, som, enligt den här yttrade åsigt, skulle komma att ersätta de nuvarande roddkanonbåtarne, är Komitén icke heller i tillfälle att föreslå något bestämdt antal af dessa fartyg. Komitén anser visserligen detta antal ej böra, blifva alltför inskränkt, men tror det likväl ej behöfva blifva så betydligt, som de nuvarande roddkanonbåtarnes, då ett mindre antal kanoner på mera rörliga och bättre skyddade fartyg kan antagas till sin verkan fullt motsvara ett större på mindre rörliga och sämre skyddade, hvadan Komitén funnit en summa af 6 millioner R:dr Runt böra afses, för att, i den mån de nuvarande bevärade roddfartygen utrangeras, anskaffa nya fartyg och batterier af den beskaffenhet här ofvan blifvit antydd. 3 18
Sedan berörda författning angifvit, att “under ordet förlag förstås sådant lån, antingen i penningar eller varor, sorn gifves förut på metaller eller mineralier, af hvad namn de äro, och till Lag-Utskottets Memorial N:o 59. 5 alla de råämnen, som fordras till sjelfva tillverkningen och dess utförsel", uppdrages till en början en bestämd skilnad i afseende på förlagslån, gifna till bergsmän och till ståndspersoner eller bruksegare. Så stadgas, att ingen annan eger gifva förlag uti bergsmansståndet, än borgare och handlande i städerna, så ock bruksegare eller idkare å landet samt att flere förläggare ej på samma gång må tagas; hvaremot såväl handlande som andra äro berättigade att förlägga ståndspersoners jernoch andra verk jemte ädlare verk och grufvor, utan inskränkning i deras antal. Men utom dessa två arter af förlag omtalas ännu en tredje, nemligen sådant förlag, som bruksegare eller idkare gifva på malm, kol, andra råämnen samt dagsverken och körslor till antingen egna torpare, kolare och brukshemmans åboer, eller andra, hvilkas hemman äro lagda till nyttjande under sjelfva verket. För att åtnjuta förlagsrätt d. v. s. företrädesrätt till betalning hos förlagstagaren, blef emellertid föreskrifvet, att förlagskontraktet skulle i alla händelser skriftligen upprättas och offentliggöras. Men i sednare hänseendet har ett olika förfaringssätt blifvit påbudet. Det förlag, som lemnäs till bergsmän, skulle nemligen antecknas i Bergstingsrättens dombok och sedan, genom hyttefogden, kungöras å hyttebacken. Hvaremot en förläggare till jernoch messingsbruk och kopparhamrar borde uti Bergs-kollegium låta inteckna förlagsafhandlingen. Dock var från sistnämnda föreskrift undantag gjordt, hvad angår kopparförlag vid Stora och Nya Kopparberget, hvilket för förlagsrättens bevarande blott behöfde inskrifvas i Grufverättens dombok.
I afseende på Rikshufvudboks-förslaget hafva Rikets Ständers Revisorer, i afgifna yttrandet, anfördt att, då, hvad anginge uppställningen efter fonder och deras inbördes begränsning, äfvensom det bifogade tabellverket, Rikets Ständers föreskrifter blifvit följda, samt det förändrade sältet att behandla de Staten ej tillhöriga, men till de förvaltande myndigheterna ingående särskilda medlen måste bereda mera korthet och redighet, helst uppmärksamheten derigenom icke afleddes från de för hela riket gemensamma fonderna, Revisorerne, lika ined Kollegierne, ansåge hvad sålunda blifvit föreslaget böra antagas. Expeditions-Ulskottels Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 9S. 171 Beträffande derefter frågan om en kapital-räkning, hafva Revisorerne äfven ansett att en sådan borde finnas, som sammandroge alla de special-fonder, i hvilka Statskapitalet fördelas, och derföre tillstyrkt, att denna förändring må i det nya formuläret vidtagas; men som den af Kollegierne förslagsvis upprättade kapital-räkning inom hufvud-kolumncn upptoge bi-kolumner, särskildt för grund-fonden samt ordinarie och extra Statsreglerings-fonderna, jemte en gemensam kolumn för samtlige de öfriga smärre fonderna, hafva Revisorerne, som ansett dessa bi-kolumner obehöfliga och äfven oriktiga, såsom icke tillhörande begreppet af en kapital-räkning, funnit, att i dessas ställe borde inrättas 2:ne hjelp-konti till kapital-räkningen, det ena ett sammandrags-konto för all inkomst och det andra ett dylikt konto för all utgift, från hvilka hufvud-summorna inginge lill kapital-konto, för att der sammanställas med inoch utgående balanser, i hvilket afseende Revisorerne låtit upprätta förslag dels till dylika hjelp-konti, dels till ett kapital-konto, hvilka öro förslags-hufvudboken bifogade.
Luther torde ha haft både känslan af inneboende egen kraft och af att vara ett Guds redskap. Det står visserligen i den berömda stridsoch segerpsalmen, att “vår egen kraft ej hjälpa kan, vi vore snart förströdde“, men Luther tyckes ha behandlat själfva bibeln med en viss suveränitet och hafva haft en viss böjelse att besluta på egen hand. Huru som hälst — det sista må vara sannt äller icke, jag äger ej tillräcklig kunskap om Luthers skrifter och historia, att kunna kontrollera det — hafva vid olika perioder personligheter uppträdt, hvilkas jagmedvetenhet synes utvecklad till något liknande centraljagmedvetenhet, antingen de betraktat sig som “den egna kraftens män“, för att bruka det isländska uttrycket för den jagförnimmelse äller jagmedvetenhet, som synes hafva varit så stark hos den hednisktkristna nordiska brytningstidens höfdingar på ömse sidor om dopgränsen, äller de betraktat sig som “Guds redskap“ — det ena behöfver för öfrigt kanske icke nödvändigt utesluta det andra, äftersom väl äfven den kraft, som gifvits någon från ett högre väsen, måhända i viss mån måste kännas som egen kraft, liksom ock“ för dem, som betrakta all kraft hos alla väsen såsom utgående från ett högre väsen, äfven “den egna kraftens mäns“ kraft är en Guds kraft och de, som kännt sig äga den, väl möjligen anat sig vara genomgjutna äller ingjutna med lif från en rikare källa än deras eget väsen, de må hafva kallat den för “lifvet“, “något i mig“, äller annat. Hvad särskildt Jesus Kristus beträffar, så synes hans personlighet mer än andras närma sig att vara af den typ som har relativ centralalljagmedvetenhet, d. v. s. en jagmedvetenhet, som utvecklat sig öfver det stadium jag för att beteckna en utvecklingsgrad kallat centraljagmedvetenhet. Hur lågt äller högt man bör uppskatta relativiteten af denna centralalljagmedvetenhet hos Jesus, är väl en svårlöst fråga. Omfattar Jesu centralalljagmedvetenhet endast jordens varelser, hela solsystemets äller solsystemets centralsols systems varelser o. s. v. ända upp till den absoluta centralstjärnans systems alla varelser? Icke fullt det sista, men kanske något näst upp till det sista synes vara i enlighet med vissa utsagor i bibeln.
Län, under Ordförande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilka Comiterade skulle ega att, efter ränlegifvares hörande, för hvarje hemman bestämma dess blifvande förenklade grundskatt, med rättighet för så väl räntegifvare som räntetagare, eller Kronans Ombud, att deruti hos Kammar-Collegium söka ändring; och borde alla åtgärder för ränte-persedlarnes omsättning så skyndsamt fullbordas, att Kronoräntorna för år 1887 må öfver hela Riket kunna debiteras och utgå efter nya methoden. I afseende på frågan om ett förändradt stadgande för framliden, rörande dispositionen af Kronans kappmål vid de tillfällen, då markegången eller Kronans lösningspris understiger det i orten gångbara eller tiondetagarens bestämda lösningspris, så har Kongl. Maj:t inhemtat, att Kronans behållna kappmål å Kronotionde, bestående, enligt Kongl. Förordningen om mått, mål och vigt af den 29 Maji 1789, uti halfva rågan eller 2 strukna kappar eller TTä:del af spanmålstunnans fastställda innehåll, 36 strukna kappar, eller 32 kappar i fast mål, vanligen blifvit på det sätt disponeradt, att Kronofogden anvisat ett eller flera hemman med deras hela Kronotionde till utgörande af den, hvarje indelningshafvare tillkommande spanmålstionde, reducerad efter 3\ strukna kappar på tunnan, men andra hemman åter att till Kronan leverera den deras hemman åsatte tionde till ett emot Kronans kappmål å indelningsposten svarande belopp. Då likväl dispositionen icke alltid kunnat så afpassas att tionden fått erläggas på ett ställe, antingen till indelningshafvaren eller till Kronan, så har för det qvantum, hvarmed ett hemmans, eller flere hemmansdelars tionde öfverskjuta sammanlagda kappmålet på den tionde-spanmål, som af alla till Kongl. Maj:Is Nåd.
Går jag nu till reservanterna, så linner jag att de flesta hafva instämt med Hr Mannerskantz, som förklarar pag. G af Utsk:s mern.: ”Dock, om man kastar en blick tillbaka å hela den tidsperiod af 16 år, som förflutit sedan realisationsåret 1834, och då finnér en fortfarande benägenhet hos Bankens silfver att strömma ut ur landet, och Bankens silfver förråd åtminstone någorlunda förvaradt, blott genom de högst betydliga hypothekslän, — märken Mina Hrr nogsamt orden: blott genom de högst betydliga hypothekslän, — som blifvit i utlandet uptagna, dä måste man visserligen erkänna, att verklig anledn. gifves till allvarlig upmärksamhet och omtanka, att ej rikets sedelmynt än en gång, som så ofta tillförene, må rubbas i dess stadgade värde. Men, om man sålunda icke kan förneka att åtskilliga tecken förebåda en hotande fara för realisationens bestånd, och man, så som man bör, vill densamma kraftigt motarbeta, då måste man nödvändigt upsöka den rätta källan till det onda, som man fruktar och önskar förebygga, emedan man på annan väg säkerligen icke kan lyckas att utfinna några verksamma medel för dess botande. ”Här äro nu på 2:ne särskilda ställen åsigter uttalade, i hvilka de flesta af Utsk:s ledamöter hafva instämt, nemi., att stor anledn. är lill nödig försigtighet, och att förebådande tecken till hotande fara för realisationens bestånd visa sig. Vill jag öfverväga dessa Utsk:s och reservanternas ord och göra mig klart hurudant förhållandet tillika är med den allmänna penningeställningen så måste jag visserligen nödvändigt taga i betraktande, hvad så väl här, som i ett annat Stånd har blifvit med anförande af många sakförhållanden upgifvet ang:de landets ställning nu, jemförd med dess ställning för 10 å 14 år sedan. Det kan då omöjligen bestridas att förhållanderna i afseende på förmögenheten och näringarne i det hela betydligt förbättrats sedan år 1834, då realisationen började. Men jag tror icke att detta får blandas ihop med Bankens ställning.
Jag uprepar, hvad jag redan haft äran gifva tillkänna, att deQna afd. af öde hufvudtiteln, af R. St. fördelats i flera serskilda titlar, af hvilka deu 4:de har till rubrik: ”vägar och kommunikationer”, med ett årligt anslagsbelopp af 8000 r:dr. Det bar ytterligare blifvit påpekadt att det är kommunernas egen sak att bygga broar. Jag har mig visserligen bekant att allmänna lagen ålägger kommunerna en sådan skyldighet, men denna byggnadsoch underhållsskyldighet angår icke blott broar utan äfven vägar. Icke desto mindre finnas anslag för sådana ändamål äfven genom extra statsregleringen. Jag frågar då om det icke var Regeringens rätt att understödja sådana företag med medel från dessa fonder, eller till hvad ändamål äro väl dessa fonder anslagna? Ytterligare har den sista värde talaren yttrat, alt Stats-kont. icke blifvit hördt, och att detta ingått i motiverna, hvarför anmärkn:n blifvit gjord. Jag föreställer mig icke att just Den 1 Februari f. m. 253 den värde ledamoten skulle vilja så inskränka konunga-makten, att han, äfven då ett ärende befunnes tillräckligen utredt, och ändamålet påkallade skyndsam åtgärd, skulle vilja binda Regeringen vid det beroende af underlydande embetsverk, att infordrandet af deras yttranden ovilkorligen skulle föregå ärendets afgörande. På dessa grunder tror jag, alt de anföranden, som afgifvits till försvar för betänk., sakna giltiga skäl, och fortfar derföre att yrka ålerremiss af detsamma, eller afslag, om det derförutan anses grundlagsenlig! kunna ske. Hr von Troil:
Det mest framstående bevis på förvillelsen häruti är likväl, att sedan man vid Kengis bruk, 10 mil norr om polcirkeln, med allvar påbörjat odling af råg, man der skördat råg om 14 lispunds vigt äfvensom en mera omsorgsfull vård om kornåkrarne i Enontekis lappmark, 20 mil norr om polcirkeln, framkallat skördar af 7:de kornets äring. Orsakerna till den ringa sä* desproduktionen böra således icke skrifvas ensamt på klimatets räkning, utan äro, såsom längre fram skall visas, jemväl att finna uti bristande kapital och arbetsstyrka, bristande insigter och egoblandningar i äldre byar." "Efter insyning och vunnet tillstånd af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hafva de flesta hemman från början blifvit med bestämd odlingsskyldighet anlagda. Genom ytterligare anläggningar och klyfningar synas mt, der fordom ett enstaka nybygge uppstod, stora byalag ont 80 å 80 grannar, och derutöfver Pag. 9. "Häraf synes den slutsatsen böra dragas, att Norrbottniska skogames ändamål väl kan vara att förädlade, ingå uti allmänna rörelsen och exporten, men förnämligast att fylla de behof, som genom jordbruket icke kunna afhjelpas och i öfrigt tjena sorn medel till landets uppodling.'' Framför mig ligger ett, under den 1.2 dennes, af Lands-kontoret i Norrbottens län utgifvet bevis, som upplyser, att 284 kronohemman derstädes, tillsammans utgörande något öfver 37 mantal, blifvit från och med år 1856 till och med år 1862, med undantag af några få bland deni, som äro till skatte köpta, från krono till skatte omförda på grund af fullgjorda byggnadsoch odlingsskyldigheter. Dessa, ursprungligen krononybyggen, äro nu kronoskattehemman. Så fortgår det. år efter annat, och det är mig meddeladt. att antalet af hemman, som omföras till skatte, är i ett jemt stigande.
Då ansvarighets lagen, enligt hvad i rubriken tillkännagifves, rätteligen endast bör handla om embetsförseelser, för hvilka Stats-Rådet skall inför Riks-Rätt tilltalas, synes det väl, som 6 §, hvilken angår de fall, då Stats-Rådsledamot kan hos Konungen af Rikets Ständer till afsättning anmälas, skulle kunna alldeles från ansvarighets-lagen uteslutas; men som det icke torde vara olämpligt, att denna lag åtminstone innehåller en erinran derom, att jemväl en påföljd af nämnde beskaffenhet kan Stats-Rådet drabba; samt, i afseende på ordalydelsen af 6 § förekommer, att densamma är i sådan måtto felagtig, som den upptager, att, för uragtlåtenhet att iagttaga de pligter, som i Grundlagen äro uttryckligen föreskrifne, men icke blifvit i ansvarighets-lagen serskildt uppräknade, dylik anmälan kan ske, oagtadt dels 106 § Regerings-Formen bjuder, att uragtlåtenhet af nämnde beskaffenhet skall åtalas inför Riks-Rätt, på grund hvaraf Utskottet jemväl hemställt om tillägg af ofvanbérörde moment i 5 § af denna lag, dels nämnde Grundlags 107 § stadgar, att berörde anmälan eger rum i den händelse, att Stats-Rådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, icke uti sina rådslag om allmänna ynått och steg iagttaga Rikets sannskyldiga bästa, eller utöfva sina embeten med nit, skicklighet och drift; så anser Utskottet 6 § böra qvarstå, dock med vilkor, att den ändras till likhet med 107 § Regerings-Formen. Föreskriften i 7 § synes ej påkalla ändring; hvaremot 2 momentet Lag^Utskottets Betänkande, N\o 127. 23 i 8 § bör utgå, emedan de deruti förekommande stadganden redan finnas uti inledningen till ansvarighets-lagen. § 9 förbli fver oförändrad, och i 10 § böra endast orden: ”i 1 §” utbytas emot: ”i denna lag.”
För min del skulle jag emel» lertid tro, att det sällan är brist på folk som förlamar operationerna ä krig, utan snarare bristen på penningarAlla anstalter i öfrigt, som kunna lända till besparing af KrigsCassau, anser jag förmånliga och välgörande; och den proposition Kongl. Maj:t framställt, att de Extra Roterade mätte i stället för Soldater, halla hästar, är, efter min öfvertygelse, ganska väl betänkt. Kongl. Maj t har icke eller slagt dem sådant såsom skyldighet, utan endast frågat, om de ville gå in derpå; och ganska många Rotehållare hafva också gjort det, och finna sig dermed ganska belåtne. Jag k an derföre icke instämma i OeconomieUtskottes mening, utan förenar mig u'i Friherre Cederströms reservation, och yrkar således afslag af Utskottets Betänkande i denna del. Friherre Björnstjerna, Magnust Ehuru jag visserligen skulle anse det föidelakligt, att Argié«. n i krigstillstånd kunde förstärkas med d* Dc/i 7 Ociober f. m. g4oo nummer, sorn OeconomieUtskottet nu omförmält, bör jag likväl fästa uppmärksamheten derä, att med dessa nummer möjeligen, och i händelse samtelige Extra Rotehållare ingingo på att hålla hästar, på sätt större delen redan gjort, kunde en besparing göras af 3400 hästar för Arméens räkning. För att sättas i marchefärdigt tillstånd behÖfver Arméen, med afdrag af redan befintelige; omkring 4500 hästar. I stället för att nu uppköpa detta antal, erfordrades blott t too, enär de öfrige lefvererades af Extr^ Rp.tehålUrnej och då vid dylika tillfällen en häst kan beräknas till 150, B:dr B:co, skulle genom behofvets, minskande på nu föreslaget sätt, uppkomma en hesparing af icke mindre än 510,000 R;dr Blco, hvilken utgiftssumma eljest skulle borttaga en betydlig def af det större creditiver.
— Lal^enlisrg, Lalarisl. 257- — Klingsporr, Lrsclric, iVIafor. 2Z8- — von Liixen, LUristian, iV^lajar. 26a «) Led. uti Oeconom!»-Utskottet. Ulector. r) Led. uti Bewlllnings - Utst. -k) Led. uti Lag-Utst. 260 Friherre von 8»It2», kövzich kreöric, Kammarjunkare. 262. — Klinknnchrom, Ururs chsorrlrarcl, En af Rikets Herrar, Ofverste. Murkalk, R. och <R K. M. o. 26a. — lVlsrcirs von ^urrsnirsrI, Leie Wiilrelm, kicurLn-mt. 264. — ^Vennsrssech, 6ulirk ?ki!i^, Oensr»!- !Vli» jur, R. S. O. 267. — Llirsutvärä, 6«rl, Lovene ^ 6. S. O. Sr. K. a) 27 r. — Or Osar, k »kerr, sandshsfdinge. ö) 272. — Oermriln, Ztmuei, Bergs-Rad. c) 275. — Zb^"3^?or«rn, Fullmägtig Grefwe 6/Ilsn» llchoe, 0«rl, Kammarherre, Llajor. 276. — KLnvan, ^rxsl krbirn. 278. — k>eek5ri's, Fullmagiig Grefwe OövvanIrZchm, t>F> ^.xel, Kammarherre, lV4rjor, R.
Jag vill icke förlänga discussionen i ett ämne som redan är afgjordt, utan jag önskar blott fästa upmärksamheten på, att Utsk. i sitt Betånkule förklarat sig biträda motionärens åsigt om olägenheten af residensernas olämpliga belägenhet i en del län och ansett det önskvärdt om dessa olägenheter genom ny reglering af länens gränsor eller flyttning af residensen kunde behöfligen afhjelpas, men att då de förhållanden, hvilka förut utgjort hinder för lånens allmänna omreglering icke undergått någon förändring, har Utsk. ansett en begäran från lt. St. i delta afseende icke leda till något resultat. Skulle förhållandena i något län göra en sådan förändring synnerligen behöflig, skall man utan tvifvel derom göra hemställan, då K. M. icke lärer underlåta alt tillse om skäl förefinnas att företaga eu sådan åtgärd. Sedan ölverlåggningen härmed ansetts fulländad samt propos. lill bifall å förevande Belänk:de blifvit framstäld, och besvarad med starka Nej, blandade med Ja, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., på sätt 11. Exc. Hr Gr. Löwenhjelm föreslagit, behagade, med förklarande af sitt bifall till syftningen af ifrågavande motion, likväl med afseende på del beslut 3:ne Stånd redan fattat, låta vid Utsk:s Betänk:de bero: och ropades härvid starka Ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå llr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Ånyo föredrogs Allm. Besv. o. Ekon.-IJtsk:s d. 17 och 24 dennes på bordet lagda Bet;ink:de N:o 7, i anledn. af väckt motion om förhöjning i traktam:tet åt Magistratspersoner och Borgare vid besigtningar och andra förrättningar för kronans räkning. Hr von Troil, Samuel Gustaf:
Frågan blifver då, efter h vil - ketdera beloppet de beviljade tractamenten 37 i Den ii Maj e. m.' för Riddarhusets förutnämnde Ordinarie tjenstemän bör beräknas. Detta beror alldeles af Höglofl. Ridderskapets och Adelns välbehag, och jag får nu ödmjukast hemställa det till dess afgörande Det skulle förmodligen mest likna Höglofl. Ridderskapets och Adelns liberalité mot sina tjenstmän, att låta det högre beloppet för dem blifva gällande: och jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes härom göra Höglofl. Ridderskapet och Adeln propo; sition. Uppå derom af Herr LandtMarskalken gjord proposition, blef denna hemställan af Höglofl. Ridderskapet och Adeln bifallen. Herr Ankarloo, Olof, uppläste till Protocollet följande Vördsamma Memorial! Få åro de ämnen, i hvilka Uppfinningsgåfvan visat sig mera verksam, än i Förslag angående Lagskipningen och dess förbättJ rande. Det är i synnerhet å detta Fält, sora Reformations-anöan varit outtröttlig. Men kanske har man misstagit sig ofta om både olägenheternas rätta beskaffenhet och de botmedel man deremot velat använda. Det är visserligen en Samhällslycka att äga rättrådiga Domare och en god Lag* Den ix Maj c, ml 375 skipning; men det är otvifvelaktigt en vi* da större, att sällan behöfva Lagskipningens bistånd. Den som känner högdin af Räta tegångs - vidrigheter skall ej neka denna sanning; han skall i sämjan och freden erfara fördelar af en ljufyare verkan; han skall finna, att den uppoffring man gör för samdrägten med Bröder, är endast en gärd åt Menniskokärleken, hvilken, frivilligt afbördad eller af tvungen af Samhälls-förhållandett föder af sig alltid välgörande frukter. Ä10 nu tvedrägt och Rättegångar ett verkligt ondt, hvilket bör qväfvas och utrotas, så bör ju Lagstiftningens föremål blifva att hindra och hämma det ondas utbredande, icke nära och underhålla detsamma.
Många bland dessa hade emellertid redan lämnat sina hus, och vid morgongryningen stodo mer än tusen anhängare av nicжnska mötet och Atanasios under vapen i förstaden Pirжus. Så många som kunnat undkomma dit hade samlat sig där med kvinnor och barn. De befäste sig nu i ett av de oländigaste och bergigaste kvarteren av hamnstaden. En hop sjömän från de i hamnen liggande alexandrinska skeppen hade förenat sig med dem. Här var atanasianernas huvudstyrka. Av de i Kolyttos boende atanasianerna hade en annan, till talet vida mindre skara samlat sig på toppen av den kulle, som givit detta kvarter sitt namn. Kullen bildade en labyrint av trånga gator, som slingrade mellan höga, ruskiga hus. De trupper, som, förstärkta av folkhopar, under natten inträngt i denna stadsdel, hade emottagits med stenkast från tak och fönster och med oförrättat ärende dragit sig tillbaka. Vid morgongryningen förnyade homoiusianerna sitt angrepp på denna skara. Petros hade sänt hundra legionärer emot den; dessa bildade endast kärnan av anfallsmakten, som för övrigt utgjordes av ett fanatiskt slödder. Samma rop, som hörts den föregående kvällen, var även här de stormandes härskri. Död åt kättarne! Död åt giftblandarne! De angripne svarade med ropen: Död åt kättarne! Ned med lögnkristianerna! Å ömse sidor kämpade kvinnor och barn vid sidan av männen. Å ömse sidor vordo de fångar, som gjordes, utan skillnad till ålder och kön, i ordets egentliga bemärkelse slitna i stycken. Atanasianernas förtvivlan uppvog deras underlägsna antal. Legionärerna veko gång efter annan. Men den homoiusianska pöbeln framstormade vildare efter varje lidet nederlag. Solen gick upp för att snart dölja sig bakom moln. Morgonhimmelen var blygrå, och det regnade med korta uppehåll. Vid denna timme hade en stillhet inträtt i striden. Homoiusianerna nedburo sina döde och sårade och förde dem genom huvudgatorna. Deras åsyn göt ny olja på raseriet. De gräsligaste hämndeskri skallade. Man beredde sig till nytt angrepp.