Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och låta våra efterkommande uppresa ett minne på denna gård åt Birger Jarl! Mine hrr! vi äro ej ännu afsulne — derifrån bevare oss milde Herre Gud — och värt bemödande bör vara att hålla oss fast i sadeln. Jag vet, som gammal ryttare, hvad det vill säga att rida istadig häst; — men stall behöfva vi ju icke? Med full förtröstan lill Ståndets utmärkta smak och sakkännedom, hoppas jag att denna min motion får åtnjuta dess godhetsfulla betänkande, och anhåller att den blifver remitterad till Ridd.Utsk:s samt Ridd.Direkt:s bepröfvande. Dessa motioner begärdes på bordet. Den 23 December e. m. 441 Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, uppläste 8 motioner, sä lydande: 1. Jag föreslår biskopslönernes indragning vid ledighet och dessa lönefonders, hvilka för Lunds biskopsstol enligt speciel förteckning, som jag skall bifoga *), uppgå till omkring 73,000 r:dr r:gds, anslående åt undervisningsverken, så mycket hellre, som anledn:n till biskoparnes större löneförmåner varit den, att dermed varit förenad skyldighet för dem, alt hålla ett visst antal studerande vid utländska universiteter. Anhålles om remiss tilt StatsUtsk. Remitterades till StatsUtsk. 2. I fall R. St. skulle kunna bevilja något extra anslag för akademierna, vågar jag förslå, alt de täcktes bevilja 300 r:dr åt hvardera akademien för inrättande af en adjunktur uti archreologien med skyldighet för dess innehafvare att hålla publika föreläsningar i denna vetenskap. Vid de utländska akademier, jag har besökt, hållas utmärkta föreläsningar i denna del af vetenskaperna, men vid våra kännes den knappt. Om remiss till StatsUtsk. anhålles. Remitterades till StatsUtsk. 3. I fall R. St. eljest anse sig böra bevilja något extra anslag, vågar jag föreslå, alt de bevilja 10,000 r:dr för en hamnanläggning vid llåå fiskeläge i Skåne.
Så väl brosom färjepenningar uppbäras enligt fastställda taxor; men oberäknadt dessa afgifter, som färjemannen vid sunden åtnjuta, uppgår Jemtlands af hemman utgående bidrag för färjeroddens uppehållande till mera än 1,000 kubikfot korn årligen. Huru mycket broarnes underhåll kostar för år har jag ej fått noggrannt utredt, och denna kostnad är naturligen underkastad stor omvexling, i den mån broar behöfva ombyggas. Någon närmare upplysning meddelas dock här nedan i sammanhang med redogörelsen för kommunalutskylder. Vägpenningar erläggas endast å de båda genom Jemtland och Herjeådalen till Norge gående fjellvägar och motsvara ungefärligen årliga underhållet af samma vägar, de många broarnes underhåll undantaget. På den allmänna landsvägen genom Jemtland af nära 25 mils längd torde finnas omkring 50 grindar; varande antalet grindar å allmänna lands-, häradsoch sockneväearne tillsammans uppgifne till 218 st. I hela Jemtland är gästgifveriskjutsen upplåten på entreprenad för provinsens gemensamma räkning, hvarigenom alla skjutsskyldige hemman, efter skattetalet vidkännas lika afgifter, hvilka också här nedan närmare omförmälas. Denna gemensamhet så i skjutssom gästgifverihållning m. fl. allmänna onera har endast kunnat tillvägabringas genom den för Jemtland af ålder bibehållna landstingsinstitutionen. Herjeådalen åter hade under femårsperioden dels reserv-, dels entreprenadskjuts. Postskjutsen från Östersund dels till Bräcke, dels till Wemdalen, dels, en gång i veckan, till Norska gränsen, bestrides af posthemman; i öfrigt deremot hufvudsakligen på entreprenad, undantagsvis genom gästgifv eriskjuts. Kronobrefbäringen, ordnad i sammanhang med gästgifveriregleringen, ombesörjes af skjutsentreprenörerna, utan särskild godtgörelse, medelst s. k. kurs, då angelägna embetsbref skola fortskaffas. Endast undantagsvis förekommer på några få ställen särskild kronobrefbäring, men af ringa betydenhet. I allmänhet fortskaffas embetsbrefven med den allmänna posten.
Ståndet lät vid de öfriga Riks-Ståndens beslut, i fråga om punkterna 4, 6 och 7 af Betänkandet JVZ 20, bero och lade Memorialet i denna del till handlingarne. 2 punkten lades till handlingarne. Med anledning af Utskottets i 3 punkten framställda anhållan, godkände Ståndet Utskottets i 5 punkten af Betänkandet JV2 20 gjorda hemställan, att de i lönestaten för bankoverket föreslagna och af de öfriga Riks-Stånden medgifna förhöjningar måtte få beräknas och utgå från och med början af nästkommande år 1867. 4 punkten lades till handlingarne. Utskottets i 5 punkten framställda förnyade förslag till stadgande, i fråga om den tjensteman eller vaktbetjent, som till borgenärers förnöjande sin egendom afträdt, godkändes. Den 17 och 18 Maj. Frän Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande M 80, i anledning af väckta motioner dels om fortsättande af arbetena å redan påbörjade stambanor, dels om anläggning af nya sådana banor, dels ock om anvisande af statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningar; och beslöts som följer: 1 punkten. Med afslag å Utskottets hemställan beslöt Ståndet, att Rikets Ständer till förberedande arbeten för fortsättning af östra stambanan emellan Norrköping och Linköping anvisa, att i mån af behof från Riksgälds-kontoret utgå, en summa af 500,000 R:dr. Förra hemställan. Afs/ogs, och Ståndet beslöt att för norra stambanans fortsättning från Upsala i rigtning till Sala anvisa 300,000 R:dr, att i mån af behof under är 1867 från Riksgälds-kontoret utgå. Sednare hemställan. Godkändes.
Detzutom begriper jag icke. hwadan benna farhaga, at noggrant upgifwa sin behållning, nu plötstigen upstatt. Wi hafwa stytr för at uti lifstiden tillära Boupteckning, hwaraf förinögenheien utletas och bestämmes, men ars-behällningen har hittils ingen inom Högloft. Ulffottet, sä widr jag förmärkt, ansett afwentyrligt pä det nogaste angifwa, helst hwar och en wer, at mängen som sicter i stor rörelse, stulle möjligen et är kunna sakna all behällning af inkomst, och icke detz mindre wara en Vnllionalr. För öfrigt är Tysthets-Eb päbjuden til stydd för ^reclitsn; och^dä fruktan at den förlora, jemte begäret at lysa, eller såsom det ordagrant blifwir uttryckt, fåfänga och Osäll-behof, mängen gäng rilförene ingifwir Ulffottet förhoppning, at af detza anledningar Staten stulle med säkerhet kunna påräkna ersättning för hwad smeker möjligen undanhölle, önstar jag, at hugkomsten af dessa har offentligen yttrade tänkesätt mätte leda til den föreskrift, at, utan namngifwande af Fordrings-agare, afdragen blifwa bestämdt upgist na til sina Hufwud-Hrtiklar, och för hwarje inkomsttitel, sälebes uran at anda til smäfaker ästallleras, i koimulalrst intagne. ?. öck. 8renbgmmar. Ot supra. Lx krotOLoIIo L. 6. Ingman I'- Den Zv Mars. rziz Utdrag af krotocollet, hälle! hos Riksens Högloft.
Man har nemi. sagt, alt en sådan delning icke bör ske för ett lån i sönder; men då man väl icke lärer på en gång kunna utföra en så invecklad förändring, utan måste göra början der behofvet visar sig störst, tror jag, att detta skäl helt och hållet förfaller. Det förekommer mig jemväl, som om denna delning nu, 14 år sednare, vore i vida högre grad af behofvet påkallad än 1840. Under dessa fjorton åren hafva nemi. innevånarnes antal stigit, rörelsen tilltagit och odlingen nått en högre utveckling samt till följd deraf antalet af rätts-tvister förökats. Häruti torde således ligga ett giltigt skäl för lämpligheten att länsdelningen icke sker på en gång, utan successive. Den utgift, sorn egentligen afhållit Utsk. från att tillstyrka bifall till motionen, är icke större än 12,000 R:dr b:ko. .lag ber Hrrine fästa upmärk samheten derå, att vida större utgifter blifvit för långt mindre an gelägna ändamål vid denna Riksdag beviljade. För öfrigt är detta skål detsamma som man ständigt anför, då man icke vill bevilja någon lokal-eftergift. Att vänta till dess en allmän löne-reglering varder beslutad, är likberydande med att hänvisa saken till en evig framtid. Såsom bosatt i södra delen af Calmar län, har jag sjelf icke någon fördel af den ifrågaslällda delningen. Jag får hvarken längre eller kortare väg till residenset; men jag har trott mig böra framställa de skäl, som tala för denna delning, och på grund af dessa skäl, anhåller jag om Betänk:s återremitterande. Jag uprepar ännu en gång, att då redan så stora summor vid innevar:de Riksdag dels blifvit beviljade och dels föreslagne till föremål, som icke alltid torde hafva varit deraf förtjente, så synes mig som om den lilla utgift, hvilken här blifvit åskad, för att gå innevånarnes önskningar i ett af våra betydelsefullaste län lill mötes, icke skulle vara bortkastade penningar. Hr Bildt, Didrik Gillis:
Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter Å. G'.SON BENNICH. W. Karström. C. F. af Ström. P. murén. J. Lenning. E. Ljungstedt. Stockholm den 15 April 1864. Till Kongl. Maj:t underdånigst: Utlåtande rörande vissa på inledda underhandlingar om en Handelsoch Sjöfartstraktat med Frankrike beroende frågor. 70 Reservationer. Vid afgifvandet af det nära fullständiga Förslag till förändrad Tulltaxa för varuimporten, som föranledts af de nu pågående underhandlingarne om afslutande af en Handelsoch Sjöfartstraktat med Frankrike, har komitén ansett redovisningen för och utvecklingen af de hufvudgrunder, komitén dervid följt, rättast tillhöra det Betänkande, som kommer att åtfölja det Förslag tili ny Tulltaxa, hvilket komitén har sig ålagdt utarbeta för att underställas Rikets näst sammankommande Ständers pröfning. Som jag i allt väsendtligt instämmer i de af komitén antagne hufvudgrunder och inser, att en fullständig utarbetning af nu afgifne Betänkande i denna del skulle vållat en menlig tidsutdrägt, hvarförutan det nu ingående förslaget icke omfattar alla i Tulltaxan förekommande varurubriker, omnämnes detta förhållande blott ur det skäl, att mina här nedan anförda skiljaktigheter från pluralitetens mening icke kunnat erhålla den fullständiga motivering, som vederbort. Då i många fall en betydlig skilnad förekommer mellan nu gällande tullsatser å utländska varor, som jemväl utgöra föremål för inhemsk tillverkning, och de tullsatser, komitén trott sig böra föreslå, har komitén ansett särskilta öfvergångsterminer böra bestämmas ej mindre för att lemna den inhemska industrien tillfälle och tid att lämpa sig efter de föreslagne förändrade förhållanden, än äfven för att icke utsätta Statsverket för någon betänklig minskning i påräknad tullinkomst, åtminstone intilldess Rikets Ständer, om så skulle erfordras, blifva i tillfälle att derför bereda ersättning. I tillämpningen af denna, äfven efter min åsigt fullt riktiga, grundsats skiljer jag mig från pluralitetens beslut i följande hänseende.
Den som vill, att Borgare-bref i Städerne Slockholm och Götheborg skola charteras för Grosshandlare med 20 R:dr i stället för 18 R:dr, och för öfrige Handlande med i5 R:dr i stället för 12 R:dr, röstar Ja; den det ej vill: röstar Nej , Vinner Nej, så kommer föreskriften i Charlas-SigilJatae-Förordningen den 8 Januarii 1824, i denna del, att fortfarande tjena till efterrättelse. bj Att certificater eller bätpass för postföring borde vara från stämpladt papper frie. Utskottet hemställer, om icke Vä Hofi. Borgare-Ståndet skulle vilja i denna mindre vigtiga omständighet förena sig med de 3:ne öfrige Riks-Stånden, som godkänt Utskottets förslag, att alla certificater för utrikes gående båtar skulle förses med \ sk. Charta, men då, om Ståndet vidhåller sitt beslut, äfven denna fråga lärer komma att blifva föremål för behörig omröstning, föreslår Utskottet följande proposition: Bcvillnings-Utskottels Memorial. Den, som gillar förslaget, att alla certificater för till utrikes ort gående Öppna Båtar skola charteras med \ sk,* röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej ; Vinner Nej, skola Båtpass för postföring vara från Stämpladt papper frie. c) Att Rubriken: Våg-attester, borde, 1 likhet med hvad i nu gällande ChartreSigillatae . Förordning innehålles, förändras till följande lydelse: ”Våg-attester till läns erhållande” till skillnad från andra slag af Våg-attester, hvarå Charta-Sigillata icke vore lämplig. 1 Utskottet tillstyrker, att detina förändring, som egentligen är, ett förtydligande i redactionen, hvilket synes Utskottet lämpligt, måtte af de Bine öfrige Riks-Stånden bifallas, helst densamma icke torde vara föremål för afgörande genom omröstning. 4 §, 2 Morn. Vällofl.
Herr Silfverbjelm, Carl Adam, har lili en hos llögloflige Ridderskapel oell Allein vackt inut ion, smil lill Utskottet blifvit remitterad, föreslagit, ali heina de Riks-Stånd matie, med inbjudning tili öfiige RiksStåndea alt sig deiuli förena, hos Kongl. Majit frambära dell underda» niga önskan, alt hränvinsbiänniiigen inom liela Riket mätte frän och med den i instundande Goto lier till innevarande års utgång värda inställd; såsom skäl för hvilken framställning Motjonairen anfort: att vid början al föreslående silfvenrlvexlnigén bolde största nppmiir ksamhet användas på dess garantier, för alt afvända all farhåga och afböja afla skakuingar; alt silfverinvexlingeir svårligen i sin födsel skulle kunna utslå profvet af en span må Isi lii port, som, innan adim en stadgad credit hunnit öppna utväg för erforderliga capital, måste åstadkomma en slrypning för näriugarne; att, i bredd med det riva espet immi, sool realisationen företer, en häi jan» de farsot botar alt sprida sig kring landet, hvilken, öfverallt der den framgått, visal sig hemta hufvudsaklig näring af fattigdom och brist; »II sädesskörden i de landsörter, deg deli för ögat visat sig ymnigast, vid verkställd proftröskning icke öfverstigit medelmåttan, hvarjemte missväxt flerestädes egt ruin, meli att pofut-oesskörden, hvarpå de arbetande och fattige folkclassernes bergning ■hufvudsakligen hvilar, oell sorn lill hälften förser Inännerien i alla de proviucer, der deu icke uteslutande gör det, öfver hela landet felslag!t och på flera ställen företer fullkomlig missväxt. Under den i anledning af motionen hos Högloflig» Ridderskapet oell Adelli uppköp ne disens
Det vid sednaste riksdag, enligt reglementets 7:de §, vidtagna beslut, angående öfverflyltningcn till Rikets Ständers Bank af bestyret med koppar-skiljemynts-poletlernas utvexling, blef före 1851 års utgång befordradt till verkställighet, hvartörmnan återstoden af den för denna invexlings besörjande afsatta fondafRiksgälds-kontorct till Bankeus Låue-afdelniug utassignerades med 70,893 riksdaler 44 sk. 10 rst. Efter erhållen kännedom derom, att ytterligare 2:ne af de vid Götha kanals öppnande, icke fullbordade arbeten i hamnbyggnads-vcig, för hvilka en summa, motsvarande dubbla beloppet af de derför beräknade kostnaderne, i Riksgälds-kontoret innehållits (Reglementets 9 §), blifvit utförda och vid anställd besigtning godkända, hafva Fullmäktige, i slutet af år 1851, låtit med 760 r:dr utbetala den del af de innehållna och härstädes, mot 5 procents årlig ränta, innestående medlen, som afsåg dessa arbeten, anseende Fullmäktige sig böra särskildt Underställa Rikets Ständers afgörande frågan oin utbetalning; af det jemväl innestående beloppet, 780 r:dr, för ett arbete, från hvars utförande Götha-kaiml-direktion blifvit af Kongl. Maj:t i Nåder befriad. Genom den redan skedda utbetalningen, har Riksgälds-kontorets räntebäiande skuld för ifrågavarande medel, som vid sednaste riksdag utgjorde 1,942 r.di) sedermera minskats till 1,212 r:dr. 8 Stats-Ulskottels Memorial\ Under åberopande af hvad Rikets Ständers Revisorers sednast utgifna berättelse innehåller, angående förrantningeri af fonden förHjelmare kanals och slussverks framtida underhållande (Reglementets 11 §), få Fullmäktige endast tillagga, att denna fond, som vid 1829 års utgång utgjorde R:dr 24,433: 20.
Till Lag-Utskottets behandling hafva Stimfå lige Riks-Stånden, genom Serskilda remisser» öfverlemnat Råneo-Utskottets Memorial, N:o> 86, hvaruti är anfördt» att» sedan Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N;o 6g> angående upphörande af Bankens rättighet att med egna käromål draga sina vederparter från deras lagliga Domstolar, blifvit af Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet bifallet» men af Högvördige Preste-Siåndet och \räl« loflige Borgare-Ståndet afslaget , och den i« fragasatta förändringen således, likmätigt Bylde §:n i Regerings-Formen , ej kornme att ega rum, utan Banken, såsom hitintills, förblifBih. till Riki-St.
Grefve Essen blef statsråd och tog således sätet till höger om konungen; men vid 1810 års riksdag, då frågan blef om processioner, der jag borde figurera såsom statsminister, gick jag till grefve Essen och sade honom: ’ I enskilda sammankomster kan jag afstå min rätt men i riksceremonier icke; eders excellens gör således väl, om han, då han dervid ingenting förlorar, tager afsked ur statsrådet. ’ — Det gjorde han. Emellertid var jag skuld till, att de gamla excellenserna, eller de s. k. rikets herrar, kommo fram; och jag hade såmycket mera orätt, som jag icke vann någon erkänsla derigenom. » Som man ser, spelade ännu på den tiden rangfrågorna en högst vigtig roll till och med bland de mest upplyste. På tal om dessa höga värdigheter torde det icke vara ur vägen att något tala om en titel, som har en ganska vacker klang, nemligen excellenstiteln. Några bestämmelser derom har jag på ett undantag när icke kunnat finna. Så mycket är visst, att den före Gustaf IH: s tid var oskiljaktig från riksrådsembetet, men nämnde konung hugnade äfven andra personer med denna utmärkelse, såsom då han tilldelade densamma åt den några och tjuguårige grefve Magnus Fredrik Brahe antagligen såsom ett försoningsoffer för det blodiga slut, som hans fader grefve Erik Brahe erhöll vid upptäckandet af revolutionsplanerna 1756. Då riksrådsembe-tena upphäfdes, och 1809 års regeringsform införde statsministrar och statsråd, öfvergick excellenstiteln icke annat än till de förstnämnda, ehuru väl ifrågasättas kan, om icke rätteligen enligt gammal häfd denna titel bort äfven till statsråden öfvergå, då de ju i alla fall trädde i de gamla riksrådens ställe på sätt deras befattning efter 1772 års regeringsform bestämdes. Excellenserna åtnjuta den stora företrädesrättigheten att offentligen af konungen kallas » herrar », men om jag icke misstager mig alltför mycket, dela de denna rättighet med serafimer-riddame.
Liksom Völsungasagans Bryn-hild (Hjördis) har Hedda Gabler äktat en man, som sedan visar sig ej hafva utfört det stordåd, " med hvars sken han vann hennes hand. Öch äfven hennes hämd och stycketsjslut erinra om den gamla sagan. De egendomliga parallellerna Hedda-Hjördis, Eilert-Sigurd, Tesman-Gunnar, fru Elvsted-Dagny äro en händelse, som verkligen se ut som en tanke — af den gamle mystifikatören Henrik Ibsen. Leo Tolstoj hör fortfarande till de författarenamn, som oftast^ förekomma på förteckningarna Öfver bpknyheter, ej blott i hans hemland och hos oss, utan i hela Europa. Nyligen har en framställning af hans egendomliga tolkning af kristendomen införlifvats med vår literatur under titeln: » Anden af Kristi lära * En kommentàrie öfver evangeliets mening ». Den innehåller emellertid föga nytt för den, ' som känner hans äldre skrift » Hvari min tro består ». — Ett nytt längre drama af samme ryske reformator hafva vi nyligen sett både i tysk och fransk öfversättning. Dess titel är » Bildningens frukter ». Dessa målar Tolstoj naturligen i ännu mörkare färger än själfve Rousseau. Men hans gamla poetiska kraft och beundransvärda skärpa i den psykologiska karaktäri-32 LITERÄRA NOTISER. etiken förneka sig heller icke i detta hans arbete. — Sina sociala idéer framställer han ånyo i en broskyr om » Pengar », som finnes tillgänglig i en tysk godtköpsupplaga: » Das Geld », übers. v. L. A. Hauff (Collection Otto Janke, Berlin, i M. Huru långt Tolstoj är villig att ' utdraga konsekvenserna af sina paradoxer, därpå lemnar en till sistnämda bok fogad efterskrift häpnadsväckande exempel. Som bekant tyder Tolstoj kristendomens bud därhän, att intet våld någonsin är berättigadt, ej ens till det oundgängligaste själfförsvar.
Dessa §§. varda till all kraft och verkan upphäfna. Följande §§. i detta Cap. ändras till denna lydelse: 4- §• Under-Rätt i stad är Rådstufvu-Rätt. Der ege stadens Borgmästare och Rådmän döma. 5. $. Öfver dessa äro Hof-Rätter, dit rätte gångssaker ifrån UrulerRätterne komma måge, som framdeles i denna Balk sägs. 8. §. Häradshöf dinge skall denna ed svärja inför Hof-Rätten. År han fjerran derifrån stadd, eller kan han sig der ej infinna, förrän Ting skall hållas; förordne Hof-Rätten hvar det ske må. Nämndeman lägge eden af ä Tinget. Borgmästare och Rådman gore ed sin å Rådstuf vu, i närvaro af Konungens Befallningshafvande, eller den han i sitt ställe förordnar. to. §. Nu häfver Häradshöfding förfall, att han sitt Embete ej förrätta kan; kungöre det Hof-Rätten. Prof vas det lagligt, förordne Hof-Rätten en skicklig man, som Embetet i hans ställe förestår. Samma Lag vare om Borgmästare, der Rådstuf vu-Rätten utom honom ej domför är. Lag-\]tshottets Bet, N:n 8a, Tredje Capitletj om Lagmansting, upphäfves. Cir. Öfverskriften af detta Cap. ändras sålunda: Huru serskildt Häradsting skall hållas, sorn kallas urtima Ting. 2. §. Sista punkten i denna §. eller orden: "om serskildt Lagmansting vare Lag samma”, uteslutes. Femte Cap it let, om Kämners-Rätt, upphäfves. Cap. OM RÅDSTUFVU-RÄTT. Detta Capitel kommer att erhålla följande lydelse: 1. §.
Men det vore blott en utsträckning af prasscriptionstiden; och när de 5o åren äro slut, så skulle en ny praescriptionstid af Arfviugarnes svar äga rum, och det 220 Deu 29 Januarii f. m. vöre då bättre att lägga till 8 å 10 år. Då blef praescriptionstiden till ex. 60 år, så att man hade så mycket längre tid alt besinna sig på. En rättighet, som man icke begagnar, är inför Lagen detsamma, som ingen rättighet. I afseende på Herr Cederschjölds förslag, så är det ganska svårt att bevisa, det aila Boklådor äro rensade från den ifrågavarande skriften. Ingen lärer i alla fall falla på den ideen att ånyo utgifva en Bok, örn han ej funnit att allmänheten är i brist deraf. Dessutom, om någon efter en lång praescriptionstid vill utgifva en Bok uti vackrare format, mera lämpligt efter allmänhetens behof, så att man, i stället för folianter, kan erhålla fickeditioner, så vore väl detta en förmån. Jag vågar derföre återkomma till mitt förslag, att en praescriptionstid i detta afseende måtte utsättas till 5o år. Friherre Cederström: Att genom kungörelser i Tidningarne uppfordra författare, elier dess arfvingar, att ånyo utgifva en Bok eller afstå från äganderätten till arbetet, är en ny method för en person att tillvinna sig en annan medborgares rättigheter, i stället för att köpa dem. När man annars vill tillvinna sig en annans rättighet, genom att uppfordra honom att afstå derifrån, brukar man betala derföre, och då må man lagfara egendomen bäst man vill. Grefve Frölich har påstått att en rättighet, Den 2g Ja n u a r i i f. m. 221 sorn man ej bryr sig om, inför lagen ej är att anse såsom en rättighet. Detta ar en alldeles ny satts af en Jurist. Jag tror att om jag har en egendom, som ligger på en utmark, och jag icke hegagnar densamma, är den dock min, och ingen kan komma och taga den, derföre att jag icke odlar densamma.