Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår ifrågasatt förändring af den i och för befrielsen från rustnings-skyldigheten till Stats-Verket ingående hästvacance-afgift, så enär denna afgift till dess nuvarande belopp ingalunda motsvarar de i och för Cavalleri-vapnets tacliska utveckling erforderlige kostnader, hvilka Rusthållarne, i händelse örn förmälde corpsers återuppsittning blefve beslutad, kunde få vidkännas och då dessutom Rusthållarne vid Lif-Regementels Grenadier-Corps samt Andra Lif-Grenadieroch Westgötha Regementer, vid antagandet af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om häslvacance-contractens förlängning, icke förbehållit sig någon minskning för framtiden uti ifrågavarande afgift, hvadan, efter Utskottets tanka, giltiga skäl icke förekomma att i delta hänseende medgifva förändring i hittills gällande förhållanden ,. kan Utskottet icke gifva anledning dertill, att, på sätt af llere motionärer blifvit yrkadt, någon nedsättning i den hästvacance-afgift, som af Rusthållarne vid Lif-Regementet, Andra Lif-Grenadieroch Westgötha Regemenler samt Smålands Grenadier-Bataillon för närvarande erlägges, må af Rikets Ständer beviljas. Stats-Utskottets Utlåtande, N-.o 228. 23 Vidkommande den af Lars Rasmusson, Olaus Eriksson och Olof Benjaminsson gemensamt gjorde hemställan, att Rusthållarne vid Bohus Läns Regementes södra Bataillon måtte på anförde grunder, under fortfarande befrielse från rustnings-skyldighetens fullgörande, från och med 1842 års ingång jemväl frikallas från utgörande af hästvacaneeoch tross-passevolance-afgifter, så och då Kongl. Majit, till hvars Nådiga pröfning, enligt hvad bemälde Riksdagsfullmägtige tillkännagifvit, en anhållan i enahanda syftning blifvit i underdånighet ingifven, icke lärer underlåta att, så framt de af Sökanderne anförda skäl anses förtjena afseende, till Rikets Ständer i ämnet aflåta Nådig Proposition, finner Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att förenämnde hemställan må för närvarande till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda.
Hos Utskotlet har Bonden Jan Persson i Guldsmedshyttan, uti ingifven skrift, anhållit, alt, sedan ett af Handlanden i Lindesberg Rådmannen A. A. Lind hos Banco-Disconten upptaget lån, stort 2000 Rdr, för hvilket sökanden ingått borgen, såsom för egen skuld, blifvit lill största delen af sökandens slägtingar och vänner inbetaldl, under förhoppning, att, genom en sådan uppoffring å deras sida, sökanden skulle kunna från öfver-räntans erläggande befrias, han måtte erhålla eftergift af öfver-räntan å nämnde lån; vid hvilken ansökning fanns bifogadt ett utaf Pastor i församlingen samt Expeditions-Kronofogden och Krono-Länsmannen i Lindes och Ramsbergs Härader undertecknadt bevis, att sökanden befunne sig i så knappa omständigheter, att han icke förmådde betala ifrågavarande öfver-räntebelopp, utan skulle, genom bysättning eller begagnande af annat tvångsmedel för liqvidens fullgörande, blifva, med hustru och 3:ne minderåriga, oförsörjda barn, bringad till tiggarestafven. I afseende härå har Discont-Directionen upplyst: att Rådmannen Lind, som den 22 Februarii i838 upptagit omförmälde lån, före detsammas förfallotid blifvit i concurs-tillslånd försatt, hvarigenom sökanden jemväl nödsakats alt sin egendom till borgenärers förnöjande afstå; att, sedan Linds concurs-massa blifvit slutligen utredd, derifrån i No vembar månad 184* erhållits i utdelning allenast ig5 Rdr; att, innan slutlig dom i sökandens concurs meddelats, han, i Juni månad 1843, uti en till Direclionen ingifven ansökning, med förmälan, att det, genom anhöriges och vänners biträde, lyckats honom att bereda utväg för inbetalningen af lånets hela capital-återstod, anhållit, att Directionen, emot det att sådan inbetalning fullgjordes, måtte lemna honom anstånd med den upplupne Bih. till R. St.
S. D. I anledning af S ats Utskottets i dag Upplästa ProtocollöUtdr ig af den 8 nstl. besiöt Rodderska ek och Adeln att med erkännande af Herr GerieralLieutenanten ^älercrentL'» stora förtjenster af Fäderneslandet, och va SiatöWerkets utvlotlade till-, ständ ej tillåter att erbjuda honom en deremot siva. rande belöning, dock till någon ersa tning för hwad Herr GeneralLieukenan.en genom Ri ets förlust af Finnland, hwarest han förut warit bosatt, förlorat, till bemalte GmeralLieukenant ^cklercreutr, dest Frrr och Arfwingar pä femi io ärs tid upplära och förläna Leckö Kongsgård pä de wilkor som ofwanäbcropade ProtocollsUtvrag utförligare uppgifwet. Och skulle de öfrige Resp. Skänden genom U drag af Prokocollet härom wänligen underrättas. Ut supra, S. D. Biföll Högloft. Ridderffapet och Adeln det af ConstitutionsUtskottet den 18 October ingisna Förslag till cn SuccesiionsOrdnjng, hwarefler den Högborne Furste, Swea Rikes utkorade KronPrinS, -Hans Kongl. Höghet Prins Otirjliian ^ugulls af Schleis, E>4k Den rr November. Schleiswig, Hollstein, Sondenburg, Auglistenburg manliga B-östarfwingar stola öga ratt till den Kgl° swensta Thronen samt at Svea Rikes styrelse lill» träda, med de ändringar Constuutionslltstottet i anledning af den stedde äterremisten genom Memorial af den ro sistl. förestagit, samt med der til. ägg, att den förändring som i den Z H blifwik gjord äfven i den r Z mätte blifwa införd; Och stulle gen m Utdrag af Protocollet underrättelse derom de öinge Res,. Scänden meddelas. Ut supra.
Jag kan icke föreställa mig annat än, alt då flere mål stå på listan och innan dessa mål upropas, den ena ledamoten efter den andra begär ordet och väcker motionen under motionstiden, så skall det vara dem obetaget att, innan de ämnen som stå på föredragn:slistan föredragas, fä framställa sina motioner. Deuna rätt, att göra motion, har Frih. Den 11 December. 125 Tersmeden begagnat. En annan i grundlagen medgifven rätt, att få hegära en motion på bordet, har blifvit af en annan ledamot begagnad. Jag föreställer mig således det vara med grundlagen öfverensstämmande, att den af Frill. Tersmeden i grundlagsenlig ordning väckta motion, som af en annan ledamot i grundlagsenlig ordning är begärd på bordet, måtte der få hvila, ehvad man för öfrigt må tänka om hufvndsaken. Gr. Anckarsvärd: Det har aldrig utgjort föremål för mina tillgöranden inom R. o. Ad:s öfverläggningar, att söka inveckla frågorna. Vid detta tillfälle mäste jag bekänna, att jag icke kunnat göra mig begripligt, huru Frih. Tersmedens motion skulle kunna föredragas på samma gäng som frågan om del livilande förslaget. Det är två så bestämdt olika frågor, att de efter mitt begrepp icke kunna sammanföras under en föredragning. Den ena frågan är, att företaga det livilande förslaget till afgörande eller lill ytterligare bordläggning, den andra är en motion af Frih. Tersmeden, som har till föremål, att upskjuta dess föredragning till afgörande intill nästa riksdag.
Corn* niittée har sig uppdragit att öfverse så väl Civilsom Criminal-Uagen, samt att till ändringar och förbättringar af stadganderne deruti uppgifva förslag, utaf bemälte Committée lämpeligast skulle kunna tillses huruvida antagandet af berörde förändring i mer eller mindre mohn är möjeligt; Men Utskottet anser sig dock icke böra underlåta att tillkännagifva, det, efter Utskottets tanka, så många svårigheter och olägenheter uppstå vid utförandet af ett så beskaffadt systeme, som det omförmäldte, för bestämmandet af botes bestraffningen, att Utskottet, titan att ingå i ett vidlyftigare ådagaläggande af de mångfalldige skäl, som dertill föranleda, tror sig kunna såsom ostridigt antaga, att berörde förslag vid Criminal-Dag-stifningen icke kaa blifva användbart. Dock får Utskottet detta till Riksens Högloflige Ständers vidare pröfning vördsamt öfver* fämna. Stockholm den 30 Februarii 1818. Riksens Högloft. Ständers Lag-Utskotts Betänkande 'öfver Friherre C. L» Stael vön Holsteins Memorial rörande libe - Lag-Utskottets Betänk anden. 183 hällande af Författningen att en Sjettedel af Ström alltid bör hällas öppen. C' vTenorn till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifvit Memorial har Friherre C. L. Stael von Holstein anfört, att, för den som vill företaga odlingar af sin jord, sådane hinder och åtgärder skola »nöta, som inleda honom i kostsamma Rättegångar, hvarigenom odlaren afskräckes ifrån dylika företag.
Ve ständige stridskrafter/le utgö ras af: Generalitetet 8 personer; Topogråf-officerare 11; Infanteri 26,072 man; Kavalleri 4,966 man med 5,077 hästar; Artilleri 3,190 man med 725 hästar och 128 kanoner; samt Ingeniörkorps 49 personer, eller tillsammans ständige stridskrafter 34,296 man med 5,802 hästar och 128 kanoner c). Dessutom eger Staten alt som krigsreserv disponera 104,250 man beväringsmanskap, 295 man ny ordinarie rotering samt 2,206 trosshästar ellei tillsammans krigsreserv 104,545 man och 2,206 hästar. Enl. den föreslagna försvarsorganisationen upgår kostnaden till 6,239,545 r:dr 35 sk. 11 rst b;ko d). således 714,09(i r:dr 38 sk. 11 rst, mindre än kostnaden för det närvande landtförsvaret e). De ständige stridskraft er ne (stående hären) utgö res af: Generalitetet 6 peisöner; Kommendantsstab 30; Generalstab 50 personer; Infanteri 26,110 man; Kavalleri 3,918 man mei 3,900 hästar; Artilleri 2,239 man med 786 hästar och 144 ka nonor; o) Uti förenämnde rekapitulation ingår icke Gottlitndska national-Be väringen, b) Se Tab. 30. c) Se Tab. 34. d) Se Tab. 32. e) Se Tab. 33 och 34. Den 7 December. 65 noiter; samt Ingeniör-tnipper 271 man, eller tillsammans ständige stridskrafter: 32,624 man (1,672 man mindre än för närvar.) med 4,686 hästar (1,116 hästar mindre än för närvar.) och 144 kanoner {16 kanoner mer än för närvar.) «).
Och så lades så småningom hos henne genom dessa och andra allvarligare studier grunden till en ganska mångsidig bildning, välgörande för hennes blifvande författarkall. Hon visste nu sin väg och beträdde den med i början ovissa, men sedermera allt fastare steg, trots de många svårigheter den erbjöd. Den första af dessa svårigheter var en knapp tid. Hushåll, barn, studier — när skulle hon skrifva? Och skrifva måste hon, om hon skulle kunna lefva, det kände hon. Dock: en verklig kallelse öfvervinner alla hinder. Så äfven hennes. Den tid, som N dagen nekade henne, röfvade hon från nattens hvila, och när hennes man såg hennes obetvingliga lust, gaf han med sig så till vida, att hon fick skrifva, men utan att utsätta sitt namn. Och så utkom (1851) på Östlunds och Berlings förlag en novell: Förtalet, hvilken dock icke var hennes första arbete, ty Passionerna skrefs redan förut, fast den utgafs ett par år senare. Under signaturen S * * och sedermera fru S. S. följde nu en samling större och mindre berättelser, alla präglade af en rik fantasi och en ovanlig kombinationsförmåga, alla med begärlighet mottagna af en ständigt större läsekrets, som lifligt undrade, hvem som dolde sig bakom den så omtyckta signaturen. Endast hennes egen man bibehöll sin gamla motvilja för hennes sysselsättning, ehuru vid särskildt ett tillfälle bokstafligen öfverbevisad om sitt misstag. Han hade nämligen en gång på- pekat inför henne en tysk uppfostringsskrift såsom särdeles ypperlig och önskat att den, vederbörligen omarbetad och förkortad, måtte återges i svensk form. Och en vacker dag kom han, liflig som alltid, in till henne med den försvenskade skriften, försedd med ett ypperligt företal, i handen, utropande: » Se här skall du få se! Nu är den der tyska skriften öfversatt oeh bearbetad och detta på ett högst förträffligt sätt. Det märks genast, att en karl gjort det. Om det gält ditt lif, kunde du aldrig skrifvit en sådan bitl » » Och dock har jag skrifvit den, » bekände den unga frun leende. » Du kan fråga förläggaren, om du icke tror mig. » Tablå!
Horn gjorda anmärkningen innefattar icke skäl till återremiss, emedan den utgör en ny fråga, som icke i laglig ordning blifvit väckt, och jag tillstyrker derföre bifall å betänkandet. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Statso. Oecon.Utsk:ns utlåt. N:o 35 gjorda anmärkningar hindra dess antagande samt utlåt, således böra återremitteras. Ropades starka nej, blandade med ja. Ii. Ex. framställde derefter propos. till bifall å samma utlåt. Piopades starka ja, blandade med nej. Gr. Horn: Jag skulle önska, att R. o. Ad. icke så lätt må godkänna Hr Gr. o. Landtnäs förklaring i afseende å dess uppfattning af de lemnade svaren. Jag tyckte mig åtminstone höra lika många nej som ja vid propostn till bifall; och jag skulle helst önska, att de förra gjorde sig gällande. Emedlertid, och då något tillkännagivande om uppfattningen af svaret å propos:n till återremiss icke ännu blifvit méddeladt, anhåller jag nu om Hr Gr. och Landtm:s förklaring i denna del. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm yttrade, det han, vid svaren å den först framställda propos:n, funnit nej vara öfvervägande, i följd hvaraf Ii. Ex. framställt den sednare propos:n, vid hvars besvarande han funnit ja öfvervägande. Gr. Horn begärde votering. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Om återremiss kommer i ja-propos;n, torde bifall till betänk, böra utgöra con trapropos:n, Gr. Posse: Dä Gr. Horn begärt votering för återremiss, blir naturligtvis hans yrkande contrapropos:n emot bifall till Utskms betänk, i ja-propos:n. IJjipiäsies till justering och godkändes följande voter:s proposh! 1 Den 17 November f. m. i5i Den, som bifaller Statssamt Allm. Besv.- och Oreon.- Utsk:ns utlåt.
Borgare, Ståndet gjorde undantag, icke ytterligare befatta sig med Grundlags, frågors upptagande och afgörande: Af denna a ledning, äfwen som af den, att Riksdagen nu nalkas sitt flut, och att det aligger Constitutions-Utskottet att samla och uppgifwa hwilka frågor rörande förändring i Grundlaqarne enligt föreskrift aro beredda, att, såsom ifrån denna Riksdag hwilande pa bordet kill den nästa, Den 29 Julii. 2vsz n-sta, da kunna afgöras, pa det att de i RiksdagsBeflutet ma kunna antecknas, har ConstitutionsUtskottet trott sig böra wända sig till Riksens Höglvfl. Ständer med wördsam förfrågan om icke Riksens Högloft. Ständer täcktes förena sig i det Beslut, att alla hittills uppskiutna Grundlags - frågor, jbm icke redan wid benna Riksdag bliswlt upptagne, eller wunnit handläggning , stola till nästa Riksdag blifwa ch.vilande och da kunna till pröfning förekomma. Orebro den 28 Jula 1812. Pa Cvnstitutions-Utstottets magnar, 6. Ickorn or. ck'in§stackiu8. ^s. ?. 8anckbyr§. H nck. Aber§ ^:8 on. O. LllkverLtolps. Uppläst hos Ridd. och Adeln den 29 Julli. Prest-Ständet den 29 » Borgare-Ständet d-29 » » Bonde-Ttändet den 29 wärdsamt Memorial! högwördige Prest-Ståndet och Hederwärda Bonde-Ståndet hafwa den l?:de och r8:de dennes återremitterat till Lag,Utstottet desi, till följe af Kongl. Majtts Nådiga Proposition afgifne förslag till en Strafflag emot omättligt bruk af starka drycker.
Olyckan blef s&amp; mycket större, som sångerskan icke visade nog omvexling i sången, skådespelerskan ej nog uppfinning i spelet. Det var kraftigt och duktigt, men för groft och jämntjockt utan dessa intelligenta detaljnyanser, som ställa de stora penseldragen i så skarp och träffande belysning. Därtill kommo tekniska brister, som förvånade. Oestikulationen var kantig och hållen i fattig stil, mimiken stelnade med hvar takt i stället för att alltmer lifvas, särskildt det sista afgörande stället, som Anna Klemning gaf så dramatiskt, var olycksaligt matt både lyriskt och sceniskt: * Raul — serai trofitto — pieta — io moro ». Att sångerskan icke kunde konststycket » le tomber roide », anse vi mindre väsentligt, enär detta knep ehuru teatraliskt effektfullt, alls icke är naturénligt; men å andra sidan äro frk. 0: s dåningar i 3 tempi det ännu mindre, säfiiga och för-sigtiga som de voro. Uppvaknandet, skriet och nya dåndimpen efter Raouls flykt vid ridåns fall utfördes så tafatt och venster-händt, att ändan här dessvärre alldeles icke krönte verket. Applåderna ljödo också med ovanlig tunnhet efter denna akt, särdeles den fjärde inropningen var oerhördt klen. Helt annat ljödo de vid de 6, 7 inropningarna af Anna Klemming, som, ehuru novis i denna scen, öfverträfvade sin gamla rutinerade konstsyster. Härmed kunde nu åskådarne ha hemförlofvats. Femte akten är ju rakt ingenting med tre fjerdedelar uteslutna, sång och spel så matta, regien så dålig som vid denna representation. Att frk. Oselio icke i en sådan 5: te akt kunnat reparera 4: de aktens succés d ’ estime, är naturligt, men hade akten gifvits helt, så hålla vi det för ganska troligt, liksom vi hålla prisförhöjningen till denna föreställningen för otroligt onödig. Orkestern Bpelade operan visserligen bättre än i fjol vid samma tid, men gjorde ej heller nu tillfyllest Biåskören lät flerestädes jämmerligt och ej Bå stämningsfullt som vederborde.
I denna societet var Backman fruktad och afskydd för sin skarpa tunga, sin grymma härmningskonst och icke minst för sin stora processlystnad. David Carnegie och hans firma hade af Backman blifvit kvald med processer i flera år. Också hatade David Carnegie Pehr Backman som pesten, och Backman gycklade beständigt på ett alldeles icke harmlöst sätt med den Carnegieska försiktigheten och viktighetsmakeriet. Backman hade en lång stund underhållit sig med John Hall om taflor och skulpturer, men på en gång bröt han af och började tala, gå och snusa ackurat som David Carnegie. John Hall hade ej kunnat hålla sig ifrån att småle, men han hejdade sig samvetsgrant och sade: – Jag ber ödmjukast herr Backman att ej härma David Carnegie för mig, han är en hedersman, och fast jag väl inser hans muntrande sidor, öfvervägas de dock af hans stora förtjänster, på hvilka min salig far satte stort värde. Det blixtrade till i Backmans ögon, då han, talande som Carnegie, började följande harang: – John Halls uppfostran har icke varit riktad på detta för hans framtid viktiga göromål, nämligen att fortsätta husets vidsträckta traditioner. Lämnad nästan i oberoende af allt annat än sin vilja, upptagen af själfvalda nöjen, såsom inköp eller uppställande af naturaliesamlingar, målning, ordensinrättningar, resor och annat sådant, kunna contoirsgöromålen icke skötas, som de borde. – Har herr Backman hört David Carnegie säga detta? frågade John allvarsamt. – Nej bevars, vi talas aldrig vid. Men jag har sett det skrifvet. Och det kan herr Hall också få se. Titta på det här brefvet! Backman drog upp ur fickan ett bref, som han visade John, och pekande på de nyss reciterade orden, läste han vidare med en ypperlig härmning af de Carnegieska strupljuden och den skotska brytningen:
Nämnde talare utlät sig mot Utsk:ts förev:de Betänk., och förmenade det vara både ofullständigt och partiskt. Denna åsigt kan jag för ingen del biträda; och vågar till och med uttala det omdöme, att jag knappt någonsin sett något Utsk:s-Betänk., hvilket varit, icke allenast så grundligt och väl uppsatt, utan äfven så litet partiskt som detta. Det synes verkligen vara temligen mycket begärdt, att en utredning af en fråga skall lika mycket understödja den sak, som man förkastar, som den, man understödjer. Detta Utsk:s-Betänk. har verkligen förefallit mig vara till den grad fullständigt, att jag är öfvertygad, att, om alla ledamöter härstädes varit i tillfälle att taga den der förekommande utredningen i noga öfvervägande, man sannerligen icke behöft någon diskussion för frågans afgörande, utan genast kunnat skrida till votering. De skäl, som nu å den motsatta sidan blifvit andragna, hafva icke i någon mån kunnat förändra min i frågan förut fattade åsigt. Jag vill icke stödja mig på någon lärd brochyr i ämnet, utan anser tillräckligt att taga Utsk:ts Betänk, till utgångspunkt. Utsk:t har till en början gjort en resumé af de motioner, som blifvit i ämnet aflåtna, med begäran »att R. St:r måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att K. M., med upphäfvande och ändrande af hvad i K. Stadgarne för Carolinska Medicokirurgiska Institutet d. 26 April 1861 kan finnas deremot stridande, ville åt nämnda institut medgifva rättigheten att, i likhet med universiteternas medicinska fakulteter, anställa teoretisk medicinsk eller medicine-kandidat-examen, och sålunda, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Iv. Sundhets-Colhii förslag, ånyo ställa Carolinska Institutet såsom ett sjelfständigt läroverk i jemnbredd med de medicinska fakulteterna vid universiteten. » Häraf synes tydligen, att R. Surs begäran endast och allenast afsett ett återställande till Institutet af en rättighet, eller, rättare sagdt, en pligt att kunna få examinera uti de läroämnen, uti hvilka Institutets lärare undervisa.
Vid samma riksdag väcktes dessutom särskilda förslag inom Preste-ståndel, att af husbållnings-sällskaperne bilda municipal-inrättningar, och inom Borgare-ståndet, om inrättande af kommunal-styrelser för såväl Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. JW 127. socknarne som länen, hvaraf följden blef, att Ständerne uti en underdånig skrifvelse begärde, det Kongl. Majit måtte infordra sakkunnige mäns yttranden om införande af en ordnad kommunaloch municipal-slyrelse. Landshöfdingen i Elfsborgs län afgaf ett förslag till menighets-styrelse för socknarne och länen, hvilket Kongl. Majit lät på statens bekostnad trycka, hvarjemte Kongl. Majits samtlige Befallningshafvande anbefalldes, att deröfver meddela utlåtanden. Dessa blefvo sedermera, jemte anmärkningar af dåvarande Statssekreteraren Danckwardt, öfverlemnade till den år 1838 förordnade så kallade fattigvårds-kommittéen, som utarbetade förslag till socken-, häradsoch länsnämnder. Vid 1840 års riksdag blef af Lag-och Ekonomiutskotten ett förslag upprättadt till lag icke blott för sockenstämmor och sockennämnder, utan ock för häradsoch länsnämnder, men Ständerne blefvo likväl icke ense om de sednare, utan hemställde till Kongl. Majit endast förslaget angående sockenstämmor och socken-nämnder, i följd hvaraf, på sätt förut är omtaladt, de särskilta nådiga förordningarne af den 29 Augusti 1843 utfärdades. Vid 1844 års riksdag hvilade denna fråga, men vid 1847—1848 årens riksdag väcktes ånyo hos Ridderskapet och Adeln förslag om fögderioch länsvis ordnade municipalstyrelser, hvilket förslag dock af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet afstyrktes och dervid Rikets Ständer läto bero. Samma öde rönte vid riksdagarne 1850 —1851, samt 1853—1854 väckta särskilda motioner om inrättande af länsnämnder eller landsting.
Hagel och Handskar, alla slag. För dessa artiklar borde nu gällande införselslull fortfara. Hattar. Utskottets förslag i afseende å stråhattar af alla slag bifölls; hvaremot ståndet ansåg alt vid nu gällande införselstull å öfrige slag hattar borde förblifva. Horn. Hudar och skinn. HäktorHakar och Hys kjör samt Hängslen. Ståndet ansåg nu gällande införselstull för alla dessa artiklar borde förfara, med undantag af under artikeln Hudar och skinn upptagna "finare skinn för tillverkning af handskar samt portföljoch etuiarbeten, i afseende hvarå Ståndet godkände Utskottets förslag. Instrumenter. Ister. Jern oell Jernskrot. Hvad Utskottet i afseende å dessa artiklar hemställt, biel' af Ståndet bifallet, nied undantog af införselstullen å under rubriken jeru upptagne ”kanoner, stycken, nickhakar och mörsare, ostämplade och oborrade”, ”hällar, lod och lödjor” ”jerntråd'’ samt ”opoleradt och poleradt manufakturoch handtverkssmide”; och skulle tullen å kanoner, stycken, nickhakar och mörsare samt hällar, lod oell lödjor bestämmas till 4 r:dr skeppundet samt å opoleradt smide till 18 sk. och å poleradt dito till 24 sk. skålpundet; för jerntråd skulle nu varande tull-bestämmelser fortfara vara gällande. Kalk bifölls; men införselstullen å Kardor och Kar dläder borde i enlighet med 1845 års tull-taxa bestämmas. Kläder, gång-, linneoch säng-, ej specificerade. Ståndet antog Utskottets förslag om upphäfvande af nu gällande införsels-förbud; men ansåg tullen böra utgå efter 33^ procent af värdet. Spetsar och blonder och Knallhattar. Ståndet godkände Utskottets hemställan i afseende å dessa artiklar; men å artikeln Knappar. Ansåg Ståndet nu gällande tull-bestämmelser böra fortfara.