Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För närvarande, d. v. s. under qvinqvenniets sista år, kostade 1 Sk« tackjern vid länets stångjernsverk, sedan frakt och omkostnader äro tillagda, från 13,88 till 18 R:dr eller i medeltal 15,78 R:dr, och priset på kolen varierade från 1,42 till 3 R:dr eller i medeltal 2,6» R:dr per läst å 12 tunnor. Till ett skeppund stångjern erfordras från 23,44 till 25,66 lispund eller i medeltal 24,61 lispund tackjern, och från 14,09 till 23,35 eller i medeltal 19,51 tunnor kol. Arbetslönen, då deri inberäknas betalningen för så kallade öfverjern och öfverkol jemte öfriga förmåner af utfordring för kol och begagnande af planteringsland m. m., kan ej antagas till mindre än 2,25 R:dr per skeppund. De bruk, som måste betala tackjernet med 15,78 R:dr och kolen med 2,6» R:dr per läst, kunna således ej tillverka sitt stångjern till lägre pris än 20,71 R:dr, och då dertill lägges bevillning och kommunalskatter samt frakt och omkostnader för jernets transport till Stockholm, dess vanliga afsättningsort, med 1,50 R:dr, så kostar jernet producenten på afsättningsorten 22,21 R:dr per Sktt B.v. Vid närvarande låga jernpris, senast noterad t till 7 R:dr per centner, motsvarande 22,40 R:dr per Sk« St.v. eller 24,64 per Sktt B.v., blifver behållningen endast 2,43 per Sktt B.v. eller 2,21 R:dr per Sktt St.v. Huru den vinsten blir för de bruk, hvilkas materialier öfverstiga medelpriset, faller lätt i ögat; de skulle ovilkorligen arbeta med förlust, om ej deras stångjern funne afsättning inom nästgränsande landsort, sedan den till stor del blifvit förädlad till manufaktur. Skulle jernpriset fortfara att falla, synes tydligen, att de Tab. Litt. 0.
BÖR BLI HET ATT LJUFLIGT DOFTA GIFVIT GODT OCH KORT, FÖRDEL SÄGS DE SOM UPPSLAG UTAF IFVER SOM HVEM BITTER STRID. ett. PARTI •ETT ANNAT EJ DRIFVIT ALL M I N TID, SYDPALINDROM. TUNGT OCH LÄTT. JÄTTE IBLAND SYSKONS MED BLOTT JAG FROMMA SATSER I DYRT OCH VÄRDELÖST KAN VARA LOGOGRYF. FABT BIFLOD LÄRDOMSLJUSEN ÄN I DAG. OCH EN 9) 8) HÖG DEN FÖRSTA AMERIKA. SKILDA SLAG. ETT TVISTEFRÖ BLAND INOM FORNNORDISK TILL D O N A U, MÄRKLIG UT5) ETT LÖFTRÄD, SNABBSEGLANDE I D I M år 1894. Ärade läsarinnor! Vi stå nu i begrepp att af sluta den löpande årgången af Idun och begynna en ny. Sex år hafva i dessa dagar förflutit, sedan Idllll utsände sitt första profnummer, och af det lilla frö, som då utsåddes, har blifvit ett stort träd, hvars rötter trängt genom hela landet, ja långt utom dess gränser, och hvars grenar, om vi få tro de utlåtanden, som från aUa håll kommit vårt företag till del, burit rika frukter till snart sagdt hvarje vrå af såväl vårt eget land som vårt grannland Finland. Det ständigt ökade förtroende, som sålunda visats oss, och som medfört en oupphörligt stegrad spridning af Idun, har ej kunnat annat än sporra våra bemödanden att göra tidningens innehåll allt bättre och rikhaltigare. Idun SlouJioJM, G, i;, a ', iU (.-; JiäUr.-AMivb. N:r 43 (149) F r e d a g e n den 24 oktober 1890. Tidningen kostar Amioiispris: endast I kr. för kvartalet, med 35 ö i e pr petitrad (10 stafvelser). För » Platssökande, och » Lediga platser^ IdunsModeoch Mönstertidning I kr.
St:rs Bauk inlemnar prof på ett mot efterapning mera betryggande sedelmynt, än det nu gångbara, på följande vilkor: Hvarje tällande utför 2:ne fullständiga prof, nemi. ett för tryckning i kopparpress, såsom i England och Amerika brukas, i hvilka länder sedeltillverkningen ernått sin största fulländning, och det andra beräknadt för tryckning i boktryckarepress, såsom det sker i Sverige och flere andra länder. De stämplar, som skola begagnas vid användandet af den för bemäldta tryckningsmethoden, böra vara utförda på så sätt, att tryckningen kan verkställas utan större kostnad, än den, som vid tryckningen af sedelmynt eger rum i ofvannämnde länder. De stämplar åter som äro ämnade att begagnas vid användandet af den sistnämnda melhoden, böra vara så beskaffade, att tryckningen kan verkställas för lika billigt pris, som det, hvartill de, i R. St:s Bank utförda, nya BrivatBanksedlarna nu lemnäs. Till utrönande af hvilket prof, som är mest betryggande mot efterapning, skall det stå hvar och en fritt, af de täflande, alt inom 6 månader efter fataliedagen för profvens inlemnande, d. v. s. inom den 1 Januari 1853, eftergöra hvarandras prof i deras helhet, då det prof, som befinnes svårast alt eftergöra, belönas med det utfästade priset 8,000 r:dr b:co. För bedömandet af de sålunda eftergjorda profven, äga Hrr Fullmäktige i R. St:s Bank att utse en Komité af Sakkunnige män, inför hvilka hvar och en af de täflande äger rätt att meddela alla de uplysningar om sin method, hvilka han för godt finner. Hrr Komitérades utlåt, öfver profven skall vara fälldt innan d. Este April 1853. Så snart prissumman blifvit utbetald, är den prisbelönte ovägerligen förpligtad att till Banken, utan vidare ersättning, inlemna fullständig skriftlig förklaring öfver sin method att vid tillverkningen af sedelmynt gå till väga.
Så lyfhon bär om sin hals, skulle Kleopatra ha sålt ter hon sina vackra, bruna ögon, strålande af sin odödliga själ. » Giftermålet skall äga rum i denna månad i fuktig glans, och smyger sig intill mannens arm. » Ack, ja, Andreas. det blir en säll tid. New-york. Hertigen har från England erhållit en mängd lyckönskningstelegram, bl. a. från prinjag tänker också därpå. Då jag går förbi Babysin af Wales och lord Lansdowne. Efter brölbasaren, blir jag alltid stående utanför skyltlopet skola hertigen och hans unga gemål förefönsterna och beundrar de små utstyrslarna. taga en resa genom Europa, på hvilken brudens Hvilka saker de ha där. jag har redan gjort mitt val. Naturligtvis måste alltsammans vara af moder, fru Vanderbilt, skali beledsaga dem. Som det säges, får fröken Consuela, likt alla fin battist med spetsar ... » Förstämd låter Andreas sin arm sjunka. döttrar af Vanderbiltska familjen, 10 millioner » Vi ha också andra plikter än att välja utdollars i hemgift, en summa, öfver hvilken hon under sin lifstid äger att uteslutande förfoga. styrsel. » » O ja, det vet jag n o g. Jag vet mycket väl Hertigen får 3 millioner dollars. hvad som passar sig, och jag kommer inte att * älska mitt barn mindre, för att det hvilar i battist Meddelande. Vi hafva ombedts meddela, i stället för i groft linne. » att författarinnan till den nyligen utkomna boken Härtill ges intet att invända, och Andreas går » Tysta djup » ej är den fröken Anna Roos, som sin väg med ett kort, men vänligt: » Adjö, nu är ordförande i K. F. XI. K. måste jag gå på kontoret. » Han ler, medan han ger sina ordres och mottar sin korrespondens, och kan knappast gifva Extra fin * * ••&gt;: W * ^ masimW^B^^^^ w w A w fullgod. 319 sig till tåls, förrän han åter är hemma. Där väntar honom en liten öfverraskning.
Bland de roller, hon under den hittills refererade delen af sin teaterbana, utom de ofvannämnda, utförde, hafva vi här utrymme blott att nämna några få: Desdemona, Ofelia, Lady Macbeth och Beatrice ur den Shakespeare ' ska repertoaren, Rosaura i » Lifvet en dröm », Thusnelda i » Fäktaren från Ravenna », Grillparzers » Sappho », Fanchon i » Syrsan », Seraphine i Sardous tidsmålning af samma namn, Mathilde i Björnsons » D e nygifte », Katri i Wecksells » Daniel Hjort », Regina i Topelii » Regina von Emmeritz », Elisabeth i » Maria Stuart » (Schiller), Adrienne Lecouvreur, Maria Tudor (Hugo), L u - cretia Borghia (Hugo). Under vistelsen i Helsingfors i slutet af 1860-talet inföll emellertid den ej blott intressantaste, den helt visst äfven betydelsefullaste episoden afhenne3 konstnärslif, i följd af hvilken hon ej blott lade i dagen, att hennes artistiska energi stod på samma höjd som hennes artistiska begåfning, utan ock outplånligt fäste sitt namn vid en nationel rörelse af djupaste betydelse. En af de dåvarande ledarne för den s. k. fennomanien, d:r Kaarlo Bergbom, fick den idén att bringa finska språket upp på scenen. En annan af fennomaniens förste målsmän, den högt begåfvade, tidigt bortgångne Alexis Kivi, hade efterlemnat bl. a. sceniska alster ett drama med bibliskt ämne: » L e a ». Be* Hennes porträtt som Eboli är fäst å duken af målarinnan frih:n Leuhusen. jlOLMGREN. sättandet af de manliga rollerna vardt snart uppgjordt bland den studerande finska ungdomen i Helsingfors. Men den kvinliga rollen — den enda dylika i stycket samt på samma gång titeloch hufvudrollen, på hvars utförande hela stycket beror — hvem skulle spela den? Man vände sig till Svenska teaterns främsta kvinliga artist, hvilken knappast kunde ett ord finska, och fick ja.
Maj:ts och Rikets Götha Hofrätt öfverklaga t Rådstufvurättens omlörmälda Beslut, och Kongl. Hofrätten genom särskilda Utslag den 15 Mars innevarande år sig utlåtit, att enär den omständighet, att ifrågakomma förskrifningar icke blifvit vid uppvisandet inför Stockholms Rådstufvurätt uti dess protokoll ordagrannt införda, ej utgjort hinder för Rådstufvurätten i Götheborg att den sökta inteckningsförnyelsen bevilja, blefve, med undanrödjande af öfverklagado Besluten, målen visade åter till sistnämnda Rådstufvurätt, som hade att, derest ansökningarna inom viss stadgad tid fullföljdes, öfver desamma nytt laglikmätig! utlåtande meddela, Rådstufvurätten val den 28 i sistberörda månad uti ifrågavarande fem ärenden de sökta förnyelserna, »i följd af Kongl. Hofrättens Utslag,» beviljat, men icke desto mindre, då Styrelsen ånyo förfarit på samma sätt med fem andra inteckningsärenden, åter af enahanda skäl, som finnas ofvan anförda, afslagit ansökningarna tili dess Styrelsen äfven i dessa ärenden tillvunnit sig Kongl. Hofrättens föreskrifter af lika lydelse, som i de förra, samt än ytterligare, sedan Styrelsen för icke färre än sjutton andra inteckningars förnyande vidtagit enahanda åtgärder, på lika sätt förfarit.» »Styrelsen har till utveckling af sin talan anfört: att af ordalydelsen i ofvanberörda 23 §, borde ostridigt följa, att det åliggande borgenär, i fall som förevarande, hade vid den Rätt, som inteckningen beviljat, endast vore att dit ingifva den andra Rättens bevis derom att inteckningshandlingen blifvit inför sistberörda Rätt i hufvudskrift företedd, och att för - 9 nyelse-ansökningen blifvit å handlingen tecknad; — att det väl vore stadgadt, att intecknings-handlingen skulle företes att i intecknings-protokollet införas, men deremot saknades all föreskrift om att det bevis, borgenär till
Jag vill ej fresta R. o. Adis tålamod länge, men denna principfråga är så vigtig, att om den princip, som här är ullalad i 17 §:n, blir kullkastad, så tror jag, att hela faltigvårdsbetänk. blir utan gagn, och att det bade varit långt bättre, om hela författningen ej kommit i fråga. Det förundrar mig på det högsta, altman här vill söka kullkasta en princip, så allmänt vedertagen, och såsom riktig erkänd, nemi. den, att man måste gifva understöd åt fattiga personer, sorn ej sjelfve kunna sig försörja, men att de böra återgälda detsamma, i händelse de komma i sådana omständigheter, att det blir dem möjligt. Fattigunderstödet måste således i min tanke nödvändigt anses som ett lån, såvida icke alla lättingar skola förvandlas till liggare och fattighjon och blifva en verklig olycka för hela samhället. Jag begär bifall till det 1 morn., utan någon förändring. Hr von Hartmansdorff: Det är i afseende på det formella i saken, som jag önskar att få yttra mig. Jag tror nemi., att då Hr Frih. o. Landtm, behagat föredraga §In i sin helhet, så borde det också vara tillåtet för dem af R. 488 Den i3 Mars e. m. o. Ad:s ledamöter, som till alla delar gilla §:n, att jemväl få framställning på densamma i sin helhet. Då jag tillhör deras antal, som äro af denna mening, endast med det undantag att jag önskar en liten förändring af ordalagen i 2 morn., så får jag hos Hr Frih. o. Landtm. anhålla om en så beskaffad proposition. Hr von Hohenhausen: När hittills flera mom. under samma § förekommit, så har Hr Frih. o. Landtm, föredragit §:n momentvis.
Inrikes år 1829 2,780: 42- t5. år i83o . 2,817: 74. 22* samt genom Export år 1829 7. S:r 8,608: 17. 5. 4:o Angående de åren 1820 och 1822 företagne arne Krutförsäljnings-Expeditioner, finnes af räkenskaperne att, af de för Expeditionen till America balancerade 20,138: 5.11. år 1829 influtit 82: 33.— så att vid i83o års slut fortfarande balanceras 20,082: 20.11. hvaremot de för Expeditionen till Medelhafvet vid 1828 års slut återstående 23,o37 R:dr 9 sk. 7 r:st. lill oförändradt belopp utbalanceras lill år 1831. 5:o I fråga om den af i83o års Revisorer hos Rikets Ständer anmälda försäljning, till Handelshuset Jacob De Ron & Söner af åtskilligt i Kongl. IvrigsCollegii förråder befintligt Tackjernsgods, för ett sammanlagt värde af något öfver 3o,ooo R:dr, hvilka köparne förbundit (7*) ( 53 ) sig, att, inom 1826 års utgång, betala, få Rcvisorerne lemna följande vidare upplysningar. Sedan den af Kongl. Maj:t, den 23 Januarii 1827, Handelshuset beviljade förlängda tid tili 1828 års slut, hvarigenom allt godset skulle vara uttaget och hetaldt, förflutit, utan att mer än 3,808 Sk® 4 L® 3 ® ännu voro efter hand uttagne och betalde; anmälte hos Kongl. Maj:t K. KrigsCollegium, den 7 December 1829, i underdånighet detta förhållande; äfvensom att Handelshuset, på K.
M. sin åsigt i denna del; men i det skick saken nu är, tillstyrker jag, att man måtte låta dervid bero. Hr Cederschjöld: Sedan ämnet numera blifvit före - Den iS Maj. mål för en vidlyftig discussion, samt flera invändningar blifvit gjorda emot den åsigt, jag i ämnet uttryckt, anser jag mig böra närmare utveckla min mening och söka vederlägga anmärkningarna deremot. En talare har sagt, att frågan, såsom rör:de handeln, derföre naturligen vore af oeconomisk beskaffenhet; men till denne lagfarne man hemställer jag, huru det då lomme att gå med hela Hand.bm. Så vidt den gör något skäl för namnet, innefattas väl äfven der åtskilliga föreskrifter rörtde handel. Samme ledamot liar sagt, att frågan nu vore en cohstitutionsfråga, som altså icke tillhörde LagUtskts behandling. Jag får erinra, att någon gräns icke finnes i grundlagen uppdragen imellan civil och oeconomisk lagstiftning. Jag har vid en föregående riksdag väckt motion om bestämmandet af en sådan gräns; men Conslit.Utsk., som fruktade att i detta fall ej förmå gifva riktig definition, afslog motionen. Man måste altså uti det allm. begreppet spka ledning för sitt omdöme i detta afseende. Man har väl sagt, att Utsk. just derföre icke kunde upptaga frågan, emedan det icke tillhörde Utsk. att pröfva, örn den vore civillagsfråga. Men denna pröfning var redan försiggången, i det Landtm, och Ståndet genom remissen förklarat LagUlsk. vara behörigt, och efter en sådan förklaring hade det ålegat Utsk. alt ingå i handläggning af saken. I annat fall skulle ju Utsk. ständigt kunna skicka från sig ditremitterade frågor, under förebärande, att Utsk. vore osäkert 0111 deras natur alt höra under Utsk:s handläggning. Man har talat om strider. Jag är icke någon vän af sådana, men ännu mindre af reträtter; jag vill stå fast på den plats, der jag har laglig rätt att vara och verka. Jag har upplefvat t. ex. striden om gransen för Ständernas rätt alt granska statens inkomster och utgifter.
Utskottet som om det af motionären framställda förslag afsåge en ganska ringa ersättning för den öfning, som, genom upphörandet af nu föreskrifna beväringsmöten, ginge förlorad. Afven om de föreslagna skjutöfnin - Sammarin. Stalt-, Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltels Belänkande Nio 31. 3 garne allestädes med behörig noggrannhet verkstäldes, ett förhållande, hvilket, efter den uppgifna planen, torde blifva svårt att behörigen kontrollera, så vunnes dock derigenom allenast skjutfärdighet, en visserligen för soldaten nödvändig egenskap, men hvilken hos innevånarne i flera delar af riket redan förut finnes utbildad; hvaremot ringa eller ingen kännedom i exercis, marscher och manöver kunde vid sådane skjutöfningar vinnas, äfvensom ej ens i planen för dessa skjutöfningar ingår att bibringa manskapet begrepp om lifvet i läger och fält, om disciplin och krigstukt. Utskottet hemställer således att motionen må af Rikets Ständer afslås. Stockholm den 1 Juni 18G3. A o 31. Ank. till Exp.-Utsk. den 9 Juni 1863, kl. 10 l. ra. Betänkande, i anledning af dels Kongl. Majlis nådiga Proposition, om tillägg uti 15 § af Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, angående den allmänna beväringen, dels enskilda motioner i ämnet. Genom högstberörda nådiga Proposition, som är aflåten den 24 Oktober 1862 samt återfinnes under N:o 2 i 1 Samlingen 1 Afdelningen af bihanget till Riks-Ståndens Protokoll vid denna riksdag, har Kongl. Majit för att lifva den fosterländska anda, som framkallat det frivilliga skarpskytteväsendet, samt på det att fäderneslandet derigenom må vinna en stridbar manlig befolkning, på samma gång lättnad gåfves denna befolkning och möjligen förminskning i Statens utgifter kunde uppkomma, i nåder föreslagit följande tillägg i 4 Sammans Slats-, Lagsamt Allm.
Boken heter Eva Nol-cle~zlljelm ' ocli förf., Ebba von Kock, har efter hvad vi tro, här för första ghngen inskrifvit sitt iiamii på deii svenska roinanlitteraturens blad. Möjligen är detta inledningen till en fran~g&amp;ngsrik författsrebana, ty P Eva Nordenhjelin 8 inger viss? löften, oaktadt all sin omogenhet - vi säga omogen, i trots af att denna, e11 kvinnas Iiistoria » iipprnllar för den deltagaiic2e läsaren en mycket sorglig, på pröfningar rik lefnadsbana. O n vi då till sist niiiniia beii fan~iljeliistoria » vid minn Dagny, som den frRn ~äderneslandets följetoiigsafdelning)) fördelaktigt kända, förf. nzed signaturen J-2~ Bnz skänkt var litteratur, tro vi oss ha uttönit f örrhdet inoni clenna af delning. Här Iiäjdas jag dock af ett utrop, solil ljuder mig till mötes från alla Iiåll. men &gt;Fru Petterkvist)) då! » - » Har ni glöint fru Petterkrist? 2 - Ingaliinda, fru Petterkvist &amp; r icke glömd, jag liar endast velat spara lieane till sist såsom barnen göra, då de lin nigonting godt att bjuda på. För öfrigt kan denna Bok ju ej inrangeras under någon af de kategorier, jag liittills beliaiidlat, därtill intar fru Petterkvist en illtför enastående stiillning. Må 11011 därför få sig sitt lilla egna kapitel. J a, I StockAoZm af fr21 Petterkvist är onekligen i inånga afseenden en rätt eiiastkende företeelse inom v %r litteratur, åtininstoiie liar det oinråde, soin af fru Petterkvist betradts - det novellistiskt.-hiimoristiskt-tendentiösa, om jag så far uttrycka mig, förr ej någon kviulig författare vågat sig in på.
Af flere talare har landsförvisnings-straffets olämplighet blifvit ådagalagd, likaledes har man visat det obehöriga deruti att conventiklar beläggas med ansvar; och oaktadt man gör dessa medgifvanden, fortfar man dock att bestrida den Kongl. Propos.; och denna innehåller likväl egentligen icke annat än borttagande af ansvar för affall och för conventiklars hållande. Man kommer verkligen i förlägenhet om man för sig vill förklara orsaken till detta envisa motstånd. Forskar man närmare derefter skall man finna den egentligen uti rubriken på lagförslaget. Det är ordet religionsfrihet, som skrämmer motståndarne. Om någonsin skuggrädsla har funnits, måste det vara nu, då man hindras att antaga en erkänd behöflig lag, endast af fruktan för ett ord. Då man talar om nödvändigheten af religiös enhet och om faran af olika tro i religiöst afs:de, har man då tänkt på huruvida sådan enhet är möjlig eller om det står tillsammans med protestantismens idé, — att icke säga med Christi lära, — att genom yttre våld söka framtvinga sådan enhet. Oell låter en sådan enhet genom verldsligt våld verkligen framtvinga sig? Jag har under de allmänna öfverläggningarne sökt visa att enhet i tro icke ens finnas hos Svenska Kyrkans presterskap, ännu mindre hos hela folket. Att fullkomlig enhet icke finnes hos presterskapet, vill jag styrka med ett enda exempel, ehuru otaliga kunde anföras. Man måste väl få antaga att åtminstone en del prester tro hvad de lära sina åhörare efter den nu till lärobok begagnade kathekesen. Men det nu af komiterade upgjorda nya kathekes-förslag innehåller flera väsentliga satser, som helt och hållet strida emot nuvide kathekesläror, och då man äfvenledes nödsakas tro att komiterade icke skrifvit annat, än hvad som öfverensstämmer med deras öfvertygelse, följer ju deraf att komiterade, hvilka samtlige äro prester, hafva en olika tro med de prester, hvilka antaga den gällande kathekesens lärosatser.
Nu blef orgelnisttjensten ledig och min bror erhöll den. Han var ofta sjuk, och då ingen annan dertill kunnig person fanns att tillgå, skötte jag orgorna i hans ställe. Slutligen hade han på nära tvenne års tid ej mera orkat gå opp till kyrkan, när han dog. Ingen tänkte mera på att en qvinna spelte orgorna, min plats syntes ej nere ifrån kyrkan. Svårigheten att få någon vikarie gjorde att jag äfven fick fortfara att spela hvarje söndag, till dess ny orgelnist hann anskaffas, ehuru det skedde med mycken tvekan. För det arfvode jag erhöll skulle ingen karl åtagit sig mödan, för en qvinna var det en riklig inkomst. Sedan min musiktid har jag lefvat, som de flesta gamla ogifta, utan mål, utan glädje, ett ödsligt lif. Smågycklet, åtlöjet har förbittrat mitt lynne och gjort mig gnatig. En ädel och stor skald råder qvinnan att icke vilja vara annat än vacker och älskvärd, det är ju dock qvinnans högsta välde. Orden minnes jag ej noga, men sådan är meningen, och med hvilket besannande bifall citeras den icke! Jag tror de flesta gerna ville lyda det berömda rådet, men – det har sig ej så lätt, att göra sig vacker och älskvärd. Att lefva endast för sig sjelf, att ej kunna göra någon nytta i lifvet för andra, detta ensamt är nog att nedtynga en qvinnas sinne och hjerta. Men är detta ett fel, är det en löjlighet? Är det icke en olycka? Hvarföre skrattar man då åt henne, hvarför ger man henne icke en möjlighet att kunna verka något för andra, äfven hon?“ „Och likväl Elise“, sade Helene allvarligt, „har du dock något qvar. Du har nödvändigheten att sy ytterst flitigt för att kunna lefva och är sålunda dock nyttig på ditt sätt. Men det der hotande jernspöket, som vandrar sin väg kring jorden, symaschinen, låt uppfinningen hinna sin högsta fulländning och låt den bli allmän, hvad återstår sedan för qvinnan? Måtte man bygga färdigt ofantliga fattighus, för att inrymma alla de qvinnor som bli brödlösa, när detta enda och sista dem medgifna arbete ej mera ger ens det knappaste bröd.
Särskildt får jag tillagga den bevekelsegrund, att R. o. Ad:s cancelli nu består af ett vida mindre antal personer än vid förra riksdagen, hvilka dock hafva lika mycket att göra som den större personalen vid sista riksdag; att R. o. Ad. alltid haft stor svårighet att erhålla notarier; alt det icke är utan exempel, att man vid början af riksdagen dertill får antaga personer, som, oaktadt de äro skickliga i andra afseenden, sedan mäste ombytas, emedan de icke hafva erforderlig vana vid delta slags arbete, samt slutligen, att då de blifvit antagna under förutsättning, att deras arfvode icke skulle belöpa sig till mindre än det, som var anslaget vid förra riksdagen, skulle jag och många med mig anse orätt, om. samma inkomst icke blefve dem garanterad. På dessa skäl får jag anhålla, att R. o. Ad. måtte instämma uti BondeSl:s beslut. Ilr Gyllenhaal, Lars Herman: Såvida jag vid uppläsningen kunnat fatta BondeSlts beslut, har derigenom blifvit stadgad en minimisumma, under hvilken BondeSt. ansett cancellibetjeningens aflöning icke böra få gå. Gr. Cronhjelm har delat samma åsigt; men jag vågar hemställa, huruvida R. o. Ad. anser sig tillständigt att, emot stadgandet i 24 §• Riksd.Ordm, nu bestämma en gifven summa. Jag hemställer, om icke sådant vore att gå StalsUtsk. i förväg; ty detta Utsk. har ännu icke varit i tillfälle att, efter öfverläggning med Hr Gr. o. Landtm, samt Talmannen, föreslå beloppet, hvilket skall ske vid riksdagens slut, med 4 IL 41 Den 17 M*rs e. m. afseende på göromålens vigt oell mängd. Jag tror således det icke vara fullkomligen grundlagsenlig! att nu på förhand garantera cancellibetjeningen en gifven summa vid riksdagens slut. Alla de skal, som af Gr.