Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hohenhausen: Jag är ledsen, att jag så länge och ofta nödgas upplaga R. o. Ad:s tid i denna fråga; men min öfvertygelse är så fast om behofvet i delta fall alt förebygga de verkliga olägenheter , som kunna inträffa till följe af denna författning, att jag mäste söka genomdrifva mitt förslag i detta fall. Genom den ordalydelse, jag haft äran nämna, har jag ingalunda velat säga, att icke åldermannen i morgon och öfvermorgon kunde kalla biträde ifrån samma person, örn det behöfdes, men lian må kunna skicka en annan i sitt ställe, och jag vill ej, att han skall kunna commenderas af åldermannen huru denne behagar, men biträde måste han i alla fall ifrån sin gård lemna och huru vacker idde herrarne än må tänka sig om communalförfattningnrna, så torde svårligen den, som åldermannen kommer att kalla till sitt biträde, skatta detta förtroende särdeles högt, utan, om han ofta besväras dermed , så lärer det väl ändå komma alt anses såsom ettonus. Behöfver åldermannen biträde, så lärer det väl egentligen vara för att upprätthålla ordningen, och då vänder lian sig väl till närmaste granne, som måste lemna biträde; men skulle man här gifva honom rätt att kalla hvem han behagar, så stöde det i hans skön att taga den, som bor hingst bort, i stället för den, som bor närmare, och om detta träffar en person, med hvilken grannarne liro missnöjde, så blir följden , såsom jag nämnt, att de se detta med stor fröjd och gamman. Jag måste således vidblifva mitt yrkande om det tillägg i detta afseende, som jag förut begärt, emedan jag är öfvertygad om, alt denna författning eljest skulle gifva anledn. till många olägenheter för allmogen. Den af Gr. Spens, vid det sednare af mig begärda tillägget, gjorda anmärkntn, att det borde stå ”dylik rätt” i stället för ”samma rätt”, finnér jag vara viii grundad, och ber således att få göra denna rättelse i mitt förslag.
S. D. Föredrogs ånyo utdrag, JV2 346, af Hedervärda Bonde-Ståndets protokoll den 45 dennes, med inbjudning till Preste-Ståndet att biträda Bonde-Ståndets vid behandlingen af Bevillnings—, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, J\s 4, angående vilkoret» för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade drycker, fattade beslut, hvarigenom bemälda Riks-Stånd godkänt Utskottets på sidan 11 uti ifrågavarande Betänkande gjorda hemställan, att al de algifter, som inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, vare sig i stad eller å landet, utom den femtedel, som för närvarande tillfaller Hushållnings—sällskaper na, ytterligare en femtedel må insättas i Landt-ränteriet för Landstingets räkning, dock alt i Stockholm hädanefter, som hittills, hela afgiften må tillfalla staden. Preste-Ståndet beslöt att, roed frånträdande af sitt i frågan förut fattade beslut, denna inbjudning antaga. Frän Vällofl. B or g are-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets Memorial, JVs 42, med förslag till sammanjemkning al Riks-Ståndens beslut öfver åtskilliga delar af Betänkandet J\° 35, angående reglering af Bankens lätteoch kreditiviörelse samt om användande af upplupet) bankovinst. Härvid förekommo: 1:sta punkten. Lades till handlingame. Vo ter ingspr opositionen godkändes. Sedan, på sålt af ankommet protokolls-utdrag inhemtades, Högvördiga PresteStåndet den 13 dennes antagit Höglofliga Ridderskapet och Adelns inbjudning att biträda sistnämnda Riks-Stfinds och Borgare-Ståndets sammanstämmande beslut i ämnet, förklarades frågan om de i dessa punkter föreslagna voteringar i förstärkt Banko Utskott hafva förfallit.
Trollenäs, hvars nuvarande fideikommissarie är friherre Nils Trolle, gift med friherrinnan Anna Leijonhufvud, är ett urgammalt gods, som aldrig innehafts af andra släkter än den Thottska under Skånes danska tid och sedan af den Trolleska. Den äldste kristne man af Thott-ätt, som historien omtalar, lefde omkring 1 1 6 0 och ägde möjligen redan då Trollenäs. IDUNS JULNUMMER Ett vackert slott är äfvenledes Torup, vid hvars historia många ryktbara personers namn äro fästa. Här lefde konung Kristiern IILs trogne vapendragare, herr Truid Ulfstand, h ä r lefde Kristiern IV:s lärde vän Sigvard Grubbe, och konungen själf var h ä r ofta gäst med sin gemål Kristina Munk. Åfven den olycklige Corfitz Ulfeld var en tid gårdens ägare. De äldste ägare man känner lefde för öfrigt redan före 1400. Vår bild ger en vacker vy af det gamla herresätet, uppfördt sannolikt på 1500-talet, omgifvet af vattenfyllda grafvar, välvårdade planteringar och längre bort stora förtjusande bokskogar, som göra det till ett af de vackrast belägna i Skåne. Slottets inre motsvarar för öfrigt väl dess yttre. Dess nuvarande ägare kammarherre Gösta Coyet och fru Henriette Coyet, född friherrinna Cederström, ha därvidlag gjort obeskrifligt mycket. Alla våra bilder visa, att en fin smak varit rådande vid hemmets inredning, och friherrinnan Coyet, en af de mest och bäst kända skånska damerna, h a r därvid skördat en rättvis ära. Särskildt tornrummen äro nyinredda på senare år, det ena till bibliotek, en synnerligen lycklig tanke. Vår bild af biblioteket visar friherrinnan Coyet och bildhuggaren Walter Runeberg i färd med alt modellera hennes byst. Vi ha nu ofvan blott med några korta anteckningar ledsagat hvar grupp af bilder från de olika ställena, då det största intresset just synts oss ligga i bilderna själfva, ej i någon lång, förklarande text till dem.
Jag får först förklara, att allt hvad Herr Major Pålman i hufvudsaken anfört om nyttan af Medborgerliga rättigheters utvidgande lör Judarna, är öfverensstämmande så väl med min öfvertygelse, sorn med tidehvarlvets fordringar, när nemligen fudarne tillika iklädas samma skyldigheter, som an, dra Medborgare. Så mycket mera är jag häri ense med Herr Major Pålman, sorn jag anser allt det skadliga inflytande på Samhället, som för närvarande möjligen kan tilläggas Judarna, hufvudsakligen härleda sig Iran deras inskränkta medborgerliga rättigheter, som ej tillåta dem, utan i en alltför trång krets, utöfva sin industri. Jag vill icke heller bestrida något af allt det Herr Major Pålman anfört till beröm för Judarna, äfven i deras närvarande författning, ty jag bör aldrig bestrida det goda, sorn säges om Den 5 Maj. 55 mina medmenniskor, när jag ej känner bevis på motsatsen, och för öfrigt har allt förtroende till en sä värd Ledamots försäkringar härom. Men jag förklarar tillika, att jag tor min del ej kan bifalla allt hvad Herr Major Pålman i nog allmänna uttryck, i sitt Tryckta Utlåtande, anfört om våra Christna Handlande, emedan han än ej uppgifvit facta och bevis, och jag ej heller af någon annan erhållit säkra uppgifter, sorn kunna bestämma mig till ett lika omdöme om medborgare. Jag kan så mycket mindre hknlU lemna mitt bilall, som då jag ännu ingen annan kännedom härom har, än hvad jag hört, Judarne i sednare åren skola varit så väl vid leverancers som vid betalnings utbekommande för dem, visst icke mindre gynnade, än Christne Handlande. Jag påstår derföre icke, att hvad Herr Major Pålman härom yttrat, är ogrundadt; jag är tvärtom alltid benägen att tro en så aktningsvärd Ledamot ej fälla förklenande omdömen om Personer eller Corpser, utan att äga säkra uppgifter.
Besvärsoch Oeconoroie-Utskottet tillkänna’, att Ståndet, jemte det i Riksdags-Qrdningens 34 § bestämda antal Ledamöter uti Utskottet, utvalt arne Suppleanter, samt Hederv. Ståndet sedermera, medelst Protocolls-Utdrag af den 8 dennes, underrättat Utskottet, att den ene af dessa Suppleanter, Jonas Johannisson från Jönköpings Länl lomme att, under UtskottsLedamoten Anders Ericssons från Jemtlands Län anmälda sjuklighet, biträda Utskottet; så, enär hvarken nämnde § innehåller något stadgande om Suppleanter för Utskotts-Ledamöter, och 79 § Riksdags-Ordningen icke eller föreskrifver, att, i händelse af Utskotts-Ledamots af PresteBorgareoch Bonde-Stånden Jaga förfall, nå Utsk. Bet:de. N. o 3. 7 gon förut vald Suppleant bör i dess ställe i Utskottet inträda, men väl bestämmer de fall, då nytt val af sådane Ledamöter skall ega rum; har Utskottet häraf hemtat anledning att, till den åtgärd R. H. S. kunna anse lämplig, härmed göra vördsam anmälan derom, att Hederv. Bonde-Ståndet, på ofvanberörde sätt, utsett Suppleanter för de Utskotts-Ledamöter af Ståndet, som af anmäldt förfall äro hindrade alt sig i Utskottet infinna: bifogande härvid Riksdagsfullmäktigen Nils Månssons af Utskottets öfriga Ledamöter af Hederv. Bonde-Ståndet biträdda, serskilda mening i detta ämne. Slockholm den 16 December 1828. Utdrag af Protocollet, hållet i 11. H.
Jag anhåller således om afslag å BankoUlsk:ts Betänk, oell bifall till Hr Nordströms förslag. Frih. St. je r ns ted t, A u g. Willi.: Sorn jag i min till Utskds Betänk, lögade nservation sökt utveckla de skäl. som, enligt mitt förmenande, tala för srnåsedlarnes afskaffande, så vill jag ej uptaga Högloft. Ståndets tid med att återuprepa desamma, utan inskränker jag mig att i största korthet bemöta några mot mina motiver framkastade anmärkningar. Man har först och främst sagt, att följden af 1 rdrs-sedlarnes afskaffande och ersättande med silfver skulle blifva den, att tillfälle lättare skulle yppas lör börsmlinnen att samla och sedan utskeppa diet i omlopp varande sillret: jag deremot tror att det är mycket lättare för börsmännen, om de ville utföra silfver, att belt enkelt taga det i Bankens hvalf, hvarför jag anser att detta skäl helt och hållet förfaller till all kraft och verkan. Man har vidare sagt, att man skulle genom kursens fluktuerande förlora ränta å det utelöpande silfret. Jag åter tror att förlusten bielke större, om, vid en inträffande penningeomstörtning, man ej finge mer än vissa procent af sedelns nominella värde, hvilket vid alla våra realisationer verkeligen varit förhållandet. — Man har vidare påstått, att det lilla belopp silfver, som genom srnåsedlarnes indragning utkomme i rörelsen, ej vore tillräckligt, för att man skulle kunna ålägga privatbankerna att inlösa sina sedlar med silfver. Jag medgifver visserligen detta, om blott 1-rdrs-sedlarne skulle indragas; men ginge förslaget äfven om 5-rdrs-sedlarnes indragande i verkställighet, så anser jag att ett sådant åläggande för privatbankerna alldeles icke voro för strängt. Man har vidare framdragit de i Österrike under den svåra penningeställiiingen å 1848 inträffade förhållandena såsom bevis lör olägenheten af srnåsedlarnes indragande.
Academicum, med 8 särskilda sjukrum, 1 badoch 1 operationsrum, Medicinskt Auditorium samt boställsrum för Prefekten, 2:ne Amanuenser och 1 Vaktmästare. Denna inrättning har under sednare decenniet vunnit den utvidgning, att densamma, i stället för 14 fordom, nu har 22 sjuksängar. Borgerskapet, som före 1837 för 2:ne sängar erla Femurs-Berätlelse för Upsala Län, ^ 26 de Etthundra R:dr B:ko om året, deltager numera icke med någon bestämd årlig afgift i denna inrättnings underhåll, utan godtgör efter räkning omkostnaderna för hvarje patient, som derifrån intages. Genom det betydligt tilltagande antalet sjuke, som denna inrättning nu kan emottaga, hafva ock dess utgifter ökat sig, och endast Medikamentsräkningarna för Sjukhuset och Clinicum Ambulatorium tillsammans hafva de sednare åren uppgått till och med till 1,000 R:dr B:ko. 4) Chemiska Pr of essionshuset, innehållande boställsrum för Chemie Professorn, Auditorium, Laboratorium, förvaringsrum for Akademiens Mineralsamlingar samt i särskild byggnad rum för Vaktmästaren. 5) Observatorium Astronomicum, innehållande, jemte Auditorium, boställsrum för Observatorn och Amanuensen samt rum för Inrättningens Bibliothek. Sedan Rikets sednast församlade Ständer för ett ändamålsenligare Observatorium anslagit en summa af 25,000 R:dr B:ko, så kommer det nuvarande att för andra behof användas, så snart uppförandet af det nya, hvarmed början redan är gjord, hunnit fullbordas. 6) Nja Botaniska Prof essionshuset > med dertill hörande Botaniska trädgård, innehållande boställsrum för Historias Naluralis Professorn tillika med Orangeri, Djurhus och flera rum för naturalhistoriska samlingarna. Trädgården har under sednare åren vunnit en ganska betydlig utvidgning, hvarest flera för sydländska och tropiska växter väl inrättade drifhus blifvit uppförda. 7) Gamla Botaniska Prof essionshuset och trädgården.
IVIajtk, unden den /s Alaj^ samma än, om ssmmantnädandet ak den deruti omlänmalda Oomite^ bestäende, under ledning »i' Okvenste-Dammanjunlianen mm. D/V/e/r/ceoo/c, säsom Ondlänands, utaf kvns sk Don»I. Naj:t, oell kyna sk Dotslsällsnne ^enom val utsedde Dedamoten, livanekten, oeli sedun menlienände rstejemlininA under loppet, sf änet ,833 blikvit fulländad, oeli Domiteens Ondkärande den 17 i^pnil l83e), till Drizsoeli Dgmmsn-Doll6»ienn6 insändt Lommissionens samma du» ak»ikna uuilendäni-;s lienättelse, jemts ulls dertill bärande pnotoeoll. rotejewkninAsIänLd neli öfning liandlinzsn, samt bemalde Oolle»ien unden den >3 sistl. duni mecl dinus utlätande deröfver till DonAl. i^Iaj:t i undendäni^lret in!ro,nmit, lian Dun»I. !VIsj:t, eften pröfning oeli gk»orande, sä väl sk de unden Domiteens ofven!s»»nin^ar uppstäilds oell Don»I. l^Iapts Hädi»a Aianssniu^ umlenstsllda senskilta f,s»on> som sk ätsliilliAa
Såsom en följd af dessa underrättelser och anvisningar gjordes ock, genom sammanskott af enskilde personer i Örebro Stad, ett försök, att med växelundervisningsskolan derstädes förena en Elementar slöjdskola, hvarest, under loppet af 1834 års vår och försommar, 30 gossar tillhörande växelundervisningsskölan åtnjöto handledning i lineairitning, groffdning samt handterande af enklare redskap för trädslöjd. Försöket lemnade ett så vida tillfredsställande resultat, alt flera af gossarne ådagalade goda anlag för slöjdfärdighet och att 2:ne af dem, som röjt synnerlig fallenhet för teckning, blefvo under året anställde såsom Elever, den ena vid Tecknologiska Institutet och den andra hos en utmärkt skicklig Målare i Stockholm. Detta nyttiga företag, som koni att afbrytas i följd af behofvet, att, under årets senare del, använda den för undervisningen begagnade lokal till Provisionella sjuk vårdsanstalter, har dock sedermera ej blifvit fortsatt; men för samma ändamål, har ett inom Wiby Socken bildadt Hushålls-Gille, under de senare åren, låtit anordna så kallade slöjd-expositioner, hvilka der i orten äfven börjat visa den nytta man annorstädes af slika anstallter erfarit, genom det tillfälle de lemna Närings-idkaren, att, medelst jenniförelsen af egna arbeten med andras, kunna fullkomna sin konst, samt af den uppmuntran som vinnes af en lättad afsättning, genom varans allmängörande. Än mera direkt har Krigt-Rådet Sahlefeldt och hans Fru i lifstiden sökt att, i omförmäldte hänseende, gagna det allmänna, då de, för inrättandet af en Slöjdskola inom Kräcklinge Församling, anslagit ett kapital af ej mindre belopp än 3,333 R:dr 16 sk. Banco. Donationen har dock, efter Enkefru Sahlefelts år 1838 inträffade död, så nyligen utfallit, att förordnandet ännu icke hunnit hringas i verkställighet; och är det således först om ett eller annat år, som nyttan af denna Krigs-Rådets och hans Frus frikostighet kan erfaras.
Detta alt lof, war jag troligen hälla; Sä sant mig Gud hjelpe til lif och siäl!" De i denna Ed uptagne föreskrifter gälle äfr iven för dem, som kunna komma akt Landtmarskalks eller Talemäns ställen företräda.) §. 24. Uti hwart Ständ skal wara en Secreterare, sdm der före Protocollen och answare för wärdén af ingifne handlingar; Hos Riddcrffapet och Adeln, Riddarhus» Sekreteraren, hos Preste» och Borgare» Ständen de personer, hwarom de sielswe öfwerettskom» ma, samt hos Vonde-Sländet en skicklig, lagfaren och i landthusbällningen kunnig man as ofrälse Ständ, den Konungen dertill förordne. Hwarje Secreterare tillhör att alt det som fö.resaller och beflukes ordentligen och noggrann! uptekna, och för Ständer justera, samt, dä antiagen hela Ständer eller någon Ledamot in Pleno det fordrar, Protokollet upläsa; äfwensom i ös» rigt alla Protokoll jämte Utdragen deraf underskriswa, äliggandes Secreteraren för Boude»Ständet särskildt att Fjerde Bandet 64. bi» FZi4 Den 2i Tecembcr. biträda Talemannen wid mälens behandlande och göra påminnelser, om nägvk mot Grundlagarne stridande, skulle försökas, dock utan at i Ständer äga röst. Sä wäl Ständens, som Ulssottciis Secreterare, jamte de» under Riksdagar biträdande nödiga Betjening i Ständens CamHlicr, san» Riksens Ständers Ukffotr, njure samma säkerhet mc-d Riksdagsmän, och crhalle wid Riksdagens stut en ester göromälens wigt ocy mängd lämpad wedergällning as Stais medlen, hwit, ken as S:atS»Utjkollct, efter öswerkäggniug med Laiidr, marskalken och Talcmänneu förcstäS, och i sammanhang med den öfriga Statsregleringcn, af Riksens Ständer bestämmes.
Ännu är man icke ense om hvad med orden: 2 års afslutade Räkenskaper bör förstås, äunu tvistar man om den så kallade granskningsrättens utsträckning. Utskottets i den delen framlagda åsigt har af ett RiksStånd blifvit formligen förkastad. Det förslag till Instruction som R. St:r vid 1823 års Riksdag framställde har K. M:t ej kunnat gilla. Det förslag åter som vid denna Riksdag blifvit R. St:r af K. M:t meddeladt, har, beledsagadt af många inom RiksStånden gjorda anmärkningar, i flere delar blifvit af Utskottet förändradt och förändringarne äro voteringavnes resultater. När ännu hos lagstifiarne sjelfva opinionerne äro så obestämda, huru kan man hoppas att vid den blifvande lagens tillämpning ingen 5 B. 16 a/j?. Stats-Utskottcts skiljagtighet i meningar mer skall äga rum. Under sådana förhållanden kunna väl vapenhvilor slutas, men ingen varaktig fred. Utan blir i min tanka bäst att låta opinionerne småningom justera sig sjelfve. Ligger ater orsaken till den befunna skiljaktigheten i meningarne, såsom jag befarar, deri, att begreppen äro olika, icke allenast om hvad till en fullkomlig Räkenskap i allmänhet hörer, utan ock om hvad som hörer till en Räkenskap öfver StatsVerkets tillstånd i alla dess delar, så vill det synas mig, att denna skiljaktighet i meningar och begrepp icke förr kommer att upphöra, men också ofelbart skall upphöra, enär alla de förberedande åtgärder hunnit vidtagas, som fordras att bringa redovisningen för Statsverket i alla dess delar till en nödig fullständighet. Dertill fordras ännu flera åtgärder, såsom: att alla förvaltande Verk få lika Bokföringssätt; att Instructioner i afseende på Förvaltningen af de särskilda Fonder och Cassör, hvilka till sina resultater ingå uti RiksHufvudboken varda utfärdade, äfvensom att formen af de Berättelser, hvilka, till ledning vid granskningen, böra åtfölja hvarje serskild Räkenskap, varder bestämd.
Jag tyckte att blommorna såg friskare ut härinne än nyss, att fåglarne kvittrade gladare, ja, till och med den gamla röda sammetssoffan såg ny och frisk ut i färgen. Och det allt bara därför att »kärlekens solsken» strömmat härinne! Ja, så börjar man lifvet – litet – hvar –! Gud gifve dem lycka – men! Fyra dagar senare. Nej, det här står jag inte ut med! Jag måste tala ut, eller också dör jag. Han fortsätter alla dar på samma vis och sofver om nätterna som en gris! Sofva, med ett sådant samvete! Karlarne måste vara gjorda af skapelsens allra sämsta utskottslera, eljest skulle de inte kunna vara sådana usla käril som de är! Emellertid beslöt jag att vara lugn – fördragsam och mild – att försöka återvinna honom med godhet betrakta honom som sjuk – men tala måste jag! Den kvällen just dröjde Gustaf ovanligt länge, men så snart han kom, märkte jag att han befunnit sig i röfvarhänder. Halsduksrosetten var upprifven, hans få hårstrån omruskade, och så riktigt stank han af parfym. Jag visste rakt inte hur jag skulle börja – det gjorde mig så ondt, när jag tänkte på, hur det skulle kännas för honom att på det viset behöfva skämmas inför sin egen hustru. Men så hjälpte mig Gustaf själf på trafven: »Kära Lovisa, hm, hm», sa han, »det är något jag ville tala med dig om.» »Ja, jag kan förstå det», sa jag så fogligt jag kunde, fast hjärtat sjönk som en sten i detsamma. »Kom, sätt dig här», tillade jag nytert och drog honom ned bredvid mig i soffan. »Visst ska vi två gamla ha förtroende för hvarandra, och nog vet du väl, att jag är din allra bästa vän på jorden.» (Här ville tårarne fram, men jag höll dem tappert tillbaka.) »Om hon är ung, så låter hon kanske uppfostra sig. Sedan får vi väl se. Kanske blir hon bådas vår glädje på gammeldagarna, så underligt har man sett förut!» Gustafs ansikte klarnade. »Du vet?» sa han belåtet. »Jaha», log jag, fast Gud ska veta hvad det leendet kostade mig. »Du kan alldrig tro så söt hon är», fortsatte Gustaf lika belåtet.
Ridderskapet och Adeln väckta, till Utskotten remitterade motion, angående afgifvande af underdånig skrifvelse att till Ständernas godkännande och fastställande måtte blifva öfverlemnadt Kongl* il8 ProV-Utdrag den 11 Mars 1830, Majus Nådiga beslut om slagskattens beräkning i myntet, m. m. S. D. Efter att hafva den 8 dennes bi» fallit Expeditions-Utskottets Memorial, Nio 422, med förslag till föreskrifter, i afseen. de på hvad iakttagas bör vid verkställandet af tryckningen. utaf Bihanget till Riks.Ståndens Protocoll vid blifvande Riksdagar, samt i afseende på dermed gemenskap egande ämnen, äfvensom med vissa hemställanden, för' anledda af nämnda tryckning innevarande Riksdag, beslöt Borgare-Ståndet nu att der» af lemna Stats-Utskottet del för de iakttagelser, som kunna tillhöra Stats-Utskottet, i följd af samma beslut. S, D. Föredrogos å nyo följande Stats» Utskottets Utlåtanden: Nto 418, öfver ett af Herr Memsen lios Borgare-Ståndet afgifvet, till Utskottet remitteradt anförande, angående yrkadt tillagg, i afseende på grunderna lör fördelningen af det staden Borås beviljade lane» biträde, bifölls; N:o 419, i anledning af Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Conioiret hos Utskol - Prot>'Utdrag den il Mars 1830.
Fordrar man af den ecklesiastike, civile eller militäre embetsmannen någonting annat än routinskicklighet, som visserligen är i hög grad aktningsvärd, men icke tarfvar synnerlig lärdom, hvarken af det ena eller andra slaget; så må man icke genom en obetänksam anordning al undervisningsväsendet småningom utestänga dem, som hafva hägre anlag, från sjelfva källorna för en djupgående bildning. På grund häraf och då Sverige redan genom latinets undanskjutning till tredje klassen vidtagit en åtgärd, som för de egentliga lärdomsskolorna i intet annat land, oaktadt alla agitationer, kunnat godkännas, med undantag af Danmark, hvars kultursminister likväl genom Cirkuläret den 19 Juni 1861 ånyo ifrågasatt latinets nedflyttning tili nedersta klassen; så får jag vördsamligen anhålla att Rikets Ständer täcktes ogilla den inskränkning i klassiska språkens studium, som af Utskottet blifvit föreslagen.” Häri instämmer Kontraktsprosten Palmlund. Af Doktor Runsten: ”Djupare och radikalare har väl aldrig den allt förvirrande tidseller verldsandan i vårt samfundslif ingripit, än det under sednaste årtionde skett förmedelst den förvändhet i ungdomens uppfostran och undervisning, som blifvit inledd i de allmänna skolverken. Också borde väl i tid användas såsom botemedel deremot någonting likaså radikalt reagerande; men något sådant, eller annat än blotta palliativer, blefve väl ändå icke de mera på ytan verkande småförändringar i vissa skolformer, dem nu Utskottet velat tillråda. Ty sjelfva grundfelet i den företagna skolreformen är dock lemnadt i Betänkandet utan afseende, och skulle Bih. till B. St. Brot. 1862 <& 1863. 8 Sami. 31 Haft. 7 50 Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Betänkande N:o 118. alltså qvarstå oförminskadt, ehuru det utgör den hela systemet genomgående orsaken lill alla dess öfverklagade brister.