Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen deröfver afgifna yttranden, som det reviderade förslaget, yttrade Hans Excellens: Kongl. MnjUs Sihl. Proposition .>s 3!>. 67 »Sedan det af Kongl. Maj:t vid 1844— 1843 och 1847—1848 lirens riksdagar framlagda förslaget till ny strafflag blifvit af Rikets Ständer afslaget, har den af behofvet högeligen påkallade förbättringen af vår strafflag endast steg för steg fortgått, medelst antagande af särskilda författningar, som omfatta olika delar af kriminal-lagstiftningen. En sålunda delvis skeende ändring af gällande lag efter ett annat system, än det hvarefter denna är uppställd, medför onekligen stora olägenheter och svårigheter, som tillförene ofta varit framhållna och jemväl vid Högsta Domstolens granskning af förevarande lagfrågor blifvit af två ledamöter anmärkta. Men att denna lagstiftnings-method, äfven om den ej vore af omständigheterna framtvungen, icke saknar sina fördelar, bör pä samma gång erkännas. I den mån lagförändringens omfång inskränkes, måste, vid ärendets behandling af representationen, hvarje enskild representant kunna deråt lättare egna den forskning och eftertanka, som för omdömets stadgande erfordras. Ju mera begränsadt ämnet är, desto lättare uppfattas det af allmänheten. Att de fragmentariska lagförändringarne kunna genast efter utfärdandet komma under tillämpning, må icke heller förbises, lika litet som det förhållande att, sedan reformen af brottmålslagen fortskridit så långt, att de vigtigare delarne blifvit ordnade och återstoden kan på en gång företagas och afgöras samt derefter endast återstår att sammanföra de särskilda delarne och förfullständiga det hela, kunna de förändringar i det redan beslutade, hvartill erfarenheten under tillämpningen må hafva gjort anledning, vida ändamålsenligare åstadkommas vid omförmälde sammanlöring eller kod ifiering, än genom ändringar i en redan utfärdad lagbok.
S. D. Till Lag-Utskottet remitterades motioner, väckta: af Herr Cygnceus, JVs 44, om tillämpning älven på byalag af det i Kongl. Resolutionen den 29 Maj 1752 föreskrifna sätt för stämnings delgifvande åt hel menighet; af Herr Björck, JYé 67, med förslag till förordning om det vilkor i bolagskontrakt, att endast någon eller några af bolagsmännen må bolagets firma teckna; af samme ledamot, JV2 68, om närmare bestämmelser i afseende å vissa näringsidkares rätt att ställa underpant till säkerhet för förlag; af Herr Staaff, M 75, med förslag till förordning, angående rätt för ogift qvinna att vid viss ålder sjelf utöfva giftomannarätten; af Herr Bovin, M 78, om ändring i 2 § i 4 Kap. Jorda-Balken; samt af samme ledamot, M 79, angående viss tid för klander af husesyner, som å kronojord och kronolägenheter af kronobetjent förrättas. S. D. Till Banko-Utskottet remitterades Herr Björcks motion JV2 70, om upphörande af den del utaf Riksbankens lånerörelse, som afser lån mot pant af fast egendom, och bankens derpå grundade fordringars öfvertagande af allmänna Hypoteksbanken i utbyte mot dennes obligationer. Frän Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtande JV2 4, i anledning af väckt fråga om en sådan tillökning af den hos Riks-Stånden antagna kansli—betjening, att en sammanfattning af förhandlingarne må kunna dagen efter hvarje Plenum i tidningarne införas; och Memorial M 5, angående riksdagskostnadernas bestridande af Riksgäldskontoret. S. D. Remitterades till Stals-Utskottet C. J. L. Lönnbergs från östergötlands län motion, om ändring i 2 § 3 morn., af Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, angående grunderna och sättet för markegångsprisens bestämmande.
Denna brist, för hvars fyllande laboratoriets årsanslag icke haft tillräckliga medel att erbjuda, och sorn tillvext i samma män förbrukningen af de gamla materialierna oafbrutet fortgått, hade på sednare tider, blifvit desto mera känbar, som, sedan Farmaceutiska Institutet, hvars elever förut begagnat sig af Karolinska Institutets laboratorium, numera erhållit eget sådant, alla d,e Farmaceutiska Institutet tillhöriga instruraenter och apparater, som ditintills varit för gemensamt bruk af båda Institutens elever att påräkna, blifvit från Karolinska Institutets laboratorii-lokal bortflyttade. Dessutom vore en annan särskild utgift för denna sednare institution påkallad af nödvändigheten att, sedan laboratorii-lokalen numera blifvit försedd med gasledning, omflytta och i viss mån förändra laboratoriets eldstäder; och som, för verkställandet af omförmälda förbättringar, dertill en summa af 6,000 R:dr erfordrades, saknades tillgångar u Institutets stat, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer till laboratoriets tidsenliga iordningsställande måtte bevilja ett anslag å nyssberörda belopp. Af de upplysningar Utskottet för bedömande af denna fråga sig förskaffat, har Utskottet funnit ådagalagdt, att den uti förevarande motion omförmälda utgift är af Bih. till R. St. Prot. 1859 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. W Huft. ' V 34 Stats-Ulskottets Utlåtande JV? 123 (Fortsättning). behofvet oundgängligen påkallad, såvida Carolinska Institutets laboratorium skall kunna till verklig fördel för undervisningen begagnas.
När hon långsamt skred fram öfver golfvet, syntes hennes smärta skepelse nästan vanskapligt lång i den svarta, tätt åtsittande sammetsdrägten. — Du skall se väl efter porten i afton, Bertil — sade hon och satte ljusstaken på den svarta dragkistan vid fönstret — ingen får komma in, som du inte noga betraktat genom gallret. Hennes röst lät sträf och befallande. Han bugade sig utan att svara och linkade ut genom dörren. En knäppning i låset, och damen var allena. Hennes ålder kunde vara omkring fyratio år. Pannan var hög, ögonen stora och glänsande. Men leendet, som i ungdomen lekt kring munnen, hade lemnat rum för detta på en gång kärfva och tålmodiga drag, som den tidens porträttmålare med sådan förkärlek vetat förläna sina äldre qvinnoansigten. En stor foliant i blå sammetspermar och guldknäppen låg uppslagen på fönsterbrädet. Hon satte sig i stolen och började tankfullt vända bladen. Plötsligt reste hon sig. En matt rodnad lade sig i kindgroparne. — Hur länge skall jag då vara dömd till denna plåga — utbrast hon lidelsefullt — hur länge, o Herre! skall min själ ängslas af dessa gnagande qval. — Och man talar om en rättvis Gud, som styr denna verlden? — återtog hon efter en stunds grubblande. — Nej en ond, svart ande är det — ja, store Merlin, håller du, hvad du i denna bok lofvar, kan du återge mig hvad jag saknar och förgäfves under aderton långa år sökt, då må du gerna plåga min själ i fördömelsen. — Fördömelsen? — upprepade hon sakta, liksom detta ord gifvit ny riktning åt hennes tankar. Hon satte sig åter och lutade hufvudet till baka. Det var längesedan flydda dagar, som åter stodo framför hennes inre. Hon mindes så väl, då hon var ung, var en firad skönhet vid hofvet med friare i dussintal. Och hon hade icke räknat så noga med deras hjerteqval. En barndomsvän, den ståtlige grefve Bjelke hade dock till slut rört hennes hjerta. Visserligen hade äfven han fått dela samma lott, som alla sina föregångare.
» Om det är en sanning, att samhällets välfärd ytterst hvilar på religion och sedlighet, att familjen är dessas första och säkrast fruktbara plantskola, att det är kvinnan, som gifver hemmet dess prägel, så måste man medgifva, att äfven betydliga offer äro väl försvarade, om en allmännare spridd kvinnobildning genom dem kan vinnas. Detta syfte är, långt ifrån att vara, såsom man ofta hör förebäras, en angelägenhet endast för en viss samhällsklass, ett hela folkets gemensamma lifsintresse. » Detta är ord att taga vara på, så mycket mera som de uttalats af den högste vårdaren af landets undervisningsväsen. De läsas nämligen i ett statsrådsprotokoll från d. 14 januari 1891 och stå där såsom uttalade af chefen för ecklesiastikdepartementet. Naturligtvis har man rätt att af dessa ord draga den slutsatsen, att den högre kvinnobildningen ej hos oss är tillräckligt tillgodosedd, ett faktum, som dock lyckligtvis synes vara erkändt af såväl riksdag som regering. Riksdagens intresse för den högre kvinnoundervisningen daterar sig sedan ett tretiotal år tillbaka. Det yttrade sig då — det var 1862 — i ett anslag af 5,000 kr. till högre lärarinneseminariets normalskola. Detta var det första, ganska ringa uppslaget till ett verkligt, effektivt understöd åt denna undervisning, och det var på samma gång ett löfte om, att riksdagen ej skulle stanna på den väg, som den börjat beträda. Men det gick långsamt. 1866 års komité behöfde två år för att utreda frågan, och ehuru den i sitt betänkande energiskt framhöll nödvändigheten af att understödja flickskolorna, dröjde det ända till 1874, innan någon mera verksam åtgärd vidtogs. Då först fingo de svenska flickskolorna i gemen något nämnvärdt understöd, summan uppgick till 30,000 kr., och högsta understödsbeloppet för hvarje skola blef 3,000 kr. eller det belopp, som 1866 års komité föreslagit såsom det lägsta. Sedermera höjdes anslaget så småningom, och vid 1883 års riksdag utgjorde det 70,000 kr. Men hvad hade ej skett under tiden 1 År 1874 sökte 6 flickskolor understöd, men 1877 söktes understöd af .34.
Ad. värdigt att för så ytterst vådlig anse en sak, sorn sjelfva lagen ej belagt med högre ansvar än 100 rrdrs böter. Gr. von Fersen, Hans: Då Hr Cederschjöld väckte förevar, motion, bestred jag, att den kunde upptagas. Detta skedde i följd deraf, att motionen då hade den form, att jag tror motionären nu sjelf inser, att jag hade rätt, då jag bestred densammas upptagande. Sedan motionen nu blifvit skriftligen iulemnad och ändringar deruti blifvit gjorda, anser jag den ej vara grundlagsvidrig; men jag torde dock få fästa någon uppmärksamhet på motionen äfvenledes i närvar, skick. Jag kom visserligen sent upp under discussionen och har således ej fått höra allt, hvad i ämnet blifvit anfördt; men jag har dock haft den fägnaden att höra Hr Cederschjöld här upptaga en del af de gjorda anmärkningarna. Han har dervid bestridt att med tryckningen hafva afsett några Statsrådsprotrr; men jag hemställer, med ledning af de ord, som finnas i motionen, om här icke är fråga just om tryckningen af Statsrådsprotm, ehuru visserligen den ena kan säga, att dessa prof. ej äro i fråga, och en annan, att fråga är både om Constit.Utskrs och Statsrådets prot. I motionen står nemi.: ”yttra den önskan, att Constit.Utsk. ville ”till R. o. Ad. utlemna dess prot., rör:de Statsrådsprot:ns ”granskning.” Hvad kunna Constit.Utskrs prot., ang:de Statsrådsprotms granskning, innehålla annat än en granskning af Statsrådsprot.? Granskar man en sak och skall dervid anföra skäl och motskäl, så måste man gå till hufvudsaken, sorn skall granskas. Man kan härvid presupponera, att t. ex. det kan finnas en ledamot, som ej önskar något förhemligande, och man kan ej neka honom att låta för sig uppläsa och sedan i sina yttranden införa Statsrådsprotm, och när han det gjort, ligga de af honom citerade stropherna uti Constit.Utskrs prot., och dessa kunde sålunda ganska lätt komina till allmänhetens kunskap.
Denna innerlighet kan blicka oss till mötes lika omisskännlig i glädjens skapelser, som i smärtans; den kan begagna de friskaste, de mest leende taflor af naturlif och menniskolif så väl till bakgrund som till förgrund. – Visserligen står emellertid, på alla punkter, öfvergången från det Komiska till det Tragiska helt nära; och, i följd af Humorns väsende, ingenstäds närmare än der. Det vemod, som framklingar ur visan ”Drick ur ditt glas! se, döden på dig väntar”, har sannerligen ej mycket qvar af ”sorg i rosenrödt” 113. I allmänhet innebär all Ironi möjligheten af nyssnämnda öfvergång; på sina högsta grader, till och med begynnelsen deraf 114. Naturligtvis är ock öfvergången ömsesidig. På den komiska sidan gifvas inga gynnsammare föremål för ironi, än sådana, som redan sjelfva ironiskt betrakta sig; eller sjelfva finna i sitt lif och lefnadssätt en icke ringa löjlighet, men ock sjelfva behaga sig deri. Så Shakspeares verldsberyktade Falstaff. Så hos Bellman flere af hans förnämsta personer: det humoristisktburleska, hvari han är så stark, förhöjes dymedelst, att de (till en viss grad) förekomma sig sjelfva såsom lifslefvande burlesker, eller i hans skildringar förråda en half medvetenhet om att vara det; en medvetenhet, som alltså dock aldrig går till något tvifvel på rigtigheten af deras verldsåsigt och omdöme. Också är här lätt för enhvar, att fatta Komikens mening. En annan art af ironiskt löje plägar deremot esomoftast missförstås. Det är ett leende, som det Sköna, eller Poesien, stundom tillåter sig jemväl öfver sin egen herrlighet, – så långt som denna är en mensklig, en af menniskor frambragt eller framburen, och således alltid i någon mån delaktig af menniskovarelsens mångfaldigt inskränkande villkor.
Jag har nyss så godt som på mina bara knän bedt Gustaf – betänk jag på mina bara knän! – att han skulle gå ner och spela biljard med stoffilen, utan att jag lyckats röra honom mer än om han vore gjuten i brons. Hvad det vill säga, att ständigt ha en karl trampande i hälarna på sig, kan ingen förstå som inte försökt det. Det är helt enkelt gräsligt! I synnerhet när man bara har två rum och litterära instinkter som ovillkorli.gen vill på papperet Men för att nu börja med början, så var jag öfverlycklig i två hela dagar efter besöket hos doktorn. Gustaf såg inte åt en ölsejdel en gång, och hvad biljarden angår, så var det som om den alldrig funnits till. Första aftonen var jag haj, ska jag säga, när klockan slog 5 – han är numera alltid borta mellan 5 och 8 – men Gustaf blinkade inte ens, mycket mindre rörde på sig. »Ska du inte gå ut?» frågade jag. »Nej – hvart ska jag då gå?» »Ja, inte vet jag – dit du brukar.» »Jag brukar alldrig gå ut utan dig.» Nu tyckte jag det kändes litet ruskigt, ty det var tydligt att han trodde på hvad han sa, men så förstod jag, att det var idel grannlagenhet af doktorns själ att låta Gustafs själ tro, att han alltid gjort sin plikt (d. v. s. alldrig släppt ut Gustaf utan mig.) Litet senare följdes vi åt ut. Vi tittade som barnungar i bodfönstren, drack kaffe i Strömparterren och åt kväll på Hasselbacken. Det var förtjusande allt igenom. Dagen därpå tyckte jag allt det var litet besynnerligt att inte få vara ensam medan jag stökade litet i rummen, skref bref och sådant där, men på samma gång kändes det så innerligt godt och tryggt att kunna nicka åt Gustaf i hvar femte minut. Tillbringade dagen som den föregående, utom det, att vi tittade på »Skansen», en faslig smörja, gamla bondstugor, renar och lappar och sådant där skräp, som man har rent på näsan hemma. Hade nästan lika roligt som dagen förut. Tredje dagen började jag tycka, att jag stötte emot Gustaf hvart jag gick. Till sist sa jag: »Ska du inte gå ut och gå litet, gubben?» »Jo, om du går med.»
Maj:t med döden afgår (hvarmed den Högste Guden nådeligen länge fördröje) Regeringen öfver Svea Rike samt detsamma underliggande Länder tillträda, till Sveriges Konung krönas och hyllas, samt Riket styra efter Regerings-Formens af den 6 Junii 1809 bokstafiiga föreskrift, samt Rikets öfrige gällande så väl Grundlagar, som Allmänna Lag och Laga Stadgar; allt sådant likmätigt den Försäkran Hans Kongl. Höghet, så väl nu förut, som ock sedermera vid Dess uppstigande på den Kongl. Svenska Thronen, gifvande varder. Wi tillägga äfven Hans Kongl. Höghets Ägta Manliga Bröstarfvingar rättighet, att efter Hans Kongl. Höghet intaga den Kongl. Svenska Thronen, i den ordning och på sätt, den af Oss fastställde Successions-Ordning bokstafligen innehåller och stadgar. Som Wi Sveriges Rikes Ständer allt detta beslutit, alltså håfve Wi denna Val-Act med Wära namns egenhändiga underskrifvande och med Wära Insegels undersättande bekräftadt, som skedde i Örebro den dagen i o Månad, Ar efter Christi Börd, Ett Tusende Atta Hundrade och på det Tionde. Bilaga B till Mern. N:o 2. 13 Bilaga B till Mern. N:o 2. Successions-Ordning, hvarefter den Högborne Furstes, Svea Rikes utkorade Kron-Prins, Hans Kongl. Höghets, Prins Johan Baptist Julii af Ponte-Corvo manliga Bröstarfvingar skola äga rätt till den Kongl. Svenska Thronen samt att Svea Rikes Styrelse tillträda; af Konung och Riksens Ständer gjord och fastställd etc. Wi efterskrifne Svea Rikes Ständer, Grefvar, Friherrar, Biskoppar, Ridderskap och Adel, Klerkeri, Borgerskap och Menige Allmoge, som nu här i Örebro till Allmän Urtima Riksdag församlade äro, gore veterligt:
131 tryckande förminskningen i verkliga löntillgångar för Embetsoch Tjenstemän i Riket. Allt detta påkallar ändring och hjelp samt både skyndsamma och verkliga steg dertill. Uet är hög tid, att icke egennyttans och okunnighetens samfällta skrik må tysta sanningens stilla väckelse att söka verkliga orsaken till det onda, och att qväfva dess rätta ursprung, för att fullkomligen hindra dess verkningar. Sådan söm Verlden verkligen är, måste dén betraktas icke såsom den skulle Vara* Om den öfverensstämde med våra ideala inbillningar. Alla theOrier i Statshushållningen, äfven de mest berömda för deras både Vetenskapliga och liberala grunder, äro icke derföre alltid tillämpliga i Sverige; allratninst äro de det uti Sveriges utrikes handelsrörelse, när en deremot alldeles stridande praxis ar påbuden och noga följd af de större Sjotnagterna. Med mer eller mindre grundlig kännedom af namnkunniga Författares Skrifter öfver allmän Statshushållning med mer eller mindre fattningsgåfva att verkligen begripa och tillämpa dessa Författares theorier, tro alltför många menniskor, att politiska Oeconomien innefattar endast lätta ämnen ätt utreda och bedomina, samt inbilla sig följaktligen att vara både skicklige och berättigade dertill. Härifrån leda sig de talrika yttranden af trivial beskaffenhet, ellef misstag, ellef omening, som i afseende på sådana ämnen förmärkas i tal, i skrift och i tryck. Yttranden 132 Den 20 Man'. af dylik beskaffenhet upprepas sedan någon tid så mångfalidigt, att de hota att blifva alldeles föivillande, hvilket skulle medföra särdeles hugnad för sådana ovärdiga medborgare, som frukta hvarje allvarsamt och direct steg till hinder af deras framgång, atc under en allmän förvirring och oreda i vårt penningväsende om icke alldeles oförmärkt, åtminstone alldeles ostraffadt, tillfredsställa de gränslösa fordringarna af personlig vinningslystnad.
Harmonium eller Fysharmonika; se Instrumentm’, musikaliska. Harpoes; tullbehandlas såsom Harts. Harts 1 skålp. 1 Hattar: af siden eller halfsiden eller äfven af annat tyg eller ämne, då de äro monterade med blommor, plymer eller spetsar o. s. v. 1 stycke 4 Anm. Utgöres monteringen ensamt af Band, hänföras de till nästföljande bestämmelse, af ull, hår, filt eller leib, färdiga eller halffärdiga, med band eller tyg monterade hattar, som ej äro af heleller halfsiden, samt s. k. mekanikeller klapphattar, med eller utan fodral 1 stycke 2 Bih. till B. St. Qvantitet för Införselstull. Tul Iber åkningen. Riksmynt. R:dr öre Hattar: af halm eller strå, s. k. Panama-hattar samt helt och hållet omonterade fruntimmersoch barnhattar al andra ämnen än heloch halfsiden 1 stycke 1 50 andra slag, såsom af spån, rötter eller blad; vaxduks-, vaxtaftsoch oljade hattar eller s. k. sydvestar m. fl. 1 stycke — 40 Anm. Aro hattarne sammansatta af flera materialier, förtullas de efter det ämne, hvaraf de hufvudsakligen bestå. Hattflätor af halm eller strå samt öfriga halmarbeten, ej specificerade 1 skålp. 1 50 Hattfoder och Hattkullar af siden eller annan väfnad, i förening med annat material 1 skålp. 1 50 Hattformar och Hattstommar, med eller utan styfning, tullbehandlas lika med det ämne, arbetadt, hvartill de närmast kunna hänföras. 1 skålp. — 4 Horn: oarbetadt eller raspadt Fritt arbetadt: platter Fria. skifvor till lyktor m. m 1 skålp. — 20 knappar, med eller utan fernissning 1 skålp. — 40 andra slag 1 skålp.
Hvar och en bör, såsom regel, vara berättigad att behålla hvad han eger; men om det högsta intresset förklarat att en person skall afstå sin egendom, bör han få den ersatt till dess fulla värde, icke ett öre derutöfver; ty han som andra har sin andel (om också blott T,oiiWnTr) ' vinsten af det företag, för hvilket expropriationen sker. Hvad angår Frih. von Schulzenheims exempel om vattenfallen och grustägten, så medger jag att nämndens värderingsarbete är svårt; men om en persons existens beror på dessa föremål, så är han illa ersatt med de 50 procenten. Ett annat skäl för förhöjningens borttagande är, att bestämmandet af dess belopp är helt och hållet godtyckligt. Alla de, som talat för dess bibehållande, hafva yttrat olika åsigter om beloppet och ansett att det lika väl kunde bestämmas till 25 eller 10 procent som till 50. Hå är det bättre att taga endast högsta värdet, hvilket, om äfven härvid godtycket kan göra sig gällande, dock är beroende på nämndens samveten i hvarje särskildt fall, och icke i sjelfva lagen stadga en för alla tillfällen lika godtycklig proc. Om återremiss kommer att ske, kan jag icke med min röst bidraga till bestämmande af någon viss förhöjningsprocent, utan anser då bättre att. den gamla författningen bibehåfles, hvilket jag nu, såsom alltid, tror icke vara farligt; ty det är stor skillnad emellan att behålla en gammal lag, om den ock är med erkända ofullkomligheter behäftad, eller att stifta en ny lag, i hvilken enahanda eller lika beskaffade fel förekomma. Jag bestrider förslagets återremitterande. Hr Nordenfalk: Jag tillåter mig att, af förekomne anledningar, i största korthet sammanfatta de skäl, som bestämt mig att begära återremiss af denna §, för att i densamma Den 17 Januari. 103 mätte tilläggas bestämmelse om förhöjningsprocent. De äro icke allenast, att tvånget att afstå egendom till ett pris, som af andra bestämmes, bör särskildt betalas, utan ock att jordegaren för hvarje fall må vara försäkrad emot mistningen af sin egendom till vanpris.
Det utförande, det nu fick på Svenska teatern, var ock förträffligt ägnadt att understödja författarens afsikter. Det idealistiska brushufvudet, den unge skriftställaren Ivar K a r e n o, s o m omutRingar, Broscher, Begär Armband, Kedjearmband, prisuppgift ligt störtar sin bana fram, utan att nedlåta sig till minsta dagtingan m e d sin öfvertygelse, o c h som därför också ohjälpligen splittrar sin lans mot porten till den borgerliga hvardagslyckans rike, fick i hr de Wahl en tolkare, som m e d tydlig inspiration gått till sin uppgift. Utmärkt var äfven fru Sandell s o m hans naivt koketta unga hustru Elina, hvilken hos mannen finner så föga sinne för det ö m m a smek, hennes kärleksträngtande lilla hjärta åtrår, att h o n därför o c k till sist, rent m o t sin bättre vilja, drifves hän till äktenskapsbryterskans bittra ö d e. A f Karsten Jerven, den själfsatiriske » öfverlöparen », en m o - dern resonnörstyp, utmejslade hr Lindberg en glänsande figur. Äfven de smärre rollerna gjordes godt, såsom den gamle professorn af hr Eliason, » fågeluppstopparen » af hr Olsson o c h Jervens fästmö af fröken Lundeqvist. Programmet torde n o g vara för literärt att kunna påräkna den större lifslängd, s o m betingas af den s. k. stora publiken, men den lilla, s o m bättre förstår, håller direktör Ranft räkning för de timmar den m e d K n u t H a m s u n fått tillbringa » Vid rikets p o r t ». Fru Anna Petterson-Norries med stort intresse motsedda första uppträdande som » Madame Sans Géne » ägde rum i onsdags afton. Till ordförande i styrelsen återvaldes kammarherre A. Buren. Däremot uppsköts på en vecka valet af vice ordförande efter hr Sven Scholander, som afsagt sig. Sällskapets öfningar taga sin början o m måndag. * Gömdf Skiss för Idun af Ari. (Forts. o. slut.)
Ant. till Exp. Utsk. den 18 Juni, kl. 9 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om Köpings-privilegier för Fiske-lägena Fjällbacka med Rådholmen och Grebbestad i Bohus Län. Uli elt från Vällofl. Borgare-Ståndet till detta Utskott remitteradt memorial, har Herr J. Hegardt andragit, att, sedan Strömstads Stads Äldste, Handlande och Skeppare hos Kongl. Maj:t i underdånighet fört klagan öfver den der i orten å landet, serdeles i Fiskelägena Fjällbacka med Rådholmen och Grebbestad, uppkomne olofliga handelsrörelse, hvilken varit förnärmande för städernes rätt och skadlig för allmogen , samt derefter vid sistförflutna Riksmöte inom Bonde-Ståndet väckts motion, att Fjällbacka, beläget i Qville bärad af Bohus