Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
ur 1891 .hi.s riksdagsprotokoll finna. ett och annat korn, som nies eller mindre direkt rör kviniian, och däribland åtininstone ett positivt resiiltat, nämligen köjandet af statsanslaget till de högre jiickskolwna. I närinast föregående häfte har Dagny redogjort för hvad soni pk senaste Bren af regering och riksdag gjorts för kvinnobildningen i vårt land, och frågans stallning vid krets riksdag. Det %erstår s&amp;- ledes endast för oss att tillägga, att kongl. iiiaj: ts proposition om Iiö- jande af anslaget till de högre flickskolorna från 70,000 till 100,000 kr., antagits af bagge kanii-arne, hraremot herrar Wieselgrens och TVinkrans ' motioner om dess höjande till 140,000 kr. afslogs. ' (7nder debatten i lramrarne fäldes inånga erkannande ord oin flickskolorna, nien det höjdes %fven klagomål öfver inangläseri, öfveraiistriingning, ensidig teoretisk bildning, etc. P % äktenskapslagstiftni~igens omrade hade några inotioner franilagts för den iiii afslutade riksdagen. Herr 2 '. T. Bwg hade aterkominit med sin motion från föreghende år om ltöjawde af k~iwr~nns iiktmskapsiilder, dock i modifierad form. I fjolårets motion föreslogs, att kvinnans liksom mannens äktenskapsålder skulle sammmfalla med myndighetskldern, saledes höjas från l 5 till 21 år. Motionen föll, men nnder dess behandling hade sk starka synipatier visat sig för ildersgriinsens uppflyttande till 18 h, att d$ motionen i denna ändrade f o k framlades inför arets riksdag, det var att fijriitse, att den skulle röna annat öde. Så blef afven förhiillaiidet.
Utskottets utlåtande remitterat frägan: huru, enär af Banko Fullmäktige trvenne, såsom händelsen för närwaranbc wore, blifrvit wolde till Riksdagsmän, samt Banko. Fullmägligen Lars Olsson, af Konungen i Nader förord, nåd Taleman, och Banko-Fullmägtigen Anders Danielsson', sig här infunnit, de ärenden, som utgjorde bemälke FullmägrigeS befattning i Banken, mä lawpeligast kunna wärdas, utan hinder af Full. mägtiges begagnade Riksdagsmannarätts Wid hwilken Remist, de delar af Protccollen för len ZI sistledne Julii, och den i dennes, som innehöllo StändetS öfwerläggning i desto ämnen, wörö bifogade. Under de uti Hederwärda Bondeståndet, i förrberörde afseende» hafde öfwerläggningar, hade uppmärksamheten warit fästad, dels ä ett af flere Ledamöter nödigt ansedt stadgande, det böra StändetS Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Conto! et, icke till Riksdagmän fä blifwa walde; dels ä den nu inträffade händelse, att igenom s:ne Fullmägtige» af Bondeständet sränwaro, hinder och uppehäll inom Banko förwaltningen, samt de derwid förefallande ofta mycket angelägne ärenders jämna gäng, sig företer. Öfwer Den ry Äng. ror Öfwer förstnämnde fräga, såsom Constilutionel, är det ej Banko-Utskottet tlllstäudigt, att ingr uri öfwerläggning, eller att något yttrande deröfwee afgifva. Hvad deremot angar den nu inträffade händelse, att det uti sednaste Banko.
Nog finnas, tyvärr, äfven i vår intressefyllda tid kvinnor utan blick för lifvets ideella kraf, mödrar, som blott tänka på att för tillfället använda sina döttrar till dekoration för sig och hemmet, utan en tanke på, hur de skola reda sig, när föräldrahemmet upplöses och de stå där, utan kunskaper och utan intressen. Gentemot påståendet, att husliga kunskaper alltid komma till användning, har jag mina små betänkligheter. Det har statistiskt uppvisats, att kvinnornas antal i Sverige med 25 % öfverstiga männens, man måste då antaga, att dessa 25 öfverblifna själfva måste kämpa för sin existens. Drar man ut i denna kamp m e d husliga insikter som enda rustning, hamnar man väl i bästa fall, som » husmamsell » i något hem, från &gt; H e m m a d o t t e r n s » författarinna. där man en vacker dag ej behöfves. Hur pass lönande det där yrket är,? kommer man förresten underfund med genom stuade jag misstänkt, att den lilla skiss, dium af » Iduns » annonsafdelning, där » bättjag kallade » Hemmadottern », skulle uppre flickor » erbjuda sig att betala för äran fattas så, som en ärad insändarinna uppatt » gå frun tillhanda ». Nej, jag tror nog, fattat den, hade jag nog låtit den stanna att de föräldrar göra klokt, som utbilda i min skrifbordslåda, ty de röster som ropa sina barns anlag, som skänka, ej blott sina döttrarna ut från hemmen äro sannerligen söner, utan också sina döttrar en framtidstillräckligt många ändå. Insändarinnan anfond af nyttiga kunskaper. Låt vara att ser mig höra till dem, som med ord och dessa kunskaper ej genast kunna eller handling lossa familjelifvets heliga band, böra komma till användning; de utsom locka döttrarna ut i en onödig kamp göra dock en garanti för att han eller hon för tillvaron, som lära dem trifvas i alla en gång, när det ena stödet efter det andra hem utom det egna. Det kan j u ej intresramlar, ej behöfver stå hjälplös eller tynga sera insändarinnan att veta något om » Hempå andra.
Vad allt därinne hade åldrats på det sista året. Klockan och pianot och hela salen alltsammans. Han reste sig och gick ut. Gatan var redan vit av snö. Tomas hörde icke ljudet av sina egna steg. En ung arbetskarl sprang storskrattande nedåt gatan, hack i häl förföljd av ett par dalkullor, som med fulla händer kastade stora högar av lös snö över hans huvud och axlar. Deras glada skratt gav eko mellan husväggarna, avlägsnade sig och blev borta. Tomas hade ännu god tid; han tog vägen upp över Esplanaden. Snön virvlade upp och ner, tindrande i båglampornas vitblåa ljus. En droska körde förbi i rasande fart med ett skrikande och stojande sällskap, damer och herrar. Skratt och skrik ströddes ut på deras väg, blandade med refrängen av den sista varietévisan. Var icke en av dem Hall? Jo, det var säkert han. Hall var svag för livligt sällskap numera. Några steg framför sig upptäckte Tomas plötsligt sin far och sin farbror, som var bokhandlare på Söder. De båda bröderna sågo varandra ytterst sällan, men då de någon gång stötte på varandra i ett gathörn, brukade de alltid stanna och prata en stund. Tomas vände på sin paraply, så att han kunde komma förbi dem osedd, ty han ville icke låta uppehålla sig. Han uppfångade ur de båda gamla herrarnas samtal ordet "Helgeandsholmen". Då han kommit ut på den tysta och folktomma sträcka av Karlavägen, som löper utmed villakvarteret, kastade han i förbigående en blick uppåt fönstren i Arvidsons villa. Det var ljus i salongen. En kort, fyrkantig nacke skymtade fram tätt intill en mörk kvinnoprofil, som böjde sig fram mot den höga empirelampans gula skärm. Vems var nacken, var det Grothusens? Ja, det var Grothusen och Mary Arvidson... Nej, tiden gick ifrån honom, och mötestimmen var inne... Och han skyndade vidare genom snöyran med blicken fästad på en ljusfläck vid gatans ändpunkt, där en lyktas sken dåsade rött mot ett rött plank. Då han skulle gå in genom sin port vid Adolf Fredrik, spratt han till vid att någon lade sin hand på hans arm. Tomas Det var Märta. Har du väntat? Ånej, jag kom nyss...
Vid en sedermera, under Riksdagens lopp, af hvarjehanda omständigheter inträffad Electorsledighet, borde alltid den förste i ordning varande Suppleanten till Elector uppföras, och dermed sedermera fortfaras, intill dess alla 12 Suppleanterne blifvit tili Electorer uppförde ; hvarefter, och i den oförmodade händelse att ytterligare Electorsledighet, under samma Riksdag , ändock skulle uppstå, Ridderskapet och Adeln åter borde genom val göra Electorernas och Suppleanternas antal fulltaligt; men, för min del, är jag öfvertygad att denna sistnämnda händelse högst sällan, elier kanske snarare aldrig, skall inträffa. Om Ridderskapet och Adeln skulle behaga antaga Herr Rosenskö ds Motion med de af mig nu föreslagna tillägg, tror jag både att det dermed åsyftade ändamål skall Vinnas och äfven att Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, som egentligen bör ägnas åt öfverläggningar och beslut, ej skall komma genom många Electorsval att förspillas. Jag vå tar således härå vördsamt utbedja mig Eders .xcellences proposition. Herr Friherre of Wetterstedt, Gustaf: Då, igenom de anmärkningar som nu blifvit framställda, synes mig vara-inemot utrönt, att en närmare utredning af detta ämne torde behöfvas: då den återstående korta Riksdagstiden alldeles icke medgifver att Hans Maj:ts Nådiga sanction kan erhållas: och då häraf blifver en följd att det nu i RiddarhusOrdningen stadgade Valsättet måste ännu under nästkommande Riksmöte förblifva gällande; så får jag vördsamligen hemställa om icke detaillerna af denna fråga måtte, så mycket möjligen medhinnes, utarbetas, för att då kunna under pröfning och öfvervägande komma. Grefve Lilliencrantz hemstälde om icke åt RiddarhusUtskoftet skulle kunna uppdragas att uppgöra Redactionen efter de af Herr Munck af Rosensköld föreslagna grunder. Herr Friherre of Wetterstedt: Då det är Högiofl. Ridderskapet och Adeln bekant att Riksdagen i morgon afblåses, är det påtagligt att, med all möjlig skyndsamhet, kan Kongl.
Efter uppvaknandet lemnade sornnambulen kapten O. en hel del andra uppgifter om våningen, hvilka hon icke förut omnämnt och hvilka alla i hufvudsak befunnos riktiga. Vid ett annat tillfälle, då hon söfdes af min ärade vän baron v. Rosen, tillgick så som af baron v. Rosens här meddelade skriftliga berättelse framgår. Denna lyder sålunda: » En dag i september månad år 1888 på e. m. söfdes Alma Rådberg af mig ombord på mitt chefsfartyg » Kalmar » vid Kråkelund på Sveriges östra kust, hvarest vi ankrat för natten. Närvarande voro herr generallotsdirektoren Ankarcrona (som benäget medgifvit sitt namns offentliggörande), lotskapten Smith från Norrköping, min hustru och jag. Sornnambulen erhöll befallning att uppsöka generaldirektörens hem i Stockholm och beskrifva hans bostad, hvarest hvarken mediet, min hustru, eller jag någonsin varit. Hon skildrade härvid: Tamburen, mycket mörk, aflång, ett bord vid en vägg samt en matta på golfvet. Salongen: ett stort rum med borden, sofforna och stolarne, så som de verkligen voro; öfverallt fullt af småsaker; i ett hörn en grupp med växter, angående hvilka hon särskildt anmärkte, att några voro konstgjorda. En storartad ljuskrona; på en vägg något egendomligt, hvars beskaffenhet hon hade svårt att utreda; det vore som hyllor från golfvet till taket, klädda med plysch och öfverfyllda med silfverpjeser, på hvilka » något vore skrifvet ». (Äreskänker med inskriptioner. ) En större landskapstafla beskref hon äfven fullt riktigt; likaså ett stort porträtt af konung Oskar, hvilket hade sin plats på ett staffli, klädt med ett rödt schaggdraperi. Salen vore mörk, med en hög panel på väggarne, mörk eldstad, antika saker stode på panelen — vid ena dörren något alldeles säreget, snidadt i trä och spetsigt uppåt (detta, som hon ej kunde säga, hvad det var, är ett par vid dörren uppsatta snidade skidor); ' vidare en mörk krona och ett par stora, gamla stolar.
Afdelningen tillkännagaf jag min tvekan om nyttan och nödvändigheten af Utgående Tull-Taxans förändring ; Men, sedan Högloft, Afdelningen , jemte Tullens nedsättning, beslöt föreslå Tullvärdets bestämmande efter verkeliga förhållandet, inedgaf jag Tullens nedsättande å Trädvaror, till 8t Procent för helfrihet ägande, samt till -25 Procent med utländske eller ofrie fartyg; och de öfrige Articlarne efter förslaget. Orri Höglofl. Afdelningen förblifvit vid samma förslag, så hade jag deremot icke hafvit något att erindra ; Men, sedan Höglofl. Afdelningen nu än vidare nedsatt Tullens Maximum å Trädvaror ända till 5 Procent för helfrie och blott dubbelt för ofrie fartyg, så kan jag mig dermed icke förena. Att låta en så oförädlad vahra, som vare skogsprodueter i sitt vanliga utskeppnings tillstånd äro, — på en tid, då nästan alla Rikets Kustorter, och de genom segelfart åtkomjnelige, äro skoglöse, samt de Stora och så mycket omtalte skogarne ännu äro otillgängelige, utföras för så ringa Tull, anser jag för mindel BevilhiingsUtsk. Betdnkanden. 323 högst oradefigtoch hvarken gagneligf föt Skogsägaren ellef Staten, Den tafikan att äfsäftfiingen skall ökaä ge* pörn Tullens nedsättning $ tror jag intet, åtminstone icke i närvarande tid, reafiseraf sig. Vore Trädvåror Tule* Artiklar, eller sådane Sorn kunde räknas till lifvets njutning, nöje, beqvämlighet Och öfverflöd, då skulle afsäimingerx kunna ökas genom låga Utgående afgifter mert, tjr värr, är hvarken vårt Järn eller våra TrädVaror af sådan beskaffenhet.- Deras afsättning till Utlänningen går derföre sin jemna gång. Hart behöfver deraf blott ett Visst årligt O va ri» O *-\i törn* När det är fyllt,- köper han ej mer, om icke till underpris. Tå samma sätt sorn till är easus med Svenska Träd varu* afsättningen.
Lasaretts-sjuk vårds-kost nåd Aflöning Vid besök på Kongl. Serafimer-lazarettet kunde det trånga utrymmet, i förhållande till det der befintliga sjukantalet, icke undgå Revisorernes uppmärksamhet; och då tillika upplystes, att sjuke ganska ofta måste afvisas, hvilka i brist på rum derstädes icke kunde emottagas, så synes det icke ligga utom Revisorernes befogenhet att detta förhållande hos Rikets Ständer anmäla, under förhoppning, att medel på ett eller annat sätt må kunna beredas för denna inrättnings utvidgning och förbättring. § 2. Säkerhetshandlingarne hafva, vid anställd inventering, befunnits i god ordning. Hällviks Hospital. Dess räkenskap, som för revisions-året blifvit i Kongl. Tillgångar Spanmål. T:r kpr. Uppbörd: Hemmans-räntor, arrenden och krono-tionde.. Tomtöre-medel Ilyres-medel Kostoch underhålls-medel Intresse-medel Tolagsdito Spanmåls-försäljningsdito Skogs-försäljningsdito Qvarlåtenskapsdito Rekognitionsdito Frivilliga gåfvor Armbösse-medel Medgiftsdito Diverse inkomster S:r Skulder Balans till år 4858: Credit. Balans från år ! 85 ti: Utgifter: Löner och arfvoden Kost och underhåll.. Fordringar m. m Husgeråd och inventarier Nybyggnader och reparationer Intresse-medel å donerade kapitaler Utskylder Restitutioner Hästarnes utfodring Kontant behållning Summa personal 445. ft å .med hospitalet, dårhuset. enkhus-kost. Vid årets början utgjorde underhållstagarnes antal 191. lil. 46. Qvarvarande vid årets slut < 191. 114. 47. Medeltalet af underhållstagare har utgjort 370, hvilka i underhåll kostat för dag 20 sk. 2 rist och för år 153 R:dr 25 sk. 6 r:st, § 2.
Samma år företog äfven kapten Wiggins en resa till Jenisej, hvarvid han med en ångbåt trängde uppför floden bortom den mellan 70° och 71° n. br. belägna ö-labyrinten. Fartyget öfvervintrade här, men förliste följande vår vid islossningen.196 Prövens och Ymers resor inledde åtskilliga verkliga handelsfärder till Jenisej och Ob, af hvilka jag dock här endast kan i största korthet omnämna följande: Svenska ångbåten Fraser, förd af tyske kaptenen Dallmann, reste 1877, efter att hafva blifvit utrustad i Göteborg för Sibiriakoffs räkning, med last från Bremen till Jenisej och åter. Fartyget lemnade Hammerfest den 9 aug., kom till Goltschicha den 21 aug., anträdde återfärden den 14 sept. och kom den 24 i samma månad tillbaka till Hammerfest. Ångbåten Louise, förd af kapten Dahl, med en last af jern, olivolja och socker, gjorde samma år den första resan från England till Tobolsk. Han afreste från Hull den 18 juli och ankom till Tobolsk den 20 sept. Kapten Schwanenberg reste med en i Jenisej bygd halfdäckad slup, Utrennaja Saria, från Jenisej till Europa. Till hvad jag förut nämnt om denna färd må här ytterligare läggas några ord. Under den öfversvämning om våren 1877, som nödgade styrman Nummelin att under åtta dagar söka sin tillflykt på taket af den bräckliga bostad, der han tillbragt vintern, förliste det i Jenisejsk bygda fartyget »Norrskenet» eller Sewernoe Sianie. Schwanenberg, som snart derpå kom till trakten, lyckades att af en engelsman, Mr Seebom, få tillhandla sig ett annat litet fartyg, som äfven var bygdt i Jenisejsk af herr Boiling, egentligen för att ditforsla de varor, som jag 1876 med Ymer fört till Korepowskoi, en på Jenisejs strand vid 71° 19′ n. br. belägna simovie.
Vi nella, vilja då icke tala om de traditiohårdt tilldragna lindorna, i hvilket späda, den ömtåliga kroppen insnörades som i ett pansar, som genom sitt onaturliga tryck öfvade sannskyldig skada på lemmar och organ. väl dess ännu icke stadgade Dessa tortyrinstrument äro dess bättre numera utdömda af hvarje förståndig moder hennes hem. se de små och för Men hur evigt förvisade ofta får man påbyltade med en från ej ännu massa mer eller mindre ändamålsenliga plagg, som under det de kanske lemna en onödig och rent af generande värme för vissa delar af kroppen lemna andra bara och lätt utsatta för förkylningar, och som dertill genom verka besvärande sin opraktiska mängd och snitt och hindrande för barnets rörelser. Drägtreformföreningen, som under det senaste arbetsåret särskildt egnat sin uppmärksamhet åt uppställandet af lämpliga modeller till drägter för späda barn, har beklädnaden och ledig öfver som hela mycket vara den på samma gång lätt lemnar en tillräcklig och kroppen jemt har modeller dervid utgått derifrån, att måste föreningen från fördelad värme. hemtat England, der verkligt hygienisk I idén till sina man redan länge allmänt beaktat denna vigtiga sak, barnbeklädnad och der en vunnit fotfäste. Under denna vecka har föreningen härstädes utstält ligga på det för den samling som frukten modeller, som nu föreaf årets arbete, och hvilka varmaste kunna anbefallas som föresyn hvarje svenskt utställningen hem. framhöll Vid man vårt besök å särskildt en lämplig modell till nattdrägt med skjorta och byxor (af linne) i ett stycke, genom hvilken konstruktion barnet i hindras att, bädden ock, » sparka liksom för försedt med som nu af sig ». ständigt är fallet, Detta plagg var öfrigt alla andra underkläder, långa ärmar. ligen vanliga bruket att för Mot små det Österman. (Forts. fr. n:r 12.) nu synnerbarn begagna Talaren uttalade den önskan, att den svaga flickan måtte undervisas så grundligt som möjligt i alla vetenskapens grenar, men att hon samtidigt med sina stigande kunskaper icke måtte förakta sitt köns sysselsättningar.
Vår följeslagare öppnar dörren till en af cellerna: det är hans egen, en liten fyrkantig kammare med kala väggar utan annan möblering än en säng, ett rankigt träbord, en klumpig trästol och en hylla, på hvilken en rad stora, rödskiftande tomater äro uppstaplade. Med ett spår af asketens stolthet visade rummets egare oss på den hårda halmmadrassen och det obeqväma hvilolägret. Ja, sannerligen det fordras kraft för att kunna spärra in sig i en dylik cell, helst med det leende, solvarma landskapet städse för sina ögon. Nu återstår blott att se biblioteket, som ligger i en afstympad tornflygel. Vi gå dit. Derinne sitter priorn, en fryntlig gubbe med ett stort hvitt skägg, bland hyllorna, der stora volymer, inbundna i pergament och med titlarne sirligt textade på ryggarne stå uppstälda, kyrkofäderna bredvid de gamla latinska och grekiska auktorerna. Priorn förfrågade sig om vår nationalitet; vi sökte visa honom vår fosterbygd på en urgammal karta, som hängde på en af väggarne, men längre än till Holland sträckte sig icke hans geografiska kunskaper. Vårt besök i Annunziata var slutadt, och det var med en känsla af vemod som jag lemnade den gamla byggnaden. Det låg ännu öfver det hela, öfver de instängda cellerna, öfver de små planteringarne och det soliga biblioteket så mycken stämning att en hvar måste blifva berörd deraf. Medan jag red ned under citronoch johannisbrödträden upprepade jag med tankarne på Annunziataklostret en inskrift, som jag läst öfver en af cellernas dörrar på latin: »Här förgå verlden och dess begär.» När sångarne komma till pensionen. Dinern närmar sig sitt slut. Man har hunnit till desserten, och samspråket, som förut flämtat upp och ner, som stundom utmynnat i höga skrattsalfvor, stundom qväfts af bullret från knifvar och gafflar, tonar nu i högt crescendo genom den af matoch vinlukt fyllda salen. Ljuset från gaskronorna faller ner på bordets hvita duk, blänker mot de slipade glasen och de glatta tallrikarne och glittrar mot herrarnes guldkedjor och damernas armband.
Jag är dessutom öfvertygad, att, antingen Betänkandet med Anmärkningar återremitteras, eller lägges till liandlingarne, eller Riksens Ständer fatta beslutet att om saken låta underdånig Skrifvelse till Konungen afgå; så blifva följderna af hvad som skett, välgörande för framtiden. Jag grundar detta hopp, dels på den underrättelse, sorn ConstitutionsUtskottet meddelat, och att Kongl. Maj:t ogillat de åtgärder, som blifvit till Anmärkning anmälte, och på den försäkran, som nyss en aktningsvärd Medlem af ConstitutionsUtskottet gifvit oss, att Constitutionen lefver hos ConstitutionsUtskottet. Jag tackar honom för detta Ord. Under de förflutna Riksdagarne bar man någon gång haft anledning att ställa det i fråga. Ej förr än Constitutionens anda lefver inom oss och genom oss, må det vara oss tillåtet att tala om Frihet och Sjelfständighet. Med bedröfvelse och med harm har jag sett, hurusom, under det att så många våra åtgärder vittna att våra insigter ökas, och vårt Fosterlands-sinne utbildar sig, man å en annan sida söker att föra oss tillbaka till bokstafverings-perioden. Det är likväl en sanning, och blir evigt en sanning, att Andan allena gör lefvande, då deremot Bokstafven dödar. Men då, under denna Discussion, flera Ideer blifvit framställda, som jag finner skiljaktiga från min åsigt af saken; så anhåller jag Den ia Martti. 337 jag uppå elem få fästa jemväl Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Detta torde vara så mycket nyttigare, som det är för första gången frågor af denna beskaffenhet här discuteras, och det lätteligen kunde hända, att en mindre rigtig idee om dem lernnades utan rättelse, skulle kunna bilda en Opinion, sorn i en framtid kunde missleda. En värd Talare har framställt åtgärden att anmäla anledningar till Anmärkningar, så att en och annan möjligen skulle kunna anse denna åtgärd såsom en Åklagare-åtgärd, och Personen, som åtager sig densamma, såsom en Actor eller Fiscal. Sådant är likväl icke förhållandet. En anmälan om anledning till Anmärkning, är långt ifrån att vara en anklagelse.
Och en sådan sammanblandning och tillintetgörande af meningen i 14 § skulle, i min tanka, dcstomindre kunnat ursäktas, som lagskipningens tillstånd, hvarom denna § handlar, deremot alldeles icke utgör föremål för 15 och 16 §§, utan dessa röra endast lagreformen, i följd af de anledningar dertill, hvilka under lagtillämpningen kunna visa sig. Att sålunda utreda lagarnes brister och föreslå deras förbättrande är ett, och att utreda lagskipningens brister är ett annat. Skillnaden der itncllan har jag förut icke underlåtit att anmärka. för nämndö berättelse, och lemna bidrag till den teckning af lagskipningens tillstånd, som enligt instruktionen egentligen endast ur nu anförda synpunkter bör framställas och endast sålunda kan blifva rättvis och leda till ett godt ändamåls). Men Justitiä-Ombudsmannens egna åsigter om, huruledes ett rättegångsärende hade bordt blifva afdömdt, är något, som instruktionen i sin vishet icke ålägger honom att meddela Rikets Ständer 7). Det synes mig, att den förutnämnda frågan härigenom är besvarad, och att lagskipningens tillstånd på nu uppgifna sätt vida mer sakenligt och rättvist utredes, än genom ett ensidigt bedömande af Högsta Domstolens domar, hvars (hvilkas) rättvisa Rikets Ständer hvarken kunna eller få pröfva 8 . De som tillbakavisat dessa Justitiä-Ombudsmannens försök, hafva försvarat en af det lagbundna samhällets stora grundsatser0); de, som gillat dem, hafva omfattat konsiderationernas system, som, det må medgifvas, visserligen är mera elastiskt. Vidkommande sedan den tredje frågan, eller den om hvarje domhafvandes rätt alt efter sitt omdöme pröfva giltigheten af en lag och derefter godkänna eller, förkasta den, så har Justitiä-Ombudsmannen nu för andra gången framställt denna lära såsom en positiv sanning, såsom en domaren, enligt lagarne, redan nu tillkommande rättighet, och derjemte nu gifvit honom goda råd, huruledes han härvid bör gå tillväga, nemligen att lemna den lag obemält, som han ogillar l0).