Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter angår det arbete, som göres för dagspenning, vore det äfven orätt, att ej emot serskild betalning mottaga de timmar, som arbetarn kan förmå vara i verksamhet utöfver de för dagsarbetet. bestämda, emedan allt öfverarbete, af hvad beskaffenhet som hälst är en vinst för fabrikanten, då den uppkommande ökningen i tillverkningsbeloppet, är befriad från allmänna omkostnader, hvilka måste utgå till lika högt belopp för de ordinarie dagsarbetena, utan afseende derå om öfverarbete äger rum eller ej. Också är det på alla pappersbruk vedertaget att låta arbetarne göra så mycket, öfverarbete som de kunna medhinna, det må nu vara ställe!t på beting för styck eller för timme. Lumpsortering ingår icke, såsom Herr Prosten Sandberg föregifvit, bland det under namn af öfverarbete på packkammarn upptagna (vid lumpsortering kommer aldrig något öfverarbete i fråga), ty under titeln: ”öfverarbete på packkammarn”, upptages allt sådant, som för papperstillverkningen blifvit betaldt efter timme, d. v. s. alla förut upräknade arbeten, som icke äro ställda på beting för styck; och har för sådant öfverarbete under år 1842 blifvit utbetaldte R:dr 1032: 5. 6. Herr Prosten Sandberg upgifver oriktigt R:dr 1027: 9. 6. ocb bar för öfrigt ej lernnat något skäl, hvarföre han anser summan för hög. De för arbetaren Segerberg anförde 124 timmar, hafva icke, såsom Herr Prosten förmäler, blifvit använde på sortering af papper, utan på lagning af varmrör samt hydrauliska prässarne, hvartill han någon gång måst använda en del af natten. Sotning af spiselrör har verkligen sedan många år tillbaka kostat 7 R:dr B:ko i månaden (Resol. d. 30 Sept. 1830), utan att anmärkning öfver detta utgiflsbelopp någonsin ägt rum. Då antalet af spiselrör i boningshus och verkstäder vid Tumba under åren 1841 och 1842 uppgått till 52, af hvilka 47 sotades månadtligen, torde utgiften icke vara särdeles hög; och möjligen hade 20
Men något sådant beräknade Klemens icke. Måhända fanns hos honom en aning, att biskopen skulle ogillat hans förtrolighet med Annжus Domitius' maka; men själv övertalade sig Klemens, att hans enda bevekelsegrund var ren och oklanderlig. Eusebia gjorde allvar av sin föresats att välja Klemens till sin biktfader. Han var ju en from yngling, som icke eftersträvade något högre än helgonglorian, hon däremot en stor synderska; vad betydde då de tio år, som biktbarnet var äldre än biktfadern? Denna skillnad i ålder var också alldeles försvunnen ur Klemens' tankar. Eusebias ungdomliga utseende, hennes barnsliga sätt att vara, den vördnad hon visade honom, de råd, som hon utbad sig i andligt avseende, de upplysningar hon önskade i de mörka punkterna av den rätta läran verkade därhän, att Klemens tyckte sig vara äldre än hon och betraktade henne som en yngre syster. Bland de sorger, som tryckte hennes hjärta, rörde den första, som hon yppade för Klemens, hennes make, prokonsuln av Akaja. Hans återfall i den hedniska villfarelsen hade uppfyllt henne med djupaste smärta. Vad skulle hon göra för hans själs räddning? Hon kunde nu knappt vistas under samma tak med honom, ty han iakttog med ytterlig stränghet alla av de hedniska fäderna ärvda religiösa bruk. Husgudarne hade återfått sin plats i hans aula, och rökverk brann ständigt på deras altare. Vid festerna för Apollon voro dörrposter och pelare lagerprydda, och vid varje måltid bägarne kransade. Han deltog i offerhögtidligheterna och spisade av offerköttet. Han svor vid de hedniska makterna. Med ett ord: han var fullständig hedning. Det var Krysanteus, sade Eusebia, som huvudsakligast medverkat till prokonsulns avfall. Umgänget med denne filosof och med hans dotter, Hermione, hade småningom fördärvat den stackars Annaжus och fört honom till den avgrund, vari han nu var fallen. Eusebia omtalade detta under tårar. Klemens kände sin bitterhet emot Krysanteus uppflamma med ökad styrka, när han hörde detta. Det första förtroendet, som Eusebia skänkte Klemens, följdes snart av andra, som rörde henne än närmare.
Berörde (konstitutions - Utskotts betänkande uplästes, hwarcfter Herr Grefwe» och Ordföranden i enlighet med detsamma proponeradc, att i sädana frä, gor inom Banco - Utskottet, hwilka skulle underställas Riksens Ständer, mätte, när twä Ständ stadna emot twä, bägge meningarne till klena anmälas, men att i de frägor hwari Banco«Utskottet utöfwar Riksens StändcrS afgörande rätt, vorum stecistvum, wid säbana fall, mätte tillkomma Utskottets Ordförande. Bcswarades med Ja, men Herr 8ilverstoIp>kr, Oustsk dam, utbad sig fä crindra, att det förslag (konstitutionsutskottet gjort, att Ordföranden mätte äga decisionsrätt wid infallande pari» vota, wäl kunde wara antageligt när voteringen skedde p«r copua, men deremot alldeles icke wara pa§ande wid voteringar Ständwis, wid hwilka det Ständct hwartill Ordföranden hörde derigenom wunnc en större rätt än de öfriga. För öfrigt wore han äfwen ökwertygad att de andra Ständen alldrig dertill skulle kunna gifwa sitt bifall. SwarabeS att Ridderskapet och Adeln härbfwer redan beflutat, Z9 §. 450T Den 21 Gstc-brx, 39 §» Herr ^otklreb: Allt sedan ben lid Ridbarchuset inrättades, sedan RiksénStänder började att genom walda Ulstott utreda och bereda ärcnderne, sä har alltid ben efter malrickeln fläryarande äldste Riddersman fört ordet i Utskotten. Jag trpr att man ej rint Hägra olägenheter deraf, ätminstone mäste beha fall wara högst sällsynta. Jag tror att under sörflutr na seclerRiksmhtcn, och under det nu warande, haf»va sä wigtiga, sä grannlaga är ender fbrewarit, att framtiden ej lärer Åstadkomma wigtigare.
— Utan tvifvel berusad vid åtanken på en högre sädes-export än man tillförene knappast kunnat hoppas, trodde man sig rik nog för att ingå på en väg, som ännu intet annat land i Europa vågat beträda, med undantag af Danmark, som, då mina anteckningar ur främmande länders tulltaxor skedde, icke hade införselstull för omalen spanmål, utan endast för mjöl deraf. Men, efter hvad mig ör sagdt, har äfven detta land nyligen infört spanmålstull. l)eii 3 December f. m. Man måste ovillkorligen fråga sig: äro våra förhållanden sådana, att vi för konkurrensen med främmande länder knnde afsäga oss det skydd af tull, som de anse sig behöfva? Härpå svarar jag ett bestämdt nej! Icke förglömmande, att jorden här står i lägre värde än i allmänhet i främmande länder, och icke heller instämmande i Frih. Bondes påstående, att vår jord är högre beskattad än deras, (ty räknar man riktigt, skall man säkert finna att onera på vår jord äro relatift lindrigare,) grundar jag detta mitt svar deruppå, att vårt läge är isoleradt, vårt klimat hårdare, vår förlagsränta högre och den arbetsmängd, våra arbetare åstad komma, ringare, äfven om den här relatift mindre aflöningen tages i beräkning. Jemförom endast klimatets inflytelser, så veta vi, att man i England och de söder om oss belägna länder kan, nära nog året om, bearbeta jorden och hafva boskapen ute; att man endast undantagsvis behöfver lägga jorden i träde; att man ännu i December måuad kan sysselsätta sig med höstsådd och börja vårsådden redan i Mars; att man för herbergerande af boskap, säd och jordfrukter icke behöfver våra vidlyftiga och kostsamma bygnader; att man skördar sina ängar 2, 3, ja understundom t. o. in. 4 gånger om året, och att man, utom alla dessa fördelar, har förmånen af lätta kommunikationer och möjligheten, i följd af läge, att, hvad tid på året som helst, begagna en för produkternas afsättning inträffande gynsam konjunktur.
Ar beloppet af det til/gripna mindre och går ej eller värdet öfver tio daler, skall gerningen såsom snatteri anses; och straffes i dessa fall stöld och snatteri på sätt i 3 stadgadt är. § 6. Utan afseende å det tillgripnas värde, skall såsom för stöld dömas i dessa jall: 4:o Om man stjäl säd, skuren, eller oskuren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, ute å mark; åker-, köreller trädgårds-redskap, sorn ute ligger; uteliggande malm vid grufva eller redskap, sorn till grufdrift hörer och ej instängd är; utestående bistock; fisk ur dammar, sumpar, nät, mjärdar, katsor eller annat fisketyg, eller ock sjelfva fisketyget, som ute ligger; foglar eller andra, djur ur jagt-redskap eller sjelfva redskapen ute åi markén; ankare eller tåg fran uteliggande fartyg; eller ock saker som till blekning eller torkning eller för annan sådan orsak ut/agde eller utställde äro. 2:o Om skeppare, forman eller deras folk stjäl något af hvad dem Jortrodt är att fora eller förvara; om gästgifvare, värdshusvärd eller annan, som herbergera/' resande, eller för sin näring eller vinning' emottager gäster i sitt hus, stjäl något från resande eller gäst, eller om tdlgrepp från värden begås af den resande eller gästen. 3.o Om man stjäl eller svikligen tager fr åtti barn, som ej fyllt tolf år, eller från af vita, eller från badande eller simmande, eller från sufvande ute ä marken, eller från den i svår sjukdom ligger, eller från dud menniska. 4:o Oin man stjäl något i likhus eller graf, eller från annan under gudstjenst inne i kyrka eller annorstädes der gudstjenst hålles, eller ute å kyrkovall. Och vare om straffet i dessa fall lag, sorn om stöld i 3 sägs. ' § 7- Olofligt tillgrepp, af hvad värde det tillgripna vara må, skall ock för stohl anses i följande fall, nemligen: Bih. tilt B. St.
Jag anhåller derföre att frågan måtte behandlas så, att, sedan tariffen är genomgången, controllerna derefter må förekomma, ehuru det visserligen icke kunnat anses strida mot en riktig ordning, om de först bade blifvit föremål för debatten. Jag öfverlemna!- dock åt Hr Frih. o. Landtm, alt bestämma ordningen för föredragningen, såsom Hr Landtm, finner lämpligast. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. behagade finna, på sätt äfven nu inom Ståndet blifvit yttradt, att föredragning punktvis af detta mål blefve nödvändig, och att utlåt. N:o 3o icke vore så omfattande, som N:o 21, då N:o 3o endast upploge de delar, vid hvilka anmärkn-.r blifvit gjorda under första föredragningen af Jf:o 21 ; det tjenligaste vore således att taga N:o 21 till grund för föredragningen, och att vid hvarje punkt, som äfven i N:o 3o blifvit behandlad, jemväl uppläsa hvad Utsk. der tillstyrkt. Då Hr Prytz framställt den begäran, att de allmänna grunder för tillämpningen, som Utsk. föreslagit, först måtte till pröfning företagas, innan man komme till sjelfva taxan, ansåg Hr Landtm, sig böra derå framställa propos., ehuru Hr Landtm. 18 H. 24 i86 Den 8 December f. m. för sin del ansåge att R. o. Ad. likväl först borde yttra sig, huruvida Slåndet gillade Utsk:s yttrande i afseende på den af Hr Cederschjöld väckta fråga att all tull skulle försvinna. Hr von Hartma nsdorff: Ståndet torde finna nödigt att först yttra sig öfver Hr Cederschjölds motion; ty om den vinner bifall, så blir hela öfverläggningen om tullbevillningen öfverflödig. Jag förmodar att hon icke bifalies; således får jag erinra om den framställning jag gjort, att den nu gällande tulltaxan för hvarje särskild artikel må uppläsas, på det att R. o. Ad. må kunna jemföra det nuvarande förhållandet med det, som, enligt förslaget, skulle komma att äga rum.
Till följd häraf kan landsortspressen ofta känna tidens puls bättre än London och medan London är mera kosmopolitiskt och bättre underrättadt om hvad som händer i den vida verlden, ser landsortspressen ofta klarare i inhemska affärer och utöfvar i sin helhet långt större inflytande. I proportion till dess folkmängd och rikedom gifves det ingen stad i Europa hvilken eger mindre politisk vigt än London. I alla stora nationalfrågor blir London vanligtvis slaget. Alla politiska rörelser kulminera naturligtvis derstädes, men London sjelf tager knappast initiativet till någonting. Det var provinserna som gåfvo uppslaget till alla vår tids stora nationalrörelser, frihandeln, par-lamentsreformen, upphäfvandet af lagarne för spanmålshan-deln etc. Alla Frankrikes revolutioner börja i Paris och sluta i provinserna. I England är förhållandet omvändt. Alla engelska revolutioner börja i provinserna och sluta i London. Mr Gladstone. erkänner att landsortspressen trognare återgifver allmänna opinionen än London, och då han företog sin beryktade talareresa, var det en aflägsen del af Skot-land han besökte, icke Londons olika distrikt. Häraf följer att under det Londonpressen läses och beaktas i landsorten, provinsernas invånare derför icke försumma att läsa sinalokaltidningar och det skulle ibland vara nyttigt för London-boarne och bespara dem somliga politiska öfverraskningar, • om de ville nedlåta sig att läsa landsortstidningarna. I personalen af deras stab är. det mycken liten skilnad mellan ett första klassens provinsblads och en första klassens Londontidnings. Landsortsbladen äro rika till på köpet. ‘ ' The Manchester Guardian “ till exempel påstås hafva en årlig inkomst af ungefar 30,000 pund sterling. Hvad som utgör den väsentliga skilnaden mellan Londonoch landsortspressen och som gifvit den senare dess lokala inflytande, är att den är långt mindre opersonlig än Londons. Utgifvarne och medarbetarne hafva alltid varit vida mera kända än de män hvilkas uppsatser utgjort Londonpressens lif och själ, och årligen hafva provinserna sändt upp landsortspublicister till London för att representera dem i underhuset. Här bör anmärkas ett utmärkande drag för den engelska pressen, nämligen dess anonymitet.
N:o 35, med deu af Ståndet såsom dess gemensamma förklarade tanke, att Ståndet, med frånträdande af den redaction, som det föreslagit till ändring af sednare perioden i 34 §:n F:n, deremot biträdt den af R. o. Ad. i detta hänseende uppgifna. Då Hr Frih. o. Landtm, började framställa propus, å Utsk:s inbjudning att R. o. Ad., med frångående afsina anmärkntr, måtte foga sig efter de MedStånd, som låtit förslaget hvila till nästa riksdag, anmälte sig Hr von Hartmansdorff, Äng., och vttrade: Jag torde få erinra detta H. Stånd, att den förändrade redactionen, uppgjord af Hr von Troil, antogs på den grund, att derigenom skulle lemnäs Konungen ett vidsträcktare tillfälle, än 1111 gällande grundlag medgifver, att välja sina rådgifvare. Jag hoppas således att R. o. Ad. desto hellre måtte vidblifva sitt en gång fattade beslut, som PresteSt., enligt det nu upplästa prot.utdr., funnit riktigt att sig med R. o. Ad. förena; i följd hvaraf nu i förstärkt Const.Utsk. kominer all röstas endast mellan R. o. Adis samt PresteStts beslut å den ena sidan samt Borgareoch BondeStms beslut å den andra. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den gjorda inbjudningen af Gonst.Utskottet. Ropades nej. Då nu (råga blef om godkännande af de föreslagna voter:s-pr o positionerna, yttrade Hr Lefren, Joli.
Om å ena sidan denna handel härigenom blifver lifligare och mera utsträckt, kan det deremot icke nekas, att Städernas Borgerskap behöfva större kapitaler för att hålla jemn gång med de öfrige spekulanterne i denna väg. Emedlertid fortfar dock spanmålshandeln för detta Län hufvudsakligen att vara koncentrerad i Westerås. Vid handeln på landet i detta Län torde böra anmärkas, att höstmarknaden i Norbergs by nu mera efter ortens innevånares önskan blifvit inskränkt till en kreatursmarknad. 3 Contingent-handlande äro bosatte i Norbergs Bergslag och en i Skinnskattebergs Bergslag. Vid Strömsholms lastageplats eller så kallade Borgås udde äro äfven 3 continoent-liandiande etablerade. O Gårdfarihandel inom detta Län drifves af personer från Westergöthland till föga gagn för någon annan än dem sjelfva. Tillfället att köpa skapar nya behof och leder till misshushållning, i synnerhet då mindre be - 39 höfliga lyx-artiklar utbjudas på kredit så val ibland allmogen som ibland det mindre bemedlade tjenstefolket. I sammanhang härmed torde jag böra anmärka, hurusom upphandlingen af lumpor på landsbygden, såsom elen nu bedrifves, mera länder till skada än till gagn för allmänheten. Länet är besväradt med kringresande lumpsamlare från andra orter, sorn, skyddade af lumpsamlare-pass, icke kunna af visas, ehuru de egentligen icke äro annat än landsstrykare. För dessa äro upphandlingen af lumpor blott en bisak och förevändning för skojeri och dylika olofliga industrigrenar. Det vore högst önskeligt, om rättigheten till denna slags gårdfarihandel afskaffades. Pappersbruken kunna icke sakna tillfällen att så väl i Städerna som inom Socknarne antaga der bosatte kommissionärer till upphandling af deras behof af lumpor, och landet blefve derigenom befriadt ifrån lumpsamlare, hvartill vanligen antages folk med fallenhet för ett ostadigt och kringirrande lefnadssätt, som kunna förete bevis att de icke blifvit straffade för stöld eller något annat vanfrejdande brott. Att qvinnor användas till denna gårdfarihandel innebär derjemte en olägenhet.
Vill någon förlägga Handlande, ege en så-1 dan Förläggare, då förhållandet med behörigt Contract styrkes, samt så vidt Handeln föreslås af sådan person, som i anseende till insigter och i öfrigt vore behörig, att den för egen räkning idka, att å Handel erhålla Burskap och detsamma bibehålla, så långe FörlagsContractet råcJ jo4 LagUtshottets Bctänkandcti Iter och berörde vilkor fullgöres: och vare denna rättighet jemväl Ämbetsoch Tjenstemän obetagen. II. Artikeln. Oni Handelsrörelse j som utan rättighet peli förbindelse till Burskap kari få utöfvas. $. i. Söm det, enligt 1. Art. i, 2 Och B § §. af denna HandelsOrdning, hädanefter blifver en hvar obetaget, att idka Handel, enär han visar Sig ega den, i sådant afseende erforderliga skicklighet, och utgör de, för slik rörelse belöpande iitskylder; så forfaller ock, hvad angående Frälsemans samt vissa Ämbetsoch Tjenstemäns rättighet till Handels idkande före detta varit Stadgadh Så vare ock rättigheten att reda i Skepp, Öch till ineller utländsk ort inlasta och försälja egne produeter, hädanefter en hvar obetagen, Under vilkor, att, i sistnämnde fall, vid närmaste Tullkammare elarera, på sätt deroiit gällande stadgar förmå, och att i öfrigt iagttaga, hvad Seglationsordningen foreskrifver. §• LngUtskottet: Enkor i allmänhet och sådana ogifta personer af Qvinnkönet, som uppnått en ålder af 5o år, och ega bevis om god frågd, skall det vara obetaget, alt idka försäljning af sådana varor och tillverkningar, som af nämnde kän åstadkommas4 III. Artikeln. Om Handels Societeten. §• i. I hvarje Stad skola de Handlande antingen förena sig till en Handelssocietet, eller utse visse af sine Medlemmar, att i sådan egenskap ega den befattning, denna HandelsOrdning Societet ten tillägger. I större Städer måga, om Veder-, börande så för godt finna, sådane
M. med underd. anhållan att tilläggas ersättning af statsmedel för det aktorats-arfvode, hvaraf lian, lill följd af K. M:s och R. St:rs eftergift af det Presidenten af Billbergh ådörade ersättningsbelopp i den s. k. Finérska balansen, galt i mistning. Ofver ansökningen hördes så väl KammmarRtn som StatsKont. af hvilka embetsverk det förra tillstyrkte men det sednare afstyrkte bifall till ansökningen, ehuru Stats-Kont., på grund af billighetsskäl, derjemte hemställde, huruvida K. M. icke funné lämpligt, att i ämnet göra framställning till R. St. Vid målets slutliga profning resolverade K. M., att Han icke funnit skäl att ansökningen bifalla. På denna punkt stod saken då Hr Printzensköld uti en tili StaisUtsk. remitterad motion vände si till R. St., och, under åberopande af laglig rätt, yrkade, det ersättning för det förlorade aktorats-arfvodet mätte honom tilldelas. Jag hemställer nu till Eder, Mine Hrr, om Utsk. med skäl kunnat handla annorlunda, än till R. St. hemställa, ali, då motionären åberopat endast sin lagliga rätt och denna rätt är beroende af tolkningen utaf 23:dje §:n i Instruktionen för K. KammarR:n, om hvars tolkning 2:ne embetsmyndigheler varit af stridiga åsigter, frågan, såsom varande föremål snarare för domstols än för .R. Sins pröfning, icke må i det skick, hvaruti den f. n. sig befinner, till någon åtgärd af R. St. föranleda. Jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att, genom ett bifall lill detta Utsk:s tillstyrkande, frågan ingalunda för framliden afklippes, enär Hr Printzensköld deri tydligen hänvisas, att göra sitt anspråk inför laga domstol gällande. Skulle lian vinna rättegången emot K. M. och Kronan, är det naturligt att medlen måste lill honom utbetalas. Skulle deremot hans rätt dertill blifva underkänd, står det honom ändock öppet, ali ännu en gång vända sig tili R.
En konstnärinna — fru Edling t. ex. — behöfs för Benjamins sköna men fordrande rol, de unga friska röster, som nu debuterat deri, ha lånat musiken mycken ungdomlig välklang, men brustit i ädel klassisk anda, i fint musikaliskt och konstförfaret föredrag, helt förlåtligt, naturligtvis. I yttre afseende ha de passat rätt bra och äfven spelat spelrolen med goda bemödanden, som förtjena loford. Detta gör i hög grad hr Linden för sin Simeon, somlemnar ett nytt, särdeles glädjande bevis på hr L: s ovanliga dramatiska framsteg. Oafsedt ett par ställen, der hr L. ej riktigt i en hast kom upp på koturnen från småpratet mellan kulisserna, egde hans tal illusorisk lyftning, värme och kraft, de oupphörliga utbrotten af förtviflan, så svåra och tröttsamma de än voro, gåfvos med all den sydländska furia, som de kräfva och äfven for de mildare dagrarne hade hr L. hittat synnerligen vackra och rörande färgskiftningar. Sutte blott litet mer af pappa Jacobi röst i sonen Simeons strupe. Bristen på röstmedel i arian uppvägdes dock nästan af det uttrycksfulla ej långt ifrån gripande spel, hr L. der-under utvecklade. Apparitionen var förträfflig, det lönar sig stundom att förvandla sin » stiliga » Stockholms-apparition, då man derigenom vinner så vackra resultat hvad sann konst beträffar. Att hr L. ej kunnat ge en riktig Don Juan (i likhet med så måoga före honom) har han nu försonat med denne ypperlige Simeon och denne ypperlige — Anders Person. Bröderna skötte sig godt, hr Willmans Naphtali var nu tenorist, ty det är ju tenor som hr Rundberg sjunger. I gengäld var lille tenoren Ruben — Dahlgren förvandlad till ståtlige basisten Ruben — Sellergren. Som Levi var hr Strömberg på sin plats, då man erinrar sig hr Strömbergs levitiskt-presterliga verksamhet i Trollflöjten, Cora och Alonso, Romeo och Julia m. m. Sist och vackrast förekom unge Asser, hr Malmsjö. Uppsättningen, kostymerna, ljuseffekterna m. m. voro utmärkta.
Folkmängden i städerna Carlskrona, Calmar och Wexiö, hvilken vore i ständig tillvext, uppginge för närvarande för Carlskrona till 15,961 personer, för Calmar till 8,813, utvisande ett nära tredubbelt större antal än för 60 år tillbaka, samt för Wexiö till 3,882 personer. Hvad särskildt Carlskrona beträffar, vöre densamma, i följd af det stora antalet innevånare i förening med platsens betydelse såsom flottans hufvudstation, en konsumtionsort, hvars behof icke på långt när kunde tillfredsställas af den närmast liggande landsbygden, utan måste fyllas genom transport från aflägsnare trakter, så att med full visshet kunde förutses, att betydliga förråder af viktualier samt andra förnödenheter skulle komma att å den blifvande jernvägen ditforslas. Dessutom borde icke lemnäs obemärkt, att i närheten af kuststäderna förekomma åtskilliga köpingar och skeppningsplatser, StatsUtskottets Utlåtande N:o 80. 19 hvilkas rörelse och befolkning dagligen tillvexte. Bland dessa egde Ronneby, med en folkmängd större än 40 bland Sveriges städers, flera stora fabriker. I afseende på de nu ifrågavarande provinsernas bufvudnäring, landtbruket, bar blifvit erinradt, att Calmar och Blekinge läns kuststräckor med hänsigt till spanmålsproduktionen äro bland de rikare trakterna i landet, och att äfven de mellersta samt östra delarne af Kronobergs län i samma afseende äro ganska väl lottade, samt att boskapsskötseln idkas i de inre delarne af Calmar och inom hela Kronobergs län med den ifver och framgång, att ett betydligt antal dragare och slagtkreatur jemte ladugårdsprodukter från dessa orter årligen afsättas, ehuru för närvarande afsättningeu försvåras och varans beskaffenhet lider af de långa och mödosamma transporterna.