Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Itemitterades till Bevil(n.Utskoltet. Den Ij Mars c. m. 35? Hr Charpentier, Jean Toussaint, hade inlemnat följande: Då min motion om löneförbättring för capitainer med s. k. lägre lön vid artilleri-reg:terna d. 3 dennes förevar till remiss, anhöll jag endast vördsammast, att remiss måtte beviljas och att StatsUtsk. ville dervid fästa det afseende, ämnet verkligen förtjente, samt förbehöll mig att cn annan gång få besvara de af Gr. Gyldenstolpe, Anton, emot densamma vid tillfället gjorda anmärkningar. Jag trodde sannerligen icke, att jag vid denna framställning skulle i Hr Gr. finna en motståndare, och allraminst, att den skulle väcka något missnöje, hvartill jag likväl hemtar anledning deraf, att Hr Gr. vid ingången af sin anmärkning säger, att han anser ”det mindre grannlaga ”af mig att oombedd framkomma med en begäran ”om lönanslag, under förutsättning, att capitai”nerna med lägre lön är o mest vanlottade.” Jag erkänner, att det af mig om dem nyttjade ordet: mest vanlottade, icke var väl valdt; jag skulle hafva begagnat uttrycket: mindre vällottade, ty det vet jag vara enligt med sanningen; men jag menar äfven då icke af den orsak, att de äro capitainer med lägre lön vid artilleriet, men derföre, att de såsom artillericapitainer, förlagda på dyra garnisonsorter, hafva, i anseende till tjenstepligter och lefnadsförhållanden, för litet att lefva af. Hr Gr. upplyste, att H. M. Konungen i sin nåd. proposition begärt förhöjning å dessa capitainers löner till 600 r:dr ifrån 54o r:dr, eller den enligt organisationen med 4o r:dr förhöjda lönen, som de annars från detta års början skulle komma att uppbära. Detta är ju ett bevis, att jag icke haft så orätt.
Och tillstyrker Utskottet, i afseende på verkställigheten af denna förändrade pensionsreglering för Lands-Slatstjenstemännen: a) att densamma må gälla intilldess den flera gånger ifrågaställda, men äfven vid denna Riksdag uppskjutna regleringen af Lands-Statens löner kommer att för sig gå, då Rikets Ständer, till följd af de förändrade förhållanden, som då kunna vara för handen, lära å nyo böra taga grunderne för pensioneringen under pröfning; b) att det stadgande fortfarande må gälla, det de Lands-Statstjenstemän, hvilkas indelte löner, uträknade efter förvandling och markegång för de näst förflutne 5 åren, understiga det för graden nu föreslagna pensionsbelopp, ej må anses berättigade till högre pensioner, än som, efter sådan beräkning, motsvara de indelte Stats-Utshotlets Utlåtande N:o 222. 5 lönerne, med tillägg af hvad en del i contant fyllnad åtnjuta; samt c) att den af Utskottet, i afseende på nya löner eller lönetillökningar, föreslagne grundsats äfven här må följas, och alltså någon spanmålsberäkning under dessa pensioner icke komma att ega rum. Beträffande stadgandet i 1819 års Författning, rörande pension för afskedstagande, med indelte löner försedde Landshöfdingar, och hvilken pension bestämdes till ett belopp, motsvarande Slats-Secreterarelönerne på Stat; så ådagalägger det med f. d. Landshöfdingen Friherre jFock inträffade förhållande, behofvet af ett närmare bestämmande i della fall; och med fästadt afseende å den betydligt minskade lefnadskostnad en ur tjenst gången Landshöfding behöfver vidkännas, samt med hemtad anledning af hvad vid sista Riksdag bestämdes såsom pension för vederlikar inom militairen, tillstyrker Utskottet: att, under iakttagande af de för Lands-Stalstjenstemännens pensionering bär ofvan i allmänhet stadgade föreskrifter, beloppet af Landshöfdinge-pension må för framliden bestämmas till 3ooo R:dr, utan beräkning af spanmål derunder.
hvilken, i anseende till de oftast gängse låga priser å den engelska stora jernmarknaden och den täflan med främmande länders ökade tillverkningar, som deraf föranleddes, i sjelfva verket vore sådan, att snarare afskaffandet af all ordinarie beskattning å Svenska jernhandteringen till likhet med hvad förhållandet vore i Norrige och England med flera länder, borde ifrågakomma, än någon slags tillökning uti de nuvarande skatterna å denna, med undantag af vallon-smidet och några få stämplar, numera af tillfällig handels-konjunktur och främmande länders tullagstiftning ytterst beroende och derföre så osäkra, i allmänhet föga lönande och i och för sig sjelf icke vinstgifvande näringsgren, men hvilken dock för Sverige vore likaså nödvändig som naturlig och derföre äfven med den knappaste behållning måste fortdrifvas egentligen för realiserandet af grufvornas och skogens sjelfmant erbjudna, fastän eljest å vissa orter icke Slals-Utskottels Utlåtande N:o 33. 13 sällan onyttiga alster; hvadan och då för öfrigt kändt vöre, dels att under den sednare tiden många betydliga bruksegendomar icke utan största svårighet kunnat till relativt låga priser afyttras, dels äfven att redan ett icke obetydligt antal bruksegare likasom täflat att begagna sig af den deni på Kongl. Kollegii underdåniga framställning år 1852 gifna tillåtelsen att, emot befrielse från belöpande utskylder, på bestämd tid nedlägga antingen hela smidet eller ett visst antal stångjerns-verkstäder, Kongl. Bergs-kollegium för sin del i underdånighet tillstyrkte, att bergsmän och bruksegare i allmänhet, som, med undantag endast för de på Dannemora malmfång grundade vallon-verken, omöjligen i längden kunde bära de dem ålagde dryga skatterne af alla slag, framdeles åtminstone måtte få tillgodonjuta all den nedsättning i tiondejernsoch hammarskatts-utskylderne, som af jernhandteringens bekymmersamma ställning påkallades. •—■ Med åberopande således af detta yttrande, hade Kongl.
Och som skönhet i förening med käckhet alltid gjort sig gällande t. o. m. på så- dana karlar som gammaldags stadsfiskaler — ehuru man, öppet sagdt, hade svårt att tro dem vara medlemmar af den öfriga kristliga församlingen — så lyckades hon verkligen få den kitslige K. att för henne skrifva en inlaga till kungl. maj:t med begäran om myndighetsförklaring, hvarefter hon sedermera äfven fick rättighet att idka nipperhandel. Detta naturligtvis mot kontant vedergällning på alla möjliga håll. Fiskalen var dock en allt för skarp karl att låta jungfrun slippa för så godt pris. Den gamla Handelsbalken var, såsom vi redan antydt, laddad öfverallt med försåt och faror. Hvad innebar nipperhandeln? Nå, det visste egentligen ingen. Men stadsfiskalen syntes snart ha så mycket bättre reda på, hvad den icke innebar. Också stod jungfrun ingen stund säker för att icke denne skulle snegla in med sitt öga och göra sina kap midtför hennes nya myndighet och karterade tillståndsbevis. Hvad hänfördes under rubriken » nipperhandel » och hvad icke? Denna osäkerhet gaf anledning till en mängd trakasserier, » påföljder » och plikter med konfiskationer. Men jungfrun var heller inte så dum. Hon vidtalade sin far, som varit den skickligaste timmermannen, innan han upphöjdes till kvartersman. Denne gjorde en löndörr, ledande till en vindsskrubb, som låg utanför det inre rummet, och dörren gjordes för väl att kunna uppluktas af en, som ej kände hemligheten. Så snart fiskalen syntes i gränden, rapporterades det genom en bultning i taket nedifrån, då jungfrun fick tid att gömma undan allt, som kunde blifva utsatt för spetsfundiga tolkningar. Att bönhaseriet härvidlag öfverallt var stort, framgår af den omständigheten, att nipperhandlerskorna i Stockholm till slut nödgades ingå till kungl. maj:t med begäran om närmare förklaring, hvad med nipperhandel egentligen menades, och däröfver har man det utlåtande från kommerskollegium, som förekommer i Svensk Författningsamling hösten 1839.
Ledamöter blifvit utsedde att, på DrätselCommissionens ansvar, jemte Inspectoren, underskrifva Attesterne ofver det Tackjern, sorn å Stockholms Tackjernsvåg till belåning i Banken nedsättcs; hvaruppå Drätsel-Commissionen anfört, att då ansvaret för ifrågavarande Attester, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af d. i3 sistl. Martii, ej ålåge Drätsel-Commissionen collectivt, utan allenast tillhörde Inspectoren vid Vågen tillika roed arne af de Magistratspersoner, som äro Ledamöter i Drätsel-Commissionen, ocfyjQöimmissionen hvarken ville eller kunde en slik ansvarighet sig underkasta, så hade Gommissionen under sådant vilkor ibland dess Ledamöter utsett, tvänne att jemte Våg-Inspectoren underskrit va de under innevarande år utfärdade Attester. Vid hvilket förhållande Banco-Fullmägtige, med afseende å 3:dje P un eton i Kongl. Maj:ts dea i3 sisth Martil utfärdade Nådiga Kungörelse, och på grund af 18 §. uti seda aste Banco-Reglementet, hos Revisorerne hemställt, om icke, enär Banco-Reglementet ej bestämdt uttrycker, alt vid Tackjerns-belåningen erfordras Drätsel-Commissionens ansvar för panten, denna af Rikets Ständer beslutade utlåning, sorn eljest icke skulle kunna äga rum, må, intilldess Rikets Ständer bestämdare förordna, för sig gå, emot ansvar af VågJnspectoren och de tvänne Ledamöter af Drätsel-Commissionen, hvilka, jemnlikt sistberörde Kongl. Kungörelse, böra Våg-Attester ne underskrifva.
Och de ha blifvit allt vanligare nu, sedan den nya kandidaten kom hit. Han skall vara en sådan öfverdängare med kortlapparna, har jag hört. De måtte få lära sig sådant i Upsala. » Så kom det fram, att Eriksson legat mycket i delo med prosten, till och med erhållit varning af skolrådet. » Hvarför? » » Jo, ser fröken, gudaktigheten är icke stor här i församlingen, och den som lärt sig älska Herren och hans ord, kan detta icke annat än smärta. Därför ansåg jag mig för att följa den gode herdens maning att föda de små lam, som blifvit anförtrodda åt mig, böra någon gång samla barnen till bönestunder kring Guds ord, och där lärde jag dem att i all enfald utgjuta sitt hjärta för den himmelske fadren. Och när jag hade tid, samlade jag både gamla och unga i skolsalen till gemensam andakt. Det där upptogs inte väl; jag tillsades att sluta upp med mit förehafvande, och då jag förklarade, att jag ansåg mig mera böra lyda Gud än människor, fann man på allt möjligt för att trakassera mig, och en vacker dag fick jag min skrapa af skolrådet. Jag klagade hos högvördiga domkapitlet, men fick orätt, och just i går fick jag underrättelse om, att kungl. majestät varit af samma mening som konsistorium. Men det gläder mig, att jag får lida för Herrens skull. Och nu fröken, innan ni går till hvila, skola vi gemensamt bedja vår käre himmelske fader, att han hjälper och styrker er till det, som i morgon förestår er. » Adalbert von Goldschmidt är en tysk kompositör, som i sitt hemlands musikaliska kretsar väckt mycken och häftig diskussion, särdeles för sina större verk, operan » Helianthus » och ett s. k. konsertdrama » Gäa », hvilka delat » kännarne » i skarpa förkättrare, som vilja frånkänna hr G. all förtjänst, och öfverdrifna beundrare, hvilka höja honom till skyarna och än högre som en veritabel musikens Messias.
Jemte de skäl emot ett sådant system, som äro upptagne i motiven lill Utskottets Betänkande, ber jag få tillägga ännu ett, att, när den liden gång inträffar, då Sveriges rörelse kan gagna ett metalliskt mynt, så måste detta till större delen bestå i guld och icke i silfver; af denna senare metall hafva vi öfver nog, för Rikets Ständers Banks behof, och jag hoppas den öfvertygelse snart skall bli allmän, alt, hvad ökning i myntmassan Sverige än framdeles kan behöfva, den icke må ske under det hittills följde system af centralisation uti Rikets Ständers Bank, hvilken, i anseende lill sin organisation, dessutom aldrig kan bedrifvas med adequat vinst för sig och Landet, och derföre icke vidare bör hopsamla ofruktbara skatter, hvilka, efter min tanka, lior till Bancooch Lag-Utsk. Betänk. N.o 2. äro öfverflödige för upprätthållande i värde af det qvantum sedelmynt denna Bank bör utgifva. Rikets Ständer hafva på ett berömligt sätt sökt stadga sedelmyntet? värde; men de hafva gjort det med uppoffring och på Landets bekostnad. Banken har indragit på de senare åren ungefär 2 millioner courant af sin sedelstock, och detta har skett, under det ymniga skördar verkligen ökat varumängden och sålunda gjort missförhållandet än mera kännbart. Intet under derföre, att den redan i några år fortgående så kallade strypningen skulle komma till slut alt kännas äfven för hufvudstadens affåirsmän, vidden dubbla anledning till crisis och stagnation i den befintliga myntmassans circulation, som den inbrytande Choleran och ännu af mången nästan lika mycket fruktade utvexlings-epoken samtidigt framkallade. Hurudan penningebristen i Landsorterna varit och är, borde icke vara obekant för Represenlanterne. Hittills hafva de dock deröfver iakttagit tystnad. Den paniska fruktan och de fictiva anledningarne till slrypning kunna väl nu vara i aftagande; men otvifvelaktig! stå de verkliga ännu ohulpne qvar.
Af sin dotter hade ej fru Berg samma odelade glädje. Hon växte visserligen upp till en strålande skönhet, som öfverallt väckte en beundran, som kom moderns hjärta att klappa af stolthet, men visade redan tidigt onda oarter, s o m trots alla moderns böner, all hennes vaksamhet och arbete, ej ville låta sig utrota. Hon kunde vara det mest förtjusande, smeksamt inställsamma lilla älsklingsbarn — när hon det ville. Ja, det var rent af, som hon besatt någon öfvernaturlig makt att med sitt väsendes trollkraft hehärska enhvar, mot hvilken hon gitte göra den gällande. Men däremellan yppade sig drag af ett dolskt och till det ytterligaste egoistiskt hjärtelag samt en oehörd fåfänga o c h njutningslystnad. Närhelst hon genom en lögn, ett litet bedrägeri kunde skaffa sig en personlig njutning, en stackars triumf för sitt koketteri, en söt nöjesfrakt att bita i med sina vackra, giriga tänder, gjorde hon det, och moderns tårar, broderns förmaningar — allt var s o m regn på helleberget öfver hennes hårda Det blef en sorglig julhelg i det lilla faderlösa sinne, där hon kall, liknöjd slöt. sig inom sig själf, hemmet det året. Fru Berg var dock en beslutsam o c h kraftfull oåtkomlig till o c h med för deras kår-lek. kvinna, som ej öfverlemnade sig åt någon förtvifNär brodern reste för att tillträda sin plats i lad, overksam sorg. Hon hade ej tid därtill. Hon Sverige, var det dock ännu ej så farligt. Hon var måste genast ta upp striden med lifvet. j u ännu nästan blott ett barn — och några egentHon hade sin son att uppfostra; hon var mor, liga äfventyr hade ej kunnat framställa sig med ja, tvåfaldt mor. Ty hon bar ett barn under sitt sin lockelse, ödesdiger för detta sinne utan jämhjärta, ett barn, som aldrig skulle skåda sin faders vikt. ansikte. Men de närmaste åren blefvo en enda hård strid In på det n y a året tillökades familjen med en för fru Berg, en enda hård, hjärteslitande strid dotter, ett underskönt barn med klara blå ögon, mot dotterns dåliga böjelser. Och trots allt märkte helt o c h hållet af faderns blonda typ.
Tillika har Kongl. Maj:t anbefallt Kammar-Collegium och Stats-Contoret, att upprätta och tidigt före nästa Riksdag inkomma med nytt förslag till förnyad löningsstat för Landtstaterna, med undantag af Landshöfdingarna, i hvilket förslag, fotadt på de af Rikets Ständer uppgifna grunder, jemväl borde utredas, om icke, genom sammanslående och förändrad indelning af Länsmans-districten, minskning i Länsmännens antal kunde vinnas; i sammanhang hvarmed förhållandet med kostnaden för tryckningen af Landshöfdingarnes Embetskiingörelser jemväl bprde närmare utredas; äfvensom Kongl. Majit anbefallt Kammar-Collegium och Stats-Contoret att jemväl inkomma med nytt förslag till lönereglering för Landtmäteristaten, i enlighet med de af Rikets Ständer uppgifne grunder. Beträffande Frälsehemmans deltagande i utöfningen af Fjerding$manna-befattningen har .Kongl. Majit, under ofvannämnde dag, derom utfärdat Nådig Kungörelse; och sedan Kongl. Majit anbefallt Kammar-Collegium och StatsContoret att, efter infordrade upplysningar från Landshöfdingarna, föreslå fördelningen af de till löneförbättring åt Länsmännen änslagna medel, har Kongl. Majit, under den y Julii ,r 832, gillat det i sådant afseende uppgjorda förslag samt förordnat, att det belopp, sorn, för att, enligt Rikets Ständers afsigt, bringa hvarje Länsmanslön till ioo Ridr, öfverskjöt det af Rikets Ständer beviljade anslag, skulle af besparingarne på andra Hufvud. titeln utgå. 88:0 Den i Rikets Ständers skrifvelse, rörande vissa förändringar å föreskrifterne om beläning af Jernoch Wågeffecter vid Bankens Låne-Contor i Götheborg, gjorde hemställan, såväl om bestämmande af arfvoden för Wågbetjeningen i Götheborg vid vågattesters och förnyelsebetygs utfärdande, som ock om jemkning i den Stockr holms Wågbetjening förut .beviljade ersättning för samina befattning.
Om en öfwerdrifwen Penningestock i Bankoeller Riksgäldssedlar efter hand indrages, sä ätertager den öfwerblifna delen dest förra ivärde och förhållande emot waror och arbeten, och pä sädant sätt kan en mindre Sedelstock blifwa i effecten lika tilräcklig och uträtta detsamma som en större. Sä äfwentyrligt och wädligt det är, at lata nästan hela Rörelse-Capitalet bestä i en Bangues eller annat publikt Werks sedlar, som sätt egenstap af mynt, men ej kunna wid päfordran vmwcxlasemot Speciemynt, sä nyttigt och angeläget är at enstildta crediten uplifwas och befästas, sä at största delen af Rörelse-Capitalct kan bestå i enstildta inwisningar och trans-actioner, pä sätt som i wäl organiserade länder är brukligt. Förgäfwes wäntar mgn, at Crediten stall uplifwas och widmakthällas utan ak noggranhct och ordbällenhet wid ingangna penninge afhandlinqars fullgörande, beredd igenom promt handräckning i den epeeutiva wägen, bwarigenom tillika förekommes utswäfningar och fallissementer, som merendels härröra af en oordentlig lefnad och lamhet i epecutions werket Den promtare handräkning, som blifw't bewiljad de här r Riket inrättade Discontwerk wid utsök - Den 26 Julik. SOI utsökning af deras fordringar, kan utan äfwentyr och fast mera med werkclig nytta til enskildta Creditens befästande, göras gällande wid alla privata utsökningsmäl af lika beskaffenhet, som Discontwerkench Det kan ej gifwas nägot grundadt ffäl, at den rättwisa, som wederfares den ena, skall igenom mera omgäng och utdrägt pä tiden undanhällas för en annan.
Fattigdomen är brutal, emedan den måste vara det för att icke helt och hållet trampas under fötterna, rikedomen emedan den vet huru stor den mänskliga fegheten är ofta nog af egen, bitter erfarenhet från den tid, då samlandet pågick med smicker, smil och alt slags kryperi. Vi hade nu inte mera än en Croesus ombord, och han hörde till det species af släktet, som anser penningar vara illa använda, om de icke utgifvas till fromma för buk och gom, och det slaget är för väl kändt för att kunna reta någons nyfikenhet. De öfriga första-klass-passagerarne voro människor af det vanliga slaget, mer eller mindre sjösjuka, mer eller mindre kära, mer eller mindre glada och sorgsna, af det slags roffiskar, som miljonvis följa med strömmen, sökande snappa åt sig så mycket som möjligt af småfisken, som leker vid ytan och med ett gemensamt namn kallas lifvets goda. Men på mellandäck fans folk af annat slag, män med irrande, skygg blick och osund ansiktsfärg, tydande på ett lif, förstördt af demonen alkohol, andra med ett bittert, hårdt drag, framkalladt af årslång, lönlös kamp mot nöd och fattigdom, och ännu andra, hos hvilka det bittra, hårda draget längesedan plånats ut och lämnat rum för ett uttryck af slött resignerad underkastelse under alt hvad ödet må beskära. Icke kroppens, musklernas underkastelse, de kunna härda ut med slitet ännu i många år, men själens, som icke mera hoppas på någonting annat än större lätthet att komma åt den dagliga födan, andens underkastelse under den lag, som tvingar den ene att arbeta sig fördärfvad endast för tillfredsställandet af de rent djuriska behofven, och tillåter den andre att slösa all sin förmåga blott på utfinnandet af nya önskningar och behof att fylla.
Hvarje afdelning kallas särskildt inom skranket, hvarje Ledamot uppropas på öfligt sätt och aflemnar en hoprullad lista på 25 personer, valda bland hela antalet af Riddarhusets närvarande medlemmar» Landtmarskalken son» mottager sedlarne har framför sig ett litet skåp i hvilket finnas 25 lådor med påskrifna Nuinror. När en afdelning uppropas uttages deri efter Nummer tillhörande tomma lådan, som sättes på bordet och hvaruti Voteringssedlar, ne läggas; sedan aföeininngen slutat voteringen inskjutes lådan och och fortfares på samma sätt alla afdelningarne igenom. Skulle det anses nyttigt, att hafva 2:ne upprop, förfares vid det andra efter samma grunder sorn för det första. Efter slutad votering företages sedlarnes öppnande särskildt för hvarje afdelning, nya Protocoll föras vid hvarje ny låda > 228 Den XI April e. m. och de gamla lemnäs till hopsumering åt serskildta vid bordet sittande ledamöter, hvilka uppskrifva namnen på alla som fått röster och huru många. Sedan dessa särskildta Protocoll äro färdiga, företages med dem en generel hopsummering, då de personer hvilka i total summa (utan afseende på antalet inom serskildta afdelningar) erhållit de flesta rösterna äro af Ridderskapet och Adeln valde till Electorer. Inträffar dervid lika röstantal bland flere hvilka med minsta antalet röster härtill komma i fråga, men någon eller några måste uteslutas, afgöres saken genom lottning. Nästa plenum då valet för Ridderskapet och Adeln skall tillkännagifvas, bör uti RiddarhusSalen äfven finnas anslagit huru valen inom hvarje särskildt afdelning utfallit. Vid complettering af Electorer föreslås, i fall de lediga rummen öfvergå en tredjedel eller 8:ta, att nytt val i Plenum anställes på lika sätt, sorn det första, utom den enda skillnad, att personernes antal på vallistorne rättas efter det antal som skall väljas.
Det mest gigantiska verk af detta slag är likväl den år 1828 började Chesapeake och Ohio-canalen, uppskattad till 58 millioner r:dr med en slussning af 3,215 fots höjd och en tunnel genom Alleghany 76 D en i3 Januari f ro. bergen af något öfver -§ Sv. mils längd, Längden af Amerikas öppnade canaler var 1835 4o8 mil, och 220 mil nya canaler äro sedan dess“under ullörande. Icke nöjde med dessa vattenlinie!' hafva Amerikas verksamme colonister redan anlagt jernvägar till en sträckning af 260 mil, med en kostnad af 85 millioner dollars, motsvarande circa 226,000,000 Sv. b:co, samt dessutom påbörjat jernvägar, som enligt uppgjorda planer komma alt utgöra 4 >2 mil i längd. Jag har kanske för länge upptagit Pr. o. Ad:s tid genom denna öfversigt af andra nationers företag lill befordrande af lättade varutransporter och deraf följande production och välstånd, men jag har gjort det i afsigt att väcka hågen till efterföljd i den mån våra tillgångar medgifva och för att visa huru angeläget del är för hvarje land, som vill framstå i Europeisk täflan, att äfven tillegna sig medlen , som utgöra villkor derför; jag har gjort det för att visn, huru i jemförelse ringa de motstycken äro, vi äga i Sverige. Södertelje, Hjelmare, Byelfsoch Väddö canaler och upprensningen af några Norrländska elfvar utgöra hvar för sig vackra och nyttiga arbeten, men Je äro isolerade och hafva ej ingått i något större sysleme.