Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hur ofta händer ej ocksä, att sådana i vällefnad uppfostrade barn vid fullvuxna år, om tillgångarna ej räcka, falla i brott för att skaffa medel till bestridande af det frän barndomen invanda lefnadssättet. 163 Kom du åter, äkta glädje! ^y^c / f, glädjen tAf drifvits har på flykten ledsnaden, ett gammall troll Som söker stämma hela lifvet 3 den bcdröfligaste moll. J^Cär hon sin slöja kring oss breder, " Vi knappt en glimt af solen få. i / ^Lär ut sin kalla hand hon sträcker, ' Jvcks hela världen mörk och grå. ibland hon söker sig förställa ' i3ch taga på sig glädjens min, £hlcn munterheten blir så krvstad Eulalia! Dylika exempel skulle vi kunna anföra i oändlighet, men vi öfverlämna åt våra läsarinnor att vid sin romanläsning själfva göra sina iakttagelser. Många representanter för det s. k. svagare könet ha kanske, trots sin beläsenhet för öfrigt, föga kännedom om betydelsen af sina förnamn, eljes skulle de kanske lättare försona sig med dem, äfven om de skulle förefalla dem allt för vanliga, fula eller tillkrystade. Våra fruntimmersnamn ha uppstått från latinskt, grekiskt eller gammalgermanskt ursprung, ofta äfven från s. k. smeknamn ur de moderna språken. Många äro af biblisk härkomst, andra åter ha att tacka blommorna för sin tillvaro, och icke blott helgonlegenden och mytologien, utan äfven vetenskapen och konsten ha fått släppa till namn, om hvilkas betydelse deras bärarinnor knappast äro kunnigia. De flesta kvinnliga förnamn innebära vissa egenskapar. I det följande bjuda vi på ett urval af namn, som blott får tjäna som en liSkall denna fula, leda hexa ten profkarta på alla de etymologiska och hicAt våra barn väl gå i arf, storiska ord, som förekomma bland de till tuSen hon na grundligt fått regera sental uppgående fruntimmersnamnen. Den alfabetiska anordningen användes till tjänst för " Vårt fin de siccle-tidehvarf? de af vära läsarinnor, som kanske önska söka sina egna namn bland vårt lilla florilegium.
De till Direkt, ankommande bref skola, så vida de äro rekommenderade, endast å tvenne, af Direkt, bestämda dagar, i hvarje vecka, från posten uttagas, samt derefter af en, enl. anteckning till Direktrs prot., dertill utsedd Direktör, öpnas, i närvaro af Sekret, och Kamereraren, till hvilken sednare de inneslutne medlen emot qvitto öfverlemnas, för att i Banken insättas. Icke rekommenderade bref skola efter posternas ankomst, af Sekret., i Kamererarens närvaro öpnas; och skola alla bref un - Den 17 Maj. 65 der behöriga rubriker i Diarium af Sekret, omedelbart införas., äfvensom ankomstdagen å skrifvelsen antecknas. § 17. Direkt, utser, vid hvarje års början, inom sig tvenne ledamöter, hvilka skola hafva inseende öfver räkenskaperne och allt hvad som hörer till Kamererare-Kont., samt, i följd deraf, ett halft är hvardera, förvara den ena af nycklarne till Panlkislan, jemte de i densamma, enl. uprättade förteckningar, befintliga Lånehandlingar; hvadan honom åligger alt, under samma tid, vid dokutuenlernas uttagande eller inläggande, alltid sjelf vara tillstädes; en ledamot, hvilken, med biträde af Ridd.Sekret., skall hålla noggrann tillsyn öfver RiddarhusArchivet och de genealogiska TabelI er nes komplettering, pä sätt Kongl. Kungörelsei ne d. 10 Augusti 1762 och d. 14 Juli 1818 föreskrifva; en ledamot, hvilken skall efterse Riddarhusets Ryggnader och ombesörja hvad i öfrigt till Riddarhusets ekonomi hörer, samt slutligen tvenne ledamöter, hvilka skola hafva tillsyn öfver behandlingen af alla' vid Riddarhuset upkommande frågor af juridisk beskaffenhet. §. 18. Vid alla sammanträden föres öfver de ämnen, som i Direkt, förehafvas, prol., hvilket justeras vid nästa sammanträde. Utgående expeditioner kunna serskilt justeras, om skyndsamheten det fordrar. Dessa prut. med bilagor registreras och inbindas för hvarje år.
Borgare-ståndet gjord och här nedan upptagen framställning blifvit i ämnet utvecklade, har motionären, under förmälan tillika, det han åsyftade en större utsträckning af frågan, än den, omförmälda motion omfattar, föreslagit, att Utskotten, med ledning ej mindre af det betänknade, som vid 1844 och 1845 årens riksdag af sammansatte Lagoch Ekonomi-utskotten i ämnet är vordet afgifvet samt af de åsigter om stängselskyldigheten, som vid 1846 års landtbruksmöte gjort sig gällande, än ock af lag-komittéens derom afgifna förslag, måtte uppgöra och till Rikets Ständer inkomma med fullständigt förslag till ny stängsel-stadga samt till de ändringar i 9 kap. Byggninga-balken, hvilka deraf kunde föranledas; från Vällofl. Borgare-ståndet: af Herr Bohnstedt, som, enär interesset för landthushållningen, på sednare tider, åtminstone partielt och bland den upplystare delen af Sve - Bih. till B. St. Bes t årsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 19. riges landtbrukare, stigit hastigare, än nian för några få år sedan kunde förmoda, anmärkt behofvet af en total förändring uti nu gällande föreskrifter rörande hägnadsskvldigheten, helst dessa, efter motionärens förmenande, voro olämpliga för landtbrukets nu varande ståndpunkt och vidare utveckling. Skyldigheten att värna sina egor mot skada af andras kreatur, ehuru rättvis och löga tung, då landet var glest hehodt och föga odladt, betet på skogarna gemensamt och nödvändigt för alla samt skogen sjelf af så ringa värde, att den ansågs och behandlades såsom en fiende, eller då sädesproduktionen, såsom högst ringa, var underordnad boskapsskötseln, hade, efter motionärens tanka, för hela landet i allmänhet och synnerligen för dess mest bebyggda och befolkade delar länge utgjort en börda, som ensam återhållit öfvergången till ett bättre hushållningssätt och säkrare ekonomisk förkofran.
Då sådant emedlertid skett, ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå att komiterade utredt och förklaradt, att den genom ifrågasatt skatiejemkning åsyftade jemlikheteu i bördorna, ingalunda skulle kunna på delta sätt tillvägabringas, och alt det äfven vore ändamålslöst att göra en dylik jemkning, enär den i tidernas längd skulle komma ått åter föranleda behof af enahanda åtgärd. Vid detta förhållande och under det, efter min öfvertygelse, riktiga antagandet, att hvarje skatt borde utgå i visst förhållande till den afkastning hvarpå den grundades. Hafva komiterade endast yttrat den allmänna reflexion, alt den åsyftade jemlikheten icke kan vinnas med mindre än sjelfva beskaltnings-grunden, förändras; men att om man vill på dylikt sätt bereda den tyngdbeskatlade jorden någon lindring, det då syntes lämpligare, alt småningom borttaga några af de bördor som ulan grundskatten, belasta dylik jordegendom. Det har blifvit anmärkt, att en sådan åtgärd, hvars möjliga vidtagande i framtiden, komiterade ifrågasatt, skulle vara stridande emot alla rättsbegrepp, och all Slaten derigenom förnärmade andra medborgare, hvilkas bördor blifva ökade. En sådan sals leder derhän, ali all skatt, som en gång blifvit införd, måste i evärdliga tider vara orubblig; ty det ligger i sakens natur alt om någon skall lindras från en skatt, som han anses bära för mycket, så mäste en rubbning åstadkommas. Jag tror dock för min del, alt, man i sådant fall ej kan tillvägagå med mera moderation, eller mera söka att bevara allas rätt, än då man, som komilerade gjort, tillstyrker alt dylika åtgärder om de skida vidtagas ej böra sällas i verket annorlunda, än i den mån det '''utan märkbar olägenhet och utan rubbning i enskild rätt kan låta sig göra”. Sådant innebär ju motsatsen af det hvarför man beskyllt komiterade. Det innebär nemi. just bevarandet utaf lielgden af hvarje enskilds rätt. Jag ber ock att härvid fä erinra, huruledes R.
En värd Ledamot tog deraf anledning att till Höglofl, Ridderskapet och Adeln hemställa, huruvida min Motion kunde vinna Remiss, emedan frågan om det åberopade Privilegium, vore en S2k som då lag under Kongl. Majts Piöfning; men på deri förklaring, att min Motion hade en Allmän syftning och att det enskildta fallet blott vore Exempelvis anfört, för att gifva äneu mera styrka åt skälen lör Motionen; så 3° Den i Februarii. uppstod hos Höolofl. Ridderskapet och Adeln ingen betänklighet att bifalla den sammas remitterande. Jag tror i öfrigt, att yttrande Rätten icke bör inskränkas tili hinder, att såsom stöd för Motioner och ökade Motiver dertill, kunna anföra rådande missbruk och Exempel af för Samhället skadliga förhåilander. Herr Påhlman, Otto Fredric: Sedan en värd Ledamot, Grefve von Schwerin, så fullständigt utvecklat de skäl, hvilka grunda äfven min öfvertygelse orri rätta förståndet ,-af 90 §. Regerings Formen, skulle jag missbruka Ridderskapets och Adelns tålamod, om jag ytterligare anförde något i detta ämne. Jag torde således endast få förklara , det jag hyser den starka öfvertygelse , att Grundlag3rne redan blifvit för Svenska Folket så kära, att alla försök till deras rubbande utaf en eller annan skola blifva fruktlösa. Jag har vid föregående Riksdagar ej sällan hört Grundlagens Esprit åberopas, såsom skäl för en tanka , hvilken ofta innefattat just motsatsen af hvad Grundlagen stadgar; men jag kan för min del ej medgifva, att hvarken ett sådant enskildt yttrande eller något beslut i detta ämne, kan inskränka en Riksdagsmans rättighet att fritt yttra sina tankar; hvadan jag anser all Discussion härom öfverflödig, under förklarande tillika, det jag, för min del, vicj alla de tillfällen jag finner sådant nödigt, ämnar begagna min i Grundlagen förvarade fria Riksdagsmanna-rätt. Åtskillige yttrade härtill deras bifall, Den 3 Februarii. Grefve Mörner, Adolph Göran:
Ståndet är oförhindradt att antaga detsamma; ty det är klart att, då ordtiingsstadgan föreskrifver att upmätningen skall förrättas vid dagsljus, och denna förrättning således ej gerna kan börja förr än kl. 8 på morgonen, samt räcker till 12 å t på dagen, det är alldeles omöjligt för ett vittne aft biträda vid tvenne eller flere brätmerier. Hr v. Axelson, Georg Julius: Jag vili blott, med sfs. å Hr Hjärnes sista yttrande, uplysa honom, att i Skåne har ett och samina vittne tjenstgjort vid tvenne brännerier samtidigt. Frih. Alströmer: Jag måste erkänna riktigheten af Hr Hjärnes anm. och förbiseendet hos Utsk:t, då detta bibehållit ordet termin, hvilket verkligen innebär en tvetydighet. Likväl tror jag iclke att det af Hr Hjärne föreslagna uttrycket: »för hvarje bränneri» är särdeles lämpligt, emedan det då saknas all tidsbestämmelse för vittnens utseende. Det kunde således hända, att ett vittne ansåge sig utsedd för obegränsad tid, då dock meningen torde vara att utse sådana för bränniugsterminen. Jag anser således rättast att återremittera äfven denna g lill Utsk:t, särdeles som Utek:t fått i updrag att göra åtskilliga andra redaktionsförändringar. Frih. Raab: Denna fråga är visserligen i sig sjelf af ringa vigt; men jag nekar dock ingalunda, att Utsk.-t gjort ganska rätt, då det föreslagit en latitud af I å 2 Rdr, emedan det vä! i allmänhet på landet är mycket lätt att få närboende vittnen, sorn gerna mot en ringa ersättning uppehålla sig några timmar om dagen i bränneriet, men det deremot kan på ett eller annat ställe D en 28 M ars e. m. 471 vara nödigt att på allägsnare håll upsöka passande personer till vittnen, i hvilken händelse ersättningen billigt vis måste blifva större. Gr. Liljencrants:
N:o 76, i ani. af väckt motion om reglering af klockares och organisters löneinkomster; N:o 77, i ani. af väckta motioner om ändringar i K. Förordn. ang. allmänt ordnande af presterskapets inkomster d. 11 Juli 1862; och N:o 78, med förslag till voterings-propos. i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Mern. N:o 64, innefattande förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut i ani. af Utsk:ts Betänk. N:o 36, ang. väckta motioner i fråga om ej mindre Norrmäns och Danskars, än äfven andra utländningars rätt att i Sverige idka handel, handtverk och andra yrken. Föredrogs, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Banko-Utsk:ts d. 4 dennes bordlagde Mein. N:o 20, med förslag rörande föreskrifterna i 6:te och 7:de Artiklarne af Bankoreglementet. Slutligen föredrogs, men blef, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagdt, Allm. Besv.- o, Ekon.-Utsk:ts d. 4 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 75, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 39, ang. väckta motioner om utvidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Jag hemställer, att Bevilln:s-Utsk:ts Utlåtm N:o 8 om tnllbevillningen och N:o 9 i ani. af dels återremiss i vissa delar, dels ock R. St:rs skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk:tN;0 3, ang. allmänna bevillningen, som torde vara af vigt att andra gången bordlägga, måtte på föredragningslistan sättas näst efter StatsUtsk:ts Utlåt. N:o 60, ang. reglering af utgifterna under riksstatens öde hufvudtitel. Med förmälan, att Gr.
» Och så roligt för en ung flicka att hafva en liten arbetsförtjänst » » Som andra bättre behöfde. » » Nej, Karl, nu är du för svår! » utbrast värdinnan, då en lång herre reste sig ur den emmastol, där han suttit, något undanskymd af en väldig blomstergrupp. » Karl » vände sig om i dörren. » Jag har alltid önskat en dotter, och länge var jag rätt bedröfvad öfver den tomhet IDUN 1893 flytta, för min far tål inte, att en piga förgår sig mot mig. » Gustafva fnös till: » Hör på den! En piga! » mumlade hon. De gamla fröknarna sågo på hvarandra, och de sågo på Ingeborg. Flickan tycktes hafva vuxit: den höga, hvita pannan lyste öfver de glödande ögonen, och de tre flätorna skakade lätt, när hon kastade hufvudet tillbaka. Det var något på en gång komiskt och briljant öfver hela den lilla varelsen med det stramt uppstrukna, tunga håret, och den af de båda fröknarna, som hade det bästa hufvudet, fann sig och brast i skratt: » Nå, nå, lilla Ingeborg, inte är det värdt att ta så vid sig, inte; vi ska ' nog sköta Gustafva. » Ingeborg tyckte sig med ens så löjlig, hon rodnade uppöfver pannan och ned på halsen. Gustafva såg det under de nedslagna ljusröda ögonhåren, och det lilla dolska hjärtat klappade högt af slynårens hela illparriga skadeglädje: » Det var bra, att den där blef stukad. » * * (Forts. o. slut i nästa n:r.) 13 Så svår hon att älska i lust och nöd, så svär hon att älska i lif och död, hon läspar mjukt det trollformsord, som ger henne makt på jord. Som ger henne namn, som ger henne rang, ger ock något bättre än titlars klang det flammande guld, som nyckeln till allt hvad jorden beskär. Sitt adlade barn kyssa far Man leker salong i och mor.
Ingen hade hon att fråga, att rådgöra med, och äfven hos mor Ingrid tyckte hon sig märka en viss kallsinnighet, som mycket kostade på den unga värnlösa flickan. Endast Abraham var sig lik mot henne, med sin eviga kärvänlighet, hvilken Elin likväl hade ett sätt att hålla inom så tillbörliga gränser, att Abraham knappt vågade peka på henne, mycket mindre taga i en enda fåll af hennes kläder, och så fort han på någon ledig stund kom och ville språka med Elin, frågade denna honom genast hvar han hade sin katkes, körde honom efter densamma antingen han ville eller ej, och förhörde honom sedan deruti, samt förklarade det, som han babblade utantill, utan alla vidare uppehåll. Abraham hann således för hvar gång han råkade Elin aldrig mer än att säga: «Ja, ja du Elin! Du ä’ ena rarer tös, och så tyckte han, Ostekar, eller hufvert han heter, han Lars Carlsa älste pajk.» Detta skulle föreställa ett litet bryderi till Elin, men då log hon alltid, och då ville Abraham gerna klappa henne på armen åtminstone, men då knuffade Elin till honom och ropade: «Gå efter kakesa straxt!» och dermed förbyttes kurtisen alltid i det allra allvarligaste katkes-förhör, hvilket äfven hade den påföljden, att Abraham snart kunde sin katkes, som vatten, och hade fått lof af kyrkoherden att snart få «gå fram», såsom Elin alltid kallade denna heliga stund, hvilken hon, med den mest oskrymtade och obortblandade tro, med oskuldens hopp och ett rent hjertas kärlek, afmålat för Abraham i så sköna, lockande färger. Man var redan hunnen slutet af September månad. Den svåra väfven var ännu icke slut, utan höll Elin hela dagen fängslad, och om nätterne låg hon ofta vaken, grät och funderade på hvad och huru hon borde göra, ty Lena gaf henne nu dagligen tillkänna, att hon ville blifva utaf med henne, att hon var «oduglig» m. m., som slutligen bet sig fast i Elins sjelfkänsla.
k lördagen den 3 Mars l#60. Plenum kl. 10 1 m. Justerades 3 ProtokollsUtdrag för den 29 sist! Februari otili SPleniProt. 'för den 11 sisth Januari e. fin Opnades Ilrr Elektorers listor vid den 2 dennes förrättade val af en Ledamot uti Bevilln.Utsk:t efter Nio 281, Frih. Örnskjöld, Fullmäktig Hr von Mentzer, Carl Fredrik, en Ledamot uti BankoUtsk:t efter N:o 2,320, Hr Akerman, Fredrik, samt en Suppleant i RiddarhnsUtsk:t efter N:o 817, Hr Tigerhjelm, Emil; och befun» nos hafva blifvit utsedde till Ledamot i llevilln.Utskottet: N;o 1,233, Ilr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto; Ledamot i lliirilioi'tskotle'1 : N:o 1,465, Hr von Unge, Fullmäktig Hr af Geijerstam, Carl; Suppleant i IliddarhusUtsk:l: N:o 1,981, Hr Nordenstolpe, Fullmäktig Frih. Falkenberg, Carl Melcher. Föredrogs Vallöf!. BorgareStåndets ProtokollsUtdrag N:o 193, innefattande inbjudning till MedStrn att förena sig uti BorgareSt:ts, vid föredragning af Exped.Utskds Skrifvelse-förslag N;o 34, fattade beslut, att nämnde förslag skulle godkännas med den förändring, att, i öfverensstämmelse med 3 KiksStånds beslut, de i punkten rörande tackjernstionden förekommande orden: »egentligen tackjernsblåsande» utbyttes emot ordet: »privilegierade»; Och blef denna inbjudning, uppå framställd proposition, utaf R. o. Äd, antagen. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 25 och 29 sisth Februari bordlagde Memorial N;o 6 2, i anledning af RiksStms skiljaktiga beslut och meddelade återremisser i den uti StatsUtsk:ts Betänk.
Han vill kasta sig ner i bäcken, då Lisa ger till ett utrop.) Der! Och nyss der nere! LISA. PER. Så är det! Tro icke alltid dina ögon. En besynnerlig verld det här! Men låt mig se (Betraktar henne.) om det är samma flicka! Ja! Det är hon! ring.) Hvad, min ring! Du har plundrat mig under det jag låg sanslös! O! Tro icke alltid dina ögon, sade du! Nej! Nu har jag min första lärdom! Jag vill omfamna en engel och jag finner en tjuf! LISA. (Vill springa mot henne, men får se sin du dömer! Tro icke alltid dina ögon, Per! Undersök innan PER. är du? Hvad heter du? Du har rätt! Jag skall göra det. Flicka, hvem LISA. Lisa är mitt namn! Hvem jag är får du icke veta förr än tiden är fullbordad. Jag kom hit och krafter jag icke kände! fann dig sanslös; på isen hittade jag din ring, hvars PER. Förlåt mig! Lisa, du skall följa mig, på min vandring skall du se på ett lustigt lif! LISA. Du har räddat mig från en säker död i kölden. vandring? Du vandrar, säger du? Hvad är målet för din PER. Målet! Jag söker, som alla andra lyckan! Du söker lyckan! Det är en skröplig ting! Ah, tala inte så; jag kan ju få allt hvad jag vill. PER. LISA. Ha vi icke fått den ljufligaste sommar midt i vintern. Se dock hur härligt solen lyser der uppe i Nej se! Hvad är detta? tallarne; du skall veta, att detta är nytt för mig! (Plockar upp några grankottar). LISA. PER. LISA. Det är trädens frukter. Då duga de att äta! Nej, men barnen bruka leka med dem. Lisa? Leka! Det har jag aldrig gjort! Skall vi leka, LISA. PER. PER. Ja men hvad? Skall vi leka ta fatt? Hur är det då? kottar på Per). Ta fatt mig nu! Så här bara! (Hon springer bakom ett träd och kastar granPER (springer efter henne). LISA. och gör sig illa i foten.)
Inom tre månader sedan det för teckningen af enskilde afsedda beloppet, 5 millioner R:dr R:mt, blifvit pä föreskrifvet sätt tecknadt, skola minst 10 procent af det sålunda tecknade aktiekapitalet vara kontant inbetaide samt delegarne hafva afgifvit sina förbindelser, åtföljda af säkerhet, att, i den ordning Bankbolaget bestämmer, antingen inbetala det återstående till det hela kontant, eller ock erlägga kontant 30 procent och för öfriga 60 procent aflemna räntebärande, utom landet lätt säljbara obligationer, efter uppskattning al värdet i den ordning, sorn derföre särskildt bestämmes. § 12- Ett belopp motsvarande 60 procent af allmänna Svenska Bankens grundfond, skall i räntebärande lätt säljbara obligationer, efter uppskattning af värdet i särskild stadgad ordning, nedsättas i Rikets Ständers Bank eller å andra allmänna förvaringsställen under Rikets Ständers Bankofullinägtiges kontroll. Dispositionen öfver de sålunda deponerade obligationerna tillkommer allmänna Svenska Banken endast i den ordning här nedan stadgas. § 13. Allmänna Svenska Bankens verksamhet omfattar alla föremål för bankrörelse. § 14. Kongl. Majit och Rikets Ständer tillförsäkra och garantera, att, under förbehåll af den rätt Rikets Ständers Bank tillkommer att utgifva sedlar motsvarande metallisk valuta, allmänna Svenska Banken skall under dess oktrojtid förblifva den enda anstalt, vare sig allmän eller enskild, som är berättigad att utgifva inyntrepresentativer (sedelmynt); Bankens sedlar tagas i Kronans uppbörd, men må ej tilläggas egenskapen af laggildt betalningsmedel mellan enskilde. Den rätt till sedelutgifning, som tillkommer de enskilda Bankerna, förbehålles dem intill dess deras nuvarande oktrojer upphöra; derest de icke sjeifve livar för sig medgifva dess inställande derförinnan, i den ordning hvartill de. derom särskildt gillia stadgandena föranleda. Allmänna Svenska Banken är skyldig att emottaga de depositioner af räntebärande lätt säljbara obligationer, som de enskilde
D e liafva reda på allt iilöjligt och yttra sig om allt ined ett visst álskvardt, meii slynaktigt själfsvåld, soiii inaii ej viinta.de a t t finna i dessa civilisatioriens utkanter och dartill långt före var tid, p&amp; en tid da G-eorgien iiilnu var fritt, och turkar ocli perser ännu sletos om detsainma. Samtalstonen Br s % inodern ocli kvinnobildiiiiigen tyckes vara så avanceiwl, a t t man ej karl låta, bli a t t undra, Iiurii l h g t de skönn ' damerna ined de str&amp;l,ziide, iiiaiidelforiniga ögoiieii viil iniiide liafva liniiiiit i vara dagar. För a t t BtergB till lijaltinnorna i v&amp;r bok., s % tyckas de k#nm till bide sitt eget lands liistoria och grekernas mytologi. Så sliger t. ex. en ung tärna till en siinaii vid ett tillfälle, d a sanitalet fallit på en beriittelse fraii Georgieiis forntid: » Du liar väl inte glöint din historia, hellera? ocli den tillfrågade svarar: » Jo, med glans. Hvad intresse liar forntiden för mig. &amp; !änniskorna voro d i s i konstiga, och uppstyltade (!) som orn de inte liksom vi beliöfde pillaf till middagen ocli en niadrass a t t sofvn på,. E n herre kallar kärleken seii okynnig pojke *. Var gods, utropar en ung dam, xocli tala med respekt oin guden med pilkogret., Vid ett tillfälle sager den gamla koiiungaiiioclern 01-11 slutet af eii liten beiättelse, soni hennes sondotter liar velat roa henne ined, a t t wi en roman skulle ett sadant slut onekligen taga sig präktigt och heroiskt lit ».