Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådan borgen, pröfvad och godkänd vid Allmänna Sockenstämmor, är ock ställd för hvarje Lån, irnen då bufvudföremålet var, att förekomma, att icke någon af hunger skulle förgås, är ock gifvet, att pröfningen af Borgesmännens vederhäftighet icke fick vara synnerligen alfvarlig, ty motsatsen skulle medfört den följd, att de, som vora mäst nödställde, hade blifvit utan all hjelp. Men äfven om man kunde antaga, att Låntagare oell Borgesman gemensamt äga så mycken Egendom, som motsvarar FJndsättningslånet, så är dock förhållandet i Skaraborgs Län sådant, att många Socknar skulle blifva öde, om man ville oafkortad! uttaga bela beloppet, och hvarom jag torde få åberopa åtskiilige här närvarande "Westgöthars vittsord. Jag förutser således, att ganska betydliga förluster för CreditivFonden komma att äga rum, och kan så mycket mindre instämma i Friherre Cederslröms yttrande, som jag vågar hoppas, att fråga bär torde yppas om lindring i vilkoren för återbetalning af den undsättning Skaraborgs Län erhållit. Herr von BeckerCarl Johan: Uti hvad Grefve Posse anfört, om omöjligheten att i Skaraborgs Län tillvägabringa nå - D e n a5 November. gon gemensam ansvarighet af Socknarne* i afseende på UndsättningsSpannemålens betalande, instämmer jag till alla delar. Fråga härom uppstod väl vid de sammankomster, som agde rom i och för undsättningsbehofvet, men rönte en sådan allmän motvilja, att dess formliga framställande varit fåfängt. Det ligger, efter min åsigt, i sakens natur, att den, som sjelf är i trångmål för brödföda samt utsäde, under svårighet att kunna prestera säkerhet för sitt behof, hvarken vill eller kan garantera den skuld, de öfrige inom Socknen lika eller måhända mera fattige måste ikläda sig.
Och då för öfrigt Landls vid i3og och 18'j o arens Riksdag gjorda ansökning om understöd eller» Pension blifvit af då varande Stats Utskott afslagert, samt några nya eller andra skal nu icke blifvit af Landi anförde, anser Stats - Utskottet sig sakna ali anledning, att, för Lanell, sorn, efter hvad Herrar Fullmäktige upplyst, hos -Riksgälds - Contqlret dessutom häftar för en betydlig Skuld, tillstyrka något understöd af nämnde Gontoirs medel. Hvilket dock Rikets Höglofl. Ständers närmare ompvöfvande vördsamllgen hnderställes. Stockholm den 4 Junii 1818. Riksens Höglofl. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotts Utlåtande i anledning af gjorde anmärkningar vid deras Betänkande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition , angående serskildte anstalters vidtagande till förekommande af stegring i priset ä det grofva Brödet i Hufvudstaden. Borgare-Ståndet har genom JProtocollsUtdrag d. 8 i nästledne månad till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi - Utskottens handläggning återremitterat den af Kgl. Maj:t Statsoch Besvärs-TJtskottens Betänkanden. 1755 genom Nådig Proposition ti i 1 Riksens Ständer öfverlémnade fråga, om serskild»! anstalter till förekommande af stegring i priset å det grofva Brödet, hvaruti Utskotten afgifvit gemensamt utlåtande den 26 sisth April; Men, sorn detta yttrande blifvit bifallit af de 3:r 1 e öfrige Stånden, nemi. af Hbglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Präst - Ståndet d. 4 nästjedne Maji och utaf Hedervärda Bonde - Ståndet den 2 i samma månad, med tillagg af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda BondeStåndet att hos Kongl. Majit i underdånighet skulle anhållas, att Kongl.
Inskränkas dessa härvid till sådana, sorn nuvar, Reg.F. innehåller, så ligger lu la förändringen deruti, att man anser styrelsesystemet böra hvila mera på förtroende hos den representation, som kommer att skapas. Derefter uppstår åter den frågan , om en sådan representationens sammansättning kan anses förstörande för samhällets bestånd; Och då kommer jag derhän, att en representation, som hufvudsakligen utgöres af och väljes af personer, sorn äga jord fastig - Den 17 April e. ni. li-, fastighet, kan ej önska att verka förstörande på sig sjelf oell mäste äfven förutsättas äga det stinda förståndet att förekomma sådant lios andra. Man talar otn vådan för Regeringens bestånd. Det förundrar mig ej att personer, sorn hemta exemplen för sin erfarenhet härom ända ifrån 1600» talet, tala om sådant. De hafva ej särdeles följt med sin tid, äfven om de påstå sig blifva klokare med hvarje dag;, de gifva åtminstone icke prof på någon skörd af klokhet. Vi måste länka oss att, sä framt icke pluraliteten af sjelfständige besnttne innevånare i vårt land blifva samtlige grip. ne af en fullkomlig yrsel, måste det Ingna förståndet säga dem, alt Sverige, både genom sitt läge och sin ställning till öfriga makter, icke kan lösslita sig ensidigt från de grunder, hvarpå regeringssättet i Europas stater hvilar, och att, 0111 man än är aldrig så tillgifven del republikanska regeringssättet, och jag erkänner det öppet, att jag i theorien anser detta regeringssätt för det rättaste; så vore det en vansinnighet att ej begripa, att det är omöjligt att införa ett republikanskt statsskick i Sverige under närvar, tidpunkt. Det sunda, enkla förståndet, för hvilket icke behöfves några långväga uträkningar, anser jag vara så allmänt spridt bos en hvar som kan tänka litet längre än till morgondagen, att det måste motväga alla försök, som en uppskrämd inbillning anser slå i sammanhang med hvad som kallas demagogi och vissa förskräckliga uppmaningar. Från delta håll kan således ingen farhåga uppstå. Jag ber nu att få vända mig till en talare, som yttrat något mera specielt emot Const.Ulskts betänkande.
Jemte bifall till den underdåniga lack - 124 Den % December.. sagelse-Adresse, hvaruti Vällofl. Borgare Ståndet inbjudit de öfrige respective Riics-Stånden att deltaga, har Höglofl. Ridderskapet och Adeln beslutat ett Tillägg, hvarigenom Riksens Ständer, efter att hafva för Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen tolkat Nationens underdåniga erkänsla, äfven skulle fra mställas den nöd, hvaruti en stor dol af Rikets In ovanare sig befinna. Det är mot ett så. dant Tilla ;g sa mycket redan blifvit anfördt, och huivudsakligen, att det skulle kunna misshaga de Höga Personer, till hvilka hvarje Svensk har för stora förbindelse!, att någonsin kunnahysa en sådan afsigt samt att detta Tillägg skulle icke allenast inom, utan jeaiväi utom Riket föranleda till oblida omdömen om Riksens Ständers tänkesätt mot Hans Majit Konungen och Hans Kongl. Höghet Kronprinsen. Jag härleder denna farhåga mycket frän vår ovana, att höra Sanningar okonstlade framförda till fhronen, och begäret att uttyda hvad som icke är beröm för klander. Jag bekänner allt® så uppriktigt , att jag icke kan inse de vådliga, följder, sorn skulle uppkomma deraf, att Nationens Ombud, vid simma tillfälle de för Thronen nedlägga den skyldiga gärd af undersåtlig vördnad och erkänsla , hvartill Hans Majit Konungens och Hans Kongl Höghet Kionprinsens. fortfarande nitiska omvårdnad för Rikets väl* gifvit anledning, älven framställa sina bekymmer öfver -den mindre lyckliga ställning, til! hvars afbjelpande Riksens Ständer nu blifvit kallade. Den ? December i 12 J Deremot har jag ock den öfvertygelse, att ett dylikt Tillägg vid en beslutad underdånig Taeksägelse-Adresse, är utan allt ändamål, och följaktligen både öfverflödig och olämplig. Det är icke tänkbart, att Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet
Och om jag häruti skulle brista, och Boktryckaren N. N. emedlertid nödgas erlägga Böter och Rättegångskostnad, lämnar jag härmed honom, Boktryckaren N. N. full rättighet att för dessa båda sammanlagde Summor, hvilka jag härmed medgifver och erkänner vara emot mig af lika executif beskaffenhet, som ovillkorliga Skuldsedlar ställde till Sedelhafvaren, lagligen söka sin ersättning af hvilken hälst mig tillhörig Egendom. Under förbehåll att denna min förskrifning intill dess förblifver förseglad och ouppbruten förvarad hos Boktryckaren N. N. — Stockholm den N. N. Caution kan härunder gifvas af en eller 2 personer, om det fordras. Bilaga C till Mern. Innehåller min Förskrifning, att i fall Författaren till skriften N. N. — skulle kännas skyldig till Straff af Penningeböter då för Honom genast erlägga desse böter jämte ådömd Rättegångskostnad. Förseglad med Undertecknades Sigill. N. N. N. N. Herr Advocatfiscalen Falkman föreslog, att en särskild Beredning bestående af 2:ne Ledamöter af hvarje Stånd måtte upprättas för att granska och utreda alla frågor rörande Tryckfrihets-Lagen, hvilket Utskottet, uppå af Herr Grefven och Ordföranden gjord Proposition, biföll, och skulle så väl Herr Törneblads anmärkningar och Herr Assessor Gahns förslag till Revers som äfven de anmärkningar, som framdeles kunde till Utskottet rörande detta ämne inkomma, remitteras till denna Beredning. Bilaga C till Mern. N:o 7. Utdrag af ProtocoUet hållet i Riksens Högloft. Ständers ConstitutionsUtskott den 5 October 1810. Härefter företogs den lista Beredningens Förslag till förändringar vid Tryckfrihets-Lagen.
Denna pröfning, som icke kan undanskjutas, är den verkligen svåra. Den deremot, att, sedan kostnaden är gifven, fördela denna på vissa år, för hvilka byggnadsskyldigheten, förvandlad uti penningar, är lätt beräknad, förefaller mig såsom ett rältneprof af den aldra simplaste art. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af Betänkd, på det att Utsk. må inkomma med ett nytt förslag, afseende tillämpningen på alla boställen af den uti Förorda af d. 16 Okt. 1849 stadgade grund. Och torde ingen svårighet vid denna tillämpning möta, då äfven för andra, än Militise-b o ställen, årlig byggnadsskyldighet är bestämd, såsom synes af 2 § 26 Kap. uti Byggningabalken, enligt hvilken för Prostboställen 5 års nybyggnad svarar emot 3 år vid Militioe-boställen. Skulle för någon klass af boställen byggnadsskyldighet ej vara föreskrifven, torde, om man för den bestämmer kostnaden, motsvarande ett års nybyggnad, genom jemförelse med förhållandet vid boställe af annan natur, för hvilket byggnadsskyldighet är stadgad, denna svårighet lätt vara håfven. Gr. Taube: Det var egentligen för att besvara ett yttrande af den siste värde talaren, som jag begärde ordet. Han säger att de 20 åren tillkommit genom missupfattning af någon författning af 1849, der det står att Synerätten eger att bestämma tiden för ersättning inom ett maximum af 20 år. Jag ber blott att få uplysa, att detta förslag ang:de tiden, som Betänk, innehåller, har tillkommit i anledning af 1827 års Författning och att der uttryckligen stadgas, att tiden för ersättningskostnadernas erläggande är 20 år. Sedan nu återremiss blifvit yrkad, anhåller jag att deri få instämma. Gr. Sparre, Frik: Denna fråga har vid flera föreg. Riks dagar blifvit väckt, och då den vid sista Riksdagen af Utsk:t afstyrktes, återremitterades den, jag tror af alla Stånden, i ändamål att åt densamma bereda framgång, ehuru den sedermera förföll.
Sverige och om de framsteg detta system der vunnit, och jag har, efter min ringa förmåga, sökt förekomma det man i dessa tidskrifter skulle säga, att Sverige gjort ett väsendtligt alsteg från de principer, på hvilka ensamhets-fängelset är bygdt. Det är icke af någon klåfingrighet, som TJtsk. i 6:te § tillagt denna punkt: »Verkställes det i 5:te § sagde fängelse-straff i enrum, njute ock fången afdrag i fängelsetiden, efter fhy i 2:dra § stadgas»; ty Utsk. fruktade, att tilliimparen annars skulle kunna tro, att samma reglor i allmänhet borde följas med afs:de på straffarbete, som fängelse, och att det således icke skulle vara någon fördel att fä ett fängelse på längre tid verkstäldt i enrum. Hvad angår orden »på längre eller kortare tid», som äro tillagda i 5:te §, så behöfdes de icke i K. M:s Propos.; den var fullkomligt riktigt upställd, efter de åsigter som der voro rådande, men med Utsk:s åsigter blir det nödvändigt att göra detta tillägg. Hvad angår frågan om skillnaden emellan särskildt rum och enrum, så får jag säga, att det var en stötesten, som jag icke tänkt på. Jag tog för alldeles gifvet, att man kunde säga om en person, som förvarades i särskildt rum, att han förvarades i enrum; ty att förvara någon i enrum betyder väl, att han icke sitter tillsammans med andra fångar, utan i ett rum för sig. Jag nödgas således, under betygande af min ledsnad öfver att i denna fråga nödgas vara af olika tanka med mina motståndare, fortfara med min anhållan om bifall till Utsk:s förslag. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Till en början får jag beklaga, att jag icke kunnat följa den siste värde talarens argumentation; men hans tal var en sådan sammanblandning af olika elementer, att det verkligen var svårt att urskilja hvad som hade tillämpning på den sak, som nu är i fråga. Den siste värde talaren uttryckte, bland annat, sin förvåning öfver, att man kunde finna något underligt i den rörlighet i åsigter, som med alside på denna fråga gjort sig gällande inom LagUtsk..
Om deremot Utskottens förslag antages, uppkommer ingen obillighet. Deraf kan, på sin höjd, det förhållande inträffa, att, der delning bestrides af de skoglösa hemmansegarne, der uteblifver den, och det urgamla förhållandet fortfar, men Utskotten kunna ingalunda medgifva, att, med antagande af deras förslag, ingen delning kommer att ega rum. Förutsatt, att allmänningarne under enskild egande-rätt blifva bättre vårdade än de hitintills varit under Statens, böra de ock komma att gifva en långt högre afkastning, och denna påräknade högre afkomst bör ej allenast trygga de skoglösa hemmansegarne mot all minskning i deras beräknade utsynings-belopp, utan äfven förmå dem att medgifva delningen. Ville man åter antaga, att denna omtänksammare vård endast är att påräkna af de egare, hvilka vid den inträffande delningen få sina lotter närbelägna eller i sammanhang med sina egna egor, och att a6 Lagsamt Allm. Bcsv. o. Occ. Utsk. Uti. N.-o 49- hvad erfarenheten hitintills synes hafva intygat, de aflägsnare vida talrikare lolterne endast blifva öfverlemnade till ett pris för liandels-speculation och sköfling, sä kunna Utskotten, ej för sin del, inse olägenheten af ett förslag, som, med rättvisan öfverensstämmande, endast förebygger en i sig sjelf skadlig åtgärd. Utskotten förmoda sig genom denna allmänna öfversigt af frågan hafva ådagalagt: alt endast nyttjandemen ej eganderätt till Landsoch Härads-allmänningarne varit i Lag stadgad; att ifrån denna nyttjande-rätt ej kan slutas lill en egande-rält; att Sockne-allmänningarne, som af ålder varit ställde i jemförlighet med Landsoch Härads-allmänningarne, delas på samtlige Sockneboerne efter hemmantalet, samt att Rikets Ständer vid sista Riksdagen yttrat, att frågan om delningen af de genom Härads-allmänningarnes skiftande uppkomne
Ad. genast hördes emot Hr Crusenslolpe, för mig ganska välkommet, såsom ett bevis på den grannlagenhet och den hederssamt rättskänsla, som råder inom detta hus. Man säger, att riksdagens slut nalkas och att man derföre borde bättre använda tiden, än till dessa öfverläggningar. Om de värda ledamöter, som tillåta sig förolämpande uttryck, ville erinra sig det sjelfva och underlåta sådana uttryck , så sluppe R. o. Ad. att tala derom och dermed förspilla tiden; men de äro ganska frikostiga med dessa uttryck och vilja sedan blott hindra R. o. Ad:s öfriga ledamöter att ressentera de otillbörligheter, de tillåtit sig. I)e säga att sådant skett förr, utan att man gjort afseende derpå. Om så varit, så bör man icke fortgå på en oriktig och otillbörlig väg, och om det är någon, som har särskilda anmärkn:r att göra, så må han framkomma med dem; men sådant hör icke till denna fråga. Man har sagt om Hr Crusenstolpes skriftliga anförande, att det är mästerligt i alla afseenden, förmodligen såsom en ursägt för honom. Jag hörde endast slutet deraf; men det syntes mig endast vara ett mästerstycke i otidighet, hvilket torde vara ett mästerskap, som ej förtjenar att eftersträfvas och föga tillhör riddersmannadygd och värdighet. En värd talare har sagt, att han bäfvat för denna discussion, men att han nu, sedan Hr Crusenstolpe yttrat sig, tyckte, att saken komtne att skonligen aflöpa, hvarmed han var nöjd. Det tyckes således, som om han bäfvat för Hr Crusenstolpe. Jag skulle icke undra på, 0111 han hade denna mening om 11. o. Ad:s rättskänsla. Jag tror dock icke, att man vinnar något genom detta hoppande från lalin till ai H. 43 JJ8 Den Jo April f. m. svenska och från svenska till fransyska. Det återstår ännu många språk, på hvilka de värda ledamöterna kunna förklara sina ord, så att det kan läcka till riksdagens ända och ännu längre. De värda ledamöter, sorn förfäktat Hr Crusenstolpes sak, säga, att detta ord skälmstycken betyder intet.
Jag är derför nu mer än förr af den tankan, att inrättandet af en sådan Polyteckmsk skola som jag omtaladt, torde böra hvila, till dess en allmän öfversigt af alla publika undervisningsverk kan på en gång företagas, och de som egentligen äro ämnade för den theoretiske och speculative lärdomen, kunna sättas i nödig öfverensstämmelse med dem som äro eller blifva inrättade för practiske yrken: och hyser jag fullkomligt tillförsigt till Regeringen att något sådant blir företagit, då det genom allmänna tankens utveckling hunnit blifva tillräckligt förberedt. Jag anhåller sluteligen att få begagna tillfället att tillägga några ord om KrigsAcadeinien på Carlberg. Utan att ogilla hvad Herr Montgomerie och Grefve Cronhjelm anfört, om möjligheten att vid andra läroverk bilda militairer, hvilket jag anser både möjligt och som theone rigtigt, tror jag likväl att man gjorde ganska illa, att rubba inrättningen af KrigsAcademien förr, än man har något annat som säkert uppi fyller ändamålet. Jag anser KrigsAcademien hafva gjordt mycken nytta för Arméen, och hyser för mine yngre Lill största delen där bildade vapenbroder, en hög grad af aktniog, som jag är glad att offentligen få uttrycka. Sjelf bland Ben 6 Martti, de äldre har jag med innerlig fägnad sedt huru kunskaper i allmänhet tiltagit, och huru ett - kunskapsbegär utbildat sig, som i min ungdom alldeles icke var så allmänt som nu. Qtvifvelagtigt har inrättningen af KrigsAkademien, om icke ensamt, åtminstone i betydlig mån härtill bidragit. Ensidig är visserligen uppfostran vid ett lärvoverk, inrättadt uteslutande för ett yrke, men ingalunda har detta hos de yngre generationerne bildadt någon ensidig anda i allmänhet; den omsorgsfulla omvårdnad, hvarmed conscriptionsclasserne blifvit emottagne, behandlade och bildade, torde bäst vittna att Arméens befäl ingalunda är lifvadt af någon ensidig, skråaktig anda, utan af den allmänna medborgerliga, som bör finnas hos alla classer.
Man säger att om de icke räcka till, så får man taga sin skada igen från Riksg:s-kont. Men om detta skall betala icke allenast 2j milbr, som R. Sl:r redan beviljat till krigsrustnings-kostnader, utan äfven fylla den brist, sorn sålunda kunde upstå, så torde tillgångar saknas. Slutligen påstår man det vara stor skada att beräkna Statsinkomsterna för högt, ty deraf blir följden att i Riksgrs-kont. ligga döda kapital, som tagits ur folkets fickor och som varit räntebärande om de der förblifvit. Men när nu Riksg:s-kont., måste, såsom vi hört, låna upp penningar, för att kunna betala de redan beviljade krigsrustnings-kostnaderne, eftersom Hypotheks-föreningarnes obligationer icke kunna genast säljas utan förlust, så kan Riksg:s-kont., om det blir några öfverskott, straxt använda dem. Det kan ske antingen derigenom, att kont. inlöker sina utelöpande räntebärande obligationer, eller derigenom att Riksg:s:kont. om det får öfrerskott, hvilket jag betviflar, köper räntebärande papper. Jag kan icke heller finna någon skada härröra deraf att öfverskott på Stats-inkomsterna npkomma, ty följden är ju den, att dessa penningar finnas tillgängliga för att anlägga hamnar, kanaler, jernvägar, m. m. d., som mina värda motståndare önska. Mig synes således skäl vara, att återremittera StatsUtsk:s Betänk. Afven om man antager att öfverskotten på tullen och allt annat skulle under nästk:de likasom under den sista Statsregleringstiden blifva 1,000,000 R:dr, så upgåf summan likväl icke till de 2^ milbr, som redan äro beviljade, utom hvad vi kunna komma att ytterligare anslå. Frih. Raab, Adam Christian: Jag kan icke instämma med den siste värde talaren, utan går att yrka bifall till Utsk:s förslag. Deremot har blifvit framställdt den anmärkn:n att man nu efter några års höga spanmålspriser har skälig anledn. att vänta god skörd och till följd deraf fallande pris på spanmålen.
144 >. (se widare här nedanföre bland-gemensamma Betänkande,:). — om oersatte utgifter för skrifmaterialier rc. Maji 1065. 1071. 1084. Bewillningssamt Allmänna Beswärsoch cvecsn», mie Utskottens gemensamma Betänkande,:: — om Husbehofsbränning samt Bevillning derför, Nov. 17;? — 178Z. 1761. i anledning af Hr» Hfwerste Lieutenant UkntsrsLLläs Memorial i samma ämne m. rn. Dec. 84;. 87;. — om Landt-Tullarnes indragning och Tulluvpbördens ersättande genom särskild Bevillning, Febr. 209. 488. 576. Apr. 612. 816. 86;. — i anledning af H:s Er. Friar. Diljenorsnt-i'» Memorial, pm samtycke af Riksens Stander att ät Kongl. Mant i underdånighet uppdraga att efter Rikets behofgöra jemkningar i Sjötulls - afgiftcrne ä inoch utgäende waror, Febr. 47V. 575. Apr. 624. 719. om Postinrättningen i Riket. Febr. 965. i;oo. iz?4. Apr. 647. 7;;. 8:4- Bewäring, till landets försvar; se Allm. Beswärsoch Geconsmie - Utskottets Betänkande derom, Apr. 2iZ. se Plational-Lewäring. Bistopö-Embeten, om deras indragning, I"!» 10, igz. Maji K07;. — Presie-Ständets Protest emot fragen -derom, Nov. 178?. Sjallr», H, Brukspatron, frän Borgare-Ständet communicerade Memorial om Dykeri och Bcrgnings-inrättningcn Febr. 747. Bokförda Län; se Län. Register.
Uti Särskild till Rikets Ständer denna dag aflåten Proposition har dock Kongl. Maj:t, på deri anförda skäl, ansett sig böra föreslå, upphäfvande af de lagstadganden, hvilka stämpla öfvergång till annan trosbekännelse såsom brott; och det är alltså under förutsättning af Rikets Ständers bifall härtill, som Kongl. Majit nu, efter att hafva i ämnet hört Högsta Domstolen, vill enligt 87 § Regerings-formen föreslå Rikets Ständer att antaga en så lydande Författning om upphörande af landsflykt såsom påföljd för brott: Landsflykt eller förvisning från Riket må ej vidare någon ådömas; skolande i de fall, der sådan påföljd i gällande lag finnes såsom ovilkorlig bestraffning stadgad, fängelse eller straffarbete från och med två öiånader till och med två år i stället åläggas. De i Högsta Domstolen och Stats-Rådet förda protokoll bifogas; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. E. Gunther. Utdrag Kongl. Maj-.ts Nåd. Prop. Jtä 103. Utdrag af Protokollet öfver Justitie-År ender, hållet uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol, Fredagen den 12 December 1856. Närvarande: Justi tie-R&den: Backman, Grefve Snoilsky, Hoffstedt, Gyllenhammar, Iggeström, Roy, Thyselius. Revisions-Sekreteraren Berg föredrog i underdånighet: Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af den 21 sistiidne November, hvarmedelst blifvit infordradt Högste Domstolens utlåtande öfver ett, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, inom Justitie-Deparlementet upprättadt förslag lill förordning angående upphörande af landsflykt, såsom påföljd för brott, så lydande: ((Landsflykt eller förvisning från