Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ifall likväl adressen skulle komma till ett särskildt Utskts behandling, kan jag icke instämma med en talare på 3:dje grefvebänken i den mening, att det Utsk., sörli skulle utarbeta adressen, borde utsträcka densamma så långt som han önskat; alldenstund jag tror, att i Bonde-Stts förslag finnas tillräckliga materialier för adressen, utan att man hvarken behöfver deri uppdraga grundlinierna till Sveriges historia sedan 180g, eller ingå i någon egentlig polemik mot throntalet, hvilket jag, under närvar, förhållanden, anser mindre lämpligt. Jag tror deremot, att det särskildta Utsk. endast borde följa den af Hr von Troil Icmnnde anvisning, att helt enkelt och öppet uttala det allmänna bekymmer öfver den nuvar. ställningen, dess önskan, alt Konungen måtte omgifva sig med män, som icke allenast ägde hans, utan äfven nationens förtroende, och som besutte förmåga att förbereda nödiga reformer i vårt statsskick och i de gamla regeringsvanorna. AtskiIlige talare hafva ingått i ett vidlyftigt försvar af Styrelsens åtgärder, och mellan gamla och nya tider anställt jemförelse!’, hvilka alla fallit ut till förmån för de förra! jag vill icke utsträcka discussionen i ett motsatt syfte, utan blott yttra den tanken, att då man frågar oss hvad som utgör skilnaden mellan Ständernes opinion 1818 och 1840, så ligger svaret deruti, ali nationen och R. St. då sågo med Regeringens och dess embetsmäns ögon, men nu fått ögonen öppna och se med sina egna. Om detta är en olycka, om detta är ett samhällsondt, då har Hr von Hartmansdorff visserligen rätt deruti, att tryckfriheten, som härtill bidragit, är en landsplåga: men om genom tryckfriheten nationen kommit till denna kunskap, till förmågan att se med öppna ögon och att sjelf bedömma sina angelägenheter; så hemställer jag, om det är rättvist att hänföra den frihet, som verkat sådant, under namn af landsplåga. 4o8 Den 36 Februari £ m. Slutligen, oell emedan jag här har ordet, får jag fasta uppmärksamheten på några utlåtelse!- angtde, och hänsyftningar åt ett uti ett annat
Men om man använder samma method, som i England , så kan denna Nederlagsfrihet, enligt min öfvertygelse, blifva ganska nyttig, emedan Statsverket då ej blott skulle vinna genom afgiften för Nederlaget, utan äfven genom en betydligen ökad Sjötulls-inkomst. Enligt denna method betalas för utifrån kommande varors uppläggande full tullafgift, och då de åter utföras, bekommer ägaren en del af den erlagda tullafgiften tillbaka: resten blir den behållna inkomsten för Staten. På detta sätt kan svårligen något underslef hända. Uppgiften vid införseln controlleras då af ägarens fordran på samma varor och på en del af tullafgif - Den 4 April. 53 tens återbekomvnande vid utförseln. Införas varorna till förbrukande in i landet, så förlorar StatsCassan dervid intet, ty tullafgiften är redan för dem betalt. Detta mitt ykrande motsäger icke Herr Directeuren af Uhrs skäl, anförda mot den hittills bevilljade Nederlagsfriheten, utan endast dess påstående, att denna alltid skall blifva skadlig, då, enligt min tanka, den kan, rigtigt inrättad, vara ganska nyttig. För öfrigt conformerar jag mig med Herr Directeuren af Uhr deri, att förtullningen på våra exporter varit i sednare åren drygare samt strängare handhafd, än i allmänhet på importerna. Det förhåller sig tvärtom i England, der ingen tull erlägges, utan tvärtom premier erhålias för exporterna. Ha:ls Excellence Herr Grefuen och LandtMarskalken föreslog Remiss tili Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet af Grefve Roséns och Herr af Uhrs Dictamina, jemte Herr Munck af Rosenschölds anförande, samt att Herr af Uhr måtte få tillstånd communicera sitt Dictamen med de öfriga RiksStånden. Remissen af Grefve Rosens och communi. cation af Herr af Uhrs Dictamina biföllosj men Herr af Uhrs Dictamen blef af Grefve Rosen begärdt på bordet; i anledning hvaraf Herr LandtMarskaiken förklarade detsamma hvilande.
Denna teckning, hvars äkthet tyckes vara ådagalagd, öfverträffar i ålder kanske hundrafaldt de äldsta minnesmärken Egypten har att uppvisa och bildar ett märkligt bevis, att teckningens urbild, mammuten, lefvat i vestra Europa samtidigt med menniskan. Mammutlemningarna härröra således från en jettestor, fordom i nästan alla nutidens kulturländer lefvande djurform, hvars utdöende våra fäder upplefvat, och hvars lik ännu ej allestädes fullständigt förruttnat. Häraf det stora och spännande intresse, som är fästadt vid allt som rör detta underbara djur. Om tolkningen af ett dunkelt ställe hos Plinius är riktig, så har mammutelfenben sedan de äldsta tider utgjort en värderad handelsvara, hvilken dock ofta förvexlats med Mammutskelett uti kejserl. Vetenskaps-akademiens museum i S:t Petersburg. Efter fotografi, meddelad af akademikern Friedrich Schmidt i S:t Petersburg. elfenben af lefvande elefanter och af hvalross. Men skelettdelar af sjelfva mammuten omtalas utförligare först hos Witsen, som under sin vistelse i Ryssland år 1666 insamlat en mängd hithörande uppgifter och, åtminstone i andra upplagan af sitt arbete, lemnar goda afbildningar af en mammutunderkäk och kraniet af en fossil oxart, hvars ben förekomma tillsammans med mammutlemningarna (Witsen, 2:dra uppl. s. 746). Men det tyckes hafva undgått Witsen, som sjelf ansåg mammutbenen vara lemningar af forntida elefanter och som väl kände hvalrossen, att i en del af de berättelser, han anför, mammut och hvalross tydligen blifvit sammanblandade, hvilket ej är så underligt, då båda träffades vid Ishafvets kust och båda lemmade elfenben till den sibiriska handelsmannens varulager. Likaledes hänföra sig alla de underrättelser, som den franske jesuiten Avril under sin vistelse i Moskwa 1686 insamlade om det vid Tartariska hafvets (Ishafvets) kust förekommande amfibiska djuret Behemot, ej till mammuten, såsom några författare t. ex. Howorth225 antagit, utan till hvalrossen.
47 med omsorg och på de ställen der behofvet är störst, åstadkommer verklig nytta, livaremot densamma, splittrad, blifver allestädes otillräcklig, kan jag ej undgå vördsamt afstyrka motionen, hvilken för BoställsVerket ej kan bereda någon fördel, men väl för en framtid hafva menliga följder för StatsVerket, som vanligen måste fylla bristen, der sådane uppkomma, samt derjemte rubba enskilde personer iden trygghet, hvarmed de af Cassan nu innehafva Lån, men hvilka då till stor del komrao att indrifvas, antingen för Regementets behof att använda sjelfva Capitalet, eller i anseende till Lån-innehafvarens aflägsenhet, serdeles ifrån de Norra Regementerne, inom hvilkas område Cassan icke har några fordringar, och som skulle finna för sig allt för besvärligt att i aflägsna orter indrifva räntemedlen. Den kännedom jag i förenämnde ämne bör äga, har föranledt mig att afgifva detta yttrande, som möjligen kan innefatta någon nyttig upplysning för det Utskott, der motionen kommer att handläggas, och dit jag vördsamt anhåller att detta mätte få åtfölja. Friherre Wredej Carl Henrik„ uppläste följande: Herr af Sillen har yttrat, det han ej rigtigt förstått min mening uti min motion. Jag hade trott, att orden varit tydliga, då jag sagt, att KrigsCollegii befattning 48 Den 5 Januari i. med Indelta Arniéens Boställen borde upp-» höra med i83o års början. Min mening dermed har varit, at såväl den befattning Kongl. Krigsoch KammarCollegierne haft med de nu varande 3o års arrendena, sorn det öfverinseende KrigsCollegium baft, enligt Författningen af år 1^52 och förklaringen deröfver af år 1770, sig anbefaldt, borde förflyttas på Landshöfdingen i den provins, der Bostället är beläget, samt Chefen för Regementet, och de personer Kongl. Maj:t fann nödigt att af Mititaire eller Civile personer sätta uti denna Comité.
Tassoutställningen befanns vara ett slags mindre exposition af sorrentinska industrialster; där såg jag Eiffeltornet af ost o c h Tasso o c h hans Leonora i smör. Ja, h v e m vet hvad man en gång k o m m e r att förevigas i? — E n af dagarna var det fête champêtre uppe vid Deserto, ett berömdt utsiktsberg (med kloster, naturligtvis) ett godt stycke b a k o m Sorrento. Under färden dit fingo vi göra bekantskap med ett nytt slags sport, som barnen hittat på, ett sätt att locka pengar af oss » galna e n g e l s m ä n ». H ä r o c h där v i d vägen stodo de o c h b j ö d o ut lefvande fåglar; de höllo dem i de stackars små benen och viftade med dem fram o c h åter; vi fingo tag i en stor, vacker gylling, som bägge benen voro afbrutna på. K l a s ' paraply dansade en lustig tarantella på den otäcka pojkens rygg, det var den betalning han fick, o c h det var första gången jag tyckte att K l a s betalat någon vara f ö r litet. J a g skall inte säga ett ord o m Capri, ty det känner du till, men en enda liten småsak måste jag tala o m från vår vistelse där. K a n du tänka dig, vi träffade en familj, dar mannen hade — två kameror! A en sådan m o r m o n! Men så såg också hustrun lidande ut o c h gick alltid klädd i svart. Den, som blifvit riktigt förälskad i R o m, har svårt att slita sig därifrån, men en gång måste det j u ske, o c h vi reste också en morgon. D e t kändes så besynnerligt meningslöst att sätta sig i en helt vanlig järnvägskupé på ett vanligt tåg, och när de sista akvedukterna försvunnit och campagnans eldröda vallmotäcke så småningom krympte samman, behöfde jag riktigt se länge på K l a s för att öfvertyga mig om, att jag ännu hade m y c k e t kvar i världen, så tomt kändes det. D e t finns ingen stad på jorden, tror jag, där man känner en sådan hemtrefnad som i R o m.
På dessa grunder får Utskottet vördsamt afstyrka bifall till Johannes Nilssons motion. Stockholm den 8 April 1854. Bih. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. d. 8 April 1854, kl. 9 f. m. Betänkande, i anledning af vackt motion i afseende på skyldighet alt afstå jord Jör anläggning af jernvägar. JTos Ilöglofl. Riddersknpet oell Adeln liar Herr Reutersvärd, P. O., föreslagit, alt i lag malle stadgas: alt den, sorn liär i landet eger jord, är skyldig all för jernvägs-anläggilingar alslå den del aC jorden, sorn utgör inägur, emot fidla värdet, och den öfriga delen utan all ersättning, dock med rättighet all förut afrödja derå vexande skog. Eller motionärens förmenande skulle denna uppoffring vara håde hillig och rättvis, med afseende derå, alt värdet af en egendom betydligen okas derigenom, alt en jernväg anlägges öfver densamma, samt dessutom innefatta ett verksamt medel till befordrande af jern vägs-anläggningar, hvilkas stora nylla allt mer och mer erkännes i andra civiliserade länder. Lag-Utskottet, hvars yttrande öfver denna motion blifvit inlördradt, erkänner ock enskildas förbindelse alt bidraga lill allmänt nyttiga ändamål; men derhän vågar duck Utskottet icke tillstyrka utsträckning af förbindelsen, som motionären föreslagit. Eganderältens helgd utgör ett nödvändigt vilkor för samhällets bestånd; och eli bland lagslillarens förnämsta omsorger är densanirnas skyddande. Denna helgd lår elei löre samhället i sina fordringar på den enskilde aldrig förgäta, lagslillaren i sina bud aldrig glömma. ° Då Rikets Ständer vid 1844—1845 årens riksmöte funno en uppodling
Erfarenheten har dessutom visat, att inträffande kursfall antingen gifva, eljest icke sökt anledning till öfverdrifna reqvisitioner från utrikes ort, medtagande den af gynsamma förhållanden skapade och till betäckande af redan befintlig utländsk skuld så väl behöfliga tillgången, eller ock föranleda till andra svindlande spekulationer, förr eller sednare slutande med spekulanternes undergång, .till skada för både den enskilde och det allmänna. Men ehuru Banken sålunda, efter Utskottets förmenande, bör, genom vexelköp, tillgodogöra det öfverskott handeln nu lemnat och lemnar, fordrar dock omtankan för Bankens fredande från förlust, att Fullmägtige, vid köpet af vexlar, hålla sig inom den kurs, att Banken, då det icke får för gifvet antagas, att det köpta beloppet kan medelst trassering eller försäljning af vexlar realiseras, är i tillfälle att betäcka kostnaden för detr sammas indragning i metallisk valuta. Den säkerhet Bankens i Hamburg antagna bankir-hus erbjuda, samt den uti Reglementets 115 § 3 mom. Fullmägtige lemnade rättighet att bestämma hos hvilket eller hvilka handelshus i nämnde stad depositioner för Bankens räkning få ega rum, torde undanrödja all tvekan om våda för Banken, att under innevarande vinter hafva i Hamburg stående ett större belopp, än det i 116 8 af Reglementet bestämda af en million R:dr Hamburger Banko. Med fästadt afseende å hvad nu anfördt blifvit och enär Banken å den genom vexelköp förvärfvade behållningen åtnjuter ränta, bidragande till ytterligare förstärkning af Bankens metalliska valuta; får Utskottet hos Rikets Ständer hemställa, det Banko-fullmägtige må berättigas, att, utöfver den i Reglementets 116 § bestämda summa af en million R:dr Hamburger Banko, uppköpa vexlar inom ett belopp af högst en million R:dr samma mynt, samt att följaktligen, under innevarande vinter, hafva i Hamburg stående sammanräknade
Och hvad angår Herr Friherre Leijonhufvuds förslag, att beväringsskyldig borde, för att komma i åtnjutande af en dylik förmån, årligen under fem års tid erlägga en viss summa penningar, .hvarför Regementschefen skulle åligga alt anskaffa annan karl i stället, äro Utskotten .af den mening, att en sådan föreskrift skulle i så måtto lill sina följder blifva orättvis, som möjligheten för de mindre bemedlade i samhället att undgå personligt deltagande i beväringeri derigenom betydligen försvårades och troligen helt och hållet omintetgjordes. Dessutom skulle det föreslagna åliggandet för Regements-chefen att lega till krigstjenst tjenlige personer i de befriades ställe efter all sannolikhet blifva förenadt med ytterst stora besvärligheter; och det torde icke kunna med tillförlitlighet förutsättas, att de af Regementscheferna legde personerna i allmänhet blefvo för ändamålet lämpligare än lego-karlarne under nuvarande förhållanden, enär andra medel till utrönande af dessas duglighet och välfrejd, än sorn nu stå landshöfdingarne till buds, svårligen lära kunna af Regemenls-cbelerna användas. Utskotten hemställa alltså vördsamt, att sislberörde förslag ej md bifallas.
Mynt kom i bruk och blef småningom allmän mätare till bestämmande af varors och tjensters värden i förhållanden till hvarandra. Man insåg fördelarne af besparde Varutransporter, af beting för visst arbete och viss tjenst i stället för beting om tjenstskyldighet på lifstid; af Näringarnes fördelande efter fallenhet och skicklighet; samt Närings-Idkares åtskiljande efter deras yrken och befattningar. I och med detsamma som genom Myntets införande, Productemas relativa värde kunde i Silfver beräknas, kunde ock värdet af den fasta egendom, som gaf dessa Producter i Silfver bestämmas. Det förr brukliga Arf-skiftningssattet, att nemligen Sönerna delade Fadrens uppbrukade jord och hus — ännu öfligt i Dalarne af brist pä mynt — kunde nu upphöra. All sådan fast egendom, som ej utan förlust för skifte-tagarne kunde delas, blef först i Silfvervärde beräknadt och sedan skiftad. Här ligger första upphofvet till skuldsättning för innehafvarne af Landtegendom. Anledningarne till skuldsättningarne ökades, då Lagstiftningen förbjöd afgärdningar, förbjöd förminskning af skattskyldig jord, förbjöd klyfningar af sådana jord-lotter, som redan utgjorde minimum af den fasta egendom 554 Den 15 April. uppå hvilken raan ansågs vara besuten. Genom dessa åtgärder blefvo Arftagare till fast egendom å Landet tvungne att vid sina skiften nyttja penningen såsom värde-mätare; och den vid egendomen qvarsittande Brödren bief tvungen att blifva sina Syskons gäldenär. Anledningar till skuld-siittningar gåfvo, i äldre tider, utskrifningar till Krigstjenst, från hvilka man med penningar löste sig; i nyare tider, sådana dryga onera uppå fastighetsägare hvilka, enär de ej kunna af räntorne bestridas, i ägarens hand välla förminskning af Fastigheternas Capitalvärde, såsom förhållandet var med ExtraRoteringen i Skåne; likaledes, enär såsom i Skåne skedde, innom nog korrt tid, en allmän ägodelning, en allmän bolstädernas flyttande och den ouppodlade Jordens beredande till frugtbarhet, företogs.
J)å vi veta, att, utom Stockholm och kanske Götheborg, vi icke äga några stora städer, så tror jag, att införandet af ett accissystem för vårt land vore olämpligt; men med Stockholm äger det förhållande rum, att den nödiga tullbevakningen redan finnes; att det brännvin, som införes, i alla fall uppskrifves, och att accisön således icke förorsakar längre tidsutdrägt, än som erfordras för sjelfva afgiftens erläggande. I min reservation har jag uppgifvit sättet att uppbära denna afgift med skyndsamhet och utan någon chican för dem, som importera brännvin. Jag har äfven trott mig böra bestämma ett visst ändamål, hvartill denna inkomst borde användas , och har derföre nämnt anskaffandet af local till ett liksarchiv och ett museum för de sköna konsterna. Jag tror, att med den inkomst, som till nästa riksdag kunde erhållas, skulle dessa ändamål kunna vinnas, och längre har jag icke trott mig böra gå. Dessa äro allmänna ändamål; men Stockholms stad skulle deraf vinna största fördelen både i intellectuel och materiel väg genom sjelfva byggnaderna, och på sådan grund tror jag det vara rättvist, att afgiften erlägges af consumenterna i Slockholm; hvaremot jag i annat fall skulle motsätta mig att af en särskild stad uppbära medel för ett allmänt ändamål, hvartill hvar och en är skyldig att bidraga. Jag anhåller, att betänk, må till Bevilln.Utsk. återremitteras. Frih. Sprengtporten: Jag finner mig förekommen af Hr v. Hohenhausen i den erinran, att frågan såsom bevillningsmål icke kan förfalla, om betänk, blifvit aterremitteradt af PresteSt. I min motion har jag i första rummet begärt, alt de medel, som på detta sätt kunde inflyta, må användas till anskaffande af en tjenlig local för ett riksmuseum. Jag yrkar sådant ännu och förenar mig på sådan grund i hvad Hr v. Hohenhausen i sin reservation framställt, att örn några medel beviljas, de må i första rummet användas till afhjelpande af bristen på ett museum. Frih Boye, Fredr.:
Rudbecks enka, Magdalena Rudbeck; 24:o ang:de af Blekinge läns landsting gjord ansökning om inköp af en kronan tillhörig tomt i Karlskrona; 25:o hållare-Embetet för polisärenden och åtskilliga Landssekreterare att för tiden från och med år 1863 och så länge de sina befattningar innehafva, å Allmänna Indragnings-staten årligen uppbära ersättning för förlorad inkomst af passlösen; 26:o angide berättigande för Chefen vid Ottenby stuteri, 92 Dea 11 November f. in. Hofstallmästare!! m. m. J. W. Beijer, alt vid afskedstagande! erhålla pension ä Allmänna Indragnings-staten; 27:o ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missväxtår; 28:o. i fråga om införsel för skatterätts-fordran i Kronosäteriet Olstorp i Skaraborgs län; samt 29:o ang:de försäljning till skatte af gatuhusen N:o 7 Glemminge och N:0 21 Hannas i Kristianstads län. Föredrogs och remitterades till Banko-Utslct K. M:ts deri 8 dennes bordlagde Nåd. Skrifvelse till K. St:r i fråga om förhöjning i det å Manufaktur-diskont-fonden nu afsatte belopp till förslagslån. Föredrogs och lades till handlingarne K. M:ts den 8 dennes på bordet lagde Nåd. Skrifvelse till B. St:r i ani. af åtskilliga utaf I{. St:r vid sistförflutna riksmöte beslutade lagförändringar. Föredrogos och biföllos Exped.-Utsk:ts den 8 dennes bordlagde Mem:r: N:o 2, ang:de upplagans storlek af Bihanget till Biks-Ståndens protokoll; och N:o, 3, i fråga om prenumeration å Bihanget till Biks-Ståndens protokoll. Föredrogs Hr Liljenstolpes, Axel Fredrik, d. 8 dennes bordlagde motion N:o 13, ang:de beviljande af 10,000 rdr årligen till Allmänna Barnhuset i Stockholm, i och för inlösen af 100 barn efter högst 100 rdr för hvarje.
Hvar och en inser visserligen, att med bestämmelsen härom afses, att det icke var gifvet, att hufvudman eller i dennes ställe inträdande ättemän företrädesvis vore en tjenlig person, samt att, om också detta vore händelsen, likväl återstode en stor mängd ledamöter af R. o. Ad., hvilka icke i nämnda egenskap kunde lå pollet på Riddarhuset, men som det kunde vara önskvärdt att bereda tillfälle att deltaga i B. o. Ad:s öfverläggningar. Denna tanke bör äfven för framtiden göra sig gällande, men sålunda modifierad, att R. o. Ad. sjelf uppträder såsom fullmaktsgifvare åt t. ex. 100 personer, hvilka, jemte hufvudmännen och ättemännen, skulle representera R. o. Ad. Då utdelandet af fullmakt för ätten varit mer eller mindre väl anskrifvet hos nationen samt äfven inom detta Stånd missnöje dermed stundom försports — och denna riksdag har, om någonsin, gifvit skälig anledning till allt annat än belåtenhet der - 108 Deu 7 April e. m. med —, synes mig icke vara skäl att dermed fortfara. Men å andra sidan synes mig synnerligen lämpligt, om R. o. Ad. genom val utsåge ett visst antal ledamöter, till hvilka R. o. Ad. kunde hysa den tillförsigt, att de väl komme att vårda sig om Adelns angelägenheter. Det är icke möjligt att beräkna huru långt man bör gå i eftergifvenhet och hurudana åsigter i sådant afseende blifvande Adelsmöten komma att omfatta. Det må derföre vara af klokheten förestafvadt, att man söker förebygga omogna beslut, genom dessas öfverlemnande åt slumpen. Hvarföre skulle Adeln bibehålla en bestämmelse, som visserligen tillskyndat Adeln fördel i vissa personer, men deremot också församlat på Riddarhuset ledamöter, hvilka såsom fullmäktige visst icke gagnat Riddarhusets intressen? Jag vill icke föreslå något visst antal, hvilket R. o. Ad. skulle uppdraga att tillstädeskomma, utan öfverlemnar bedömandet af denna fråga till Utsk:t och anhåller att de 3 första inomm af §:n måtte dit återremitteras.
Dikets da för8amlade 8tänder i 8amma ämne allätna Mdiga Droposition vidare inneliäller, vill Kongl. Naj:t nu, uppä ^ralimer-Ordens-Oiliets underdäniga Il6M8tä11an, liärmed lies Dikets 8tänder föreslä följande keslut: a) att den 8ä kallade Ourkus-afgiften fortfarande akall as livarje mantalsskrifven per8011, med kögst tem oell min8t en skilling Daneo utgöras intill utgängen as det är, dä näst Iiärester infallande Diksdag slutas, aamt inom lrvarje Dän as deaa Oommitteiade kestämmas till detkelopp, lika för alla ketalande, att erforderlig tillgäng vinnea, käde för Da^arettens oell Ourkusens kelios, livartill gfgiften mä gemensamt användas; oell k») att älven styrei86» oell förvaltningen as Daxaretten oell Ourkusen inom livarje Dän mä fortfarande klifva gemensam. 8erasim6r-Orden8-6illet8 osvan äkeropads Derättelse, rörande Klospitalen i Diket, varder kärkos kifogad; Oell Kongl. Naj:t förklifver Dikets 8tänder med all Kongl. l^äd oell önnest städse väl kevägen.
Så väl Europas allmänna folkrätt och den del deraf, som på det vanliga Diplomatiska språket, kallas le Droit Coutumier, sorn äfven, i flere fall, serskildta imellan Regeringar afslutade öfverenskommelse!’, medgifva den princip, att en och samma person kari, till följe af vissa antingen tjenstemannaeller äganderätts-förliållanden, vara tvänne eller i44 Den 3 Augusti e. m. flere Regeringar, medelst edsförpligtelse, vare sig egenteligen TrohetsEd eller LänsEd, förbunden; alltid under gifven förutsättning att sådant skedt med de ömsesidiga Regeringarnes tillåtelse. Orsaken ligger deri, att samma individer genom giften, arf, testamente och äfven köp kunna komma i besittning af Fastighet uti mera än ett land, och således i vissa afseenden inträda derstädes i undersåtliga förhållanden. Det synes hardt, att för denna orsak skull utesluta en sådan Individ från utöfningen af en dess medborgerliga rättighet, och g §. af iÖ23 års Riddarhusordning stadgar också: att Adelsmän, som, med Konungens serskildta Nådiga tillstånd, sig emot främmande Öfverhet med Trooch HuldhetsEd for pligt a t, och Egendom eller Embete under de tvenne sista åren före Riksdagen inom Riket innehaft, må, med lika vilkor 2 puncten i denna $. föreskrifver, säte ä Riddarhuset intaga. Med ledning af denna ännu gällande föreskrift, föreslår jag vördsamt följande Redactionsförändring idet nu föresjagne 4 Momentet: Adelsman, som, utan Konungens serskildta Nådiga tillstånd, sig emot främmande Öfverhet med Trooch Huldhetsed förpligtat, eller som icke , i fall han ett djlikt tillstånd erhållit, under de 3 sista åren före Riksdagen, varit skattskrif ven samt inne - Den 3 Augusti é. m. !45 innehaft fast egendom eller embete inom Riket. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie: Vid detta Moment får jag göra samma anmärkning, som Herr von Schulzenheim.