Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den riksdag, som följde närmast efter nya landshöfdinge-instruktionens utfärdande, utkämpades en ganska allvarsam strid angide denna instruktion, och, sedan striden stått långt in på natten, slutade striden så, att Huset godkände den nya instruktionen, utan att, såsom Borgareoch Bonde-St:n, begära någon förändring i densamma. Detta hindrade icke Borgare-St. att ingå med särskild skrifvelse till K. M. K. M:s svar var af innehåll, att som ingen olägenhet af den nya landshöfdinge-instruktionen visat sig, fästade K. M. icke något afseende vid BorgareSt:s särskilda skrifvelse. Fastän §:n endast innehåller att vite får stadgas uti sådana fall, der ansvar icke är i lag bestämdt, torde exempel icke saknas att vite blifvit stadgadt t. o. m. för fullgörande af sådant, som lagen påbjuder. När man kommit så långt —och på detta rum torde finnas personer, som kunna intyga sannfärdigheten af mitt påstående — torde det sannerligen vara på tiden att så lörorättande stadgande utplånas. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att ingå i en vidlyftig undersökning om detta stadgande; jag inskränker mig till att vördsamt erinra R. o. Ad. derom, att man icke längre bör låta denna strid mellan 2 Stånd mot 2 fortfara och icke längre tillåta en kränkning af grundlagen. n Den 14 Mars f. m. Jag anhåller om bifall till Betänk:t, och tror att af hvad jag haft äran anföra bör framgå, att begäran om en revision af nuv:de landshöfdinge-instruktion är ganska oskyldig och af behovet påkallad. Gr. Mörner, Carl: Då jag är en af de få, här närv:de, landsböfdingar, som deltagit i upprättande af förslaget till 1855 års instruktion, anser jag mig pligtig att yttra några ord i afseende å det mot denna instruktion ofta uppståndna klander, som i synnerhet rigtat sig mot dess 66:te och 67:de §§.
Hvad slutligen angår förslaget, huru med pensionering af Stats-Rådsledamot, som, efter uppnådd 65 års ålder, blifvit till embetet utnämnd, bör förhållas, så har Utskottet icke förbisett, att sådane redan pensionsberättigade personers inträde i Stats-Rådet, för alt efter en kort tids embels-utöfning varda uppförde å Allmänna lndragnings-staten med bibehållande af lönen såsom pension, skulle kunna komma att för Stals-Verket medföra högst betydliga utgifter; men då obilligt vöre att, genom ett allmänt stadgande i den syftning, motionären föreslagit, betaga en eljest förtjent embetsman en rättighet, som honom uti lag är förvarad, för det alt han först vid högre ålder blifvit använd på en af Statens första platser, har Utskottet icke ansett sig kunna tillstyrka bifall till hvad motionären föreslagit; men hemställer deremot, till förekommande af de utaf motionären antydde olägenheter, att för ledamöter af Konungens Stats-Råd måtte, utom hvad Forfattningarne i allmänhet stadga, angående civile embetsoch tjenstemäns rätt till pension, jemväl meddelas den föreskrift, att de: Stats-U tskollets Utlåtande, N:o 283. 11 ej ega alt Stats-Råds-lön såsom pension bibehålla, förr ändesamma embete under minst fern års tid förvaltat; dock att, för det fall, alt Stats-Råds-lön ej får såsom pension bibehållas, ej må betagas dem rättigheten att, derest pensions-författningarne i öfrigt dertill föranleda, såsom pension åtnjuta den lön, som åtföljt förut innehafd tjenst. Ank. till Exp. Utsk. den 7 Augusti, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af Herr Hjertås motion, angående ersättning för proviantering och fouragering åt tågande trupper. (U. A.) Uti en inom Höglofl.
Bifölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, JVS 11 y, i anledning af väckta motioner om ändring i författningarne angående handelsoch näringsrätt, blef samma betänkande godkändt, dock med nedannämnda förändringar i de af Utskottet föreslagna allmänna grunder: a) beträffande vilkoren för handels idkande. 9:de punkten. Godkändes, med utbyte af orden, »på minst en mils afstånd ifrån stad», mot ordet »der». Bifölls, med tillägg af orden »utom marknader» näst efter ordet »derest» på femte raden af punkten; och b) rörande vilkoren för idkande of fabrikseller handtverksrörelse: 10:de punkten. Bifölls, med uteslutande af den förra delen, så att punkten erhåller denna lydelse: »att i afseende på tillverkning af fabriksoch handtverksarbeten till efterrättelse skola vara gällande etc. — varda meddelade». 11 :te punkten. Blef, med uteslutande af den förra afdelningen, antagen, så lydande: »att hvad beträffar boktryckeris anläggande etc. — varder stadgadt.» 13:de punkten. Godkändes, med utbyte af orden »Konungens Befallningshafvande» mot ordet »Kommunalnämnd». Hvarförutan näst efter 17:de punkten tillädes en ny punkt, lydande som följer : »18:o Prot.-Uldrag den 17 Juni 1863. 425 »18:o, ali landtman, med bibehållande af den hittills dem medgifna arbetsoch slöjdefrihet, skola utan särskild tillåtelse vara oförhindrade att, med biträde af sina hemmavarande barn och lagstadda tjenstehjon, till afsalu förfärdiga de fabriksoch handtverks-arbeten, hvilka, såsom föremål för husflit, kunna af dem åstadkommas.» Frän Hederv. B onde-Ståndet. S. D. Vid i dag anstäldt val af ledamöter jemte deras suppleanter i Förstärkt Bevillnings—Utskott, utföllo rösterna sålunda, att följande dertill utsågos, nemligen : Till Ledamöter:
Poppius sokle skattemannarätt till Kefvinge hemman och utjord måtte, under vissa dervid stadgade förbehåll, beviljas, har blifvit af Sials-Utskottels Utlåtande N:o i6o. ri Ridderskäpet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallet, af Borgare-Ståndet afslaget, samt åtcrremitteradt utaf Preste-Ståndet, med anmärkningar af Prosten Hallström, hufvudsakligen innehållande: alt enär de uppgifne skatterättsfordringarne, till följd af Kongl. Brefvetden 16 November 1813 och Kongl. Kungörelsen den 25 Maji 1827, redan långt före delta bort vara bevakade, visade det sig förunderligt, alt dessa fordringar ej på samma gång blifvit på något sätt tillfredsstälda; alt arrendet för egendomen, som år 1791 beslämdes till m R;dr, måste nu, med afseende å förändrade penningeförhållanden, samt den förbättring, hemmanet under arrendetiden vunnit genom odling och nybyggnad, kunna påräknas lill flerdubbelt belopp, hvarjemte lösen för stenhusbyggnaden icke kan förmodas, vid arrendetidens slut, uppgå till så drygt belopp, att jorden hellre bör afyttras, enär arrendatorn, som vid tillträdet emoltagit husröta, åligger ansvaret för 5o års byggnadsskyldighet efter lag; att målet i det hela befinnes uti allt för outredd skick, såvida att upplysning saknas, dels om värdet och beskaffenheten af de å hemmanet uppförde stenhusbyggnacler, dels om tillståndet af den öfriga ål^ggnaden, dels ock huru manga åf de uppgifne 36 daler silfvermynt skalterättsfordringar härleda sig ifrån Tullgarnsgodset; samt att, innan denna sak definitivt afgöres, hvarmed så mycket hellre kan till nästa Riksdag anstå, som arrende-liden ej förr än år 1841 löper till ända, ett formligt bytes-project" måtte uppgöras.
Ii, hvarvid anmärkes, att bland fripatienter i Hernösand äfven äro inberäknade de som på Nybergska frisängarne, hvarom mera längre fram, njutit fri sjukvård, samt att kurhusafgiften för åren 1856 och 1857 varit i Hernösand sex skillingar Banko och för de öfriga åren 20 öre, samt i Sundsvall för åren 1856 och 1857 likaledes sex skillingar Banko och för de öfriga åren 16 öre Runt. 46 Westernorrlands län. Epidemier. Meteorologiska iakttagelser. Länet hade i äldre tider endast en Provinsialläkare och denna var tillika Lektor vid Gymnasium i Hernösand, men 1783 erhöll Provinsialläkaren sin station i Sundsvall. Derefter anställdes 1818 en Provinsialläkare i Nätra, hvilken 1850 förflyttades till Örnsköldsvik, så en i Sollefteå 1826, en i Hernösand 1830, en i lorp 1843 och en i Fjellsjö 1854, samt efter qvinqvenniets slut en i Skog, enligt Kongl. Brefvet den 1 November 1861, så att länet nu har 7 Provinsialläkare, hvar och en med sitt distrikt, men med distriktindelningen har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande föreslagit en reglering under den 30 September och den 9 Oktober 1858, hvilket förslag af Kongl. Maj:t under den 6 Juni innevarande år är i nåder fastställdt. Några allmänna epidemier hafva under qvinqvenniet, enligt hvad förut nämndt är, icke inträffat, men på vissa orter hafva dock sådana sjukdomar varit gängse. Uti koleran insjuknade 1856: 20 och dogo 16 personer, år 1857 insjuknade 33 och afledo 19 personer och år 1858 insjuknade 13 och dogo 9 personer, men sjukdomen sträckte sig icke utom städerna och några få socknar. Skarlakansfeber och messling, koppor, diarrhe, lunginflammation och katarrhalfeber hafva i några socknar varit under qvinqvenniet gängse. Tab. Litt. Kk.
Då jag först genomögnade motionen, fann jag ingen ting att dervid anmärka, men van att för mig sjelf recapitulera hvad jag låst, och genom juridisk behandling af frågor, van att göra mig redo för följderne af hvarje framställning, märkte jag sedan, att om deportation stadgades utan undantag för alla lifstidsfångar, skulle den följd uppstå, att personer som för politiska brott vore till lifvets förlust dömde, men at nåd fått det behålla, och i stället blifvit i lifstidsfångelse satte, skulle kunna anses vara bland dem som äfven borde deporteras, och detta lärer visserligen icke varit Herr Friherrens mening. Politiska förbrytelser åro, eller åro icke egenteliga moraliska brott, allt efter deras särskildta beskaffenhet, och Statens värdighet fordrar, att för sådane brott dömde personer ej ställas under en främmande magts uppsigt eller förblandas med uppenbara missdådare. Jag tillstyrker således det tillägg i motionen, att deportation ej må sträcka sig till personer, som för politiska eller så kallade Stats-; brott tilläfventyrs i lifstidsfängelse hållas. Ofta har man tänkt sig möjligheten af deportation af brottslingar till främmande Staters Colonier, men lika ofta har man yttrat, att di-j plomatiska underhandlingar i afseende derpå. Den 12 Februarii, avårligen skulle kunna förås roed den framgång »nan önskade. Konungen år af Europas Regepter så aktad, att en framställning af honom i detta fall visserligen ej skulle lemnäs utan uppmärksamhet. Konungens Miga önskan att verka allt för landets vål år lika allmänt känd sorn den kraft och verksamhet, hvarmed Konungen för•tår att låta drifva hvarje underhandling. Mig vill det således synas, som skulle ögonblicket just nu vara inne att söka öfverenskomma med någon utländsk magt om rättigheten att till dess Colonier få öfverföra de brottslingar hvarom fråga nu varit; och jag är nästan Öfvertygad att försöket skall lyckas.
Slockholm den 12 Juli 1851. Expedilions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Juli 1851. Presle-Ståndet den 15 Borgare-Ståndet den 15 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående en agronoms anställande i Norroch Wester bottens län. (Stats-Ulsk:s Utl:de, N:o 180.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har i betraktande förekommit, huruledes den i sednare tider fäderneslandet införda ängsodling, medelst vattning eller vatten-öfversilning, skulle för jordbrukets förkofran i allmänhet och företrädesvis för de Norrländska länen kunna blifva af mycken nytta och förtjena att af allmänt understöd befrämjas, såmedelst att vederbörande beredde tillfälle till inhemtande af undervisning och råd uti berörde odlingssätt. Med anledning häraf och som de för ett sådant understöd erforderliga medel synas lämpligen kunna utgå af derför befintlig tillgång i uppkomna besparingar å anslaget, under riksstatens 6:te hufvudtitel, för jordbruket, handeln och näringarne, få Rikets Ständer i underdånighet hemställa, att E. K. M:t täcktes fästa Sin nådiga uppmärksamhet på behofvet af en agronoms anställande i de norra länen, för att lemna undervisning, för allmogen kostnadsfritt, uti ängsvattning, och att E. K. M:t behagade dertill anvisa nödiga medel af omförmälde besparingar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 17 Juli 1851. 184 ExpeditionsU/sko t tets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 101. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 15 Juli 1851.
Med mantalsoch skattskrifning i Stockholm och Götheborg förhålles efter hvad särskildt derom stadgas. § 70. fr. § 48, mom. 5, 13. F. Vid universiteten förrättas mantalsoch skattskrifningen för academi-staten och dem, som under academiska jurisdictionen lyda, af acadeini-bokhållaren , under academi-räntmästarens inseende, och i närvaro af tvänne deputerade af stadens magistrat eller borgerskap; skolande så väl desse deputerade, som de personer , till ett antal af tvänne, academiens rector dertill utser, äfven öfvervara mantalsoch skattskrifningen med städerna Upsala och Lund. §71. fr. § 48, morn. 1, 2, 3, 4, R-F. Mom. 1. Hvarje skattskyldig skall ovillkorligen skattskrifvas för sin person inom den församling , der han vid mantalsskrifn:s-tillfallet bosatt är. Embetsoch tjenstemän skattskrifva^ och taxeras för sina egna personer, der de hafva tjenst. Mom. 3. Rätter borgare skall för sin person och borgerliga näring, i den stad, der han är borgare, mantalsoch skattskrifvas. Contingenteller genant-borgare uppföres i mantal och erlägger skatt i den ort, der han äger hemvist eller är bosatt, med undantag af borgerliga afgifter, dem han betalar till den stad, hvarest han i sådan egenskap är antagen. § 72. fr. § 44) Bevts-förordn. Konungens Bef:h:de utfärde tidigt kungörelse om mantalsoch skattskrifningarna, med utsättande af den ordning >4» Dea i Februari. och tid desamma hvarje dag på föreller eftermiddagen företagas, samt tydliga föreskrifter för de skattskyldige om de uppgifter, som enligt författningarna och denna bevi!ln:s-stadga af dem dervid skola aflemnas, på sätt här bifogade formulär närmare utvisar, samt att den, som deruti brister eller icke inställer sig inom den bestämda tiden, är till böter förfallen. § 73. fr. § 45, Bevts-förordn.
Ridderskapet och Adeln fbrcflä Herr j^fwerste Lsrxsiman till Bouptcckningsman, hwilkcn nu yppat frägan om de 4 Millionerne, war det endast för att winna tiben, ingalunda nägot n-stTredje Band. N:o 5, 6. ' tro - Z4 Den l September. troende till wära Herrar Clectorer. Men gansta ofta har det wänstapefulla och sällstapslika förtroende som galler pä Riddarchuset gjordt, att man under deliberation gifwit en annan »vändning ät ett i hast gifrvit bifall och förändradt ett litet mindre magt päljggande bcflut. Det nu gifna fbrstag af Herr Grefwe Oe la Garciie, att genast Elcctorerne stolle samlas, tillstyrker jag aldeles; och af samma grund för att winna tiden — oaktadt Herr GrcfwenS proposition, är äfwcn emot RidderstapctS och Adelns beslut, (att Herrar Elcckorer skulle intet förr samlas än i eftermiddag) som hwad jag fbrut hade den äran att fbreflä. Friherre Legerström, sscob, erjndrade, att Ridderstapek och Adeln swärligen kunde läta skrida till nägot wal, innan de andra Ständcn stadgat sina bcsiut, huruwida de wälja blott en, eller flera Fullmäglige. Efter nägon korrt öfwerläggning, stadnade Ridderstapet och Adeln wid hwad redan blifwit bestulit, och uplästcs till justering följande: Utdrag af Protokollet, hällit i Höglofl.
Herr Grefven och handt-DlarJkalken yttrade, det han vid voterings-propositionens framställande trott sig böra följa den hittills brukliga praxis, att nemligen bifall å Utskottens Betänkande borde upptagas i Ja-propositionen, samt Nej-propositionen åter innefatta en möjlighet för alla öfrige meningar, att kunna göra sig gällande; men då flere Ledamöter ansett att sjelfva princip-frågan om Iåns upptagande i allmänhet först borde särskilt afgöras, hvaremot HerrLandtMarskalken för dess del icke hade något att erinra, så finge Herr LandtMarskalken nu föreslå följande voterings-proposition; Den som anser låns upptagande genom RiksgäldsContoiret icke böra äga rum, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer genom särskild öfverläggning att bestämmas sättet, hvarpå de för Statens räkning erforderlige medel må kunna anskaffas. Herr Hjerta: Jag får endast fästa upp märksamheten derpå, att denna proposition är stridande mot den föreskriften, att proposition bär tom 11 ScpLemhtr f, m, gt| Löi* så göras, ati den sorn bifaller kan saga jäj och den som nekar nej. Herr Grefven och LandtMarJkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln tilläfventyrs skulle vilja antaga den af Herr Stråle föreslagne voterings-proposition. Herr BerghmanJ Qvasstio an måste nöd Vändigt först afgöras. Grefve af Ugglast Skulle saken ej hjelpas dermed, att propositionen blef sådan, att den som bifaller att en upplåning skall äga rum, med förbehåll att sedermera afgöra om den skajl ske å 3 eiler 5 procent, voterar ja; den det ej villj voterar nej. Vinner nej, kommer ingen Upplåning att äga rum. Herr Berghman • Jag bifaller alldeles derti Ba proposition, med förbehåll, att den som säger ja, sedan får yttra sig om sättet. Herr Grefven och LandtMarJkalken framställde derefter följande voterings-proposition:
I Hemliga Utskottet: Af Första Llasssn. N:o Z. Grefwe Os la 6ar6is, gacob, Oa^itaine Uieutenant. 183- Friherre ä'^lbeZzgu, Ouatak, Kammarherre. Af Andra Llasssn. Herr 8tLlban68ke, Fullm^ Friherre Us° Aerbjell<e, 6u8tal, Hof-Lantriler. 1502. Herr von Ottali, gacob Letter. Af Tredje Liesen. 1056. Herr Lcbönatröm, kebr, Ofmerste. 1870. Herr Uappbolt, Fullm. Herr Lilver8tol^L, t?rsclric Lamuel, Kammarherre. Herr Oerrrenbjelm, Larl. Dä Hof-0ant2. teren, säsom Konungamagtens OrZan i mini8. Den 9 Junit. 619 sterielle mål kan pä sätt och Ms blifwa redowisande i Hcmlrga Utskottet, underställts Högloft. Riddcrstapet och Adeln, om icke et af de nu gjorde walen pä sadan grund bör ogillas, och öm icke detta fall har någon likhet med det som för nägra är sedan inträffade, dä en man i den dubbla egenskapen af Konungens Ämbetsman och Kcvisor i bLncjuen förde Konungens talan, der han såsom Ständers Fullmagtig ägde rätt at gransta Konungamagtens åtgärd. Herr Grefwen och Landtmarskalken förwalte sig ej tro det Hof-o.nt2lcren kunde anses säsom redowisande, enär kunskapens meddelande om de mini8M-! Llla sakerna berodde helt och hältet pä Konungen. Friherre kosenbane, 8clrering-. HofLLNtöleren kan sä mycket mindre anses incornxetent til en plats i Utstött, som han under fordna Regeringssätt haft et lika förtroende af Riksens Ständer och detsamma ei igenom någon Lag warit Konungens Ämbetsmän betaget. Detta ämne syntes förfalla.
Det största huset, som låg ofvanför backen midt i björkhagen, såg ut att vara af en ovanligt solid beskaffenhet, med två våningar, balkonger och verandor, och här bodde bryggarens svåger, kryddkrämar Burström med sin familj, hustru, tre barn och informator. För öfrigt bodde här som sagdt flere familjer, och en af madam Jonsons och hennes mans största inkomster var att tvätta och köra ved och vatten åt dem. Dessutom voro Jonsons gårdsfolk åt grosshandlare Burström; om vintrarne fingo de bo i köket, men om somrarne, då de ej riskerade att frysa, bodde de i en liten pinnstuga uppe i skogen. Makarne Jonson hade fem barn, fem friska, hungriga barn, så att de måste släpa från morgon till afton för att dra sig fram. Och det var ändå ofta svårt nog att skaffa mat åt den hungriga barnskaran. Framemot tolftiden var madam Jonson färdig med klappningen; hon gick då upp i backen och tittade på kläderna och tog ned dem, som hunnit torka. Hennes näst äldsta son, en sjuårig, smutsig och trasig byting, vankade omkring i backen och roade henne med sitt sällskap. Modern hade ett par gånger uppmanat honom att gå hem och hjelpa brodern att rensa i grosshandlarens trädgård, men ännu hade han ej funnit lämpligt att lyda henne. Till slut tog madamen tag i honom, ruskade honom, gned honom kring munnen med sin förklädessnibb och knuffade honom temligen omildt upp mot vägen. »Se så, packa dig nu bara dit bort och arbeta! Och Gud tröste dig, om du inte lyder! I det samma fick hon se fru Burström, som med långa steg kom gående ned för backen. »Hör nu, madam Jonson», sade frun, då hon kommit ned till madamen, och lade sin ena hand på hennes axel, »jag reser in till staden med 2-båten och då tar jag lilla Mia med mig. Ludvig ska’ också med, och då kan ju barnen leka tillsammans, medan jag går och uträttar mina ärenden.» Madamen såg förvånad upp. Det var någonting så besynnerligt hos frun. Hon var ifrig och nervös, ögonen blinkade oupphörligt och hon talade med låg, sjungande, nästan bedjande röst.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå och bestämmande af lönerna för ExpeditionsSekreterarne i LandtförsvarsDepartementets Kansli expedition till 4,500 rdr rmt, hvilken sednare propos. med ja besvarades. Mom. litt. C. Utsk:ts tillstyrkan bifölls. 2:dra punkten, LandtförsvarsDepartementets Kommando-Expedition. Hr Björnstjerna: Hvad Utsk;t i denna punkt anfört eger i vissa fall sin riktighet, hvaremot det i andra icke är med verkliga förhållandet öfverensstämmande. Det är nemi. fullkomligt riktigt, att vid sisth Riksdag expeditionens officerare erhöllo en löneförhöjning, som, jemförd med hvad de förut åtnjutit, kan anses ganska betydlig, isynnerhet för den förste af dessa officerare, hvilkens arfvode ökades från 525 till 1,200 rdr, hvaremot för de 4 öfriga aflöningen förhöjdes från 525 till 750 rdr; men man kan dock icke neka att de, detta oaktadt, hafva vida ringare aflöning, än tillbörligt är. Hvarje officer, som kommenderas utom sitt regdes stånd till någon tjenstgöring, är nemi. berättigad till dagtraktamente enl. resereglemente!, och om detta traktamente finge tillämpas på Kom - D en 11 April f. in. mando-Expedms officerare, skulle det lioja deras löner till ett ganska betydligt belopp. Då likväl sedan långliga tider den method icke iakttages, att officerare, i Kommando-Expedition till tjenstgöring beordrade, tillerkännas traktamente under sin härvaro, så hade varit nödigt att tillse, det dessa officerare icke blifva underkastade allt för stora upoffringar i och för sin tjenstgöring.
Kungörelsen den 4 Maj 1827 angående beräkning och fördelning af den ersättning, sorn boställshafvare i anledning af verkställda egoskiften kunna erhålla eller få vidkännas, sålunda förändrades, att boställshafvare befriades från skyldigheten att förskjuta de å boställe belöpande kostnader för laga skifte och endast förpligtades att å berörda förskott, intilldess detsamma blifvit till fullo guldet, årligen till Statsverket erlägga fem procent i ränta och två procent i amortering; har Eders Kongl. Maj:t, efter inhemtande af ej mindre Krigsoch Kammar-kollegiernas samt Stats-kontorets, än ock Öfverdirektörens vid landtmäteriet underdåniga utlåtanden i detta ämne, uti nådig Proposition af den 10 November sistlidna år förklarat sig hafva funnit skäl icke vara för handen att på föreslaget sätt disponera omförmälda anslag och följaktligen icke heller att meddela nådig föreskrift om föreslagen förändring i de genom Kongl. Kungörelsen den 4 Maj 1827 i förevarande ämne gifna bestämmelser; utan har Eders Kongl. Maj:t i stället föreslagit Rikets Ständer, att de kostnader, som fordras för verkställighet af laga skifte å boställen och af sådant skifte blifva en följd samt nu åligga boställenas innehafvare och enligt ofvan åberopade kungörelse på tjugu års tid fördelas, må utgå af statsmedel i hvad civila och militära boställen angår, men i afseende å ecklesiastika boställen gäldas af vederbörande kyrkor eller församlingar; äfvensom att såväl dessa kostnader, som de, hvilka redan nu åligga Statsverket för landtmäteri-förrättningar, må, enär sammanlagda beloppet icke på förhand kan bestämmas, utgå från förslagsanslagen till reseoch traktamentspenningar och anordnas å samma anslag till den hufvudtitel, hvarunder det boställe, som undergår skifte, anses höra.