Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Betcinkanden 9 af de mest gifvande Sädesslageti, i fruktan för ett hastigt åkommanöe förbud. Tvärtom, då hvar och en vet hvad han har att påräkna, skola sinnena lugnas, saken återtaga sin naturliga gång och hvarje Hushållare nu, och hädanefter som hittills, hufvud sake! igen till Bränvinsbränning använda Rotväxter och den slöare Säden, hvaraf de önskade följderna, ökad tillgång på brödföda af de stridare Sädesslagen, och efter tillgången ' modererade spanmålspriser, böra i naturlig ordning härledas, *. Samvetsgrant och med största omtanka har Utskottet samlat de skäl, som synas böra grundlägga R. H, Ständers beslut, och får dem nu vördsamt framställa. Dessa skäl äro dels allmänna, alltid och allestädes gällande, och åt hvilka man, sysselsatt ined afhjelpande af ögonblickets behof, må hända icke alltid lernnat vederbörlig uppmärksamhet, och hvarigenom man allt längre skiljt sig ifrån det rätta synmålet och satt sig i nödvändighet att tillgripa palliativer. Dels äro de temporäre, " och bestämmas i detta fall af de trovärdigaste och lättast tiilgängelige calculer öfver närvarande tidens behof och tillgångar. Till de förra höra, korteligen uppräk« nade: » Ecsv. och Kkon, Utsk. Betänkanden 1:0 Den af alla välbetänkta Statsmän anförda samt obestridda sats, att täta ombyten af ekonomiska författningar förorsaka oberäknelig skada för åkerbruket, kulturen och näringarna. Landtmannen, omtänksam för erhållandet af bränvin till sitt husbehof, och drank för sin ladugård, men oviss om den tid och tillfällle, han härtill kan begagna, vilseföres uti all slags beräkning af sina krafter samt nödgas tillgripa de tillgångar, han med visshet om ett fortfarande fritt utöfvande af sina rättigheter, säkert sparat åt andra behof. , £2:0
Det lägre registret med dess sällsporda svarta soprantoner var deremot sig likt. Andhemtningens forcering berodde utan tvifvel på sångerskans dess värre så klena fysik, hvilken hindrat henne att till högsta möjliga fulländning utveckla den otroligt stora konstnärsrikedom, som blifvit hennes afundsvärda faddergåfva och som redan i barndomen yppades i hennes sång, som var af den art att dåton trettonårig en gång ackompagnerades af sin lärarinna, denna formligen smälte i tårar öfver det inspirerade i det veka, bleka barnets sång. Än i dag är det lika mycket själen som strupen som sjunger hos Mathilda Grabow, hvilkeo, oförstådd af dagens unga » lejon » och dumbomar, alltid så länge hon har två toner i behåll skall röra och förtjusa den verkligt bildade, fint kännande delen af publiken, med ett ord den publik som är värd att höra Mathilda Grabow, icke den som » uttråkas af gamla Ofelia-harpan » och pinsamt längta bort till sin recetterande Bian * cas tjaffrestande tricoter och tricolor, något hvarom Stockholms jeanesse dorée icke blygdes radotera, fast de tagit några biljetter till Akademikonserten » att beskydda konsten ». Följderna af » punsch och hvita ben ». Och än blott början! La jeunesse dorée saknades naturligtvis icke på Anna Petterssons glada matiné å Sv. teatern. Korgen fick den charmanta divettan af sina beundrare, en hel liten vinterträdgård, en mängd blomster i krukor, måhända visitkort från ofiicerare (krukorna?). Jule Costés vaudevill, Kolhandlarne, gafs nu bättre än förr af fröken Pettersson, som tycktes haft tillfälle se Judic. Det specifikt parisiska i rolen lyckas henne dock lika litet nu som förr — så mycket bättre! Priset af de uppträdande togs dock ej af henne utan af hr Kloed, hvara kolhandlande från början till slut blifvit ett litet mästerverk af naturtrohet, konseqvens, och den naivaste, fylligaste komik. Äfven hrr Grunder och Hirsch bidrogo som vanligt till skrattet. Konsertafdelningen derpå var betecknande för våra matincer: iote ett nummer af de annonserade.
Ynglingar öfwer 15 är, som uppehälla sig wid Gymna, sier och Allmänna Skolor förunnade befrielse frän Personel afgift, förefaller mindre billig, i jemförelse till fattige Hemmansbrukares, Torpares, eller Inhyses FolkS Barn och i siik följd, äfwen börbeförst nämn - czzr Den z Augusts. nämnde päföras, sä wida andra gällande hinder icke inträffa; hwaremot de af ringa willkoc, som hafwa syra minderåriga Barn, hädanefter som tillförene, torde böra någon eftergift åtnjuta. 9:0. Art den i 6 Mom. samma §. influtne mening om minderåriga Personers befrielse i fran Mantalsskrifning, matte förtydligas i den matto, att Ungdomen icke blifwer Mantalsstrifwen innan den fyllt »5 ar, före en sadan skrifning, hwartill det nu nyttjade uttryck af löpande UppbördS-ar cl, fest kunde föranleda. iv.-o. Att ehuru Utskottet förestagit sarstildte UppbvrdSstämmor, och den första i Januari! manad hware ar, sadant likwäl icke matte leda till den påföljd, att den som dertill icke kan staffa penningar, genast med utmätning ma hemsökas, utan derifrån wara befriad intill den sista Uppbördsstämma» för sig gött. n:o. Hwad till minskning i Bewillnkngen nu wordet föreslagit, mäste af det, som deremot lill pa, ökning är anmäldt, rikeligen kunna ersättas, och ändock killräckelig tillgäng till lindring i Hemmansvch Consumtions,stätten för Bränwins-tillwerkningen wara öfrig.
Blott en afskedsblick kastade Elisabeth på huset, då de foro förbi det och lemnade så ett hem, som varit henne så kärt, som sett henne födas och der hon varit så lycklig, men också så outsägligt olycklig. Hon suckade djupt och med denna suck lättade sig hennes hjerta från mycket qval och många sorger. Med hopp och tillförsigt blickade hon omkring sig på naturens alla föremål. Augusti månad eger ett oändligt ljuft behag, som kanske uppväger vårens milda skönhet och högsommarns praktfulla, glänsande yppighet; det är något så onämnbart skönt och herrligt i en augustidag och qväll, det är som om den flyende sommaren ville vid sitt försvinnande ännu mera tjusa våra sinnen än förr. Det var redan mot qvällen, då Elisabeth anlände till sin blifvande bostad. Det lilla rödmålade huset, med sina hvita knutar och fönsterposter samt sina af den nedgående solen förgyllda skorstenar, skimrade så behagligt fram genom en tät grupp af vackra hängbjörkar, som växte på den lilla gröna gården. På ömsesidor omgafs huset af löfskog, men på den fjerde sidan utbredde sig en vacker, temmeligen stor insjö, hvars klara böljor gingo helt nära foten af den lilla byggnaden. Små vackra holmar syntes här och der, äfvensom täta albuskar, bakom hvilka reste sig en hög, dyster tallskog, bekransade sjöns stränder. Hela scenen var så vacker och behaglig att Elisabeths hjerta ovilkorligt klappade af glädje, då vagnen körde opp och stannade vid trappan. ”Ack hvad det är vackert, gudomligt vackert!” utropade Helena och klappade i outsäglig fröjd sina händer samman. ”Tycker du så?” frågade Ferdinand leende. ”Jo jo, huru roligt skall det ej bli att lefva här!” fortfor den lilla i det hon såg sig omkring. ”Skulle du ej vilja sjelf ega ett sådant ställe?” frågade Ferdinand. ”Huru skulle jag kunna tänka derpå? Jag eger ju ingenting.” ”Men du eger ändå Kulla, ty jag ger dig det till namnsdagsgåfva! Det är ju i dag Lovisa och du har ännu ingenting fått, men också har du ännu ingenting bestått oss.”
Rät tegångsbalken och Förklaringen häröfver den 15 Oktober 1810, samt 2 § i Förordningen angående vissa omständigheter i lagsökningsoch utmätningsmål den 28 Juni 1798, stadias sorn följer: § I Beropar sig handlanden å sin handelsbok, att dermed styrka fordran för borgade varor: finnes den bok ordentligen förd, och gitter ej vederparfcen visa fel deri eller sådana omständigheter, som boken eller personen misstänkta göra, men nekar ändå till krafvet, då ege boken det vitsord, atfhan, som sökes, skall vara skyldig med ed sig fria, der han ej hellre vill öfverlåta ät handlanden eller den, som boken fört, att fordringens rigtighet edligen sanna, eller ock rätten, i anseende till serskilda orsaker, finnér skäl att edgången åt handlanden eller bokföraren uppdraga. § 2. Handelsbok håfve ej det vitsord, hvarom i § 1 sagdt är, derest icke, inom utgången af nästa år, efter det, hvarunder utborgningen skett, hand landen bevisligen tillställt gäldenär ordentlig räkning å de borgade varorna, eller ock honom derföre hos rätten eller Konungens Befallningshafvande sökt. § 3. Är räkning köparen tillställd, såsom i § 2 sägs, och bar icke, inom sex månader derefter, köparen antingen, enligt skriftligt intyg af trovärdige män eller handlandens eget erkännande, tillsagt honom, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utinätningsgild, som förfallet skuldebref. Har räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd, vare lag samma. § 4. Är emellan handlande och den, till hvilken han varor utborgat, motbok upprättad, och har köparen icke, inom sex månader sedan han, efter sista utborgningen, motboken emottog, klandrat densamma på något af de sätt, hvarom i §3 sagdt är; då gälle den bok emot honom såsom fullt bevis i allt, hvari han ej kan visa fel. Kongl. Maj.-ts Nåd.
Jag skulle föröfrigt tro, att det mäste vara svårt för R. o. Ad. att besluta något, ang:de Bankens tillgångar utöfver grundfonden, innan BancoUtsk. fått yttra sig öfver beskaffenheten af dessa tillgångar; ty att i detta afseende grunda sitt beslut på enskilda ledamöters uppgifter, tror jag icke vara riktigt. Jag anser altså frågan i denna del böra hvila, tilldess vi derom kunna erhålla erforderliga och bestämda upplysningar. Underteckn. Ridd. Se er et.: 28:de punkten är bifallen af Presteoch BorgareStrn. BondeSt. har antagit densamma med den förändring, att Bankens s. k. grundfond borde bestämmas till i stället för 5 millioner. Hr Lefre'n: Lyckligtvis hafva 3 Stånd redan fatlat beslut öfver denna punkt i enlighet med den första octrojen, som bestämmer rättighet för Ständerna att disponera Bankens behållna saldo, i stället för, såsom nu i många år skett, dess supponerade saldo. Skulle man nu frångå den med Bankens grundforfattningar öfverensstämmande naturliga princip att icke assignera på en vinst, som ännu ej uppstått, så befarar jag deraf vådor för Banken, om icke i verkligheten, åtminstone i opinionen. Jag har icke velat underlåta att i mitt eget Stånd bestämdt uttrycka denna grundsats. Hr Nordenanckar: Jag kan ingalunda inse, att den motion, jag väckt, kan vara i strid med förut fattade beslut öfver förevar, punkt. Jag har nemi. endast föreslagit ett sätt att disponera Bankens till i835 upplupna vinst; och detta sätt kommer ju alltid Banken till godo, då hon derigenom får betala in sin skuld. Jag hemställer likväl till den D c u i A u g u 11 i f. m. 9 den talare, som instämt med mig, om det icke är bäst, att vi förena oss om en särskild motion i ämnet.
Att minnas något och att tänka derpå och förstå det, »kan väl icke utesluta hvartannat, och det vill derföre synas, som »skulle den tanklöshet, hvilken motionärerna anse vidlåda katekesens »utanläsuing, icke stå i något omedelbart samband dermed, helst »innanläsningen likaledes kan lida och alltför ofta lider af samma »fel.» Jag vill visserligen icke förneka, att minnet är en god sak, fl 40 Oeii 18 Februari f. in. att det är en nödvändig faktor vid allt lärande, men — det är begreppsminnet, ej ordminnet. Begreppsminnet reder, klarar tanken; ordminnet, — och det är detta som vid katekes-inlärandet tages i anspråk, — dödar den. Vidare säger Utsk:t: »en sådan farhåga för minnets öfveran»strängning genom utanläsning af den nu antagna läroboken synes »dock vara i hög grad opåkallad, ty så lång och svår denna än an»ses vara, inläres den dock på temligen kort tid af hvarje barn, som »kan läsa väl innantill, och kan dessutom på intet sätt komma i »någon jemförelse med de minneslexor, som så väl i elementarläro»verken, som i enskilda undervisningsanstalter, vare sig för gossar »eller flickor, föreläggas barnen i språk och i en mängd andra lä»roämnen». Men detta är ju det bästa beviset just för min sats. Ty katekesen är verkligen hvarken så svår, eller så lång, men just genom en förvänd lärometod blir den så högst försvårad och tidsförstörande. Utskit säger slutligen: »att, om än läraren kunde undvara denna »ledtråd för sin utläggning och förklaring, så är den dock nödvän»dig för barnet, om det skall kunna följa honom vid denna forkla»ring, som snarare skulle förvilla än vägleda detsamma, derest det »icke hade något annat att hålla sig till än lilla katekesen, som, till »följd af sin korthet, måste lemna flera behöfliga läropunkter out»veklade, vid hvilkas afhandlande alltså all förmedling skulle kom»ma att saknas emellan läraren och barnet.»
Man har påstått, att denna fråga skulle förete samma för - 408 Den 8 Februari, hållande, som då K. M. efterskänker böter i brottmål. Detta är likväl ett misstag, ty K. M. bar väl rättighet att af nåd eftergifva ett kriminelt ansvar, men här är det en ersättningsfråga, der K. M. icke eger rätt att bortskänka kronans andel, hvarföre saken äfven blifvit till R. St:rs afgörande öfverlemnad. På grond af hvad här under discussionen blifvit anfördt och med åberopande jemväl af de Utlåt, bifogade reservationer, anhåller jag, att StatsUtskrs Uti. N:o 26 måtte blifva ålerremitteradt, i hvad det angår Adv.-Fisk. Printzenskölds anspråk att utbekomma actorats-arfvode å det Kanslirådet Valerius i lifstiden ådömda ersättnings-belopp. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: En sats, hvars riktighet jag förmodar icke kunna bestridas, är, att man ej kan bortskänka bättre rätt, än man sjelf eger och således aldrig en annans rättighet. Om 1111 således Hr Printzensköld verkligen blifvit genom den för Karamar-R:n gällande Instr. tillförsäkrad att åtnjuta 12 proc. af de medel, som genom hans embetsåtgärd till Statskassan ingå, så lärer väl häraf följa, att hvarken Konung eller Ständer, hvar för sig eller gemensamt, kunna bortskänka Hr Printzenskölds lagliga rätt, utan att sådant endast och allenast på honom sjelf ankommer. Vid sådant förhållande anser jag StatsUtsk. hafva öfverskridil gränsen för dess befogenhet, då det inlåtit sig i undersökning af Hr Printzenskölds rätt att ifrågavande medel utbekomma, ty anspråket härå, utgör då det ifrågasattes icke föremål för StatsUtsk:s, utan för vederbörlig domstols pröfning. Hr Gr. Sparre har sagt, att K. M. eger benådningsrätt.
Stat anflagne hädanefter såsom hittills ännu i nägra är torde till det mästa utgå till Accords-crsättningarneför dem af Finsta Landt - och Sjö-Artilleriet med flere an - Den sy Junit. 925 andra, hwilkas Accords'ersättningar böra med kontantt penningar betalas, hafwa Riksens Ständer bewiljat detta anflagö ökande till 22,020 R:dr; hwarjemte de äswen funnit nödigt besluta att en wist prescriptionS-tid, såsom till exempel 6 mänader frän första kungörandet deraf i Tidningarne bör förestrifwas dem bland bemälte Officerare, som ej redan sig anmält att uppglfwa och enligt Författningarne styrka den rätt de tro sig äga till Ackordsersättning, pä det Stats - Werkets utgift i denna del mä blifwa bestämd, och obehöriga anspräk i framtiden förekommas. 5:0 Till Byggnader och Reparationer a Kongl. Slottet samt de publika Husen i Stockholm, blott för deras nödwändigaste underhällande 6022 R:de uköfwer de lill samma ändamål förut anstagne 12,02» N-dr; således tillsammans iZ ooo N:dr. Till godtgörande af hwad som brister för de twenne föregäende ären i desta och öfriga förstagswiö pä 8:de Hufwud-Titeln beräknade utgifter, anse Riksens Ständer böra, i enlighet med hwad Eder Kongl. Majit i Näder föreslagit, anmanda del öfwerstott, som kan uppkomma pa samma ärens Landt-Räntor, sedan bristen afdragitS pä dem af dessa Landt-Räntor, som med brister utfallit.
Utom dess om vår underbalance i handel med Finland vore aldrig så stor, kan deri ej hindra, att ju enskilte personer i Sverige kunna hafva fordringar hos enskilte personer i Finland Hvarken öfvereller underbalance i handel licjviderar enskiltes sku der. I öfrigt torde det ej kunna nekas, att ju någon origtig mesure måtte ligga till grund derför, att Svenska landimiinnti pioducters afsättning till Den 29 Majt. 537 Stockholm är lika om ej mera onererad än de finska. På de skäl jag nu anfört anhåller jag om proposition på afslag af betänkandet, eller om det ej bifalles, återremiss deraf. Herr Pereswetoff Morath, Wilhelm-. Redan vid '815 års Riksdag yttrade sig en man af utmärkte kunskaper, och än urmärktare känsla för Fäderneslandets sjelfbestånd och styrka, 2tt Finska handeln var tn kräftartad sjukdom sorn förtärde Rikskroppen. Jag delar med honom denna öfvertygelse. Då fråga är om åtgärders vidtagande, atti bereda Hufvudstaden och andre Svenska städer, tillgång på produeter af sådan beskaffenhet , som här i Riket frambringa*, reen nu från Finland införskiifvas till myckenhet, så kan jag icke annar än lifligt önska, att Utskottens betänkande måtte bifallas. Skall ändamålet vinnas, måste efter min tanka, den kraftiga åtgärden vidtagas, att å ena sidan måttligen och efter omständigheterne höja tullen på dylika Finske produeter, och å andra sidan , gifva praemier för huförande af inhemske. Jag erkänner, det jag i ingen punct kan öfverenstämma med de Harrar, sorn tyckas önska fortsättandet af Finska handeln sådan den nu drifves. Det måste änteligen hafva kommit det ögonblick, då man icke mera med fällda händer och sorglöst 8inne betragtar, 53§ Den 29 Maji. huru massör af Svenska penningar flyta till en främmande kust, för att aldrig återkomma till den Svenska, åtminstone icke i en för Sveriges handel nyttig vägj och man må ej afskräckas deraf, att ändamålet icke kan i ögonblicket vinnas j i längden måste dock de töreslagne medlen säkrare än alla andra verka till ändamålet.
Så länge Ständerna i beskattningsfrågor äga en magt öfver ali annan, hade icke något annat satt till rättelse i den skedda olagligheten bort ifrågakomma, än att Ständerna sjelfva upphaft det grundlagsvidriga beslutet. Jag hade ock väntat ett sådant beslut vid denna riksdag, och det ej blott af skäl, att det är olagligt att ålägga en beskattning för i5 år, utan äfven derföre, att afgiflen är för hög; men då em d!ertid 3me Stånd redan förklarat, att de icke vilja upplaga fr.igan i vanlig bevillningsväg, är man skyldig respectera deras beslut och icke söka att, på hvad väg som helst, rubba det. Sådan blefve dock följden, om man beslöte, att gärden borde utgå genom enskild bevillning, oaktadt 3 Stånd beslutat, att den icke skall utgöras i bevillnrsväg. Dessutom talar grundlagen endast om allmän bevillning. Åläggandet af en enskild bevillning anser jag altså olämpligt och tror, att prejudicatet vöre vådligt. Sedan jag altså förklarat, att jag utgår fion samma synpunkt som Gr. Horn och fullkomligt ogillar Ständernas beslut i frågan vid sista riksdag, samt bade önskat, att rät - i4S Den ij November f. m. telse deri ägt rum, mäste jag likväl, på grund af livad jag ofvan anfört, för närvar, inskränka mig till en förnyad protest emot beslutet vid sista riksdag, och i öfrigt bifalla, livad uti det förevar betänk, tiilstyrkes, under hopp att kommande Ständer må inse orättvisan af det föregångna beslut tet och, med rättelse derutinnan, kläda den ålagda beskattningen i en lagenlig form. Gr. Horn: Det är verkligen rätt ledsamt för mig att mota motstånd från en person, med hvilken jagså ofta tän-« ber lika; men hvad har jag väl begärt annat än upphäfva n de af beslutet i frågan yid sista riksdag. Den värde ledamoten liar erkänt, qtt Ständerna kunna ålägga skatt att gälla intill nästa riksdag. Det är just detta jag yrkar. En ledamot har funnit motsägelse deruti, alt
Expeditioner i Fullmägtiges namn må ej utgå, utan till följd af beslut, fattadt i Fullmägtiges sammankomst; Secreteraren hos Fullmägtige likväl, hädanefter som hittills, obetaget att, till vederbörandes utlåtande, utan föregången anmälan, remittera sådane, emellan Fullmägtiges sammanträden inkomna mål, hvilka påtagligen fordra dylik åtgärd. (deraf. Ansv. Lagen §. 8.) 6:0
Af den årsberättelse, som utgifvits, synes, att under de 7 år de 2:ne inrättningarne fortgått, hafva 198 qvinnor derstädes blifvit intagne och vårdade, ronde hvilkas lefnadsförhflllanden motionären meddelat särskilda upgifter, hvilka gifva ani. till den slutsats, att då af nämnda antal qvinnor 4/5 tillhört landsorten och blott r/5 Stockholms befolkning, denna angelägenhet således endast i viss mån kunde anses angå Stockholms kommun. Motionären har sökt visa att genom tillvaron af ifrågav:de inrättningar, statskassan beredts högst betydliga besparingar, ty om också antagas skulle, hvad dock vore föga sannolikt, att af förenämnde antal qvinnor endast 20 årligen funnits häktade, upkomme likväl, efter beräkning af 100 rdr rmt underhållskostnad för hvar och en, en utgift af 2,000 rdr lör år, hvaraf åter syntes följa, att om Staten ansloge en motsvarande summa såsom understöd för ifrågav:de inrättning och möjlig utvidgning af densamma, Staten derigenom skulle tillskyndas ej allenast besparing af utgifter, utan, hvad som vore vigtigare, en väsendtlig moralisk vinst. Jag vet visserligen icke, hvarpå denna uträkning grundar sig, men har all ani. att tro att den är tillförlitlig. Egentliga ändamålet med det äskade anslaget vöre att derigenom kunna inrätta en ny afdelning, hvarigenom det blefve tillfälle att intaga både äldre och yngre försvarslösa qvinnor. Jag kan således, på grund af hvad jag anfört och med stöd af Gr. Liljencrants’s motion i detta ämne, icke annat än i högsta måtto tillstyrka beviljandet af detta anslag. Hr Bildt: Ingen lärer väl hvarken kunna eller vilja miss känna den vackra tanke, som ligger till grund för den ifrågav:de motionen, och jag erkänner villigt att allt, hvad motionären sagt, är riktigt, med undantag af konklusionen, eller att inrättandet af Magdalenahem borde vara en Statens angelägenhet. P. n. är ännu allt för litet gjordt för qvinnans npfostran och lättnaden för henne att ärligen försörja sig.
Oä det nu werkeligen är säkert, att detta ciepoflium tillhör Hertigen af Braunschweig, hwilket äfwcn Grefwe Oe i» 6»rstie tillräckligen up, lpst» 980 Den 26 September. lyst, fär jag fräga om Riddcrffapet och Adeln bifaller, att det, emot Depositions , Attestens aflämnande, till Engelska LkargL 6'^tislraa utlämnas. Härtill ropades ett starkt Ja. Derefter beflökS, att en Deputation med unr derrättelse härom till de öfrige Ständen bulle afgä, hwilket genast werkställdes. < Grefwe De is 6 ar st is yttrade stg: Det lvvre Herr Grcfwcn wäl bekant, att dä Herr Gref» wen och Landt-Marskalkcn i gär utsatte detta klenum, war det endast i afsigt att afgöra frägan om PacklärarnrS utlcmnande; men han anhölle om ett undantag för denna gängen, och att det mätte wara honom Mätit, att säga nägra ord, emedan ämnet fordrade ett skyndsamt afgörande. Herr Grefwe» hade i gär rrhällit ett uppdragande af Riddcrffapet och Adeln, att besörja om tryckningen af ben af Bewillnings - Utskottet aflcmnade Skydds» Tabellen ; Herr Grefwen hade nu erhållit betyg af trcnnc Boktryckare, hwilka bewittnadc de swärighetcr som möta tryckningen, och hwilka betyg han anmodade Riddarhus - Fiscalrn Herr Ikre att uppläsa.
Museum tillhörande Samlingar kunde finnas uti något Kronans hus i Stockholm att tillgå. Sorn de öfrige Irenne respective RiksStånden dels bifallit förevarande anslag, dels Jemnat detsamma oanmärkt, har Utskottet icke ansett sig böra frånträda dess i ämnet förut afgifne yttrande; men Utskottet bör dock, i anledning af Vice Talmannen Jon Jonssons ofvan intagne anmärkning anmäla, att för närvarande af Utskottet ej kan uppgifvas något annat Kronans Hus härstädes hvarest merberörde Taflesamling lämpligen kan inrymmas. 4:o I anledning af Utskottets förslag i 6:te Puncten om tillökning i Statsbidraget för RiksMuseum samt anslag af Medel till K. VetenskapsAcademien för upplåtande och inredande af tjenlig local till uppställande af nämnde Musei samlingar har, med åberopande eller instämmande i den Betänkandet bilagde reservation, inom H. R. o. A., V. BorgareStåndet och H. BondeStåndet dels, å ena sidan, blifvi t anmärkt, att berörde tillökning bordt föreslås antingen till 3ooo Betänkanden, N:o 247. 2o3 Bidr eller oek till det belopp som K. I\I:ts Nåd.