Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller om återremiss af Betänkandet,' och att, då motion först hos Höglofl. StatsUtskotlet blifvit utvecklad, detta mitt anförande måtte de öfrige Respective RiksStånden communiceras. Herr Bruncrona, Nils: Då den af Herr Lagerhjelm gjorda mo; tion, angående en förändrad organisation af Ar* méen och Flottorna, förevar till afgörande uti de sammansatte Statsoch BesvärsUtskotten, stadnade jag uti minoriteten och emot beslutet mig reserverade. Grunden för denna öfvertygelse och reser-’ vation, hämtar jag från ordalydelsen och tillämpningen af RegeringsFormens i4, j5 och 64 §§. hvaraf följer: att då Nationen till Konungen öfverlemnat den rätt, att ensam förord, na och i sin vishet bestämma allt, som angår Rikets försvar, så i dess stora omfattning, som uti detaillerne, så är det ock Kongl. Majjts ostridiga rätt att under freden förbereda, likasom Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. VII. Band. 26, Dtn JO Augusti f. m • under kriget använda allt hvad till ett sådant åsyftadt försvar kan fordras oell i sådan stund kan blifva att påräkna. Deremot har Svenska folket, enligt Regis, rings-Formens 57 förbehållit sig den ratt, att genom sinn ombud, vid allman Riksdag sig beskatta: hvaraf likaledes föijer, att de anslag Riksens Ständer, uppå Konungens Nådiga proposition till försvarsverket bevilja, kunna på sätt behof ven kräfva , och nödvändigheten fordrar, af Kongl Majit disponeras för dessa bestämda ändamål: och hvarvid Riksens Ständer icke förbehållit sig, eller äga annan rätt, än den att anmärka om utgifterna öfverskridit anslagssumman, eller ock om denna blifvit disponerad för andra ändamål, än sådana > hvartill dett blifvit bestämd.
St. fust.~Omb. Emb.-Ber. d. /5 Januarii iS34• 21 derjemte yrkat en ytterligare noggrann profning af målet, Consistorium ej kunnat finna Köhler till något tjenstefel förfallen, innan till äfventyrs närmare utredt blifvit, ora och i hvad mon betyget finnes i någon, del från sanningen afvikande; så har jag, uti en till Kongl. Hof-Rätten den 28 Maji i83o ingifven skrift, anmält detta förhållande, samt på anförde grunder hemställt, det ärendet måtte varda till Consistorium återförvisadt, med föreläggande för Consistorium, alt, utan hinder af dess förra utlåtande, och utan föregående utredning, vidtaga den åtgärd, som. jag i min skrifvelse begärt; hvarefter Kongl. Hof-Rätten, sedan Consistorii yttrande samt Kölders förklaring blifvit infordrade, medelst beslut af den 23 December i83o förklarat, att då Consistorium, i anledning af min först omformälde skrifvelse, bort, efter Kölders hörande, meddela ordentligt Utslag, och icke, på sätt som skett, allenast uti bref till mig utlåtande i ämnet meddela, Consistorium egde att, utan hinder af dess förra åtgärd, Utslag i laga ordning utfärda och deraf lemna mig behörig del; till följd hvaraf Consistorium, genom Utslag den 1 Junii 3 831 sig yttrat, att när Köhler, uti flera honom affordrade förklaringar påstått, att uti ifrågavarande Prestbetyg icke något blifvit infördt, emot sanning och rätta förhållandet stridande, och derjemte underkastat sig allt det ansvar, som lagligen kunde följa, i händelse det befunnes annorlunda vid derom serskildt anställande behörig undersökning, den Köhler ock påfordrat, och hvilken undersökning Consistorium, för sin del ej ansåge i någon måtto oförenlig med Kongl.
Prot. 1856 & 1857. 4 Samt. t AJd. 2 Band. 19 Höft. 1 2 Stats-Utskottels Utlåtande N:o 105. större uldiknings-företag, hvartill fordras flera hemmansegares eller andra jordinnebafvares gemensamma medverkan, får alltså hemställa, att ofvannämnde motion, såvidt densamma rörer den i Utskottets nu afgifna utlåtande behandlade fråga, icke må af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 11 Augusti 1857. Ank. lill Exped.-Utsk. d. 11 Augusti 18S7, kl. 1 e. m. Utlåtande, angående hegardt Slats-anslag för uldikning af Sanna hed inom Örebro Län. (R:gs-Afd.)
Af Esra var Mesullam; af Amaria var Johanan; Af Malluch var Jonathan; af Sebania var Joseph; Af Harim var Adna; af Merajoth var Helkai; Af Iddo var Zacharia; af Ginnethon var Mesullam; Af Abia var Sichri; af MinjaminMoadia var Piltai; Af Bilga var Sammua; af Semaja var Jonathan; Af Jojarib var Mattenai; af Jedaja var Ussi; Af Sallai var Kallai; af Amok var Eber; Af Hilkia var Hasabia; af Jedaja var Nethaneel. Och i Eljasibs tid, Jojada, Johanan och Jaddua, vordo öfverste fäderna ibland Leviterna och Presterna beskrifne, under Darios, den Persens rike. Men Levi barn, öfverste fäderna vordo beskrifne i Chrönicon, allt intill Johanans tid, Eljasibs sons. Och desse voro öfverstarne i Leviterna: Hasabia, Serebia och Jesua, Kadmiels son; och deras bröder jemte dem, till att lofva och tacka, såsom den Guds mannen David det budit hade, den ena vakten vid den andra. Mattania, Bakbukia, Obadja, Mesullam, Talmon och Akkub, voro dörravaktare i vaktene vid dörrena i portomen. Desse voro i Jojakims tid, Jesua sons, Jozadaks sons; och i Nehemia den landshöfdingans, och Prestens Esra den Skriftlärdas tid. Och uti murens vigning i Jerusalem sökte man Leviterna utur all deras rum, att man skulle hafva dem till Jerusalem, till att hålla vigning med glädje, med tacksägelse, med sång, med cymbaler, psaltare och harpor. Och sig församlade sångarenas barn, och af den ängden omkring Jerusalem, och af Netophati byar, Och af Gilgals hus, och af den mark i Geba, och Asmaveth; förty sångarena hade byggt sig byar omkring Jerusalem. Och Presterna och Leviterna renade sig, och renade folket, portarna och muren.
I betraktande häraf och då härtill kommer, att sökanden , efter Uandshöfdinge-Embetets intygande , i öfrigt både såsom Embetsman och enskild, gjort sig känd för redlighet samt, efter trettiofyra års tjenstetid, befinner sig med hustru och barn i torftiga omständigheter, hemställer StatsUtskottet, att Biksens Högloft. Ständer , med föranledande a£ dessa ömma och bevekande - »44 Den 2 Juli. vetande skal, matte bevilja den sökta eftergiften , hälst en sadan eftergift icke medför någon minskning uti Stats-Verkets för detta år påräknade Charta?-Sigillatae inkomst, som efter Räkenskaperna för nämde år öfverstigit det i Stat beräknade beloppet. Om Riksens Högloft. Ständer härtill täckes bifalla; så lärer sådant böra till svar å dea Kongl. Remissen, hos Kongl. Majit i underdånighet anmälas. Hvilket allt underställes Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamJigen. Stockholm den 29 Juni 1815- På Höglofl. Riddersk. På Högv. Prest-Ståndets och Ad. Ledamöters Ledamöters vägnar vägnar Carl de Geer. Gustaf Murray. På VäHofl. EorgarePå Hederv. Eonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar . vägnar Carl Fr. Fandberg. Jon Jonsson. C. Tunelius; Litt. A. Konungens Befallningshafvandes öfver Jönkopings Län Utslag, i anledning af ett den 25 September 1812 från Lands - Cofitoiret inkommet Memorial\ angående det, vid inventering af JDen 3 Juft* 145 af Chartee-Sigillaice behållningen för nr 1811 j och af slut ad räkning med Chartx-Sigillatx Contoir et, i Uppbörden sig yppat en balance för sistnämnde är, stor 3oo R:dr B:co; hvarom Herr Lands - Kamerer ar en C. H.
Mörner alt vara Rikets Ständers Jusliliae-Ombudsmans Suppleant. III. 78. — N:o 37. angående bildandet af ett nytt Artilleri-batteri, att förläggas i Norrland. III. 220. — N:o 38. angående godtgörande af förskottsvis utbetalda understöd i anledning af den sistlidet år i Christianstad inträffade eldsvåda. III. 220. — N:o 39. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, med förslag till förordning, angående handelsboks vitsord. III. 220. — N:o 40. i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition om ändringar i 17, 22 och 24 §§ Regerings-Formen. III. 375. A. 379. — N:o 41. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om ändring i 6, 15 och 43 §§ Regerings-Formen. III. 375. A. 379. — N:o 42. i anledning af Kongl. Maj-.ts Nådiga Proposition om ändring i 1 § 9 mom. Tryckfrihets-Förordningen. lil. 375. A. 379. — N:o 43. angående återställande till Calmar domkyrka afarrende-inkomsterne utaf jordlägenheter, tillhörande Calmar f. d. fästning. III. 330. A. 379. — N;o 44. angående ett för närings-idkare i staden Wexiö beviljadt förlagslåns återbetalande till Riksgälds-Contoret. III. 331. — N:o 45. angående Curhus-afgiflens fortfarande. III. 331. — N:o 46. angående reorganisation af Stockholms allmänna barnhus-inrättning. III. 331. — N:o 47. angående prescriptionstid för liqviderandet af åtskilliga i Riksgälds-conlorets hufvudbok uppförda skuldposter.
Olikheten i beskattningsgrunder är väl i öfrigt ej mera sällsam, än den mångskiftande olikhet, som vår Tulltaxa, så väl som alla andra länders, i sig innefattar i afseende på beloppet af tullsatserna. Utsk. slutar med att säga, alt korrektivet emot vådorna af oftare inträffande förändringar i tullafgifterne finnes grundlagsenlig! i Konungens rätt att återinföra förbuden. Ja, den finnes visserligen denna rätt, men vida större svårigheter torde möta vid dess begagnande sedan en näringsgren någon tid varit öppen för fri täflan med utlänningen, än om R. St:r skulle stadga en viss längre tidrymd för lullafgifternas bestånd. Ett kastande fram och åter emellan höga och låga tullsatser, emellan förbud och frihet, måste verka förstörande på all industriell förkofran. Den nu föreslagna grundlagsförändringen kan ej verka orne - 220 Den 1 Fehruari f. m. delbart på tullbestämmelserna vid denna Riksdag, men möjligheten af dess antagande framdeles och deraf följande utsigter för mera stadga i dessa bestämmelser bör blifva lugnande för den stora del af landets befolkning, hvars utkomst är beroende af de nyss nämnde näringarnes förkofran. Antagandet är ej eller, sorn jag tror mig hafva visat, med någon olägenhet förenadt. På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. behagade med afslag af Utsk:s betänk., för sin del, enl. 81 § Reg.F., besluta att K. AI:s Nåd. Propos. om tillägg till 61 § Reg.F. skall hvila till grundlagsenlig behandling vid pästa Riksdag. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: För min del kan jag icke finna annat, än att Const.Utsk. vid besvarandet af den ifrågavande Nåd. Propos.n har för sig upgjort en, af Utsk. så kallad, absolut princip, och sedan på grund af densamma äfventyrat sina sylogismer för att komma lill det resultat, som slutet af Betänk, innehåller. I stället för att, såsom en delegation af 11.
Stånden återkommer, då åge de magt att detsamma oförändradt eller med förändringar antaga, eller ock alldeles förkasta. Frågor om förändringar af stadganden i Grundlagarna varda på följande sätt behandlade. Tillstyrker Constitutions-Utskottet, hvad en Riksdagsman hos detsamma i sådant afseende föreslagit: eller utlåter sig Utskottet med tilleller afstyrka nde å en af Konungen i lika ändamål gjord proposition» varde Utskottets yttrande vid samma Riksdag ofverletnnadt till Riksens Ständer, hvilka vid densamma må derom kunna öfverlägga, meri icke vid densamma besluta. Göres i Rikståndens Plena, icke några anmärkningar emot Constitutions Utskottets yttrande, hvile detsamma, såsom ett Riksens Ständers utlåtande, hvaröfver först vidi nästa Riksdag, och då endast med Ja eller Nej, skall kunna beslutas, och galle då föreskriften i 75 §. Riksdags-Ordningen. Göres åter i Rik-Ståndens Plena emot Utskottets yttrande anmärkningar, blifve de, hvilka hvarje Riks-Stånd särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Constitutions - Utskottet hänvisade. Utskottet åligge då, att samteliga Riks-Ståndens tankar till ett helt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, och, 0111 oförenliga skiljaktigheter finnas, dem derjemte till samteliga Riks-Ståndens be - Diri 4 April. behandlande anmäla. Förena sig derefter samteliga Riks-Stånden om ett enahanda utlåtande, livile det till slutligt antagande eller förkastande, på tid och sätt, som ofvan föreskrifne äro. Rlifva åter något Stånds tankar i någon eller nå. gra delar skiljaktige från de öfriga, och samma Stånd sig icke efter de öfriga fogar, varde Constitutions-Utskottet, genom val af Riks-Ståndens Plena, till slutlig jemkning förstärkt till ett antal af tjugu personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfäld, icke efter Stånd anställd, omröstning skiljaktigheterna förena, och det dymedelst fullständigt beredda utlåtande hvile sedan till Riksens Ständers afgörande, såsom ofvan sagdt är.
Jag vill blott nämna, att till och med den dag, då jag lemnade min befattning såsom Ridd kamererare , voro inga penningar outlånade uti Riddarhusets cassör. Frih. Hermelin, Carl: Jag tager mig friheten nämna, att örn en del fonder äro så små, som Hr v. Hartmansdorff uppgifvit, så gifves det andra, sorn äro större än den föreslagna maximi-summan, och att meningen ingalunda är att föreskrifva, att det föreslagna beloppet skall, utan endast att det må på en hand utlånas, så att det är obetaget att till den, som så åstundar, utlåna mindre belopp. Utsk:s förslag i denna punkt blef af R. o. Ad. bifallet. 3:o rör:de belåningen af rå- och rörssamt insockne - f r ä 1 s e h e m rn a n äfvensom af b e r u s t a d e säterier och utsockne frälsehemman; ' /po rör:de en föreslagen förändring i 3 §. 4 morn. läge regie mentet; 5:o rör:de en af Ridd.direct. föreslagen, men af TJtsk. afstyrkt förändring i 5 §. af lånereglem e n t e t. Hvad Ridd.Utsk. i dessa tre punkter tillstyrkt blef af R. o. Ad. bifallet. 6:0 rör:de de publika papper, hvilka såsom hyp o t h e k för lån få godkännas. Hr von Hartmansdorff: Jag skulle för min del tro, att alternativet af 4 proc. icke behöfves, då hypotheker med 1 proc:s ränta kunna fås. Gr. Cronhjelm: Det är blott fråga örn säkerhet i sjelfva det räntebärande papperet; och om således den hypothicerade förskrifningen löper med 5 proc:s ränta och hufvudreversen lyder å 6 proc., måste försträckningen vara proportionerlig! mindre än det belopp, hvarå det hypothicerade papperet lyder, hvarigenom säkerheten blir densamma, som om procenten vöre lika, så att det icke är underkastad t någon fara att bifalla förslaget.
Oaktadt de Eone-tillökningar, hvilka alltsedan 1809 års Riksdag blifvit efter hand beviljade , har dock varuprisens stegring i ett ännu starkare förhållande tilltagit, och den Penninge-löntagande Embetsmannen har, i stället för ökade fördelar, hunnit sig omgifven af fördubblade omsorger. Här dessa stiga till den höjd, att antingen uppoffring af en enskild förmögenhet, eller omöjligheten af nödig utkomst deraf blifver en följd, in - Den 14 Juli. 1301 inträffar äfven det ögonblick, då Staten antingen skall sakna Embetsman eller blifva illa betjenåd; och båda delarne äro lika stridande emot det Allmännas verkliga fördel. Kongl. Maj:t, som , med deltagande för deras öden, hvars bi* träden erfordras för fortgången af Styrelsens Förvaltning , uti det närvarandes brister, äfven iuser möjliga olägenheter för framtiden, om skickliga ämnen, af .öfvertygelse att Embetsmanna banan vore mindre fördelaktig, skulle nödgas öfvergifva den, gör sig förvissad, att Rikets Ständer skola med behjertande af de behof, som trycka en aktningsvärd klass medborgare, söka att, så vidt det står i deras förmåga, afhjelpa dem. Kongl. Maj:t, som å sin sida är beredd, att, så vidt möjligt är, genom jemkningar i det hela och eri förbättrad organisation , bemöda sig att vinna ändamålet, vill emedlertid, för att tjena till upplysning i detta ämne, till Rikets Ständers Stats-TJtskott låta öfverlemna de åtskil* liga ansökningar, som i detta afseende inkommit, och hvilka utveckla förhållandet i åtskilliga delar. Men då Kongl. Maj:t således ådagalaggt, hvad som ännu erfordras, för att i flera delar af Stats-Förvaltningen fylla de vigtigaste béhofven, är det likväl icke Kgl. Mäjrts afsigt, att derigenom föranleda till någon förhöjning af Bevil lnings-sum man.
Emedlertid hafva bevakningsanstalterne sedan 1829 års början blifvit förbättrade; och följden deraf har varit ökade tullinkomster och mera beslag. Detta måtte bevisa, att nitet och uppmärksamheten så väl hos de befallande sorn hos de underlydande Tjenstemännen vid Tullverket åtminstone icke aftagit. För öfrigt får jag, i anledning af Herr Ribbings tillmälen, ty jag kallar tillmäle den af honom yttrade mening, att förbrytelser Den 18 J a n u a r i i f. m. a55 mot Tullförfatlningarne knöde förekommas, om jag odeladt besörjde min tjenstebefattning, som TullVerkets Chef, förklara, att icke någon af de flere Embetsbefattningar jag innehar borttager tiden för de andras behöriga skötande; ty min tid upptages i allmänhet ej af något annat än mine tjenstepligters fullgörande, och jag blandar mig sällan eller aldrig i saker, som ej tillhöra dessa pligter, hvadan ock deltagande i financeoch lagstiftnings-lärors utveckling och tillämpande icke skiljer mig från min tjenstelocal. Jag ville önska, att då man vill förebrå mig, att icke odeladt uppfylla mine skyldigheter, man också ville följa mig på spåren och granska mitt förhållande, men icke handlöst utkasta olämpliga suppositioner. Intilldess och då Herr Ribbing ännu icke tagit kännedom af min tjensteutöfning, samt icke heller i egenskap af Revisor kunnat granska densamma, tillerkänner jag honom ej någon hvarken moralisk eller laglig rättighet, att directe eller indirecte förebrå mig sättet, huru jag indelar min tid som Embetsman, och att deraf sluta tillföljder, som sakna grund. Herr Ribbing ^ Arwid: Jag skulle ej ingå i något svaromål å hvad Friherre Åkerhjelm nu anfört, om Friherren icke sluteligen yttrat, det jag förebrått honom, att ej odeladt uppfylla sine Embetsmannäpligter. Detta har jag aldrig gjort.
Men Emelie gick i den högre stilen, det var blott de stora skapelserna, som anstodo henne, och då direktören likväl gaf henne en och annan roll af icke tragisk art, brydde hon sig ej om att arbeta sig in i den och dana sitt eget material efter rollens karaktär, utan hon påtryckte den prägeln af sitt eget konstlade lif. Kritiken fann henne hafva mindre vanliga anlag för scenen, men beskyllde henne för onatur och tråkighet vid flere tillfällen. D å teaterdirektören fäste hennes uppmärksamhet därpå, gjorde hon blott en axelryckning, som om hon velat säga, att det förstodo de där tidningsherrarne sig icke riktigt på. D e kunde j u ej känna som hon. lande handlingsbrus, och därigenom blefvo hennes sceniska skapelser ett slags oting, nå- got hybridiskt. E n tidningsredaktör hade en dag bedt mig tillfälligtvis recensera ett stycke, hvari Emelie till följd af sin skönhet, sin goda plastik och sin vackra deklamationsförmåga skulle utföra hufvudrollen. D e t var trots alla hennes bemö- danden att åstadkomma något riktigt storartadt en genom onaturen ytterst klen produkt, som ej heller af publiken applåderades, fastän balscenen i sista akten tillät henne en dräkt, som framhöll hela den yppiga harmonien i hennes gestalt. Jag tog i följande dagens kritik bladet från munnen och sade, att den unga konstnärinnan skulle gå under i onatur, att framställningen var genom den under kritikens mått etc. Jag uppmanade henne att i tid vända om, ifall hon ej ville snart försvinna i den stora gemensamma grafven för alla de tusental på scenen misslyckade varelser, som af något gjort intet. Korteligen, jag gisslade henne af all makt, slutande därmed, att j a g ej skulle gjort mig det besväret, om den unga skådespelerskan icke haft » gnistan », anlag som borde tagas vara på och ej forstöras af ensidig, oriktig uppfattning om konsten och dess kraf. Aldrig förr hade hon så strängt behandlats, aldrig förr så hudflängts. Den gången träffade också den andliga spöslitningen, så att den stackars delinkventen grät af smärta.
Men lemmarne af Midgardsormens fader lefva äfven i styckadt skick; det ohyggliga hufvudet, fullsatt med pästladdade, spjutlika horn, återstudsar från marken och borrar sig väg genom Heimdalls bröst. Den rene eldens ädle gud stupar. Då slocknar solen, och stjärnorna falla från himmelen. Fenrer rasar i einheriarnes leder. Oden rider på Sleipner mot honom, men dignar framför odjurets ettersprutande gap och försvinner däri. Då kastar sig Vidar af sin häst, ställer vänstra foten på Fenrers underkäk, griper om hans öfre med väldig hand och stöter svärdet i hans hjärta. Där håller guden vapnets udd kvar, tills ulfven tumlar på sidan och ligger död. Så hämnar Vidar den tyste sin fader. Oskadd går den starke och blygsamme asasonen ur Ragnarökstriden. Midgardsormen har under striden sträckt hufvudet upp öfver Vigrids slätt och börjar spruta etter öfver gudarnes fylkingar. Tor har blicken fäst på honom och har aldrig kastat sin hammare med den asakraft som nu. Ormen störtar ned med krossadt hufvud; men förgiftad af hans etter, vacklar segervinnaren nio steg tillbaka och faller död. Fröj på sin ypperlige häst Blodughofve stormar genom Suttungssönernas svärmar mot Surt. Då höjer denne det förfärliga Valandssvärdet, och Fröj stupar under hugget af sin fosterfaders smide, brudköpet för Gerd; men i samma stund är Jotunheims öde fullbordadt. Svärdet, svängdt af en jätte, skulle tillintetgöra jättevärlden. Det ödet hade Valand smidt in i dess klinga. Himlahvalf efter himlahvalf rämnar. Fjällen, som i Surts dalar höllo djupens lågor fängslade, brista; flammorna omhvärfva slagfältet, tillintetgöra jättarnes, vidundrens och de fördömdes skaror och slå upp genom de sprängda himlarne.
Kvinnans rättigheter att utbilda sig i alla de riktningar, hennes naturliga anlag och begåfning fordra, ha så nyligen blifvit erkända, att det också först blef möjligt för den sjätte generationen af den kvinnas släkt, hvilkens bild vi i dag återgifva, att med den erkända legitimationens rätt få ägna sig åt den verksamhet, som hennes mormors mormors mor en gång började. Föga anade väl också denna, då hon först begynte att i all anspråkslöshet hjälpa sin omgifning, när en eller annan åkomma träffat någon inom densamma, att mera än ett århundrade senare hennes ättling i sjätte led en gång skulle blifva Sveriges andra legitimerade kvinnliga läkare. För den, som har sinne för kulturhistoriens detaljer, är det ock ett moment af intresse, dels att se huru inom Hedda Anderssons släkt erfarenheter och kunskaper så småningom samlats inom det område, som var densammas specialitet, dels också hur rättigheten att tillämpa dessa förvärf, först förnekad, sedan tolererad, till sist blifvit legitimerad. Som sagdt, hennes mormors mormors mor började syssla med sjukdomars, särskildt yttre sådanas botande. Hon gaf sin erfarenhet och sina medel som, arf till sin dotter, och släktens - namn var inom vida trakter kändt och värderadt, dä hennes dotter i sin tur öfvertog praktiken. Denna i stort tilltagna, begåfvade kvinna, » Lundakvinkvinnliga läkare. nan », eller som hennes borgerliga namn lydde, Elna Hansson, ha vi redan vid ett föregående tillfälle presenterat för våra läsarinnor. Hon, såväl som hennes föregångare, arbetade med utomordentligt enkla medel, alla signerier, böner etc. voro bannlysta från hennes praktik, men som underlag för den framgångsrika behandling hon använde ägde hon just det medel, som skapar den store läkaren, ett utomordentligt skarpt öga för de kirurgisk behandling fordrande yttre åkommor, hvilka utgjorde hennes egentliga gebit. Denna egenskap, för öfrigt karaktäristisk för släktens alla medlemmar, gjorde också att hon kände sm begränsning och att därför i hundrade och åter hundrade af de » fall », som gingo genom hennes händer, hälsa och krafter återvunnos.