Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eleonore hade skickat in betjänten till sin man för att anmäla, att det kommit ytterligare gäster, och efter en stund inkom Säfve från sitt rum. Han hade utbytt den korta jackan, han burit inne hos sig, mot en svart rock och såg ut som om han inte alls gladde sig åt de plikter som artig värd, hvilka förestodo honom. — Är du fullsöfd nu? sade Kurt i en något stucken ton. — Tack skall du ha, jag har inte sofvit, ljöd svaret litet nervöst retligt. Fru Eleonore gaf Konrad en bedjande blick, då han slog sig ned bredvid herrarne och hörde på deras diskussion om Keely-motorn, under det han lät ett korallhalsband, som hans lilla yngsta dotter lämnat efter sig på bordet, löpa mellan fingrarne. Lika gärna kunde han sitta på kontoret — affärer, alltid affärer! Under tiden sutto de båda systrarna och pratade. — Ja, det går an för dig att vara vid godt och jämnt humör — Eleonore hade synbarligen hållit en liten föreläsning för Henrika — som får allt, du pekar på. Hvad var det för ett nytt smycke, du hade på dig i går hos Kronfelts? — Det var inte nytt, det har jag haft, sedan jag gifte mig. — De örhängena? Hur kan du säga det? — Jaså örhängena! — Nej, dem hade Kurt med sig till mig, när han kom hem från Paris för en månad sedan. — Och på din födelsedag gaf han dig den charmanta resenecessären! Tycker du inte det är genant, att han ger dig så dyrbara presenter? — Nej, det gör jag verkligen inte, jag kan så väl förstå, att Kurt tycker det är roligt att visa mig en liten uppmärksamhet då och då, han har ju som ett hem hos oss, och det vet man väl hvad det betyder för en ungkarl, och dessutom hjälper jag ju honom med alla hans husliga angelägenheter, instruerar hans tjänstefolk och öfverser allt, nej, jag tycker det är helt naturligt. Hvad det var likt Eleonore att anse all uppmärksamhet, som visades henne, som den naturligaste sak i världen! Hon hade sedan sitt giftermål en om möjligt högre tanke om sig själf.
S. D. Föredrogs Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer med tillkännagifvande, att Kongl. Maj:t i nåder förordnat Stats-rådet, Kommendören med Stora Korset af Kongl. Maj:ts Nordstjerne-Örden, Nils Fredrik Wallensteen att, under innevarande riksdag, utöfva den befattning med riksdags-ärenden, som, enligt 56 och 42 §§ Riksdags-ordningen, en Ledamot af Stats-Rådet tillkommer; och beslöts att denna nådiga Skrifvelse skulle läggas till handlingarne samt vederbörande Utskott, genom utdrag af protokollet, underrättas om densammas innehåll. S. D. Föredrogs ett från Högvördiga Preste-Ståndet ankommet protokollsutdrag, innefattande inbjudning till Med-Stånden alt förena sig uti bemälda RiksStånds, för dess del, denna dag fattade beslut om aflåtande af en underdånig skrifvelse lill Hennes Maj:t Enke-drollningen Josephina, i anledning af Hans Maj:t Konung Oscar den l:stes dödliga frånfälle; och som Ridderskapet och Adeln redan fallat enahanda beslut ansågs ifrågavarande protokolls-utdrag ej erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs och bifölls Banko-Utskottets Memorial N:o i, med hemställan om arfvoden till Notarier och Kanslister. S. D. Föredrogos och biföllos Expedilions-UIskottets Memorial N:o 1, angående ökadt Kansli-biträde m. m.; 22 Prot.-Utdrag den 5 November 1859. N:o 2, angående upplagan af Bihanget till Riks-Ståndens protokoll; samt N:o o, i fråga om prenumeration å Bihanget till Riks-Ståndens protokoll. Frän Högv. Presle-Stdndet.
Hvarefter, och sedan ingen vidare anmärkning emot Stats-Rådets nu genomsedde Protocoller rörande Handelsoch FinaticeArender var att anmälas, Herr Borgmästaren Ullberg yttrade, att han, utan att för närvarande fästa uppmärksamhet vid någon särskild händelse, i allmänhet Bilaga C till Mern. N:o 4. 39 funnit Stats-Rådets tankar vid Befordringsärender antingen ej anförda eller upptecknade, hvilken åtgärd Herr Borgmästaren ansåg vara så mycket nödvändigare, som det i annat fall någon gång, utan ansvar för Stats-Rådet, kunde hända, att yngre och mindre förtjente blifva på äldre och mera förtjente Sökandes bekostnad till sysslor befordrade, hvarigenom den af Grundlagen tydeligen utstakade enda Principe vid Befordringsmål, nämligen skicklighet och öfvervägande förtjenster, kan till Rikets stora skada blifva åsidosatt. Herr Borgmästaren anhöll, att detta i Protocollet skulle införas, såsom innefattande en önskan om rättelse för framtiden, men yrkade ej nu någon anmälan härom till Stånden. Herr Friherre Gederström ansåg den af Herr Borgmästaren nu anförda anmärkning så mycket häldre kunna förfalla, som Stats-Rådet, när ingen Ledamots särskilda tanke är anförd, anses hafva tillstyrkt Konungens Beslut; men önskade likväl, att då en skiljaktig mening, äfven angående Befordringsmål, af någon StatsRådets Ledamot i underdånighet yttras, densamma alltid måtte i Protocollet införas. Derefter frågade Herr Grefven och Ordföranden, om Utskottets Ledamöter af det Högvördiga Preste-Ståndet hade någon anmärkning att anföra emot de af dem granskade Protocoller rörande Ecclesiastique Ärender. Häruppå svarade Herr Biskoppen Doctor Nordin, att han af denna granskning trott sig finna förnyade anledningar att vörda Kongl. Maj:ts vishet, samt vederbörande Embetsmäns redlighet, nit och skicklighet; i hvilket yttrande de öfrige Preste-Ståndets Ledamöter, som i denna granskning deltagit, instämde.
Ståndets värdighet och sårat till detta hus hörande individers hederskänsla. Sådan var åtminstone den verkan, Hr Crusenstolpes yttrande gjorde på mig, och det var detta, som grundläde min åsigt i ämnet. Jag tror dessutom icke, att det finnes någon ledamot inom detta hus, som gillar Hr Crusenstolpes uttryck; åtminstone har jag ej hört någon försvara detsamma. Man synes således åtminstone i tysthet vara ense om hufvudsaken, och följderna af uttryckets grundlagsenliga beifrande är det egentliga föremålet för skiljaktigheten. Jag medger visserligen, att inan stundom träffar menniskor i det enskilda lifvet, hvilkas uttryck, ehuru oskickliga de än må vara, äro af beskaffenhet att ej kunna förolämpa redliga medborgare; men jag tror icke, att inom en nationalförsamling det i enskilda lifvet existerande förhållande, att sådana personers tillvitelser lemnäs utan afseende, kan tillämpas. Jag anser förhållandet vara mycket olika. Jag tror, att det tillhör en sådan församling att tillse, det talare icke begagna sig af sådana uttryck, som kunna uppröra sinnena samt äro förolämpande och sårande och derigenom stora det lugn, som är så nödvändigt vid öfverläggning och beslut, hvarpå ofta hela samhällets väl eller ve beror. En talare, som yttrar i«g i sådan syftning, förtjenar, enligt min tanke, icke längre att deltaga i dessa öfverläggningar. JUdd.Qfdij. han 22 II. 17 i3o D cji i4 M a j. likväl inskränkt ett sådant uteslutande inom en viss tid, oell vi få hålla oss dervid. Man förespeglar vådor för den fria yttranderätten, och detta är det hufvudsak liga skälet, hvarföre man på olika vägar söker försvara Hr Crusenstolpe. För min del kan jag icke tro, att man på fullt allvar yrkar en sådan sats; ty för mig är det icke lat Iligt, att några vådor för deh fria yttranderätten kunde uppkomma derigenom, att Cn talare icke tillätes att begagna ett språk5 som innefattar oförsynta tillmälen och sålunda ej kan tillåtas i någon bildad sälskapskrets.
Detta 188 Den 16 Mar». har med afseende på Polen en gång blifvit försummadt, nemi. 1831, då Polen egentligen förlorade den konstitution, som blifvit detsamma tillförsäkrad i Wiener-traktaten. Jag hörde då på detta rum Sveriges dåv:de Utrikesminister yttra, att Sverige, till följe af den politik, som det hade iakttagit 1812, vid detta tillfälle icke kunde handla på annat vis än det gjorde, men om någon gång i en framtid Polen skulle röra på sig, då skulle det vara tid för Sverige att uppträda på annat sätt. Ett lämpligt tillfälle härtill har nu erbjudit sig, då, om man får sätta tro till de underrättelser, som införas i Sveriges officiella tidning, de öfriga Europeiska magterna samverka till förmån för Polen; och i sådant fall har jag ansett att det icke kunde skada, om representationen uttalade sin önskan att äfven Sverige måtte uppträda till försvar för och återupprättande af en traktat, deri Sverige deltagit. Ilr von Qvanten, Emil: Det har blifvit yttradt att motionen härledt sig af medlidande med det Polska folket, sorn nu kämpar för sitt sjelfbestånd. Jag tror att den derjemte gäller någonting ännu mer, nemi. Sveriges eget intresse. Polens politiska motståndare, Ryssland, är ock Sveriges historiska motståndare. Ett fritt och sjelfständigt Polen måste ge en större säkerhet åt Sveriges egen politiska ställning, utgöra en ökad garanti för Sveriges egen frihet och sjelfständighet. Detta är så klart, att det ej hehöfver vidlyftigt utläggas. Af detta skäl önskar jag varmt bifall åt motionens syftning, naturligtvis med den förutsättning, som också motionären sjelf gjort, att andra magter, som undertecknat Wiener-kongress-akten 1815, kooperera med Sverige i denna fråga. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen jemte yttranderne remitterad till Allm. Ilesv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Jag vill ej förneka, att jag ej mången gång önskat att få » vara med », men du förstår väl, att det ej kan falla oss in att mottaga inbjudningar till dem, hvilka vi ej kunna bjuda igen, och om jag skulle försöka att vilja vara lik andra, så skulle hela vår existens snart stå på spel, och derför, ser du, gör jag rätt i att sitta hemma ». » Nå, jag kan ju ge dig rätt i somligt, men inte kan det väl öfverskrida edra tillgångar, om ni någon gång vore borta; du som är så förståndig, komme i alla fall ej att extravagera, vare sig med din toalett eller annat ». » Nej, det förstås, men den ena gången behöfdes ett, nästa gång ett annat, och hvad som användes till en utstyrsel, som jag hvarken behöfde eller kunde använda här hemma, vore dock pengar tagna från hemmet, barnen och allas vår trefnad här. Om du nu sjelf hade barn, skulle du bättre förstå mig. Det är svårare att se barnen sakna något, än att sjelf försaka ett flyktigt nöje, och jag kan blott säga, att om det är ett offer, så är det mig ej 1ungt. Jag liar ju hela min verld omkring mig och mången, mången fröjd, som ej kan fås för penningar. Dessutom får du ej glömma, att äfven Sten sällan är ute i sällskap ». » Sten, ja, — han skulle ej tänka på, om du ej finge tala med någon menniska på år och dag! » Fru Helga slog en liten trotsig knyck på sitt hufvud, så att de små krusade lockarna i pannan darrade, » sitter du ej dag ut och dag in med samma själsmördande arbete ». » Nej, söta du, icke med samma arbete », svarade Klara leende, » du förringar min flit! I förra veckan sydde jag skjortor åt Erik och nu — » » Ja, nu vänder du Stens rock till kappa åt Ruth, jag vet, kära du — men det är det samma ändå, din tid är delad mellan köket, barnkammaren och symaskinen, och jag på- står ändå, att du som andra behöfver någon vederqviekelse, och att Sten borde tänka på, att du blir utjägtad till själ och kropp på detta sätt ».
Fem klasser tillsammans: vapenöfvadt manskap 72,625 man oöfvadt reserv-manskap 32,375 „ Tillsammans 105,000 man, deraf för Arméen vapenöfvadt manskap 55,905 man oöfvadt reserv-manskap 24,780 „ Tillsammans 80,685 man. för Flottan: vapenölvadt manskap . 16,720 man oölvadt reserv-manskap 7,595 „ Tdlsammans 24,315 man. Vid detta förslags uppgörande äro följande hufvudgrunder iakttagna: l:o Att ofvannämda till vapenöfnings undergående beräknade styrka, 14,525 man, som utgör i det närmaste dels procent af rikets folkmängd, sådan denna, med undantag för Gottland och Lappmarkerna, befanns enligt tabellverket vara vid 1840 års slut, må bestämmas såsom stadig blifvande lör en längre tid och intilldess förändrade omständigheter iramdeles kunna föranleda dess förökande; 2:o att vissa områden af landet, med nyssnämnda undantag, bestämmas till utgörande af bevärings-manskap för armeens, vissa för flottans behof, såväl i fredssom krigstid, sålunda: att flottans bevärings områden komme att utgöras af hela Blekinge och Wester-norrlands Län, Öland, Södra Möre fögderi af Kalmare
Rabuteau är un homme galant, som instruerar i all slags politure, och man dansar hos honom menuetten samman med täcka och glada mademoiseller, och förbinder så nytta och oskyldigt och gladt nöje. Adieu, mon cher ami, tout à vous Mathias Waldius. Bref från Mathias Waldius till Erland Hjelm. Paris le 10 oct. 1767. Min egen vän och broder! Det är med en obeskriflig fägnad jag läst och omläst min brors charmanta sista epistel och dess protokoll från de secreta sammankomsterna med den vackra Clara Hauswolf. Ty den lilla Guden och tyrannen, som i sina rosenbojor slagit herr secretairaren har också i dessa dagar fört hans trogna vän under blomsteroket, och vi äga så det sensiblaste af alla nöjen: at reciproquet på vänskapens altare kunna lägga wår ömhets offer. Liufva kiärlek, hvi har man stämplat som ett brott att upplifvas af de kiänslor Naturen och Skaparen sjelf lagt i våra bröst, och som giöra oss dygdigare, mildare och bättre, som låter oss ömma till och med för uslingen och våra ögon fuktas af tårar? Sedan Suzon kom, blir ingen nekad sin allmosa, ingen utsträckt hand utan en penning om ock ringa som egaren, och ingen, som äskar medkänsla, utan sitt trösteord. Sawoyardgossen med sin flöjt och sitt murmeldjur stannar dagligen utanför mitt fönster, vattenköraren lyfter utan ett knorr leende det friska vattnet upp i min kammare, den arme invaliden, som fått benet bortskjutet vid Malplaquet har demenagerat från Rue S:t Jacques till min port. Sedan Suzon kom, har jag först fått förstånd på skapelsens härlighet, det ljufva i solstrimman, vinden som fläktar och löfvens susande, det sälla i att vara ung, i att vakna och somna. Aldrig förr hafva mina läppar så innerligt utstött aftonens tacksuck och så ödmjukt framburit morgonens bönegåfva.
Herr Laron och Landtmarskalken L:lkännagaf, at frägan om repre8entationon skulle, efter hwad han bade sig bekant, komma at i Lon8timtion8 Utftottets betänkande öfwer Regeringsformen widröras, och föreslog, at denna frägä säledes finge hwila, intil desi detta betänkande inkommit. BiföttS. Friherre Lscler8tröm, ^näers, upläfie följande til brotocollet: Redan wid början af Högloft. Ridderftapets och Adelns blena och sedan nästan wid hwarje, äro ftere ?ropo8i tinner lagde pä bordet, utan at wid päföljande blepum deröfwer blifwit ventileraclt. Häribland ämnen, som i anseende til Rikets förswar i närwarande ställning fordra skpndsaml afgörande. Jag anhäller säledes at, innan de redan pä bordet lagde frägor blifwit ventileraäe och afgjordt inga npa mätte fä företagas til afgörande, eon5titutionen undantagande; dock med förbehäll, at sedan den blifwit antagen, de förut wäckte motioner8 ventilation och afgörande ej komma at efter dest föreskrift afgöras. An - Den i Junit. ZZi Anhällandcs häröfwer om Herr Laron och Landtmarffalkens pioyoLwion. Begärdes pä bordet. Herr lläblmLri, Otro Lrellric, anförde skriftligen följande til iioroLollem. Sedan jag lange wäntat, at fä höra nägon mera uplyst, mera erfaren l a^ioe tala i det ämne jag nn ffall hafwa aran anföra, uren ej mitt hopp häruti blifwit upfyldt, wägar jag framträda, eburu fruktan at ej med erforderlig styrka kunna framställa de sanningar, för hwilka jag pä det listigaste är intagen, redan länge befallt mig tystnad. Jag får derföre i ödmjukhet anställa, at swagbetcn i mitt framställnings-sätt benäget mä ätffiljas frän ämnet.
I fråga om beloppet häraf kunde väl omkostnaderna för den behöfliga nybyggnaden af ifrågavarande gamla Länsfängelser icke annorledes än förslagsvis beräknas, intill dess i hvarje serskildt fall, der sådant kommer att beslutas, tillfälle blifver, att, med ledning af de uppgjorda förslagen, efter då närmare utredda förhållanden, bestämma fängelsets storlek och cellantal samt säkrare uppskatta utgifterna efter de vid verkställigheten för handen varande omständigheter, som kunna derå inverka. Men anledning förekom dock icke nu att betvifla, det ju af Fångvårds-Styrelsen i öfverensstämmelse med hitintills följde grunder och vunna erfarenheter, beräknade kostnadsbeloppet skulle, äfven om afvikelsen från Styrelsens förslag i vissa delar framdeles komme att ega rum, i det liela motsvara behofvet så nära, som det för närvarande kunde bedömas, Till följd häraf och enär, såsom ock Fångvårds-Styrelsen antagit, Läns-Cellfängeisebyggnader i alla de län, der sådana saknas, icke torde böra eller kunna på en gång Aringås till verkställighet under den tidrymd, som nästa Statsreglering kommer att om - Kongl, Maj:ts Prop. om Statsverk.
Jag kan icke finna annat än att det föremål, som af motionären åsyftats, kunnat af honom likaväl hafva vunnits genom afgifvande af motion under den lagliga motionstiden, och jag ser följaktligen icke någon laglig anledn. till att remittera hans motion; hvadan jag anhåller att den måtte blifva lagd till handlingarne. Hr Carleson, Ed v. Henr.: I 56:te § Riksd:sOrdn:n stad gas att »med undantag af grundlagsfrågor inga nya ämnen må af Riksdagsmän väckas, sedan en månad från Riksdagens början enl. 27 § tilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut eller redan uptagne ärenden eller under Riksdagen inträffade händelser, omedelbarligen föranledas.» Meningen i stadgandet måste vara den att frågor som inom den föreskrifna motions-tiden kunna väckas, icke må efter samma tid framställas. Om man icke ger berörde grundlags-stadgunde en sådan tolkning, så blir tiden för motions afgifvande fullkomligt oinskränkt och lagbudet följaktligen meningslöst. Den motion som Hr Cederschiöld afgifvit är icke af annan beskaffenhet än att samma anledn. som nu finnes att väcka den förefanns äfven före motionstidens utgång; och då vid sådant förhållande det efter min tanke icke vore med grundlagens föreskrift öfverensstämmande att motionen uptoges, så anhåller jag att den måtte läggas till handlingarne. Hr Cederschiöld: Jag har redan i min motion åberopat 56 § Riksd:sOrdn:n såsom grunden, på hvilken, jag stödde min begäran om remiss å densamma. Det tyckes som om den värde talaren hvilken sist yttrat sig, skulle upfattat denna § på annat sätt än jag. Att jag skulle hafva varit likaväl i tillfälle att väcka denna motion vid Riksdagens början som nu, kan jag icke finna. K. M. har visserligen i throntalet yttrat att han ämnade aflåta en propos. om utvidgad religions-frihet, men hura denna propos skulle, blifva affattad och huru den skulle mottagas af R. St:r kunde jag, med den ringa spådomsförmåga jag besitter, icke förutse.
J 22,800: — lån. | 3,700: — anslag. | 13,560: — lån. | 5,540: — anslag. 7,840: - lån. 1,960: — anslag. \ 40.000: — lån. j 10,000: — anslag. J 3,600: _ lån. j 900: — anslag. I 8,000: — lån. | 2,000: — anslag. \ 11,600: - lån. ( 2,900: — anslag. 18,800: — lån. 4,700: — anslag. Summa statsbidrag R:mt R:dr 300,000: — 5 2 Genom <ie ofvan antecknade utdiknings-företagen, livartill understöd från aftappningsfonden utgått under den senaste statsreglerings-perioden. kommer en area! af 28,290 T:d att från vatten befrias, för att blifva andvändbar hufvudsakligen till odling, och någon de! till sjelfväxande äng-eller skogsväxt. De beräkningar och sammandrag, som blefvo gjorda vid upprättandet. af anteckningarne om Allmänna Väg-och Vattenbyggnadsarbeten till förra Riksdagen, utvisade, att utdikningar vid den tiden erhållit statsunderstöd sedan 1840—!841 årens Riksmöte, hvarigenom en förut valtendränkt jordvidd utaf 184,872 T:d, bestående af fruktbar mark, blifvit för jordbruket genom menigheter beredda.
Ehnemark Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Departementet tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i Stats-Råde t, å Stockholms Slott, den 8 November 1859 Närvarande: Hans Excellens, Justitie-stats-ministern, Herr Friherre De Geer, Hans Exc., Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Friherre Manderström, Stats-råden: JVallens teen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Kongl. Majlis Nåd. Skrifvelse N:o SO. 15 2: o. Departements-chefen, Stats~rådet Ehnemark, uppläste härefter till justering följande, i öfverensstämmelse med förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelser till Rikets Ständer, nemligen: b) angående förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge Län. Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan berörde förslag i nåder gilla samt förordna att, i enlighet dermed, nådiga skrifvelser, sådana de finnas detta protokoll bilagda, skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Frits Rythén. X \ Ank. till Exp.-Utsk. elen 21 Nov. 1859, kl. 11 f. m. KONGL. MAJ:TS Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, i fråga om den lillämnade fyrinrättningens å Hernöklubb förläggande till Långön utanför Hernösand; Gifven Stockholms Slott den 8 November 1859. * Bland de liera fyrinrättningar, för hvilka Rikets sednast församlade Ständer anvisade medel, och som äfven numera till största delen blifvit utförda och i verksamhet satta, förekommer ett fyrtorn af sten eller af jern och trä, ämnadt 16 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse K:o SO. att uppföras å Hernöklubb vid inloppet till staden Hernösand.
Stora Wallby och Oppeby Hemman, som Bolaget, innan Canal-byggnaden företogs, för a5,ooo R:dr Banco inköpte, hafva redan till denna byggnad lemnat så stora bidrag, att, genom besparade utgifter, köpeskillingen kan anses vara till fullo godtgjord; och deras nuvarande afkastning uti spanmål och skogsprodueter öfverstiger redan den ränta, som, vid försäljning deraf under nu nedsatta fastighetspris, af köpeskillingen kunde påräknas. Värdet af den betydliga och sorgfälligt sparda skogen å dessa hemman, öfverstigande iooo Tunnland, och belägen nära stad och segelled, ökar sig med hvarje år; och med de dragare, som vid dessa fastigheter underhållas, kunna alla vid Cannlen förefallande körslor bestridas, samt åtskilliga andra arbeten för billig kostnad verkställas, hvilka, om främmande tillitades, skulle blifva vida dyrare och sällan i rätter tid kunna utföras. Directionen har sålunda, efter en långvarig styrelse af Slussverkets angelägenheter, hos sig stadgat den öfvertygelse, att Stora Wallby och Oppeby Hemman äro för Slussverkets behöriga skötsel omistlige; att jordbruket vid dessa Hemman kan genom egornas vattning från Ganalen betydligen förbättras, och Egendomarnes värde derigenom än vidare ökas, samt att Hemmanens skog lemnar tillgångar för uet vid Slussverket anlaggda skeppsvarf, som icke utan största afsaknad skulle kunna afhändas. På dessa med flere af Directionen framställda skäl, har Bolaget beslutat, att såsom en serskild tillhörighet till Hjelmare Slussverk, ehuru icke dermed genom Bolagets Privilegier af år 1816 införlifvad, bibehålla ifrågavarande fastigheter; och då Rikets Ständer väl beslutat, att Bolaget borde Bihang till R. St.