Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmärkta missräkningar eller andra sådana oriktigheter, som inverkat på sjelfva bokslutet, hafva deremot upptagits på en särskild, af Revisions-Ramreraren undertecknad, Promemoria eller anmäkningshandling, hvilken bifogats den hufvudbok, dervid anmärkningarne blifvit gjorda; och har det sedermera öfverlemnals åt Boksluts-Kami eraren att i hufvudboken för nästföljande år iakttaga de rättelser och förändringar, hvartill samma anmärkningar föranleda — Då, under granskningen af 1843 års hufvudbok, ett större antal särskilda missräkningar och andra felaktigheter anmärktes, så och ehuru de flesta af dessa voro af ringa betydenhet, ansåg likväl Bokföraren lämpligast att, vid uppgörandet af hufvudboken för år 1844» å ett gemensamt conto sammanföra alla de anmärkta missräkningarne och oriktigheterna, för att såmedelst kunna i kapitalräkningen visa hvad sem af densamma tillgodoförda eller påförda summor rätteligen bordt vara upptaget i bokslutet för det nästföregående året. Dock har, utom den sålunda verkställda sammanföringen af de anmärkta posterna, hvarje sådan post, under titel: rättelse till följd af anmärkningar vid 1848 ■tfrs hufvudbok, blifvit uppförd å vederbörande debitorers eller kreditorers conti uti påföljande årets hufvudbok. Följaktligen är redan iakttaget hvad Revisorerne förklarat hafva bordt ske, eller nu ifrågavarande oriktigheters rättande genom tillägg till de i hufvudboken förut befint - -5 7 — liga conti; och hade det siiLt, hvarpå de anmärkta missräkningarne oell felaktigheterna i den förra hufvudhoken sålunda funnes rättade i den sednare, blifvit af Kommissariatet godkändt, fastän något yttrande eller beslut derom ej kommit alt i Kommissariatets protokoll antecknas.
Så många uppfinningar göras nu för tiden, äfven i artillerivetenskapen, så många modeller erbjudas, att man verkligen blir tvehågsen om hvilken af dem man skall antaga. Således må man hellre behålla det gamla man bar, tilldess att man genom en längre erfarenhet blifvit öfvertygad om det nyas lämplighet och användbarhet. Nu vill Hr von Wahrendorff att man skall påskynda försöken och således icke gifva sig tid att pröfva uppfinningen. Den ifrågavar. uppfinningen är af beskaffenhet, att den icke kan pröfvas genom elt enda försök, utan dertill fordras flere olikartade under en längre tid fortsatta försök. Dessutom är det icke nog med kanoner, man måste också hafva lavett dertill. Jag hemställer då till Hr von Wahrendorff sjelf, huruvida han tryggt kan säga, att han är ense med sig sjelf huru lavetten till hans kanon skall vara konstruerad. Hr Lagercrantz har upplyst, att Hr von Wahrendorff dagligen gör förändringar med sin uppfinning. Man torde således ej kunna med visshet veta, när denna uppfinning må anses vara fullt utarbetad. Så länge detta icke är ådagalagdt, torde man icke böra brådstörta saken, aldraminst böra R. St. sig dermed befatta. Hr von Wahrendorff: Till besvarande af Hr Gr. Gyldenstolpes anmärkn:r, beder jag få fästa Ståndets uppmärksamhet derå, Den 15 Mars e. m. 273 derå, att det är comiterade, som redan i Februari månad år 1845, således för 3 år sedan, anmärkte behofvet af skyndsamhet, såsom af högsta vigt, för ett resultats vinnande, innan våra fästningar redan voro färdigbyggda. Jag har aldrig begärt, att mina piecer skulle ovillkorligen antagas, endast tillräckligt pröfvas, och pröfvas skyndsamt samt på ändamålsenligt sätt; men icke uppställas på fästningar utan att först vara godkände.
I sammanhang härmed hafva de föré-2 hade Utskotten ansett sig böra till besva-5 rande upptaga Herr von Qvantens, Carl, till Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingifne, samt derifrån till Utskottens behandling öfverlemnade Motion, hvaruti hemställes, att de nuvarande Fassevolance-Commissariaten måtte indragas, och Truppernas provianterande, på lika sätt som tillförene, å allmän auj elion till Entrepreneurer upplåtas. Sedan de förenade Utskotten sålunda egt tillfälle att inför Rikets Höglofl. Ständer framlägga en öfversigt af hvad i detta ämne inom de Respective Riks-Stånden yttradt blifvit, återstod för Utskotten att likaledes vördsamt underställa Rikets Höglofl. Ständers upplysta pröfning resultaten af de öfverläggningar, som, i detta vifitiga ärende; inom Utskotten egt ium. StatssamiAllm. Besv.o.Oec.Uisk. Uti. N:o 7a, 35 Inseende omöjligheten deri att till nå*? gon enhet kunna sammanjemka de mångfaldiga, i flera fall af provincernes locala interessen föranledda, och hvarandra motstridiga förslag, som, i fråga om indelta Arméens framgena underhålls-sätt, blifvit framställda; hafva Utskotten ansett sig ur en allmänna-r re synpunkt böra betrakta denna fråga, samt derefter framlägga det förslag, som med Rikets bästa och dea enskilde medborgarens rätt är förenligt. Innan Utskotten likväl i hufvudsakett eller öfver Kongl. Majus Nådiga Proposition sitt utlåtande här nedan afgifva, böra Utskot-' ten till granskning upptaga de serskilda hem-? ställanden, i afseende å Arméens underliållssatt, sorn inom de Respective Riks-Stånden blifvit gjorde. Vidkommande således först den af trenne Ledamöter väckta fråga om det gamla provianterings-sättets återinförande, så har på grund af den erfarenhet, som, under de senast förflutna 16 åren, vunnits om nyttan och företrädet al Soldatens underhållande vid möten m. m. genom Kongl.
Dessa nu anförda omständigheter rörande straffoch arbets-fängelset på Långholmen ådagalägga, i förening med de många rymningarne samt fyllerioch bränvins-smugglingsförseelserna jemte myterierna derstädes, hvarom här ofvan nämnes, så stora fel i förvaltningen af detta fängelse, att Revisorerne ej kunnat underlåta att å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet; börande likväl Revisorerne, på det att, genom hvad nu anmärkt blifvit, någon skugga icke må kastas å personer, hvilka ej varit härtill vållande, upplysa, att de embetsOch tjenstemän, som under ifrågavarande år haft tillsynen öfver och förvaltningen af nämnde fängelse, sedermera från sina beställningar algått. För öfrigt och vid betraktande af de förhållanden, som föranledt de nu gjorda anmärkningarne, synes det Revisorerne vara af vigt, att, så vidt görligt är, fångar, hvilka ej äro orkeslöse eller af sjukdom eller andra giltiga skäl förhindrade, icke blifva i saknad af arbete, äfvensom att arbetet, dock med behörigt afseende å här ofvan omförmälda Kongl, bref af den 12 Juni 1852, ordnas med största möjliga fördel för staten, hvarförutan, och då, såsom förut nämndt är, Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse för år 1853 saknar uppgifter om Warbergs och Landskrona fängelser, Revisorerne anse önskvärdt, att hädanefter de underdåniga berättelserna komma att redogöra för förhållandena vid samtliga straffoch arbets-fängelserna. § 7. Vid föregående stats-revision är anmärkt, såsom försvårande granskningen af Fångvårdsstyrelsens räkenskaper: att Styrelsens hufvudböcker stundom ej öfverensstämde med de öfver special-redogörelserna upprättade omslut, att de sednare ofta afveko från de omslutade räkenskaperna, utan att af hufvudböckerna eller räkenskaps-omsluten någon förklaring öfver olikheterna inhemtades, äfvensom att hänvisningar från nämnde omslut till räkenskaperna dels saknades, dels ock, der de funnos, ofta voro ofullständiga eller felaktiga.
Enär medium häraf uppgår till 27,598 r:dr, synes beräkningen, på sätt Kongl. Maj:t jemväl föreslagit, böra bibehallas vid » i,...,...,*.** 18:0 Båtsmans-vakans-afgiften, utgående för ständiga och tillfälliga vakanser vid båtsmanshållet och beroende dels af markegångsprisen, dels af större eller mindre antal vakanser, beräknades vid 1845 års riksdag till 30,000 r:dr, och har ingått: för år 1841 med r:dr 19,225: 1842 „ „ 18,358: 1843 „ „ 42,870: 1844 „ „ 36,665: och 1845 „ „ 32,629: — ■—• hvaraf medium ut gör 29,949 r:dr; och torde, då detta i det närmaste uppnår det belopp, som varit påräknadt, samt inkomsten de Irenne sednare åren lemnat öfverskott, densamma kunna,i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts nådiga proposition, oförminskad utföras med , . , . ig:o Krutoch Saltpeter-försäljningsmedelt vid sednaste statsreglering uptagne till 95,000 r:dr, hafva utgjort: för år 1841 r:dr 101,408: - 1842 . „ 402,833: _ Transport 4,193,680: 27,000: 30,000: 4,250,680: 11 Stats-Utskottels Utlåtande, N.o 3j, Transport 4,250,680: för år 1843 r:dr 98,494: 1844 „ 99,955: 1845 ,» 91,924: ■—• —• deraf medium är 98,923 r:dr.
Så hyllade han poeter som Baudelaire, dekadentskaldernas stamfar, ledans och ångestens magiker, spleenens och de artificiella paradisens herre, eller prisade Rops, den store tecknaren, den sataniske raderaren, hvilkens etsnål med dämonisk kraft förevigat lustans hemligheter, och som symbol för Paris ställt på Notre Dames torn den djäfvulska såningsmannen af det onda sädet, kastande som giftfrön sina nakna kvinnor öfver de gaslysta, absintdrömmande gatorna. Det var nu han i sin kanske mest fulländade roman, »Au Rebours», skildrade des Esseintes, den absolut lifslede, skönhetsförfinade dekadenten, som vill gyckla bort det lif, han ej har kraft att släcka, med artificiell fantasmagori, i hvilken allt verkligt ersättes af konstnärligt tillredda afbildningar och surrogat. Ensamt befriade från spåren af det triviala och fula, som nu en gång alltid måste häfta vid det verkliga, först när de förvandlats till ett skuggspels flyktiga uppträden kunde tillvarons scener njutas af denna själ med den genomfördärfvade andliga matsmältningen. Des Esseintes gör det ensamma slott, i hvilket han lefver allena, till en teater, där han själf är både författaren, som skrifver pjesen, skådespelaren, som utför den och publiken, som ser den. Han gör inbillade resor med hjälp af till ångbåtshytter inrättade rum, han upplefver kärleksäfventyr genom att äta sällsamt kryddade bonboner, konsten i sina mest raffinerade skickelser bjuder honom sina sensationer af fjärran. Han uppodlar blomsorter, som icke finnas. Den blå dahlian lyser i hans rum, och minnet omskapar liksom i en trollspegel, men en trollspegel, hvilkens gestalter träda ut och lefva, hans gångna lefnadsöden till halft nya, halft väl bekanta passionsdramer. Sällan har den ensamme excentrikerns oförmåga att trifvas med sin nästa och hvardagsvärlden skildrats med sådant välbehag.
St. ej ansågo LagUtsk. competent att uti denna fråga yttra sig, enär här ej 358 D c n iS 31 a r s c. m. voi'e fråga om att stifta allmän criminal-lag, hvarom 87 §:n Reg.F:n omförmäler, utan endast ett enskildt och tillfälligt criminelt lagstadgande, hvarmed förhällandet, enligt Hr von Hartmansdorffs förmenande, vore helt annorlunda. Grundlagen gör, mig veterligen, ingen skilnad emellan allmän lag och särskild eller tillfällig lag. — Skulle en sådan skilnad existera, så vore naturligtvis Regeringen berättigad att för hvarje specielt fall stifta ny lag, och den allmänna lagen, snart sagdt, blifva öfverflödig. 87 §:n Reg.- F:n gifver bestämdt tillkänna huru allman civil-, criminalsamt kyrko-lag af R. St. gemensamt med Kouungen får stiftas, och 88 §:n, huru med förklaringar öfver dylik lag skall förhållas. Omnämnda §§:r lyda sålunda: 5. 87. ”R. St. äga gemensamt med Konungen makt att stifta ”allmän civiloch criminalsamt kyrko-lag och att sådan ”förut stiftad lag förändra och upphäfva. Ej må Konungen, ”utan R. St:s samtycke, och icke Ständerne ulan Konun’’gens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Frågor ”härom må i Ståndens plena kunna väckas och skola, sedan ”LagUtsk. deröfver, efter den ordning 56 §:n i allmänhet ”stadgar, blifvit hördt, af R. St. afgöras. Öfverenskomma ”R. St. om någon ny lag, eller om gammal lags upphäfvande eller förändring, aflemna de förslag derom genom Tal”männen till Konungen, som inhemte Statsrådets och Högsta ”Domstolens tankar deröfver, och, sedan Han sitt beslut fat”tat, kalle R. St. på Rikssalen att antingen emottaga Dess ”samtycke till deras åstundan, eller afhöra Dess skäl att det ”vägra. Finner Konungen godt någon lagfråga för R.
Hvad nu den föreslagna förändringen af 4 cap. 4 §:n Jorda-b:n vidkommer, som enl. gamla lagen innehåller, att örn någon öfverjåter fast egendom, den han förr till annan sålt häfver, vare det köp g i I d t, som först gjordes, och bote den, som tvem ett sålde, sjettedelen af köpeskillingen och skadan åter; så kan jag icke finna lättsgrunden deraf, alt den skall få behålla köpet, som först söker lagfart. Det kan nemi. vara många och högst vigtiga omständigheter, som göra, att icke en köpare kan genast söka lagfart. När nu i K. förord», af den i3 Juni 1800 finnes stadgadt, att köpare skall ovillkorligen söka uppbud, i staden inom 3 månader, och å landel sist vid det ting, som infaller efter 6 månader, sedan köpet slutadt blef, vid äfventyr, att om det försummas, skall han böla lika mycket, sorn värdet af d<‘t stämplade papper, hvarmed köpebrefvet skall vara belagdt och att, i händelse någon af förre ägarens borgenärer kommer med panlebref eller annan klar förskrifning, derför, inteckning tillåten är, skall han få inteckning, och denna inteckning blifva beståndande; så synes mig ingalunda vara af behof påkalladt, att förändra det lagbud, som säger, att den som först köpte, skall behålla köpet, utan tvertom att förändring derutinnan skulle leda till ganska menliga påföljder, emedan, om en person här i Slockholm först säljer en egendom åt en person, som icke ar vistande på stället, hvilken således icke genast kan söka uppbud, och sedan säljer samma egendom åt en annan, som är på stället och söker uppbud, innan förste köparen sig dertill anmäler, samt allt detta sker inom 6 månader, i enlighet med hvad lagen bjuder, det måtte vara högst obilligt, att den som först sökt uppbudet, skull få sitt köp beståndande.
Prop. JY§ 1, om Statsverket 1886. för Öfverste-J.öjtnanter och Majorer till 55 år » alla öfrige, till den egentliga Militär-staten hörande » 50 » Verklig tjenstbarhet torde, i betraktande af tjenstgöringens olika beskaffenhet för de särskilda graderna, lämpligen kunna beräknas efter ofvanstående grund; men då de till förhöjd pension, dels vid 50 dels vid 55 eller 60 års ålder, sålunda föreslagne personer, ehuru för verklig krigs—tjenstgöring mindre användbare, likväl 'onekligen kunna anses tjenlige till instruktörer för det Bevärings-manskap, sorn mäste inkallas och öfvas till förstärkning af Arméens led, äfvensom till fyllnad under krigstid af andra för handen varande behof af militär-befäl hemma i landet, finner jag mig böra i sammanhang härmed föreslå, att pensions-förhöjningen ina dessa inedgifvas endast så vidt de vid afskedet åtaga sig förbindelsen att intill fyllda 60 eller 65 år, hemma i landet, när sådant kan påfordras, antingen handleda och inöfva det Bevärings-manskap, som i krigstid varder till Rikets försvar uppbådadt, eller ock fullgöra de särskilda kommenderingar och uppdrag, som för öfrigt vid sådant tillfälle kunna ifrågakomma. Jag anser mig nemligen icke nog kunna framhålla vigten deraf att tillgång på befäl, så vidt sig göra låter, må beredas, för att under sådana omständigheter kunna påräknas. Det torde tillåtas mig härvid i underdånighet erinra att, för den händelse Arméen beliöfde ställas på krigsfot, samt bevärings-manskap, till ungefär lika antal med stamtrupperne dermed förenas, redan för detta ändamål uppstår en gauska betydlig brist på nödigt befäl, synnerligen officerare.
Hos Pastor, till årliga expoHos Pastor, till årliga expo nenda 50: - nelida 50: kontant i kassan, som kontant i kassan, som nyss influtit, till utnyss influtit och som låning, efter beräkning måste innehållas till af en oundviklig reuppräknade större paration och kostnautgifter, 169: 9.11. S* m * “• Förordningar och Kungörelser m. m 144: 6. 8. 194: 6. S. Till exponents kontant i kassan 50: 5:15 2 55: 15. 2 1835 Till expooeoda e 50: kontant i kassan, nyligen influtet och till en pågående k lockreparation, o . 145:30 3. Se 1836 åra Räkenskaper. 1836. Till espon en da . 50: kontant i kassan, som ej kunnat utlånas, - 173:35. Se 1836 års Räkenskaper. Till exponenda . 50: kontant i kassan, som forst till räkemhapsslutet kunnat för tionden insamlas, 135:47. 9. 170: 15. 6, *837. 1839 Till exponenda 50: Till exponenda kontant i kassan 13: 7. 2. kontant i kassan 63: 7. 2. 1840 Till exponenda . 50: Till exponenda kontant i kassan — 33. Instruktionens 16:de punkt föreskrifver, alt, då Kyrkorna hafva medel utöfver hvad till deras nödiga utgifter och underhåll fordras, samt summan öjverstiger Ett hundra Riksdaler Banco, höra dessa medel ej ligga ofruktbara, utan, emot inteckning eller etc., ut lemnäs. Femtio Rdr skola dock alltid vara att tillgå, lill bestridande af nödvändiga smärre utgifter och reparationer. Allmännare praxis ha i dessutom varit, att Pastor innehall Femtio Rdr Banco lill årliga exponenda, så kallade, hvilken summa till det mesta åtgått tili kummunion-ulgifter etc., utom de bestämda Femtio till mindre repa rationel; således ofvanstående Ett hundra Rdr in summa.
Delta är utan tvifvel rikligt efter beräkningen af sedelstocken enligt nu gällande reglemente, men ingalunda efter det af BancoUtsk. föreslagna be - Den 16 April f. m. 447 räkningssätt, och beslutet skulle således verka till en betydlig indragning af sedelstocken, eller kostsamma åtgärder för silfveranskaffning. Jag afstyrker högligen instämmande uti BorgareSt:s beslut och yrkar bifall till Ulsk:s förslag i denna §. Många ledamöter hördes ropa på propos. Frih. Cederström: Jag ämnar icke ingå i någon financiel undersökning om låntagares rättighet alt, vid de lån de bekomma i Banken, få ett mynt, hvars värde skall upprätthållas, eller icke. Jag skulle tro, att dessa låntagare hafva lika rättighet i detta fall med dem, sorn icke låna sina sedlar. Bankens sedlar må vara utgifna i låneväg eller mot invexling i silfver, så måste de vara af samma värde. Jag afvittra!- således helt och hållet denna fråga från discussionen. Här är fråga om att stadga en föreskrift, icke för myntvärdet, utan för att tvinga Fullmäktige att tänka på hvad sorn är deras åliggande, nemi. silfverfondens förstärkning; icke genom dess bibehållande vid proportionen 2 till 5, utan genom att icke låta den understiga det belopp, som är föreskrifvet. Bancostyrelsen skall således ovillkorligen vara betänkt på att skaffa in silfver vid hvarje tillfälle, då den kan få vexlar på de villkor reglementet föreskrifvetoch silfret icke kostar mera än transportkostnaden att fä in. Det följer af sig sjelf, att BancoUtskts förslag är det enda, som med något hopp om framgång kan antagas, för att förmå Bancofullm. att blifva verksamma i och för förökandet af den metalliska cassan, och att icke slå qvar vid proportionen af 2 lill 5, hvilket, såsom Hr Skogman nyss riktigt anmärkte, skulle kunna i alla fall förloras, om man log ut det mindre silfvermyntet, som stannar qvar i Sverige, hvarigenom man kunde tvinga Banken att upphöra med alla sina funclioner och stanna simpelt såsom en vexelcassa i st. f. att vara en Bank. Hr Rosenblad:
Jag anser mig icke behöfva svara Hr Lagergren mycket härpå. Flere talare hafva delat min åsigt och fen bland våra utmärktaste liar förklarat sig ovillkorligen instämma i mitt yttrande, såsom i allo rikligt. Hr Lagergren har ansett såsom oförnuft, att man skulle låta 3 Stånds mening blifva förqväfd af majoriteten inom det förstärkta Const.Utsk. Om Hr Lagergren i tid varit genomträngd af denna tanke, så hade det gått an att göra anmärkn., då Const.Utsk. i RiksSt:n framställde sina voler:s-propos;r för omröstning i förstärkta Utsk. ang:de representationsförslaget; inen som Hr Lagergren då icke gjort del, och R. St. godkänt de voier:s-pro - Den 24 Maj. 33g posti*, hvarigenom cle 3 Ståndens tanke blifvit förqviifd, så lärer det nu tyvärr vaja för sent alt söka ändra delta. I anledn. af livad Hr Aminoff’ anfört, vill jag blot t anmärka, alt då Hr Aminoff började sitt anförande med alt säga, det han ansåg alt både Coust.Utsk. och det förstärkta Const.Ulsk. handlat efter öfvertygelse, då de anjogo det nu gällande representationsförslaget, kom Hr Arninoff sedan fram med det påstående, att äfven de ledamöter, hvilka lagt detta förslag på bordet, icke skulle vilja vid nästa riksdag antaga detsamma. Det svnes mig således som Hr Aminofifs yttrande icke hängt rätt tillsammans eller åtminstone icke vore af särdeles bevisande kraft. Jag fortsätter mitt yrkande af bifall till Utskts förslag. Gr. Anckarsvärd: Då jag icke kunnat inhemta den öfvertygelse, att våra öfverläggningar här, grundlagsenlig!, antagit knrakleren af en kämnersrätt, så anser jag mig icke skyldig att ingå i någon slags molbevisning till den advocatoriska framställning, hvarmed Frih. Boye sökt frånhvälfva sig det obefogade uti sitt anfall emot mig och emot det nuvar. Coust.Utsk., utan jag öfverlemna!* helt enkelt och i största korthet åt R. o. Ad. att bedömma både anfallet och försvaret.
Man skall hafva — som Sehlstedt så tref-ligt sjunger — allra minst en » iskällare i magen » for att till protokollet öfverlåta en sådan godbit som denna. För öf-rigt var det med något lustig uppsyn, som kammaren af den orerande östgöten mottog den försäkran, att det icke var » gentlemannalikt » att neka anslå tilläggsbevillningen till betäckande af statskontorets skuld till riksgäldskontoret. Det undrades och icke utan skäl, om herr Larsson var denrätte mannen att tala om gentlemannafasoner. De pläga annars icke hafva någon plats lios den representant, som nu derom ordade. Den andre herr Larsson, som hade ordet under remissdebatten, gaf naturligtvis regeringen sitt » moraliska understöd » i afseende å tilläggsbevillningen som föll — af skäl som vi sedan skola söka att förklara — » regeringspartiet » synnerligen på läppen. Herr Jöns Rundbäck spelade den kritiske magisterns rol men var anspråkslös nog att genast afgifva en insolvensförklaring rörande sin kompetens att bedöma statsverkspropositionen. Han egde icke » de insigter och den skarpa blick », som fordrades för att » genast kunna genomtränga och sätta sig fullständigt in i alla detaljer af detta omfattande arbete », hvilket icke hindrade honom att, som en annan Klinkowström, ehuru naturligtvis i miniatyr genomgå de särskilda hufvudtitlarne från början till slut, för att nu icke tala om hans granskning af inkomstberäkningen, allt emedan han fann » ett och annat i Kongl. Maj: ts proposition dunkelt och otydligt », hvilket han i sin fortsatta anspråkslöshet förklarade bero icke derpå att » Kongl. Maj: ts proposition i och för sig skulle vara dunkel, utan detta uttryck gäller naturligtvis endast min oförmåga att bedöma alla deri förekommande märkvärdigheter ». Med hänsyn till de stränga anmärkningar, som herr Rundbäck sedan gör, så må man med allt skäl påstå, att han hyllat den gamla latiuska sentensen » fortiter in re, leniter in modo », ty med större tillbakadragenhet kunde han väl icke gerna uppträda. Han gjorde ju allt för att ställa sin egen värda person i skuggan. Men det är icke herr Rundbäcks anmärkningar, som vi här skola uppehålla oss vid, utan vid något helt annat.