Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående ansvaret för dryckenskapsforbrytelser. 1:0 Af RiksdagsFullmågtigarne Johannes Andersson och Petter Johnsson, som yrkat att böter för dryckenskap icke i något fall böra öfverstiga Tre R:dr 16 sk., samt att stockstraff och påföljd af tvångsarbete måtte alldeles försvinna. 2:0 Af RiksdagsFullmägtigen Olof Månsson, från Blekinge, sorn ansett nu varande bestraffningssätt för dryckenskap icke stå i rigtigt förhållande till förbrytelsens att det icke skall vara brott att dricka mera än man tål: att Stockstraffat och förlusten af Medborgerligt förtroende barmar sig till likhet med det, som drabbar utprånglare af falska sedlar, samt att tvångsarbetet för fjerde resans dryckenskap är en påföljd, som icke ens träffar den som stjäl andra gången, så vida denne har så kalladt försvar; i anledning hvaraf Olof Månsson yrkat anskaffande af Stockstraff och tvångsarbete för fylleriförbrytelser, samt föreslagit följande bötesberäkning: första resan Tre R:dr 16 sk., andra Sex R:dr 52 sk., tredje Tretton R:dr 16 sk., fjerde Tretton R:dr 16 sk. bater och förlust af Medborgerligt förtroen - Lagutskottet* Retånkanden, 457 de, samt femte, sjette och påföljande resor hvarje gång Tjugosex R:dr 32 sk.; böterna alltid, vid bristande tillgång, förvandlade till (ängel se vid vatten och bröd. 3*,o Af RiksdagsFullmägtigen, för Strömstad , Herr J Hegardt, som på det skäl, att fylleri, ehuru bland inrotade oseder af svår art, väl förtjenar alfvarsam näpst, men ej vanärande bestraffning, beläst allmänt föragt, utan Legens åtgärd, drabbar den, som dagligen är öfveriastad, yrkat, att det för fjerde resan fylleri bestämda Stockstraff, jemte förlust af Medborgerligt förtroende, samt arbete å Correctionseller Spinnhus för femte och sjette resorne och hvarje gång derutöfver, matte upphöra och endast penningeböter för iteration af sådane brott stadgas , såsom Sexton R:dr 32 sk. för fjerde, Tjugo R;dr för femte och Tjugofem födr för sjette och öfrige gånger, hvilka böter, i brist af tillgång, borde förvandlas tili fängelse vid vatten och bröd, 4:0 Af RiksdagsFullmägtigen Eric Pålsson , från Elfsborgs Län , som yrkat, att om någon, i muntert lag eller bland vänner, skulle förtära starka drycker till öfverflöd, utan att under sitt rusiga tillstånd ofreda någon eller göra oljud, sådant ej må vara åtal underkastadt, heldst Förordningens syftemål,
Säkerhet å bibehållandet af sin jords fortfarande värde, äger den stat, som vid dess bortarrenderande har mera afseende på jordens underhållande vid lika bördighet ehuru afkastande en mindre ränta, är den stat som för dittills oerhörd ränta, för en öfverdrifven vinst under de första fem åren, utsätter sig för det lätt inträffande straff att återtaga samma jord utmärglad af den speculant, hvars öfverdrifna anbud förledt klokheten och förblindat förutseendet. Denna säkerhet äges ej nu mera öfverallt i vårt kära fädernesland: flere misslyckade arrenden som efterlemnat en vanhäfdad jord äro bedröfliga bevis pä behofvet af förändring i grunderne för Kronojords bortarrenderande. Hittills hafva arrendeafgifterne blifvit allt för högt uppdrifne, emedan vid auetionerne merendelst 6peculanter för att få tak öfver hufvudet, och utan öfvertygelse om säker utkomst, gjordt högsta anbuden i pengar, hvilket anbud måst antagas, då Konungens Befallningshafvande icke ägde att bedomina arrendatorns dugliga egenskaper att sköta jordbruk, enär han ställde borgen för utgörandet af arrendet, de första fem åren. Redan är den i spannemål stadgade afgiften ganska dryg. För hvarje geometriskt tun 832 Den 26 Februarii. neland, af hvad jord-art som hälst, skall erläggas en tunna spannmål, ]orden må vara i säde eller i träde; detta vill säga 2 tunnor för året af besådda tunnelandet. 1 Westmanlands bättre art jord, sås merendels på ett geometriskt tunneland ej mera än 24 kappar; sjette kornet deraf gifver 4 tunnor >6 kappar. Enär deraf drages utsädet _ 24 kapp. Kronooch Präste-tionde 14 Arrendeafgiften 2 tunn. Summa 3 tunn. Återstå för arrendatorn 1 tunn. 10 kapp* (4 tunn. 16 kapp.) som synes nog ringa för egna behofvet, tjenstefolks afgälder i oell för bostället. Den ena arrendatorn efter den andra dukar under, och de boitarrenderade lägenheterna hafva allt mer och mer råkat i vanhäfd.
Hon betraktar icke det existerande som en cirkel kring en och samma medelpunkt, utan som en punkt, i hvilken radierna mötas från ett oändligt tal af cirklar, som summan af en evig växelverkan mellan gruppvis sammanflockade, i oändlighet delbara delar. Hon är mångguddyrkerska. Vännerna hade nu ställt sig i en trång krets om hans stol, och under det att han begynte teckna en mängd små figurer längst uppe i papperets ena hörn, fortsatte han att tala. – Nämn mig en religion, som icke bestyrkt inbillningens obenägenhet för enhetsbegreppet! Ett jämförelsevis ogrumladt enguddyrkande har väl näppeligen påträffats annat än hos primitiva folk i öknen. Mulnade himmelen, reste sig hemska skogar med bullrande floder, och omhvärfdes människan af tusen olika behof, tusen olika sträfvanden, tusen frestelser, förbrytelser och nöjen, då knäföll hon icke heller för en enda gud utan för många. Alla de gamla kulturfolken voro mångguddyrkare, och Rom blef slutligen ett gästhus för alla den kända världens gudar. Kristendomens, buddhismens, mohammedanismens och vår egen tids reduktion af det hela måste jämställas med den sociala och politiska omhvälfning, som förr eller senare träffar en öfvermogen odling och därvid söker att återföra allt till mer primitiva former, till en ny början. Skola vi därför vid en tillbakablick, påverkade af det närvarande och tillfälliga, gifva en högre auktoritet åt nyodlingsarbetet än åt själfva blomstringen ? Så snart kristendomen steg upp från folket till en kulturreligion, kräfde inbillningen det praktiskt oundgängliga sönderdelande af gudsbegreppet, vid hvilket teologien än i dag fasthåller. Ju rikare inbillningen kan binda det ofattliga i sinnebildernas marmor, dess modigare kan hon stiga det nära. En inbillning utan sinnebilder är som en bank utan gångbart mynt. Vägrar emellertid inbillningen att mottaga en erbjuden sinnebild, då vaknar hos mig den gissningen, att det myntet icke besitter den rätta, fylliga guldklangen. Som en förbränd hed trängtar efter sommarregn, så längtar jorden efter en djup, allt omfattande världsreligion.
Nådiga godtfinnande i underdånighet hemställa, om icke en fix tull å Spanmål i allmänhet kunde bestämmas, åtminstone för en lid af fem år, beräknad så, att den, under närvarande förhållanden, å ena sidan, kunde utgöra tillräckligt skydd mot utländsk concurrence, och, å den andra, dock ej vara så hög, att deri, under möjligen inträffande missväxtår, så fördyrade Spanmålen, att den bidrog till brist och nöd, till underlättande hvaraf tullen a inkommande utländsk Spanmål vore att anse såsom en tillgångs att. i främsta rummet användas lill understöd i de orter af landet, som, hårdast tryckte af missväxt, i öfrigt befunnos vara i högsta behof af undsätt ning. En ny erfarenhet vore härigenom att vinna, hvilken, om den, såsom det vill synas, kan vara att försöka utan serdeles våda, skall medföra väsendtliga bidrag till närmare utveckling af de säkraste och ändamålsenligaste grunderne 6 Bevillnings-Ut skottets Bet. N.O 2 g. för Spanmålslagarne i Sverige, ftied det mera af den oeconomiska lagstiftningen, som dermed står i ett nära sammanhang. I följd af den Stats-oeconomiska grundsats, att afsättning, i främmande Länder, af hvad industrien och konstfliten förmår producera i eget land, kan underlättas och befrämjas, äfven derigenom, att de inhemska producterne vid deras utförande ej betungas med afgifter, hvilka fördyra deras säljbara värde, och sålunda inverka på deras användande i den utländska handeln, har Comiteen föreslagit, att dylika afgifter kunde, i hvad möjligt vore, antingen nedsättas eller ock alldeles försvinna, allt med hänsigt till det större eller mindre behof afsådan lindring, som företrädesvis utmärkte åtskilliga industri-grenar och för handen varande utvägar, att kunna fylla den derigenom uppkommande minskning uti beräknade oeftergifliga Stats-inkomster genom Tullen. Comiteen har deremot förhöjt tullafgifterne å vissa inkommande utländska artiklar af den natur, att de ansetts kunna bära sådan förhöjning, utan befarad menlig verkan på handeln och cousumtion, eller att controlen och uppbörden derigenom skulle förlora af sin kraft och verkan.
StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den xo sistlidne Februarii under N:o 128 afgifne, och den 17 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 90 förut meddeldte Betänkande, angående förändring i sättet för Grundräntornes eller KronoTiondens utgörande. Herr Printzenskjöld, Carl: De skäl Friherre Cederström i sin reservation anfört emot Utskottens förslag äro så full - 32 Den i Man e. m. ständige, att jag icke anser nödigt dervid tillägga något; och jag tror, att Ridderskapet och Adeln dervid borde fästa uppmärksamhet. Jag anhåller derföre om proposition till afslag å Utskottens Utlåtande. Friherre Cederström, Jacob: Af min reservation har Ridderskapet och Adeln inhemtat, att jag icke delar Utskottens öfvertygelse i denna fråga. Ridderskapet och Adeln torde erinra sig att Ståndet redan beslutat, att Kronans ränlespannemål skall lösas efter årets Markegång. Det skulle således, i händelse Utskottens ifrågavarande förslag anloges, blifva ett besynnerligt förhållande, om af flere grannar den ena skulle lösa sin räntespannemål efter årets Markegång och den andre efter en annan beräkningsgrund, hvarigenom kunde hända, att den ene måste erlägga sin ränta med värdet af en hel tunna, då den andre slapp med värdet af en half. En sådan olikhet kan icke stå tillsammans med billighet och en klok lagstiftning; och om derföre någon ändring i grundränlornes utgörande skall ske, bör den åtminstone blifva allmän. Men sjelfva planen i Utskottens förslag är äfven felaktig; ty om flere svåra år skulle följa på hvarandra, blefvo äfven under derpåföljande goda år räntorne högre än de borde vara, och känningar af en missväxt kommo alltid att fortfara länge; i motsatt fall, om Ben i Mars e. m. 33 om flere goda skördar efter hvarandra inträffade, skulle Statens eller Räntetagarens inkomster under ett påföljande svårt år vara otillräcklige att bestrida de vid sådane tillfällen alltid stegrade utgifterne.
Afven å detta rum hafva de utmärktaste talare och statsmän upträdt utan sådan kunskap, och i den stund, som nu är, träffar sig icke bättre, än att just Riddarhusets utmärktaste personligheter icke erhållit någon undervisning i klassiska språken. Häremot invändes att de af mig nämnde personer varit utrustade med ovanliga naturgåfvor, och derföre icke kunna gälla såsom regel, utan måste betraktas såsom undantag. Men i detta alside vill jag påpeka en omständighet. Ett stort antal af Riddarhusets ledamöter hafva erhållit sin första bildning vid KrigsAkadm. Nu kan väl ingen skäligen vilja påstå att de alla skulle vara snillen, och dock kan man icke märka att de i allmänhet äro underlägsna dem, som erhållit den s. k. klassiska bildningen. Jag för min del kan icke invagga mig i den sjelfbehag!iga föreställningen, att jag, derföre att jag har klassiska studier, skulle vara dessa Hrr öfverlägsen: tvärtom träder jag villigt tillbaka för ganska många af dem. Man säger vidare, att för den formela bildningen är det nödigt att lära främmande språk, och att i detta afsrle är särdeles det Romerska oundgängligt. Huru förhåller det sig i sjelfva verket med detta påstående? Låtom oss just betrakta undervisningen hos de folk, hvilka alltid åberopas såsom mönster. Huru var undervisningen hos Greker och Romare? Hos Grekerna ingick icke något främmande språk uti allmänna undervisningen, och likväl anses de hafva upnått högsta formela fullkomlighet. Grekerue sjelfve och deras såsom mönster framställde författare äro ju en praktisk vederläggning af den anmärkta satsen. För att förklara detta faktura, torde man behaga iakttaga, att Grekernas hela upfostran var natio» nel och icke efterhärmning, och ligger icke deri en väsendtlig orsak till den höjd Grekiska bildningen nådde; en fullkomlighet, som aldrig den Romerska kunde hinna, just derföre att den grundade sig på en utländsk förebild. Men äfven Romrarne egde i afs:de på inlärande af det enda främmande språk, hvari undervisning leni lindes, ett stort företräde framför nutiden. Romrarne hade till lärare i Grekiska språket infödde Greker.
– Vår färd går så fort, att jag måste skrifva upp om nätterna, hvad jag vill minnas. Erlangen d. 24 Aug. Hvilken interessant stad, detta gamla Nürnberg, som vi i går lemnade! Det är ej blott en gammal, stor handelsstad, som, sedan 1300-talets början, då mellanhandeln från Italien till det Norra Europa, för tidernas oro begynte frångå de Rhenska städerna, drog denna till sig ifrån Venedig och, jemte Augsburg, blef en stapelplats, för söderns, ja Ostindiens alster uti Europa: det var från början, och är ännu, ett hufvudsäte för Tysk konstflit; hvarföre dess flor äfven öfverlefde verldshandelns stora förändring genom Indiernas upptäckt, och först i senare hälften af 16de. seklet sönk från sin höjd, sedan Nürnbergs gamla slägter begynte skämmas för industri och handel, för att spela adel och lefva af sysslor. Stenhuggarkonsten nådde här den högsta utbildning; hvarom ej blott Sebaldi-, Laurentiioch Mariæ-kyrkorna genom den konstrikaste göthiska architektur, utan äfven särskilda mindre monumenter vittna, i hvilka man kan säga, att denna konst, med bibehållande af ädla proportioner, närmar sig till filigrams-arbete, som i den så kallade sköna Brunnen på stora torget och Sakramenthuset i Laurentii-kyrkan, ett temligen ansenligt foderal för de heliga Nattvards-tygen, ty det är sextiofyra fot högt; bägge med en finhet arbetade, som knappast grafstickeln i efterbildningen kan återgifva. Den förra är af stenoch bildhuggarna Rupprecht och Schönhofer (1355–61), det senare uppsatt år 1500 af Adam Kraft, den berömdaste man af denna profession, som Nürnberg haft att uppvisa och af hvilken det förvarar flera verk, liksom, de förstnämnde bägge äfven uppbygt Mariæ-kyrkan (die Frauenkirche). Ännu förundransvärdare arbeten och troligen de konstrikaste af sitt slag i verlden, har Nürnberg att uppvisa i jern och brons.
Den framställning lill Ridd.direct:n, som jag gjorde 0111 löneförhöjningen för andra cancellist-befaltningen, väcktes i sammanhang med en fråga om förändrad reglering af göromålen mellan de båda cancellist-beslällningarna. Den välgrundad på min innerliga öfvertygelse derom, att hvad jag föreslog öfverensslämde med Riddarhusets sanna fördel. Dircctionen ansåg likväl icke lämpligt alt i anledn. af min vördsamma hemställan göra någon framställning till R. o. Ad. Det kan således icke komma i fråga att nu åter rele - »44 Den 4 Juni f. m. vera förslaget, men jag önskar för R. o. Ad. få ådagalägga, att det icke var något personligt intresse, någon egennytta, sorn förmådde mig att göra framställning 0111 löneförhöjning. Detta har varit det ena skälet, hvarföre jag afsagt mig det arfvode, som för mig specielt blifvit tillstyrkt. Det andra skälet är, alt jag icke lior det vara lämpligt, all yngre tjenstemän få sig tillagda så beskaffade personliga arlvoden utan särskildt dermed förenade åligganden eller förrättningar. Såsom representant hade jag omöjligen kunnat lemna mitt bifall, i händelse fråga blifvit väckt att tillagga någon annan person i samma calhegori som jag ett dylikt personell arfvode; ty jag tror, alt sådana personliga arfvoden, söm det ifrågavar., endast höra tilldelas högre och utmäiklaie förtjenster i fäderneslandets tjenst, men alldeles icke höra komma i fråga såsom belöning för de ringare bemödandan, hvilka förekomma inom en cancellists trånga verkningskrets. Det är detta jag ansett mig skyldig att vid delta tillfälle nämna. Frih. Boye: Då Frih. Cederström till Ridd.direcltn ingaf ett förslag till en ny fördelning af göromålen emellan de båda cancellisterna, så ansåg directionen, att den sträckte sig endast till några obetydligheter, så alt enligt directionens öfvertygelse ingen väsendtlig fördel derigenom skulle vinnas; men directionen kunde å en annan sida icke annat än göra rättvisa åt Frih.
Maj:ts nyssberörde skrifvelse till Stats-Utskottet år jemnvål anmärkt, att Kongl. Maj:ts Nådiga proposition af den 3 Junii 1812 haft afseende endast på de, genom Uppbringningar under den då förflutne tiden, Svenska Undersåtare tillfogade förluster, för hvilka ersättning föreslogs i sammanhang med frågan om Afskrifning af Riksgålds-Contoirets Utländska Gäld, samt att således sedermera inträffade förluster icke egenteligen tillhörde en Utredning, som i följd af samma Nådiga proposition blifvit anbefald; men då sistnämnde förluster afven blifvit af Committerade granskade och i öfrigt åro af i5q Stats-Utskottets Betänkanden. lika beskaffenhet med de förra har KonglMaj;t till Rikets Stånder öfverlemnadt, att upptaga dem, jemnte de aldre förlusterne till den ersättning Rikets Ständer funne skäligt bevilja. Och sorn, efter hvad jag hår ofvan yttrat, jag ansett det icke vara i följd af någre rätts anspråk, som ersättning skulle beviljas för förluster af förutnämnde art, ehvad de samma timat före eller etter den 3 Junii 1812, har jag trott, att samma billighets princip, som grundlagt min tillstyrkan om ersättning för de förre, äfven bör få tillämpas i afseende på de efter den 3 Junii 1812 timade förluster. Då med Kongl. Maj-.ts Nådiga proposition jemnvål instämmer, att endast sådane förluster som tillskyndats Svenska undersåtare under en låflig Handel och Sjöfart borde komma i fråga till ersättning så tror jag ett närmare bestämmande af detta ämne vara af nöden. Härvid har det icke undfallit mig, att under den tid, hvarom hu fråga år, Tractater och AfhancHingar blifvit emellan Sverige och andre neutrale Magter upprättade och kungjorde, hvari desse Staters Regeringar öfverenskommit om ett ömsesidigt iagttagande af visse vilkor och föreskrifter i afseende på utöjniugen af deras Handel Stats-Utskottets Betänkanden. i5i och Sjöfart.
Herre Gud! suckade Tiina Katri sakta, stannade och tryckte handen mot sitt hjerta. Kära barn, gå in till gårdsfolket och stanna der. Säg att jag skickade er. Hon sköt dem mildt ner från trapporna och vände sedan sjelf tillbaka. Ljudet hade förbytt sig till skrik. Det var ett djupt och sträft rytande, inte en menniskas klagan och inte ett djurs tjut, utan båda förenade och ännu något annat dertill, hemskt och förfärligt. Det var som en gråt från en aflägsen, okänd verld, der andarne vrida sig i qvalens eld. Der låg hon ännu raklång på sin bädd, inte mer samma saktliga, tåliga qvinna, som förr, utan en rasande, rytande dåre. Holpainen höll henne fast med båda händerna. En prest! En prest! ropade han, så snart Tiina Katri visade sig i dörren. Och doktorn! ljöd det ännu efter henne i farstun. Tiina Katri sprang. Först till presten och sedan till doktorn. Och båda följde genast hennes brådskande kallelse. Pastorn kom först. Men han kunde inte ge någon hjelp. Den sjuka skrek ännu förfärligare, när hon såg honom, och hörde alls inte på hvad han sade. Dessutom kastade hon sig ännu så, att Holpainen hade all möda att hålla henne. Jag kan inte göra någonting här, sade pastorn rådlös, men vi skola vänta på doktorn. Der kommer han också redan. Doktor Wialén kom in, lugn och allvarlig. Vid första ögonkastet såg han, hur det var fatt. Han vände sig till Tiina Katri, som darrande stod bakom dem nära spisen. Ge mig tvänne bälten eller någonting sådant. Tiina Katri anade hans afsigt. Hon såg omkring sig och fann Annis lindor. Dem gaf hon åt doktorn, som med den ena band Maris fötter tillhopa och med den andra hennes armar bak ryggen. Derpå trycktes hon åter ner på sängklädshögen i knuten. Doktorn såg på bordet och på fönsterbrädet. Bläck och penna? Sådant fans inte. Tiina Katri sprang in till gårdsfolket för att begära. Doktorn undvek Holpainens frågande blickar och såg ut genom fönstret. Kan hon botas? frågade pastorn, men fick intet svar.
Jag är likväl icke den, som vill inskränka Konungamagten; tvärtom skulle jag önska, att Konungen utöfvade denna magt allvarsammare, än han gör, emedan vi då icke skulle bereda sådana grundlagar, som vi, uti ett annat afseende, stå på vägen att göra. Jag kan likväl icke godkänna, att inom Konungamagten ligger någon rättighet att betaga Svenska folket rättigheten att bränna brännvin. Konungen kan bestämma tiden , inom hvilken brännvinsbränningen får utöfvas, derföre, att Svenska folket åt honom öfverlemna! en sådan rättighet; mea han kan icke fråntaga detsamma rättigheten att 16 H. 3i Den a4 November. bränna. Det är en gifven sak, att frågan inverkar på bevilln. oell att ämnet således är af bevilln:snatur; men jag skall icke vidare envisas, ty jag är icke till den grad egenkär, att jag nödvändigt vill bafva min mening fram. Utskrns yttrande, rör:de 6 morn., blef af R. a Ad. bifallet. Utsk:ns yttrande, rör:de 7 morn., ansågs ej erfordra någon åtgärd. Utsktns yttranden, rörtde 8 och 9 mom. biföllos. Utskrns yttrande, rör:de 10 mom. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller att få veta, huruvida det är säkert bekant, om PresteSt. redan afgjort denna fråga. Underteckn. Ri d d. Se c r e t.: PresteSt. har afgjort denna fråga, derom prot.utdr., som jag efterskickat, skall lemna närmare upplysning. Emedlertid möter intet hinder för R. o. Ad. att godkänna voter:spropos:na, emedan ingen votering blifver af, i händelse PresteSt. förenat sig om saken. De föreslagna voter:spropos:na blefvo af R. o. Ad. godkända. Utsk:ns yttrande, rör:de 11 mom. R. o. Ad. biföll i:sta punkten och fann de arne sednare punkterna ej erfordra någon åtgärd. Vid förnyad föredragning biföll R. o. Ad. StatsUtskis d. l5 dennes på bordet lagda utlåt.
Februarii aF Herr Fandt-Marskalken och öfrige Ståndens Herrar Taleman jemte Ordförande i Utskotten, i ändamål att samrådas angående deri vedergällning sorn borde tillkomma Riks-Ståndens samt deras Utskotts Secreterare, Cantzlier och Vaktbetjening, det blifvit förklaradt: ’'att huruvida en vid slutet af sista Riksdagen visse Tjenstemän inom Riks-Stånden tiilagde förhöjning uti deras Tractamenten , vid denne Riksdag jemväl måtte beviljas; deromi kunde ej, innan sig visat orri göromålens mängd och Tjenstemännens nit påkallade en dylik belöning, något Utlåtande meddelas,’1 så hafva Herr Landt-Marskalken och Herrar Talemännen, efter ånyo d. 30 sistledne Junii hållen rådplägning i detta ämne, skrifte* ligen meddelt Stats-Utskottet det yttrande: att, som under närvarande Riksmöte göromålens både mängd och vigt varit större än vid sista Riks. dag samt priset på lifsförnödenheter i allmänhet icke vore mindre nu än då; så ansagd Herr Landt-Marskalken och Herrar Talemännen sig 20 2 4 Stats-Utskottets Betiinkanden. äga anledning tillstyrka) att den vid slutet af sista Riksdag Riks-Ståndens Notarier och Vice Secreterarers i Bonde-Ståndet 111!agde förhöjning af En R:dr Banco arn dagen afven nu matte komma bemälte Tjenstemän till godo; i följd hvaraf de 2 ne äldsta Cantzlisterne hos Ilög3ofl. Ridderskapat och Adeln, En Notarie hos Högvördig© Präste-Ståndet obh En hos Vallöf}. Borgare-Ståndet komrno att erhålla 4 R:dr 24 sk. B:co om dagen hvardera samt 2 Derförutan har Hedervärda Bonde-Ståndet genom Protocolls-Utdrag den 11 i sisth månad lill Stats.-Utskottet remitterat Riksdagsoch Banco-Ful 1 mäktigens Anders Danielssons från Elfsborgs liäa.