Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i berörda hänseende äskade belopp, 10,000 R:dr årligen. 38:o Hos Rikets Ständer är vordet anfördt, hurusom från och med år 1813 Carlshamns stad erlagt ett årligt lönebidrag till stadens elementarläroverk af 750 R:dr R:mt, hvilket likväl endast blifvit på obestämd tid beviljadt, »under förbehåll och förutsättning att skolans rättighet att dimittera ynglingar till Akademien blefve sorgfälligt bibehållen, på det att stadens innevånare måtte undgå kostnaden att sända sina barn till annat elementarläroverk ;» och som denna dimissionsrätt numera upphört, samt något skäl icke funnes, hvarföre Carlshamns stad i sagda hänseende skulle betungas med en utgift, som andra städer med lika läroverk icke hnge vidkännas och hvaraf lärarne icke hade någon förmån, emedan deras aflöning vore densamma, ehvad detta bidrag utginge, eller icke, har, med tillkännagifvande att stadens innevånare förklarat sig icke vilja för längre tid, än nuvarande statsreglering omfattar, detsamma erlägga, förslag blifvit väckt att nämnde bidrag måtte med utgången af innevarande statsregleringsperiod upphöra och således icke vidare varda inberäknadt uti elementarläroverkens allmänna tillgångar. Till bestyrkande af berörda uppgifter hafva hos Rikets Ständer blifvit företedda dels, i bestyrkt afskrift, E. K. Maj:ts den 24 Mars 1813 till Domkapitlet i Lunds stift aflåtna nådiga Bref, enligt hvilket E. K. Maj:t, efter det Carlshamns borgerskap till upphjelpande af lärarens vid stadens trivialskola aflöning anslagit en årlig summa af 500 R:dr Banko, fastställt åtskilliga af stadens innevånare vid nämnda sjelfvilligt åtagna beskattning fästade vilkor, bland andra, att undervisningen skulle uppehållas till det omfång, att ynglingar derifrån kunde till universitetet dimitteras,^ dels ock utdrag af Magistratens i Carlshamn protokoll för den 18 Oktober nästlidet år, hvaraf inhemtas att stadens röstberättigade innevånare vid allmänt sammanträde nämnde dag ansett berörda bidrag icke böra utgå för längre tid än nuvarande statsreglering omfattade.
Hvad Hr von Hartmansdorff anfört, häntydande derpå att Presteoch BorgareSt:n ej, då frågan om den lika arlsrätten var före, liörde efter hvad R. o. Ad. gjorde, lärer ingalunda passa in på delta betänk , enär nämnda Stånd då bilöllo ett betänk., sorn afsåg lika arfsrätt för de öfriga Stånden, sorn de sjelfva hade, hvilket de ansågo för sig och detn lika fördelaktigt; men här är åter motsatsen i fråga, eller att de lagar, som vi anse böra gälla för oss, i detta fall ej för de öfriga Stånden skulle vara lämpliga och ändamålsenliga, förmodligen emedan vi tilltro oss större moralitet och förstånd vid disponerandet af vår egendom. Jag yrkar bifall till betänkandet. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtsk:s betänk. N:o i 12. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de gjorda anmärkningarna föranleda betänkis återremitterande. Ropades ja och nej. % Uppå derefter framställd propos. blef betänk. N:o t 12 af R. o. Ad. afslaget. Frih. Cederström reserverade sig emot delta beslut. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Lördagen den 19 September i84ö. Plenum kl. 6 e. m. Justerades ii prot.utdr. för denna dag f, m. Föredrogs ånyo LagUtskrs den 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk. N:o 1 13, i anledn. af så väl K. M:s nåd. propos. med förslag till förändrade stadganden rörrde bysättning, som ock särskildt i detta ämne väckta motioner. Hr af Grubbens, Nils Wilh.: Jag beklagar ganska mycket, att min motion blifvit af Utsk. styckad.
Ull, är lika beskyddad af tullen som de, §4 Eevillningi-Utskottets Betänkande N.o 27. hvilka funnit deras fördel uti att anlägga Schäferier af så kallade Electoral-får, och hvilket synes instämma med ofvan» herörde Kongl. Majrts Nådiga förklarande i ämnet. Den é’nda betänklighet, som mött Utskottet vid bestämmande af denna medel-tull, är den strid, som härigenom uppkommer emot den grundsattsen, att en för Rikets Näringar behöflig rudimateria bör hafva den minsta möjliga införsels-tull; men, utom det alt denna strid är en oundviklig följd deraf, att denna rudimateria tillika utgör en af Rikets egna, icke obetydliga, Ländtmannaprodueter, som icke bör uppoffras för Stadsmanna-interesset, förekommer härvid, att det föreslagna tull-beloppet ändock är lågt, om det jemföres med ett rättare förtullnings-värde, än det, hvarefter förtullningarne hittills skett, och alt Fabrikanten, förutsättande, att han äfven behöfver införskrifva fin Ull, uti den lägre tullen på detta senare slaget, som uppkommer genom en medel-tull, har full godtgörelse för den obetydliga förhöjningen å den grofva Ullen, utöfver hvad den hittills rättligen bordt utgöra, om förtullnings-värdena varit högre; blifvande förhöjningen ännu min - Bevillnin"s~Uiskottets Betänkande N.-o 27. 85 dre och knappast någon, om förslaget, att denna varu-arlikel jemte några flera rå-ämnen skola blifva befriade ifrån Stads-tolagen, vinner Rikets Ständers bifall.
I afseende på föremålet för anmärkningen skall jag, vid detta tillfälle, ej fälla något omdöme, ehuru det synes mig, som man ägde mera skäl att göra anmärkning mot 1812 års Ständer, än mot Konungens nu ifrågavarande 06 H. 11 Den 16 Mars f. m. Rådgifvare. Men det förundrar mig att Herr Rosenqvist, hvilken så ofta yttrat sitt missnöje med nuvarande ConstitulionsUtskotts obenägenhet att godkänna väckta anmärknings-anleduingar, varit så angelägen att framlemna den ifrågavarande anmärkningen till just detta Utskott. Idan synes icke hafva kommit ihog, att om anmärkningen nu blifvit upptagen och, efter hvad man i sådant fall af detta Utskott kunnat förmoda, ogillad, skulle den icke vidare kunna upptagas vid nästa Riksdag af ett ConstitutionsUtskott, som måhända vore mera benäget att godkänna anmärkningen. Jag tillstår, att om Konungens Rådgifvare hade anledning att befara denna anmärkning, var det å deras sida man bordt vänta största omsorgen att få anmärkningen vid denna Riksdag upptagen; och jag kan derföre ej instämma med dem, som yrkat återremiss, ty om nuvarande ConstitulionsUtskott verkeligen skulle upptaga anmärkningen, kunde den icke nästa Riksdag ånyo förekomma. Hvad serskildt beträffar den i Utskottets Memorial innefattade princip-fråga, torde det tillåtas mig, att äfven yttra några ord derom. Såsom ledamot af trenne Riksdagars ConstitutionsUtskott kan jag intyga, det praxis varit, att Utskottet ej befattat sig med mål, tillhörande en senare tid, än Riksdagens början; men jag tror ej, att den uppläste § af AnsvarighelsLagen utgör något hinder, och går fullkomligt in på Herr Hjer - t Den 16 Mars f. m. 163 tas tydning i detta afseende. Man liar påstått, att Konungens veto skulle undergräfvas, om anmärkningar finge framställas äfven mot åtgärder, som blifvit vidtagne under Riksdagens lopp. Men jag får erinra, att
Det nu föredragna memor. innehåller en uppgift om LagUtsk:s förfarande; och som detta Utsk. ej inkommit med något jemnkn:smemor., bör Exped.Utsk:s anmälan öfverlemnas till LagUtsk., som skall förstärkas, örn frågan befinnes af den beskaffenhet, att den icke kan förfalla. Underteckn. -Ridd.Secret.: Förhållandet är, att LngUtsk. efter erhållen återremiss af dess under N:o 70 afgifna betänk. rör:de förändrad redaction af a3 cap. i § Ärfdab:n, uti svaret på återremissen, eller i betänk. N:o 109, jemte någon förändring af sitt förslag i afseende på redactionen af nyssnämnde lagrum tillkännagaf, att ingen påminnelse blifvit gjord inom någotdera af RiksSt:n vid Utsk:s hemställan, att de förmyndareförorduanden, som hädanefter meddelades, skulle innefatta fullständig underrättelse om hvad förmyndare enligt berörde lagrum hade att iakttaga. R. o. Ad. afslog betänk. N:o 109, Presteoch BondeStm biföllo det, hvaremot BorgareSt., lika med R. o. Ad., afslog detsamma, utom hvad angick förslaget om lydelsen af förmyndareförordnanden. LagUtsk. har ansett denna sista fråga förfallen med hufvudsaken och derföre icke inkommit med något jemnkntsbetänk.; men Exped.Utsk., som vid granskning af Ståndens prot.utdr. öfver ämnet kommit i tvifvelsmål, huruvida hela frågan borde anses förfallen, har nu förfrågat sig hos Presteoch BondeStm. PresteSt. har deröfver afgifvit följande beslut: "Ståndet förklarade, att den i Exped.Utsk:s memor. "omförmälda fråga borde anses hafva förfallit.” Då således R. o. Ad. afslagit denna fråga, oeh PresteSt. numera ansett den böra förfalla, Uro redan 2 Stånd ense derom. Frih. Cederström:
Hr Leijonancker har sagt, att det ej blifvit beslutadt inom Stats-Utsk:t att ej tillstyrka lån till några nya jernbansföretag. Att något sådant beslut ej blifvit fattadt, kan väl vara sannt; men den värde talaren vet nog lika väl som jag, att den åsigt i allmänhet der gjort sig gäl - 388 Den 17 Maj e. m. lande, att man såvidt möjligt ej borde tillstyrka lån till dylika företag. Samme talare har sagt, att man borde gå så långt, som tillgångarne medgifva. Sannolikt är lian dock ej i okunnighet derom, att E. St:r redan beviljat mera än tillgångarne medgifva, och att vi derför hafva brist och måste låna oss fram. Slutligen har den värde talaren låtit förstå, att statsverkets ställning ej skulle vara sådan, som jag tagit mig friheten att på grund af officiella siffror för E. St:r framlägga den; och han har sagt, att man utan ringaste svårighet kan anskaffa medel till ifrågavarande lilla lån. Jag vill då göra Hrr:ne uppmärksamma på ett sätt, hvarpå den värde talaren vill anskaffa penningar, för att derigenom framlägga hans finansiella åsigter. Uti en reservation, som han afgifvit emot Utslcts i fråga om Frövi—Falu-banan fattade beslut, har han föreslagit, att, för anskaffande af de till denna bana erforderliga o), milhr rdr, de obligationer, hvilka återstå å det år 1864 i England kontrah orade lån, skulle bringas i cirkulation. Jag tror i sanning ej, att många af E. o. Ad:ns ledamöter skola gifva sitt bifall till en så beskaffad finansiell åtgärd. Med undantag af dylika operationer tror jag ej, att talaren skall kunna visa något sätt, att få medel till de anslag, hvilka han vill bevilja. Jag yrkar fortfarande afslag å Utsk:ts hemställan. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till (Ttsk:ts förevarande hemställan och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o.
Hullenberg i anseende till (lere års missvext och de betydliga omkostnader Hultenberg nedlagt, ej mindre å sjelfva kungsladugårdens skötsel, bäld och försköning, än uppförandet af en dyrbar karaktersbyggnad; hvilket allt genom fullständiga handlingar och särskilda intyg blifvit vitsordadt, ej mindre af Konungens Befallningshafvande i Calmar län, än äfven genom sockenstämmo-protokoll af Kepplinge och Köpings församlingar, samt särskilda intyg af enskilda personer, hvilka alla enhälligt understödt den ansökan om eftergift af oguldet arrende, som arrendatorn Hultenberg till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifvit. Kongl. Kammar-kollegium och Stats-konloret hade äfven i underdånighet tillstyrkande utlåtande afgifvit och hela Stats-Rådet enhälligt tillstyrkt denna Kongl. Maj.ts nådiga Proposition. Denna Kongl. Mflj:ts nådiga Proposition blef af Rikets Ständer remitterad lill Höglofliga Stats-Utskottet, som i afgifvet utlåtande förklarade ”i förevarande fall sådana omständigheter vara för handm, att ett mdantagsförhdUande här anses ega rum”; i följd hvaraf Höglofliga Stats-Utskottet i afgifvet Betänkande den 51 Maj 4800, hemställde: ”/ betraktande häraf, och enär flere af vederbörande auktoriteter vitsordade bevekande omstäntfigheter i förevarande fall äro för handen, får Utskottet vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, alt bifalla hvad Kongl. Maj.t i ofvanberörda hänseende täckts föreslå.” Delta Slats-Ulskottels Betänkande blef af Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallet, men af Borgareoch Bonde-Ståndet afslaget. Två
Beträdande slutligen lämpligaste sättet att använda den till Teknologiska institutets disposition nu upplåtna egendom, hade Ofverintendents-embetet ansett med det allmännas fördel mest öfverensstämmande, att egendomen, som efter Institutets bortflyttning icke vidare vore för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning behöflig, å offentlig auktion till den mestbjudande försåldes, hvarigenom, enligt Ofverintendents-embetets öfvertygelse, för samma egendom borde kunna erhållas en köpeskilling af åtminstone Femtio tusen B:dr B:ko. Föredragande Herr Departements-chefen anmälde i underdånighet, att då, efter det medel till den ifrågaställa nya byggnaden blefve af Rikets Ständer beviljade, någon tid nödvändigt måste åtgå innan undervisningen kunde i den nya lokalen taga sin början, samt derförinnan åt läroverket icke kunde gifvas den fulla utsträckning, som i Styrelsens omförmälda förslag vore afsedd, någon minskning i den uppgjorda nya allöningsoch utgifts - Bit. JY° 5 till Kongl. Majus Nåd. Prop. NI 1, om Statsverket 185C. 85 staten syntes under den närmaste framtiden kunna ega rum; i hvilket afseende ock, på Herr Departements-chefens anmodan, Institutets föreståndare aflemnat ett nytt förslag till stat, dervid årsanslaget blifvit nedsatt till Trettiotre tusen R:dr B:ko; hvadan, efter afdrag af nuvarande statsanslag, 14,100 R:dr B:ko, återstående 18,900 R:dr B:ko, eller 28,350 R:dr Riksmynt, utgjorde det årliga belopp, som vore behöfligt att till ifrågavarande ändamål af Rikets nu sammanträdande Ständer begäras.
Med afseende på den tillgång, som enligt 103 punkten härofvan skulle tillfalla läroverket, har Utskottet ansett tillräckligt om ena hälften utaf det af Kongl. Maj:t för ifrågavarande ändamål äskade belopp beviljas såsom anslag och den andra såsom lån på samma vilkor, som vid sistlidne riksdag medgåfvos Jönköpings samhälle för ett likartad! ändamål; och hemställer Utskottet alltså. att, såsom bidrag till uppförande af en ny byggnad för ett på båda linierna fullständigt elementarläroverk i Halmstad, i eldighet med den nya ritning, som varder af Kongl. Maj:t fastställd, Rikets Ständer måtte dels bevilja, till utgående från Riksgälds-kontoret, ett anslag för en gång af 25,000 R:dr, dels anvisa ett låneunderstöd af 25,00 R:dr, att likaledes från Riksgälds-kontoret utbetalas, emot vilkor att, sedan detta lån, derför bör aflemnas en sådan skuldförbindelse, som af fullmägtige i nämnda Kontor antages, under fem års tid fått utan ränta innehafvas, fem procent ä detsammas ursprungliga belopp skola före slutet af hvarje år till Riksgälds kontoret inbetalas, af hvilka fem procent beräknas ränta efter fyra procent för det obetalda lånekapitalet samt det överskjutande beloppet kommer att såsom kapitalafbetalning å lånesumman afgå, intilldess denna blifvit till fullo gulden. 106:o. Utaf högstberörda nådiga Proposition inhemtas dessutom, rörande gymnastiklokalen i Calmar, hurusom densamma, belägeu i ett mindre stenhus å farmer - 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 139. (Fortsättning.) kets tomt, och innehållande endast 17 alnar i längd och 12 i bredd, föga motsvarade sitt ändamål vid ett läroverk med öfver 330 lärjungar, hvartill komme att den icke hela läseåret kunde begagnas i anseende dertill, att den vore försedd med alltför tunna väggar, för att under den kallare årstiden kunna uppvärmas.
Jag hyser ej den förmätna tankan, att vara financier; dertill fordras en långvarig erfarenhet och djupa insigter, men mig synes, att för verkställande af en mynt-realisation, måste man hafva myntbara metaller. Ett mynt som bestämmes annorlunda, än genom utbyte mot metall, liknar en fogel, som flygande höjer och sänker sig ömsom i luften. Det vore visst bra att kunna realisera, men blefve åter frågan endast om en fixation af myntvärdet, så tror jag, att detta skulle säkrast bestämmas om man i Banken hade en bestämd fond, som ej fick rubbas eller utgifvas och i öfrigt stadgade en permanent BancoSedelstock, som hvarken finge förökas eller förminskas. Olika handels-förhållanden kunde väl stundom tillvägabringa någon obetydlig ojemnhet, men detta händer ej blott i Sverige, utan afven i alla andra länder. Herr Rosenblad: Friherre Cederström har anmärkt skillnaden emellan ett ögonblickligt och ett successivt återförande af Banco-Sedlarne till al pari cours och yttrat, att det var endast detta senare, han ansett verkställbar och Önskligt. Jag medgifver visserligen att detta vore mindre förstörande, mindre orättvist än det Den 26 Februarii, ?8 7 förra, men det hindrar ej, att det likväl är bada delarne. 1766 års Ständer beslöto att myntet successivt under 8 år skulle bringas till al pari, men verkningarne voro likväl till den grad förstörande för enskilta välståndet och näringarne, att 1768 och 1769 årens märkvärdiga händelser deraf föranleddes. Vissheten att myntet skulle stiga i högre proportion årligen, än räntan för dess begagnande utgjorde , verkade att man med mera förmån kunde låta det ligga ofrugtbart på kistbotten, än begagna det i allmänna rörelsen, hvarigenom riket på en gång blef i saknad af större delen af sin penningestock, till största känning för alla näringar. Samma exempel har Danmark de 9 sista åren framvisat, då i bredd med ett ständigt forbättradt mynt äfven allmänna förlägenheten och nöden stigit.
Men de första antydningarna hafva vi från en tid långt mer aflägsen än våra fäders invandrings, från de dagar redan, då våra fäder och Indiens folk voro bröder med samma språk. Alla dessa företeelser visa sig vara oberoende af menniskans vilja, de äro icke artificiela, utan naturliga. En annan sakernas ordning varseblifva vi på Island. När landnamsmännen kommo dit, förde de med sig medvetandet af de rättsliga förhållandenas vigt. De tidigaste nybyggarne, som kommo till orter, der kanske aldrig en menniskofot hade trampat jorden och der det ingen granne fans, med hvilken några tvister om mitt och ditt kunde uppstå, nedsatte sig icke på måfå, utan bestämde från början, hur långt de ville att egorna skulle gå och sökte genom en med vissa ceremonier utförd gränsbestämmelse gifva sin besittning religiös helgd. Landnámaboken, som skildrar i rad bosättningarna, begagnar just uttrycket “helga“ ett område. Med eld helgades det. Antingen skedde det så, att man vid ena ändpunkten af gränslinien upptände en eld, medan solen ännu var i öster, och sedan den ena elden efter den andra, på sådana afstånd, att man från en eld såg röken af den nästa. Dermed skulle man fortfara, tills solen stod i vester12. Eller ock kunde man rida med en glödande brand omkring det område man ville tillegna sig. Båda delarne kallades att fara med eld om landet. Eller ock gjorde man som Helge magre, när han hade beslutat sig för att intaga för sin räkning Öfjärden mellan dess båda yttersta näs han tände upp eldar vid hvar flodmynning i fjärden och helgade sig så förmodligen hela floddalarna och det innanför liggande landet åtminstone till fjällen, liksom i en senare tid staterna på Nordamerikas ostkust ansågo sig besitta allt det innanför liggande landet. En qvinna synes icke hafva fått med eld fara kring sitt område; hon fick så stort område, som hon kunde på en vårlång dag kringrida på en tvåårig, välfödd qviga. Man lyckades dock icke alltid äfven genom dessa försigtighetsmått försäkra sig om orubbad besittning.
Har man sedan lyckan att få sol in i rummet och släpper in den i fulla floder, då är ett sådant rum mycket vackrare än många rikas praktgemak. För dem, som själfva i stad eller på land hafva tillfälle att inreda sin lilla våning eller sitt rum, vill jag framhålla några goda regler. Den första är att knappt något värkar stilfullare än den norska seden, att göra väggar och tak af trä, som antingen behåller sin färg och endast betsas, eller också målas i några toner. Jag har i Norge sett en vacker ljusblå vägg med röda tulpaner upptill som bård, en röd vägg med grönt och hvitt liljeornament upptill och så vidare. Vill man däremot hafva tapeter, då bör man lika noga, som man aktar sig för sjukdom eller skulder, akta sig för de mörka tapeterna, med meningslösa ornament, rödbruna eller svartgröna eller brungrå pladaskor, dem man stundom sökt försköna genom sirater i guld. Af sådana tapeter blir man, i synnerhet i ett land som vårt, med en lång, mörk tid, alldeles mjältsjuk. Framför allt är en ljus, lugn tapet med mild färg i sofrummet af värklig vikt för hälsan. Det är farligt, ej blott för ens närver utan ock för ens ögon, att mötas af det fula, röriga och meningslösa! Och sådana tapeter slå dessutom skoningslöst ihjäl allt, som hänges på dem eller ställes emot dem! Man kan nu, för en ganska billig pänning, erhålla de vackra, ljusa, glada engelska tapeterna med deras stiliserade växtoch djurmönster. Dessa passa bra i rum, där man inte har mycket att hänga på väggarna. För konstvärk bilda dessa tapeter däremot sällan en riktigt god bakgrund. En sådan får man allra bäst genom en tapet, hvars mönster endast helt obetydligt skiljer sig från tapetens botten eller allra hälst genom en helt enfärgad vägg. Enfärgade tapeter äro dyra. Men man gjorde förr på landet sina enfärgade tapeter själf: man målade med limfärg blekrödt eller blekblått eller grönt på papp, eller "marmorerade" tapeten med att sedan stänka ett par andra färger mot grundfärgen. Nu kan man mycket enkelt skaffa sig en enfärgad vägg genom att köpa tapeter för tjugufem öre rullen. Ty just dessa, de allra billigaste tapeterna, hafva en mildgul eller grågrön eller blekröd ton på afvigsidan.
265 tadt och fullt beherrskadt, hvarför framställningen far en mera banal karaktär. Här söker nian förgäfves den lugna gskådlighet och de fina detaljer, som utmärka t. ex. " Glada gudars hjelp " - för att alls ej tala om den lifskraftiga fantasi, som genomströinmar detta stycke och framblixtrar i rader sådana som följande: - " Yngste guden löste skon och lagade i den Tid nattens vintergata på några kol i kinam %monskåln ett litet svart elektriskt laddadt moln. Han lät det falla genom mörkret sakta på bagarstugan, i hvars skorstensrör man kunde högt från himmelen betrakta det glöd, som sken i askan iiedaiifor. " Bland " Ensamhetens tankar ": delvis något sökta och lieine-imiterande, finnas dock flere stycken af verkligt värde. SA den fina stämningsdikt som börjar: " från lägerbålet i öknen står röken i vindlös natt " - så äfven den om stenkorset på Harz, hvars sista rader lyda: ?Hur hinna att g i d a det lumpna, säg, då så mycket stort blef a t t glädjas &amp; t? Hvad båtar mitt hat, då jag brister i gråt för ett lutande kors rid min väg? Det ä r verkligen egendomligt att se, hur förf. med allt sitt varma försvar för sorglösa naturbarn, som ha stundens njutning till lag, dock liksoni i obevakade ögonblick låter framskyimta starkare syrnpatier åt ett helt annat håll. Ett exempel härpå är den mästerliga, halft allegoriska skizzen " Hvarför det ä r möjligt ", der han framställer Moses som en af de få store, som vi måste beundra och som göra det möjligt för OSS att ej förakta människan. Ett annat är " Bethlehem ", en skildring på omvexlande vers och prosa af ett besök i den judiska staden. Han berättar här, hur de ryske bönderna profva Jesu sko och tecknar i en af varm beundran genomskimrad bild, till livilken en Tolstoy kunde h a stått modell, den, till hvars fot skon skulle ha passat.