Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Eder denna fråga om icke för att uttala några varnande ord i den förhoppning, att de ej skola misstydas eller illa uptagas. När de påtagligen icke kunna hafva någon annan afsigt än att E. o. Ad. Den 1 D ecember. 19 måtte begagna sitt rättmätiga inflytande för att suppleera hvad som synes fela i förutseende och icke låta våra bundsförvandter tro att vi icke förmå eller våga sjelfve bedöma vår ställning. Ehuru man gjort sig stora förhoppningar på denna liiksdag, i jemförelse med den föregående, kan jag dock icke säga, att de ännu synas hafva särdeles realiserats. Jag vill dermed icke hafva sagt, att det som visar sig på ytan, särdeles inom detta hus, ger anledning till några större farhågor eller betänkligheter. Ty ehuru Riddarhuset vid början af denna Riksdag, synes hafva delat sig i en konservatif och en liberal fraktion, — något egentligt tecken till parti har jag ännu icke kunnat spåra — kan jag dock icke förstå annat, än att massan af Adeln är benägen för en sammanjemkning derhän att dessa fraktioner, då man får se hvari de möjligen äro sk i I jäktige, kunna öfvergå till ett enda fosterländskt och politiskt kraftfullt Riddarhus. Det ena har ganska visligen behållit den makt, som det vid en föregående Riksdag inom sig organiserat; det andra åter synes ännu icke hafva angifvet, huruvida det har något program och ansluter sig till någon viss princip, eller om det ännu så länge blott intager en afvaktande ställning. När förhållandena äro sådana, vågar jag, som hörer till intetdera, vördsamt hemställa om ej enighet är möjlig, äfvensom antyda hvad jag anser böra vara föremålet för R. o. Ad:s gemensamma sträfvande vid denna Riksdag. Efter min förmening skulle man kring den vitala fråga, som alla dessa motioner om Rikets försvar innebära, kunna bilda något, hvarför man olyckligtvis ej har något annat namn än det illa anskrifna af opposition, men som jag för min del skulle vilja kalla en förening af fosterländska åsigter inom hela Riddarhuset, då, såsom jag vill hoppas, uttalandet af sådana åsigter på detta rum skulle ofelbart vinna samklang från de öfriga Stånden.
Således hafva Statens tjenstemän deraf att fiskena få uti kronans Jordeböcker fortfarande qvarstå, ingalunda det besvär, som man förespeglar; och jag vågar också påstå, att desse t jenstemän ej heller någonsin öfver ett dylikt besvär fört ringaste klagan, men följden af detta uteslutande blefve ofelbart den Hr Rosenblad omförmält och jag tror det icke vara väl betänkt alt vidtaga en åtgärd hvarigenom kronan öfverger och på detta sätt afhänder sig en egendom, hvilken, ehuru för det närvar, af beskaffenhet att icke gifva inkomst, likväl i framtiden kan bli ganska vinstgifvande. Ty vi vete del nogsamt, att fisken äro af den natur, att de vissa perioder kunna vara af intet värde, men andra åter lemna en betydlig inkomst, hvarföre också lagstiflarne städse iakttagit den försigtigheten i afseende på arrendetidens fastställande för kronans fiskevatten, att de aldrig bestämt denna tid till likhet med den för jordegendom, nemi. 30 år, utan vanligen till 6 år och aldrig utöfver 15. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Här yrkas i allmänhet återremiss af förevar, betänk, men hvilken skall väl följden deraf blifva? Jo, man vill att Utsk. skall inkomma med förteckning å de fisken hvarom här är fråga, nemi. på dem, som icke kunna mot någon afgift blifva utarrenderade och till följd deraf skulle ur Jordeböckerne aiföras. Man vill hafva en utredning öfver hvarje sådant fiske, för att kunna bestämma de flere eller färre skäl, som kunna finnas för en sådan åtgärd. Jag hemställer huruvida det skulle blifva möjligt för R. St. att genomgå alla dessa utredningar öfver flere hundrade fisken, hvilken grund för sitt omdöme man deraf skulle kunna hemta, och om följden egentligen skulle blifva någon annan än att man omsider fann sig omöjligen kunna på verkliga skäl fatta något bestämdt omdöme om livart och ett af dessa fisken och slutligen fann sig nödsakad att afföra alltsammans. Mig synes gom skulle en besparing vinnas både af lid och möda, örn man nu Den 20 Februari. geuasl afsloge della utlät, enär K. o.
Sålunda, ehuru vid det brukliga års-ombytet tned åkerjorden behofvet af mellanstängsei, då en bys besådda åkergärde gränsade till en annans trädesgärde, var ömsesidigt, enär det träffade den eea byn det ena året och den andra byn det andra, beräkesdes släcgslea i början blott för ett enda år och borttogs sedan grödan blifvit; iabergad. Landbo var då äfven berättigad att vid afflyttning tega gärdesgård med sig. I längden kunde man likväl icke undgå att inss, det en varaktigare inrättad stängsel, som kunde begagnas i flera år, medförde störro förmon, och att det var lättare för hvardera byn «tt underhålla dan slående hägnaden, än att h vartannat år uppföra hela stängseln å nyo. Så uposlocl öfverenskommelsejjatt gemensamt underhålla stängseln, och det var af de förut bestående förhållanderna enj gifven följd, att hvardera byn hede lika nytta deraf och således skulle taga Hha del i hägnaden. Af den härutinnan till häfd blefna vanan fick stängseliVitsordet sitt upphof, d. v. s. det blef on i Lag bestämd rättighet att fordra grannes deltagande i stängsel, livers ömsesidiga nytta lagstiftaren förutsatt såsom gifven. Vitsordet var emedlertid, just med afseende åda sådan förutsättning, i början inskränkt, såsom det synes, till allenast de fall, då Dyarne förut brukat slänga sig emellan. Der mellanstängsel ej förut begagnats, förblef vid regeln, att den, som ville hafva och behöfeka hägnad* fick anskaffa den sjelf.
Ständers wid innewarande Riksdag faststälde Regeringsform Högloft. Hemliga Utskottets befattning blifwit inskränkt blott til Utrikes och Ministeriella ärenden, hwaröfwer Kongl. Majit i Räder kan finna godt at inhemta Utskottets räd och yttrande. Enligt 5Z §. uti nytzbcrörde Regeringsform, tilhörer det Stats-Utffottet at utreda och för 444 Dsn 26 Ir-lir. för Riksens Högloft. Ständer upgifwa StatsWerkets och Riksgälds - Werkets tilständ, förwaltnmg och behof, hivarigenom gransen för Stats - Utskottets befattning tyckes wara utstakad, enar Utskottet med nägon serskild Instruction icke blifwit försedd. Och dä ä ena sidan Stats-Utskottet icke kan wara tilständigt at sträcka sin befattning utöfwer deste föremäl, eller utan Remist ifrän ke respective Riks - Standen ens til öfwerwägande uptaga Beswars - eller Ansökningsmäl; och ä den andra någre skrifter af enskilde personer emot de af respeetive Riks-Standen widtagne beflut icke fä uti Ständens Plena föredragas , spncs wägen wara alldeles stängd för Riksgälds - Contoirets och General AstistanceContoirets Betiening, äfwensom för andre personer, hwilka i en eller annan matto h afwa a t staffa med deste Werk, at med deras enstilta äligganden och angelägenheter nalkas Riksens Ständer och anropa deras rättwisa och ädelmod. Af denna anledning och dä med Riksens Högloft. Ständers ömhet för hwarje Medborgares rätt icke star at förena, at den som antingen tror sig äga stät til klagan öfwer honom tilfogadt lidande eller eljest behöfwer wända sig til Riksens Högloft. Ständer uti nägon sak, hwarpa dest »välfärd hufwudsakeligen kan bero, skulle sakna den för honom enda öfriga til - Den' 26 Julik.
M. förklarat sig vilja släta riksdagen d. ?.o i denna månad, samt att för närvar, på R. o. Ad:s bord hvila åtskilliga ärende!', hvilkas uppskjutna handläggning möjligen han komma att icke obetydligt förlänga riksdagen. Jag hemställer derföre, om vi icke ju förr desto hellre kunde få afgöra detta mål, och får hos Hr Gr. o. Landtm, altså vördsammast anhålla om propositions framställande. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har endast att vördsamt anmäla den omständighet, att, ehuru jag till Utskrs prot. reserverat mig emot det beslut, som af Utsk. blifvit fattadt, jag likväl icke blifvit uppförd bland reservanterna. Jag hade bort anmäla detta vid början af denna diskussion; men jag var hindrad att då infinna mig, och får nu lemna denna upplysning med tillägg, att jag, som redan vid första uppkomsten af detta ärende tog mig friheten att derom gif va min öfvertygelse tillkänna, icke sedermera funnit något skäl att frångå den; tvärtom har jag vid närmare betänkande blifvit ytterligare styrkt i min öfvertygelse om nödvändigheten att göra Riddarhuset qvitt sådana yttranden och sådant framställningssätt som de, till hvilkas införande början genom ifrågavar. uttryck blifvit gjord. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s nil föredragna utlåt. Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. förklarade, att då redan förut votering af en en ledamot blifvit begärd, komme den nu att äga rum. Hr Oxehufvud: Jag anhåller, att contrapropos:n må blifva i enlighet med det mom. i Ridd.Ordn., som utesluter Hr Crusenstolpe från säte och stämma vid denna riksdag. Upplästes till justering och godkändes följande voter:sproposm:
Utom de tre Kanslister, som Utskottet, med stöd af 24 § Riksdags-ordningea, antagit och hvilka i egenskap af Notarier anställas till tjenstgöring på Utskottets tre Aldelningar, har Utskottet, på grund af den vid flera föregående riksdagar vunna erfarenhet, funnit göromålens behöriga och skyndsamma gång påkalla biträde af ytterligare tre Kanslister; hvarföre Utskottet hemställer, att det må tillåtas Utskottet, att, utöfver den i Riksdagsordningen bestämda kansli-betjening, antaga och, i mån af behof, i tjenstgöring inkalla tre Kanslister. Stockholm den 4 November 1859. På Höglofl. llidderskapet och Adelns Ledamöters vägnar: G. Lagerbjelke På Vällofl. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar: J. G. Schwan. A. G:son Bennich. På Ilögvördiga Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: J. Nordlund. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar: J. Holm. Lili. till B. Ank. lill Exp.-Utsk. den 12 JNov. 1859, kl. 11 f. m. Memorial, om återlemnande af en utaf Johan Johansson från Calmar län inom Bonde-Ståndet väckt motion. Från Bonde-Ståndet liar Bevillnings-Utskottet den 7 innevarande månad fått sig tillsand en af Johan Johansson från Calmar län inom bemälda Riks-stånd väckt motion om den förändring i tiden lör krono-utskyldernas erläggande på Oland, att personel och bevillnings—afgiftcrtie, i stället för i Februari oell Mars måriader, skulle erläggas inom November månads utgång, samt ordinarie räntan och öfriga på markegång beroende skatter uppbäras i Juni eller Juli månader; men då Utskottet anser denna fråga icke tillböra de ärenden, hvilka, enligt 70 § Regerings-forrnen och 31 § Riksdagsordningen, utgöra föremål för Bevillnings-Utskottets handläggning, får Utskottet, med stöd af 44 <§ 3 morn.
— Hidderskapets och Adelns d:o d:o: 1. 13, 22. — d:o d:o: V. 707, 713, 717. —, Rikets Ständers, för aflaggande af underdåniga uppvaktningar hos Hans Majit Konungen och den Kongl. Familjen, vid Riksdagens början: I. 9. — vid dess slut: V. 706. —, Ridderskapets och Adelns, för afläggande al underdåniga upp vaktningar hos Hans Majit Konungen och den Kongl. Familjen vid Riksdagens slut: V. 708. —, Ridderskapets och Adelns, för att till Hans Majit Konungen återlemna Landtinarskalks-stafven: V. 723. Diakoniss-anstalten i Stockholm, angående beviljande af ett anslag å 44,000 Riksdaler till densamma; motion af Herr Theodor Wilhelm Anckarsvärd: se Motioner. Diskontoch Låne-kontoren, rörande bestämmelserna i Åttonde Artikeln af Banko-reglementet om nämnde kontor: B. V. 350, 399, 403, A. 403. Diskont-kontoret, angående afskrifning af åtskilliga derstädes upptagna diskont-lån, äfvensom af balanserade öfverräntor å dylika lån: B. III. Diskont-lån, i Iråga om afskrifning af åtskilliga sådana vid Lånekontoret i Göteborg upptagna, äfvensom af derstädes balanserade öfver-räntor å dylika lån: B. I. 414, 464, A. 464. 38 — D — Diskont-lån, angående afskrifning af åtskilliga vid Diskont-kontoret upptagna dylika lån, äfvensom af derstädes balanserade ölverräntor derå: B. III, 200, 475, 486, A. 486. Diskussions-protokoll, Ridderskapets och Adelns, angående åtgärders vidtagande för skyndsammare uppsättning och offentliggörande deraf; motion af Friherre Adam Christian Raab: se Motioner. Distrikts-läkaren vid Tumba bruk, om löneförhöjning åt honom; motion af Friherre Knut Bonde: se Motioner.
Jag hade således, med slöd af sistnämnda tilikännagifvande, vågat hoppas att StatsUtsk. skulle hafva pröfvat nödigt att i betänk. N:o 354 sig öfver ämnet yttra. Då detta likväl icke skett, då TJtsk. med tystnad iörbigått Utrikes-slalsministerns anmälan om denna, under en föreg:de förvaltning uppkomna, samt för den närvar., genom anslagets nedsättning, högst tryckande brist, Ateistar för mig blott att vördsamt anhålla, det EJ. StatsUtsk. behagade laga frågan i förnyadt öfvervägande, så väl på grund af redan lemnade uppgifter, som äfven med ledning af de ytterligare upplysningar Utsk. kan finna af nöden, och hvilka, så vidt sig göra låter, skola med största beredvillighet tillhandahållas. Slutligen anser jag mig af pligt oell samvete uppmanad till den på egen erfarenhet och innerligaste öfvertygelse grundade förklaring: att Utrikes-departementct, utan ett extra-anslag för bristens betäckande, ovillkorligen skall förlamas i sin verksamhet och urståndsätta.? att , som sig vederbör, bevaka de politiska och cornmerciella intressen, hvars omvårdnad är detsamma ålagd af tvänne folk , så rättvist känsliga för sitt anseende och sin oberoende ställning till främmande makter, som det Svenska och del Norrska. Hvad under sådana förhållanden, i en oviss, måhända stormig framtid, möjligen försummas eller älvenlyras, det hjelpes ej, det försonas icke derigenom, att en embetsman, en obetydlig individ, går sin sorgliga ansvarighet, sin säkra fördömelse till mötes. Gr. Horn, Claes Fredr.: Sedan numera, efter hvad jag förmodat, ingenting vidare återstår att anföra såsom skäl för återremiss af ilrågavar. betänk, till StatsUtsk. så vill jag blott i korthet tillkännagifva, att jag ingen enda stund gjort mig den illusoriska förhoppningen alt StatsUtsk:s betänk. aog:de extra-statsreglerm skulle vinna R. o. Ad:s bifall, och att jag derföre icke heller trott det vara ändamålsenligt att i minsta mån söka afböja en återremiss af någotdera utaf de särskildta utlåtandena, som jag velat bifalla.
@årar man bern ocb illa bänbtetat, mtjle lifwet, ocb af lösören bono, tage bolft konungen ocb bolft må(S*äganben.” ©traff 5 Cap. ja (pbanbe: ”Ägen tbe ocf macbt att genajl näpfa tben meb fpö ellet fängelfe, forn (Irajfet meb flathet werf (läder,” hot blifwit uppbäfwet. Uti 17 Cap. 31 §. 1 tTCom. etbåUit följanbe fötänbra# be (pbelfe: ”Somaren lägge ben, forn meb eb fig fria (fall, wiji bag föcc> att ftg betänfa, om bon bet åjlunbar, i (laben twå månabet, ocb o lanbet till bet Sing, forn näjl efter twå månabet infallet.” §• 46. Äongl. Slaj* hot gidat 38årt ftörflag, att, bå $rä(fe*ränta fäf* jeO utom börb, bembub betaf fall göras ben, forn fattejotben äger, inom trenne månabet ifrån förila uppbubet, ocb jotbägaten wara be# rättigab, att famma tänta tiU ftg löfa, inom ben tib od) i ben otbning, forn börbeman iakttaga bör, betefl ban will fm bötbOtätt begagna. §• 47. ©emenfamt meb ^ongl.
Såsom begrafningshjelp eller understöd för sterbhusen efter aflidne obemedlade tjenstemän och vaktbetjenter vid Riksgälds-kontoret och f. d. General-assistanskontoret, ega Fullmägtige att, under loppet af hvarje år, disponera en summa af högst Tvåhuudratjugufem R:dr. § 277. (Här torde i det nya reglementet böra införas den genom bifallandet af Utlåtandet JVs 209 af Rikets Ständer redan godkända angående beviljadt understöd för Enkeoch Pupill-kassan vid Riksgälds-kontoret.) Angående lediga ijenslers bestridande och tillsättande. § 278. Den ordinarie tjensteman eller vaktbetjent, som förordnas att under inträffad ledighet, eller i anseende till sjukdomseller annat laga förfall, förrätta annan Hill. till R. St. Vrot. 1S59 & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 3 Band. 34 Höft. 3 Stats-Utsko/tets Memorial M 224. tjenst, än den lian sjelf innehar, är, med undantag af de i §§ 268 och 284 förutsatta fall, i allmänhet icke berättigad att derför erhålla särskild aflöning; dock ankommer det på Fullmägtige att, derest sådant förordnande utöfver trenne månader oafbrutet fortfarit, tillerkänna innehafvaren deraf ett efter omständigheterna lämpadt arfvode, uppgående till högst halfva beloppet af skilnaden emellan hans förut åtnjutande aflöning och löneförmånerna för den tjenst, han blifvit förordnad alt bestrida. Ex ira-ordinarie tjensteman, som vid dylikt tillfälle, på grund af vederbörligt förordnande, under minst fjorton dagar, förrättat ordinarie tjenstebefattning, åtnjuter deremot under hela den tid, denria tjenstgöring fortfar, den för lägsta tjenstegraden bestämda lön. Vid enahanda förhållande, tillgodonjuter jemväl extra-ordinarie vaktbetjent, hvilken beslridt kammardrängseller husdrängs-göromål, samma aflöning, som för den förrättade sysslan är i slaten anslagen.
Enligt 8 kap. 2 § Rätteg.-balken är Hofrätt förste domstol, der frälseman eller dess arfvinge vill genom offentligt anslag afstå dess egendom till borgenärer; men längre sträcker sig icke den privilegierade domsrätten för konkurser, som angå frälsemän. Vid Konkurslagens författande synes man icke hafva erinrat sig, att holag kan vara på obestånd, utan alt bolagsmännen äro det, eller att den ena bolagsmannen kan vara rikligen i stand att fullgöra både sina enskilda och alla bolagets förbindelser, under det en annan delägare 1 samma bolag är på obestånd. Ty hade man erinrat sig möjligheten af ett sådant förhållande; sa skulle man svårligen kunnat föreskrifva, att konkursdomstolen för ett bolag s,° efter ena bolagsmannens personliga privilegium, änskönt han icke vore på obestånd eller hans egendom afträdd. Behöfdcs det något bevis för denna möjlighet af en bolagsmans vederhäftighet, ober - ende af bolagets obestånd; så kunde man föreställa sig ett förhållande, hvilket tillika as va - ligt framställer olämpligheten af en opåkallad rubbning i den allmänna rättegångsordningen tor ett så beskafladt fall. Den rikaste man i hufvudstaden kan hafva med någon invånare 1 en aflägsen landsort förenat sig att i denna ort drifva en fabriksrörelse af mindre betydenhet, för hvars samtliga affärer den rike bolagsmannen äger mångdubbla tillgångar; men ioretaget misslyckas; han önskar att dermed upphöra; andre bolagsmannen är ruinerad; och bolagets egendom jemte denne senares afträdas till borgenärerna. Om nu den i bufyudstaden boen e — 100 — rike bolagsmannen, hvilken icke afträder sin öfriga egendom, är frälseman; så kan det väl hvarken anses nödigt eller lämpligt, att konkursens behandling skall från landsorten, der bolagsegendomen finnes och den personliga afträdessökanden bor, förflyttas till hufvudstadens Hofrätt, under hvars domvärjo ingenting annat af konkursen finnes, än den bolagsmans person, hvars egendom icke är afträdd. En väsendtlig anledning dertill, att frälsemans konkurs skall i Hofrätt upptagas, lärer vara att söka uti den dit hörande domsrätten öfver gäldenärens ansvarighet.
Om man tillser på hvad sätt IIr Strinnholm f. n. vedergälles, så befinnes, alt han, som helt och hållet sysselsätter sig med författandet af Sveriges historia, får af R. St. blott 1000 R:dr om året. Jag vill icke jemföra Hr Ekelund med Hr Strinnholm, ty den förre skref historien för skolorna. Om än brister vidlådde hans läroböcker, så voro de likväl så förljenslfulla att de begagnades i våra skolor framför dem sorn derstädes förut nyttjades. De, som best ridt pensions beviljande åt Ekelunds enka, hafva yttrat, ali den som utgifter en lärobok, hvilken allmäul vid skolundervisningen begagnats, bör derpå hafva förtjent så myckel, att hans enka icke må behöfva anlita Staten om något understöd. Men då man under lifstiden häller historieskrifvaren såsom en tiggare, är del icke underligt om enkan befiuner sig i samma författning. Hvad Ekelund beträffar, så lärer förhållandet hafva varit, att hans medellöshet satte honom utur Stånd att kunna på eget förlag utgifva sina böcker. Följden deraf blef att förläggaren egenteligen tog vinsten, och alt författaren försågs blott med nödigt lifsuppehälle, så länge hans verksamhet fortgick. Om Sveriges Ständer icke blifva besvärade af andra tiggare än sådane, som utgifvit läroböcker i rikets historia af den beskaffenhet sora afl. Ekelunds, så kommer Statskassan icke i någon fara och SlalsUlsk. ej heller i någon föt lägenhet. Jag anhåller således vördsamt alt R. o. Ad. ej måtte mot en förtjent författares enka vara lika obevåget som StatsUtsk. varit, utan bevilja henne de föreslagna 200 r:drna. Ett sådant beslut af detta Stånd skulle åtminstone upmutitra Hr Strinnholm, med förhoppning, att, när hans lifstid är slut, och det honom af Ständerne beviljade torftiga anslag uphörer, på hvilket naturligtvis inga besparingar kunnat göras, utan hvarje skuldsättning tvertom fått fylla bristen, hans enka icke lemnäs åt nöden.
Strömmen år ock pä det förra stället hvarken bred eller djup; någon öppning på bron behöfdes icke, emedan inga fartyg der passera, och läget blefve dessutom särdeles beqvämt och centralt för att jemväl inråtta denna bro till en körbro, som flera gånger förut varit föreslagen att anläggas på detta ställe, hvarigenom tillika ett annat långe erkåndt behof för hufvudstaden blefve afhjelpt. Men oaktadt en sådan sammanbindningsbana till förekommande af vådor, icke skulle blifva ämnad att befaras med lokomotiver, utan hästar begagnas till vagnarnas framdragande, så kunde detta icke hindra, att om man ville på samma sått transportera äfven passagerarevagnar med resande, helst då, énligt Friherre Ericsons förklaring, äfven för den af honom föreslagna sammanbindningsbanans begagnande meningen icke skulle vara att göra farten hastigare ån efter en, eller om detta skulle anses för mycket, till och med endast en half mil i timman. Om man sammanlägger alla dessa fördelar af öfvervigt i statistiskt afseende, en sundare belägenhet och ett ojemförligt större utrymme för framtiden, så synes Stats-Utskottets Utlåtande N:o 87. 91 för mig åtminstone något tvifvel icke återstå om företrädet af en bangårds anläggande i Stadsgården, och en på sått Utskottet föreslagit, hvarigenom alla de fördelar, som åro åsyftade med Friherre Ericsons förslag, kunna vinnas med lika eller sannolikt mindre kostnad, såvida staden afstår Jernvägen utan ersättning, och med undvikande af alla de olågenheter både för sjötrafiken och passagen öfver några de mest befarna gator, som en sammanbindningsbana öfverMålare n, Kött-torget, Riddarholmen, Norrström, farbanan vid Tegelbacken och ytterligare tvärs öfver fyra gator i Clara församling måste medföra, och af de kostnader, som blefve nödvändiga för att hålla en bevakningspersonal å alla de platser, der jern vågsrör elsen och den allmänna trafiken sålunda skulle korsa hvarandra.” af Herr G. II.