Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Angående sluteligen Revisorernes anmärkning å Commerce-Rådet Björnbergs skuld till Magazins-Dirtciionen, bestående i obetaldte Arrenden för Brännvins-brännings-rättigheten i Staden Götheborg från slutet af år 1813, får StatsUiskottet om förhållandet dermed vördsammalst anmäla, att orsaken hvarföre uppehåll med denna Skulds indrifvande kommit att äga rum, är den, att Commerce - Rådet Björnberg under äldre Arrende - tiden räknad ifrån år 1703 till och med år 180g, ägde hos Kongl. Ma ju och Kronan en öfverskjut3iide fordran för lernnad undsättnings spannmål och försålde Byggnader, hvilken fordrans utredande och bestämmande i sammanhang, med de åtskillige ersättningar som af Commerce-Rådet borde utgöras berodt på en vid^ftig och mödosam undersökning i flere års Räkenskap! r och andre Handlingar. Innan detta Liqvidation?-arbete hunnit fullbordas, skall ej Commerce Rådets skuld för sednare arrendetiden hafva kunnat bestämmas. Det ena och andra har dock nu långt före detta blifvit vetkstäld ; Men under tiden har filagazins-Directionen funnit nödigt att till ytterligare säkerhet för Kronans fordran, som löper med Sex Procents Ränta, låta, utom den vederhältige proprie borgen sorn Commerce-Rådet Björnberg vid Arrendets ingående ställt för alltsammans ovilkorliga uppfyllande, taga första laga Inteckning i flere Commerce-Rådet tillhörande ograverade Landt-Egendomar, hvarjemte Magazins - Direc - Sä2 8 Ståts-Utskottets Betänkandenl tionen,' sedan Commerce - Rådets skuld blifvit till dess belopp , genom utslag bestämd uppdragit Konungens Befallningshafvande ' i Göthe» borg att sa vida Commerce-Rådet Björnberg ej inom den 12 April detta år uti Räpteriet deponerade dess Domfäste skuld utgörande 58,407* 15.
Den i3 Mars e. m. betänkt, och jag anser det beslut, som då fattades, icke böra lättsinnigt åsidosättas, så att man på blotta anmälan frän ett Utsk., att det behöfver några cancellister för att vicariera för protocollsföranderna, skulle medgifva antagandet af en ökad cancellipersonal, helst riksdagens längd icke är känd och kostnaden således i förväg icke beräknelig. Jag afstyrker memorialet. Gr. von Fersen: Frih. Cederström, som i sitt yttrande näst före det sista äfven haft godheten ihågkomma Bevilln. Ulsk., har tillika sagt, att de personer, hvilka yttrat sig emot honom, icke kände Exped.Utsk:s memorial N:o 422 vid förra riksdagen; hvarvid jag får anmärka, att jag ännu icke erhållit upplysning, huruvida Hr Frih:s mening varit, den jag förmodade, eller om han afsett hvad memorialet under pag. 38 Litt. f. innehåller och der det heter; "Denna kostnad under innev. riksdag kan egentligen "anses hafva utgjorts af dagtractamenten, hvilka utgått till "de uti öfriga Utsk:n, utöfver hvad Riksd.Ordn:s 24 §■ med"gifver, anställda cancellister; och ehuru någon beräkning "å siffran i detta fall ej kan äga rum, lärer likväl med säkerhet kunna antagas, alt i händelse utskrifningen af de, "i och för tryckningen af hillänget, erforderliga exemplar af "Utskms memorial oell utlåtanden kunnat vid denna riksdag "verkställas på det i i:sta liiifvudpunkten Litt.
Claude är en af de första bärarne af den nya oförstådda riktningen, den som sträfvar att afsätta tonerna fullkomligt juste i deras rätta valörer, sådana han ser dem ute i fria luften. Han är en finkänslig ande, men som ej lyckas göra sig förstådd annat än af ett fåtal, mest derför att han ej har förmåga att klart uttrycka hvad han vill — det gamla missförhållandet mellan vilja och kunna — derför att han alltid söker och aldrig blir nöjd med det han finner, således aldrig kan göra något färdigt utan ändrar och experimenterar, tills hans verk blifvit fullkomligt onjutbart för andra och odrägligt för honom sjelf. Hans konstnärsskap påminner mig om en målarterm, som jag nyligen läste i en parisertidning: » de flesta måla för att lära sig göra taflor, i stället för att de borde göra taflor för att lära sig måla. » Claudes mål är inte att dekorera andras väggar, studiet är hans mål, arbetet. Det är sådana andar, som. ha största inflytande på sina yrkesbröder och på konstens gång — oni de nämligen äro starka nog att öfva inflytande — men sällan bli de förstådda eller uppburna af profaivum vidgus, som ej har ögonen öppna för deras uppgift. Det konstnärliga arbetet är Claudes mål, han liksom Sandoz lefver blott för att arbeta och han dör af detta arbete. I » Manette Salomon » frågarv Anatole, då han och kamraten bese en afliden målares taflor, som skola bortauktioneras: » Hvad dog han af? » Svaret blir: » De quoi? De la peinture, mon cher. de ce joli métier de galère-la! » Claudes död har samma orsak. Mer än en författare har skildrat ungefär denna samma konstnärstyp, ingen har haft hjerta att draga ut konseqvenserna af hans förutsättningar s&amp; som Zola gjort. Claude är en af dessa naturer, som vi litet hvar känt i lifvet och hvars entusiastiska ungdomsvänner vi kanske varit, en af dem, hvars storhet är gifven men som aldrig ändå nå den, en af dessa, som bereda framgång åt andra men ohjelplig undergång åt sig sjelfva.
Nu är denna bana for norrländingarne så * godt som en lifsfråga, och det är aldeles icke otroligt — statsministerns yttrande häntydde derpå tillräckligt tydligt — att om i de stora politiska frågorna norrländska stambanan gjorts till faktor eller vilkor, de norrländske represen-tanterne endrägtéligen skulle hafva slutit sig till den sidan, som * gifvit dem de bästa förhoppningar i fråga om stambanan. De kunde med så mycket större skäl hafva gjort detta, som icke samma specifika intresse drifver dem till en lösning af för-svarsoch skattefrågorna, som södra och mellersta Sverige har. Då det icke gerna varit tänkbart, att landtmannapartiet i sin helhet skulle hafva öfvergifvit sin nihilistiska ståndpunkt i fråga om norra stambanan for att der igenom vinna norrländingarnes understöd för de stora frågorna, så skulle norrländingarne för sin banas skull hafva kastat sig i armarne på minoriteten i andra kammaren, hvilken icke var obenägen för banans byggande. Härigenom hade antagligen en ökad opposition uppstått mot regeringens förslag, en eventualitet som grefve Posse naturligtvis icke gerna skulle se inträffa och derfor måste sträfva for att få fore-bygd genom afgörande redan nu af frågan om norra stambanan. Vi behöfva naturligtvis icke erinra om, att allt detta har giltighet endast under den af grefve Posse sjelfframstälda möjligheten, att norra stambanefrågan, derest den till nästkommande riksdag blifvit uppskjuten, blifvit en » politisk fråga », att endast under denna förutsättning en dylik kombination kunnat ega rum, ty det skulle ju äfven kunnat hända, att jernvägsfrågan fått njuta förmånen af att behandlas — såsom sig borde — for sig sjelf utan att sam-? manblandas med de stora politiska frågorna.
— N:o 186. i fråga om eftergift af det f. d. Landshöfdingen m. m. G. Edenhjelm ådörada ersättnings-ansvar för Kronans förlust — E - G1 genom Läns-Bokhållaren C. Langlets bedrägliga förhållanden. XI. 19. Expeditioner till Kongl. Majit, Rikets Ständers: — N:o 187. i fråga om sättet och ordningen för utbetalningen oell förvaltningen af de till Statens jeru vägs-byggnader anslagna medel. XI. 20. — N:o 188. angående fribrefs-rätt för Kontrakts-Prostar i em betsärende!]. XI. 20- — N:o 189. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, med förslag till Författning, angående ansvar för förfalskning och bedrägeri. XI. 21. — N:o 190. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara myndig. XI. 21. — N:o 191. i anledning af väckt fråga om stiftande af lag, angående ordningen och vilkoren för utländsk mans upptagande till Svensk medborgare. XI. 21. — N:o 192. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel. XI. 21- — N:o 193. angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel. XI. 21, 43- — N:o 194. angående reglering af utgifterna under Riks-Statens Fjerde Hufvud-Titel. XI. 1 1G — N:o 195. angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel. XI. 116.
Den 20:de dennes, eller Svenska Akademiens, högtidsdag, voro vi efter vanligheten på stora Börssalen. Om de utdelta priserna och de belönta skrifterna får du i Postoch Inrikes-Tidningar en fullständig beskrifning, det är således icke dervid jag vill uppehålla mig. Jag vill endast nämna att vi der gjorde en herres bekantskap. Jag som Fru, är alltid med Sophie på alla nöjen: det roar mig sällan, men denna gången var jag oändligt road. Vi fingo god plats, aldra öfverst och främst. Knappt hade vi hunnit sätta oss förrän en ung karl lorgnerade Sophie. Det är annars ingenting ovanligt, ty hennes bländande skönhet ådrager sig ju allas blickar, hvar hon visar sig. Emellertid var denne så ihärdig och syntes så förtjust, att han icke såg något annat än Sophie. Din pappa kom en stund sednare och fick, mot all förmodan, plats bredvid oss. Den främmande närmade sig honom, och hur han pratade, ställde han sig så in med morbror, att han, då han följde oss ända till vagnen, fick löfte att följande dagen göra visit, hvilket han icke underlät. Efter en förnyad visit, blef han af morbror hitbjuden och har sedan varit här alla dagar. Som jag tror, så kommer han att med det snaraste öka antalet af Sophies många friare, ty han följer henne som skuggan och synes alldeles hänryckt af henne. Julafton var han icke här, emedan han då var för mycket obekant i huset, men Sophie fick bland sina många julklappar en dyrbar theaterkikare och en lika dyrbar sevigne, till hvilka hon omöjligt kan gissa gifvaren, jag tror hon fått dem af honom. Men jag har skrifvit så länge om denne man ock ännu icke nämnt hvem han är: jo – hans tittel är Häradshöfding och hans namn R. Det är en ädel och känslofull menniska, efter hvad jag kan tycka. Han har dessutom god ton, mycken verld, är mycket musikalisk och vacker som en Apollo.
Sorn likväl det anförda skälet för ifrågakomne befrielse från bevillning redan är vordet af Utskottet vederlagdt i det häröfver afgifna och af 3 Stånd godkända yttrandet, saknar Utskottet anledning att vidare utveckla och än mindre att frångå samma yttrande. § 2. 3:dje mom. i denna §, och Utskottets afgifna yttrande i anledning %S 6 Bevillning»-Utskottets Utlåtande, N:o ii. hr friherre af Schmidts motion om ett tillägg till detsamma, hafva blifvit återremitterade af vällofl. Borgare-siandet, på yrkande af hr Björck, som funnit det orättvist, att en embetseller tjensteman, sorn af någon anledning, hvilken som helst, åtnjuter tjenstledighet, och derigenom går miste om en del af sin lön, ändock nödgas erlägga bevillning för hela lönen, samt hr Rinman, som fordrat återremiss af Utskottets betänkande i förevarande del, enär Ståndet förut återremitterat detsamma i livad det angick bevillningen af tjenstemäns löner. Då hr Björcks anmärkning, såvidt Utskottet kan finna, icke står i något samband med hr friherre af Schmidts motion, som afsåg att få närmare bestämdt, huruvida, i vissa läll, antingen den för embetsoch tjenstemäns löner stadgade allmänna afgiftsprocent, eller den i 1 mom. uppställda tariff skul le tillämpas, samt det från Borgare-ståndet ankomna diskussions-protokoll i öfrigt icke upptager någon anmärkning emot Utskottets, öfver nämnde motion afgifna utlåtande, så linner Utskottet Borgare-ståndets återremiss af samma utlåtande, hvilket blifvit af de öfriga Riks-stånden godkändt, icke föranleda till någon ändring deruti. Och enär hr Björcks omförmälda anmärkning afser bestämmelsen i 3 jj, men denna § ej blifvit af något Riks-stånd återremitterad, så lärer samma anmärkning icke påkalla vidare yttrande. §§ 4 och 6, samt 145 §, 5 mom.
Hr Hammarhjelm, Cari Gust.: Då vi år 1720 förlorade rättigheten att tullfritt passera sundet och sedermera ingen sökt att fä det föregående förhållandet ålerslälldt, så hemställer jag om icke nu, dä Svea Rike sätter sig i skuld för ali befria Danmarks område och jemväl vill uppoffra stora härar af lefvande menniskor, det skulle vara billigt att Sveriges Ständer föreslogo hos K. M. att såsåsom en obetydlig ersättning för dessa uppoffringar återförskaffa Sverige fri genomfart genom Öresund. Hr Gr. o. Landtm, yttrade alt han vid denna muntliga föredragning af Hr Hammarbjelms motion icke kunnat uppfatta den nog fullständigt för alt vara i tillfälle alt bedöma huruvida remiss derå grundlagsenlig! kunde beviljas, och derföre finge anmoda Hr Hammarhjelm att skriftligen aflemna sin motion, som derefter skulle blifva inför R. o. Ad. föredragen. Hr Hammarhjelm: Jag anhåller att min motion må blifva communieerad med de öfriga RiksStm. Hr von Hartmansdorff, Aug.: När Hr Hammarhjelm skriftligen aflemnat sin motion så förekommer först frågan om han kan remitteras, och vid samma tillfälle får nian äfven tala om hennes meddelande till de öfriga Stånden. Föredrogs Allm. Besv.- och Ekon.Utskms i gårdagens eftermiddags-plenum pä bordet lagda betänk. N:o 99, i anledn. af väckt fråga, afl Calmar län mätte i tvenne landshöfdingedömen fördelas. Hr von Hartmansdorff, Aug: Jag vill icke göra någon invändning emot den underd. framställning som bär är föreslagen. 552 Den 6 J u 1 i c. m. Men dä det lättaste och i min tanka lämpligaste sättet att afhjelpa här omförmälda olägenheter, icke blifvit upplaget, sä och, ehuru jag vid de flere tillfällen, dä saken här förekommit, uttalat, hvad jag nu vill upprepa, anhåller jag att ännu en gäng få göra samma yrkande i fäll någon skulle behaga att derpå fästa afseende. Det är enl. min öfvertygelse skada att dela länet.
Bevillningen för äldre arrendens innehafvare, som till kronan betalde arrendeafgilterna i penningar utan förvandling, höjdes till 50 procent af arrendesumman samt för äldre arrendatorer af kronoqvarnar och fisken till 35 procent af räntan. Deremot nedsattes bevillningen för de genom auktion utarrenderade kronoegendomarna till 2 procent af arrendebeloppet. Till förut meddelade och vid 1800 års riksdag bibehållna stadganden, angående bevillning af åtskilliga kompanier och inrättningar samt hos kronan innestående räntebärande kapitaler, tillädes föreskrifterna, att af alla iotterivinster, som uppgmge till eller öfverstege 50 rdr, skulle innehållas 6 procent såsom bevillning, samt att enskilde aktieegare i diskontverken skulle betala 6 procents bevillning för den utdelade vinst, som öfversteg 6 procent å aktiekapitalet. Testamentsbevillningen ökades till 6 procent samt utsträcktes till all behållen lös och fast egendom af minst 100 riksdalers värde. 40 Dessutom ålades vid denna riksdag alle andre arftagare, än makar, bröstarfvingar, föräldrar eller syskon, att utgöra 2 procents bevillning af den behållna förmögenheten i sterbhus. 3:dje artikeln, angående bevillning för fönsterlufter, är lika lydande i 1789 och 1800 års bevillningsförordningar. Den i 4:de artikeln föreskrifna afgiften för rättigheten att nyttja té, chokolad, socker, puder, vin och andra tillåtna utländska drycker bestämdes att utgå efter samma grunde-', som den personella bevillningen; hvadan de i 1:sta artikeln upptagna kategorier samt der uppgifne personer finnas ånyo uppräknade i 4:de artikeln. Högsta beloppet af nämnda afgift var 15 rdr. Enligt 1800 års förordning skulle den s. k. equipage-afgiften återigen utgå med olika belopp för särskilda slag af vagnar och slädar. De vid riksdagen år 1789 stadgade afgifterna för öfverflödig betjening, kortoch biljardspel, fickur samt möbeltyg, tapeter och kläder af siden bibehöllos utan förändring.
Angående behofvet af nya Provincial-Läkares tillsättande i åtskilliga delar af Riket. Angående angelägenheten af en Allmän Reglering om Krono-Brefbäringsskyldigheten. Om upphörande af den Kronan hittills förbehållne Options-rätt till de uppå Krono-Skattejord växande Mastoch Storverksträd. I fråga om anslående af ett Kronan tillfallit Dana-arf till en Skolefond i Wahlö Församling af Upsala Stift. Föredrogs å nyo RiddarliusUtskottets den 20 sistlidne Augusti aflåtne, och den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial innefattande dels förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om sanction å en ny Riddarhusordning, dels ock en fullständig redaction af berörde Riddarhusordning. Friherre Wrangel > Henning och Herr Crusenstolpej Magnus Jacob„ begärde, alt 120 Den 10 September e. rn. RiddarhusUtskottets Memorial måtte ytterligare få hvila på bordet. I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LaniltMarskalken förklarade, att RiddarhusUtskottets Memorial horn me att, enligt 4p §• Riksdags-Ordningen, ytterligare förblifva hvilande. Företogs till pröfning Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den s3 sistlidne Julii under N:o 4p afgifne, samt den 7 och 2g Augusti på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 22 förut meddeldte Betänkande angående åtskillige för-!- ändringar i de med Skogshushållningen gemenskap ägande Lagar och Författningar. Friherre Wrangel j Henning: ÖfversteLieutenant Rappe har anmodat mig att inför Ridderskapet och Adeln uppläsa ett af honom författadt Utlåtande rörande skogshushållning. Jag anhåller derföre att få uppläsa följande: Ibland Fäderneslandets till förbättring påkallade Ekonomiska ärender äro få så vigtige, som Skogshushållningen.
77 att vara förbundna att någon särskild afgift eiler taxa derföre hädanefter utgöra; Kronan eller staten, i afseende på dess enskilda eller sig förbehållna, så kallade allmänna kronofisken, vid all den rätt bibehållen, som med lag och laga stadgar är öfverensstämmande; och åligger vederbörande jordägare, som strandrätt tillkommer, alt i afseende å kungsådra och farled iakttaga, hvad lag föreskrifver”. Om vick de i denna nådiga Dom anförda skäl en och annan anmärkning kan göras; så hafva dock dessa anmärkningar synts mig vara utan inflytande på den utgång, saken fått. Det kan anmärkas, att frågan, huruvida Kronan ursprungligen varit ägare till all jord och mark i riket, är underkastad rätt mycket tvifvel och tvist. Men också torde denna fråga kunna lemnäs oafgjord, endast så mycket får antagas för säkert, att Kronan från urminnes tid haft rätt att förfoga om all den jord, med tillhörande fiskevatten, hvartill enskild ägare ej funnits, och att när upplåtelser på sådan grund skett, utan att visas kan, det jord och fiskevatten dervid blifvit från hvarandra skilda, följden deraf måste vara, att i upplåtelserna anses inbegripna beggedera, jord och fiske, d. v. s. jorden med den rätt äfven till fiske, som efter allmän lag henne tillhörer. Härmed förfaller äfven behofvet af den satsen, att fiskets fördelar -utgjort föremål för det enskilda förkofringsbegäret, innan jordens odling hunnit komma 1 fråga. Del är nog, att oberäkneligt många fisken blifvit begagnade, innan jorden, vid hvars strand de ligga, varit i besittning tagen, och att vid denna jords upplåtande ej något förbehåll om fiskevattnets frånskiljande kan visas vara gjordt. Den med jordäganderätten allmänt förenade fiskerätt är iakttagen i 3 kap. 2 §.
S. D. Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 19 dennes bordlagda Betänkande N:o 32, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter rörande Pastoral-examen, blef, vid deraf nu förnyad föredragning, bifallet i såväl dess första som andra moment; och lät Ståndet bero vid samma Utskolts Utlåtande N:o 53, i anledning af återremiss å Belankandet N:o 14, angående väckta förslag om ändringar i nu gällande skilles-stadga. S. D. Föredrogos ånyo följande af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets afgifna, sedan den 19 innevarande månad hvilande Betänkanden: N:o 175, i anledning af väckt motion derom, att Länens Brandstods-bolags obligationer måtte få uti allmänna kassor emottagas eller belånas; bifölls; IS:o 174, i anledning al väckta motioner, rörande Universitetets i Upsala förläggande till Stockholm eller ock de juridiska och medicinska fakulteternas vid nämnda Universitets flyttning till hufvudstaden; Samtlige momenten i detta Betänkande biföllos; samt Memorial: N:o 175, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 90; lades tiU handling arne; och N:o 176, i anledning af återremiss af Betänkandet N:o 135. Vid Utskottets yttrande lät Ståndet bero. Frän Höge. Preste-Ständel. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Expeditions-U(skottets förslag, JVo 155, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående grunderna för en förändring i sättet för utgörande af Presterskapets aflöning, Lief detta förslag af PresteStåndet godkändi, med förbehåll att i afseende på vissa deri förekommande ämnen hos Kongl. Majit söka göra gällande det skydd, som är Presterskapet uti dess privilegier tillförsäkradt.
I anledning häraf anmälte Rikets Ständer i underdånighet, det de väl ansett nödigt, att en reglering borde vidtagas, som kunde förekomma den, genom hittills gällande sätt för Riksmarkegångsuträkningen, uppkomna brist i tillgången för utbetalningen af Civil-Staternes Löneförhöjning; men, enär bestämmandet af ett oföränderligt medelvärde, intill nästa Riksdag, å Lönings-Spannmålen, skulle lemna det vid Lönernas reglerande till hälften i Spannmål afsedda ändamålet ouppfyldt: att nemligen Lönebeloppen såmedelst skulle komma att rätta sig efter Varuprisen och myntvärdet i allmänhet, funno Rikets Ständer, till beredande af öfverensstämmelse emellan Statens Inkomst af dess behållna Spannmål samt Utgiften till Penninge-Löntagarna, det vara, för den derutaf under deras aflöning uppförda delen, lämpligare och äfven med Stats-Verkets fördel öfverensstämmande, att, vid uppgörandet af Riksmarkegången, Tunnetalet af Kronans behållna Spannmål inom hvarje Län må först efter Länens Markegång förvandlas i penningar, och sedermera hela det Penningebelopp, som genom de på sådant sätt för alla Länen blifvande Summornas sam - 96 Bil. till K. M. Nådiga Fropos. N.-o g. manläggning uppkommer, delas med Tunnetalet af Kronans hela Intrad af behållen Säd; och borde denna Riksmarkegång tillämpas håde på Civileoch MilitaireStaternas penninge-löntagande Embetsoch Tjenstemän» Då likväl, med tillämpning af denna beräkningsgrund för Riksmarkegången, de Civile Löntagarne, i anseende till det antagna priset af 4|- R:dr per Tunna å deras Spannmål, vid en allt lägre fallande
Det är denna välgörenhet jag i dag påkallar, då jag hos R. o. Ad. erinrar om minnet af en man, sora berömligen tjenat Konung och Fädernesland, som aldrig hade annat mål för si ty rastlösa verksamhet, än att gagna och hedra detla land, och hvars oegennytta förbisåg och hindrade honom att bereda medel för de sinäs utkomst—, jag menar aflidne OfversteLöjtnanten Nils Harald Åkerstein. Efter att hafva gjort kriget i Pommern, hvarunder han ådrog sig en flerårig fångenskap, och sedan han tagit tidigt afsked från artilleriet, tjenade han, af brinnande lust för vapenyrket, flera år sorn indelt Hussar vid Smålands HussarRegite, samt likaledes någon tid såsom Hussar i Sachsisk tjenst, i ändamål att på praktiskt sätt genomgå allt hvad till kavalleritjensten hörde, blef sedermera Ryttmästare och slutligen OfversteLöjtnaiit i Generalstaben. Under flera utländska resor, som han med små tillgångar utförde, hade han endast, ett mål; att genom studier, militärisk sammanlefnad och praktisk handläggning, bilda sig till verklig krigare, som var det syfte, han ställde för hela sin lefnad. Nya upfinningar för kanooantändning, för gevärskonstruktion, för hästmundering, för packning, samt en mängd planer, alla för militäriskt ändamål, sysselsatte honom med en verksamhet, hvars oro måhända hindrade de frukter, som hans bemödanden hade så väl förtjenat, och hvilka äfven hämmades derigenom, att han aldrig erhöll fast anställning med lön och bestämd verksamhetskrets. Hans sista befattning var som Kommendant på Waxholms fästning. Under en resa, som han med understöd af allmänna medel företog 1852, och hvarunder han bland annat besökte de fleste Spanska fästningar, dog han, sitt Fäderneslands värdige son, efter en långvarig bröstsjukdom, i Bonn, der en del af Preussiska kavallerigarnisonen, såsom hyllning åt Den 30 November e. m. 539 hans sannt ridderliga och militäriska både egenskaper och väsende, anställde för honom en hedersbegrafning. Hans efterlemnade