Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men som detta ärende icke tillhör Stats-Utskot, tets ätgärd, och Herr Friherre Kuckuck dessutom uti ifrägawarande Memorial degärt, att detsamma mätte till Högloft. Bewillnings-Utskottcts widare granskning warda remitteradt, sä bcstöt Stats-Utikottet, att mer, berörde Memorial skulle genom Utdrag af Piotocollek till Högloft. Ridderskapet och Adeln wänligcn ätcrlcm, nas, och hwarom Protvcolls-Utdrag till de öfrige Re, spcctive Riks-Ständen äfwcn ssulle expedieras. Är och dag som förr ffrifwit star. Pä befallning K. krösteiius. Det i detta Prokocolls-Ukdrag nämde Memorial af Friherre Kustbecli, ^iexancler, dlcf uppä derom af Herr Grcfwen och Landt-Marffalkcn gjord proposi, tion till Allmänna Bcswärs, och Ecouomic - Utskottet remitteradt. Uplästes följande ifrän Rlddarchus-Utskottet INS kemnade Hörsamste Memorial! Ge^om Remiss af den 29 sistlidnc Augusti har Högloft. Ridderskapet och Adeln behagat infordra Riddare - Den iZ September. 377 darehus-Utssottcks utlätände rörande Herr löfwersten och Riddaren /Mbaus ingifnc Memorial, nied anhällan alt, sidan han i näder blifwit utnämnd till Adelig wärdighet, och i följe deraf är sinnad, att innan korrt taga Jnt-.oduction pä Riddareyuset, Herr ^siversten mätte befrias frän den, jemte Intro ductions-SummanS ärläggande, päbudne afgift af 16 R:dr. Z2 tz.
i märklig mon befordras. Och det år i öfverensstämmelse med dessa åsigter Utskottet alltså nu får hemställa, att icke allenast ett premium af 5oo R;dr Banco måtte utsättas för den person af Adelig börd, tom vid nästa Riksdag visar sig Vtn 25 -Augusti t. m. 35? äga fullkomlig färdighet i snällskrifning, utan ock en sådan person undfå försäkran, att vid inträffande Riksdag varda antagen till Extraordinarie Canzlist vid Ridderskapets och Adeln* Canzlie, hvarförutan det hopp borde honom lenmas, att derest han under Riksdagen visade utmärkt flit och skicklighet, samt i öfrigt kunde förete erforderliga Academiska betyg, han fram. deles vid yppad ledighet skulle blifva såsom Ordinarie Tjensteman vid Riddarhuset anställd; om hvilket allt kungörelse skulle genom Riddarhus!) irectionens försorg i Allmänna Tidningarne införas, med anmaning till den eller de Frälsemän, som vilja täfla om ifrågavarande belöning, att i sådant afseende hos Directionen sig anmäla; att RiddarhusDirectionen derefter, enär Riksdagskallelsen vore utfärdad, borde sammankalla de fällande, för att låta dem inför sig aflägga prof på deras färdighet, hvarpå Directionen skulle yttra sig öfver deras skicklighet; samt antaga den person, som visade den fullkomligaste färdighet till Extra RiddarhusCanzlist för den instundande Riksdagen, hvarom anmä-J lan hos Ridderskapet och Adeln borde göras; att derest sedermera Ridderskapet och Adeln skulle finna snällskrifvarens skicklighet svara mot Ståndets väntan , det utsatte premium måtte till honom utbetalas en månad efter Riksdagens början; samt att Ridderskapets och Adelns Protocoller, efter de af honom förde anteckningar måtte, under RiddarhusSecreterarens tillsyn och på dess ansvar uppsättas. Hvilket allt till Ridderskapets nch Adelns godtfinnande 358 25 Augusti e, m. vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 16 Augusti 1820. På IliddarhusUtskottets vägnar, C, G. Spens, N. Snoilsky.
7. mom. äligger d:t önsbonden alt answara för sitt tjenstfolks i Tariffen N o 2 utsatta personliga Bewilning afven i de fall, dä Tjenstehjonet för Egendom eller bebälien Inkomst taxeras; hwatföre denna Tjenstehjonets afgift alltid bä« de i Uppbö.deboken och i Husbondens Debetsedel uppföres, samt af Husbonden betalas, dock med rättighet för honom att af Tjenstehjonets lön afdraga hivad han för detsamma erlågt. Har Tjenstehjon utom sin lön och sitt underhäll, Egendom eller serskilt behällen Inkomst, bör, till följd af rArt. 1. mom., desi Bewillning efter bäda Tarifferne uträknas, samt derivid desi lön och underhäll efter förhällandet r bwarje ort upptagas bland desi öfriga behällna Inkomst; skolandes den Bewillning, som enligt denna beräkning Tjenstehjonet päföres, af det samma erläggas, sedan desi genom Husbonden förskjutna personliga Skydds, afgift derifrän blif. 310 Den 17 Octoker. blifwit afdragen. ^warförntan Erpedrtisns, Utskottet skall Uppdragas, att i enlighet bär, med rätta de Exempel pä Tjenftehjons L)editering för egeii och behållen Ankomst, som uti Lormuiairen till Beredningsoch Taxerings längderäro intagne. Sedan omröstningen för sig gätt, hopräknades röste-antalet och befanns utgöra 72 Ja! och 47 Nej! som Ja säledes wunnit, sä kommer wid den af BewillninqsUtffvttet förcflagne redaction af r. puncten 7. mom. i. §.4. Art. af Be» willnings-Förordningen att iörblifwa. Hwilket de Respecttwe R ks Ständm wordsammeligen meddelas. Orebro den i?Oct. i8io. UZglotl. Ni<I6srkIczpet5 ock Xäeln.
Jag tror derföre, att om man vill befästa Bankernas soliditet, man icke bör nedsätta anspråken på antalet delegare, utan tvertom_ öka det för båda slagen af Banker utöfver hvad här är föreslagit för de sedel-utgifvande; och för den händelse att punkten återremitteras, ber jag få uttrycka den åsigt att antalet af delegare bör, lika för alla Banker, bestämmas till minst 50. Ingen svårighet har ännu yppats att erhålla detta antal bolagsmän i alla andra orter, utan i den af Hr Gr. Sparre åberopade. Skulle, hvad längre fram föreslås, kommandit-delegare få införIifvås med en Bank, ligger deri ett ökadt skäl att fordra ett större antal solidariska, emedan det icke kunde vara otänkbart att de rätte Bankstiftarne skulle annars kunna skjuta fram för sig ett mindre antal ansvaringar, och 20 sådane vore väl icke omöjlige att anskaffa. Ansvaringars begagnande har i ett annat fall icke visat lyckliga följder och bör der för icke af lagstiftningen ytterligare befordras. Jag yrkar återremiss, under önskan att Utsk. ville föreslå lika stort minimum af delegare för båda slagen af Banker, och att detta minimum måtte ökas till 50. Hr Gripenstedt, Joh. A u g.: Jag gillar för min del de åsigter, som här blifvit af Hr von Koch och Frih. Raab uttalade. Jag ber R. o. Ad. fästa upmärksamheten på att här är fråga om en återgång från hvad som nu är stadgadt ang:de den solidariska ansvarigheten för ett visst slag af Banker, neuil. de icke sedelutgifvande, hvarigenom således deras säkerhet i viss mån skulle komma att förminskas. Det skäl Gr. Sparre anfört för en sådan åtgärd eller, att man icke skall göra upkomsten af sådana Banker omöjlig eller försvåra densamma, saknar enl. min tanke all vigt. 266 Den 16 Däcembet f. m.
Dervid framställde sig tvenne frågor ; den första : Bör Förvaltningen af både Landtoch Sjö-Försvaret lemnäs åt en och samina eller delas pä tvenne Föredragande ? Att den bör delas har man ansett nödvändigt derföre, att det skulle vara öfver En mans höfva att tillräckligen förstå dessa skiljaktiga delar af Försvars-Verket. Men om jag icke af partiskhet alltför mycket misstager mig, torde man, i anseende till omfattningen , någorlunda kunna jemföra vettenskapen att förgöra menniskor med vettenskapen att bibehålla menniskolif, eller Krigs-vettenskapen med Medicinen. Likasom alla den medicinska vettenskapens särskilta grenar icke allenast kunna, utan äfven måste förenas hos En person , så att t. ex. ingen kan vara stor Läkare utan att tillika förstå Chirurgien , ehuru han kan sakna sinnesstyrkan och handlaget, som fordras för att göra operationer; lika så skulle jag äfven våga tro, hvilket erfarenheten också tyckes hafva tillräckligen bestyrkt, att man kan hafva nog af en Föredragande för Försvars-Verkets ärender, och att det icke skall öfverstiga en mans höfva att tillräckligen kunna förstå både Den i December J. rn. Landtoch Sjö-försvaret , för att värdigt föredraga begges angelägenheter. Hvad den andra frågan beträffar, nemligen att i En person förena föredragningen i StatsRådet med Rädgijningen i Commando-mål; sä anser jag det ganska vådligt, helst såsom Grefve von Platen yttrat, om Konungen reste bort och tog Rådgifvaren ined sig, man då icke egde någon Föredragande hemma. Men jag an. ser ännu vådligare , att öfverlemna dessa be. fattningar åt en och samma Militair-person , emedan han troligen hellre skulle bruka Commando-stafven än pennan , det vill säga , helst draga alla målen i commandoväg , hvilket icke väl står tillsammans med Ansvarighets-lageo. Det skulle dessutom äfven kunna vara vådligt att låta en och samma person verka med en Föredragandes kraft på besluten i Stats-Rådet, och sedan sjelf verkställa dem i Commando-väg.
Liz. 713. 82l. — med anhållan om upplysning uti atstillige omständigheter, hwaruti Ständcns anmärkningar öfwer Bcwillnings samt Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utstottens gemensamma Betänkande om Husbehofs-bränwins-bränninqen synaS innefatta emot hwarandra stridig och stiljaktig beskaffenhet, Febr. 429. 57g.— om tillgäng för nödig penningcfond till undersökningars anställande huruwida saltkokning inom Riket med fördel kan ästadkommas, Febo. 4Z5. 574. Register. ri 825. — rörande remisien om ett lämpeligt arfwodcS föresiäende af Tullmedlen för Radhus-Rätterne i anseende till deras, genom Sjö- och Gränse-Tulls samt Accis-Nätrernes upphäfwande, ökade göromäl, Mars L4Z. 954. 1046. Apr. 665. 764. 862. — anmälan att twä Ständ stadnat emot twä i fragan ombränwins-brännings-frihet för Stockholm och Götheborg, Mars 8>o. 819. 8Z6. — ! anledning af Hr. Grefwe la o-rrllivs yrkande att innan frägan om kränwinsbränningsrättigheten för Stockholm och Götheborg genom Nämnd afgörcs, mätte bestämmas pä lnvad sätt, i fall nämde städers inncwänare ej tillätas utöfwa bräwinsbränning, den derigenom uppkommande bristen ! den päräknade afgiften stall ersättas, Mars 8oz. 945. 1044.
För öfrigt vore det ytterst svårt, att med rättvisa handhafva en dylik lag, som den föreslagna; hvartill komma ofantliga kostnader för en talrik jägeribetjening. För min del anser jag således Utskottets åsigt icke vara förtjent af någon uppmärksamhet. Åtskilligt annat vore visserligen att anmärka emot några i öfrigt uti detta Betänkande uttalade åsigter, deribland om den inskränkning i afverkningsrätten, gom Utskottet föreslagit för innehafvare af kronohemman med stadgad åborätt, samt om svedjande, eller huruvida ett totalt förbud mot detsamma kan vara fullt lämpligt: men tiden för reservationers afgifvande har varit, jemförelsevis till vidlyftigheten af detta betänkande och sakens vigt, allt för knapp. Då emellertid, efter mitt förmenande, de frågor, som hos Utskottet behandlats, icke undergått den närmare utredning och grundliga pröfning, som, med afseende å ämnets vigt, deråt bort egnas; då utlåtanden från vederbörande embetsmyndigheter äro i de flesta frågor infordrade, men ännu icke afgifna; då det icke lärer kunna bestridas, att det vore af stor vigt att få inhemta Landstingens åsigter i dessa saker; då de stadgan den, som röra kronoskogar och derå anlagda nybyggen, numera och sedan Kongl. Maj:t i nådigt Bref till Dess och Rikets Kammar-kollegium, den 8 Maj innevarande år, godkänt den af Rikets Ständer vid nästföregående riksdag uttalade åsigt, att nybyggaren bör betraktas såsom egare till det å nybygget nedlagda arbete och hafva fri dispositionsrätt deröfver, icke torde falla inom den rent ekonomiska lagstiftningens område; då önskligt vore, att ett ärende af sådan vigt som det ifrågavarande förekomme hos Ständerna något förr än just vid den tid, då de sannolikt komma att åtskiljas; då förslaget för öfrigt blifvit
Konungen tvekade att antaga förslaget; men Han gjorde omsider Ständerna till viljes. Förslaget sanktionerades, oaktadt det var behäftadt med just samma bristfällighet som Const.-Utsk. nu användl som vapen emot delta förslag. Vi påminna oss att före denna tid voro Stats-Sekret:ne föredragande så väl i StatsRådet, som i Interims-regeringarne;. men genom den åberopade grundlagsförändringen försvunno Stats-Sekret.-embetena, utan att ett enda ord i den nya grundlagen förekom till bestämmande af föredragningsskyldigheten i Interims-regeringarne. Ar 1844, då Konungen anträdde en inrikes resa, förekom första gången behofvet att tillämpa den nya lagen på en Svensk Interims-regering. Det gjorde naturligtvis bekymmer då, likasom åtta år sednare, när en Svensk-Norsk Interims-regering trädde i verksamhet, att kunna om föredragningen så reglementera, att det på samma gång blifver ändamålsenligt och med grundlagarnes allmänna stadganden förenligt. Tillämpningsgrunder blefvo dock för båda fallen Den 18 Februari f. m. 435 bestämda, och vid sedermera förflutna Riksdagar hafva Const.- Utsk. och R. St. leinnat dem utan anmärkn. Mig synes som om den tillämpningsgrund, hvilken redan gäller för den Svenska tillförordnade Regeringen, rätt väl kunde gälla jemväl för den Svenska hälften af den unionella Interims-regeringen, enär med den Norska hälften af regeringen, icke något annat föreningsband eger rum, än i afseende å de unionella ärendena och förhållandet till utrikes makter. En talare har visserligen anmärkt, att det är en betydlig skillnad mellan den Svenska t. f. Regeringen och Svensk-Norska Interims-regeringen, i så måtto, som den Svenska tillförordnade Regeringen nemi. har blott obetydligare och mindre vigtiga ärenders behandling sig anförtrodd. Jag ber dock att få erinra, att, enl. grundlagen, något hinder för Konungen icke möter att åt den Svenska Regeringen gifva lika vidsträckt fullmakt som den unionella Regeringen enl. RiksAkten eger.
om honom, som gör att han inte längre kan anses som en värdig man åt dig. Men, mamma, då! HILMA. Ja, min flicka; din far har fått reda på något än någon annan. ovanligt bra och rättänkande människa. MODERN. Och jag vet, att han är en Jag känner honom bättre tro på dina föräldrar, som känner världen. Efverling har betett sig mycket taktlöst i en ömtålig kan bli hans hustru. sak, och det är verkligen alldeles omöjligt, att du HILMA. Det kan du inte bedöma, mitt barn. Du måste anklagar honom för. Låt mig då åtminstone veta, hvad det är ni som man under inga förhållanden kan säga till en ung flicka, men du måste tro på dina föräldrars kännedom om lifvet och nöja dig med den fördig i en fullkomligt omöjlig belägenhet. HILMA. Det kan jag inte säga dig. Det finns saker, MODERN. klaringen, att du såsom hans fästmö skulle befinna Och om jag nu vet hvad det är fråga om? Det är inte tänkbart. Ska jag säga det? MODERN. HILMA. (Mormor kommer i detsamma.) MODERN. HILMA. Ts. Skona åtminstone mormor, Ja, det är sant, det som jag törs se rätt i ansiktet, det törs mamma bara hviska om, och mormor vet inte ens, att det finns till. Det är det tvärt om mycket bättre än ni. Bra sagdt, Hilma. SALLY. MODERN. inte ni, som känner lifvet bättre än jag, jag känner afsigkomna stackare, som ingenting begriper. Men Ja, ja, jag vet ju det, att ni betraktar oss som om du är nog oblyg att verkligen vilja tala öppet om denna sak, så säger i alla fall jag, att jag inte skämts att bara ana något sådant. kan och inte vill, och att jag som ung flicka skulle MORMOR. Men hvad i herrans namn är det då fråga om? MODERN (i det hon tar mormodern Det kan jag inte säga mamma. Min gud, om Och det resonerar nu våra flickor om under armen). jag skulle kommit med sådant till mamma, när jag var ung! sinsemellan utan att rodna en gång. (De gå ut tillsammans i förmaket.) HILMA (i det hon och Sally dricka kaffe).
Björnstjerna ordar om den stora svårigheten för allmogen att vid dessa tillfällen få sin voteringssedel skrifven. Jag föreställer mig deremot, att de personer, som fara dit, förut veta på hvilka de ämna rösta; och så eländigt är det väl icke i någon socken, att man icke kan finna biträde af någon person, som skrifver voteringslappen, ifall man sjelf icke kan skrifva. Så löga svårlöst tyckes mig denna svårighet vara. Då, enligt min tanka, det är en stor förmån att det icke på förhand afgöres, huruvida omröstningen skall vara öppen eller sluten, utan att det må bero på om någon vid tillfället yrkar att den skall blifva sluten, får jag fortfarande anhålla om bifall till Hr von Köchs förslag. Frih. Armfelt: Förevarande § har haft den olyckan att blifva tydd på olika sätt. Jag har genomläst densamma och funnit det ganska tydligt och klart angifvet, att val skola ske med slutna sedlar, och att endast, såvida de väljande besluta öppen omröstning, en sådan kommer att ega rum. Således är, efter mitt tolkningssätt, den slutna omröstningen regel och den öppna undantag. Gr. Liljencrants har sagt, att man kan låta skrifva sina sedlar förut och föra dem med sig till valförrättningen. Detta uo Den 1 April. är visserligen ganska sannt, men det är just detta man önskar förekomma, ty det kan ju derigenom lätt hända att man får helt andra namn på sina sedlar än ens afsigt är. Dessutom kan man råka ur askan i elden, enär det kan komma att tillgå så, att sedan en sluten omröstning är begärd, de bäst qvalificerade personerna gå sin väg, lemnande åt de öfriga att rösta. Det bästa vore derföre, efter min tanke, att låta regeln stå och att tillåta ett undantag. Jag får dessutom fästa uppmärksamheten på att denna §, sådan den blifvit af Utsk:t föreslagen, redan är af Preste-St. bifallen; och då R. o. Ad. hittills, i afseende å detta Betänk., gått detta Sands önskan till mötes, vore väl skäl att äfven nu göra detsamma.
I stugan träffade fru Burström madamen, som bad och tiggde henne att få igen barnen, hon kunde svära på att de ej tagit juvelringarne, hur skulle de kunna ha gjort det, de voro ju aldrig inne i herrskapets rum etc. Men hvarken frun eller herrn, som kom strax efter, hörde på henne; de svarade blott att barnen sjelfva bekänt att de tagit örhängena, och att om så icke vore, hade madam Jonson icke lärt sina barn att tala sanning. Derefter drog herrn fram en stege och frun klängde upp, medan herrn stod och höll i stegen. Hon drog ut en mängd saker, gamla trasor, ett par rostiga verktyg, hötappar, men några juveler funnos der naturligtvis icke. Fru Burström var emellertid i dag mycket värdigare än i går, hon sade ingenting, gräfde tyst i trasorna der uppe och bet blott allt emellanåt hårdt ihop tänderna. Herrn deremot var alldeles som besatt; han skrek och väsnades hela tiden och lät madam Jonson icke få fram ett enda ord till försvar. »Var lugn, Burström», sade frun slutligen högtidligt och steg ned ifrån stegen. »Vi skola icke spilla ord på dessa menniskor, det är blott att förnedra sig. Sanningen kommer nog ändå fram.» Och med den värdighet, som medvetandet om hennes rättvisa sak förlänade, grep frun sin man i armen, kastade en hotande blick på madam Jonson och gick derefter sin väg, med ett löfte om att snart komma igen, och att då vara åtföljd af kraftigare hjelp. Madam Jonson kände sig alldeles förtviflad. Hon knäpte ihop händerna och vred dem emot hvarandra, så att det knakade i de seniga fingrarne. Hon hörde hur frun der borta skrek åt sina pigor, att hon förbjöd dem att tala till någon af Jonsons, och hur fröken Burström ropade med så hög röst att madam Jonson skulle höra det: »stackars min lilla mamma, som skulle behöfva ge sig i lag med sådant patrask!» Hvad i all verlden skulle hon taga sig till? Hvad hade frun gjort af barnen? Hade Jonson icke fått träffa dem, eller hade han kanske aldrig kommit till staden, utan stannat på någon krog under vägen?
I den lilla dikt, Skönhetens tårar, som Almqvist anser innesluta alla sina andra, låter han en fräck jätte genom världsrymden förfölja en flyende nymf; jättens hårda hand sårar nymfens panna, en bloddroppe flyter samman med hennes ögas tår, och denna droppe, som icke helt och hållet kunde stiga, tyngd som den var af det dunkla blodet, men icke heller falla, lyft som den var af det klara vattnet, hänger ännu sväfvande i rymden, och »Denna tår är världen, hvari du bor, min vän». Försoning för den sålunda i själfva lifvets grund rotade dualistiska splittringen, eller omvändelsen från jordiskt till himmelskt sinne, den sker genom att varda som barn igen. De vuxne skola lära glömma; alla de genom reflexionen splittrade topparne af deras detaljkunskaps innehåll höra smältas ned, så att deras bildning erhåller helhet, enhet, kraft, obruten åskådning. Spetsarne jämnas, men massan af deras innehåll blir kvar, som »instinkt för andra gången». Sådan är, enligt Almqvist, en äkta mänsklig bildning. Vissheten att själf äga denna andra natur, att från splittringens och tankens oro hafva hunnit till den hela åskådningens frid – denna var hans innersta kraftkälla. Den hjälpte honom att »bära slafbördor och skratta»; den var hans följeslagare i landsflykten, hans tröst i lidandet. Med obruten följdriktighet byggde han sin subjektiva rättsuppfattning på denna sin mystiska enhetskänsla med gudomligheten, den helhetsförnimmelse, som hos honom var »icke blott ett tänkesätt, utan en eld»». Det är den fulla följdriktigheten, den hänsynslösa tillämpningen af denna ena grundtanke, som mer än något annat gör honom till vår eller snarare nästa århundrades samtida. Liksom Tolstoy på många punkter står nära anarkismens samhällsuppfattning, finner man i Almqvists religiösa afhandlingar (Hälsans evangelium, Lifvets hjälp, Människans stöd), i hans tankar om brottslingars förbättring, i hans skildring af brottslingar (till exempel Målaren eller Tre fruar i Småland), att han ger liknande svar på samhällsproblemet som Tolstoy och anarkismen.
Besv. och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3. 19 redskap, dels att pressjäst-beredningen, under den tid bränvinspannan användes, oafbrutet af sökanden idkas ocb jäst af ändamålsenlig beskaffenhet ständigt finnes hos honom för ortens behof tili salu, hvaröfver sökanden bör bos kronobetjeningen derstädes månadtligen förete af trovärdige personer utfärdade betyg, allt vid påföljd, i annat fall, alt den serskilda rättigheten till bränvinsbrännings-redskaps begagnande, emot missbruk hvaraf kronobetjeningen eger hålla band, varder förverkad och sökanden dessutom underkastad det ansvar, som för oloflig bränvinsbränning författningsenligt eger rum; och anse sig Utskotten, vid hvad sålunda förekommit, böra, med frånträdande af sitt förra förslag, föreslå, att, med bibehållande af Usta momentet i 37 §, 2:dra momentet deri må erhålla följande lydelse: Har någon erhållit serskildt tillstånd att, för beredning af pressjäst, begagna bränvinspanna under tid, då bränvinsbränning icke är i allmänhet medgifven, och på grund deraf bränvinsbränning under sådan tid idkar, men dervid öfverträder eller icke uppfyller de vilkor, hvarunder tillståndet blifvit lemnadt, ansvara såsom för oloflig bränvinsbränning efter 34 §, bote dessutom 500 R:dr och vai'e den serskilda rättigheten till begagnande af bränvinsbrännings-redskap förlustig.
Maj:t aldrig, de senare åren, afslagit någon nådansökning om befrielse derifrån. Man har föreslagit consumtionsafgifter på bränvinet, samt trott, att Statens inkomster derigenom skulle ökas, och supandet minskas. Afsigten är ganska god, men skulle säkerligen möta så mångå svårigheter vid verkställigheten, att ändamålet alldeles förfelades. Det skulle nemi. å andra ställen än i stora städer, der god Polis finnes, blifva svårt att förekomma Lönnkrogar. Så länge det ej är förbjudit att med bränvin traktera sina vänner, skulle krogrörelsen bedrifvas under denna förevändning. Och om producenten får sälja bränvinet kannvis, sko - Den 4 J u n i i f. m. la flera gäster slå sig tillsammans att låta en köpa och tractera de öfriga. Att bortauclionera krogrättigheterna, skulle, i samma mån det vore svart att förekomma lönkrögeriet, lemna alltför liten inkomst åt Staten. Dessutom tyckes denna rörelse icke vara så indrägtig, sorn en värd Talare föreställer sig; åtminstone om man får döma efter den uselhet, som synes råda hos de fleste krögare. Troligen delas vinsten af dem, som skola bevaka ordningen. En värd Talare har påstått, att bränvin knappt borde få tillverkas i smått, utan endast fabriksmässigt; emedan detta senare är mera lönande och följagtligen nyttigare för det allmänna. Men emot den Statsekonomiska princip, hvaraf detta är en tillämpning, vill jag blott göra den erindran, att jag för min del anser en vinst af ioooR:dr, fördelad på 100 händer, vara nyttigare för det allmänna, än 5o procent högre vinst, som stannar blott på en enda hand. Slutligen anhåller jag att få framställa några principer, som jag trott böra ligga till grund för uppgörandet af en Bränvinsbrännings-förordning, nemi.: 1:0 Alla förändringar i pannerymden böra undvikas, på det den gamla redskapen ej må behöfva omarbetas; 2:0