Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då icke frågan kan vara att tillställa ett vingleri med medel, som tillhöra Bancodisconten, utan endast att underlätta inbetalningen eller omsättningen för den ordentliga låntagaren, under den tid då communicationen är afbruten; så följer af sig sjelft, alt den utväg att få insätta omsättningsbeloppet med dertill hörande handlingar eller hela länet, om det skall inbetalas, tillika med derå upplupen ränta, är den fördel, som lofligen och lämpligen bör tilldelas provinsen. Jag skulle derföre 33a Den 23 Januari c. m, tro, att oiu nian vill bifalla respit-månadernes begagnande, minus 8 dagar, såsom Hr Stuart föreslagit, så må man icke åberopa 1748 års K. bref, utan är det lämpligt att specielti afseende på disconllån stadga, att från den 1 Januari till den 1 Maj, sorn är den egentliga tiden, då communicationen är afbi ilten , ehuruväl så väl år 1809 sorn år 1829 communicationen blef afbruten den i5 December, skall det vara låntagares på Gottland rättighet att 8 dagar förr än den sista förfallotiden lilländalöper, insätta sina afbetalningar och låneliandlingar på laudscancelliet och derigenom vara bibehå 11 - ne vid rättigheten till lånens omsättning. Jag begär återremiss af detta betänkande. Hr Bråkenhjelm: Jag känner icke den nämnde ledamotens af PresleSt. yttranden i dess eget Stånd. Jag vet blott hvad ' han yttrade i BancoUtsk., och Hr Stuart torde lika med mig komma ihåg, att han alldeles icke fann sig belåten med Hr Stuarts reservation eller de utvägar, sorn deruti blifvit föreslagna. Han har från räkenskapsafdelningen haft sig tillsända och genomarbetat handlingarna i målet samt för afdelningen förklarat sig belåten med förslaget. BancoUtsk:s utlåt. N:o i32 återremitterades. Företogs till pröfning LagUtskts den 3o sisth December på bordet lagda utlåt. N:o 171, öfver gjorda anmärk n:r vid Utsk:s betänk.
Häremot reserverade sig Assessoren Gahn och inlemnade till protocollet ett så lydande skrifteligt anförande: »Jag anser den yppade frågan, om Riksjens] Ständers Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret må kunna väljas till riksdagsmän eller vara riksdagsmän, fullkomligen höra till detta LTtskotts ventilerande, enär ej något finnes derom uttryckeligen stadgadt i Riksdags-Ordningen, och då saken dock, både i afseende på Riksdagen och de båda ifrågavarande Riksjens] Ständers penningeverk, är af den vigt, att den ej kan anses för alldeles likgiltig. Om äfven någon skulle anse Riksdags-Ordningen redan förut hysa stadganden hit lämpelige, så tillhör det dock detta Utskott att uptaga de förändringar, som en riksdagsman kan anse sig hafva skäl dervid föreslå för framtiden. I anseende till sjelfva saken, är jag väl enskilt ännu qvar vid den öfvertygelse, som jag vid sistledne Riksdag hyste, att rätteligen inga för Riksjens] Ständer redovisande eller till sine handlingar Riksjens] Ständers ompröfvande underkastade personer borde kunna, så länge närvarande representationssätt har bestånd, vara Ledamöter af Riksjens] Ständer, hälst dem förutan ej felar tillgång till Riksens Ständers fullkomliga completterande i alla Stånd af upplyste, nitiske och opartiske personer. Men då nu Riksdags-Ordningens 41 § lämnar tillstånd för flere embetsmän i sådan belägenhet att, under der anförde vilkor, hafva säte och stämma vid Riksdagar, så synes mig, att så länge denna paragraf är gällande, det äfven deraf bör blifva en billig och naturlig följd, att likaledes Riksjens] Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret och Banken kunna vara Riksdagsmän, så ofta som Riksdagarne hållas i Hufvudstaden eller på den ort, der Banken och Riksgälds-Contoiret finnas, emedan intet då hindrar dem att vederbörligen sköta sina anförtrodde sysslor vid desse verk, under det att de tillika bivista Riksdagen.
Med anmälan härom och ehuru det torde kunna antagas, att nådig Proposition i ämnet kommer att af Kongl. Maj:t till Rikets Ständer aflåtas, får jag, på stadsfullmägtiges derom gjorda begäran, och på de i upplästa underdåniga skrifvelsen anförda skäl, vördsamt anhålla, att, såvidt Statens rätt derunder kan vara beroende, Rikets Höglofliga Ständer täcktes för deras del medgifva, att eganderätten till ifrågavarande 8 3,3/32o tunnland jord må för everldelig tid till Calmar stad upplåtas. Stockholm den 15 November 1865. Man har, tid efter annan, på hvarjehanda sätt sökt att skydda Staten mot förluster på tjenstemän, som hafva allmän uppbörd om hand. Föreskrifter hafva blifvit utfärdade, som dels ålagt tjenstemannen att uppgifva så kallad juratorisk förbindelse, deruti han edligen förpligtade sig att så förvalta och redovisa omhänderhafvande medel att Staten på honom icke skulle blifva lidande, och dels inneburit skyldighet att an - Av.g. Siljeström.. Af Herr Siljeström, iiug., angående upphäfvande af gällande föreskrifter, i fråga om tjenstemäns skyldighet att ställa borgen för allmän uppbörd, m. m. 372 Motioner i Borgare-Ståndet 1865. N:o 154. skaffa borgen, vare sig för hela eller en del af den uppbörd, som med tjensten vore förenad. Dessa föreskrifter lära väl till större delen hafva tillkommit, utan att Rikets Ständer haft tillfälle att om deras behöflighet eller lämplighet gifva sin mening tillkänna, och det toide med skäl kunna ifrågasättas, huruvida berörda föreskrifter äro så betryggande eller till sin natur af den beskaffenhet, att deras iakttagande bör å Statens sida eller ur allmän principiel synpunkt påfordras.
Jag har visserligen mot detta Utskits tillstyrkande förenat mig i Hr Stjerngranats reservation, men då denna egentligen går ut på bibehållande af Lifbev.Reg:tet, och jag fruktar att sådant icke kommer att röna några sympathier hos R. o. Ad., så hemställer jag, om icke lt. o. Ad. skulle vilja återremittera denna punkt, på det Utsk:t måtte komma i tillfälle att, jemte bifall till K. Mits Propos., föreslå och hos K. M:t anhålla att, något lämpligt arfvode måtte komma att utgå till Lifbev.Regitets officerare, så att deras löner blefve någor* lunda öfverensstämmande med hvad officerare vid andra regiten åtnjuta. Det synes mig vara hardt och ingalunda rätt att i en sådan ställning, som skulle blifva en följd af Utskits förslag, försätta en Cfficerskorps, som dock har tjenstgöringsskyldighet; och om R. o. Ad. bifaller återremiss, tviflar jag ingalunda, att ju StatsUtsk:t skall göra sitt till för att häri åstadkomma någon förbättring. Hr Nordenfelt, Enar: Då beväringen numera kommer att behöfva exercis allt mer och mer och R. St:r beslutat att denna skall räcka 2 år i st. f. ett, anser jag det icke vara lämpligt att minska officerarnes antal. SiatsUtskil har emellertid icke velat hvarken bestämdt bifalla eller afslä K. Mits Propos., utan sökt en medelväg, men icke gifvit något skäl, hvarföre det ej velat bevilja hela den af K. M:t begärda summan 31,911 rdr 50 öre. Jagönskar derföre återremiss af denna punkt, äfvensom med afseende på de sista raderua i Utskits hemställan, hvilka synas innebära en tvetydighet. Hittills har nemi. så tillgått, att när en Kaptensbeställning blifvit ledig, har denna intagits af en Löjtnant, och Löjtnanten ersatts af en UuderLöjtuant.
En ökad utgift för detta anslag uppkommer jemväl i följd af den föreslagna öfverflyttningen hit af rations-ersättningen för Befälets vid Garnisons-Regementena, med fleres, tjenstehästar, att utgå enligt de i Stats-Råds-Protokollet öfver Landtförsvars-Aren o o den för den 14 dennes uppgifne grunder. Antalet af rationel1, hvarför sådan ersättning ifrågasättes, utgör: vid Svea Lifgarde 9. 55 Lifgardet till häst 47. 55 Andra Lifgardet „ 9. 55 Kronprinsens Hussar-Regemente 65. Tillhopa rationer 188. Transport 978,674: 144. lith. lill II. Sl. Prof. isne, 8$ 18S7. Prop. N:o -/, om Statsverket -1836. Dessa rationer utföras här i värde efter det i staterna nu högst beräknade rationspris, 180 R:dr Riksmynt, hvilket för 188 rationer gör R:dr 33,840: — som tillika med ofvanberörde summa 10,739: 144. förorsakar en ökad utgift af 44,579: 144. Sedan Kongl. Maj:t, uppå vederbörandes underdåniga anmälan, att den Kronprinsens Hussar-Regemente bestådda passevolans-summa för furageringens besörjande, 89 R:dr 44 sk. B:ko för hvarje häst, af uppgifna orsaker, icke på långt när vore tillräcklig för ändamålet, i Nåder funnit skäligt, äfvensom med Statsverkets fördel förenligt, att medgifva en förhöjning i detta belopp till 101 R:dr 28 sk.
Jag anhåller derföre äfven om återremiss Den 2 Junie. m. 85 af betänk, i den syftning, alt fordringarna på skicklighet i alla dessa handtverk må stegras och att de föreskrifter derom, som redan finnas, ingalunda må borttagas. Gr. Cronhjelm, Otto Avig.: Den siste värde talaren har, efter min tanke, i de första meningarna af sitt yttrande så fullkomligen bevisat den sats, jag yrkar, nemi. att fri het uti ifrågavar. yrken hör finnas, att det måhända är öfverflödigt att vidare yttra något i ämnet. Det är verkligen besynnerligt, huru han från så klara premisser kunnat komma tillden condusion, vi hört. Just den omständigheten, att få af våra handtverk äro i det lägervall som dessa yrken, måste bevisa nödvändigheten af att antaga ett annat system än det, som hittills blifvit följdt. Man säger, att man bör behålla ordning genom att bibehålla skrän. Det är nogsamt bekant, att dessa åberopade olägenheter uppkommit, under det skråembeten existerat, och när således detta uteslutande privilegium icke haft någon god följd, tyckes, att man holga en annan väg och låla allmänheten sköta sig sjelf. 1 detta fall behöfves ej någon förmyndare, och jag kari citera flera exempel, huru olyckligt det varit för allmänheten i hufvudstaden att vara beroende af murmästare och byggmästare; ty flera bedrägerier hafva derunder förefallit. Jag får citera en händelse, att ett hus på 1790-talet byggdes på Norrlandsgatan af en person, som med egen samlad förmögenhet kunde uppföra det. Han hade varit tjenande person och byggde sjelf sitt hus. När nu huset blef färdigt, blef honom ålagdt att antingen låta nedrifva det eller låta det stå obegagnadt, emedan han icke vederbörligen hade skattat till murmästare m. fl., och huset stod i följd deraf flera år obegagnadt, intilldess att det för en ringa penning inköptes af en murmästare, då det blef af natur att få bebos. Hvad åter arbetarne beträffar, har jag i taxeringscommilte'erna haft tillfälle att lära känna förhållandet.
Att bristskall uppstå, det är gifvet; men man kan icke begära slippa utan olägenhet från ett så förhastadt heslut som det, att den nya statsregleringen borde börja med i835, oaktadt inkomsterna icke kunde påräknas förrän in på året 1837. Detta är icke Bevilln.Utskrs fel; och jag ser ej, hvarföre Svenska folket skall vidkännas en ökad bevilln. för att betäcka en brist, som kan fyllas af Riksg.contts inkomster de följande åren. Vore förhållandet sådant, att statsverkets räkenskaper alltid kunde afslutas med den sista Dec., så vore det en annan sak; men nu är statsverket bäst belåtet dermed, att man beräknar massan af 5 års utgifter, motsvarande den af 5 års inkomster. Jag kan således icke finna annat, än att Bevilln.Utsk. gjort sig förtjent af tacksamhet, för det Utsk. uppgifvit möjligheten att fylla behofven utan ökade skatter. Frågan är helt enkelt den: Skall bevillningen ökas eller ej. Jag fiu ner - Den ai April f. ni. 153 her ej behof deraf, och jag kan icke förmoda, att R. o. Ad. skulle neka bifall till betänk, för inbillningen äf behof, sorn icke äro grundade. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Då den ende ledamot, som försvarat Utsk:s betänk, erkänt, att Utsk. icke haft sig bekant den nya statsbrist, som Statscont. anmält, synes det klart, att Ständerna icke med skäl kunna bifalla betänk. Den värde talaren har väl ansett osäkert, om den uppgifna statsbristen kan godkännas eller icke; men det går väl ej an alt bifalla betänk., utan att detta blifvit utredt. Jag förenar mig'altså i begäran om återremiss; önskande likväl, att Hr Åstrands motion må afslås och bristen fyllas med bevilln., hellre än att öka statsskulden till nästa riksdag. Jag tror, att man genom en sådan åtgärd skulle stärka Riksg.contis credit för de lån, det i allt fall behöfver.
Dessutom har Utskottet, som ansett föreskrifterna derom att embetsverks och embetsmyndigheters reqvisitioner å stämpelpapper, »hvarken i afseende å valörer eller qvantiteter må utsträckas utöfver hvad som erfordras för sådane handlingar, hvilka till de reqvirerande embetsverken eller embetsmännen ingifvas eller af dem utfärdas,» samt att »vederbörande embetsmyndigheter, då reqvisitioner af deras tjenstemän afgifvas, skola bestyrka, huruvida hvad som reqvireras, efter nämnde grunder, kan anses erforderligt,» innefatta så beskaffade inskränkningar, som hvarken öfverensstämma med Kronans fördel eller allmänhetens beqvämlighet, funnit sig böra föreslå: ett nämnde föreskrifter må ur författningen uteslutas. § 10. 1 afseende på de uti denna § intagna stadganden, hvilka angå försäljning af stämpelpapper, är någon annan väsendtlig förändring af hvad derom uti 17 § af nu Bevillnings-lltskottets Betänkande JM 22. 25 ha gällande författning finnes föreskrilvet icke gjord, än att Utskottet, med afse» ende derpå att blott ett försäljningskontor i Stockholm för närvarande finnes inrältadt, hvilket i en stad af så vidsträckt omfattning icke synes vara för allmänhetens beqvämlighet fullt tillräckligt, ansett sig böra föreslå, att Kongl. Stats-Kontoret må ega förordna om inrättande af nödigt antal dylika kontor. §§ 11 och 12 motsvara §§ 18 och 19 i nu gällande författning. Med uteslutande af 2:dra och 6:te morn. i 20 § af nu gällande författning, af hvilka det förra innefattar stadgande!) angående redovisningssättet för stämpel å lysningssedlar och det sednare rörer redovisningen för tidningsstämplingsmedlen, hafva öfriga i nämnde § införda stadganden här blifvit hufvudsakligen intagne. 14, 15, 16 och 17 motsvara 12, 15, 14 och 15 uti nu gällande författning, endast med uteslutande af de stadganden, som hafva afseende på stämpel of lysningssedlar »arnt stämpling af tidningar.
Jemte framställning af den tunga, armeens befäl måste, genom afdrag å lönerna, vidkännas för utgörandet af den ränta, hvilken för amorteringen af armeens ackorder finnes föreSkrifven, hafva arméens sednast församlade fullmäktige, som, af sådan orsak, ansett en nedsättning af ackordsräntan vara of behofvet påkallad, men någon annan utväg för detta ändamåls vinnande likväl icke förefinnes, än förlängning af den tiil den 27 April 1876 bestämtia tid för ackordsamörteringens fullbordande, uti skrifvelse den 7 sistlidne December, bos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställt, dels om en lämplig förlängning af amorteringstiden, med skyldighet likväl för ackordsfonden att sina nu utelöpande obligationer vid deras utsatte förfallotid inlösa, derest in nebsfvarne sådant äska, heldre än att i utbyte taga fondens obligationer med utsträckt betalningstid; dels ock, i händelse af nådigt bifall härtill, om aflåtande till Rikets Ständer af nådig framställning derom, att i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor må beredas tillfälle till utbyte af ackordsfondens nu varande obligationer mot nya sådana på förlängd inlösoingstid. Efter öfvervägande af hvad härvid förekommit och då Kongl. Maj:t funnit amorteringstidens utsträckande, på sätt armeeus fulimågtige tillika alternalift föreslagit, till ytterligare 10 år utöfver den förut bestämda tiden, tillräckligt, för att tillvägabringa den af fullmägtige för sådant fall påräknade nedsättning af ackordsräntan till 4| procent, har Kongl. Maj:t till ifrågavarande förlängning af amorteringstiden lemnat nådigt bifall, under det af fullmägtige uppgifna förbehåll om inlösen af ackordsfondens nu utelöpande obligationer, och vill vid detta förhållande, samt till underlättande af ackords-amorteringsfondens nya obligationers belåning, föreslå Rikets Ständer, att Banken och Riksgälds-kontoret må tillåtas att, i utbyte mot nu innehafvande obligationer af ackordsfonden, mottaga nya sådana med enahanda eller 4 procents ränta, men ställde på den förlängda inlösningstiden. Kongl.
Det må vara en hvar förbehållet alt motivera sitt votum i denna fråga på det sätt, sorn han anser lämpligt. Jag har likväl uppfattat den åsigt, med afseende å ämnets vigt och dess egenskap att fortgå genom tiderna, att icke inskränka mig blott till ett omdöme öfver det nu livilande grundlagsförslaget, utan att äfven antyda riktningen af min egen fattade mening. Då ett folk, mine Hrr, inlåter sig i det oändligen svåra företaget alt på öfverläggningeus grund ombilda sin egen samhällsordning, är det föga sannolikt att det lyckas i sitt förehafvande, såvida icke detsamma låter sig genomträngas af ett heligt allvar och en ädel föresats, för hvilka alla små betänkligheter träda tillbaka. Men en sådan föresats finnes icke och kan icke uppkomma, såvida den stora samhällsfrågan behandlas på ett sätt, som gör den till ett tvisteämne emellan politiska meningsbrytningar, hvilka under denna form täfla om öfverväldet. Frih. Sprengtporten anförande blef här afbrutet genom ankomsten af en Deputation frän Vällofl. BorgareSt., anförd af Ståndets vice Talman Riksdagsfullmäktigen för Stockholms stad And. Magn. Brink, som, jemlikt nu aflemnadt prot.-utdr., meddelade, att BorgareSt. bifallit de i Const.Utsk:s mern. N:o 2 upptagna, 04 Den 28 Augusti. sedan sista riksdag livilande grundlagsförslag, ronde nationalrepresentationens ombildning. H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, svarade, att det ämne, hvarpå den af Vällofl. BorgareSt. beslutade communication hade afseende, nu var under öfverläggning hos K. o. Ad., samt att denna öfverläggning vittnade om den noggranhet, hvarmed II. o. Ad. behandlade detta ämne, och BorgareSt. således kunde göra sig förvissadt, att det beslut, som blefve fattadt, komme att vara ett sant uttryck af R. o. Ad:s majoritets öfvertygelse om hvad för fäderneslandet vore det bästa. Deputationen blef derefter i vanlig ordning utbeledsagad. Frill. Sprengtporten:
Sådant synes ock Utskottet vara med full rättvisa och billighet förenligt; hvadan och enär Utskottet ej heller delar motionärens mening, att stadgandet endast föranleder till rättegångar och att det svårligen kan tillämpas, Utskottet ej finnér något skäl vara för handen att upphäfva ifrågavarande bestämmelse, den der just är ämnad att innebära ett medel till att försona den, som till följd af det bibehållna stängselvitsordet kan för en af grannen framtvingad hägnad få vidkännas en kostnad, som icke står i något förhållande till den nytta han sjelf deraf kan hemta. Men å andra sidan kan Utskottet icke finna det obilligt, att omförmälda nedsättning i hägnadsbesväret eger rum endast i det fall, att den, som derå kan göra anspråk, ej sjelf påyrkar stängseln. Sedan man öfvergifvit den grundsatts, som genomgår äldre stadganden i förevarande ämne, att nemligen en hvar skulle vara skyldig att medelst hägnad freda sina egor mot intrång af andras kreatur, och i stället antagit den, att en hvar är skyldig att taga sådan vård om sina kreatur, att de ej göra skada på annans område, men bibehållit vitsordet åt den, hvilken vill såsom medel för berörda ändamål använda stängsel, måste det utom allt tvifvel vara inkonseqvent att uppställa en föreskrift, som skulle hvila på det antagande, att den, för hvilken uppförandet af hägnad skulle blifva utan motsvarande nytta och i väsendtlig mån mera betungande, än för grannen, skall komma att använda eller behöfva anlita sitt stängselvitsord. Motionären har dessutom utgått från den alldeles oriktiga förutsättningen, att det alltid är den mindre jordegaren, som af ifrågavarande hägnad kommer att, på sätt i § åsyftas, betungas, och att den föreslagna ändringen skulle lända till en svagare grannes fördel. Men det är alldeles uppenbart, att det lika väl kan vara den granne, hvilken eger större jordvidd, som kan få vidkännas hägnadsskyldighet utan att af hägnaden draga ringaste fördel.
Raabs framställningar mycket riktiga och ser ej, hvarföre man icke skulle väga alt begära ålerremiss, hvarom jag, enär de förbemälde värde ledamölerne ej derom framställt bestämda yrkanden, vördsamt hemställer att Hr Gr. o. Landtm, läcktes framställa propos., för att inhemta, huruvida icke Ståndet skulle vilja, på grund af hvad här blifvit anfördt, bevilja en återremiss. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda till ålerremiss, ropades starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemslälde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i (59 punkten afgifna yttrande, samt, sedan svaret derå utfallit med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. 70, 71 och 72 punkterne. H. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och tillstyrkt. Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, alt innan den nästföljande 73 punkten förekomme, den pröfning af BankolJtskrs utlåt. N:o 44 samt af 47 punkten i nu förevar. betänkande, hvarmed R. o. Ad. uppskjutit, intill dess de nu - Den 22 April. 243 mera pröfvade grunderne för utlåningen genom handelsoch närings-diskonten, blifvit afgjorde, borde företagas, samt derjemte hemsiälde all närande utlät. N:o 44 malle få först blifva föremål för öfverläggningen, hördes R. o. Ad. häruti instämma. Till följe häraf föredrogs nu BankoUlsk:s d. 5 och 12 dennes på bordet lagda utlät. N:o 44, i anledn. af K. M. nåd. propos. , ang:de beviljande af kreditiv-rätt å R. St:s bank för Stockholrns stads drätsel-kommission. Frih. Palmstjerna:
Herrar ltlectorei-NLS af förslå classen listor til wal af Ledamöter i StatsUtstottet efter Friherre von »losen, Otro lie» 6ric, och i Banco - Utffottet, efter Grefwe l.L^erber-;, Fullmägtig Friherre kieelvooZ, ^LLob, och befanns i den förras ställe wara wald. Grefwe iVi-LnZel, Otto Ilelnboiä, Ofwer^ ste - lieutenant. Och i den senares Grefwe körner af Tuna earl. GeneralMajor. Ridderffapet och Adeln ätffiljdes klockan half til 2. It! llclem krotOcölli^ 6. Lilverstolps» Den 28 Juni!. 9^3 Onsdagen den 28 Junii. kienum klockan 10 förmiddagen. Uplästes följande: Utdrag af?rotocoilet, hällit i Borgare-Ständets Nlenum wib Riksdagen i Stockholm, den s:de Junii i8os. S. D. Da Herr Directeuren och Talemanncn gaf Ständer tilkänna, at genom Herr Hof-Cantzleren m. m.
Stockholm den 3 november 1807. Erfarenheten har intygat vikten av att rikets hamnar får noggrann tillsyn, både vad gäller underhåll som ordning. Då dessa är nära förenade med flottan är det lämpligt att hamnarna inlemmas i förvaltningen för sjöärenden. Alla arbeten i hamnarna, som fyllningar, stenkistor, Dec d´Albers utsättande, brobänkars anläggning, broars anläggning och dylikt skall inte påbörjas utan att förvaltningen för sjöärenden givit sitt tillstånd. Stockholm den 3 november 1807. J GUST LAGERBJELKE. Kungörelse angående utlånade kartors återlämnande till Generallantmäterikontoret och Provinskontoren samt sådana kartors förvarande i kartonger. Stockholm den 20 november 1807. Då det visat sig att kartor, som blivit utlånade från Lantmäteriet, men inte återfordrade förrän efter lång tid, ofta har förkommit eller blivit vanvårdade. Därför skall i fortsättning vid varje års slut en förteckning lämnas till cheferna vid de olika expeditionerna på de utlånade kartorna och begäran att dessa återställs. Behövs de för längre tid skall de lånas om. Samtidigt förordnas att kartorna skall förvaras i kartonger, där de kan rullas och inte behöver vikas. Stockholm den 20 november 1807. SAMUEL af UGGLAS. Kungörelse om den av Kungl Maj: ts fastställda utdelning av de på trycket utkommande så väl författningar, som Hovrätternas, Kollegiernas och andra publika verks brev och kungörelser. Stockholm den 26 november 1807. Den 19 november 1772 fastställdes utdelning av trycksaker på förordningar, stadgor och resolutioner. Då lång tid gått och många förändringar gjorts, så tjänar inte dessa kungörelser allmänheten till efterrättelser längre. Därför görs nya exemplar att finnas vid kyrkorna, rikets allmänna verk och ämbeten. Följer tabeller på hur många exemplar tilldelats domstolarna, justitierevisionen hovrätterna, kollegierna, länen osv. De exemplar som rekvireras skall förvaras noga och de förordningar som kommer till kyrkorna får inte tas därifrån. En förteckning skall göras, att överlämnas till efterträdare i sysslan. Följs inte detta bötas 6 riksdaler 32 skillingar och ersätts eventuellt förkomna exemplar på egen bekostnad. Stockholm den 26 november 1807.