Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först sedan dessa upplysningar vunnits, är rälla tiden alt lagstifta, om man annars med sin lagstiftning verkligen vill afse de bland oss faktiskt gillia behof - 20 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 61. ven. Det uppskof, sorn på delta sätt kan synas uppkomma, är så mycket mindre af någon betydenhet, som, älven eller Ut kottets förslag, den lag, genom hvilken de nu oordnade förhållandena egentligen skulle blifva ordnade — den s. k. dissenter-lagen icke lörr än vid nästa Riksdag skulle komma till stånd. Under den närmast föreslående tiden är deremot visserligen af nöden att, genom sådana medel, som i allmänhet till yttre ordnings upprätthållande pläga användas, den nu frän flera orter ölverklagade prosely(verksamheten, hvilken är de pågående söndiingarnes närmaste orsak, så vidt ske kan, blilver hämmad. Jag vågar alltså, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de äsigter, som dels på Riddarhuset, dels och isynnerhet i Preste-slåndet blilvit i delta ämne yttrade, vördsamt föreslå: att Rikets Ständer, med anledning af de affall från vår kyrkas bekännelse, hvilka pä flera orter inom riket i sednare tider beklagligen egt rum, målto i underdånig Skrifvelse anhålla: Uo att Kongl. Majit i Nåder vilie genom vederbörande embelsmyndigheter låta anslälla så fullständiga undersökningar som möjligt angående såväl de affallnes antal som den trosbekännelse, de antagit, den försanilings-ordning, de inom sig kunna hafva börjat upprätta, och det uppförande, de i sedligt och borgerligt hänseende efter alfallet i allmänhet visat sig iakttaga; 2:o att, derest, genom dessa undersökningar, alfallet å någon eller några orter skulle befinnas hafva nått den utsträckning och blifvit så fast rotadt, att det icke längre kan anses såsom yttring af en tillfällig och snart öfvergående oro och förvillelse, Kongl.
Propos. hade Utsk:n till behandling företagit tvenne i ämnet inkomna motioner från BondeSt. derom, att den behållning, hvilken i mötespassevolance-cassan möjligen kunde förefinnas, måtte till rustoch rotehållarne utdelas efter förutgången vederbörlig redovisning. Bustoch rotehållare hade ej gjort ett sådant förbehåll af utdelning af passevolancefondens behållningar. B. St. ansågo således en utdelning ej böra ske, äfvensom en revision, begärd endast för att se, hvad som kunde utdelas, således ej tjenade till något. Men då betänkandet dessutom var en följd af en K. Propos., som förnekade Ständerna granskningsrätten, frågar jag, hvad man väl annat hade att göra, än låta motionerna förfalla, hvarigenom Ständerna, vid ett sådant förhållande, dock icke i principen bifallit, att granskningsrätten vore dem lagligen betagen, ehuru jag icke tviflar, att sista Ständer äfven skulle afsagt sig densamma, om man önskat ett sådant beslut af dem och låtit någon göra motion de rom; hvax’emot jag hoppas, att närvarande Ständer skola vara litet mera måna om sin rätt. I den tolkning, Gr. Horn gjort af Hr Grips yttrande, kan jag icke instämma. Jag tyckte mig nemligen höra den sistnämnde ledamoten yttra den önskan, att den olyckliga och orättvisa strid, som blifvit förd med B. St., måtte upphöra. Det är i samma anda, som jag yttrat mig; och jag instämmer på det sätt med Hr Grip, att jag anser oss böra sluta striden med att använda medlen till för Staten nyttiga ändamål, hvilka Konungen ansett af behofvet påkallade, helst jag icke kan fatta, hvartill denna strid, såsom den blifvit förd, skall tjena. Konungen kan ju icke hafva någon vilja, skiljd från Bikets sannskyldiga väl; Konungen behöfver ej och bör ej eftersträfva en fond af statsmedel, hvars användande B. St. ej få controllera. Till extra utgifters bestridande disponerar Konungen en särskild summa, som, om den icke är tillräcklig, efter behofvet kan ökas.
Bank innestående medel utlemnats i allmänna rörelsen och blifvit för Riksgälds-kontoret räntebärande, nemligen: under år 1852, genom obligationers uppköpande - R:dr 1,279,250: och genom obligationers belånande „ 5,500: j 234 75Q. _ under innevarande års 3:ne första qvartaler, genom obligationers uppköpande R:dr 431,000: och genom dylika pappers belåning „ 90,000: ^ 521.000- — eller tillsammans lt:dr 1,805,750: hvarförutan, till godtgörande af alla å obligationerna, vid deras uppköpande, upplupna, fastän icke förfallna, räntor, utaf sagde medel utbetalts, under ar 1852 R:dr 10,437: 18. 1. och under ofvannänmde 3:ne qvartaler af innevarande år „ 694: 43. 4. Efter afräkning af dessa, genom Riksgälds-kontoret förskottsvis verkställda, ränteliqviders belopp, har liiksgälds-kontorets ränte-inkomst af de till förräntande af detta verks kontanta medel uppköpta obligationer och utgifna lån, utgjort: under år 1851 _ i R:dr 59,535: 34. 8. „ år 1852 „ 125,407: 17. 11. och under Januari med September månader innevarande år „ 90,448:22. 8. För undsättningar i missväxtår afsedda och lill lliksgälds-kontoret öfverleiunade inedei. Förräntandet af Itiksgälds■ kontorets kontanta behållning. 1 — 76 — Riksgäldskontoret tillhöriga räntebärande papper.
Och då Kongl. Majrt redan, genom Regerings-formens 60.§, eger full rättighet att minska de ilråga varande afgifterne, hvilken rättighet också, vid nu gällande chartae-sigillatm-förfallningens utfärdande, blifvit i afseende å vissa förekommande bestämmelser begagnad, föreslår jag likaledes att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit låta verkställa den ifrågavarande granskningen, och derefter den sålunda beslutade och deraf beroende nödsättningen anbefalla.” Häruti instämde Herr Friherre Raab, Herr Grefve Posse, Herr Aminoff, Herr Pr/nzeiisköhl, Herr Prytz, Herr Friherre Hermelin och Herr aj Klercker. Af Herr Friherre Oxenstjerna, C: ”Uti Utskottets förslag till controll å behörig chartering af köpe-, gåfvo-, bytesoch faste-bref å fäst egendom, Bihang till Ii. St. Brot. 1844. 5 Sand. 1 A/d. 7 Haft. 5 34 Bevillnings-Utskottets Betänkandej N.o 13. morgongåfvo-bref samt köpe-afhandlingar om lösören, finner jag mig icke kunna instämma, enär detsamma medför de olägenheter, att domhafVander på landet, hvilka ofta äro för kort tid förordnade, äfvensom tjenstemän vid städernas domstolar derigenom skulle förvandlas till redovisande för chartorne och erhålla en ganska betydlig uppbörd, hvars rigtiga beräknande blott genom de handlingar, som de sjelfva skola aflemna, kunde controlleras, hvarigenom ock möjligen inträffade, att den nu understundom visade svårigheten att i rätt tid inbekomma domböckerne, blefve ytterligare ökad; hvarförutan, följden blefve att controllen å en betydlig statsinkomst komme att öfverlemna? lill IIof-Rätterne, för hvilka sådant är ett alldeles främmande åliggande.
Proposition, N:o 26. ikunde elen större arbetskraft oell vedåtgång, som de mindre! pannorna, i förhållande till de större, erfordra, antagas uppväga fördelen af deras större afverkningsförmåga; hvadan kommitteens pluralitet oek, på dessa skäl, ansett större och mindre pannor vid bränvinsbränning, såsom binäring vid jordbruket, böra åläggas en lika beskattning efter pannerymden. 3:o Bränvinsbränning susom fabriksnäring. Den ofva ni nta g na skildringen af bränvinsbränningens närvarande tillstånd i landet visade, att, oaktadt bränvinsbränningen skolat åtfölja jorden, likväl ett icke obetydligt antal brännerietuppstått, hvilka, helt och hållet oberoende af jordbruk, rätteligen vore att anse för fabriker. Då t. ex. för utöfningen af bränvinsbränning med en 35 kannors panna erfordrades ett hemmansvärde af endast 2000 r:dr, men bränvinsbränningen med denna 35 kannors panna kunde så inrättas, att flera hundra kannors afverkning om dagen derigenom åstadkommes, vore det ringa jordvärdet visst icke grunden, hvarpå en sådan anläggning hvilade. Beräknad t tillfälle till inköp af råämnen till fabrikens drifvande, å ena, och afsättning af bränvin, å andra sidan, hade framkallat densamma. Skyldigheten att åtminstone på papperet innehafva 1000 r:dr jord värde, hade helt och hållet varit en bisak. Föreskrifter, så lätt kringgångna som denna, ansåge kornmitteen ej böra bibehållas. Antingen måste jordbrukarens uteslutande rättighet att tillverka bränvin göras till en sanning, eller också mäste hans förmenta monopolium upphäfvas. Det förra skulle ske genom beräkning af stigande lillverkningsrätt i förhållande till större jordvärde, det sednare genom förklarandet, att fabriksbränningen vore en fri näring för hvarje svensk medborgare. Kontmitteen hade dock ej kunnat vara tveksam i valet mellan dessa alternativer.
Och då akademien uppgifvit till täflingsämne med ett särskildt pris af 100 dukater en svensk tragedi samt tillåtit de täflande att insända första akten jemte planen till de öfriga för att erfara akademiens omdöme, så var Lindeberg en bland dem, hvilka vågade försöket, och han erhöll det vitsord, att ehuru visserligen anmärkningar kunde göras, särdeles mot planen, öfvervägdes felen af förtjensterna och akademien tviflade icke att arbetet skulle, om det i samma stil fortsattes, såsom orden föllo, vid den slutliga täflingen ådraga författaren en förmånlig och hedrande uppmärksamhet. Efter en så vacker början var det mycket underligt att Lindeberg icke vidare hördes af bland de täflande, så framt ej orsaken dertill var densamma som lik en hämsko känts tryckande och hinderlig för flere af vårt lands skalder, nemligen den tidiga brödsorgen, som tvang snillet in på olika vägar. Och det var först 1832, då hans femakts-sorgspel »Drottning Blanka» uppfördes på kungl. teatern, som han erhöll pris af svenska akademien – en heder, hvilken äfven lärer tillfallit ett par poemer och en afhandling »Om förståndets och fantasiens förhållande till hvarandra i skaldekonsten». Här förutom har Lindeberg författat en treaktsdram Toni och Prestgården, båda gifna på svensk scen, samt två icke uppförda skådespel »Midsommaraftonen» och »Demosthenes». Intetdera af de skådespel, hvilka blifvit uppförda, bibehöllo sig på de af honom älskade teatertiljorna. De voro säkert vida mer egnade att läsas än spelas. Men detta oaktadt förlorade han visst icke vare sig modet eller sjelfva målet ur sigte. Det var det vackra och goda hos honom att han trodde på andras bättre, icke lycka, ty den kan vara tillfällig, utan insigter i konsten att tjusa och genomtränga vissa labyrinter i menniskohjertat, som för honom varit stängda. Men i afseende på stilens kraft och skönhet var han förmodligen säker på sig sjelf. Alltså fortfor han att lefva för teatern. Han öfversatte massor af arbeten för teatern och tog slutligen sin hustru från teatern. (Sångerskan fru Enbom).
Jag har tegat, emedan det icke drabbat mig sjelf; men vid detta tillfälle, då man directe angripit äfven mig, ber jag att få protestera mot alla sådana beskyllningar hvad mig beträffar. Jag har icke sett saken ur någon politisk, utan endast ur den estetiska synpunkten. Att man förnekar det, kan jag icke hjelpa; mea jag står icke desto mindre fast i medvetandet att icke hafva haft några biafsigter, de må vara af ena eller af andra slaget; hade jag det haft, skulle jag visst icke skytt att äfven dem öppet bekänna. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna 2:dra punkten. Ropades starka ja, blandade med många nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja ofverröstat nej. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voter.sproposition: Den som bifaller Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s tillstyrkande om tillstånd till enskilda theatrars inrättande i hufvudstaden, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts ofvannämnda tillstyrkande. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3t. Nej —- 28. Fortsättningen af detta måls pröfning uppskjöts till morgondagens plenum. IL R. o. Ad. åtskiljdes kl. io om aftonen. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. 18 H. 20 154 Ben 5 Dece ister. Lördagen den 5 December i84o. Plenum kl. io f. m. Justerades 5 prot.utdr. för förliden gårdag e. m. Hr Frih. o. Landtm, tillkannagaf, att Frih. Falkenberg, Conrad, anmält sig af vigtiga enskilda angelägenheter vara nödsakad att afsäga sig sin plats såsom efector; och anmodade Hr Landtm. Hrr
Deras gamla och grähäriga föräldrar samt husbönder nödsakas nu dufwa sur åkerbruk med pigor samt söner as 12,14 högst 16 Ars alder uri siere Landsorter Huru bliswec åkerbruket ffött med sädaue arbetare? manne irran gynnande wäderlek någon förmäulig winst ffcrvas af jorden. Denne fclkclch är destntom saltia, of Soldaters och Margerit, gars stegrande leger. Af deras och Landu wäcns beklädning, af krigsgarder, as inqnartcringar och as krono-jrjntsningar. V-ifwer jordbrukaren >u till räga pä alt verra belastad med för dryg., bcw-lluingar, sä blifwa de förmögnaste jordbrukare lika med nu wa» rande Bergsmänner. Hwem skall dä Utgöra berville ning? Da blifwa de ä?w fällt som swigrak af bördan unter grof hcstm n ed stora och uodiga ax fö.w - kade. Äknune framnu a Mart i de söeraS ställe grann halm, glesa och sr ä or blandade med frodiga tistlar och kostelig» blomster, hw-.lsa 'bli NV a rjenuge för fspostieka» re, men ingalunda sörstär till bewillningars Ulgö» rande. Betraktar jag pennlnaekäntggaren, Dest lön äv inrättad t696 dä i T.a Spanuemal gällde 2 D:lr. 8 r:st Siljw rmynt och alla andra waror i samma proportion. Nn dä alla waror äro upjagade till ett öfwerdrifwir pris, sär ju cn sadan person ett medlidade utseende. H,»s Lön är knappass nilräckelig för husrum och ett mäl om dagen. Alla hans andra förnödenheter mäste anskaffas genom flit och industri. Hwem kan wara sa obarmhertig och urprätza bewillning af en sadan perso»?
Dalarnes allmänna behof af en jernvägsförbindelse mellan Sala och Gefle-Dala-banan. — 71 Uti den af kommitterade redan lemnade redogörelse för den tidigare behandlingen af nu förevarande ämne är anmärkt, att redan år 1853 väcktes fråga om att, medelst anläggning af en enskild jernbana, underlätta den stora trafik, som öfver trakten af Sala af ålder dels gått ifrån norr till söder med bergslagens produkter, hvilka på denna väg sökt hamn vid Mälaren för vidare transport till Stockholm, dels i motsatt rigtning tillfört bergslagen och Dalarnes talrika befolkning deras behof, synnerligast af spannmål från Westmanlands och Uplands sädesrika slättbyggd, äfvensom att enskilde, för saken intresserade personer både i Westmand och Dalarne bekostat en noggrann undersökning rörande den lämpligaste rigtningen och den erforderliga anläggningskostnaden för en jernbana, dragen från Westerås förbi Sala åt Hedemora med öfvergång af Dalelfven vid Forsshufvud och vidare utsträckt till Brenäs udde vid Insjön. En beräkning öfver trafiken visade, att med fordon fortskaffades årligen å denna linie icke mindre än 211000 skeppund eller 844000 centner gods, och persontrafiken å en jernbana lagd i denna rigtning antogs, med tillämpning af den Egidyska metoden, komma att lemna en årlig inkomst af 203,000 R:dr. Banan, hvilken till Forsshufvud beräknades att kosta 6,391,500 R:dr, ansågs böra lemna en årlig bruttoinkomst af 604,000 R:dr, allt riksmynt, eller omkring 91 procent af anläggningskostnaden. Det är äfven uppgifvet, att samtidigt härmed väcktes förslag om en jernväg emellan Gefle och Falun, och att Rikets Ständer, hos hvilka framställning gjordes om statens medverkan medelst beviljande af lån till begge de ifrågasatta jernvägsföretagens utförande, slutligen och på grund af omröstning i Förstärkt Statsutskott gåfvo sistnämde förslag företräde.
Allt beväringsmanskap befrias i krigstid från erläggande af personel bevillning och mantalspenningar o. s. v.» men i öfrigt godkänna §, sådan den af Utskottet blifvit framlagd. Öfver den 37:de § i Utskottets förslag, innehållande, att »afdei§15 omförinälda afgifter skall, under benämning: Allmänna Beväringsfonden, bildas en särskild tillgång, att af Kongl. Maj:t användas till beväringens eller en allmän folkbeväpnings organiserande», hafva inom de särskilda Riks-Stånden fattats alldeles olika beslut, i det Ridderskapet och Adeln, med ogillande af Utskottets förslag, antagit den i Kongl. Maj:ts nådiga Proposition motsvarande § 12, så lydande: »Af de sålunda influtna nfgifterna skall, under benämning af Allmänna Beväringsfonden, bildas en särskild tillgång, att efter Kongl. Maj:ts disposition och emot vanlig redovisning användas till befälsämnens danande bland beväringsmanskapet;» Preste-Ståndet åter godkänt Utskottets förslag; Borgare-Ståndet återremitterat § och Bonde-Ståndet, på sätt förut är nämndt, afslagit densamma. Vid sådant förhållande har Utskottet åliggande alt framlägga förslag till sammanjemkande af de skiljaktiga meningarne. Så Sammansatta Stats-, Lar/- samt Allm. Bese.- o. Ekon.-Utskottels Ut lä tande N:o 21. Så vidt uf det till Utskottet ölverlemnade diskussions-protokoli kon slutas, går Borgare-Ståndets ålerremiss derpå ut, att, till vinnande af öfverensstämmelse med den ofvan afliandlade 54 §, i den förevarande stadgas måtte, det Bevärinssfonden bör användas företrädesvis till elit-korpsens eller bcfälsämnenas danande och aliönande. Väl hafva åtskiliige talare inom sistnämnda
Jag lior att den största tyngd, Som Irvilar på medborgaren, är den enskilda föreställningen om cfi orättvisa, oell derföre har man inom étt väl ordnadt samhälle domstolar för alt leda alla tvistiga frågor, hvarföre jag upprepar det ännu en gång, dét vöre ganska olämpligt och ifla sedt af Representalionen, om en så billig begäran, sorn en lindet söknings anställande, förnekades. —Hr voll Hartmansdorff bar frågat, hvarföre Kronan skulle göra sig till commissionär för den enskilde. Dertill får jag blott svara, att då bekostandet af eif ombud vid domstol Skulle blifva för den enskilda alltför kännbart, och nu dessutom endast är fråga om en undersökning; så vore det obilligt; för att ej säga rent af obarmhertigt, alf neka hvad Utsktn föreslagit. Jag Ilar funnit ännu ett ökadi skäl ätt tillstyrka bifall till betänk, deruti, att ett föredragande Statsråd yttrat, att saken förekom honom så problematisk , att lian vid föredragningen deraf inför Konungen icke ansåg sig böra afstyrka en så beskaffad Ständernes begäran. Dä ett sådant yttrande blifvit af ett föredragande Statsråd afgifvét, så måste jag derifrån benita ett ytterligare stöd för mig att biträda CJlsktns förslag, att Sländerne måI te ingå nied förenämda underd. anhållan. Då förhållandet erkännes vara till ilén grad problematiskt, att ifrån den Statsmakts sida, till hvilken en begäran framStälles, hvars bepröfvande den underställes, förklaras, att det ej vore Skäl att afstyrka densamma; så finner jag också det vara i högsta grad behörigt; alt en sådan begäran framställes, och jag finner icke huru R. o. Ad. skulle kunna påtaga sig ansvaret för ett afsiag till Utsktns förslag efter ett sådant tillkännagifvande, som blifvit gjordt.
Nå, då måste jag erkänna att jag är rätt glad öfver att jag valde de röda biljetterna för att i någon mån qväsa hennes högmod. – Du talar om min hustru. – Hon är väl ej en drottning, så att det är majestätsbrott att skratta åt hennes högmod. Kunde hon väl inbilla sig att jag, Victors egen far, ej i första rummet skulle ha att disponera öfver hans platser. – Emellertid hade det varit Victors skyldighet ... – Skyldighet ... Hvad för slag? – Att visa mera artighet mot sin tant, så mycket mera, då han önskar blifva hennes svärson. – Ah, den der önskan lär ej vara så het. I alla fall behöfver han alldeles icke krusa och fjäsa. Han är nog förmögen att få en flicka, som är lika god och hvars slägt ej har så stora pretentioner. – Jaså, låter det så nu. För några år sedan talade du ej ur den tonen. – Vill du kanske insinuera att det var jag, som föreslog partiet? – Hvilken annars? – Var det ej just du som ständigt pratade om huru passande det vore att våra barn förenade sin framtid och vår förmögenhet? – Jag kunde förlora tålamodet. Det var du, som förmådde mig till det der dumma löftet, som jag nu ångrar, då jag ser huru liten uppmärksamhet din herr son visar både mig, min hustru och Aurora sjelf. – Ångrar du öfverenskommelsen, så kan den lyckligtvis lösas. – Det vore åtminstone ej mig emot. – Och ännu mindre mig. Victor tager sig en annan hustru. – Och Aurora en annan man. Med ansigten blossande af vrede inträdde bröderna i kyrkan, dit processionen nu hade hunnit. Genom en hai af soldater och årets studentbeväring tågade den upp på en af bräder sammanfogad ställning, hvilken skulle föreställa Parnassen, samt ordnade sig der på behörigt sätt. Brukspatronen och hans bror ställde sig så långt ifrån hvarandra som möjligt, men sände hvarandra alltemellanåt de mest mördande blickar. Nu hördes några kanonskott. Akten börjades. Huru skola vi värdigt skildra den högtidliga akten? Till en början låtom oss citera huru skalden Vitalis beskrifver processionens intågande i kyrkan vid hans egen promotion år 1824.
Efter Tullförfattningarnes granskning och förenklande kunna en stor del af de under Tullstyrelsen hörande Tjenstemän indragas; hvarefter de, som bibehållas, på Rikets Stat böra förflyttas. Goo Betänkande örn Rikets Styrelse-Verk. Till Styrelsens eller Directions befattning hörer: Att hafva den generella tillsynen och värden deröfver, att alla de afgifter, som vid Sjö-Tullarna böra erläggas, såsom inoch utgående sjötull , grän setu 11 , nederlagsrecognition och ränta, cours-förhöjning , Bakoch Lots-rnedel med uppgäld och lästetalsafgift m. fl., enligt Taxor, Reglementer och öfrige förordnanden blifva rätteligen beräknade, uppburne och under bestämda titlar till Stats-Contoirets disposition levererade. Uppsigt, att de om Lurendrägeri och Tutf.' försnillning gällande författningar vederbörligen handhafvas; Tilloch afsättandeaf deander Tullverket hörande Ämbetsmän och Betjente; Ma! , angående besigtningar, reparationer och nybyggnader af Tullhus rn. m. ControII , enligt Seglatiens-Ordningen , å Svenska fartyg och deras laddningar i utländska hamnar. Deremot får icke Tullstyrelsen befatta sig med klagomål och angifvelser mot Tuilbetjente öfver felaktigt och obehörigt förfarande, så snart fråga uppstår om lagligt åtal, ej eller med tvistiga frågor om restitution af orätt eller för högt erlaggde Tull-afgifter, o. s. v. Öfver-Directeuren är Chef för alla Tullkamrar i Riket; iian föredrager vid Directionens sammankomster alia Tullstyrelsen angående mål och ärender, samt tillser, att Directionens föreskrifter blifva behörigen verkställde. Betänkande om Rikets Styrelse-Verk, 6oi I sådan egenskap tillkommer äfven honom att hafva speciel uppsigt deröfver , att Tullafgifterne blifva rigtigt beräknade, uppburne och levererade, rhkenskaperne i behörig tid infordrade och reviderade, anmärkningar förklarade, balancer indrifne, och det mera, som till Tulluppbördens ordentliga redovisande hörer , noga iagttaget, hvarom han inför