Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De ha stundom aldrig studerat det etiska och stå i kännedomen af mänskligt själslif på samma punkt, som den kloka gumman står i kännedomen af människokroppen. De äro sådana utomordentliga » fackmän », och deras fack är ju människokroppen. Stundom inträffar emellertid, att en läkare har framför andra god syn på människors personlighet och förstår att taga den med i räkningen. Men det händer då också, att » yrkes » - bröderna söka nedsätta honom, därför att han vinner människors i deras tanke alltför stora förtroende, att han » tar i beräkning deras svagheter », » oekrar på deras tro » o. s. v. nå, ingenting mänskligt är vetenskapsmännen främmande, ej heller afunden. Men bättre vore, att ordet » nihil humanum » kunde i sin goda mening allmänt lämpas på dem. Sorgligt vore väl, om just för läkaren, som speciellt har med människan att göra, det mänskliga skulle vara ett främmande område. Att läkaren är naturvetenskapsman, och att människan af honom väsentligen måste betraktas såsom ett naturföremål, får icke skymma bort för honom hennes egendomliga natur, hennes frihet och förnuftighet. * — Men det var nu ej meningen att tala till läkare, utan snarare till dem, som hafva för litet sinne för människans na tursida. Att tala mycket om och tänka mycket på nerver och nervositet är i ock för sig nästan farligt. Det vore bäst att ej behöfva syssla med det ämnet: Och man kan nog med djup saknad se tillbaka på den lyckliga tid, då man icke visste, att man hade nerver. Endast den omständigheten kan vara nog för att låta en minnas barnaåldern såsom en paradisisk tid. När man är sund känner man ej sina nerver — man känner med dem, och därtill äro de förvisso danade. Men då denna naturens omedvetna och omedelbara harmoni i människovärlden så lätt stores, finnes intet annat sätt att söka återställa den än att. låta tanken leta efter sjukdomens orsaker och efter medlen att bekämpa den. Men ännu bättre vore, om man kunde på förhand möta och rödja undan det, som hotar att störa harmonien; ty det en gång skadade är sent, om någonsin, fullt botadt. Äfven i och för detta profylaktiska tillvägagående blir emellertid reflexion nödvändig.5 18 några tankar om nerYlifvet oCh det sedliga.
Stockholm den 15 November >8*$,' Nio 74a., Ankom den No». 18#$; Sitänkande till Rikets Högloft. Ständer, i anledning af väckt motion, om vidtagande af sadan förändring i Myntordriingarne, att Slagskatt bl ef ve uté sjelfva myntet inberäknad. H öglofl. Bidderskapet och Ådeln har till BancoUtskottet behagat remittera en, med hemtad anledning af BancoUtskottet» bifallna Betänkande N:o 52 , rörande ett till kostnader för Myntverkets underhållande, ifrfgasatg anslag, utaf Friherr* Jacob Cederström jrick^ jjO BaecoUtskottets Betlinkanden. motion, ”att Rikets ' Ständers Fullmägtige i Banquen måtte anmodas uppgöra förslag till en sådan förändring i myri t ni agen., att kostnaderne för densamma eller den i andra länder så kallade Slagskatten , må uti sjelfva myntet, inberäknas;*’ tillika med yttranden, sorn i sammanhang härmed -vidare blifvit afgifne af Herr Gustaf Hjerta samt af Motionaireo, innehållande, den förstnämndes: ’atc Rikets mynt icke kap' till dess skrot och korn förändras i annan väg, än när Konungen derom gör proposition och Rikets Ständer densamma bifalla, hvadan det således icke ttllkorrune
Hvem kan af förnuftet sluta dertill, att man genom en sådan handling begår en olaglighet. Man säger, att derest en sådan assigneringsrättighet vore tillåten, skulle var och en vinglaie kunna stifta privatbanker, emedan sådana assignationer äro detsamma som penningar; men jag hemställer, om icke en löpande skuldsedel lika mycket är att anse som penningar, och då man icke kan stadga förbud mot lifgifvande af löpande förbindelser på mindre belopp än 100 r:dr; så hemställer jag , om icke vinglaren , medelst ulgifvande af sådana skuldsedlar, när som helst skulle kunna stifta privatbanker, derest annat hinder icke mötte; nien för att kunna utgifva skuldsedlar till det belopp och den mängd, alt utgifvaren kunde anses idka bankrörelse, fordras credit lika väl som utgifvandet af assignationer i sådan scala, ty utan credit lärer väl ingen emottaga hvarken skuldsedlarna eller assignationerna. Man har invändt, att allmogen, som inkommer till städerna för att afyttra sina varor, skulle af oredliga handlande kunna tvingas att emottaga dy - Den 14 October f. m. lika assignationer. Till talaren, som yttrade det, hemstället jag, om icke landtmanrien på samma grund af oredliga handlande skulle kunna tvingas att såsom betalning emottaga skuldsedlar; och månne förhållandet ur bättre i ena fallet än i det andra? Den som einottager skuldsedel såsom betalning, nödgas, derest sedeln icke inlöses, lagsöka utgifvare!!. Enahanda är förhållandet med nssignationerna, ty om den person, på hvilken assignationen är ställd, icke accepterar densamma, har innehafvaren regress till titgifvaren, som, i brist af godvillig betalning, måste stämmas. Jag får således tilt alla delar förena mig uti Frih. Tioyes yttrande, hvaruti Hr Frihin så klart och tydligt ådagalagt nödyändigheten af denna förordnings npphäfvande, att något ytterligare skäl tilli stöd för denna mening i min tanke icke erfordras. Hr Rosenblad:
Propositon JVs 46. 27 Vidare anser Kongl. Maj:t, att Rikets Ständers Bank nu likasom vid sistlidne riksdag lämpligen kan af sina vinstmedel under tiden från och med nästkommande år intill slutet af nästa statsregleringsperiod till fortsättning af Statens jernvägs-arbeten lemna ett bidrag, som Kongl. Maj:t föreslår till 5,000,000 R:dr. Örn nu för samma ändamål derjemte upplånas 20,000,000 R:dr, så skulle tillgångarne för fortsättning af arbetena å Statens stambanor blifva: l:o. Behållningen i Riksgälds-kontoret 1,315,000: — 2:o. Bidrag från Rikets Ständers Bank 5,000,000: — 3:o. Statslån 20,000,000: — eller tillsammans 26,315,000 R:dr, förutom det ännu ej till siffran kända, men sannolikt till omkring 400,000 R:dr belöpande öfverskott, som vid slutlig redovisning för statslånefonden kan uppkomma; och om häraf ansloges 71 millioner för hvartdera af åren 1864, 1865 och 1866, skulle återstoden kunna användas till fyllnad i anslaget för nästa år, hvilket anslag derigenom komme att i det närmaste motsvara den summa, som från början varit afsedd för jernvägsarbetena under nästa år. Så vidt fråga är om Statens egna stambanor, skulle således jernvägs-arbetenas fortsättande intill slutet af nästa statsregleringsperiod icke påkalla större upplåning, än 20,000,000 R:dr. Men då Kongl. Majit af skäl, som finnas utvecklade i särskild denna dag aflåten nådig
— N:o 49. i anledning af väckt motion om Smålands Husar Regementes afsittande: B. II. 599, 611, A. 611. — N:o 50, i anledning af väckt motion angående minskning af de för beväringens räkning befintliga förråder af mindre munderings-persedlar, såsom skjortor, strumpor och skor: B. II. 599, 611, A. 611; B. III. 516, 518, A. 518. — N:o 51, i anledning af väckt, motion om befrielse för rust hållare från skyldighet att till möte forsla munderings-persedlar, m. m.: B. II. 599, 611, A. 611. — N:o 52, i anledning af väckta motioner i fråga om ersätt ning åt boställshafvare för bekostande af grund-dikning eller af större odlingar å boställs-jorden: B. II. 612, 621; lil. 124, A. 124. — N:o 53, i anledning af väckta motioner rörande befrielse för lärjungar vid rikets högre elementar-läroverk, äfvensom för elever i folkskole-lärare-seminarier från deltagande i bevärings-möte: B. II. 612, 621; III. 124, A. 124, Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorialer, Betänkande!) och Utlåtanden: — N:o 54, i anledning af väckt motion i fråga om fördelningen emellan socknar inom samma pastorat af återvunnen helgonskyld: B. II, 612, 621; III. 124, A. 124, B, 516, 519, A. 519. — N:o 55, i anledning af väckt motion om upphörande af penninge-insamlingar vid bröllop och barndop: B. 11. 612, 621; III. 124, A. 127, E. 429. — N:o 56, i anledning af väckta motioner angående undervisningen i eleinentar-läroverken och dermed sammanhängande ämnen: B. II. 622; III. 128, 387, A. 402, 404, 445, 455, 456, 458; E. IV. 193.
De talare, sora drifvit denna sals, hafva uppgifvit sig hysa ett varmt interesse för sakens afgörande och endast önska att få den afgjord på ett passande sätt. Man kan likväl, med anledn. af detta yttrande, här tillämpa anekdoten om den, som, då han skulle hängas, endast begärde att få välja det träd deri det borde ske, och då detta honom medgafs, ville olyckan alt han icke kunde finna något för ändamålet passande träd. Jag befarar således, att många af dem, som nu säga sig önska att få frågan afgjord, men på ett passande sätt, hälst se att detta sätt aldrig må kunna uppfinnas. Dä man öfver 100 år varit sysselsatt med denna fråga och ständigt nya förslag uppstått, sä, om man erkänner behofvet att fatta något beslut, och man icke vill antaga det nu framställda förslaget, torde man väl åtminstone kunna uppgifva det sätt hvarpå förändringen bör lillvägabringas, så att ändamålet dermed vinnes, och ett sådant anspråk må väl skäligen kunna hysas. Hr von Hartmansdorff har slutligen försäkrat R. o. Ad , alt om ifrågavartde förslag icke skulle bifallas, så skall solen lika som förut gå upp öfver Svea laud och vi undfå framgent lika goda skördar, som dem oss hitintills varit beskärde. Härtill har jag blott alt svara, att då man anser lämpligt att nyttja dylika argumenter, så äga de ostridigt åtminstone den förtjensten alt kunna användas mot hvilket förslag som helst. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Wästfelt, Nils: Jag anhåller om öfverseende dermed, att jag utbeder mig Hrrmes uppmärksamhet under några ögonblick. Jag skall icke inlåta mig i hufvudsaken, utan endast till besvarande upptaga en af Hr von Hartmansdorff gjord anmärkn. Han har nemi. tagit sig friheten att, såsom stöd för räntepersedlarnes bibehållande, åberopa krigsbefälets yttrande.
Hon f %r i London god hjiilp af de båda systrarna Channing; den äldsta af dessa systrar, Helen, ar skildrad s&amp; som det var brukligt för ungefär 30 &amp; r sedan att skildra w unga emanciperade kvinnors: Iion hhllei. vid alla lärppliga-tillfällen små uppbyggliga tal och uppmanar unga kvinnor att akta sig för aktenskapet. Trots denna » emanciperade, iitansida har Helen i griiiiden ett va.rnit hjärta för sin yngre sjiilfviska syster Dolly. Helen reser i ett vetenskapligt syfte till Anlerika. Under hennes frånvaro blir Dolly förälskad i en iing artist och utan att iinderrätta sin syster, gifter lioii sig med artisten, soin ar en ytlig och opålitlig person. Helen fiiiner sin syster i brnddrlkt, då hon koinmer hem. Eminys strider finna ett lyckligt sliit - vi gladjas också diiröfver, ty Emmy kar viiniiit vår sympati. Hon f; ir slutligen sin iinge lord. Öfverslttiiingen är i allmanhet god och ledig. Men rödglödgad^ ar ett mindre vanligt ord om en persons ansikte. » Ni godtar. om mig » ar ett mycket .ovanligt uttryckssätt. e serverings medel » i st. f. servis lm vi aldrig förr Iiört. Och hvarför skall den gamle lordeil svai: a s % förskriickligt? Se sid. 198 ocli 201 in. fl. ställeii. Hvarför kan ej &gt;Iiansomcab » öfveisiittas med ikardroskn i st. f. att ej alls öfversiittas? ' Pollys planer och lilla^ julroseii. Tvanne berattelser af Kate Douglas Wigqir~. Pris 2,011 kr. Polly Oliver är en iing mnerikanska, det miirka, vi snart p&amp; hela liennes skaplynne, ocksa om vi icke visste, att hennes heinland var ICaliforiiien. : Polly är varnihjiirtad, modig och rask, men hon märker snart, att » tHlamoilets krona&gt; fattas lienne.
Hvad för öfrigt verificationerna beträffar, kan jag, oaktadt Commissarierna godkänt dem, icke antaga dem såsom fullständigt verificerande hans redogörelse. Här är icke stället att utveckla skälen, hvarföre Utsk. betvifla! deras riktighet, och det har varit ett tillräckligt skal för Utsk, att åberopa den föreskrift, som R. St. vid sista riksdagen lemnat; ty i följd deraf har Utsk. ej kunnat tillstyrka räkningens betalande, och jag betvifla;- högeligen, att genom återremiss något annat betänk, kan af Utsk. afgifvas. Frih. Palmstjerna, Carl Otto, förenade sig med Hr Gyllenhaal. q(. Den a5 April e. m. Gr. Cronhjelm: Jag erkänner visserligen, att det icke kan vara lämpligt att här ifrågasätta, huruvida en af Ståndets ledamöter inlemnat en falsk eller icke falsk räkning; men jag viii fästa uppmärksamheten derpå, att återremiss är nödig, då räkningens riktighet blifvit godkänd, ty Utsk. hade bort säga, antingen att räkningen är för hög och bör i laga ordning bestyrkas, eller också att den bör betalas. Här är deremot sagdt, att verificationerna äro riktiga, men att Landtm, icke påskrifvit dem. Ett sådant svepskäl för att komma från en utgift, som skett för R. St:s räkning, är icke lämpligt. Jag skulle icke hafva det minsta emot betänk., om det hette, att motionären borde'i laglig väg söka sin ersättning. Då visste motionären, att han borde lagligen bestyrka sin fordran. Men att bifalla ett betänk., som innehåller, det redovisningen är i alla delar riktig, men att räkningen ej bör betalas derföre, att formaliteten af Landtm:s påskrift icke är uppfylld, finner jag stridande emot Ståndets värdighet, enär en underordnad tjensteman sålunda skulle tvingas att endast för en formalitets skull vidkännas utgifter, som han förskjutit för riksdägskostnaderna. Jag anhåller på dessa skäl om återremiss, samt att förhållandet må blifva fullständigt utredt; ty enligt StatsUtsk:s nu afgif na betänk, synes räkningen vara riktig, men betalningen un danhållen. Hr Gyllenhaal:
Enligt hvad Utskottet inhemtat, har Kongl. Kammarrätten numera genom utslag af den 11 Juni sistlidet år fastställt Kongl. Krigs-Kollegii utslag af den 28 December 1846, hvarigenom ifrågavarande balans blifvit till ofvanberörde belopp bestämd, och då balansmålets snara ofslutande således är att emotse, hemställer Utskottet, att denna fråga icke för närvarande må till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda. § 17- (Rev.-Ber. pag. 60. Förkl. pag. 208.) Den emot formen för Fortifications-afdelningens räkenskap för de å extra statsanslaget anvisade medel, af Revisorerne gjorda erinran, att samma räkenskap bordt vara inrättad med serskilda konti för hvarje af de olika föremålen, lärer, på enahanda skäl, som här ofvanföre i afseende å anmärkning vid Artilleri—afdelningens räkenskap under 14 g blifvit anfördt, likaledes få förfalla. Utrednings-afdelningen, § 18- (Rev.-Ber. pag. 77. Förkl. pag. 214.) Efter omförmälande af en från Militärförfattnings-byråen till Revisorerne iemnad uppgift å hvad sorn, sedan den 10 Oktober 1847 från trycket utkommit, så val af det större arbetet: »Samling af gällande Författningar rörande arméen, dess styrelse och förvaltning», som af det mindre: oStadganden rörande rotehållaren ock Slals-Utskottcls Ullålande, JYs 50.
Preste - Ständet, som ansäg det wara tillräckligt att jfrägawarande Berättelse uti Ständets Protocoll intages, och såmedelst igenom Trycket komma kill Allmänhetens kunskap, fann icke stal att uti detta Beflut med Hedervärda Bonde-Ständet sig sörena; Hvilket härigenom ssulle de öfrige Respcctive Ständcn wördsamt och manligen meddelas. kllt supra. S. D. Riksens Högloft. Ständers Stas-Utskotts den is dennes pä bordet lagde utlakande öfwer de inom NiksStändcn gjorde Anmärkninsar w'd Utskottets Betänkande angäende Civil - Materne, blef a nyo föredragit och till alla delar bifallit. Dock likwäl och i afseende uppä det l berörde utlåtande förekommande uttrycket, att uti sä ival Preste-Ständet som Wällofl. Borgare - Ståndet nägre Ledamöter yrkat, att anslaget för Allmänna Fattigvården mätte, om icke indragas, ätminstone minstas, ansäg Pre, ste-Ständct sig böra förklara, att den Ledamoten af Ständer, hwars anförande, derut! Ständer icke instämdt, lärer guwir anledning till ofwananmärkte uttryck, i saknad af närmare uplysning härom, samt i anledning af rubriken: För.' Allmänna Aattigwänden i Stockholm, föreställt sig, att desie medel moro till förmän för inga.andra än Stockholms Församlingars fattiga; äfwensom att bemäldte Ledamot , sedan det blifvit uplyst att de anwäntas till sädane Fattig-inrättningar inom Stockholm, der icke mindre Landets an Stadens fattige ,'ntageS, funnit intet att deremot päminna; Hwilket härigenom skulle de öfrige Re» spective Ständen samt Stats-Utskottet wördsamt och vänligen meddelas, dlt §upr->. llx ?rotocc>Uo« 7. II.
A MANDA . A MANDA . K ONJANDER . K ONJANDER . Förlåt, min nådiga, att jag i er B ÄLLIN . Ack min Gud! skulle han ha kunnat Sköterska åt hvem? Hvad säger ni! Åt barnet vet jag. B ÄLLIN . Är ni galen, menniska herrskap ... nog förstår jag, att allt det der ska ' vara oss emellan, va' lugna ... er hemlighet är i gubben ... ha, ha, ha chut om ni A MANDA . Hvilken gosse K ONJANDER ( fattar bådas händer ) . Chut, mitt goda händer ... men hur fan har ni kunnat lura visste hvad den lilla gossen liknar er begge... B ÄLLIN ( fattar våldsamt tag uti Konjander ) . Hur ( Kattong synes i sin dörr ) . fan har ni fallit på en sådan idé det är alldeles ingen idé som fallit på mig ... ett barn finnes helt enkelt hos mig ... och detta rår min herre om... K ONJANDER ( höjer rösten ) . Släpp mig då ... Tionde Scenen. DE FÖRRE. KATTONG . K ATTONG . A MANDA ( blir varse honom ) . tro... Hvad för slag? B ÄLLIN ( utan att se Kattong ) . Och ni vågar K ONJANDER ( som förut ) . Eller också frun ... K ATTONG . B ÄLLIN . Min hustru... Ah! det är säkert det... se orörligt på hvarandra ) . K ONJANDER . Mannen Aj för tusan! ( alla K ATTONG . Hörde jag rätt? det der bar O himmel... net som herrn talte om, skulle stå i något förhållande till min hustru A MANDA . B ÄLLIN . Konjander ) . K ATTONG . Jag talar inte er till, herre ( till A MANDA . A MANDA . B ÄLLIN . Svara mig, herre Ja, förklara er... Jag vill det... Tillåt mig upplysa Hvilken ovärdig misstanka K ATTONG . Jag befaller det... jag ska' förklara mej ... alltför gerna då ... ingenting är enklare... nå K ONJANDER ( förvirrad ) . Jaså ...
Departeinents-chefen derefter här nedan intagna, skriftligen författade underdåniga betänkande öfver så väl de nu underdånigst föredragna anslagsfrågorna, som öfriga i afseende på 4:de hufvudtitelns reglering förekommande ämnen: ”Sedan det förslag till ett fullkomligare ordnande af försvarsverket till lands, hvilket Eders Kongl. Maj:t före sista riksdagen lät utarbeta och derefter täcktes för Rikets då församlade Ständer i nåder framlägga, i de väsendtligaste delarna icke hlef af Rikets Ständer bifallet och således icke heller kunnat i verket sättas, samt jag, vid sådant förhållande, ansett mig kunna förutsätta, det Eders Kongl. Maj:t ej skulle vara benägen att vid nu instundande riksdag till Rikets Ständer ånyo framställa samma förslag, eller något annat af lika omfattande syftning, har jag, ehuru visserligen, efter mina åsigter, mycket ännu brister uti anstalterna för landtförsvaret, innan dessa kunna anses fullt motsvara sitt ändamål, likväl trott min åtgärd nu höra inskränkas till uttalande af skälen till de af mig nu underdånigst anmälda organisationsoch anslags-frågor samt för öfrigt till framhållande af hvad, vid regleringen af utgifterna under 4:de hufvudtiteln, synes mig böra af Eders Kongl. Maj:t tagas under nådig pröfning; och då, i likhet med hvad tillförene egt rum, uti de framställningar om förnyad reglering af riksstaten, som uti Eders Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof skola till Rikets Ständer vid instundande riksdag aflåtas, behofven torde komma att föras under 2:ne hufvudafdelningar, den ena omfattande de behof, som fordra ständiga anslag, och den andra dem, för hvilka extra anslag, antingen för en gång, Kongl. Maj.-ts Nåd. Prof. om Statsverk. 1850. 3 eller för längre eller kortare tidrymd äro erforderliga, har jag efter denna grund åtskiljt de behof under riksstatens 4:de hufvudtitel, för hvilkas fyllande jag anser medel nu böra af Rikets Ständer i nåder begäras.”
Tolf af de sökande förunnad, sig i underdånighet anmäla; kommande i sådant fall, enligt meranämnde Nådiga Circulaire-Bref, deras ansökningar att ”vid nästföljande Riksdag” till Rikets Ständers pröfning ofverlemnas. Borgare-Ståndet har till Utskottet återremitterat ifrågavarande betänkande, med anmärkningar, som afse borttagande af den mening, hvaruti fråga om lönefyllnad antagits, icke kunna uppstå för flere än de nuvarande sökanderne; hvaremot Bonde-Ståndet beslutat sålunda, att usta Momentet, afstvrkande lönefyllnad uti inkomsterne för Kyrkoherdarne i Öregrunds, Gideå, Gårdeby, Skogershult*, Ängsö, Arsunda, Lexbergs och Ulrika församlingar, bifallits_, men 2:dra Morn., som tillstyrker löneti 1 IskotLs beviljande åt kyrkoherdarne i öfrige i utlåtandet namngifne församlingar, af slagits. Utskottet har alltså tagit arrendet i fönyndt öfvervägande, samt, vid det förhållande, att 2:ne Riks-Slånd i hufvudsaken gillat ifrågavarande utlåtande, funnit sig böra detsamma i allo vidblifva, med iakttagande blott att orden Hafvero och Lerberg rättas till Hafverö och Lexberg; och som uti Kongl. Circulaire-Brefvet den g November 1840, någon prasscriptionstid, hvarinom vederbörande borde till erhållande af lönefyllnad sig anmäla, icke finnes utsatt, får Utskottet, på grund af de gjorda anmärkningarne, vördsamt hemställa, att ofvannämnde yttrande härom må utgi och redactionen utaf premisserne för tillstyrkandet å pag 17 erhålla följande lydelse: Enligt hvad ofvanberördt är, uppgår väl den sedan år 1838 indragna förlänings-spanmål till endast 92 tunnor 10* kappar, hvilka således icke äro för det närvarande behofvet tillräcklige. Utskottet anser dock lämpligast, att nu på en gång anvisa det erforderliga tillskottet, emot det att hä - Stats-Utskottets Memorial, N-'o 252.
105 fordras; äfvensom att, om någon eger sntecknad fordran för förlag uti den egendom, hvilken en Sterbhusdelegare under Boskilinadsrätt begär undänskifta, sådane Fordringar äfven böra i Concursen bevakas, och till betalning ådömmas de öfrige Sterbhusdelegarne. 5:0 Att ehuru Utskottet godkänt den Lagtolkning, att en Hustru, som vid Mannens Concurs afstått sin del i samfälda Boet, icke derigenom bör anses befriad att deltaga i Boets skuld med hvad från hennes sida efter Concursen till samfäldta Boet ingår, så länge ägtenskapet ej är upplöst, Utskottet ej ansett någon förklaring häröfver behöfvasmen då dgt icke skall vara för Lagutskottet okändt, att Domare oftast befria Hustrun från deltagande i gälden med hvad hop ärfva och förvärfva kan, öch det således finnes, att Lagen af Domare är orätt förstådd och tillämpad, så har ytterligare yrkets, att en mera bestämd förklaring häröfver uti ConcursLagen införes, så att denna misstydning kan före. komnias, och Lagens tillämpning bringas till enbet och likstämmighet vid alla Domstolar. 6:0 Ätt, enär den uti 7 Cap. 8 $• skillnadssökande medgifne lätt till lyftning af den egendom sökanden påstår sig enskildt tillhöra, lennar rum för, mångå missbruk, ledande deihän, att Hustrun sedan Mannen sökt Cessionsförmån» genast i stod al Boskillnads aDsptåk kommer i dispoaf - io4 Lagutskottet! 'Betinkaniat. (ion af Boets betydligaste tillgångar, hvari-, genom öfrige Borgenärer förmås att heldre än de afbida slutet af en långsam rättegång, åtnöja sig med hälften eller mindre af deras fordringar, ehutu Boet vid en ordentelig