Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånds ålerremiss till efterrättelse, har Utsk. i detta sitt Utlåt, föreslagit, att 20,000, i st. f. 10,000 R:dr, skulle såsom lån åt Jönköping anslås. Det synes tydligt, att då det är fråga om att bevilja understöd åt en kommun, som blifvit hemsökt af eldsvåda, så torde anspråket på Statens bistånd böra bedömas jemförelsevis med de understöd, Staten i andra dylika fall lemnat. Så betraktade StatsUtsk. äfven frågan, då Ulsk. tillstyrkte ett lån af 10,000 R:dr till Jönköping, ty Utsk. hade jemfört brandskadan i Jönköping med den i Orebro, och det Statsbidrag, som åt den sistnämnde staden beviljats, med det understöd, som Utsk. hade att åt Jönköping tillstyrka. Vid denna jemförelse visade det sig, att Orebro, hvarest 64 hela gårdar samt 12 ä 16 utgårdar nedbrunnit, fått i understöd till tomtregleringen 25,000 R:dr som anslag och 25,000 Den 21 November. 149 sora lån. Skulle nu Jönköping få 10,000 R:dr som lån och en lika slör summa sora anslag, så vore detla understöd, i proportion till det andra, betydligare, isynnerhet om man tager i betraktande, att det byggnadslån, sora blifvit Jönköping beviljadt, är i proportion vida större än det Orebro erhållit; hvartill kommer att Jönköping på ganska fördelaktiga vilkor fått ett lån å 20,000 R:dr till understöd åt näringsidkare och handtverkare, hvilka genom eldsvådan blifvit urståndsatte att fortsätta sin rörelse och hålla sina verkstäder i-gång. Ett sådant understöd har Örebro icke erhålit.
Mig synes det derföre hafva varit angeläget, det Utsk. icke lemnat något, äfven skenbart, skäl för detta nej, derigenom att Utsk. uraktlåtit alt på ett öfvertygande sätt bevisa den närvar, representationens olämplighet, i stället alt blott cathegoriskt antaga ett sådant förhållande. Yi känna huru, så väl under enskildla samtal som i tryckta, med verklig talent utarbetade skrifter, det närvans duglighet mer än en gång förfäktas; det bade också varit både med Utskts och nationalrepresentationens värdighet förenligt, alt sådana yrkanden fått en lugn och klar vederläggning. Jag tror, att Ulsk:s arbete på delta sätt vunnit betydligt i värde, ej allenast för denna, utan ock för en kommande lid, som då bade sett dess omdöme grundas mindre på dagens flyktiga mening, än på skäl, hemtade både ur ett förflutet och närvarande, men med tillämpning på ett sig derur utvecklande framtida förhållande. Så gjorde 1810 års Coust.Utsk., och hade de häda statsmakterna med lugn verksamhet framgått på den bana, det då för dem framställde, och ej lemnat det vigtiga ärendet å sido för orsaker, som ej höra hit, skulle otvifvelaktig! den representationsförändring, sorn nu här åsyftas, redan varit skedd och hunnit utveckla sina första frukter. Sveriges samhälle består af 2:ne statsmakter, Konung och Ständer; båda böra vara fria, oberoende, starka hvar och en på sitt sätt, utan åhåga att träda in på b varandras område, men med varm önskan att i ostörd enighet befrämja fosterlandets väl. Huru visar den närvar, representationen sig skicklig att utveckla ett sådant förhållande eller ej? Se der en af de vigtiga frågor, mig synes Utsk. bort behandla, och om svaret ej utfallit till representationens fördel, hade genast dess olämplighet lill stor del varit bevisad. Den statsmakt, som föreställes af R. St., bör naturligtvis representera Svenska folket och skall det ock enl. gällande grundlag. — Gör den det äfven?— är en fråga Const.Utsk. bort utförligen besvara; ty skulle ett annat förhållande visa sig, så är icke allenast olämpligheten af närvar, representationsform rationelt utan ock enl. grundlagens ordalydelse bevisad.
Åled förbigående af lista g uti den Kongl. Prop. har Utsk. och nn äfven dess Ordf. ensamt fästat sig vid de öfriga paragraferne, uti dem har man likväl, hvad sjelfva saken beträffar, icke kunnat upgifva några fel. som kunde hindra deras antagande. Man liar med så mycket större ifver fästat sig vid några formella brister, som skulle vara för handen, och med deras tillhjelp har man banat sig väg till ett resultat, hvilket man eljest aldrig skulle kunnat upnå. Sålunda har man först fästat sig vid sjelfva redaktionen af den föreslagna Författmn. Den hade icke bordt, säger man, utgöra ett helt för sig sjelf och sålunda bilda ett tillägg till sjelfva RiksAkten, utan denna hade rätteligen bort omskrifvas med införande uti den samma af de förändringar som blifvit föreslagna, i likhet med hvad som eger rum med Sveriges grundlagar, när ändringar eller tillägg uti dem af Statsmakterne beslutas, hvarigenom, vid RiksAktens tillämpning, vida större reda och säkerhet förmenas skola upkomma, än som af det nu begagnade redaktionssätt är att förvänta. — Om verkligen ett sådant skäl skall äga någon giltighet, så hade väl till 464 Den 18 Februari f. m. stöd för detsamma bordt kunna anföras någon föreskrift eller någon författning, sorn påbjuder ett dylikt redaktionssätt vare sig vid ändring af grundlagarne eller i hvilket fall som helst. Eljest blir det ett svepskäl som duger till ingenting. Så är också förhållandet. Det är en gammal hos oss häfdvunnen praxis, att, efter beslutade förändringar uti eller tillägg till våra grundlagar låta omtrycka dessa efter den nya redaktion, som de genom tilläggen eller förändringarne erhålla, men någon föreskrift härom finnes icke, och hela åtgärden har för sig icke heller någon annan antaglig försvarsgrund, än att alla samtidigt gällande grundlags-stadganden derigenom blifva samlade på ett ställe, så att man icke behöfver söka dem uti serskilta på olika tider utkomna tillägg till de först stiftade grundlagarne. För min del är jag dock ingen vän af denna praxis.
Detta Län veräknadt efter närlagda DariK, utgör fulla 5,000,000 R:dal. z:» All gemenffap af Kronans Krigsfolk ril lands och Warren, .same Tjenstehjon stm ej hafrva ,ioo R:drS lön, och för utfattiga ansedda Personer, befrias frän detta Län. 4:0 Föregående årets inkomst är grunden til beräkningen af det, scm hwar och en bör ril Länet bidraga. 0:0 Alla kil detta Län Lorn, ibusble personer aro skyldiga rvid wire, al mid drrril förordnade ^sxcringac uti hwarr Härad pa.Lander och i Sraden, före den !» April 1801, under edsförpligtelse upgisiva sin inkomst. 6:0 Denna Lan-asgjst bör af hwar och en som dcrri! skal! bidraga, ofelbart uci Landt - Ränkeriet eller i Stockholms Lemhult, wara äe^onersä inoin den i. Ju. lii 1801, hwaremoc han erhåller bewis sä beskaffadt, som närlagde Lormulsire ukwisar. Brister han häruti, utmakes asgrfren genast. Da förestående bewis i k-,ntjuen företes, erhalles deremot en Lsn^uens ObllZailan pa beloppet af SilfwretS warde i 8>>scle Riksdaler, ord hwaruci är upragek de wilker, som Langlfwarena böra cli godo njuta i anseende ti!
Riksdag beviljade och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisade statsutgifter, användts en summa af R:dr 700,000: — hvadan det återstående och för ifrågakommande undsättningar disponibla beloppet således endast utgjorde R:dr 522,821: 5. men genom de sedermera till Riksgälds-kontoret ytterligare aflemnade undsättnings-medlen, utgörande ett samrnanlagdt belopp af .' » 566,666: 32. hade undsättnings-fonden före innevarande månads början ökats till » 1,08.9,487:37. Derefter har dock, med afseende å beviljade undsättningar för orter, der under detta år missvext inträfffat, reqvirerats och utanordnats en summa af » 50,000: — Således utgöra de för dermed åsyftade ändamål nu disponibla och hos Riksgälds-kontoret innestående undsättningsmedlen' St. Riksgälds-kontorets fordringar. (Reglementets 21—61 §§.) 1 anseende till den af Rikets sednast församlade Ständer medgifna oell i 1855 års räkenskaper med 1,558,085 R:dr 44 sk. 1 r:st. verkställda afskrifning af de icke återbetalda eller godtgjorda beloppen utaf Irenne under 1847 och 1848 års Riksdag, på Riksgälds-kontoret anvisade kreditiver, minskades under år 1855 detta verks fordringar och öfriga bokförda tillgångar, hvilka ulom de inom linien upptagna summor vid årets början utgjorde 9,176,365 R:dr 12 sk. 11 r:st. och vid dess slut 8,212,935 R:dr 9 sk. 2 r:st.
Jag vidblifver alltså mitt förra yrkande, alt Utsk:s förslag må vidhållas, i afseende ä första delen af morn., och derefter Frih. Raabs förslag må antagas i afseende på rymden af hatt och rör, jemförelsevis emot pannan. Frih. Raab: Jag ber om någon tillgift för min envishet i denna fråga. Jag skulle afstå ifrån mitt förslag om jag icke trodde här vara något missförstånd om rätta meningen deraf och att detta är anledmn till de olika tankarne derom. Hr von Hartmansdorff säger att det är gifvet att hvar och en som vill sitt eget väl iakttager den fördelaktigaste proportion pä pannan; men den fördelaktigaste proportion blir naturligtvis den hvarmed största vinsten på det hela göres. Om 1111 skatten vore mycket hög, så är det gifvet att det vore fördelaktigt att drifva upp tillverkningen ganska högt och att utbränna och insätta 3 till 4 bottnar på året, d. v. s. att om skatten är mycket hög, så kan jag ganska väl göra den förlusten af 3 till 4 bottnar för att inspara skatten. Vid en lägre skatt deremot är fördelaktigare alt hafva bottnen i den proportion, som jag antagit nemi. 1:5, emedan bottnens hastiga förbränning derigenom förekommes och verkan likväl blifvcr betydlig. Hr von Hartmansdorff invänder äfven att bonden, som köper redskapen, icke har så noga reda pä huruvida den öfverensstämmer 422 Den 1 Juli c. ni. med författningens ordalydelse eller icke, och kan derföre ntsSltas för förluster. Jag får dervid erinra att det är kopparslagarens skyldighet att icke ifrån sin verkstad utlemna någon panna, som icke är justerad, och endast bonden, då han köper pannan tillser att justerarebeviset medföljer, så är han helt och hållet säker, att han icke har misstagit sig. Jag tror således att det ligger en fördel i hvad jag föreslagit, men skall för öfrigt icke vara envis om II. o. Ad. icke linner skäl i alt antaga det. Hr Lind af Hageby: Jag vill endast föra Frih.
Artikel II Inga andra avgifter än de som är underkastade alla andra länder skall gälla. Inga förbud att ineller utföra någon natureller konstprodukt från länderna. Vad som här är sagt skall utsträckas till Svenska Kolonin St. Barthelemy. Fartygsägarna skall vara kolonister, bosatta och naturaliserade på Ön. Artikel III Varor från Västindien får införas med en förhöjning av 10 %. Med Västindien menas vad som i alla tider kallats så, till skillnad från Östindien. Artikel IV Avgifter. Artikel V De båda länderna tillåter konsuler eller handelsagenter i hamnarna, som skall vara domare vid tvister mellan skepparna och besättningarna på den nationens fartyg, vars ärenden de blivit uppdragit att vårda. Regeringarna skall inte blanda sig i dessa ärenden. De tvistande parterna kan begära sin talan vid återkomsten i sina domstolar i fäderneslandet. Artikel VI Den specifikation som tullföreståndaren i Sveriges kolonier blivit avgiven och är bestyrkt av guvernören på kolonien anses som bevis på ursprunget av de uppgivna varorna. Artikel VII De fartyg som anlöper en hamn, men inte rubbar lasten, har rätt att avsegla igen utan att bli störda eller behöva uppge vad de för i lasten. De betalar endast lotsavgiften och hamnpengar. Artikel VIII Man har överenskommit att en skeppare får lossa endast en del av sin last, om han så önskar. Artikel IX Den enes undersåtar skall i den andres hamnar ha alla förmåner och bekvämligheter. Artikel X Skulle något fartyg lida skeppsbrott eller gå på grund vid den andres kust, skall de få all hjälp. De får pass för att kunna återvända till fäderneslandet. Skulle något av lasten bärgas och kunna säljas skall förtjänsten gå till ägaren. Artikel XI De fartyg som kommer direkt till det andra landet och medför sundhetsbevis, skall inte underkastas karantän om landet inte har någon smittsam eller elakartad sjukdom. Artikel XII 1783 avslutades vänskapsförbundet mellan länderna och nu är den förnyad och satt i verksamhet med vissa ändringar. Artikel XIII På grund av det stora avståndet mellan länderna kan problem uppstå om man kommer till en hamn som är satt under blokad. Vid första tillfället får de avresa, men skulle de upprepa försöket blir de uppbringade.
För undexgående af bysättning 527 13 327 12 331 8 355 11 Summa 14,120 2,739 14,543 3,036 16,266 3,370 16,540 3,331 Summa Summarum 18,105 3,544 .18,570 3.824 21,242 4,177 21,809 4,200 21,649 22,394 25,419 26,009 Barn, sorn åtföljt föräldrarne 329 322 340 302 I afseende å denna uppgift bör dock anmärkas, dels att fångantalet här synes större, än det i sjelfva verket varit, enär ej kunnat undvikas, att samma person blifvit mer än en gång beräknad, i händelse af dess, under året, ifrån en till annan ort skedda förflyttning, hvilket, särdeles hvad angår straffoch ransakningsfångar, icke sällan inträffar; dels ock att större delen af de i länsoch stadshäktena upptagna fångar, hvarunder äfven begripas de lill fängelsestraff, vid bristande böter, dömda samt de såsom försvarslösa anhållna, derifrån åter utgått efter längre eller kortare tids, ofta blott några dagars förlopp. En säkrare grund för beräkning af fångarnes tilleller aftagande antal kail deremot hämtas af 3:o Lifstidsfångar å fästningarne eller arbetsoch korrektionsinrättningarne Vid samina tidpunkter furin os i länsoch större stads/ängelser häktade : Tilltalade eller dömda för brott 1844. dömda för brott „ för vanart eller försvarslösbet.
såsom Slaten tillhöriga, nedtagas för Statens räkning, och deraf inflytande behållningen tillfaller Stats-verket. Såsom Expeditions-Utskotteis Förslag till und. Skrifvelse , N.-o 36S, 809 Såsom allmänna iagttagelser vid dispositionen af de till fängelse-byggnader sålunda bestämda anslag, hafva Pdkets Ständer beslutat, att expenser och förvaltnings-kostnader böra utgå af total-summan och att, då de af Rikets Stunder vid denna Riksdag anvisade anslag icke kunna blifva tillräckliga att dermed åstadkomma en nödvändig förbättring af alla ransakningsoch strafffängelser, arbetet må företagas först å de orter, der behofvet är störst, och ej på en gång utsträckas till flere häkten, än att det arbete, som blifvit beslutad t, må kunna fulländas med de tillgångar, som äro anvisade; och få Rikets Ständer i underdånighet anhålla, dels att, vid arbetets verkställande, ändamålsenlighet, fasthet och varaktighet, i förening med skyndsamhet, må afses, samt att E. K. M. i detta ändamål täckes meddela nödige föreskrifter och sålunda bestämma, i hvad större eiler mindre nion arbetet må utföras genom entreprenad, dels att fångar vid arbetet användas, så vidt det lämpligen ske kan, dels ock att, till vinnande af nödig ledning och erfarenhet, början inå göras med ombj^ggnad af ett bland Länshäktena.
Utdrag den 5 Octoler i Sa 9. 23 eller förbättring af loner, samt att uppkomna lönebesparingar böra i första rummet använ-* tias till betäckande af de brister, som möjligen under samma tid kunnat uppstå å de till fyllande af materiel# behofven beviljade anslag , afslogs; gällande detta både för tredje ocb tionde Hufvudtitlarne. S. D. Vid förnyad föredragning, biföbj lös följande Stats-Utskottets Utlåtanden : N:o 220, t anledning af Majoren C. P. Backmans underdåniga ansökning om eftergift af en honom ädömd bytesoch efterräknings-skuld hos Kronan; N:o 322, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å handlingarne , rörande Herr Landshöfdingen m. m. A. Adlersparres besvär, i frågan om. afträdandet från arrendet af Ottenby Kungar Ladugård på Öland; N:o 223 ; I anledning äf Kongl. Majlis Kådiga remiss I N. H. Fribergs underdåniga anhållan om fortfarande ef den nedsatta arrendeafgifien för Lunds Kronohemman p§ | Nsö asS i * anledning if föreslagen för* Södring å Författuiagarne, angående leverea ring af Kronans Tionde^Taeljero i Bergsg fägen. • 4 Prof, Uitlrrg dtn j October 1819. N;o S25 , i vackt fråga om rättighet för invånare i vissa utter att med spannmål afbörda sig Krono-Utskylder ; N n 2öB . i anledning af väckt motion om förändring i tiden, då Krono • Fogdarna skola afgifva summariska redogörelserna för Krono-Uppbörden ; No 237 , i anledning af begärd upplysning om hvad sorn blifvit åtgjordt i alseende på den af Kongl. Maj.t anbefallda under, sökning i [likets äldre handlingar, angående upprinnelsen af den så kallade PrestTaxant N:o aatj, i anledning af arrendatorns utaf J:del af Kungsöhrs Kungs-Ladugårds södra del , CU•
När de kommit ut och gingo genom de trånga gatorna, där snön nu föll i täta flingor, som blåsten dref upp i högar utmed husväggarna, kommo tankarna öfver Grane, och han tänkte först på hemmet. Men plötsligt tänkte han också på sig själf, och alt hvad han upplefvat denna eftermiddag. Historien om Malmgren hade gjort honom eftertänksam och väckt en underlig slags fruktan hos honom. Var det egentligen någon skilnad på »kallelsen», som han själf fantiserat om, och den där Lidnerska knäppen, som Abrahamson talat om? Han tänkte på, hvad det skulle bli af honom själf. När nu hans pengar togo slut, och han ej fick låna mer ... Då måste han också ut på kondition. Om han nu också blefve så där – hvad skulle han kalla det – andligen maläten? Han kände med välbehag, hur snön föll våt mot hans heta ansigte, och han stirrade ett ögonblick på flingorna, som svärmade om hvarandra i skenet från en gaslykta. Med ens kände han en ilning genom hela sin kropp, han kände något med en stickande värme snudda vid sitt ben, han såg ett par ögon, som blixtsnabbt slogos upp mot honom, och han hörde en liten medvetet näpen röst säga: »Förlåt», aldeles som om hon ville säga: jag skulle inte bli ond, om det vore ni, inte als ... I det samma grep Schultz hans arm och hviskade till honom: – Känner du till Abrahamson? – Nej. Inte als. – Samma historia, kära du, som med Malmgren. Aldeles samma historia. Skilnaden är bara den, att han anlagt en mask af indifferent raljeri för att dölja sin åkomma. Åh, genisjukan är på modet i Upsala. Det är med honom aldeles som med brottslingar. Han kan inte tala om något annat än sitt brott. De gingo in på gästis och slogo sig ned. Först var samtalet mera almänt, man talade om hemmet och jultiden. Gamla minnen döko fram. Stämningen blef varm, och alla afundades Norström, som fick fara hem. Endast Schultz satt tyst och log ibland för sig själf ett underligt leende, som Grane märkte, men inte förstod.
Härvid vill jag först anmärka, hvad Utskottet torde hafva förbisett, att, då eli Skepp, tackjernsvigt (eller 26 Lisp. bergsvigt) motsvarande 28| Lisp. Stapelstadsvigt, följer deraf, att rätta tull värdet å tackjernet, enligt Utskottels beräkning, kommer att öfverskjuta det antagna beloppet q R:dr i samma förhållande, som ett Skepp, lackjernsviglen är tyngre än stapelstadsvigten d. v. s., att, om tullvärdet å 20 L'sp. stapelstadsvigt är j) R:dr, blifver samma värde å 281 Lisp. stapelstadsvigt, eller, som är detsamma, å ett Skepp, tackjernsvigt, 12 R:dr 42 sk. B:co. Lägger man nu härtill 5o procent exporttull 6 R:dr 21 sk. jemte öfriga omkostnader af vågoch tolagsafgifter m. m. till ett ungefärJigt belopp af 27 sk. B.co, så föijer deraf, alt ett Skepp, tackjern Lill export komme alt belastas med afgifter till ett belopp af icke mindre än 7 R:dr Svenskt Banco. Vanliga medelprisen å ett Skepp, tackjern i vanlig tackjernsvigt, som erfordras för åstadkommande af ett Skepp, stapelstadsvigt stångjern, är 8 R:dr å productionsorlen; om dertill lägges transportkostnaden till stapelstad, hvilken kostnad vanligen öfversliger 2 R:dr B:co, så skulle ett Skepp, tackjern (tackjernsvigt), alla umgälder af inköp, transport, tull m. m. inberäknade, stå exportören fritt om hord lill minst 17 R:dr Svenskt Banco. Vidare då härtill komma transportkostnader, med assurance m. m. vid varans forslande lill det ställe i England eller Frankrike, der dess förädling lill stångjern skulle komma alt verkställas, och som ej lärer kunna beräknas mindre än lill 3 R:dr, så kostar ett Skepp. Svenskt tackjern, med antagande af den nu föreslagna tullen, på utländska förädlingsorten öfver 20 R:dr B:co.
De stora härmassorna med alla sina tillbehör låta sig nämligen icke förflyttas till en annan plats; de måste fram eller tillbaka från den, till hvilken de kommit, och råka de i en ogynnsam ställning till fienden, kan detta svårligen hjälpas. Ar man icke herre öfver ställningen, må man därför tänka sig väl före och hellre draga upp-inarschområdet något tillbaka än att utsätta sig för att få det på orätt ställe. Att tillräckligt skydda gränsen är i alla fall oundgängligen nödvändigt. Preussiska härens sammandragning vid böhmiska gränsen 1866 och tyska härens i närheten af franska gränsen 1870 äro vackra bevis på, hvad man med god ledning kan åstadkomma. Vid det senare tillfället fördes hela den för krigets början afsedda fälthären under loppet af tio dagar till krigsskådeplatsen. Om möjligt ännu fortare kommer förflyttningen väl att ske i ett kommande krig, enär järnvägsnätet i hög grad utvecklats i alla länder under de ' senaste tjugo åren och järnvägarnas användande för krigsändamål öfverallt sorgfälligt studerats. Samtidigt med den strategiska uppmarschen eller redan före densamma sättas alla vid eller i närheten af den hotade gränsen varande fästningar i försvarstillstånd, hvilket måste kunna ske mycket hastigt. Så snart uppmarschen är fullbordad och härens underhåll betryg-gadt dels genom tillräckliga anstalter bakom den samma, dels genom erforderliga förberedelser för tillgodogörande af krigsortens tillgångar, så kunna krigsrörelserna taga sin början. Den ene griper nu anfallet och går emot sin motståndare, under det denne, äfven om han ämnat gå anfallsvis till väga och kanske tagit en ansats därtill, blir kastad öfver på försvaret. Handlar angriparen beslutsamt och rådigt, bemäktigar han sig initiativet eller försteget och bereder sig därigenom stora fördelar öfver motståndaren, men möjligheten är ingalunda utesluten för den försvarande att från början eller under händelsernas gång tillrycka sig initiativet, såsom turkarne gjorde under deras senarekrig med ryssarne^ fastän de icke förstodo att draga nytta af den gynnsamma ställning, som härigenom uppstod.
Ijäfma fålunba unber olifa jliftett utbilbat fig på gritttb af rättmifa ocf» af ömfeftbigt afmägba interefien. ©rfännanbe ocf» begagttanbe beraé IpcfUga geograpfjiffa belägenhet, funna ©merige ocf» Norrige i lugn rigta beraö uppmärffatnhet på Jpanbelué ocf» ©jöfartené befrämjattbc; faint i öfrigt möta upprigtigljet nteb upprigtigfjet, ocf» förtroenbe tneb förtroenbe. bibehållen oafhängighet; freb ochmäuffap nteb alla; förfinar af ©gtta rättigheter och agtning för anbraö; fabana äro gruttberna för $ottgl. SD?aj:tö ©tatofonfT, fåbana |lola be ocf alltib förblifma. SKeban före SXifeté ©tänberö ftjfa famntanfomjf tnoro nteb flere fäuber, fåfom ©tglattb, £)anntarf, $)reuhen, ^tpfjlanb, Sfceberlänbente, och be förenta ©taterne i 3?orra Slmerifa, förmånlige, famt efter tibeljmarf* metö föränbrabe behof och förfjållanbett läntpabe, #anbefé*£ractater och öf* merenöfommelfer afjlutabe. £)en friare hättbelö*gemen|Fap nteb fremmanbe 3 fäuber, font häraf marit ett följb, fjär feberntera fortfarit att liftna na* tionalunbuffrien och öfa föremålen för bejt merffamfjet, unber bet $ongl. Sttajtt omfattat hmarje tillfälle att för ©mett|?a #anbeln och Sjöfarten på utrifeö orter bereba ytterligare förbefar.