Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Gardell i lifstiden utmärkt sig såsom en skicklig och nitisk tjensteman samt hans efterlemnade familj, enligt hvad upplyst blifvit, är i behof af understöd, hafva Rikets Ständer funnit skäligt i så måtto bifalla den gjorda framställningen, att aflidne Lands-Kamereraren Lars Johan Gardells enka, Anna Gardell, å allmänna indragningsstaten tillägges en årlig pension af 300 R:dr. 61:o Under erinran hurusom Professor Lars Johan Cronstrand, som under en tid af 29 år varit anställd som lärare vin Krigs-Akademien å Carlberg, derstädes år 1843 afled, efterlemnande Enkan Fredrika Eleonora Cronstrand, född Landqvist, och tre minderåriga barn, en son och två döttrar, har, uti en hos Rikets Ständer gjord framställning, blifvit anfördt, att, till följd af den ringa lön, som vid den tiden tillkom en lärare vid nämnda läroverk, Professor Cronstrand icke kunnat genom afgifter till Allmänna Enke Pupill-Iiassan bereda enka och barn någon pension efter sin död, hvarföre dessa vid hans frånfälle befunnit sig i knappa omständigheter. Under de tjugo år, som derefter förflutit, hade de efterlefvande endast med träget arbete kunnat förskaffa sig nödigt lifsuppehälle, men då enkan nu uppnått en ålder af 69 år och den yngre dottrens krafter voro försvagade af 17 års barnaundervisning, emotsåge de en bekymmersam framtid. Med anledning häraf och med hänsigt till det stora nit, Professor Cronstrand under sin lifstid ådagalagt dels såsom lärare vid Krigs-Akademien 3S Expedilions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse,'N:o 186. dels genom läroböckers utgifvande, är vordet föreslaget, att Rikets Ständer måtte meddela enkan Fredrika Eleonora Cronstrand en årlig pension af 400 R:dr.
Ifrån Ridderskapet och Adeln har Utskottet dessutom äfven erhållit remiss å en af Herr Prytz, L. A., väckt motion af enahanda syftning med Prosten Lignells; men då Utskottet icke anser dessa motioner kunna upptagas till besvarande i sammanhang med detta i anledning af erhållne återremisser afgifne Utlåtande, kommer Utskottet följaktligen att öfver samma motioner meddela serskildt yttrande; i följd hvaraf och enär i afbidan derå afgörandet af Stals-Regleringen icke torde börja uppehållas, Utskottet hemställer, att Preste-Ståndet ville fatta sitt beslut, rörande anslags-beloppet, i fråga hvarom Utskottet vidblifver sitt förra yttrande. Bih. till R. St. Prot. 1844' 4 Sami., 7 A/d. 23 Haft, 1 2 Stats-Utskollels XJllålandej N.o 73 / 4'.de punkten> litt. a) är af samtliga Riks-Stånden bifallen. Litt. b'), angående anslag för bildande af ett serskildt pastorat af Loos Capell-lag i Färila socken af Norra Helsingland, har af Bonde-Ståndet bifallits, men inom de öfriga Riks-Stånden föranledt ålerremiss, med förklarande af Borgare-Ståndet, att Ståndet anser anslaget böra bestämmas lill en summa af 300 R:dr åt den prestman, som ombesöjer själavården i Loos Capell, och 40 R:dr till klockaren derstädes, oberäknade anvisade 6 tunnor spanmål in natura, äfvensom Ståndet ansåg den sednare framställningen i samma moment, hvilken angår begäran om en undersökning, i afseende å förhållandet, slå i sådant sammanhang med den första, att den jemväl borde återremitteras.
Louise satte fram på vaxduken karotten med potatis och fläsk, underligt hoprördt; tanken att hon var likställd med alla dessa kvinnor, som beställsamma och lifvade slamrade i alla gårdar, gjorde henne tafatt och stel. Hon hatade att skära detta bröd, att göra dessa tjänster – och att byta kläder föll henne aldrig in. Hvisselpipan hade redan ljudit, och en svart orm af folk ringlade ut ur brukets portar, öfver allt hördes plankgrindar slå och basröster brumma genom tunna brädväggar. Höglund, misses Envalls inackordering, kom in på gården och hälsade höfligt på Louise, som stod där spanande. Utan att genera sig, fyllde han skålen ur pumpen, tog af öfverdraget, strök ned skjortan till midjan och gned in sig med tvållödder. Likgiltig för de finprydda kvinnornas blickar, gick Louise, med kamkoftan sammanhållen af ett hvitt band, ut ett stycke på byvägen. Där kom Tore – svart och därtill nersmetad af röd lera, ... svettströmmarna randade ansiktet. Hans oroliga ögon flögo åt alla håll. – God afton, hälsade han skyggt. – Fick du löfte om 8 dollars i veckan? Han teg. – Säg – befallde hon nervöst. – Bara 7. – Och sex tar väl hon – ha ha ha – det gör en dollar till allt annat – tack! – Låt åtminstone en sate få lorten af sig först – Äfven ögonen började gå i svart. – God afton – hälsade han igen buttert, då han omklädd steg in i köket. – Nåå – sade faster Ulla, som forskande iakttagit makarna – hur är det med dig då? – Åhjo. Louise satt kvar utanför på tröskeln. Det pinade henne oerhördt att se Tore, likställd med dessa människor, äta denna mat på ett bord utan duk. Själf var det henne fysiskt omöjligt att förtära något, hon lefde mest på mjölk och bröd. Nu voro alla hennes tankar sysselsatta med planer till erhållande af extra mat ... Därinne satt Tore med det mörka draget öfver ögonbrynen fördystradt till natt. – Nog tycker jag I kunde lägga en duk på bordet, faster, så en slapp äta matbiten som en dräng.
Åt dessa sökes ersättning i spanmål, för hvad som brister i potäter, i synnerhet de år, under hvilka spaiimålspriserna äro låga, hvaremot och då spanmål är afsättlig och begärlig å utrikes ort och priserne uppjagade, bristen på potäter både är och blir ytterst kännbar, i synnerhet för den mindre bemedlade klassen, som af denna växt hemtat sin hufvudsakligaste näring och af en mindre jordlott kommit i tillfälle frambringa utkomst för sig och de sina. I sednare åren är jordvärdet till förut oerhörd höjd stegrad och 7 arrenden i samma proportion uppjagade, hvilken stegring förekommer äfventyrlig i samma mån, som något påräknadt alster af jorden synes vilja gå bort; men" något säkert omdöme öfver pötatessjukans inverkan för framtiden kan man icke heller meddela, i synnerhet som en dylik landsplåga af sig sjelf kan försvinna och potatesen återfå sin lorra friska, fruktbärande framfart. Något medel emot denna sjukdom har man emedlertid icke kunnat påfinna. Under den tid spanmålen var högt i pris, minskades väl något bränvins-tillverkningen, hvilken, efter potatessjukdomens uppkomst, icke heller varit så allmän, utan drifves hufvudsakligast med ångbrännerier å större egendomar, hvilka jemväl uppköpa rudimaterier i stor mängd från angränsande mindre jordbrukare. Dessa sednare kunna icke med sina mindre och enkla redskaper täfla med de större, annorledes inrättade bränvinstygerne, hvilka i tillverkningen både i anseende till qvantitet och qvalitet öfverträffa de mindre, och följaktligen kan bränvinet från de större brännerierne säljas för vida lägre pris, än från de mindre. AJ Spanmål utskeppades : till inrikes ort, år 1845 282,156 tunnor utrikes » » » 123,338 » inrikes » » 1846 230,366 » utrikes » » » , . 74,808 » inrikes » • 1847 96,603 » utrikes » » )> 266,475 » af alla sädesslag. Bränvin: „ Häraf utskeppades till inrikes orter:
Då jag, under så lång och oförvitlig'tjenst, åt E. K. M. och Staten uppoffrat min helsa och krafter, bör jag väl derför, om ej belönas och befordras, åtminstone icke straffas med minskning i en rättighet, lönen, den jag på intet sätt förverkat; och ett exempellöst exempel lärer det väl ock vara, att den, som vicarierar, åtnjuter högre lön, än den ordinarie embetsmannen, hvarföre ock E. K. M. nådrättvisligen förordnat, det jag bör lönen på stat åtnjuta, intilldess jag på allmänna indragningsstaten kan densamma i pension erhålla, och den, som tjensten bestrider, så länge åtnjuta arfvode, som motsvarar lönen. Underdånigst anropar jag E. K. M:s Nåd och rättvisa att få tillgodonjuta den rätt och förmån, som E. K. M., uti dess Nåd. Bref af d. 11 Jan. 1825, mig nådigst lofvat och tillagt, nemligen Kamererare-lönen, sådan den på ordinarie staten utgått och utgår, intilldess jag på allmänna indragningsstaten till lika pension förflyttas; och, i hopp härom, utber jag mig den nåden att med djupaste vördnad, nit och trohet till dödsstunden få framhärda Stormägtigste, Allernådigste Konung! Eder Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte O. J. Strandberg. Likheten med den till K. KrigsExpcditionen d. 8 Oct. i83a ingifna underd. ansökning intygar A. M. Lundström, t. f. Registrator. (Afskrift.) K. M:s Nåd. Resolution uppå den af tjenstfrie Kamereraren i Förvaltn. af S.-Ä., AmiralitetsKammarRådet Olof Joh. Strandberg gjorda underd. ansökning, att han, som genom K. M:s till Förvaltn. d. 11 Jan. 1825 aflåtna Nåd.
Flöjter, Klarinetter och Oboer, 2 R:dr 50 öre per stycke; Guilarrer och Lulor, 3 H:dr 50 öre per stycke; Violer, 1 R:dr 75 öre per stycke; Violonceller och Kontrabaser, 6 R:dr per stycke; Valdhorn och Trompetter, 6 R.dr per stycke; Trummor och Pukor, 4 R:dr per stycke; Klaver och Positiv, 20 R.dr per stycke; Harpor, 25 R:dr per stycke; Pianos-, Taffelsamt stående s. k. Kabinetts-flyglar, 75 R:dr per stycke; Flygel, 150 R:dr per stycke; Speldosor, 2 R:dr per stycke; I öfrigt lika med Utskottets förslag. Ister: Svinoch Gås-, 5 öre per skålpund; Jern: Ståndet beslöt att artiklarne Ankare, Draggar, Armbultar, Hammare, Roder jern, Skepp sknän och Smedjestäd skulle sammanföras under en rubrik. Plåtar, förtenta och oförtenta, 1 R:dr per centner; Knifvar, Penn-, 1 R:dr 25 öre per skålpund; Korgar etc. af klofvet vide eller strå etc. 1 R:dr 25 öre per skålpund; Kreatur: Hästar, utom Hingstar, 20 R.dr per stycke; Oxar, utom Tjurar, 4 R.dr per stycke; Kor och Ungboskap, 2 R:dr per stycke; Kalfvar och Svin, utom Fargaltar, 1 R:dr per stycke; Andra fyrfota djur, 50 öre per stycke; Kött: Salladt, i R:dr per centner; Andra slag, 3 R.dr per centner; 524 Prot.-Utdrag den 16, 19 och 21 September 1857. Leksaker eller Niirnberger-kram: Af träd eller sammansatta ämnen, med eller utan betsning etc. I R:dr 70 öre per skålpund; Lin: ahäckladt, 1 R:dr 50 öre per centner; häckladt, 5 R:dr per centner; Ljus:
På grund häraf har Banken, vid nästlidne års slut, af Riksgälds-Kontorets ifrågavarande 4f procents obligationer inlöst ett belopp af tillsammans 533,300 Thaler Preussiskt kurant, efter en kurs af 2-f R:dr R:mt per Thaler och mot en kapital-rabatt af 6 70 procent, för 1,336,805 R:dr 33 öre R:mt, som från Bankens Reservfond utanordnats. § 74. Leverering af Derjemte äro vid 1860 års utgång från Bankens Reserv-fond ”"Riksgäld*-11 till Riksgälds-Kontoret utanordnade 333,333 R:dr 33 öre R:mt, utKontoret. görande |:del af den summa, stor 1,000,000 R:dr, som Rikets Ständer vid sednaste Riksdag, enligt 173 § i Banko-Reglementet, beslutat att till Riksgälds-Kontoret anvisa af Bankens, sedan 1857 års början upplupna, disponibla vinst. § 75. Banken, Med Bankens Reserv-fond, som före sednaste Riksdag utgjorde wtv fond. gammanföring af dels redan reserverade och dels från Bankens låneoch kreditiv-rörelse indragna summor, i mån som de blefvo disponibla, skall numera, enligt 173 § i Banko-Reglementet, förstås det belopp, hvarmed Bankens till sedelutgifning användbara tillgångar öfverstiga de af Rikets Ständer derå anvisade förbindelser. På detta sätt bestämd, är Reserv-fonden i sjelfva verket endast en af de många, till uppställningen sins emellan olika beräkningar, hvilka, på grund af gällande Reglemente, kunna i omförmälda hänseende göras, och hvilkas upprättande förutsätter redan verkställd afslutning, efter ett års rörelse, af Bankens tillgångar och skulder; hvadan och med afseende å beskaffenheten af flera ibland de poster, som i Reserv-fonden ingå, densamma icke kan till siffran bestämmas förr eller oftare, än vid hvarje års utgång i sammanhang med upprättandet af Bankens bokslut.
Men kompaniet var icke af ödet bestämdt att sprida glans hvarken öfver Göteborg, regeringen eller den direktion, hvarunder det stod, och det såg verkligen ut som om det Ostindiska kompaniet skulle komma att ensamt representera den vigtiga handelsstaden. År kommo och år gingo, men hvalfiskfångsten ville icke motsvara förhoppningarne: utdelningarne blefvo mindre än de minsta. Fiskeriegarne i skärgården förgrymmades, och då de ej på annat sätt kunde ge sin harm luft, skedde det mot döttrarne, hvilka under denna gyllene tid icke ledo brist på resande friare, afnämare till pappas både döttrar och trankokerier. Pappa svarade dock kärft på dotterns bön att få gifta sig: ”Hvad pratar du – hemgiften ligger på Grönland. Det blir god tid att tala om giftas, när premierna fallit ut!” En vacker dag kom notisen om att kompaniet nedlagt sin verksamhet, men tyvärr icke för att hvila på sina lagrar, ty förlusterna sträckte sig åt alla håll. Emellertid lära de missnöjde aktieegarne förut blifvit utlösta med 25 procent. Granberg yttrar härom: ”Antalet af de personer, som genom innestående sillpremier, med eller mot sin vilja, blifvit delaktige i Grönlands-kompaniet, utgjorde något öfver 100; och den summa, som för deras räkning insattes, steg till 851,851 daler och 12 öre silfvermynt eller 47,324 riksdaler och 12 skillingar. De förlorade nu på dubbelt sätt, ty när kompaniet stiftades (1774), gjorde denna summa dubbelt så många riksdaler, emedan man då ännu icke räknade riksdalern till mer än 9 daler kopparmynt. I trots af dessa motgångar fortforo de intalande främlingarne – för det mesta engagerade bokhållare – i sina frierier, och dottern grät och sade: ”Pappa, jag föraktar både Grönland, regeringen och kompaniet ... jag vill ha min hjertans kär!” ”Men jag”, svarade pappa, ännu vresigare än förut, ”jag vill icke blifva ytterligare ruinerad!
För att ej tala om svårigheten för K. bef:de alt, ulan tillgång (ill Riddarhusets genealogier, uppgöra någon behörig val-längd ä ätternes hufvudmän eller pröfva deremot gjorde invändningar, förekommer dessutom, att, i händelse motionären åsyftar att ensamt capita skulle äga valrätt och vara valbare, den orättvisa deraf hlefve en följd, att alla andra medlemmar af ätterne voro uteslutne, samt det således skulle inträffa, att den ätt, som har många medlemmar ej skulle äga större andel i sjelfva valen, än den som endast ägde en eller några få medlemmar, hvilken grundsats allt för mycket skulle strida mot det förhållande, som nu äger rum, att hvarje för öfrigt qvalificerad adelsman de facto alltid kan erhålla säte och stämma antingen för egen ätt, i händelse af hufvudmans frånvaro, eller på grund af fullmakt för annan ätt, hvarjemte, derest meningen skulle vara att utsträcka valbarheten äfven till ättemän, de sednare skulle varda sin representations-rätt förlustige i de provinser der få, kanske inga, capita funnes; och då härförutan tages i betraktande, att den adliga representantens underhäll vid riksdag af sine comitenter, äfven om det icke horde till sin princip ogillas, likväl dels skulle åstadkomma en allt för tryckande utgift för Ståndets medlemmar inom de provinser, der endast eli ringa antal valberältigade finnas, dels, enär det omfattar ett beslut till Adelns beskattning, icke kan blifva föremål för ett lagligen förbindande stagande i Ridd.-ordn., finner alltså Utsk., nli hvad ofvan är andraget, mer än tillfyllestgörande skäl att den ifrågavar. motionen afstyrka, hvilket dock till R. o. Ad:s egen ompröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm d. 18 Januari 1848. På Riddarhus-Utskottets vägnar, G. E. Fr ö I i c h. IV. F. Dalman. Detta mern. blef af R. o. Ad. bifallet. Hr af Grubbens, Nils Willi.: Som jag icke förr än nu medhunnit genomse K.
Att under ransakningstiden en sådan sammanvaro menligt inverkar på anklagades sinnesstämning och förhållanden, har erfarenheten nogsamt bevittnat, och det är just denna erfarenhet, som i första rummet grundlagt Rikets Ständers i denna del vid sista Riksdag fattade beslut. I Lag-Utskottets Betänkande, N.o 12J. 5 I afseende på Nämndens t jenstgöringsskyldighel förekommer val, alt, så vida icke Nämnden skall hesvävas alltför mycket, ar nödigt, att de närmast boende Nämndemännen kunna begagnas vid nu ifrågavarande förrättningar, och således att andra än de, som egentligen tillhöra den Härads-Rätt, till hvilken målet hörer, kunna komma att utgöra ledamöter af Rätten; men hvarje domsaga kan, oansedt den utgöres af flera härader med serskilda tingsstäder, i sjelfva verket betraktas såsom en jurisdiktion. På alla ställen är nendigen samma person ordförande i Rätten och den hufvudsakligen ansvarige. Det är blott ledamöternes tjenstgöringsskyldighet, som är begränsad inom vissa distrikter, hvilka dock gemensamt utgöra ett hell. Emedlertid skulle det vara önskligt,orn, derest förslaget vinner framgång, så ordnades, att alltid någon eller någre af Nämnden från det härad, hvarest brottet blifvit begånget, lomme att biträda, enär deras närvaro torde vara af vigt för meddelande af upplysningar, hvilka de, såsom med förhållandena i orten närmast bekante, torde bäst kunna lemna; och då det icke ovilkorligen föreskritves, att blott den närboende Nämnden skall biträda, synes äfven tjenstgöringsskyldigheten inom domsagan kunna så regleras emellan Nämnden, att detta syftemål kan uppnås. För en sådan reglering lägger ej eller förslaget något hinder; men då detsamma kunde gifva anledning dertill, att Nämnd äfven kunde tagas från annan domsaga, ån den, hvarest brottet är föröfvadt, men sådant ej är förenligt med grundsatserne i lagstiftningen, anser Utskottet förslaget böra i öfverensstämmelse härmed förändras; likasom derest åtal emot häktad person under lagtima Ting förekommer, Utskottet finner något binder ej böra möta för åtalets upptagande dervid, och således aLt författningen ej bör ovilkorligen innehålla, alt sådant åtal skall vid häktet verkställas.
Efter erhållen del af denna skrifvelse, fattade Storthinget beslut dels angående formen för och färgfördelningen i Norges handelsflagga, dels ock att, så snart den sålunda bestämda flaggan blifvit af Barbaresk-Staterna erkänd, densamma skulle brukas af de Norska handelsfartygen på alla farvatten utan undantag, men innan ett sådant erkännande blifvit ulverkadt, blott på sådana resor, för hvilka turkiskt sjöpass ej fordrades. Genom Kongl. Resolution den 13 Juli sistnämnda år fastställdes formen för Norges handelsflagga, sådan Storthinget beslutat den, och den 17 i samma månad beslöt Kongl. Majtt, i gemensamt Svenskt och Norskt Stals Råd, att de Kongl, örlogsfartygen icke skulle lemna skydd åt Svenskt eller Norskt fartyg, som i något farvatten på andra sidan Cap Finisterre icke uteslutande förde den för begge rikena bestämda unionsffagga, hvilken af alla sjömakter vore erkänd, likasom sådana fartyg icke kunde påräkna biträde af Sveriges och Norges konsuler, hvaremot begge rikenas handelsfartyg tillåtas att på farvatten hitom Cap Finisterre nyttja antingen unionsflaggan elier hvardera rikets särskilda handelsflagg. Sedan denna fråga ytterligare förevarit för Storiliinget, som den 26 Augusti 1833 hos Kongl. Maj-.t anhöll att för nästföljande Slorthing måtte framläggas upplysning om de hinder, som mötte Norska flaggans erkännande på alla farvatten, samt Norska Regerin gen den 22 November samma är gjort framställning i enahanda syfte, hvilken föranledde att så väl Slats-JIinistern för Utrikes ärendena, i skrifvelser den 8 Maj 1835 och den 25 Januari 1836, sorn sedermera Konvoy-kommissariatet, i hvilket jemväl en Norrman var ledamot, i skrifvelse till nämnde Stats-Minister den 26
Detta år förekommit genom min motion, att do fingo stå 5 år, och Den 12 September c, m. att om de ej då utlöstes, de skulle hemfalla tilt Banken; ty det vöre detsamma, sorn att såtta vårdet till 120 sk. med omsåttningsskyldighet hvart år, och förenade den låttheten, att man icke behöfde göra sådane omsättningar. Det skulle ock förekomma, att panterna ej blefvo så snart försuttne. Jag anhåller, att denna sak ej nu måtte komma under öfverläggning, utan remitteras, ty det torde vora nyttigt, alt först höra BancoUtskottet. Deremot bör likväl icke re. dactionen af denna punkt till fullo gillas, emedan de gamla Författningarne deruti åberopas. Början torde böra uteslutas och punkten begynna med: oinskränkt rättighet ete. Grefve von Schwerin: Det var denna förändring, som jag ämnade anmäla, men emot slutet tror jag, att ännu en föråndrig blifver af nöden, så att punkten komme ott erhålla följande lydelse: oinjkrånkt rättighet till belåning af guldoch Jilfverpant, famt af LåneBancoCapitaler ma fortfara att vara gällande, mot de vilkor, hvilka framdeles vid denna Riksdag kunna bejlårnmas. Friherre Cederjtrom: I händelse Ridder skapet och Adeln finner att Herr Hjertås motion bör af BancoUtskottet först behandlas, och att hvad jag yttrat får som anmärkning åtfölja, har jag ej något deremot, men då anhåller jag att Ridderskapet och Adeln måtte besluta att dess innehåll kommer att bestämmas i de regle mentariska - Den 12 September e. nif mentariska föreskrifter som framdeles vid denna Riksdag komma att gifvas. Herr Stråle: Jag får upplysa att det re dan i BancoUtskottet blifvit ventileradt om en förändring i afseende på belåningen af guld-, och silfverpant; och då de reglementariska foreskritterne derom förekomma, är det bäst att företaga denna sak. Remiss af frågan är emellertid det enklaste. Herr Grefven och handt
Under åren 1855—57 har jernproduktionen inom länet i medeltal årligen utgjort tillsammans 82,000 centner tackjern och gjutgods samt 40,500 centner stångoch manufakturjern vid 9 masugnar och 11 särskilda stångjern sverk, till större delen, såsom kartan visar, kringspridda i länets norra hälft inom 1 till 4 mils afstånd från kusten. Kopparmalm finnes på Skälö i Westrums socken och vid Ramsta i Gamleby socken. Af den på båda ställena år 1857 brutna qvantiteten, tillsamman 14,000 centner, är en del exporterad till Hamburg. Waldemarsviks kopparverk, beläget nära köpingen af samma namn, har i medeltal på 3 år årligen producerat 650 centner garkoppar af malm från Gryts och Krokeks socknar i Linköpings län. Vid de på Öland befintlige alunverk produceras årligen vid pass 3200 tunnor alun, 2500 d:o vitriol och 1000 d:o rödfärg. Brännvinsbränning idkades såsom fabriksrörelse år 1858 vid 10 brännerier, hvaraf 7 i Södra och Norra Möre härader nära kusten, 1 i Handbörds, 1 i Aspelands, 1 i Södra, 1 i Norra Tjusts härad samt 1 i Westervik. Tillverkningen vid de större brännerierna utgjorde 275,158 och antages vid de mindre till 82,000 kannor. Såsom fabriksnäringar på landet äro, utom en mängd färgerier och garfveriet', för öfrigt uppgifna: I Södra Möre härad: 1 oljeslageri, 2 kakeloch stenkärlsfabriker, 1 klädesfabrik, 1 lackfabrik, 1 pottaskefabrik, 1 pappersbruk och 5 skeppsvarf. I Norra Möre, Stranda och Handbörds härader: 3 kakeloch stenkärlsfabriker, 7 pottaskefabriker, 1 klädesfabrik, 1 oljeslageri, 6 pappersbruk, samt Fliseryds krutbruk med 1000 centners årlig tillverkning.