Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ja, jag afundas honom den riktigt – jag som aldrig vetat af någon Moder och icke saknat henne – det är väl sant, ty derföre rådde den af mina Föräldrar jag fick behålla – någon tid – men ibland har dock fallit mig in att några droppar modersmjölk icke skadat mig – fastän det annars just är det samma att jag ingen Amma haft efter det ej kunde vara min Moder – men, men din Son är ett lyckligt barn det är säkert. Hulda Moder Maria. Hvad skall han blifva? Krigare? Med den Modern kommer nog frid på jorden att vara hans lefnads bön. Jurist? Kanske han då nödgades anse sig tvungen att döma lifvet af folk. Kanslist? Måhända han då nödsakades att förnedra blida ord, dessa läkande stafvar, till meningslösa artigheter. Landtbrukare? Helt säkert förderfvas då den fina hy han får efter dig. Ack vill du som jag, så lemnom åt honom sjelf och hans Far alla omsorger om hans tillkommande yrke. Menniska gör du nog af honom och det är ändå det hufvudsakligaste. Gud välsigne så länge den lilla verldsborgarn – Er alla på Ry Haden J ej varit – hade Gunla icke varit, så vet jag icke om jag låtit Pappa lemna mig – Då hade han antingen måst stadna hos sin Eva eller också taga henne med sig. Nu, till och med nu, är det ej med hennes tillåtelse han öfvergifvit sitt enda barn. — Förlåt mig Maria – förlåt mig Gunla! Men J veten icke hvad det är att förlora en sådan Fader. Man lär så länge man lefver, ibland annat att förstå sina egna tankar. Har jag icke, när jag ville föreställa mig en alldeles fullkomlig lycka, slagit tillsammans Ekholmen, Sjöröd och Ry – af alla tre stora byggningarna gjort en, sjelf i egen hög person vandrat omkring om dagarna emellan Pappa, Gunla och Ms, samt aftnarna och hela Söndagarna haft Er alla omkring mig. Något vidare andetag af önskning föreföll mig då icke möjligt och jag hade rätt – på det när, att jag trodde min dröm kunna gå i fullbordan på jorden Men jag tror jag blir pathetisk – Förlåt mig ännu en gång – ack jag har blifvit mycket jag icke fordom varit – till och med myndig. Hvad säger du derom.
I anledning deraf ProtocollsUtdrag från Adeln, X 1. s 782, från Preste-, Borgareoch BondeStånden, X 1. s 782. RiksdagsBeslutet, §. 5r. RiksdagsBeslutet, Exped. Utskottets Memorial med svar på återremiss af Förslag till 1 §. i; X 1. s 585 — 5S7. Exped. Utskottets Memorial till Borgareoch BondeStånden med svar å återremissen af Förslag till 5 §. i; X 1. s 614» 5, BorgareSlåndets Svar, X 1. s 6i5, BondeStåndets dito, X 1. s 616. beslut om dess tryckning, af Adeln, IX 3. — Kostnader, om granskning af Redogörelsen för sista Riksdagens; StatsUtskottets Betänkande, IA’ 5. s 22 — 28, bif. af BorgareStåndet, IX s ioj5, af PresteStåndet, IX s 1080, af BondeStåndet, IX s 1 io3. Underd. Skrifvelse X 1. s 771—773. förslag till, för denna Riksdag. StatsUtskoltets Betänkande, IV 1. s 10, 11, bif. af PresteStåndet, IX s 3o, af BorgareStåndet, IX s 3i, af Adeln, IX s 3a. *4^ Underd. Skrifvelse ora anslag till, X i. s 17. Dito dito om ytterligare anslag, x 1. s 900—902. Riksdagsordningen, ConstitutionsUtskottels, sedan 1818 hvilande Förslag till ändring af, lil s 29 — 67, öfver hvilka Adeln fattat sina Beslut, ix s 159 och 197, Pre» steStåndet, ix s 160 och 171, BorgareStåndet, IX s 162 och 192, BondeStåndet, ix s 164 och 175. ■ om föreslagen ändring i i3 §. af. Constit.
Svartling, den sistnämnde med åberopande af Ofver-direktörens vid landtmäteriet förslag, väckte motioner om ändring af stadgandet i 2 kap. 1 § om jordegares rätt att till verkställande af landlmäleri-förrättning erhålla den landtmätare de begära, i hvilket afseende blifvit yrkadt af Anders Gustafsson, alt da förrättningen angår någon annan än sökanden sjelf, de, hvilkas räll är af förrättningen beroende, må ega att öfver den föreslagna förrättningsmannens lämplighet sig yttra och förordnandet öfverklaga, samt af Svartling, alt'förrättningar, dervid andra än sökandernes rätt är i fråga, skola efter tur emellan landlmätarne inom hvarje län fördelas; så lärer lätt inses, att ett stadgande, i enlighet med förstnämnda förslag, icke skulle kunna förhindra att den föresiagne, der laga hinder icke mött, förordnades, utan afseende å den klagan, som öfver förordnandets meddelande kunde förås, så vida icke derjemte föreskrefves, att förordnandet icke linge utfärdas förr än tiden att detsamma öfverklaga vore tiliändalupen, ulan att klagan deröfver blifvit förd, eller, i händelse klagan skett, förordnandet blifvit fastställdt; meri då genom dylik föreskrift skulle beredas ett lätt användbart medel för den, som ville uppehålla en honom misshaglig förrättnings verkställande, att genom obefogad klagan öfver förordnandet, lång tid förhindra förrättningens företagande, hvilken möjlighet till tids - 8 Lugsamt Allm. Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 15. utdrägt mången gang kunde afhålla jordegare, som önskade skifte, från att om skiftesförrättning göra ansökning, finna Utskotten den förändring Anders Gustafsson i omförmäide måtto åsyftat, icke vara förenlig med omtanka om skiftesverkels befordrande.
Res penningar för Krono-Betjeningen i Vesteroell Norrbottens Län - -■ - J64. 66. ersättning eller lån åt Majoren von Konow 16K £7. anmärkning mot Konungens Rådgifvare 'och Föredraganden af Krigs-Ärenderne, -1671. 6g. lika ämne - ■*- »rög» Innehåll. N:r ^ Sid. ®9' Segelleden genom Baggens-sundet och Stäket . 168. 70. Göteborgs Stads befrielse från Inqvarteringen åt dervarande Eskader af Arméens Flotta 71. Arfvode för Öfverste. Löjtnanten Warberg såsom Hydrograf för Sjön Vennern - 173. 7$. Aflöningen för Allmänna Ärendernes Beredning 175. 73. Landt-Räntmästarnes Lönevilkor - . 178. 74. framlidne Herr Riks-Rådet Friherre Adler Salvii Arfvingars KronoFordran t82. 75. Inqvarterings-besväret för Städer med sfän. dige Garnizoner, samt Malmö Stadf erhållna Lån till Kassernbyggnader • . igc. 76. Löjtnanten Forssells Fxpektans-Arfvode . 196. 77. Bidrag till Aflöning för Krono-UppbördsBetjeningen i Stockholm - . -198. 78- Aflöningen för Krono-Uppbörds-Betjeningen i Götheborg och öfrige Städer utom Stockholm . ... 2QJ. 79. Öfversten Silfverskölds förlorade Ackord -20]. £0. Lönförhöjuing för Lagmännen i Skåne och Blekinge o0g. Jj. Lösen för Räntehöet ifrån Strömsholms Fögderi -210. JjS. Lefvererings-stället för Kronans Ränte-hö och -halm från Vestmanland . *214. 83. Vakans Afgiften för Nora, Lindes och Ramsbergs Bergslager - .216. 84.
Dessa medel må icke annorlunda användas, än fastställdt blifvit; varande Stats-Rådets Ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån äga runi, utan att till protokollet föreställning deremot göra, samt anföra hvad Riksens Ständer i denna del förordnat. §. 66. Riksens Ständers Riksgälds-Contor förblifver, såsom hittills, under Riksens Ständers styrelse, inseende och förvalt - sens Ständers Riksgälds-Contor anvisas; den ena att vara tillgänglig, då Konungen, till Rikets försvar eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig; den andra, alt, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han StatsRådet in Pleno hört och Riksens Ständer sammankallat. Riksens Ständers förseglade anordning å sistnämnda summa må ej förr hrytas, eller summan af Fullmäktige i Riksgäldskontoret utbetalas, än sedan Riksdagskallelsen blifvit i Hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. §. 60. Så väl Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, under namn af extra ordinarie utlagor eller bevillningar till Statsver ket af Riksens Ständer anslås, vare under Konungens disposition, alt till de af Riksens Ständer pröfvade behof och efter den upprättade staten anordnas. §. 61. Dessa medel må icke annorlunda användas, än fastställdt blifvit; varande Stats-Rådets Ledamöter ansvarige, om de låta afvikelse derifrån eg a rum, utan att till protokollet föreställning deremot göra, samt anföra hvad Riksens Ständer i denna del förordnat. §. 62.
Efter den Liden har jemväl ett sådant kungörande icke blott bli fvit iakttaget, utan ock ytterligare påbjudet, på sätt inhemlas af åtskilliga sedermera utkomna föi fattningar, dervid det likväl blifvit Presterskapet förbjudet att i vissa fall uppläsa enskildes Kungörelser, innan de blifvit med vederbörande Kionobetjenls påskrift försedde; och har slutligen uti den af Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag, med Kongl. Maj:ts Nådiga bifall, antagna Kyrkohandbok, som stadgar huru gudstjensten skall i Svenska Församlingen behandlas, blifvit föreskrifvet, alt, under gudstjensten, böra från predikstolen uppläsas Konungens Förordningar samt vederbörande Collegiers och Embelsmäns Kungörelser m. m., sedan de blifvit till Presterskapet före gudstjensten aflemnade, hvilken föreskrift fortfar att lända till efterrättelse, oansedt ändring i omförmälda förhållande blifvit yrkad vid flera utaf sist hållna Riksdagar. Af denna framställning visar sig således, att det vidsträcktare publicerande af Kungörelser från predikstolarne under gudstjensten, som nu eger ruin, icke ovilkorligen blifvit föreskrifvet uti Kyrkolagen, den der hufvudsakligen inskränker sådan publikation till hvad Konungen eller Hans Befallningshafvande kan hafva att påbjuda, äfvensom att fråga om föiäudiing i omförmälda hänseende redan tillförene flera gånger varit väckt. Ehuru denna fråga alltjemt kommit alt förfalla, torde dock icke kunna bestridas, alt densamma förtjenar serdeles uppmärksamhet. Det synes nemligen mindre lämpligt alt under den offentliga gudstjensten, under de stunder då församlingen bör, befriad från verldsliga bestyr och omsorger, ostörd kunna öfverlemna sig åt andaktsöfningar, medelst uppläsning af Kungörelser angående dylika förrättningar af ofta den mest underordnade art, störa andakten och sammanblanda förkunnandet af Religionens läror med timliga värf.
Ifrån förenämnde lid den i Julii 182.5, lemnäs 2'.ne års anstånd med slut-liqvidaiionen af derefter återstående skulder, dessa tvenne år fördelade i fyra afbetalnings-terminer , nemligen tre omsättnings - terminer , och en slutlig liqvidation med Sex månader emellan hvarje; hvilka terminer infalla', den forsta senast inom den 1 Januarii 1824, den andra likaledes inom den 1 Julii samma år, den tredje inom den 1 Januarii 1825 och slut-liqvidationen inom den 1 Julii samma dr. Friherre Boije, Ludvig'. Jag anser nödigt att göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam på det särskilta förhållande, sorn jag tror här förefinnes. I sjunde punkten äro tvenne alternativer framställde; men af dem skulle det ena redan vara afgjordt och borttagit, derest denna 4:de punkt nu bifölls; och då man sedan framkom till 7.de punkten, befann man sig ickehaf. va annat att göra, än bifalla det endast qvarstående , hvilket åter just är det som jag tror icke böra bifallas. Jag anhåller alltså, att denna 4:de punkt får lemnäs oafgjord, intill dess man pröfvat och afgjort yule punkten, då, i fall det alternativ vinner bifall, som jag tror vara det rättaste, följden också blir, att denna 4;de punkt alldeles förfaller. Herr Grefven och LandtMarJhalken hemställde, , om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, på sätt Friherre Boije föreslagit, Den i April f m. 7 den 4:de punkten fmge i sammanhang med den ■7:de till pröfning förekomma. Bifölls. 5:te Punkten. Vid 'hvarje af desse omsättningar skall äfvenledes ovågerligeri af betalas minst en femtedel af det skuldbelopp , som ifrån 1822 ars räkenskap för hvar och en gäldenär inbalan• ceras till är 1823, jemte all sedan sista omscittnings-dagen upplupen öfver-ränta. Och blef denna punkt, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad, 6:te Punkten.
Och botanik, det är rötter och blommor, som ska’ vara för läkare. Läkare ta ur tre riken: vextriket, djurriket och stenriket. Och sen har vi kemi.» Då kunde jag ej hålla mig allvarsam längre, utan log åt denna hans ofantliga lärdom, som han väl tillfälligtvis inhemtat i någon gammal bok, samt frågade honom skämtsamt, om han visste, hvad som menas med kemi, hvilket jag sjelf då för tiden, upprigtigt sagdt, knappast gjorde. »Om jag vet, hvad som menas med kemi! Jo, det kan du slå dig i backen på. Men du vet det bestämdt inte, det ser jag på dig,» sade han med alltjemt stigande hetta, »Jo, om ett kadaver tar in till exempel förgift, flugekrut, merkurium, då ska’ kemien ta fram det och sätta ihop det i bit och väga det, om det är aldrig så ruttet, och den ska’ kunna svära på, att det är sant. Begriper du det, hvad?» sade han till mig. »Nej,» svarade jag sanningsenligt, ty hela hans tal var ju endast ett sammelsurium. »Nej, jag kan, min lif, det tro. För du begriper inte mycket, det borde du kunna se, fast du har lagt dig till med dubbelfönster för ditt fähus.» (Det skulle vara en pik åt mina glasögon. Sven på Lyngen skrattade ohejdadt åt denna hans qvickhet, likaså flera andra.) »Men jag begriper det, jag!» ropade han. – »Och se’n så ska’ vi gå till astronomi och så ha vi juris, det är lagmännen, och så – »Ha vi sjanis,» afbröt honom min moder, »och det är du, Kröplingemäster!» Hans Persson tappade formligen koncepterna vid detta inpass af min ömma moder, som var helt utom sig af harm öfver hans skenbara öfverlägsenhet i lärdom. Allt folket brast ut i ett hejdlöst skratt, och från flera håll hördes ropen: »Mor Lena är värst!» Min kära moder begagnade sig klokt af denna gynnsamma vändning i situationen, i det hon tog mig vid handen och sade:
Hon betänkte sig litet, lyfte därefter det läskpapper, hvarpå hennes nyskrifna bref låg, och framtog därunder ett annat fullskrifvet brefpapper. » Hvem är det till? » frågade han. » Känner du en herre, som heter Robert Sillen? » » Skrifver du till Robert? » » Jag svarar honom, när han skrifver till mig. » » Och hvad skrifver han till dig? » » Att han önskar svar så snart som möjligt. » » På en bestämd fråga? » » Den förekommer mig tämligen bestämd. » » Och du har gifvit ett lika bestämdt svar? » Hon hade satt båda armbågarne på bordet och lagt hufvudet i händerna, och så satt hon en stund tyst. » Nej, jag har inte svarat bestämdt, » sade hon till sist, » det kan jag inte. » » Håller du inte af honom? » » Jo, ohyggligt! » » Nå, då tycker jag det är, som om saken vore tämligen klar. » » Nej, den är inte alls klar, » svarade hon och lade sitt hufvud på broderns skuldra. » Jag tänker oupphörligt: jag vill och jag vill inte, låt bli att fresta mig. » » Du vill, med andra ord, inte gifta dig med honom? » » Jo, det kan nog hända, att jag vill, men jag vet det inte. » Hon satt tyst med sitt lockiga hufvud mot broderns axel, medan hafvet sakta suckade och plaskade utanför i natten. » Nå, hvad har du svarat honom? » de brodern. fråga» Jag har svarat honom, att jag trodde, att jag höll af honom mycket, förskräckligt mycket, men att jag inte vet hur mycket. Jag vill ha tid att bli säker på, att jag inte kanske håller mycket mer af dig och af mamma och pappa och af allt här hemma. Ser du, att jag älskar dig, det vet jag. » Hon kastade båda armarne om broderns hals och kysste honom. D e liknade hvarandra, smärta och långa båda två, med brungult, krusigt hår, alldeles mörka ögon och den friskhet i alla färger, som endast den första ungdomen fått. Hon var aderton och han icke tjugu år.
Det är sorgligt, att detta ofta är sanning och, om det vore en allmängiltig sanning, vore det lönlöst att framställa skäl, men jag hyser den fasta öfvertvgelsen, att R. o. Ad:ns medlemmar skola i denna fråga, som berör fäderneslandets väl, afse från alla enskilda intressen och endast taga hänsyn till rättvisa, billiga, vigtiga, skäl, fullständiga kalkyler, bevisliga uppgifter och fakta. När skälen i en sådan fråga, som denna, skola uppställas på två skiljda linier, så blir det för mig, som deltagit i många jernvägsstrider, likasom för en gammal krigsman ett behof att kasta mig midt in i striden. Jag har icke svårt att bestämma, på hvilken sida jag skall ställa mig; »den norra linien» har jag alltid förut sökt försvara, och min känsla drifver mig att äfven nu strida under samma fana. Jag tänker icke försöka att genomgå eller undersöka alla på ömse sidor uppställda rader af siffror, ty det har visat sig, att de äro föga tillförljlliga dessa siffror och att de äro Den 14 Mars e. m. 305 aro uppradade efter de personliga intressena; men det finnes en sak, hvarmed man kan siå dessa stora sitTer-arméer, och det är det s. k. »le gros bon sens», det sunda förnuftet. Detta »le gros hon sens» skall jag söka draga fram, och dermed skjuta några skarp-skott mot de skäl, som synts mig alltför oegentliga, alltför obetydliga. Här gäller striden emellan provinsen Wermlands intresse och residensstadens intresse. Hade Carlstad legat vid Degeforss eller der Klarelfven upphör att vara segelbar, hade efter alla anledningar denna strid icke uppstått, och just detta faktum. Mina Hrr! bevisar, att Carlslads-intresset står här kontra provinsens intresse! Våra städer, de stora såväl som de små, hafva vid våra riksdagar, i vår lagstiftning, i alla våra politiska förhållanden spelat en högst betydande och mången gång en bedröflig roll.
3671) B ILDAD FLICKA, af god familj, med drifven handstil, som fyra är tjänstgjort på kronofogdekontor, söker i okt. plats hos häradshöfding. Prima referenser. Svar Ull » A. R. », adr. S Gumailii Annonsbyrå, Stockholm. (G. Idun Stockholm, pr är: Idun e n s a m - _. kr. 5; — Iduns M o d e t. fjortondagsuppl. » 5: — Iduns M o d e t. mänadsuppl. 1 6, 1 tr. A l l m. telef. Prenumeration sker ä alla postanstalter i riket. Redaktör och FRITHIOF utgifvare: HELLBERG. Träffas säkrast kl. 2 - 3. Redaktionssekr. : M i n a /. vore underligt, om icke nu, då liela landets uppmärksamhet riktad på öfveringeniör A n d r é e s äfventyrliga färd m o t nordpolen, något af det intresse, livarmed den djärfve forskningsresanden omfattas, skulle återfalla på den kvinna, som födt o c h fostrat h o n o m och som nu m e d större stolthet, men också med större bäfvan än någon annan i tankarna följer honom på hans ovissa väg. Nansen, hvars namn så ofta nämnts i sammanhang med A n d r é e s, kvarlämnadc en ung, förtjusande och hängifven maka. D e n, som står närmast A n d r é e och vid hvilken hans tanke helst skall dröja, då han syäfvar i sin lätta ballongkorg öfver arktiska haf, är en åldrig, af sorg nedböjd m o - der. D e t vore icke på sin plats att här uppställa den vanskliga frågan: för hvilken är skiljsmässan svårast? Det måste d o c k medgifvas, att för en ung älskande kvinna i de rika förhoppningarnas och det glada lefnadsmodets blomningstid det skall vara lättare att med tillförsikt blicka emot återseendets dag. F ö r den gamla modern, som skiljer sig från sitt lifs stöd och stolthet, oviss att få upplefva den dag, då hon åter famnar honom, är det säkerligen än tyngre att bära saknaden.
Det var i den stora brytningstiden under sjuttonde århundradet, oclj rangtvisten utgjorde då ett ytterst vig-tigt moment i den stora striden mellan den gamla högadelnoch den nya embetsmannaadeln. Då statsförvaltningen betjade ordnas mer systematiskt än förut och en embets-mannahierarki uppkom, så blef äfven fråga om bestämmande af ett visst rangförhållande mellan statens embets-män inbördes, hvaijemte konungens hofstat ansågs böra inrangeras i rangordningen .. Dessa anspråk från tjenste-mannaklassens sida möttes af energiska protester från den gamla högadelns sida, hvilken fordrade absolut företräde framför äfven rikets högsta embetsmän, och man har i detta afseende en god historia, då en ung grefve Douglas utmanade den gamle fältmarskalken Helmfelt, derför att denne gått före honom i en procession, en utmaning, som den gamle krigaren naturligtvis med förakt tillbakavisade. Korteligen — rangstriden var en strid mellan fordran på bördsrang och tjensterang, den förra representerad af högadeln och den senare af den yngre adeln, hvilken påstod att ombetet, ej numret på riddarhuset skulle bestämma rangen. Man kan tycka det vara en öfverdrifven fordran af grefvar och friherrar att framställa dylika anspråk, och det var väl så äfven. Men man far dock icke alldeles döma saken efter vår tids uppfattning. Jag vill nu icke tala om, att i allmänhet börden hade långt större kurs än nu och detta i sådan utsträckning, att adeln kunde förbehålla sig alla de förmånligare embetsmannabefatt-ningame. Adeln tillförsäkrade sig ju i 1617 års privilegier, att konungen skulle » ingen vanbördig låta draga dem öfver hufvudet, konungen och riket till spott och vanära », och med » vanbördig » menade adeln i sitt stolta öfvermod de ofrälse. Men det är icke allenast denna omständighet, som gör, att adelns anspråk på rangföreträde måste ses ur en annan dager än ett dylikt anspråk nu skulle betraktas, utan dertill kommer hvad den högre adeln beträffar en annan omständighej, som man icke får lemna opåaktad.
Utlåtande, i anledning af väckta motioner, angående rättighet för indelningshafvare att få sina räntor och Krono-tionde debiterade och uppburne af kronans uppbörd smän samt å vederbörande landtränterier qvartalsvis uttaga i penningar den derför belöpande lösen. Uti förestående ämne äro motioner väckte: l:o Inom Högvördige Preste-ståndet af Herr Biskop Timmander, som anfört, att genom sista Riksdagens tillgöranden för räntepersedlarnes förvandling hade en del indelningshafvare, särdeles de för hvilka särskildt uppbördsverk med åtföljande rättighet till uppbördsmötens hållande icke förefunnes, råkat i ett alldeles förändradt och olidligt förhållande till sina räntegifvare. Så länge räntorne kunde till leverering in natura uppsägas, var för räutegifvarne ett iutresse och en anledning att med betalningen göra räntelagaren någorlunda lill nöjes. Bland den skånska allmogen, hvilken öfverhufvud visat sig synnerligen redbar i utgörandet af sina skyldigheter, der dessa med foglighet och efter billig sammanjemkning ulkräfdes, hade det vanliga förhållandet varit att ett par Sammansatta Statssamt Al/m. Hese.- och Ekon.-Utsk. Utlåtande \:o 40. 9 par deputerade från hvarje tiondepligtig socken vid utsatt tid, stundom förr, infunnit sig hos indelningshafvaren med den öfverenskomna lösen. Numera då lösningspriset vore af aftal oberoende, hade man intet skäl att antaga fortfarandet af detta förhållande. Snarare vore det fara värdt att indelningshafvaren skulle nödsakas att sjelf eller genom ombud fara gård frän gård med sina af flera Häradsskrifvare utlösta tionde-längder för utbekommande af en hand full här och en annan i grannstugan.
Sedan detta redigerades, hafva nemi. ytterligare i Representationen inkommit bruksägare, som äro uteslutna bland dem, hvilka om valförrättningarna skola underrättas. Jag tror, att fullständigheten påkallar rättelse i detta afseende; och på denna grund afstyrker jag förslagets antagande. Hr von Troil: En värd ledamot har yrkat afslag på den ifrågav. redact:sförändringen på den grund, att om det hände, att valen förrättades alltför lång tid före riksdagen, kunde den valde emedlertid komma i kategori att icke böra vara riksdagsman. Detta skäl torde likväl förfalla, då man besinnar, att enahanda förhållande kan inträffa under loppet af riksdagen. Det gifves ju dessutom omständigheter, hvilka kunna göra nya val nödiga, som genom ingen grundlags-^. kunna förebyggas, nemi. dödsfall. Jag finner derföre ingen stor oordning deruti, om valen förrättas tidigare eller senare. Samme ledamot har äfven trott, att hvarje Svensk medborgare, som är valbar, bör vara beredd att, utan vidare betänketid, inträda i Representationen. Detta är en anmärkning, som jag anser icke erfordra annan vederläggning, än att fästa uppmärksamheten på hvilka som äro valbarn. Kan man begära, att en bonde eller handtverkare alltid skall vara beredd till riksdagsmannakallet derföre, att han icke saknar all anledning att möjligtvis kunna blifva vald till riksdagsman. Hvad åter 2:ne andre ledamöter upplyst anfört, rör:de redact:sfelen i förslaget, så kan jag icke bestrida, att i slutet af 2 punkten den felaktighet förefinnes, att då det först heter, att domhafvanden a 11 tid är valförrättare, följer straxt derefter, att om han är frälseman, äger han icke förrätta valet. Jag medgifver äfven, att bruksidkare borde varit i i:sta punkten omnämnde bland dem, om hvilkas valförrättningar vederbörande auctoriteter föranstalta. Men jag hemställer likväl till dem, som gjort anmärkningarna, om icke dessa redactionsfel äro af beskaflfanhet att svårligen kunna gifva anledning till någon villrådighet vid tillämpningen. Beträffande det af Frih.