Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
V i betalade ej mycket i hyra, m e n äfven denna lilla summa var ibland svår att anskaffa på dagen, o c h då måste vi utsätta oss för vår värdinnas skarpa tunga o c h ovänliga bemötande. Jag ansträngde hela min tankeförmåga för att utfundera, hvarifrån penningar skulle anskaffas till Letties resa till hufvudstaden, men hvarken denna natt eller dagen därpå fick jag någon ingifvelse. V i hade förut m e d flit o c h omtanke kunnat draga oss någorlunda fram, m e n huru skulle det blifva framdeles med endast en till att arbeta. Bikt folk tänker ej m y c k e t på, huru svårt det är för många af oss stackars daglönare att lefva på vår lilla förtjänst eller kunna lägga af något för framtiden. Söndagen fann mig ännu obestämd, m e n efters o m vi då v o r o lediga, beslöt jag att själf gå till doktorn, medan Lettie var i kyrkan. H o n klädde sig alltid väl o c h trefiigt, ty h o n ville gärna, s o m unga flickor önska, se bra ut. Jag tyckte själf, att h o n var m y c k e t vacker, o c h så tyckte äfven våra grannar. H o n hade fina drag, vacker hy, brunt hår o c h ljusbruna ögon, på hvilka man ej upptäckte något ovanligt, utom vid närmare på- seende. H o n tänkte nu ej längre på sig själf, utan var glad som en lärka, där hon gick vägen fram i sin hvita hatt o c h ljusa klädning. H o n vinkade åt mig, där jag stod i dörren, o c h skrattade gladt o c h lyckligt. Jag var stolt öfvér Lettie, som äfven vår m o d e r varit, ty hon var en sådan älsklig, varmhjärtad varelse. Då hon var ur synhåll o c h kyrkklockorna upphört att ringa, klädde jag mig i hast för att gå till staden o c h söka doktorn. H a n var hemma, m e n jag måste stanna i väntrummet öfver en timme. Då jag sedan fick gå in, frågade han mig skarpt, o m mitt ärende var så angeläget, att jag ej kunnat uppskjuta det till måndagen.
Efter några dagars förlopp ankommo emellertid äfven de till samma samojeder, hos hvilka de öfriga fyra af besättningen voro, och de stannade nu till midten af juni hos samojederna, som egnade dem samma gästfria behandling som deras olyckskamrater. Då man vid den tiden beslöt att hemta båten från rysshuset för att begifva sig söder ut, förklarade Johan Andersson, svensk till börden, att han önskade stanna qvar hos samojederna och icke ville följa de andra fem på hemfärden. Dessa drogo nu båten två dagar öfver isen, men då den blef för tung, måste de skära af den på midten och lemna ena hälften qvar. Af ett stort sälskinn, som de fått af samojederna, gjorde de akterspegel till den andra halfvan, hvilken de fortforo att draga på isen i tre dagar, tills de kommo till öppet vatten. Derpå rodde de i den stympade båten i tio dagar, till dess de uppnådde en fast iskant vid Waigatsch-öarna, der de åter träffade samojeder. Äfven hos dessa, som likväl hvarken talade ryska eller qvänska, och af hvilka de blott med svårighet kunde göra sig förstådda, rönte de ett godt bemötande. De stannade der i åtta dagar och fingo god förplägning. Dessa samojder hade tama renar, med hvilka de fortskaffade de skeppsbrutna söder ut, tills de mötte ett fartyg, med hvilket fyra återvände till Norge. Men nu ville ej heller Lars Larsen resa hem, utan önskade stanna qvar hos den samojedfamilj, med hvilken de sist sammanträffat. Samojedlifvet måtte dock ej vara så behagligt, ty ett eller par år derefter kommo de båda hos samojederna qvarblifna männen hem. Såsom belöning för den gästfrihet de skeppsbrutna fångstmännen rönt af samojederna på Gåslandet, erhöllo dessa af norska regeringen en mängd skänker, bestående af kläder, perlor, bakladdningsgevär med ammunition m.m., hvilka öfverlemnades åt dem med högtidliga tal och skålar den 17 juli 1880.
Detta yttrande är bifallet endast af Ronde-Ståndet, hvaremot hos de öfrige Riks-Stånden, som återremitterat detsamma, blifvit erinradt, att, sedan Rikets nu församlade Ständer, efter det Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i nu förevarande ärende aflåtits, beviljat de Rataljons-läkare, som 10 år tjenstgjort, en löne-tillökning af 200 R:dr, i stället för 125 R:dr, som de, utöfver ordinarie lönen, 250 R:dr, förut åtnjöto, och hvarigenom aflöningen för 2:dra Rataljons-läkare hädanefter uppginge lill 450 R:dr, skulle Michaelssen, derest Kongl. Maj:ts Nådiga framställning oförändrad bifölles, antingen vid afskedstagande! gå i mistning af den genom nyssnämnde beslut 2:dra Rataljons-läkare i allmänhet lillagde ytterligare löne-tillökning 75 R:dr, eller ock finna sig nödsakad att, för bibehållande af denna högre inkomst, ännu längre qvarstå i tjenst, samt ändamålet med den äskade pensions-rätten å Allmänna Indragnings-staten sålunda förfelas. Då, efter det Kongl. Maj:ts Nådiga förslag samt Utskottets hemställan i nu förevarande ämne afgafs, ofvanberörde förändring i 2:dra Rataijons-läkarnes aflönings-vilkor blifvit beslutad, synes densamma jemväl i detta fall böra tillämpas; och får Utskottet alltså, med iakttagande deraf, hemställa, det Rikets Ständer ville medgifva1, att 2:dra Rataljons-läkaren vid Kalmqr Regemente A. R. Michaelssen, då han uppå derom gjord ansökning undfår afsked, må uppföras på Allmänna Indragnings-staten, till åtnjutande för sin derefter återstående lifstid af ett belopp, motsvarande skillnaden emellan hans vid alskedstagandet innehafvande aflöning såsom 2:dra Rataljons-läkare och den pension af 150 R:dr, han eger att från Arméens pensions-kassa uppbära. 49:de punkten, i (råga om förhöjd pension till Kommerse-rådet R. II.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 och 15 dennes på bordet lagde utlåt:n: N:o 32, i anledn. af väckt motion om anslag af vinoch byggnadssäd till Sofia Magdalena kyrka i Dalarne; N:o 33, i anledn. af väckt motion om gratifikation åt förre Landsfiskalen H. J. Laurell; N:o 34, i anledn. af väckt motion om Landsh.-sätets i Götheborgs och Bohus län förflyttande lill Uddevalla; N:o 35, i anledn. af väckt motion om förhöjning i dagtraktamente m. m. för Gottlands Nalional-beväring; samt N:o 36, i anledn. af K. M:s nåd. propos. ifråga om ersättning till Handelsoch Sjöfarts-fonden för förskjutna medel till slafvarnes friköpaude å St Barthelemy. Föredrogs ånyo och lacles till handlingarne StatsUtsk:s d. 12 och 15 dennes på bordet lagda mern. N:o 37, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. Vid förnyad föredragning af StalsUtsk:s d. 12 och 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 38 i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 13, ang:de medels anvisande till fortsättning af fäst - Den 19 Februari, ningsbyggnaderne vid Waxholm’, Carlsten och Carlskrona, yttrade sig Hr Lefrén. Joli. Pehr: Med kännedom om de arbetens beskaffenhet, som här äro i fråga, skulle jag visserligen hafva önskat alt II. o. Ad. för sin del hade bifallit det anslag, hvarom Konungen framställt behofvet, nemi. 105,000 r:dr i st. f. de 75,000 r:dr, som Lisk. för år 1851 föreslagit; men då angeläget är, att arbetet icke stadnar derföre att medel icke finnas, så anser jag för min del nu lämpligast vara, att R. o.
Till afhjelpande af denna olägenhet har Utskottet föreslagit, att stämpelbeloppet uti ifrågavarande fall må beräknas efter medeltalet af de sista 5 års tjensten åtföljande löneförmåner, för hvilka det, på sätt i 8 § 14 mom. af Utskottets bilagda författningsförslag omförmäles, kan styrkas, att bevillning efter 2:dra artikeln blifvit erlagd; i hvilket afseende upplysning alltid kan vinnas ur taxeringslängderna för de 5 år, som närmast föregingo år 1862; hvadan detta förslag torde godkännas. Vid beräkning af dylika extra ordinarie inkomster, hvarom här ofvan förmäles, är för närvarande stadgadt, att, hvad särskildt militärstaterna angår, ackordsränta samt hästoch fouragemedei skola afräknas, så att stämpeln endast ålägges för den återstående löneinkomsten; men då billigheten klafver att enahanda förmån utsträekes till andra stater, hvilka i löneinkomst hafva ackordsränta eller hästoch fouragemedei, tillstyrker Utskottet att orden uti ifrågavarande Kongl, kungörelse sid. 3: ”hvad särskildt militärstaterna angår” måtte ur den blifvande författningen utgå. Enligt nu gällande kungörelse beräknas stämpeln för konstitutorial eller 0m stämpel förordnande pä behaglig tid till 2| procent af lönen eller löncskilnaden och toriai på derutöfver 6 Itrdr; men då det icke kan vara billigt att den, som på obestämd behaglig tid. möjligen mycket kort tid förordnas att bestrida en befattning, utan att ega visshet om att erhålla densamma, skall vidkännas något löneafdrag, anser Utskottet konstitutorial eller förordnande på behaglig tid icke böra betungas med högre stämpelafgift än å det belopp af 6 R:dr, som ansetts motsvara expeditionslösen, hvilket torde godkännas.
Bevillnings-Utskollets Memorial, N.o 41. 7 a) I afseende på inbjudningarne: 1:0 alt, der 3 Stånd varit om ett beslut ense, Utskottet i allmänhet ansett sig böra inbjuda det 4;de att, med frånträdande af dess derifrån skiljagtiga mening, instämma i de öfriga Ståndens. 2:0 att, om 2 Stånd i någon punkt gillat Utskottets förslag, men de 2 andra deri fattat, vare sig lika eller sins emellan skiljagtiga, från hvad Utskottet hemställt afvikande, beslut, Utskottet vanligen inbjudit dessa 2:ne sistnämnde alt med de begge förra sig förena; samt 3:o att, om 3 Stånd ogillat, hvad Utskottet föreslagit, men ändock stannat-uti sins emellan olika beslut, Utskottet ansett sig böra till dem hemställa att med det 4;de, Utskottets förslag godkännande, Ståndet instämma. bj I afseende på omröslningarne: alt, för den händelse, förslagen lill samman jemkning icke antagas, voteringar böra ega rum, i alla de fall, der Stånden stannat i olika beslut, 1:0 om ineller ulförsels-afgiflernas belopp; 2:0 om rubrikernas lydelse, såvida nemligen genom förändringen afsetts utvidgning eller inskränkning i de varuslag, som eljest kunnat under artikeln inbegripas; såsom en följd hvaraf Utskottet icke uppställt voteringsproposilioner i de fall, då en beslutad redactions-förändring icke kunnat anses medföra omförmälde resultat, utan har Utskottet, vid sistberörde förhållande, trott 3:ne
Det förDa famt, jemlift 105 § t ^Regeringsformen och 29 § DviföDagö#DrDnin# gen, tili lltjfottet öfmetlemnaDe s]>rotofoll; få formare 'Söt härigenom, att, meb flöD af 76 § SviföDagöDrbtrngen, 0tatö#f)våDetö Sebamöterö odj $öreDraganDeö anfmarighet för fina råDjlag od) utöfhingen af fina embeten intill Den Dag, Då nu titlanDagångna SKifömöte tagit fin början, t>ar, få miDt Denfamma funnat prof* maé tneD leDning af 0tatö#£RåDö#f}3rotof ollen för nämnDe tiD, fullfomligen uppfört. §• 59. ©en af Dg, i öfmerenéjtämmelfe meD (faDganDet uti 103 § SKegeting$#§or« men od) 64 § fRiféDägö#DrDningen, utfeDDa sJ?dmnb f>ar, genom omröjfning, för# flarat «£)ögfla ©omftolenö famtliga SeDamöter förtjetita att i Deras) migtiga fall marba bibehållna. §. 60.
Ständer ulan alt ingå i bedömande af lämpligheten utaf militäre tjenstemäns användande lill de arbeten, hvarom här är fråga, vid betraktande häraf funnit skäl i så måtto bifalla förevarande nådiga framställning, att Rikets Ständer för nästkommande Stalsregleringsperiod till E. K. Majlis disposition såsom extra anslag anvisat ett belopp af 3,200 R:dr årligen, att användas till aflöning åt den ökade arbetspersonal, som erfordras för det militära karteverkets skyndsamma utförande; och bar, såsom följd af delta Rikets Ständers beslut frågan om det af E. K. Majit äskade bekliidnads-anslag af 1,200 Ridr till ofvan omförmälde 8 Under-officerare förfallit. (Se Tab. Litt. D. mom. 4.) 7;o. Krigs-Akademien. 1 anledning af den vid 1857 års Statsrevision förekomna anmärkning, att de till Krigs-Akademien anslagna räntor, bestående af 50 drängeoch 50 ökedagsverken, af hvilka Akademien, då de numera efter ränteför-enklingen ej kunde in natura utfordras, icke hade större fördel än af ett motsvarande kontant anslag, borde emot ersättning lill Statsverket indragas, har E. K. Majit i nåder föreslagit, att berörde dagsverks - 476 ExpeditionsUtskottets Försl a (j till underd. Skrifvelse N:o 146. räntor, som i nuvarande Riks-slat äro förslagsvis upptagna till 150 R:dr, men enligt 20 års medelmarkegång utgjort 162 R:dr 50 öre, måtte indragas samt Akademiens kontanta statsanslag med sistnämnda belopp ökas, hafva Rikets Ständer funnit godt till förevarande nådiga framställning lemna bifall, i följd hvaraf penninge-anslaget för Krigs -Akademien, som för närvarande utgör 79,725 R:dr 75 öre, kommer, med tillägg af ofvanomlörmälda dagsverksräntors värde, 162 R:dr 50 öre att uppföras lill eli belopp af 79,888 R:dr 25 öre.
Enligt hvad Ridd.secret. nu upplyst, är den punkt, hvarom min begäran handlar, ännu icke af BondeSt. afgjord, och således kan inbjudning derom hafva något ändamål. För öfrigt får jag äran erinra, att mitt förslag innehåller, att BondeSt. må inbjudas att förena sig med R. o. Ad. i det beslut, att sportlerna i K. M:s Cancelli skola upphöra och den af K. M. derför äskade ersättning af 37,35o r:dr på stat uppföras. Gr. Cronhjelm: Jag tror, att en inbjudning till de öfriga Stånden verkligen vore mindre lämplig och möjligen olaglig i fråga om Frih. Cederströms förslag, som angår inbjudning i frågor, hvarom 3 Stånds beslut redan finnas. I denna fråga om upphörandet af sportlerna hafva ännu icke 3:ne Stånd fattat beslut, och jag anser i detta fall K. M:s propos. vara ledande till mycken förenkling och förbättring. Jag anhåller derföre om den propos., som af Gr. Posse och Frih. Ehrenborgh är begärd, så mycket mera, som bifall till K. M:s propos. derom ej skulle leda till ökade statsutgifter, enär ersättning erhålles genom cliartoe-sigillatae-medlen. Hr Lefre'n: Det är icke af talsjuka, jag begärt ordet; men Gr. Posse nämnde inbjudning till BondeSt., fastän jag tror, att han menade, att inbjudningen skulle afgå till alla de öfriga Stånden. Jag har endast velat anmärka detta, på det Hr Gr. måtte upplysa, hvad hans mening verkligen varit. Gr. Posse: Jag får äran upplysa, att Hr Lefre'ns anmärkning är ganska riktig, och att min mening var, att den af mig föreslagna inbjudning mätte få afgå till alla Medstånden. Underteckn. Ridd.Secret.: Jag känner icke specielt, men jag förmodar Hr Gr. Posses mening vara, att de öfriga Stånden må inbjudas att instämma i det beslut, R. o. Ad. vid ifrågavar. punkts afgörande fattat. Uppå Hr Danek wardts förslag gjordes dervid ett undanlag från K.
Men efter skyar; i fjärran förtonade skogklädda branna lottning om små tärnor, som nyss gjort en stund bryter det löst, och de spelande ter; hvita fjärilar lekte kärleks-yra i varma sitt inträde i lifvet? Och hvad menas då måste komma in och tacka. solflöden. egentligen med denna titel stiftsjungfru? Publiken går ut och in i buffeten på anPå kyrkogården skuggades grafvarna af Ja, helt visst finns det till och med måndra sidan förstugan. Doften af färskt hvetehvitstammiga björkar. Rosor och penséer gen af de såväl äldre som yngre, hvilka bröd blandas med ångorna af rykande kaffe sjönga sånger till lifvets förhärligande, sånsjälfva bära titeln och mottaga pension från och te; karameller och kakor ha god åtgång ger som besvarades af dödsekon från gulVadstena adliga jungfrustift, hvilka ej hafbland barnen; limonadkorkar smälla — inga nadt gräs och förtorkade buskar. va reda på, huru denna stiftelse uppkomandra drycker förekomma. Prästgården låg på ett näs, omslutet af mit och därmed förbundna omständigheter. Nu ljuder en dragharmonika, som strax blåa vågor. En bred sandplan skuggades Den, som ej vidare reflekterar öfver saken, därpå öfverröstas af en ostämd fiol. Några af björkar. Boningshuset var gammalt, tänker kanske, att detta rör och intresserar ögonblick därefter är dansen i full gång. oregelbundet bygdt, fridfullt och ärevördigt. blott adelsmän för deras döttrars skull. Solen har gått ned, och mörkret faller på. Utanför åt sjösidan färgrika rosenbäddar, Men så är det ej. Huru många adelsmän Upplysningen i balsalen utgöres af rykande kantade af reseda i mjuka massor. ha ej knutit och komma ej att knyta hymens talgljus och ett par osande hänglampor. Prästgårdsfolket passade till prästgården. band med en icke adlig jungfru, och deras Åskådare tränga på från alla håll, och återMan kände sig förflyttad till den » gamla, efterkommande skola led efter led taga arfstår för de dansande endast en liten rungoda tiden » med dess hjärtliga enkelhet vet upp. Vi tro därför, att en liten utreddel af det tämligen stora rummet.
De största sjöar inom Länet äro Ringsjön i Frosta och Wombsjön i Färs härader. Bland öfrige sjöar må nämnas: Krankesjön i Torna härad samt Yddinge, Fjällfota, Börringe, Björkesåkra, Näsbyholms, Söfde, Snogeholms och Krageholms sjöar. Förnämsta vattendraget är Keflinge-ån, som upprinner dels på gränsen emellan Färs och Herrestads härader, dels vid Albo härad af Christianstads Län, genomflyter hela Malmöhus Län från öster till vester, hvarunder den upptager flere mindre grenar samt utfaller i hafvet nära Barsebäck. Wegeholmseller Ströfvelstorpsån, i gränsen emellan Christianstads och Malmöhus Län, Saxån, Höjeån, Segeån och Köpingeån, hvilken sistnämnde utgör skillnad emellan Herrestads härad och Christianstads Län, torde äfven böra anföras, äfvensom Rönne å, genom hvilken Ringsjön utfaller och som, före sitt inträde i Christianstads Län, genomflyter Onsjö härad. Länets förnämsta bergshöjder äro: Kullaberg i nordvestra hörnet, med en höjd af nära 400 fot öfver hafvet, samt i Torna härad Romelekliut, omkring 300 fot hög. Malmöhus Län utgör hufvudsakligen ett enda stort slättland, men jordmånen är af väsendtligt olika beskaffenhet. Slätterna kring Landskrona, Lund, Malmö och Trelleborg eller Rönnebergs och södra delarne af Onsjö härader, det hufvudsakliga af Harjagers, en del af Torna och Bara samt Oxie, Skytts, Wemmenhögs och Ljunits härader, der rådande jordmånen består af lera eller Icrblandad mylla, höra till Sveriges fruktbaraste trakter, hvaremot svagare jord träffas inom östra delen af Torna och sydvestra delen af Färs härader, hvarest den (ill stor del endast utgöres af sandhedar, äfvensom i nordliga och ostliga delarne af Frosta och Färs fögderi, der vid sluttningen af Linderödsåsen grusmylla på grusbotten flerestädes förekommer såsom den allmännaste jordmånen.
Man hade redan lärt sig att veta, det förrädarne halshöggos, och att alla voro förrädare, som förblifvit konungen trogne. Närmare och fjärmare anförvandter och vänner, bäfvade för de sinas öde. Att en domstol blifvit nedsatt för att dömma dem, fick man äfven snart höra. Fru Metta Liljeholm med sin dotter hade redan en tid bortåt varit bosatt på Wiken, det lilla hemman som Sigrid i arf erhållit af sin moster, den gamla nunnan i Nådendal. Liggande undanskymdt, vid en vik af saltsjön, syntes det herr Erik vara ett säkrare hem för hans hustru och dotter, än det tavastländska godset, som låg vid en väg, der de orolige bönderne ofta ströko fram. Dertill voro de båda fruntimmerna på Wiken icke längre från Åbo, än att herr Erik, tillochmed i dessa oroliga tider, någon gång blef i tillfälle att der helsa på dem. Fru Metta var ingalunda belåten med att lemna det stora godset utan sin egen vård; men då herr Erik bestämdt så önskade, gjorde hon icke heller några invändningar och hade snart äfven här funnit arbete nog, med att ordna det förfallna, lilla hemmanet. Äfven till Wiken kom nu ryktet om hvad som föregick i Åbo. Det visste äfven berätta att herr Erik Liljeholm var fängslad. Fru Metta blef utom sig. Hon ville gerad resa in till Åbo, för att läsa lagen för hertigen. Sigrid föreställde henne mildt och sagtligt, att det endast skulle förbittra honom. Hon försökte att lugna sin mor med hoppet, att herr Erik ju dock icke varit af de förnämste och mest kände motståndarne mot hertigens välde, och att de således borde kunna hoppas, det fursten skulle förfara skonsamt; men just då hon sade detta, svek henne rösten, och hon brast i gråt. Fru Metta tog, som vanligt, raskt sitt beslut, och innan dagen var slut, var hon redan på väg till Åbo. På vägen möttes hon af en afdelning af hertigens soldater, som utgått för att plundra hos konungens anhängare.
Men om man, såsom jag haft tillfälle se i Skäne, höjer sig från en nedtryckt belägenhet till ett blomstrande tillstånd och återtager den öfvervigt, som naturligen tillkommer denna provins, tror jag man skall få andra tankar derom. Jag är nemi. öfverlygad alt Skäne hufvudsakligen har sin hypoleks-inrältning alt tacka för sitt närvar, välstånd. Då anser jag det vara skadligt all R. St. genom någon dess åtgärd verkar hämmande på dylika inrättningar. Detta har jag velat upplysningsvis gifva vid handen. Ilr von Hohenhausen: Jag anhåller att få anmärka ett misstag, som Gr. Hamilton begick, då han förmodade att jag talade om hypoteks-inrättningarnes räntebärande papper eller deras s. k. obligationer. Jag talade om de assignationer på banken de utgifva å små valörer, hvarigenom de löpa lika med mynt uti den allmänna rörelsen, och om deras menliga inverkan derå. Med dem förhåller det sig nemi. på samma sätt, som med de sedlar privatbanker och andra föreningar utgifva, alt de trycka lika mycket som riksbankens egna sedlar på dess silfverfond; och under svårare konjunkturer förorsaka de banken betydliga kostnader i och för myntvärdets upprätthållande. Hr Grin har talat om Gottland, och att detsamma icke njuter den lyckan att ännu hafva hvarken någon hypoteks-förening eller någon privathank. Detta beror på orsaker, som det icke slår i Hrr finansierers makt att med nuvar. lagstiftning för dessa inrättningar afhjelpa; ty en hypoteks-inrättning på Gottland är icke möjlig att upprätta, derföre att der icke finnas det antal af egendomar utaf högre värdebelopp, som i författningen härom föreskrifves. Lika litet torde med framgång en privatbank kunna inrättas på en ö, med ringa folkmängd och som blott har en enda stad, der vexlingskontoret skulle finnas, samt med ett från fasta landet aflägse 224 De n 19 April e. m. läge.
Nu mera finnas påtagligt stadganden, hvilka både till ordalydelse och anda äro förändrade, och ej mera 6o Den 16 iN7 o v e ni lie 1 f. m. till efterlefnad gällande; och synes mig således liden vara inne att genom förnyade Contracter förebygga oenighet och missförstånd, samt för framtiden trygga Rustoch Rotehållare emot förökad tunga uti prestation af de skyldigheter, som desamma nu åligga. Uti ett Conslitutionelt land synes mig rättigheter och skyldigheter, befallande och lydande emellan, uti Lagar och Contracter böra vara på det nogaste uttryckte, och genom bokstafvens tydlighet tillfälle ej lemnäs öppet för missförstånd och ensidig tillämpning. Bevis på stridiga åsigter, huru KnekteContrakten bordt förstås, hafva vi under innevarande Riksmöte erfarit. Den slutsats att, med undantag af några få Regementer, meningen vid IndelningsVerkets inrättande ej varit, att soldatens underhållande å Möten skulle af Roten bekostas, har jag ur KnekteContrakten, och jag tror flere lika med mig, ansett kunna dragas. Plurali teten af Rikets Ständer hafva dragit en annan slutsats af Contrakternes ordalydelse i denna punkt, och detta tyckes mig bäst bevisa, det dessa Contracter, Staten samt Rustoch Rotehållare emellan, sakna den bestämdhet, som i dylika afhandlingar bör finnas. Utom den tvetydighet, som funnits i denna punkt, i afseende å soldatens underhållssätt, och hvilken punkt numera snart sagdt är försvunnen ur dessa Contracter, finnas åtskil - Den iö .November f. m. 6i lige andra stadgande», hvilka af tidsförhållanden dels blifvit genom förordningar och öfverenskommelse!’ förändrade, dels äro öfverflodige; med ett oid de KnekteContracter, som på slutet af 1600-talet blefvo upprättade, äro nu ofullständige och föråldrade.