Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-rätten öfverlemnas; hvilket Utskottet ansett sig böra omförmäla. § 26 (1857 års Rev.-ber. pag. 242. 1858 » a » 218.) 1857 års Revisorer hade, med anledning af hvad nästföregående revisionsberättelse omförmäler, angående olämpligheten af utsedd plats för den nya byggnad, till hvars uppförande ett anslag af 25,000 R:dr Ranko vid 1854 och 1855 årens riksdag blifvit beviljad t, efter verksläldt besök å Institutets lokal tillkännagifvit, att några åtgärder för byggnadens uppförande dittills ej vidtagits, emedan frågan om utseende af annan byggnadsplats, än den först bestämda, då ännu icke varit slutligen afgjord. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, i anledning af Kongl. Maj:ts derom i nåder gjorda framställning, ytterligare anvisat en summa af 120,000 R:dr Riksmynt för uppförande af en större nybyggnad vid nämnde Institut på den plats, II,h. till It. St. Prut. 185(1 A 1860- i Sami. t Afd. 6 Haft. 5 3 i Stats-Ulskollels Utlåtande M13. hvilken Kongl. Majit kunde i nåder pröfva dertill vara mest tjenlig, sami Kongl, Majit under den 20 Mars 1858 anbefallt Institutets Direktion, alt, efter samråd med Öfverintendents-embetet, inkomma med underdånigt förslag till lämplig plats för den beslutade nybyggnaden; så hafva 1858 års Revisorer tillkännagifvit att, enligt hvad Revisorerne vid anstäldt besök å Institutet inhemtat, Direktionen dåmera utsett plats för den nya byggnaden i närheten af det så kallade Öfre Manilla, ehuru kostnadsförslag och ritningar då ännu icke hunnit blifva uppgjorda och till Kongl. Majit öfverlemnade. I anledning häraf har
Dedekindj anfört, alt, då RegeringsFofmens 6 bokstafligen tolkad, bestämdt anvisar den constitutionela föredragningsordningen, äfven med hänsigt till de Ecclesiastique-Verket och således Kyrkorna rörande ämnen, men en härifrån begåtlgen afvikelse vållat rubbning i äldre, af forn-handlingar, jordbocker och urminneshäfd garanterade rätts-förhållanden, han sett sig föranlåten att till constitutionel ansvarspåföljd anmäla Föredraganden af Kammar-Ärenden, Förste Expedilions-Secrete raren - Conslitutions-Utskottets Memorial N.o 4^- 9 rarea G. Ulfsparre, icke allenast för det formelt origtiga af dennes föredragningsålgärd den ig Augusti 1823, vid målet angående Kyrko-heromanet Lyngåkra, utan ock för det materielt oråtta i saken, enär Föredraganden, i strid mot Kongl. Brefvet den 22 Maji lSig, och medelst ofullständig utredning af ärendets beskaffenhet, skall grundlagt ett beslut, hvarigenom en Kyrkans uråldriga rättighet blifvit henne fråndömd. Som, af inbegärda original-acter i målet, den upplysning vunnits, att KammarCollegium, i dess Utslag den 19 December 1821, hvilket sedermera den 12 Augusti 1823 i Nåder stadfästades, hänvist missnöjd part att anföra underdåniga besvär hos Kongl. Maj:t i Dess Kammar-Expedition, hvadan ock besvären rätteligen dit ingifvits, och der äfven erhållit Stats-Secreterarens remiss-påteckning, finner Utskottet anmärknings-anledningen mot det formela af föredragnings-åtgärden böra förfalla. Beträffande åter det, efter Motionairens tanka, materielt origtiga; så, enär Utskottet redan, uti dess, rörande ett dylikt Bi/i. till R. St.
Depot-kapitenernas och yngre kapitenernas löner tillökas, de förres med 100 R:dr och de sednares med 200 R:dr Transport 3,800: 65,938 40 Kongl. Maj-As Nåd. Prog. om Statsverk. 1850. 29 Transport 3,800: 65,938: 40. — hvardera, Ji var Igenom de blifva lika stora, eller 740 R:dr, utan att hinder möter för den ifrågaställda föreningen af sist nämda 2: ne kaptens-klasser, om Eders Kongl. Maj:t i nåder finner densamma lämpligt, helst de nuvarande 8 Depot-kapitens-lönerna, som äro fria från ackordsränta, kunde förklaras i mån af vakanser skola tillfalla de åtta äldsta i den nya kaptensklassen, hvilka sålunda vunne en förbättring i lönvilkoren af omkring 54 R:dr Banko; kommande den ofvan föreslagna lönetillökningen för de 8 Depot-kapitener och 22 yngre kaptener uppgå tillhopa till 5,200: att, ehuru den af artilleri-kommitéen anställda jemnförelse emellan Löjtnanternas vid Artilleriet och Gardes-regementerna till fot lönevilkor befinnes i så måtto vara oriktig, att löjtnantslönerna vid sistnämnda regementen äro fördelade i 2:ne klasser och endast den högre klassens löner uppgå till det af kommitéen uppgifna belopp af 540 R:dr, men den lägre klassens deremot till blott 430 R:dr och således icke obetydligt mindre än artilleri-löjtnanternas, som utgå med 480 R:dr, dessa sednare likväl må, med hänseende till de strängare fordringarna för befordran till desamma, i nåder föreslås, utan fördelning i klasser, till någon förhöjning, hvilken, i betraktande deraf att ackordsräntan inom löjtnantsgraden vid Lif-gardesregementerna till fot i medeltal utgår med omkring 24
Vigten att föröka antalet af förut bär kända nyttiga redskap med en redskap eller sats af redskap, tjenlig att från ett djup af sexton till aderton tum uppföra lill ytan underliggande, ofta värderika jordlager, bar föranledt Länets Hushållnings-Sällskap att utfästa ett premium af tjugo dukater för den, som förevisar en redskap eller redskaps sats, som för berörde ändamål pröfvas lämplig; men hittills bar denna åtgärd icke baft önskad följd. För odling af allahanda slags dertill duglig mark är bågen så allmän, alt den fortgår med mycken flit, äfven bland innehafvare af de minsta lägenheter, och det torde vara fruktlöst att med någon noggranhet uppgifva omfånget af den jord, som under de sed naste fem åren blifvit inom Länet upptagen samt nu bär siideseller grässkördar; men tvifvelsutan utgör den liera tusende tunnland, oberäknad den mark, som för odling vunnits genom de betydligare sjösänkningar och aftappningar, hvilka äro i synnerhet förtjenta att särskildt omförmälas, nämligen, a) sänkning af den stora sjön Erken inom Estuna, Söderby Carls och Lohärads socknar af Lyhundra fögderi i Norra Roslagen, till hvilket företag beviljats af statsmedel ett anslag af Ettusen sexhundra R:dr banko såsom lån och Fyrahundra R:dr samma mynt utan återbetalningsskyldighet och hvarigenom betydlig vattendränkt mark förvandlats till odlingsbar; b) sänkning af sjöarne Norrviken och Edssjön inom Eds, Sollentuna och Fresta socknar af Sollentuna fögderi, dertill staten bidragit med lån af Fyratusen R:dr banko; c) en utan statens understöd företagen sänkning af Angarns sjö i sistnämnde fögderi, hvarigenom betydliga fördelar påräknas för omkringliggande hemman inom Vallentuna, Vada, Angarns och Össeby socknar; d) en af Bona säteriägare å Munson i Färentuna härad påbörjad aftappning af sjön Snorman, beräknad att gifva omkring Trehundra tunnland odlingsbar jord; samt e) genom årensningar och gräfningar verkställd reglering af de inom Brännkyrka och Huddinge socknar af Södertörn befintliga sjöarne Orlångens, Ågeslasjöns, Magelungens och Trehörningen.
De förmögnare af byns innevånare, som redan kl. tolf ätit sin middag hade nu vid tutiden sin badtimme. De hörde ännu ingenting, men de andra der nere desto mer. Vägen gick långsamt uppför och hästarne drogo tungt och ovilligt i den djupa snön. Men på ömse sidor rusade qvinnor och barn ut från kojorna, stodo i drifvorna, barbenta, barhalsade och bara gapade. Officern på kuskbocken rynkade ögonbrynen. Han tyckte icke om »det råa, smutsiga, obildade folket, som visade så föga hyfsning att de presenterade sig i badstuskick». Han piskade på hästarne och for vidare. Nu kom han med sitt ekipage till torparnes badstugor. Damerna i släden skulle egentligen nu rodnat ännu mer... Derinne i bastun gick nemligen just nu hett till. Farmor och mormor, farfar och morfar, mor och far med söner och döttrar, tjenstefolk af alla åldrar badade i samma rum. De suto på lafven med qvastar af torkadt björklöf och läto små forsar af hett vatten porla ned ifrån stäfvorna omkring lemmar af mörkröd färg; imman ifrån den heta ugnen regnade mildt ned på lafven, der en bädd af halm, öfvertäckt med lakan, gjorde hvilan inbjudande. Hettan var qväfvande och skulle ha dödat mindre härdade naturer. Stilla och tyst försiggick behandlingen. Sträng ordning hölls i badstugan. Ingen talade. Gårdens öfverhufvud befalde nu och då litet mer »bad» på ugnen. En stark jänta skötte tjensten som baderska. Kring de breda höfterna bar hon en grön yllekjol och på hufvudet en virad duk i gul skiftning. Som en trollformel ljuda bjellrorna in genom tystnaden. Slut med den högtidliga stämningen! Farmor och farfar, mormor och morfar, mor och far med söner, döttrar och tjenstefolk, alla ut genom dörren och ned till badstutrappan att se släden fara fram. Löjtnanten svär. Damerna draga sina skinnboor högt upp i halsarne och sticka sina små tofsbeprydda muffar alldeles för ögonen. De ha en hel skärseld att passera.
Ty metafysiken kan ej utgå från uppenbarelsen, utan att i viss mån förvandlas till empirism. Huruvida den skulle förlora pä en sådan förvandling, är en annan fråga; men dess rätt till sjelfständig forskning bör väl icke i någon mån inskränkas. Dessa ur protestantismen utgångna grundsatser — rätt att strafflöst bekänna sin religiösa tro och rättighet till fri forskning äfven inom religionslärans område — äro de hörnstenar, hvarpå Utskottet, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förslag, ansett Lag-Utskottets Betänkande N:o 21. 17 ansett en förändrad lagstiftning i detta ämne böra byggas. Tillämpningen af dessa grundsatser. långt ifrån att försvaga Stals-kyrkan, synes tvärtom böra gifva densamma mer inre fasthet och lifskraft. Men med antagande af nämnde principer inträder ock ett oafvisligt behof att genom lag reglera vissa andra förhållanden, som i följd deraf uppstå eller kunna befaras uppkomma, — och det är för sådant ändamål, som de sp< ciela stadgandena i de af Kongl. Maj:t framlagda begge lagförslag tillkommit. Den fria forskningen kan missbruka sin yttranderätt och öfvergå till proselytmakeri, och såsom sådant kan den icke längre tolereras. Ty utom det att detta stöde i strid med den i våra Grundlagar uttalade grundsatsen om en Stats kyrka, är omvändelsenitet oftast ingenting annat än en mask för sträfvandet att vinna verldsliga afsigter och verldsligt maklinllyiande samt är således störande för den borgerliga ordningen i samhället. Och sättet, hvarpå proselytmakaren utöfvar sin verksamhet, betager nästan alltid den mindre upplyste all sjelfständig pröfning och verkar sålunda med ett andligt tvång, som står i den uppenbaraste strid med sjelfva den princip, hvarpå Utskottet ansett att lagstiftningen i detta ämne bör vara bygd. Sådana ofog mäste derföre af lagstiftaren stäfjas. Bekännelse-friheten åter alstrar behof att genom lag bestämma de dissenterande samhälls medlemmarnas ställning i staten och förhållande till dess kyrka, äfvensom uppställa garantier root den religiösa frihetens missbruk.
Stockholm den 24 Februari 1803. STOCKHOLM, tryckt hos a. l. norman, 1863. Slats-Ulskottets Utlåtande M -59. 1 !%:« 59. Anis. till Exp.-Utsk. d. 3 Mars 1863, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maf.ts Nådiga Proposition, angående upphörande af den så kallade Nas Kungsgårdshjelp. (I. A.) Sedan, genom antagande af nu gällande Beviilnings-förordning, allmogen inom Näsgårds och Westerbergslags fögderier af Stora Kopparbergs län blifvit frånhända den lindring i bevillningen, som densamma under loppet af omkring ett århundrade åtnjutit såsom ersättning för det åliggande, allmogen, enligt Kongl. Resolutionen den 2 December 1746, hade att bygga och underhålla åbyggnader samt deltaga i stängselskyldigheten å numera indragna och utarrenderade Öfversteboställe! vid Kongl. Dalregementet, Näs kungsgård om 4V2 manta! i Husby socken och Näsgårds fögderi; så hade, enligt hvad inbemtas af bögstberörda nådiga Proposition (införd under M 28 i Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll), Rikets sednast församlade Ständer, enär allmogens befrielse frän utgörande af berörda kungsgårdshjelp vore af billighet och rättvisa påkallad, men Dalregementets löningsfond, til! hvilken afkomsten af nämnda boställe, enligt 1833 års lönereglering, inginge, syntes ega anspråk på ersättning för ifrågakomna byggnadsskyldighets upphörande, men sådan ersättning icke kunde utan föregående utredning bestämmas, uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860 anhållit, det Kongl. Majit täcktes låta fullständigt utreda frågan samt sedermera deruti till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition.
Inom det gamla Götha Rike vill man nu, inberäknad den tillökning, som under sednare åren skett, genom inrättning af Christianstads HofRätt, till öfver \ flerfaldiga ÖfverDomare-personalen och det, sedan dertill Wermland gått från Götha lill Svea HofRätts Jurisdiclion. Gref - Den 17 December e. na. 241 Grefve Posse, liar, under medgifvande alt göromålen skulle minskas genom det förslag angående expeditionslösen jag framställt, deremot förklarat att ett annat af mig motioneradt angående ändring af fylleriförfattningarne, ej vore af betydenhet i detta afseende, emedan IIofRätterne ej vore särdeles besvärade af mål, som från desse författningar sig härledde. En ledamot i HofRätt har likväl sagt mig, att endast med desse mål separatim en division skulle vara sysselsatt; och hvad jag härutinnan kan bestämdt yttra är, att en enda åklagare, vid en enda Auctoritet på ett år, det sistförflutna, haft 3oo sådane mål anhängige; låt nu en tredjeeller fjerdedel häraf gå lill IIofRälten, så är det redan från en UnderAuctoritet mycket. Grefve Posse har derefter gjort en framställning, som öppnar en bana, hvilken Grundlagen förbjuder, i det han, under gifna personela sidohugg, troligen velat afleda uppmärksamheten från hufvudämnet, och innäslat, att jag bland HofRättens göromål ej borde förgäta den mängd fiscaliska aclioner, som emot Iläradshöfdingarne förekomma. Jag beder således Ridderskapet och Adeln om tillåtelse för det af mig nu påkallade svar: att sedan Kongl. Maj:t i Nåder utnämt mig till Domare, har för mig ännu icke något ansvar eller andra obehagliga erfarenheter af fiscaliske aclioner uppståttHuruvida Gref6 H. 16 Den 17 December e. m. ve Posse erfarit det ena eller andra, vet jag ej. Jag hoppas att det är för sista gången jag här behöfver ingå i ett dylikt försvar.
Genom den skyndsammare liqviden, medelst kontant eller gångbara papper, skulle rörelsekapitalet inom hela landet sä att säga treeller fyradubblas, mot hvad nu är fallet. Genom qvartalsräkningarnes liqviderande skulle konkurser i högst betydlig män minskas både till antal och omfång, och såväl handlande som andra näringsidkare ej behöfva göra så stora förluster vid dylika tillfällen, som nu höra till ordningen för dagen. Till detta gynnsammare resultat skulle ytterligare bidraga, att snart sagdt hvarje affärsman hade ett lätt tillfälle att fyra gånger om året taga en öfversigt öfver sin ekonomiska ställning, sina fordringar och skulder; hvilket måhända mer än mycket annat skulle bidraga till ordning och reda i rörelsen, afhålla mången från svindlande olyckliga spekulationer, ofta af brist på kännedom hurudana hans affärer egentligen äro; hvaremot han genom qvartalsuppgörelsen hade ständigt en klar insigt, huru långt hans tillgångar kunde sträcka sig. Säkerheten att inom bestämd ej särdeles lång tid få, på ett eller annat sätt, liqvid för bokfordringar gjorde det äfven möjligt att inom kortare tid betala egna skulder, att till vida större belopp köpa egna förnödenheter mot kontant, och derigenom naturligtvis erhålla billigare priser. Med ett ord, en vida mera allmän ordning, reda och punktlighet i alla affärer skulle ©tvifvelaktigt uppstå genom antagandet af här föreslagna föreskrifter vid bokfordringar. Då en hvar visste att dylika fordringar ovilkorligen måste fyra gånger om året liqvideras, blelvo de till allra största, belopp också liqviderade, utan anlitande af exekutiva magten. Vära mänga banker gifva härpå det säkraste beviset; ty då man vet, att ett erhållet län ovilkorligen måste der pä en bestämd tid inbetalas, blifva de också i behörig ordning betalda, och bankerna behöfva endast för jemförelsevis högst obetydliga belopp företaga lagsökning och till ännu ringare belopp göra några förluster. Naturligtvis får ej dessa föreskrifter tydas så. att egare af bokfordran vore skyldig att vänta på liqvid tills qvartalet utlupit.
Utskottet sådant oaktadt haft målet under pröfning, får Utskottet förklara, att, ehuruväl det för Riksens Ständer, vid deras öfverläggningar, kunde 4 336 Den 28 Juni kunde medföra n^tta, om åtskilliga upplysningar frän Herrar Landshöfdingar dervid voro att tillgå, har Utskottet likväl funnit, att ålerupplifv. mdet af denna äldre författning skulle mötas af flera svårigheter, och att, om det skulle vara verkställbar! i afseende på Lagtima Riksdagar, dertill tiden af Riksens Ständer noga och långt förut bestämmes, lärer sådant dock icke kunna äga rum, i afseende på Urtima Riksmöten, hvilka, enligt 10 §. i Riksdags ordningen, blott 50 dagar före Riksdagens öppnande, kungöras i Hufvudstadens Kyrkor;, hvaraf alltså ostridigt synes följa, att Landshöfdingarne 7 månader före en Urtima Riksdag, och således till äfventyrs någon gäng förr än en sådan Riksdag funnes behöflig eller vore påtänkt, borde erhålla underrättelse derom. Af sådana anledningar, äfvensom deraf, att Riksdags-Ordningen lernnar hvarje Utskott rättighet att genom Hof-Cantzleren infordra, från vederbörande Collegier, Verk och Atttoriter, alla de upplysningar, som lör Utskottens åtgärder och beslut kunna finnas nödiga; har Utskottet trott sig icke äga något hufvudsakligt skäl för tillstyrkande af några Landshöfdingarnes särskilta Berättelsers infordrande; men då, som ofvan är nämndt, sådane Berättelser kunde för Riksens Ständer bereda tillfälle att bättre och närmare lära känna hvarje Landsorts kraf och behof, samt Riksens Ständer deraf skulle kunna ledas till nyttiga Författningars tillstyrkande för det hela, har Utskottet velat vördsamligen hemställa, örn icke Riksens Ständer kunde till Kongl. Majus eget Den a 8 Juni.
Skiftesverket i Länet fortgår oafbrutet och någon menlig verkan af de derom gällande författningar, icke kunnat märkas, ty, sedan jemk - 37 ning slsett af Landtmätare-taxan, hafva de förra klagomålen öfver den stora kostnaden vid ägoskiften upphört: Att Länets uppbördsverk fortfar att utmärka sig fördelaktigt; att proprie-balancer icke finnas och restäntierne äro obetydlige, men att uppbörds-verkets handhafvande i ordentligt skick förhindras af den växande utfattiga folkmassans årliga, men fruktlösa skattskrifning och debitering: Att öfver grundskatten, fastän den största af alla Stals-bidrag, höres icke någon klagan: Alt Bevillningen deremot anses ojemn, såsom egentligen drabbande jord och löner, men icke i samma mohn den rörliga förmögenheten, handel och näringar: Alt rustning och rotering äro jordbrukarens svåraste onus: Alt nämnde ouus träffar det magra Småland 25 procent mera än det bördiga Östergöthland: Alt aflöningen till Clereciet är större än Länets hela Bevillning, men att en i allmänhet ömsesidig välvilja mellan Presterskapet och dess åhörare, likväl lindrar denna dryga beskattning: Att alla Stats-bidragens tolal-summa väl är stor, men minskas vid granskning af flere artiklar, der folkets arbetskraft och prestationer in natura blifvit förvandlade till penningar: Att jorden likväl ieke möjligen tål vidare beskattning: Alt tillåtne krogar på Landsbygden äro få — men smygkrogar både på landet och i städerne desto flere, emedan bevisningen i mål om lönnkrögeri är svår: Att Länets Ilusbållnings-Sällskap blifvit satt i större verksamhet, och genom dess omtanka och bekostnad en Djurläkare här bosatt och bergad: Alt Jönköpings Stads minuthandel är i allmänhet liflig och vinstgifvande, men tillverkningen af Snus och dess försäljning synes i synnerhet vara en högst indrägtig rörelse: Att Stadens fattigvård efter Cholera-farsoten blifvit helt och hållet reorganiserad och försatt i ett förbättradt skick: Alt, efter den Vestra Förstaden år i835 öfvergångna vådeld, ny Tomtreglering blifvit verkställd och utflyttning föreskrifven:
D« resor i Landet, som stola tillfredsställa hwarje Inbyggare, som sär den lyckan nalkas desi höga Person, och giswa Soldaten Wid sine öfningar tillsE att känna och wörda den Hjelte, som, om Fäderneslandets Jnteresie det fordrar, förer honom en dag till striden och segren, — bllfwa alt uppoffringar af Hans Kongl. Höghet för wär tycka, wär fördel. — Hwad benne Furste äger, bklas osta med den behöfwande, den nödlidande. Alt stines dä förena sig, att kräfwa Riksens Ständers omtanka, pä iillräckeligheten af Hans KonglHöghet KrsnPrinsens Stat; hwarföre jag ödmjukast fak föresia, om intet Ridderffapet och Adeln ffulle finna lampeligt för sin del, att i underdänighet erbjuda Hans Kongl. Höghet KronPrinsen en tillökning i Desi Stat till fulla ros,000 Ridr banko. Hky. Otts LrvNsteät. Hwad Friherre Cronstedt sälunda anfört ^ är i Stas-Utffottkts öfwertygelse sa tvål smndadtj. Kihgng. N:» Z§. M «66 Den -z Juni». att Staks-Utstottet för sin dek ej annat kunnat, än till alla delar deruti instämma. — Och ehuru härtill ej behöfwa hämtas andra skäl, än Nationens allmänna kärlek och »vördnad, hwartill Hans Kongs. Höghet gjort och »ned hwarje dag gör sig mer och mer berättigad genom Desi »visa och vuttrötteliga omsorger saint ömma tillgifwenhet för Swensta folket och desi bade närwarande och framtida sällhet och sjelfständighet, bör dock Stats-Utstottet fästa Riksens Högloft. Ständers uppmärksamhet dera, att, pä sätt Friherre Cronstedt rätteligen anfört. Hanö Kongl.
De träffa först en fransiscanermunk, som talar om sin ordens reglor, sina späkningar, fastor, böner m. m. På bödlarnas uppmaning att afsvärja sin tro, nekar han länge. ”Eij kan jagh Christum min Messiam Förneka eller Jungfru Mariam.” Men sedan han tvenne gånger blifvit lagd öfverända och fått dugtigt stryk, ger han med sig. Nu träffa de en Calvinist, som talar om prædestinationsläran. Han låter ej skrämma sig, utan ger örfil för örfil, men sedan han en stund gjort motstånd, viker äfven han för öfvermagten och afsvärjer Kristus. Derpå kommer en Anabaptist, talande om sin sekts läror. Han hotas med knifstyng och låter deraf skrämma sig till eftergift. Slutligen kommer Luther; han talar: Jagh weet at jagh ey aff min gär ning Blifuer iu för min Gudh rätfärdigh, Uthan Christi förtiänst och nådh, Som skaffar i oss rådh och dådh. Mine giärningar för Gudi äre Som itt slemt och styggeligit kläde, At om jagh them will lijta på Eländigt blir mitt tilstånd tå. Therföre Christus, min Herre kär, Han migh allena rättfärdig gör. På honom jagh troor, i honom jagh döör; Han migh aff thenne werldene för.” På bödlarnas hotelser svarar han med att bekänna Kristi namn; och då de vilja tvinga honom att ”uppäta” sina ord, svarar han: ”Jagh weet at Gudh migh styrkia skall Och frälsa migh ifrån all qwaal.” Då han framhärdar i sin ståndaktighet, dödas han och utandar sin sista suck i orden: ”Min Ande Gudh anamma tu, Min själ jagh tigh antwardar nu!” Femte akten är lika kort som de andra äro långa och upptager endast halfannan sida. Den bildar blott ett slags slut-tablå.