Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Spens’ förslag till landskapsordning må till dess hufvudide'e af Const.Utsk. uppfattas, och ett förslag i den delen framläggas till R. St:s antagande i sammanhang med förslag till represen ta lionsförändring. Frih. Klingspors anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Statsrådet m. m. Frih. Cederström, hvilken å K. M:s höga vägnar aflemnade 5 nåd. skrifvelse!- och t nåd. proposition. Hr Lefre'’n, Joh. Pehr: Jag erkänner nogsamt, att det egentliga föremålet för dessa öfverläggningar är att komma derhän, att R. o. Ad., ifall Utskts betänk, blir återremitterad!, måtte förena sig om vissa anmärkntr emot det - Dcu 21 Oelober f. m. 35 samma. Jag erkänner härigenom öppet, att ilen regeln följaktligen äfven lör mig borde vara gällande, att genast, efter det jag fått ordet, inskränka mig till att anföra hvad jag anseivärdi att anmärka emot betänk, och ali framställa förslag lill något eller några aninärknir af den beskaffenhet, att de kunde blifva af R. o. Ad. såsom Ståndets gemensamma tanke antagna. Men, mine herrar! den fråga, sorn i närvar, ögonblick utgör föremål för RiksStms öfver - läggningar, ar af en sådan vigt, att den representant , som 111 i sill Stånd vanligen brukar yttra sig i de angelägenheter, som företrädesvis intressera honom, ie.ke heller vid detta tillfälle kan till bn ka hål la sin önskan att äfven yttra sig om hufvudprinciperna. Det är kanske angeläget, att uti Ståndet uttryckas de allmänna tänkesätt, som inom Ståndet råda i detta vigtiga ämne, måhända utöfver hvad som egentligen erfordras för de blifvande anmärkninas framställande, emedan nationen, som, åtminstone hvad denna angelägenhet angår, följer oss med en särdeles uppmärksamhet, troligen fordrar att vi skola uttala våra tänkesätt om hufvudgrunderna til! det förslag, sorn nu utgör föremålet för våra öfverläggningar.
Jag har äfven sett en torparehustru, som stal mycket och var så känd derföre ända från hennes yngre år, all man icke mycket brydde sig derom. Hennes husbonde lät henne stjäla huru mycket som heldst, ty när det skett, skickade han henne och lät hemta hem det stulna, lion erkände vanligen slraxt, men sade sig icke kunna låta bli att stjäla. Så gick det, så länge hon stal blott hos husbonden, men hon stal slutligen äfven hos grannarne och hade bland annat mjölkat ko å betet, hvarföre hon undergick risstraff och satt med mjölkstäfvan vid tingsstaden. Husbonden ville då icke längre behålla henne. En bonde tillät henne att bygga och bo på hans egor; och från den tiden säges hon icke hafva stulit, om ej i ringa mån kålrötter, potatis o. d. Hon hade en dotter, som äfven var begifven på tjufnad, men sedan modren flyttade, skall denna icke blott sjelf uphört (jäla, utan äfven varnat modren, under erinran om det straff hon undergått. Det är sanni, hon är icke mycket aktad, men har dock förbättrat sig, sedan hon led straffet. — Dessa exempel äro få och från nära nog samma nejd, der mera menniskokärlek och mer aktning för menniskovärde finnas, än på många andra orter; men de visa dock, alt spö- och risstaffel åtminstone ej alldeles ”utesluter möjligheten af förbättring”. I all lagstiftning, då fråga är om bestämmande af ansvarspåföljder för brott, bör erfarenheten rådfrågas, när sådan finnes. Och på grund af hvad jag vet, ur såväl egen och andras erfa - Den 12 Augusti T. m. 209 renhet som offciella npgifter, varnar jag för obetingadt bifall till Utsk:s förslag. Om, på säll jag hemställt, det stadgande, att spöoch risstraffet bibehålies, der del nu finnes utsatt, dock med rätt för domaren, der det nu är alternativt stadgadt, all i stället ådöma sådant straff, som Ulsk. föreslagit, så erhölles derigenom tillfälle, att erfara verksamheten af det nya bestraffningssättet.
– Stackars barn! – sade hon och klappade slinkorna på kinden. – Stackars barn, jag skall inte lämna er ... Men nu få ni, tag mig fan, bedja till Gud, att han gör era blodröda synder hvita, för jag har intet annat att bjuda er, än att skämma ut männen och dö en hederlig död. Hon öppnade vagnslocket och framletade bland sitt rofgods några pikar och polska sablar och satte dem i handen på de sakta sjungande kvinnorna. Därefter fattade hon själf en musköt utan kula och krut, och väntande ställde hon sig hos de andra kring kärran. Så stodo de i solnedgångens ljus öfverst på stranden. Då kvinnorna på floden sågo kosackerna rusa fram till kärran och nedhugga en efter en, i tanke, att det var förklädda män, ville de vända sina båtar, och soldaterna sprungo från sitt befäl tillbaka ned mot vattnet och gåfvo eld. – Vivat kung Carolus! – ropade de tusenstämmigt om hvarandra. – Och vivat ... Nej, det är för sent! Si, si! Det är dronning Carolina, som midt bland skökorna dör jungfru med musköten i hand! MAZEPA OCH HANS AMBASSADÖR. I en präktigt pyntad sofkammare stod en himmelsäng med fjäderbuskar på hörnen. Bakom de till hälften sammandragna sparlakanen låg en sextiotreårig gubbe med täcket upplagdt ända under skägget och det långa hvitnade håret utslaget öfver kudden. Hela pannan doldes under ett plåster. Det var Mazepa. Bredvid bädden bland medicinkopparna på golfmattan lågo några latinska och fransyska skaldeverk, och vid dörren förde en liten skinntorr präst ett hviskande samtal med två grönklädda budbärare från tsar Peter. – Han uppfattar näppeligen era ord, – hviskade prästen och gaf en sorgset forskande blick mot den sjuke. – Själf ligger han långa stunder mållös. Hvem kunde ana, att den lefnadsglade gamle så plötsligt skulle läggas på sotsängen! – Ivan Stefanovitj! – sade med höjd stämma en af främlingarna och närmade sig sängen. – Vår högsinte tsar, din herre, låter hälsa dig. Minnes du?
Som Wi Swea Rikes Ständer allt detta beflutit; alltfä hasme Wi denna Wal-Aet med Wära naums egenhändiga understriswande och med Wära Insegels undersättande bekräftat, som »'tedde i Stockholm den Oetober Ar efter Christi börd Ett Tusend Åttahundrade och pä det Nionde. 314 Expeditioner till Riks-Ständen. Bilaga till Meni. N:o 12. Haus Kongl. Höghets Prins OuuisriLu H.VSVSI8 af EchlcSwig-Hollstein-Sonde,- bnrg-Ävgnstsnburg Försäkran till G rea RikeS Stä der, sedan Hans Kongl. Höghet genom Deras Wal och Förening blifwit förklarad för Swea Rikes KronPrins. WJ XllOVSr med Guds Näde, sweriges, GöthcS och Wendes utkorade KronPrins, Hertig till Schleswig-Hollstein-SonderburgAugustcnburg, gore wetterligt:
5 'Vidan, syntes svårt att förekomma fångars flykt, utan användande af våld'samma medel, och den, som genom Lagbrott förverkat personlig frihet, ”kunde anses böra skylla sig sjelf för följderne, om lian, genom försök till ”flykt, gjorde sådana medels begagnande nödvändigt, kunde likväl, å den ”andra sidan, endast behofvet af sjelf-försvar berättiga den, som bade sig ”'fångars vård uppdragen, att uppoffra fångens lif och ett sådant behof inträffade ej, då en fånge utan våld sökte att undkomma. Dessutom skulle, ”enligt Rikets Ständers tanka, den ifrågasatte rättigheten för fångvaktare ”och fångförare att skjuta på fånge, som sökte rymma, blifva ganska vådelig i tillämpningen, då ibland dem, som hållas fångne, funnos icke blott ”sådane, som voro för gröfre förbrytelser dömde, ulan äfven sådane, som "blott voro misstänkte eller såsom lösdrifvare häktade, och det icke kunde ”anses tillkomma fångvårdaren alt urskilja, ora Lagen emot den ene eller ”andre borde tillämpas, äfvensom det kunde befaras, att fångvårdarne, i ”förlitande på ett sådant medel att hindra fånges flykt, kunde uragtlåta ”den vaksamhet, hvarigenom flykten i annat fall kunnat förekommas.” Och hafva Rikets Ständer, på grund af dessa omständigheter, och enär Rikets Ständer förmodat, att, om fångvården handhafves, i öfverensstämmelse med de gällande allmänna föreskrifterne oell bevakningen lämpades efter behofvet, samt fångvaktare och fångförare sattes i tillfälle att, i fall af väld eller motvärn å fånges sida, möta våld med våld, någre andre utomordentlige anstalter till förekommande af fångars rymning icke skulle erfordras, ansett sig icke böra bifalla, hvad Kongl. Majit i detta afseende föreslagit. Utskotten, som instämma uti de af Rikets Ständer vid 18a3 års
Jag utber mig att ännu få nämna några ord, icke för att vara envis i min åsigt; men i händelse den skulle förtjena någon uppmärksamhet, får jag hemställa, om icke R. o. Ad. skulle kunna, med bifall till Utsk;s förslag i afseende på den frågan hvarom jag yttrat mig, göra det tillägg, att målen öfverflytta* på ordinarie häradsrätterna på viss utsatt dag af tingen, då en bergsman bör vara tillkallad, för alt deltaga i målens pröfning. — Hvad angår academiska jurisdiclionerna, så är dermed icke samma förhållande som med alla de öfriga fora privilegiata, ty betänk, är i den punkten icke bifallet af PresteSt., men i alla öfriga är det bifallet af Irenne Stånd. Frih. Hamilton: Till eli början kan jag icke förena »nig uti Frih. Cederström* förslag alt åtskilja frågorna; ty om principen är riklig, så bör dtu godkännas för del hela. Dea l4 November f. m. — Hvad beträffar Hr Lagerhjelms föreslagna tillägg, så förenar jag mig derom, men önskar att det måtte uttryckas, att häradsböfdingarne icke böra tillkalla den uti bergsvettenskapen kunnige personen i och för handläggning af alla förekommande bergsmål, utan endast då fråga är om grnfvubrytningar; ty då fråga är om masugnsdrift, kan det icke behöfvas. Hr von Hartmansdorff: Jag tror icke att frågornas åtskiljande kan förnekas, utan förenar mig med den talare, som sådant yrkat, på det en hvar må kunna vid detta ämnes behandling göra sin mening gällande. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Efter upptagande af de olika meningar, som under discussionen blifvit framställda, hemställde Hr Frih. o. Landtm, om Ståndet behagade finna att, på sätt några ledamöter begärt, frågorna oin den academiska jurisdictionens och om bergstingsrälternes afskaffande borde i den första propostn afskiljns från den öfriga delen af utlåtandet. Ropades ja.
N i kan j u icke vara förtrogen med alla de tekniska detaljerna vid en tidskrifts tillkomst och skötsel, men vi hoppas, att ni d o c k tror oss, när vi försäkra, att knappast hade det nya årets första dag grytt, förrän Iduns redaktion på allvar måste begynna förarbetena till • — julnumret 1 8 9 5. O c h vid närmare eftertanke skall ni lätt fatta, att naturligtvis alla omsorgerna för ett dylikt praktnummer kräfva en betydlig tid. Först måste redaktionen sätta sig i förbindelse med samtliga de olika författare, som skola medverka; så behöfva dessa sin tid att finna idéer och att utföra dem. Många påminnelser och många uppskof äro oundvikliga innan det literära materialet är ens tillnärmelsevis samladt. Först härefter kunna artisterna börja sitt arbete med illustrerandet, som äfven det naturligtvis fordrar både tid och omsorg, och sedan detta ändtligen är afslutadt, skola klichéerna tillverkas, hvilket till större delen sker utomlands, då reproduktionskonsten där står högre än här hemma, men hvilket också medför större tidsutdräkt. O c h när man då till sist kommit så långt, att de literära och artistiska insatserna till årets julnummer ligga till hands och noga lämpats och passats efter hvarandra, drar det typografiska utförandet af den stora upplagan i flere färger och det synnerligen arbetsamma färgtrycksomslaget en tid af flere månader. D e t välvilliga erkännande vårt senaste julnummer rönte är oss en eggelse att göra allt för att härnäst kunna bjuda vår läsekrets något fullt jämförligt, om möjligt något ännu bättre. V i vilja allt mer utveckla Iduns julnummer i de svenska kvinnornas gunst, så att det i ständigt högre grad må bli en efterlängtad och kärkommen gäst i hvarje hem, där Idun läses, en värdig afslutning på årgången och de bemö- danden, redaktionen under densamma nedlagt i olika riktningar. V i umgås därför i år med åtskilliga nya planer, ägnade att gifva julnumret ökadt värde och omväxling. Så ha illustrationerna, som våra läsarinnor veta, hittills endast spelat en sekundär roll och uteslutande anknutit sig till texten. N u äro vi betänkta på att möjligen äfven i illustrationsväg lämna något större, själfständigt utfördt bidrag af intresse, i likhet med andra stora inoch utländska jultidningar.
Då, i frågan om tullbestämmelserne, 2:ne Stånd således antagit Utskottets förslag i Utlåtandet N:o 45 > och 2:ne deremot gillat Betänkandet N:o 29, med undantag endast för de slag af Bränvin och Sprit, hvilka redan äro lill införsel tiliåtne, och hvarå Ridderskapet och Adeln bestämt tull-afgiflen enligt i83o års Tull-Taxa, sä får Utskottet till Ridderskapet och Adeln hemställa att, på hittills vanligt sätt, å alla slag af Bränvin och Sprit antaga tullbestämmelsen efter enahanda grund eller enligt Betänkandet N:o 29. Skulle likväl Ridderskapet "och Adeln icke frångå dess mening, måste först genom votering afgöras, huruvida Ridderskapets och Adelns eller Borgare-Ståndets beslut skall vid hufvud voteringen utgöra contra-proposition ; i hvilket afseende Utskottet vördsamt föreslår följande voterings-proposition: Bevillnings-Utskotlets Memorial N.o 49- 9:o. Den, sorn vill, alt till melsen å Bränvin må antagas, att Bränvin och Sprit af alla slag, hvilka redan äro till införsel tillåtne, må beläggas med den tull, som i83o års Tull-Taxa bestämmer, eller 3a sk. kannan för till och med 12 graders samt 1 R:dr kannan för det af högre gradtal; men det förut till införsel otillåtna med 4o sk. kannan för det lägre gradtalet, och 1 R:dr 12 sk. för det högre, voterar Ja, den det ej vill voterar Nej. Vinner Nej, kommer en tullbestämmelse å Bränvin och Sprit af alla slag, i enlighet med Betänkandet N:o 29, eller af 40 sk. för kannan, då styrkan utgör lill och med r2 grader, samt r R:dr 12 sk. kannan för högre styrka, att antagas såsom contraproposition vid. hufvud voteringen om tullen å Bränvin.
Har strandningen inträffat i närheten af sådan landhamn, som är med Tullbevakning och säkra förvaringsrum försedd, må de förbjudna varorna, då besparing i transport-kostnaden derigenom vinnes , uti sådan landhamn till export uppläggas. a3 §. Dykeri-Bolagets Betjente åligger, så snart de förmärka eller till deras kunskap kommer, att fartyg är i nödställd belägenhet, att genast', då sådant är möjligt, begifva sig om bord för att erbjuda den hjelp och handräckning, som på deni ankommer; att derjemte ofördröjligen, då fartyg strandat, derom underrätta så väl närmast boende Krono-betjent, som närmast stationerade Tull-betjent; att framförallt söka rädda menniskolif sorn ärti fara; och att, intilldess Tull-betjent ankommer, verkställa hvad dem enligt Författningarna, åligger. 24 §. Genom Dykeriets försorg bergade va - Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrifv. N.-o 3o2. 3i ror förvaras under Tull-Verkets samt Bolagets gemensamma vård , och på deras gemensamma ansvar; skolande härvid, äfvensom då fråga är om transport och försäljning af dylika varor, så väl de i detta afseende tillämpliga allmänna‘Författningar, som de serskilda föreskrifter, hvilka, uppå underdånig anmälan af General-Tull-Styrelsen, kunna af Kongl. Majit i Nåder varda utfärdade, tjena till noggrann och o brottslig efterrättelse. 25 §. På det hvarken af Bolagets Tjenstemän må kunna förebäras okunnighet om hvad Författningarna i hvarje serskildt fall föreskrifva, eller upplysning derom för sjönödlidande saknas, åligge Bolagets Direction att derom foga skyndsam och säker anstalt, det ett exemplar af alla sådana Författningar, hvilka, i ett eller annat afseende , kunna angå
PresleSt. ankommet prot.uldr. af d. 19 dennes, innefattande inbjudning till MedStm, att till instämma uti ett af PresleSt. samma dag fattadt beslut, att, påskyndande af den föreslående handläggningen af de från StatsUtsk. förväntade utlåtm, ang:de utgifterne under RiksSlatens hufvudtitlar, anmoda nämnde Utsk. att i den mån förberörde utlåtm kunna blifva från trycket färdiga, desamma till RiksStms kännedom meddela. Begärdes på bordet. Föredrogos och biföllos StatsUlsk:s nedannåmnde d. 19 dennes e. m. på bordel lagde utlåtm: N:o 76, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de Arrenda torn A. Söderhol!z’s underd. ansökning om godtgörelse för den vid bans tillträde till arrendet af Kungsbergs Kungsgård befunna husröta ; N:o 77, i anledn. af K. M:s nåd. propos., ang:de utbyte af Kapellans-boslället Wiskeryd N:o 2, emot Trumpetare-bostället vid f. d. Östgötha Kavalleri reg:te Björstad Storgården N;o 1; och N:o 78, i anledn. af föreslagne förändringar uti nuvarande stadganden, ang:de förräntningen af fonden för Hjelmare kanaloch slussverks framtida underhåll. Föredrogs StatsUtsk:s d. 19 dennes e. m. på bordet lagde utlåt. N:o 79, i anledn. af åtskilliga, vid tillämpningen af stadganderne rör:de staden Wexiös byggnadslån, förekomna frågor. Detta utlåt, företogs punktvis lill afgörande. 122 Den 22 Mars. lista punkten, ang:de rättighet för Byggnads-komitéen, alt till ytterligare låneunderstöd använda ett utgifvet, och efter utlåning s-terminens förlopp återkommet byggnadslån. Gr.
Redan vid sistlidne Riksdag beslöto Riksens Ständer, att det vid den nästkommande skulle afgöras; men då sådant skedde endast i anledning af Jemknings-Utskottets Förslag, blef det ej i vederbörlig ordning Memorial N:o 8. 93 af Constitutions-Utskottet hos Riksens Ständer anmält. Constitutions-Utskottet har derföre detta ämne nu upptagit och framstält sitt Förslag till förändring i berörde 38 § i enlighet med förra Ständers afsigt, samt åtföljdt af nu varande Constitutions-Utskottets til styrkande. Vid 81 § Regerings-Formen har Utskottet föreslagit, att en tid af 5 år måtte utsättas, inom hvilken icke förändringar i Grundlagarne af Riksens Ständer måtte få beslutas, vare sig i anledning af Propositioner ifrån Konungen eller Motioner väckte hos Riksens Ständers Constitutions-Utskott. Utskottet har för ingen del velat sträcka detta Stadgande derhän, som skulle någon ändring kunna göras i den Constitutions-Utskottet ålagda pligt att vid hvarje Riksdag granska Grundlagarne och föreslå förbättringar deri. Det är endast för Riksens Ständers beslut öfver sådane frågor, en prsescriptions-tid blifvit föreslagen; och sådant af det skäl, att deras pröfning alltid vinner, ju mera och ju längre de öfvertä. nkas, och att utan ett sådant stadgande skulle, om vid en snart efter en Lagtima infallande Urtima Riksdag de föreslagne Grundlags-frågorna kunde få afgöras, sjelfva ändamålet med det föreskrifna uppskofvet alldeles förfelas. Utskottet har af den 87 § Regerings-Formen föreslagit en hel ny Redaction. Den står i sammanhang med den föreslagna förändringen vid den 81 § och har blifvit föranledd genom ett Memorial af Borgmästaren Herr Assessor Sjödin. Den utsträcker allenast till stiftandet och förklaringar af Civil-, Criminaloch Kyrkolagar upp - skofvet med frågors afgörande. Utskottet har o o trott, att, då dessa Lagar utgöra ett sammanhängande systéme, förändringar i vissa delar 94 Riksdagen 1810. deraf icke hastigt och obetänkt borde kunna göras.
Förordningen den 21 Mars 1862, om kommunalstyrelse på landet, bestämda grunder för bidrag till kommunens gemensamma utgifter, är oförtydbart ådagalagdt, hvad dessutom redan den mest ytliga granskning af paragrafens innehåll gifver vid handen, att nämnde bidrag ojemnt utfalla på de skattskyldige och alldeles icke stå i förhållande till dessas förmåga att lill kommunens behof skatta. Utskottet har också, med erkännande häraf, låtit sig angeläget vara att, i anledning af de i ämnet behandlade motionerna, för Rikets Ständer framlägga förslag till antagande af en mera rättvis beskaltningsgrund än den nu gällande, och i sådant afseende, dels frångått hemmantalet såsom mätare af delaktigheten i kommunalutskylderna och dels, för åstadkommande af jemlikhet emellan olika beskattningsföremål, föreslagit, att en fyrk skall motsvara 6 öre bevillning af jordbruksfastighet och 10 öre af all annan inkomst. Då emellertid det steg, Utskottet sålunda tagit, ingalunda är egnadt att afhjelpa orättvisan af skattefördelningens ojemnhet utöfver hvad jordbruksfastigheterna angår, men löntagaren, handtverkaren, fabriksidkaren och kapitalisten äfven med den föreslagna förändringen skall få vidkännas större beskattning till kommunen, än som mot hans vilkor svarar, får jag reservera mig mot Utskottets berörda förslag, hvad jemförelsegrunden emellan jordbruksfastigheter och andra beskattningsföremål angår, under antagande, med hänsigt till ofvan åberopade exempel, att jemförelsen bör på det sätt uppställas, att om 6 öre bevillning af jordbruksfastighet antages motsvara en fyrk, bör samma fyrk för andra beskattningsföremål anses lika med 20 öre bevillning.
Stegringen har nemi. utgjort för stångjern 12,6, och för tackjern 7,3 proc., hvaremot osmundsjern fallit i värde 12 proc. Går jag till kol och ved, så befinnas äfven dessa hafva stigit, nemi. kol 43,3 och ved 67,7 proc. Jag tror mig, genom hvad jag anfört, hafva visat att Utsk. för sin del har sökt att gå så samvetsgrannt som möjligt tillväga, och att om äfven Utsk. ansett sig icke kunna tillstyrka dagsverksräntans förvandling i penningar såsom i Utsk:s öfvertygelse stridande emot K. M:s och K. St:rs beslut, detsamma åtminstone vid denna räntas föreslagna förvandling i persedlar sökt att göra billigt afseende på de skattdragandes fördel. Jag har nu inför R. o. Ad. tagit mig friheten göra framställning af de förhållanden, som i detta afseende hafva egt rum. Går man åter till de förhållanden, som kunna förutses, så tror jag att något hvar skall finna, att då i en framtid vårt åkerbruk går framåt, så kommer värdet af arbetskraften att ökas. Det är således med hänsigt till både hvad som har varit och hvad som troligen kommer att inträffa, som Utsk. föreslagit dagsverksräntans förvandling i de persedlar jag nu omnämnt. Här har visserligen blifvit nämndt, att Utsk. gått för långt, då Utsk. föreslagit att dagsverksräntan icke skulle förvandlas i penningar, och Frih. Raab har i detta afseende upläst slutet af K. M:s Nåd. Propos. vid sista Riksdagen. Jag ber likväl att vid denna upläsning få göra en liten anmärkn. Orden lyda nemi. sålunda: ”K. M. föreslår alltså härmed, alt, jemte det de i ordinarie räntan, såväl hvad beträffar den indelta, som den Kronan hehållna andel deraf, ingående hufvudpersedlar, på ofvan omförmälda säll bibehållas” etc. Jag ber Frih. Raab fästa upmärksamheten pä dessa sednare ord. Hvilket sätt har då K. M. ofvan omförmält?
Deremot anser jag mig pligtig framställa mina betänkligheter i afseende på några af de stadganderi, hvarom i sammanhang härmed, under afvikelse från förenämnde förslag till civillag, fråga nu blifvit väckt.” "De föreslagna 2 och 3 §§ innehåll», att handelsbok ej skall ega det vitsord', hvarom i 1 § sagdt är, derest icke, inom utgången af nästa år efter det, hvarunder utborgningen skett, handlanden tillställt gäldenären ordentlig räkning å de borgade varorna eller ock honom derför hos rätten eller Konungens Befallningshafvande sökt; men är räkningen på förenämnde sätt köparen tillställd och har icke, inom sex månader derefter, köparen bevisligen tillsagt handlanden, att räkningen ej godkännes, eller ock den hos rätten, hvarunder köparen sitt hemvist häfver, genom rättegång klandrat; vare då räkningen lika utmätningsgild, som förfallet skuldebref; hvarjemte lag samma vare, om räkningen blifvit genom köparens påskrift godkänd.” ”Jag inser nyttan af lagbud, som kunna motverka dröjsmål med uppgörandet af lirjvider om varu-utborgningar, men finner den nu föreslagna på - 24 Kongl. Maj.ls Nåd. Propositionj N\o a8. följden utaf dröjsmålet, att handelsboken skulle förlora lagligt vitsord, vara alltför vidsträckt I de flesta fall måste säljaren vara i saknad af annan bevisning om skedda ulborgningar, än som grundas på handelsboken, ly det är icke honom möjligt att för hvarje tillfälle förse sig med vittnen eller qvittenser. Ett sorgfälligt iakttagande af sådana försigtighetsmått skulle göra en någorlunda liflig borgerlig rörelse nästan omöjlig. Följaktligen, om förslaget blefve lag, och säljare, utaf undseende för köpare eller af annan orsak, kommer att dröja med kraf eller bevisligt tillställande af räkning utöfver den stadgade tiden, skulle det merendels blifva beroende af köparens välbehag, huruvida han ville genom vägrande undgå all betalningsskyldighet, och säljaren skulle i detta fall gå sin verkliga fordran alldeles förlustig. Sannolikt skulle ock försök att undandraga sig skulden medelst förnekande af att räkningen varit inom föreskrifven tid tillställd, föranleda mångfaldiga rättegångar.