Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid del af Stats-kontoret upplysta förhållande, att den spanmål, sorn inize grip es under lönerna för dylika äldre, före år 1841 utnämnde löntagare, nu utgör 3,340 tunnor, och då således till omlörmälde spanmålsersältning erfordras eli anslag i jemn! tal af 14,000 R:dr R:mt, eller 23,500 R:dr mindre, än å nu gällande stal är för ändamålet anvisadt, hafva Rikets Ständer funnit godt, alt för de tjenstemän, hvilka äro berättigade till spanmålstillökning utöfver det i staterna beräknade pris af 7 R:dr Banko, bestämma denna tillökning lör hvarje tunna under lönerna beräknad spanmål till 4 R:dr 27 öre; varande den omförmälda minskningen i allmänna lndragningsslatens anslag iakttagen derigenom att Rikets Ständer, pä sätt närlagde tabell, litt. A, närmare utvisar, såsom grund för beräkningen af samma anslag, antagit det belopp, hvarmed det enligt sednast afslutade (1858 års) Rikshulvudbok verkligen utgått; neli kommer detta anslag, i följd al de al Rikets Ständer nu gjorda nya anvisningar, all uppgå till (573,424 R:dr 42 öre, på sätt närlagde tabell Litt. A närmare visar. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Oktober 1860. Bih. till H. St. Suppl. 40 314 Expcdilions-UtskoHets Förslag lill linderö. Skrifvelse N:o 205. Tali JVionfie Muf Pensionsoch Mndragnings-Staterne. A) Pensions-Staten. Civil-Slatens Pensions-Kassa : Pensions-staten för civile embetsoch tjenstemän 37,500: — Dito för deras enkor och omyndiga barn 45,000: —| Ersättningar för mislade löne-innehållningar 2,245: 5( Dito för nådårsoch begrafningshjelps-besparingar 6,540: — Arméens Pensions-Kassa:
Hvilken skogseller kronobetjening man än må tillsätta, kunna dessa icke vårda skogen såsom boställshafvaren. Man bör således icke förminska hans intresse i detta afseende, utan tvärtom i möjligaste måtto föröka det, och följaktligen, der riklig tillgång på skog finnes och efter fastställd hushållsplan averkningen af sko;: upgår till högre belopp, må detsamma försäljas, men om på något boställe skogen upgår till många tusende tunnb, blir det en serskild sak och föremål för serskildt stadgande, och får bero på den anmälan, som af auktorite terne i sådant afseende kunna göras. På grund af alla dessa skäl afstyrker jag bifall till Frih. Raabs förslag i denna punkt. Gr. Sparre: Efter den granskning af Frih. Raäbs och Hr von Hartmansdorffs förslag den siste talaren här företagit, tillåter jag mig nämna, att jag anser just detta förslag, men icke Utskms, såsom mine motståndare sagt, vara oförberedt. Elter deras åsigt skulle man utan föregången undersökning tillintetgöra hela afvitlringsverkel i Norrland, hvarmed man varit sysselsatt allt sedan 1700-talet, och hvarpå så betydliga kostnader blifvit nedlagde. Ett sådant beslut synes mig åtminstone vara oförberedt och omotiveradt. Sannt är det, att afvittringsstadgan behöfver en revision, men att helt och hållet tillintetgöra den, vill jag åtminstone icke underskrifva. Således finner man, alt de föreslagne detaljerne icke kunna godkännas. Hvad angår Frih. Palmstjernas anmärkn. derom, alt uttrycket ”de under Kronans omedelbara disposition varande skogar” vore mindre riktigt, och att ordet omedelbara borde utgå, vill jag fästa upmärksamheten derpå, att ordet omedelbara står såsom en motsats till den följande meningen.
Jag kom upp dit morgonen därpå för att hälsa på henne. Vi voro förberedda på att finna vänner i hvarandra, vi hade hört så mycket talas om hvarandra, att vi båda längtat efter detta möte. Kanske hade hon lofvat sig mer glädje däraf än jag, ty hon hade ett lefvande intresse för det, som var min lifsgärning, under det jag föreställde mig en matematisk kvinna såsom något för abstrakt anlagd för mig. Hon stod vid fönstret i biblioteket, då jag kom in och bläddrade i någon bok. Innan hon kom emot mig hann jag uppfatta en allvarsamt och stort tecknad profil, ett rikt, kastanjebrunt hår, upplagdt i en vårdslös fläta, en spenslig figur med en viss smidig elegans i hållningen, men ej väl proportionerad, då bålen syntes för liten i förhållande till det monumentala hufvudet. Munnen var stor med friska, fylliga läppar, tecknade i en stark våglinje och mycket uttrycksfulla, händerna voro ytterst små som ett barns och fint bildade, men något vanställda af allt för skarpt framträdande blå ådror. Men ögonen! Ögonen var det som framför allt gaf detta ansikte den karakter af hög intelligens som gjorde ett så starkt intryck på alla. Till färgen obestämda, skiftande i grått och grönt och brunt, ovanligt stora och kupiga, samt starkt glänsande, hade de en intensitet i uttrycket som om de velat genomskåda själens innersta skrymslen hos den på hvilken de riktades. Men på samma gång som de voro genomträngande, voro de äfven milda och varma, det utströmmade från dem ett förstående, en sympati, som gjorde alla hågade att utgjuta sina hjärtehemligheter under intrycket af denna magnetiserande blick. Så stor var uttryckets tjusning i dessa ögon, att man knappast lade märke till deras fysiska bristfällighet. De voro nämligen i så hög grad närsynta, att blicken ofta, i synnerhet vid någon trötthet, fick en skef kastning. Hon vände sig med en snabb rörelse emot mig kom öfver golfvet med framräckta händer – men en viss blyghet låg öfver hennes väsende, hälsningen var tämligen konventionel, och vårt första samtal rörde sig kring hennes missöde att på ångbåtsresan ha ådragit sig en häftig tandvärk, hvarför jag erbjöd mig att följa henne till tanddoktorn. Hvilket angenämt mål för en första promenad i en ny stad!
3,000 — Således det hela 26,000 man sam£ detta belopp minskades med cooo så återstår 17,5. 0 mart Transport 17,500 mart Den 28 F chrit arti. 965 Transport 17,500 nian hvaremot svara en Beväring af 4 till 5 ganger så hög styrka eller 75,000 — För att bilda den armée af . 93,000 man som nyss omtalades. Härvid bör ej förgätas att den. på sätt här exempelvis anförd blifvit, 3‘.ne år exercerade Beväringen lärer blifva kungjord med nu varande indeldta Infanteriet, sa vda samma förhållande med Beväringen införts i afseende på rullor, kyrkoparader m. m, sorn nu utöfvas uppå indeldta arméen. Om nu Krigshistorien med ovedersäglig» intyg bevisat, att endast NationalBeväring kau åt stående hären gifva erforderlig styrka, I händelse af en rätt alfvarsam och långvarig fejd; orri krigsvettenskaperne hylla den grundsats att för hvarje land det gifves ett förhållande emellan stamm och beväring, som uttrycker det kraftigaste naticnal-försvar både i materielt och i idéelt hänseende, under minsta ansträngning, så kan jag icke vara likgiltig, huruvida detta historiens vittnesbörd samt denna erfarne och kunnoge krigsmäns, allmänna grundsats må qvarstå för Fosterlandets Krigshistoria såsom blott erkända sanningar, eller införas i verk och gemingar. En nations ära och det rum densamma bereder sig i krigshistorien bestämmes icke af krigshärens talrikhet, men af dess bedrifter; peli jag tillägger, att ^allmänna historien upp - Den 2g Februarii. tecknar icke blott krigiska bragder, tnen äfven de storverk som under fredens lugn i tyst» bet byggas. Men allt menskligt stort förutsätter lif, och lifvet näring och näringen ej blott skydd men ä ven förkofran. På alla dessa förenade skäl anser jag en undersökning af nöden genom män, hvilkas kunskaper tillhöra alla frågan angående grenar och yrken:
Visserligen har jemväl Grefve af Ugglas, Ludvig, uti sin motion påyrkat upphörandet af pastoratens indelande i klasser; men då Utskottet ansett denna del af be rörde motion, såsom omfattande hefordringslagarnes förändring, tillhöra sammansatta Utskottets handläggning, har Utskottet emellertid så mycket mindre trott berörde förslag böra föranleda till ändring i nu ifrågavarande punkt, som, i händelse en framtida förändring af de presterliga befordrmgslagarne skulle sådant fordra, den uppgjorda klassfördelningen då kan förfalla. Utskottet anser, på de af Departements-chefen anförde skäl, att för närvarande några närmare bestämmelser icke höra göras om förändrade grunder för pastoratens klassifikation, utan att dermed bör afvaktas den närmare kännedomen om förhållandet med hvarje särskildt pastorat, sorn vid blifvande reglerings-förrättningar kan vinnas, hvadan Utskottet tillstyrker: att H:te punkten må af Rikets Ständer bifallas. !2:te Punkten. »Lönerna för det ordinarie Presterskapet beräknas så, att det extra ordinarie kan, såsom hittills, af det ordinarie aflönas, och fästes härvid särskildt afseende derå, att på en del ställen och orter ordinarie Komministrar ej finnas. I hitlils vanlig ordning bestämmes minimum af det aflöningsbelopp, som, förutom bostad och fri föda, bör vice Pastorer och Adjunkter tillerkännas, äfvensom den ersättning, hvartill de äro berättigade, då omständigheterna föranleda att bostad och föda in natura icke lämpligen kunna ifrågakomma; börande båda dessa bestämmas i spanmål att utgå efter tioårig medelmarkegång.» I afseende härå har Matts Persson föreslagit den bestämmelse: »att ordinarie prest, som genom ålder eller sjuklighet blifver urståndsatt att med full verksamhet sköta sin tjenst, berättigas att erhålla och är skyldig emottaga Adjunkt eller vice Pastor, emot förbindelse att till honom afstå antingen J:del af lönen, eller ock bestå honom allting fritt i sitt bus jemte 300 R:dr R.mt i kontant lön.» Då, på sätt
Naj:t täolites, mod sönunnande ät nu vanande ollen snamdeies ölilvande Oili^oucooell ^anva^ns-In, ättninran as sädana sönmonen, lividia ulan andnas lönnäimande liunna dom tilldelar, den^emte i lVäden tillåta benöndo iniättninFan, att med vedei liönande slijutssli^ldire S stationenne vid do vä^an, den lönva»nan pä l>estäinda da^an lnamAä, ösvenensliomma om riurvaiiz-lieten sön slijutsninF med ett visst antal liästan, i konliäilande till mänZden as nesande, rom med OiliAeneen liunna kortsliglkas; livanjeinte lliliets 8tänden ansett si^ liona i undendäni^iiet knambäna den dnrlian, att XonZI. !^laj:t, med lastadt lVädi^t asrooude pä det olondelalitira jnll^tande, rom rlijutrninAr-besvälet i ders nänvanande sidoli modsöndo, täolites läta vidtaga rädane, esten livanie mts loenia öeslialkonlnet lämpade, Stranden, till en n^ttiZ lönändninF 1 riipitrvärendet, rom I^vnZl. Napt linnde anré däst loda till ändamälet.
Fröken Ö. yttrade härpå under liflig sinnesrörelse och med ibland till och med våldsamma gester följande, som af mig togs till protokoll och här med noggrannhet in extenso återgifves: » Det är mellan tvänne byar — jag » - ser en landsväg i en skog — nu kommer den — bössan — nu kommer han åkande — hästen blir rädd för stenarne — håll hästen! håll hästen! — nu — nu dödar han honom — han *) Denna uppgift om den misstänkte personen har jag sedan fått veta endast förebiirits. för att i trygghet insöfva de verkligt misstänkte.39° NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". låg på knä när han sköt — blod — blod — nu springer han i skogen — tag honom — han springer åt motsatt håll mot hästen i många krokar, ej på någon gångstig. — Han är klädd i mössaoch gråa kläder — cen-dréhår, långt, stripigt, ej klippt på länge — blågrå ögon — - lömskt utseende — - helt mörkbrunt skägg; — han brukar arbeta i jorden. — Han har visst skurit sig i högra handen — * han har ett ärr eller en strimma mellan tummen och pekfingret. — Han är skygg och feg. Mördarens bostad är ett rödmåladt trähus, beläget en liten bit från landsvägen; på nedra botten ett rum, hvarifrån man kommer in i köket och från detta åter ut till förstugan; vidare finnes det ett större rum utan kommunikation med köket. Vissefjerda kyrka ligger snedt till höger, då man står i förstugan. Orsaken är ovänskap; det är precis som om han hade köpt något — tagit något — ett papper. Han gick hemifrån vid dager — mordet skedde i skymningen. » Härefter väcktes fröken Olsen och hade, som alla mina somnambler, fullt reda på, hvad hon sett, hvilket på henne gjort ett mycket lifligt intryck; hon gjorde äfven åtskilliga tillägg, hvilka dock ej af mig upptecknats. Den 6 November (måndag) träffade jag Fröken Olsen, som i ett mycket upprördt tillstånd för mig berättade, att hon på gatan mött » mördaren från Vissefjerda » med en yngre person, eskorterade af två poliser och gående från polisvaktkontoret till cellfängelset.
Fullmägtige funno lämpligast och ändamålsenligast för beredande af de för Staten mest fördelaktiga vilkor, för berörda ändamål anskaffa genom upplåning en summa af högst 35,000,000 R:dr, underrättat Fullmägtige om följande, i afseende å denna upplåning af Rikets Ständer meddelade stadganden, nemligen: att upplåningen borde ske mot fonderade, till innehafvaren ställda och å dennes sida icke uppsägbara obligationer, hvilka komme att, å Rikets Ständers vägnar, af Fullmägtige utfärdas; att Fullmägtige egde bestämma det språk och den myntsort, hvarå obligationerna komme att utfärdas; den årliga ränta, som skulle förskrifvas och den kapitalrabatt, som kunde komma i fråga att beviljas; att till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering komme att anvisas ett särskildt årligt anslag å det belopp, som för sagde liqviders och amorterings behöriga verkställighet hvarje år erfordrades; börande detta anslag, till dess hela skulden blifvit i stadgad ordning betald, årligen utaf Riksgälds-kontoréts medel afsättas; att de i nästföregående punkt omförmälda ränteoch amorterings-anslag borde ingå till en särskildt redovisad liqvidationsoch amortissements-fond, hvars behållning skulle för det med dessa medel afsedda ändamål oförryckt tillhandahållas och användas samt, så vidt ske kunde och denna fond åliggande liqvider medgåfve, städse på säkert och ändamålsenligt sätt göras fruktbärande; att Fullmägtige egde bestämma sättet och ordningen för verkställandet af skuldens årliga amortering; att de beslut och stadganden, som af Rikets Ständer sålunda meddelats rörande ifrågavarande upplåning; skulle underställas Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t vid denna upplånings företagande täcktes lemna Fullmägtige sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande mot så fördelaktiga vilkor för svenska statsverket, som vid lånetransaktionernas uppgörande kunde beredas, samt att Kongl. Maj:t dessutom täcktes meddela
243 bestämda årliga arfvode af 166 R:dr 3a sk. B:co. Bankens Myntoch Medaille-Samling bar, under liden från sisth Riksmöte, dels genom föräringar, dels genom utbyten och inköp, i följd af Riks-Antiquarien Hildebrands nilfulla bemödanden, erhållit flere icke obetydliga tillökningar. {Banco-Fullmägtiges Protocoll den »7 December 18345 den '8 Februari, den 17 Mars, den 21 April, den ig Redovisning för åtgärder, tillhörande befattningen af Garde des Medailles, är för hvarje år till Fullmägtige afgifven. Och hafva Fullmägtige, i sammanhang med en förändrad local-fördelning af Bankens serskilde Afdelningar och Contor, äfven fogat anstallt, att Bankens Myntoch Medaiile-Cabinett erhåller en lämpligare local. I anledning af Herrar Revisorers yttrande, i afseende på BancoFullmägtiges beslut af den 7 Juni, a3 Augusti, 27 September och 27 December i838, hvarigenom dels numera aflidne Bokhållaren i Banken, Revisoren Pehr /Inders Åhmanj som, till borgenärers förnöjande, sin egen - 5S Berättelse af Banco-Fulhnägtige.
I2:dra §:n utsattes hvilka städer, som skulle, antingen från uteller inrikes ort, införa vissa saltbelopp, och i den 3idje §:n inskränktes, enl. serskilda resolutioner, de städer, som skulle hålla ständiga saltuplag, till Carlshamn, Westervik, Wisby, Piteå, Ystad och Luleå, af hvilka den förstnämnde skulle 3 H. 6 82 Den 4 Januari e. m. hålla det högsta, eller 620 och den siste det mindsta, eller 90 T:r salt, samt alla tillhopa endast 1,702 T:r. Öfriga stapelstäder, hvilka enahanda uplagsskyldighet tillförene ålegat, förblefvo derifrån tillsvidare befriade. Huru ringa detta saltuplag är i förhållande till behofvet, kan slutas deraf, att medelbeloppet af saltinförseln under de 5 åren 1847—1851, utgjort 251,800 T:r årligen. Vården af saltuplagen, upsigten öfver dem och den årliga införselns verkställighet samt böterna för någondera skyldighetens uraktlåtande, lemnades oförändrade, såsom förut. Upkomme någorstädes brist på salt, så måtte det ständiga uplaget kunna, efter vissa formaliteters iakttagande, anlitas. Men huru förhållas skulle, om brist på salt upkomme å någon ort, hvarest, såsom i hufvudstaden, skeppsredare och handlande blifvit tillsvidare befriade både från skyldigheten att hålla ett ständigt saltuplag, och att årligen införa ett visst saltbelopp, förmältes icke. Vill man nu tillita Westerviks eller Wisbys närmast belägna ringa saftuplag, af 480 och 300 T:r, men dessa städer och landsbygderna deromkring, ansåge sig icke kunna umbära det, så måste väl hufvudö staden öfver land om vintern, förskaffa sig sitt behof, eller ock vara utan. Denna händelse jemförlig med en hungersnöd, synes nu hota hufvudstaden, sedan inloppet från saltsjön är belagdt med is.
Så har vid tafliugarna såväl här som i Skåne tillgått, och de personer, som öfvervarit dem, kunna intyga, att inga oordningar dervid förefallit. Utsk. har förklarat, att det vore bättre, att dessa taflingsöfningar icke bekostades af allmänna medel, utan blefve inrättade genom enskilda personers sammanskott och bemödanden. Jag medger det, och har äfven i vissa fall antagit, alt del enskilda nitet skulle vara tillräckligt; men jag bar trott, alt då man vill söka hilda nvttiga folköfningar, borde man icke calculerä endast på en eller två personers verksamhet för ändamålet, utan söka att mera interessera allmänheten för dessa öfningar; och jag kan icke se, att det kan ske annorlunda, än att afven aucloriteterna bidraga dertill, hvarigenom man, 0111 också det enskilda bemödandet skulle upphöra, hade något ett repliera på, och allmänheten kunde vara säker, att det nit, som finnes för saken det ena året, jemväl ett annat år skall fortfara och icke då helt och hållet kan vara förbi. I likhet med hvad jag förut yttrat, vilje jag ej, i händelse StatsUtsk. i anseende till bristande tillgångar ej kan tillstyrka utgiften, nu yrka återremiss; men då jag ser StatsUtsk:s ordförande närvarande, får jag, för att stadga mitt omdöme i afseende på lämpligheten att begära en återremiss, anhålla, att han ville upplysa, huruvida någon möjlighet finnes att erhålla dessa 7,9,00 r:dr till ett ändamål, som Utsk. i sina premisser kallar angeläget. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Personligen uppkallad för att yttra mig, får jag endast med få ord tillkännagifva, att såvida de 7,200 r:dr, hvarom nu är fråga, vore erforderliga för ett oundvikligt ändamål, blefve StatsUtsk. visserligen nödsakadt att föreslå de medel, hvarigenom denna kostnad kunde betäckas. För öfrigt har jag, lika med StatsUtskts öfriga ledamöter, varit af den tanke, att då flera andra, dels af K.
Bekräftelse på det, som i 1781 års Kungörelse stadgas om Hofrätterne såsom fora för Religionsmål, träffas dels i Kongl. Brefvet till Svea Hof-Bätl den 23 Juni 1752, deruti Kongl. Hof-Rätten anbefalles påskynda åtskilliga der anhängiga religionsmåls afgörande, hvarjemte erinras, att »ingen för villfarande meningar i re»ligion misstänkt person, innan ransaknig och dom föregått, må med arrest beläggas, »ej heller någon, som icke af eget bevåg och oaktadt förutgången varning villome»mngar yttrat och utspridt, må på något sätt förolämpas elier för Rätten dragas;» och antydes slutligen Öfverrätterne och Consistorierne, att, i följe af 6 § i 1735 års Förordning, insända årligen förteckningar på de Religionssaker, som hos dem äro anhängige gjorda; på det att deraf visas må hvad som vid hvart och ett blifvit tili - 93 gjordt oell hvaruppå de vidare bero;» dels och i Kongl. Brefvet den 2 Maj 1751, innehållande, med afseende på så väl lekmän som prester, i 4 mom. att »i förenämnda (i 2 och 3 mom. omtalade) händelser och när så långt kommit,» (sedan Domkapitlet utan framgång förmanat och varnat) »på det flathet ej brukas må,» Hof-Rätterna och Konungens Befallningshafvande anbefallas att, »enär sådana ärender anmälas, lemna uti det, sorn på dem efter omständigheterna ankommer, en skyndsam och allvarsam handräckning.» För att iakttaga den hittills följda tidsordningen, måste nu afbrytas uppräknandet af »de förra författningar», som åberopas i 1 787 års Bref och sorn bekräfta den i 1781 års Kungörelse uttalade grundsats, att Hof-Rätterna äro fora för religionsmål, men ämnet skall här nedan återtagas. Under tiden skola två Kongl.
Det kan ej nekas, att skolundervisningens tillgänglighet äfven verkat och kan komma att ytterligare verka till försvagande af föräldrarnes håg att sjelfve vara sina barns lärare, och det i samma mon, som man finner beqvämligare att kasta detta besvär på en annan, än att sjelf underkasta sig detsamma; men af föräldrar, som så lätt afstå Irån en visserligen mödosam, men tillika angenäm pligt, torde väl icke något serdeles samvetsgrannt och ihärdigt uppfyllande deraf vara att påräkna. Antalet af skolor är ej heller ännu i vårt land så stort, att de ensamme skulle förmått verka ett så allmänt aftagande af denna hemsed, som nu måste öfverklagas af den, som tagit närmare kännedom om denna angelägenhet, utan andra kraftigare orsaker, hafva i hufvudsakligaste måtto dertill bidragit. Vöre den barna-undervisning, som nu i allmänhet kommer den större delen af folket, allmogen, till godo, i alla afseenden sådan, raan hilligtvis kunde önska och fordra, så behöfde icke Staten vidtaga någre vidsträcktare åtgärder till dess förbättring, utan man kunde låta bero vid det, som är. Men olyckligtvis måste hvar och en, som något närmare inträngt i det verkliga förhållandet, erkänna, att den på långt när icke är sådan, den borde vara, ja , att den på mångå orter beklagligtvis är i ett starkt aftagande, och att det är på tiden, alt Staten verksamt griper in deruti och ändamålsenligt ordnar en af sina vigtigaste angelägenheter, hvilket utgör ett oeftergifligt vilkor för dess bestånd och utveckling. Tvänne utvägar erbjuda sig då att välja emellan: Den ena är, att söka återgå till det, som har varit, att göra föräldra-undervisningen till enda grundvalen, hvarpå afl vidare kunskaps-utveckling skall byggas, och således småningom göra folkskolan umbärlig. Ehuru önskligt detta vöre, lärer det väl nu mera icke vara möjligt. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-17t skottens Utlåtande3 N:o 128.
M. framdeles, såsom hitintills, må disponeras under den controll, som K. M. pröfva!' nödig, och under vilkor, att de upplösta passevolancecommissariaternas embetsoch tjenstemän samt de embetsoch tjenstemän i K. Krigscolltm, hvilka genom K. brefvet d. 7 Juli i832 blifvit satta på indragningsstat, må från denna .fond fortfarande utbekomma deras på indragning ställda löner, att blifva contraproposition. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 20. Nej — 46. Ilr Hallenborg, Carl Joh., och Frih. Rantzou, Joli. A Ib., reserverade sig emot den af R. o. Ad. nu genom votering antagna contraproposm. Sedan contraproposm nu blifvit bestämd, upplästes till justering och godkändes följande votertspropostn i hufvudsakeri: Den, sorn bifaller 24 punkten af StatsUtskrs utlåt. N:o 170, i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 22, innefattande yttrande öfver R. St:s oren i83o och i832 församlade, revisorers berättelse, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afstå R. St. från alla anspråk på revision af den gamla passevolancefonden, hvilken af K. M. framdeles, såsom hitintills, må disponeras under den controll, som K. M. pröfvar nödig, och under vilkor, att de upplösta passevolance-commissariaternas embetsoch tjenstemän samt de embetsoch tjenstemän i K. Rrigscolltm, hvilka genom K. brefvet d. 7 Juli 1802 blifvit safta på indragningsstat, må från denna fond fortfarande utbekomma deras på indragning ställda löner. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 26.