Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit kännedom af de detta Mål rörande Handlingar, af hvilka inhemtats, att då Wahlström år 1818 hegärde afsked ifrån sin då innehafvande KronoFogde-Beställning i Ölands Norra Fögderi af Galmare Län, anhöll han afven i tinderd. om Pension af den Fond, som, enligt K. Kung. d. 29 Junii 1798, var anslagen för Embetsoch Tjenstemän, som, innan de uppnått 70 års ålder, voro, för sjuklighet och oförmögenhet att med tjensteutöfningen vidare fortfara, nödsakade att taga afsked utur K. M:ts och Kronans tjenst, men att K. M:t, efter StatsContoirets hörande, enär Wahlström icke med behörig Läkare-Attest styrkt sin sjukdom vara af den beskaffenhet, som Högstberörde Författning fordrade och föreskref, icke fann honom vara till någon Pension af samma Fond berättigad; att vidare Wahlström året derefter, eller i Junii månad 1819, blef förordnad till LandsKamererare vid den då inrättade provisoriska Länsstyrelsen på Öland med ett årligt Arfvode af 75 T:r Sptml, som utgick af Öfverskotterne å StatsVerkets Inkomster, ibland hvilka den för utmarkernes på Öland fördelning Statsverket tillfallne Arrende-Spannemål inflöt, hvaraf LänsStyrelsens Aflöning skulle utgå, intill dess den 2 B. 2 H. 28 ’ 3ga Stats-Utskottets vid kommande Riksdag kunde föras på Stat; samt att, enär derefter, såsom en följd af R. St:rs beslut vid j823 års Riksdag, att några Medel på Stat icke anslogos, Provisoriska Länsstyrelsen på Öland upphörde, Wahlström under tiden i October månad i8a3 sökt afsked ifrån berörde LandsKamererare-befattning , hvarvid han jemväl i underd. anhöll, att, i anseende till ett honom åkommet armbrott, undfå Pension af den för sjuklige Embetsman anslagne Fond, men hvartill, efter det K. M:ts och Rikets StatsContoir, uti afgifvet underd.
Vid förliden riksdag fästade många ledamöter och deribland jag, npmärksamhelen på betänkligheten af alt icke bestämma någon preskriptionstid inom hvilken de beviljade förmånerne skulle tillgodonjutas; men då var man så angelägen att komma till målet, alt roan ej ville hafva någon preskriptionstid för att vinna rådrum till en aktieteckning. På våra röster hördes lika litet i det fallet som i andra och det förslag som gick igenom och blef Ständernes beslut innehöll ingen preskriptions - 412 Den 27 Augusti f. ni. lid. Du vi således nu ligga inne med en procenlare, eller hvad den obekanta storheten må kallas, oell man nu vill öfverlemna dess rättigheter till ett nytt kompani, sä bör man betänka alt det gamla bolaget, tills del är lagligen nplöst har sina lagliga rättigheter, om det också fördröjt med arbetet aldrig så länge; och vill man ej, utom de 10 mill. som äro i fråga, bortkasta möjligen 2 å 3 millaän ytterligare såsom skadestånd så mäste man aldraförst hafva säkerhet för att det gamla bolaget lagligen icke existerar. Det dokument som Gr. von Hosén upläst skulle intyga något sådant: men utom den anmärkn. som redan gjorts, som visar att detta dokument är eli chartek, då det nemi. blifvit undertecknadt af tvenne, i st. f. af fyra personer, är icke uplyst all Direktionen d. 25 .luli dä bolaget skulle uplösas, eller efteråt verkligen har sammanlrädl och verkställt uplösningen, ännu mindre att någon bolagsstämma godkänt densamma. Del är således ganska många luckor i delta utlät, och endast denna omständighet synes mig vara tillräcklig anledn. till begäran om återremiss på det Utsk. mätte taga närmare kännedom om förhållandet. Frih. von Stedingk: Jemte det jag har äran betyga min tillfredsställelse för den värma hvarmed Hr Rosenblad försvarat formerna, får jag förklara att jag blifvit ännu mera styrkt af Frih. Klinkowströms sednaste yttrande, i min hysta förmodan, att någon afvoghet mot den tillämnade jernbanans anläggande kunde ligga till grund för det projekterade förslaget.
För öfrigt tror jag, att en förhöjning af entreprenad-skjuts-legan skulle leda derhän, att andra än entreprenörer företaga sig alt spekulera på skjutshållningen. Jag har vid resor i andra delar af riket erfarit, att, innan jag kommit fram till gästgifvaregåtden, hafva personer anmält sig att få skjutsa till nästa gästgifvaregård, understundom emot bättre pris än hvad entreprenören haft rättighet att fordra. Om nu en förhöjning derjemte komme att ega rum, så skulle dels inrättandet af entreprenader förhindras, derigenom alt andre personer än de skattskyldige ännu begärligare anmäla sig lill erhållande af skjuls, dels det åsyftade målet — jordbrukets befrielse från skjutsbeslyret genom entreprenader — ytterligare aflägsnas. Jag anhåller att få sluta det yttrande, jag nu tagit mig friheten framställa, med upläsande af en del af den reservation Hr Bergenstråle afgifvit. och som är af följande lydelse: ”Af ålit detta synes alt begäran om skjuts-Iegans ytterligare förhöjning, icke är grundad uppå några verkliga skäl.” ”Deremot äro skälen emot en förhöjning ganska mångå och väsendtliga, nemi.: att i vårt land är det redan vida dyrare att resa än i de flesta andra länder, i följd dels af hög lega och dels af resornas längd i vårt glest bebodda land; en förhöjd lega återfaller på det allmänna, emedan den, som behöfver anlita en Prest, en Läkare, en Landtmätare, en Domare, en Kronofogde, en Länsman m. fl., får derigenom en förökad kostnad; forsellöner för allt, som skall transporteras pä axel, äfvensom frakter, lämpas derefter, hvarigenom varor och förnödenheter fördyras; trupp-mareber, krono-transporter och sådane embetsresor, som Staten bekostar, medföra derigenom förökade statsutgifter; militärer, som skola resa å torpsyner, till krigsrätter, beklädnads-direktioner, möten, m. in, som med ali säkerhet för hvar och en upgå till 100 mil årligen, tillskynda de ofta Den 1 Juni. 13 återkommande skjuts-förhöjningarne en orättvis förminskning uti deras förut otillräckliga löner.”
Egron Lundgren, som på en utställning i London såg någon af hnnnes svenska folkbilder, prisade den för » sanning, känsla, enkelhet, klar och liflig färg » och sade, att af de då utställda svenska taflorna gjorde hennes det bästa intrycket. Ett så afgjordt beröm från en så fordrande konstnär har mycket att betyda. — Hon blef ock hedersledamot af de kvinliga artisternas förening i London. Kärlekssagan på Björke^ berga. ' / I nder denna titel har den framstående skal^ i j / den d:r A. U. Bååth fullbordat en längre ~ * Diktcykeln, hvilken enligt kompetente bedömares utsago, tillhör det bästa, som d; r Bååth någonsin skrifvit, behandlar en episod ur den äfventyrslystne skalden Lasse Wivallius ' lif. Ur den på poetiska skönheter och färgrika, liffulla målningar öfverflödande dikten har Iduns red. redan nu varit i tillfälle att meddela sina läsarinnor ett prof. Detta skildrar hjältens o c h hjältinnans första möte vid den unge krigarens ankomst till Björkeberga. r Allena gick hon i slottets blommande rosengärd, där örtesängarna vid trifvas all hennes vänliga vård. Kring lwita rosor och röda, lavendel och rosmarin där fladdrade och surrade humlor och bin. sommarfjårlar Sin morgon / ägnad hon och hade af blomstrens brokiga af vallukt ur daggiga som I skatt, kalkar, öppnats i svunnen natt. trådgård, af häckar blef sinnet så hägnad, sommarstämdt; hit nådde ej röster kårfva, Som porträttmålarinna blef hon mycket anlitad. Hon målade drottning Lovisa och kronprinsessan af Danmark — båda porträtten numera i nationalmuseets ego, — vårt nuvarande konungapar, många af samhällets högst uppsatte män och flere af societetens damer. En osökt uppfattning, säkerhet i tekning och modellering, enkel, kraftig kolorit och finhet i uttrycket utmärka hennes talrika porträtt. ej borgstugans bullrande skämt. Den solsken Aktad och eftersökt, förblef hon dock ständigt tillbakadragen och anspråkslös.
Den 28 Dec. sisth år väckte jag en motion om löneförhöjning för en del K. KrigsColkii tjenstemän. Sedermera har jag erhållit en factisk uplysning, som närmare belyser förhållandet och visar, att K. Stats» kont:s tjenstemän undfått minskade göromål och ökade löner, men med K. Krigs-Colhii tjenstemän är förhållandet omvändt. Då min syn är svag och stilen är mig främmande, anhåller jag, att denna uplysning må blifva upläst af en Riddarh.-Kanslist. Härefter inlemnades och uplästes följande tillägg till Hr Reulersvärds motion, ang:de lönefyllnadsanslag för en del af Krigs-Colhii tjenstemän: Den 4 Januari e. m. 59 Slals-Hont:s tjenstemän åtnjuta i 2:dra graden 1,200 Krigs-Coll:ii » » » 1,000 skilnad R:dr 200 Slats-Kont:s » » i 3:dje graden 1,800 Krigs-Coll:ii » » » 1,600 skilnad R:dr 200 Krigs-Colhum har uti till K. M. afgifven förteckning å erforderligt lönefyilnadsanslag nptagit B:ko R:dr 4.600 hvarifrån jag anser bör af dragas: För Kamereraren och Revisorn i Krigsmansliuskont. hvilka icke hafva befattning med 4:de Hufvudtitelns medelsförvaltning R:dr 400 hörande desse tjenstemän endast aflönas af Krigsmanshuskassan. För Aktuarien och registratorn i Krigs Colhum, hvilken icke sökt lönetillökning, och redan upbär den högre lönen 1,200 R:dr » 200 För Krigskassören, som har ganska betydligt högre aflöning än 3:dje gradens tjenstemän, medelst remisslage m. m » 200 qqq Erforderligt fyllnadsanslag
Han har sagt, att Utsk. icke rådfört sig med personer, som haft practisk kännedom i ämnet. Jag ser icke, huru Utsk. skulle kunnat Uppkalla personer till muntligt förhör inför Utsk.; men Tulleommitteen har rådfrågat sådana personer, och denna Committé^ utlåt, har Utsk. tagit i noga öfvervägande. Derjemte har Utsk. haft tillgång till en mängd und. ansökningar, som visa, att hvar och en yrkat förbud för sin näring, med undantag endast af en enda, som nemi. har pappersfabrication och som ingalunda funnit sig i behof af förbudsskydd. Skulle Utsk. fästat sig vid dessa opinionsyttringar, så tror jag icke, att nationen dermed blifvit särdeles belåten, emedan följden blifvit den, att förbuden kommit att sträcka sig vidare än t. o. m. år 1817. Skulle man lyssna till näringsidkarnes klagomål, så komme nog resultatet snart att visa sig i dåliga varor och högt pris, samt en minskning i tullinkomster af i5 å 1,600,000 r:dr årligen. Man har tpgit klädesfabricationen såsom exempel för att bevisa, att tullförsnillning ej kan förekommas lättare än Jurendrejeri. Jag får endast nämna, att klädesfabricationen i landet ännu icke är så stor, att den uppfyller behofvet. Det är således nödvändigt, alt Iurendrejeri med denna vara skall äga rum; och deraf torde visa sig, att det mäste vara lättare att lurendreja, enär nödvändigheten alltid säkrast banar - Den 18 October. nar sig fram til! sitt ändamål.* Detta måste erkännas, och jag hemställer då, 0111 det icke är en vinst för det allmänna och elt correctiv emot den enskildes olagliga vinningslystnad att låta det nödvändiga få komma fram på laglig väg. Hr Skogman, Carl Da v.:
_ Skall MigasinsDirecttonen till förekommande af prKets möjliga uppsteg, ring, taga något slags b fattning med Utländsk, spannmålshandel, så borde den, i non tanka,' åtminstone inskränka sig dertill, att blott i tid uppgifva behofvet, samt till den minstbjudande upplåta sjelfva införskrifningen. Jag haf också hört sägas, att Köpmän redan erbjudit sig att här på stället aflemna ritorr Råg till ii R dr 36 sk. Banco Tunnan; och detta måttliga pris tyckes bäst bevisa, att ingen sådan fara nu mera måtte vara förhand som kan kräfva dé ovanliga medel, hvilka Utskotten medgifvit. Om MagstsinsDirectionen på sådan! 532 Dm 27 Jurin e. m. sätt upprättade contract med Handlande, måste medel visserligen vara i beredskap till betalningens erläggande: emedan Staten ej kan vänta att iå begagna Köpmannens enskilta credit Utrikes, utan genom medgifvande af en högre vinst. Men jemte det jag för mia del näppeligen kan föreställa mig, att ett silfverlan af 2 millioner skulle kunna erhållas, åtminstone inom den tid som vederbörj och jag således befarar, att det torde hufvudsakligen blifva Bankens SedelFabrik som måste tHlitas; anser jag RiksgäldsContoiret i alla fall åtmin^ stone ej böra anordna några utbetalningar, utan endast i den mån spannmål afiemnas. För öfrigt får jag upprigtigt tillstå, att jag, sedan 1815 års Riksdag, sett Sedelstocken under hvarjehanda rubriker af Creditiuer, ternporaira understöd o. d. så betydligen förökas, utan att åter kunna förminskas, att jag fasar för hvarje ny tillökning. Vid 1815 års Riksdag fingo Disconterne nästan fördubblade creditiver 1 förmodan, att de ej skulle anlitas, och MagasinsDirectionens credifiv mångdubblades. Disconternes creditiver hafva utgått i Bancoeedlar; och MagasinsDirectionen har öfver 1 million utestående, som ej kan indrifva®, @ch behöfver derföre nu nya medel.
Jag skall sitta så tyst som en råtta derborta i vrån, inte säga ett ord, om du vill, men låt mig blott få vara i din närhet. Han lade begge armarne på hennes skuldror, såg pröfvande på henne med sin skarpa, fasta blick, och, i det han höll henne utifrån sig, sade han: — Du är då en äkta kvinna! — Som älskar, hviskade hon. Och med en böjning till sidan strök hon smekande kinden mot hans hand, som ännu hvilade på hennes bara skuldra. Hon stödde begge händerna mot hans bröst och såg upp på honom: — Vill du så låta mig vara här i natt Han smålog. För första gången på flera timmar såg hon igen detta ljusa, ömma leende, som alltid annars plägade helsa henne, och med ett halfkväfdt utrop af glädje kastade hon sig handlöst intill honom. — Åh, kvinnorna äro dock lyckliga! Han strök hennes hår och talade sakta, liksom för sig sjelf. De vet inte, hvad dådlust och äregirighet och arbetskval vill säga. Blott du har mig, så är du nöjd. — Nöjd Hon böjde nacken tillbaka, och med slutna ögon och ett leende så hemlighetsfullt strålande, så sublimt i sin fanatiska hängifvenhet, att han, som såg det, ovilkorligt suckade, hviskade hon: När jag har dig, är jag lycklig. Han slöt henne häftigt i sina armar. Jag tror, att det, som gör dig så bedårande, Edmée, det är din märkliga förmåga att lefva blott i nuet. För dig existerar icke förtid, icke framtid — ditt lif koncentrerar sig alltid i den minut, som är. — Ja. Hon såg glad upp. Är det då icke godt. — Jo, det är godt, ty derför är der hos dig hvila, som hos ingen annan. Hon hörde knapt, hvad han sade. Tryckt intill honom, mumlade hon lidelsefullt: — Om jorden brast under mina fötter, om himlen föll öfver mig — blott jag hade dig, jag skulle icke känna det! — Och, när du icke hade mig längre Hon smålog upp emot honom, ett egendomligt, klart och fast leende, som han sedan ofta mindes: — Döden ligger i vår högra hand, vet du väl.
Till LagUtsk. remitterades äfven Hr Hjertås, Lars, den y dennes e. m. på bordet lagda motioner: 1:0 om ändring af 8 cap. i §:n Rätteg.-b:n, ang:de Hofrätt, såsom forum för frälseman i civila mål; 2:0 om ändring af allmänna lagens stadgande, rör:de mål, som skola underställas öfverrätts pröfning. Föredrogs ånyo Hr Hjertås, Lars, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, 0111 förändring af Krigsacademien vid Carlberg till ett polyteckniskt institut. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh : Efter jag har äran vara tjensteman vid det läroverk, hvars förändring motionären föreslår, torde det tillåtas mig att beledsaga motionen med en och annan anmärkning Motionären vidrör först kostnaden af Krigsacademien och uppgifver den till 4o,ooo r:dr, hvarigenom han får en qvot för hvarje elev af 700; men härvid bör anmärkas, att anslaget till academien för närvar, är 36,000 r:dr, hvarifrån afgå först 6,000 r:dr till slottets underhåll och vidlyftiga reparationers bekostande,— dessutom till underhållet af parken och aflöning tili sådana tjenstemän, som i och för slottet äro använde. Återstoden, utgörande omkring 2g,000 r:dr, är hvad summan för läroverket egentligen utgör. Då nu härtill lägges, alt omkostnaderna hafva, under loppet af 10 till i5 år, ömsom Öfverstigit och ömsom understigit det årliga anslaget af 36,000 r:dr, likväl så, att besparingarna på det hela öfverstiga hvad utöfver det årliga anslaget alla de andra åren blifvit reqvireradt, sä är mycket säkert, att kostnaden för academien och egentliga läroverket komme att understiga 3o,ooo r:dr.
Konungens, Desi Gemäls och Bens flyttning ur Riket, hwaraf äfwe» upläsningen nyst war begynd, »är En Den 8 December.' szr En Deputation anmäldes och infördes ifrän der Wällofl. Borgare» Ständer ansörd af Zullmägkigcn för Norrköpim;s Stav Herr Bruks Patronen Ll-erstsin, hwilken förmälre att Borgare e Smidet, likasom Rid» dersikapet och Adeln bifallit Stats»Utstottets Betän» kande, rörande underhållet för f. d. Konungen och Hans Famille, samt likaledes enhälligt och till alla delar gifwit sitt bifall til! Konungens nådiga proposition om Högbemälde Konungs, Dcsi Gemals och Barns flyttning ur Rike!. Depulationen afträdde pä wänlig! sätt mbeled» sagad. Derefter företogs a nyo och fortsattes oafbrurit läsningen af oswanberörde. K ongl. Majus nådiga proposition till Riksens Ständer, rö, rande f. d. Konungens, Desi Gemals och Barns flyttning utur R ket. Gifwen Stockholms Slott den 8 December 18O-. Da Kongl. Mant uti D^si nådiga proposition as den Z Medus Augusti kallade Riksens Ständers upmärks'mhet pä nödwänoigheken att bestämma en wisi underhallssnmma för f. d. Konungen, Desi Gemål och " närmaste Brostarfwinqar, förekom Kongl. Maj:t Riksens Ständer, att omständrghcttrnc icke dämedgäswo, att meddela dtt underdäniga yttrande Hemliga Utflkortet uppg Kongl. Majus gjorde förfrågan afgjfwit, rörande sä wäl tiden t«k f. d. Konungens och Desi Fa» milles 5Z2 Den 8 Decenrbcr. milles flyttning utur Riket, som det land, hwilkct till framtida »vistelse ort borde för Deni bestämmas.
Fi.11: deli sk1.111 v: ir (let hestiimclt, att hemmet, d; i 114. clen hon redan vid S Krs Ader skulle s i k l n s f.14~1 t,iden ndgon. Den11: t s1~ilsmass;: c frdn h e m ~ n e t rind \ - elis dock genom fnclerns iifverflyttni~lg till Knopio, c1ii.r kan ijl ?pn; .rde en Lomullsvnrnsvenska fliclrslrolu. I~anclel, och ilea li.ll,i~. Minn: ~ sattes i tlii.1- \ 7~1-i1nCle Hiir i cle~m: ~. lilla stnd hiigt nppe i linsk: ~ hYgtlei: .n; ~ fiirfiot llennes f6rstn ungdom, och d;., eftes s l n t d skolgfing, fo~: tf: tra.ude hennes hfig f61. stniliei. ~ ' m likn - stiir ' k, beslijt Ilon s o ~ n s; °I m h g a anc1.1.n att vlilja den Bana, hvilken dd fiir tidell vni. deh entln, snin stod clen. stnclerade kviiintzn iippen, .niimligen liirxrinnnn s. Hon 181-1-tnttde nu ..; SJISK? viil. 1. !J iirs dltler hemmet, fi-ir utt genoingii seminariet .i Jyriiskylii, den 1illt.1 staden midt i Finland) &gt; ' (Keski Snomi), so111 tlen kallas. Vn1: 11i och entnsinstisk till sin nat w, tog h.on sin, son1 l ~ o n troclcle, hlikanrlc lifsn ppgift djnpt n l l v d i g t.
Bland dem finnes nemi. en, som aldrig besökt tjenstemannabanan, en, som lemnat densamma i och förlagarbetet, och en, som är i full utöfning af innehafvande tjenst. Med ett ord, de äro alla i olika förhållanden; men jag vill ej, örn icke någon annan yrkar det, begära, att någon skillnad i detta fall dem emellan göres, blott pensionen uppsättes till det belopp, reservationen innehåller. Af dessa nu uppgifna anledningar anhåller jag om återremiss af utlåt, och att mina anmärkningar må densamma åtfölja till Utsk. Hr Rothlieb, Axel Fredr., uppläste följande: Sedan Hr Presidenten Frih. Fock, för dess långa förtjenstfulla tjenstcbana såsom landshöfding, efter afskedstagande kommit i åtnjutande af den pension, som R. St. vid 1818 års riksdag, under då fastställda vilkor, bestämt för landshöfdingar med indelt lön (då de lemna tjensten) i likhet med statssecreterarelönerna, och då R. St. vid sistförflutna riksdag beviljat löneförhöjning för statssecreterare, utan att förklara, det lands höfdin gepensioner na ej derföre finge höjas öfver hvad R. St. vid 1818 års riksdag bestämt; så anser jag det vara obestridligt, att Frih. Fock bör från dess afskedstagande vara i åtnjutande af en lika pension som den lön, hvilken vid sista riksdag anslogs för en statssecreterare. I öfrigt förenar jag mig med de ledamöter af StatsUtsk., hvilka i denna fråga afgifvit sin reservation och funnit Hr Presidenten Frih. Focks pensionsrätt vara ostridig till lika belopp med en nuvarande statssecreterares lön. Jag anhåller om återremiss, på det ett, i min tanka, begånget misstag må kunna rättas; och med åberopande af ett annat skäl yrkar jag återremiss af StatsUtsk:s utlåt., i anledn. af K. M:s nåd propos. om pensioner för generalspersoner, som StatsUtsk. afslagit. Jag hade trott, att Utsk. bort mera fästa sig vid den K. proposm, än som skett.
Hvad sålunda blifvit anfördt hnr Utskottet tagit i öfvervägande; och då Utskottet sökt att helt och hållet fråntaga berörde akt egenskapen af straff, kan icke Utskottet biträda den åsigt, att en erinran om ifrågaställda kyrkliga påföljd bör i verldsliga domen inflyta, och således än mindre den, att påföljden bör uttryckligen ådömas. Kyrkoplikten har till sin ursprungliga betydelse ej varit annat, än en frivillig handling; men, på sätt Utskottet förut nämnt, öfvergick den till straff ifrån den tid då den blef föremål för tvång och verldsliga domares åläggande; och det är fara värdt att så äfven kunde inträffa med oftanämndé akt, derest man började med blott en sådan erinran, som blifvit föreslagen. Den är äfven obehöflig, så vidt den afser den dömdes skyldighet att på kallelse infinna sig hos sin själasörjare. Innan han på föreskrifvet sätt försonat sig med kvrkan, får han icke komma i åtnjutande af den heliga Nattvarden; och derifrån kan han ej opåtalt längre tid sig afhålla. I denna händelse meddelas redan i Kyrko-Lageos 10:de och Utte Kap. sådana föreskrifter, som sälla själasörjaren i stånd att emot den dömdes trots använda de medel, som med vår kyrkliga ordning liro förenliga. Om således Utskottet ej kan medgifva att några föreskrifter i omförmälte syltning i författningen inflyta, erkänner dock Utskottet nödvändigheten för vederbörande själasörjare att varda skyndsamligen underrättade om dem af deras församlingsboer, som blifvit dömde för brott, hvilka utestänga från Nattvarden lills de i föreslagen ordning försonat sig med kyrkan; och följaktligen att föreskrifter derom meddelas.
För att ens kunna antyda den riktning, i hvilken reformer inom äktenskapslagstiftningen vore önskvärda, fordras först och främst att öfverskåda de bestämmelser, som gälla enligt nu rådande lag. Dessa bestämmelser angående hustruns rättsliga ställning inom äktenskapet sönderfalla af sig själft i tre kategorier: de ekonomiska, de som röra hennes ställning till barnen, och sist lagstiftningen angående separation och skilsmessa. Som en röd tråd genom det hela går frågan om hustruns omyndighet. Inom de tre skandinaviska landen är äktenskapslagstiftningen till det väsentliga tämligen enahanda. Teoretiskt stå man och hustru inom boet som meddelegare; men denna teoretiska » likhet inför lag » är blott en blå dunst, är knappast gifven, förrän den genast upphäfves af de praktiska detalj bestämmelserna. I allt som gäller den ekonomiska dispositionsrätten har mannen ett förkrossande öfvertag. För också hustrun med sig en aldrig så stor förmögenhet, blir det dock mannen, som praktiskt besitter den. Lagligen kan hustrun ej sälja något, ej köpa, ej pantsätta, ej låna. Mannen ensam förfogar öfver allt hennes så som öfver allt sitt, och hon står hjälpoch maktlös inför själft det vanvettigaste slöseri, den mest ruinerande förskingring. I Sverige medgifver visserligen lagen som en motvikt häremot s. k. boskillnad, men de skyddsbestämmelser, som förknippas med denna, visa sig i praktiken oftast så ogenomförbara, att en gift kvinna sällan ens önskar dem. Enligt svensk och norsk lag — det är sannt — skall hustrun disponera öfver hvad hon själf förvärfvar. Detta medgifvande ställer sig dock så ologiskt inför andan i rättsförhållandena i sin helhet, att det som en ny klut på det gamla klädet endast kommer förargelse åstad. Förvärfvar hon alltså något själf genom sitt eget arbete — ja, bevars, hon kan skänka bort sina penningar, eller, kanske så gärna, kasta dem i sjön; hon kan också använda dem till inköp! Men om hon köper, då är den förvärfvade varan ej hennes, utan ingår i gemensamhetsboet, och därmed intiäder ock mannens dispositionsrätt öfver densamma. läDgre En gift musiklärarinna, för att nu taga ett exempel, skaffar sig utväg att af sina små besparingar sent omsider köpa sig ett nytt instrument.