Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skänker dessa uppoffringar min stora högaktning, och om jag kunde bevisa stadens innevånare min tacksamhet härför, så skulle jag ej ett ögonblick tveka att göra det; men jag kan icke finna, att dessa uppoffringar innebära något tvång att gifva penningar för dem, som icke hafva några sådane att gifva. Man har 'äfven anfört att trafiken på sednaste tiden ökats så betydligt, att det af detta skäl vore nödvändigt att gifva förökadt anslag. Ja, det är visserligen sannt, att den ökade trafiken kräfver planens uppgörande i större skala nu, än för 15 år sedan; men härmed är icke bevisadt, att det ju icke möjligen skulle kunna låta sig göra att provisoriskt anordna en bangård på Norrmalm sålunda, att den kan blifva tjenlig, till dess stambanan blir färdig. Ett skäl, som till mig talat temligen starkt, har varit det af Grefve Posse anförda, nemligen att det skulle vara en misshushållning att icke expropriera den s. k. Dergfalkska egendomen, belägen i midten af den utstakade jernvägsplanen, och att denna egendom sannolikt om ett eller annat år skulle komma att betydligt stiga i värde, hvadan man genom ett uppskof skulle onödigtvis bortkasta penningar. Men samme talare har äfven anmärkt, att redan för expropriationer, som befunnits oundgängligen nödvändiga, penningar kunnat förskottsvis tagas af byggnadsmedlen. Om nu den ifrågavarande expropriationen är så ytterst nödvändig, att den hvarken kan eller bör uppskjutas, så förefaller det mig icke omöjligt, att äfven härtill medel skulle kunna förskjutas af byggnadsfonden, helst jag icke kan finna, att vid ifrågav:de sammanbindningsbanas anläggande en så ofantlig skyndsamhet är af nöden.
I afseende på de uti sjunde, åttonde och nionde punkterna omförmälda förslagen, har Utskottet, i Memorialen N:ris 86, 89 och 99, i öfverensstämmelse med dess yttrande i Memorialet N:o 68, sid. 9, och, angående de uti 10—19 punkterna gjorda, dels i Memorialet N:o 68, sid. 8 och 9, dels i Memorialen N:ris 76 och 98, äfvenledes erinrat, det de icke till nästa Ständer måtte öfverlemnas för annan händelse, än alt det i Memorialet N:o 68 afgifua förslag , i det skick det vid denna Riksdag erhållit, af Riksens Ständer eller af Konungen blifvit förkasladt. Dessa Utskottets erinringar hafva icke varit föremål för någon, Utskottet meddelad, anmärkning. De torde således få anses, såsom af Riksens Ständer godkända. Om det i den sjette punkten här ofvan nämnda förslaget har ingen dylik erinran af Utskottet blifvit gjord. Men för - 6 Constitutions-Utskottets Memorial_, JS:o 11g. hållandet med della förslag är enahanda, som med det i första punkten omförmälda, så vida, att den deruti innehållna ändring redan är verkstäld, i Memorialet J\7:o 68; och Ulskottet förmodar, det Riksens Sländer, i följd häraf, tillåla, det dessa likartade fall behandlas på lika sätt.
Oaktadt det intryck, som hvarje sann och längre än för dagen tänkande fosterlandsvän måste erfara vid inhemtandet af hvad den K. propos-.n jemte tily åtföljande bilagor, ronde Landtoch Sjöförsvaret innehåller, är af olikartad beskaffenhet, sammanstämmer det dock uti en punkt, nemi. att vara högst sorgligt. Hvad Landtförsvaret och dermed förenade utgifter angår, har jag ansett mig böra kasta en återblick på det framfarna för att rätt kunna bedömma det närvar. Förändrade förhållanden hafva visserligen, tid efter annan, framkallat förändringar i försvarsväsendet. Men dels hafva inskränkta åsigter, dels ögonblickets tycken och'enskilda intressen i behand - lingen af de härmed gemenskap egande frågor framalslrat den principlöshet och brist på ändamålsenlighet, som till föga allmän och enskild belåtenhet, förenämnde samhällsangelägenheter för närvar, förete. Personer finnas likväl, jag vågar säga, tyvärr, till och med af del s. k. facket, hvilka, antingen af obekantskap med ämnet eller af främmande, sanningen undertryckande bevekelsegrnnder, yttra motsatta åsigter med mig och finna tvärtom plan i allt, försvarssystemet förträffligt samt utvecklingen deraf i förhållande till rikets behof och tillgångar, motsvara alla billiga önskningar. Ej längre än sedan vid 1840 års riksdag — den enda riksdag pä sednare tiden, då såväl R. St., som dess SiatsUtsk., med sällspordt allvar tycktes laga försvarsfrågan om händer och hvarvid StatsUtsk. i betänk. N:o 44 på följande sätt oförslälldt framförde sina åsigter med anledn. af K. M:s så väl framfarna som dåvar. nåd. propos:r om förökade anslag till Landtförsvaret nemi.: ”1 betraktande såväl af rikets tillgångar, som af försvarsverkets ändamål, att ”med minsta möjliga upoffring, med bästa verkan befordra rikets ”säkerhet, har Utsk. antagit den mening, att rikets försvarsverk, ”för att motsvara sin bestämmelse, påkallar flera betydliga förändringar, och att desse icke befordras genom städse beviljade nya ”anslag, för att användas i en riktning, om hvars ändamålsenligdel R.
Ijod enffitbe anfeö efter beffaffenljeteit od) beråd göromål, utan kinber af bett benämning, font be i uppgiften erhållit. ©fulle lifiväl någon af ©tatend (Sntbetd Glttbra b:o .. „ l: — £rebje b:o „ —: 24. 0tut Glttbra b:o .. „ l: 24. äSeroillningé^örorbntng issa. 35 Xrebje ©lafien i&co 9t:br —: 24. ftjerbe b:o „ —: 12. genite b:o „ —: 4. ©tnibeöförfäljare, bofatte ocb jlabigt ivijtanbe på »if? ort, i Siva ©tafier: ftörfla ©tabell ... 33:CO 9J:br 3: — ?(nbva b:o „ 2: 24. 9(nbre, af SBruföegare titt fjanbelörefor meb jernfmiben antagne ocb iveberbövligett förpa^abe perfoiter, t Siva Staf er: ftörfta (Slafieit 33:co 9i:br 10: — Olibra b:o .. , 5: — Sefie fijlnämnbe (fola berjemte, titt fäferbet för afgiftend erlägganbe, iafttaga t)ioab röranbe .fjäftfjanblare är förejlrifivet. Sräbgärbötitäftarc, lifa meb beni i ©täbevne, § 10. 2:0 9tebannämnbe perfotter pä (anbet erlägga afgift titt följanbe beftämba belopp, nemligen: SBetjeittcr, Sågare, Äuffar, Safejcr od> Saffeltätfare m. fl., lifa meb betil i ©täbertte, § 40. ä3iljarb @e anmärFnittgen för Snfpectorer, $rälfe
För att i möjliga - 378 Den 31 Juli. ste måtto bespara tid, och då Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig icke kunna göra andra propos:r än antingen till bifall eller till återremiss; så kommer hvarken afslag eller förändring att i allmänhet ega rum vid denna föredragning. När såsom jag förmodar, återremiss nu blifver i vissa väsendlliga delar af R. o. Ad. beslutad; sä skulle följden blifva, när saken till Ståndet återkommer, att samma kamp måtte förnyas. Jag vågar derföre vördsamt underställa R. o. Ad., om man ej till dessa öfverläggniugars säkerhet kunde vidtaga den utvägen att betänk, väl punktvis genomginges, men att öfverläggningen derom mätte börjas med 3:<ije och 20:de punkterne, samt att om dessa varda af R. o. Ad. återremitterade, betänk, må i sin helhet till Lisk. återförvisas, äfven om en eller annan punkt skulle vid den påföljande granskningen ulan anmärkn. förbigås. Hvarje ledamot vare likväl förbehållet, att under skärskådandet af någon viss punkt tillika yttra sig öfver andra som dermed sammanhänga. Visar det sig vid dessa 2-.ne väsendlliga punkter, att Utsk:s mening är den rådande så blifver den naturliga följden deraf, att de dermed sammanhängande också bifallas. Skulle åter en motsatt mening blifva rådande, sä blifver följden den, att man vål genomgår hvarje serskild punkt för sig och dervid gör sina anmärkmr men att man deröfver ej fattar beslut, ulan låter allt det öfriga med hufvudsaken återgå till Htsk. Derigenom äfventyrar man ej heller att genom något på förhand fattadt beslut möjligen inskränka den frihet, man möjligen ville hafva vid behandlingen af en påföljande puukt.
En tämligen stor park, som omgifver denna, är om somrarne en kär tillflyktsort för sjuklingarne, då bäras de små sängarne ut i det gröna, och under de höga träden eller ett skyddande tält få barnen där inandas den stärkande, friska luften och lyssna till småfåglarnes kvitter. Under vintern åter, kommer julen med sin julfest, sin julgran och sina små gåfvor af hvarjehanda slag. En annan festdag bereder en familj i Stockholm också årligen de små, då föräldrarne till minne af en afliden sjuttonårig dotters födelsedag, särskildt låta undfägna dem med hvarjehanda godsaker. De talrika ansökningar om inträde å vårdanstalten, hvilka af bristande utrymme måste afslås, ha under årens lopp gjort en tidsenligare byggnad för denna allt mera behöflig, och kraftiga initiativ för åstadkommande af en sådan ha också tagits. Så har man t. ex. redan 1891 lyckats af Stockholms kommun erhålla en kostnadsfri byggnadstomt. Vidare ha betydande penningegåfvor ingått till byggnadsfonden. Så inbragte den bazar, som under h. k. h. kronprinsessan Viktorias beskydd, anordnades mot slutet af 1893 en summa af icke mindre än 36,667 kronor. Vidare har ett belopp af 21,366 kronor, som insamlats bland medlemmar af Stockholms samhälle för att befästa minnet af danska kronprinsparets silfverbröllop, enligt de höga makarnes önskan öfverlämnats till sjukhuset för erhållande af friplatser. Från den framstående barnläkaren, professor Abelins sterbhus, äfvensom i testamente efter aflidue kapten Grondré ha ock betydande summor blifvit skänkta åt anstalten, hvarför man har skäl att hoppas, det man inom en icke allt för långt aflägsen framtid skall få se en utvidgad och bättre byggnad resa sig till förmån för de små värnlösa sjuklingarne. Förbi vi gledo. Med den fina handen, som brynts af sol vid åra och vid skot, du vinkade » god morgon » ifrån stranden, — i dessa rader tag min hälsning mot! Hvad namn du bär jag aldrig någon frågat en drömsyn var du, skapt af morgonljus. Att återse dig har jag aldrig vågat, men böljan sjunger om dig i sitt brus.
Ad. ansåg spanmålen böra beräknas till 5 r:dr 24 sk. b:co tunnan. Ropades äfven ja och nej. Då Hr Frih. o. Landtm, ej af svaren kunnat utröna pluralitetens mening, hemställde han ånyo, om R. o. Ad. Ben 8 Augusti f. m. behagade bifalla StntsUtsk:s förslag, att spanmålen beräknas till 6 r:dr tunnan. I anleda af de bära lemnade svar, förklarade Hr -Frih. o. Landtm, att lian trott sig finna, det sistnämnda propos. blifvit af R. o. Ad. med ja besvarad. Frih Cederström begärde votering. Då nu voter:s-propos:n skulle framställas, hemställde Hr Frih. o Landtm., om icke Ståndet vilie anse, att det beslut, som nu fattades, borde komma alt gälla i afseende å priset på all spanrnål, som beräknas under statsverkets inkomster. Bifölls. Upplästes till justering följande voter:s-proposition: Den som bifaller StatsUtsk:s förslag, att spanmålen vid beräkningen af statsverkets inkomster uppföres till 6 r:dl‘ b:co tunnan, voterar . ■ >a’ den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, uppföres ofvannämnda spanrnål till 5 r:dr sk. b:co tunnan, Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: Jag hade trott, att det nu blott var fråga om Kronans behållna spanrnål , hvilken tydligen borde skiljas från sådan spanrnål, som är disponerad och skall utgå till s. k. stater och indelningar. Om så är, torde man i proposln böra upptaga Kronans behållna spanrnål. Hr von Hartmansdorff: Jag hör af den siste talarens sista yttrande, att han något misstagit sig om meningen. Denna beräkning är endast gjord såsom en grund, hvarefter Kronans inkomster skola beräknas, men har intet att göra med spanmålen under Ion för de personer* som få sina qvartal från statsverket. Uppå derefter framställd propos. blef voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd.
Direction, och att ej allenast äldre formulairer för Räkenskapertte, utan äfven det, som åtföljde R. i tis underdåniga Skrifvelse af den 30 September 1823» och hvilket, jemlikt Seraphimer-Ordens Gillets» i anledning äf R. Stis Revisorers anmärkningar, Ubder dett 6 Februarii 1826, afgifna underdåniga yttrande» blifvit till allmän efterrättelse Vederbörande meddeladt, föreskrifvil och medgifvit ett sådan gemensam redovisning, ehuru, den uppå R. Stis underdåniga hemställan grundade didra punkten i Kongl. Kungörelsen» den lo Mars 1824 uttryckligen stadgar, att denna afgiFt skall hållas alldeles skiljd från Hospitalens äldre fonder» hvilket synes förutsätta ett alldeles skiljd redovisning. Ehuru alltså de här uppgifne svårigheter ttiött för en noggrann öfversigt af ämnet, hafva B. St. likväl funnit» att, då medeltalet af veneriskt sjuka, enligt Sundhets-Collegii uppgifter, åren 1824* iö?5 °ch 1826, uppgått till 3,315» samt detta antal» enligt hvad så väl af E. K. Mits Nådiga Proposition, som SundhetsCollegii Berättelser inhemtas, år 1827 undergått endast en obetydlig minskning, fortfarande kraftiga anstalter för Utrotande af denna sjukdom ännu äro af nöden» och att följaktligen den vid sista Riksdag i sådant ändamål beviljade afgift bör fortfarande utgå. bihang t, A. S:s Prof. tottie Smmh a Bandi j Haft. 3c) 3o6 Exp. TJtsJs. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 299 pastoratet, då den andra församlingen disponerar sina för ändamålet afsedda medel på annat håll, lill enskildt gagn, hvilket svårligen lärer kunna försvaras såsom rätt.
Majit följaktligen icke är förhindrad att i dessa ämnen utgifva särskilda förändrade författningar; samt konseqvenserna af Rikets Ständers vid denna riksdag fattade beslut i näringsrätten utan tvifvel just komma att framkalla sådana, gäller iorenämnda skal äfven för uteslutande ur allmänna lagen af föreskrifter hörande till denna sednare klass. Hvad nu först angår 2:dra Kap. Handelsbaden om stapelstäders och uppstäders handel; så liar detsamma förlorat all praktisk betydelse, sedan 2, 13 och 14 §§:ne i 1846 års Handels-ordning bestämt rättigheten alt handla och ali reda i skepp ulan allt afseende å någon skilnad emellan stapelstadsoch uppstadsborgare. Om burskap ej vidare blir vilkor för närings utöfvande, stå de §§ af 3:dje Kap. Handelsbaden, hvida handla om huru burskap vinnas må oell huru befrielse derifrån kan erhållas, icke i det sammanhang med näringslagsliftningen, att de kunna utgöra hinder för densatnma. Burskapet, såsom särskild institution, lärer emellertid behöfva tillsvidare qvarstå i anseende till dess betydelse såväl för vissa eganderätts-förhållanden, som i politiskt hänseende. Städernas burskapsegande invånare såsom korporation betraktad, eller borgerskapet, är icke allenast af Staten tillförsäkrad nyttjanderatlen till betydliga ål städerna anslagna donationsjordar, utan områder äfven med full eganderält af enskilda personer skänkta eller af korporationen eljest förvärlvade såväl fastigheter som kapitaler. Inrättningar, sådana sorn gubbhus, enkehus m. m., äro med bidrag af enskilda personer stiftade uteslutande lill de burskapsegande stadsinnevånarnes begagnande eller förmån. Burskapets förvärfvande är vilkoret för att komma i åtnjutande af de fördelar, sorn härflyta af olvanberörda egendom och inrättningar, likasom befrielsen från burskapet är för den, som en gång sådant förvärfva!, enda sältet alt blifva fri från den tunga, som kan vara en följd af de uteslutande borgerliga institutionernas uppehållande. Med hänsyn till dessa förhållanden är också genom Kongl.
Men i följd af nyssnämnda Kongl. Kungörelse och den sedermera utfärdade Kongl. Förordningen den 23 Februari 1842, enligt hvilken sågningsrätten fritogs från begränsning till visst årligt belopp, har den mening nog allmänt vunnit insteg, att hvad lagen i 20 kapitlet 4 § Byggninga-Balken samt författningarne i öfrigt stadga till inskränkning af friheten att anlägga sågverk, icke mera skulle vara gällande, utom i afseende på bestämmandet af rättighet till vattens begagnande såsom drifkraft. Denna mening är likväl origtig, enir åberopade kungörelse och förordning gälla allenast för beskattningssättet, men icke för anläggningen, i afseende hvarpå äldre lagrum och författningar icke äro upphäfda. Men dessa hafva förlorat sin förra betydenhet och böra undanrödjas. För öfrigt angår nu förevarande fråga borttagande af de räntor, hvilka, åsätta före år 1830 eller sedermera påförda till följd af Kongl. Cirkulärbrefvet den 19 Mars 1831, utgå endast för en del verk. Jag torde ej behöfva särskildt utveckla förhållandet med dessa räntor, utan få antaga, att, om de vigtigare räntorna för mjölqvarnar komma att försvinna, hinder för sågräntornas upphörande icke skall möta. Om Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Om ändring af sättet och vilkoreu för anläggning och begagnande af mjöloch sågqvarnar, skall jag hafva äran framlägga en särskild motion, och går nu att behandla sjelfva beskattningsfrågan. Att dessa verk rätteligen äro att anse såsom fabriksinrättningar, och att de räntor, hvilka deraf utgå, icke hafva och icke kunna hafva den egenskap af orubblighet, som tillkommer grundskatt, det är af Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 19 Juli 1854, N.o 76, på öfvertygande sätt framhållet. Jag behöfver derföre icke ytterligare bevisa denna omständighet, hvilken dessutom, hvad sågqvarnar beträffar, redan är i lagstiftningen erkänd. Men vissa betänkligheter möta för borttagande af ifrågavarande räntor, och dessa, så vidt de äro mig bekanta, skall jag söka att vederlägga.
Skrifvelse N:o 133. underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte täckas hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig framställning derom, att, i händelse sökanden icke inom den tid, som, enligt läkare-betyget, ansåges erforderlig för att kunna med större visshet bedöma sjukdomens utgång, blefve så återställd till helsan, att han kunde åter inträda i utöfning af embetet, samt af sådan anledning funne sig nödsakad alt efter samma lids förlopp anhålla om Nådigt afsked derifrån, sökanden måtte beviljas rätt till erhållande af pension å Allmänna Indragnings-staten till det belopp, som i allmänhet Justitie-råd vid afskedstagande förunnades; varande uti ofvanberörde läkare-betyg vitsordadt, att Justitie-rådet Roy varit besvärad af en genom ansträngdt arbete och stillasittande lefnadssätt ådragen kongestion åt hufvudet; att under den hittills åtnjutna tjenstledigheten, i förening med lämplig medicinsk och dietisk behandling, tillståndet väl betydligt förbättrats, men att ännu ej vore möjligt att ens med någon större sannolikhet afgöra, om och när Justitie-rådet Roy kunde åter återtaga utöfningen af sitt embete, samt att, då, såsom ytterligare verksamt medel för återställandet, borde begagnas någon helsobrunn och derför gynnande årstid måste afvaklas, tiden för Justitie-rådets möjliga tjenstbarhet icke kunde antagas inträffa förr än efter medlet af nästa sommar. Med afseende å de härvid förekommande omständigheter, att Justitie-rådet Roy, hvilken är född 1802 och i Statens tjenst inträdde år 1822 samt år 1855 utnämndes till sitt nu innehafvande embete, befinner sig, efter en ansträngande och gagnelig verksamhet i flera särskilda Domare-befattningar, i den ekonomiska ställning, att han, enligt hvad kändt är, saknar enskilda tillgångar för sin och sin hustrus framtida bergning, ansåg Herr Justitie-Stats-ministern, som derjemte fann det vara för ärendenas jemna gång i Högsta Domstolen af största vigt, att
M 297, angående förvaltningen X>ch vården af Kongl, lustslotten Drottningholm och Svartsjö. (1. A.) Förenämnde Utlåtande, deri, med anledning af en hos Bonde-ståndet af Erik Carlsson från Stockholms län vackt motion, Stats-utskottet tillstyrkt underdånig framställning hos Kongl. Majit, i fråga om vårdandet af den vid Svartsjö lustslott befintliga park, och hvilket utlåtande blifvit af Bonde-ståndet bifallet, men af Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet afslaget, har från Borgare-ståndet till Utskottet återremitterats, på grund af följande deremot förekomne anmärkningar: att, då motionärens uppgifter angående det förfallna skick, hvaruti Svartsjö slott och park sig befunne, icke blifvit med tillförlitliga bevis styrkte och Utskottet ej heller derom egt säker kännedom, den väckta motionen bordt, i sitt outredda skick, afstyrkas; att, derest en underdånig framställning i ämnet skulle ega rum, densamma borde afse återställandet ej mindre af slottet än parken; att den föreslagna skrifvelsen syntes desto mindre behöflig, som med säkerhet kunde emotses, att, efter fullbordade reparationer å Drottningholms slott, Kongl. Majit icke torde underlåta att fästa Sin nådiga uppmärksamhet å hvad i sådant afseende må finnas för Svartsjö slott med tillhörigheter vara erforderligt; samt slutligen att Utskottet borde för ärendets fullständiga utredning söka förskaffa sig nödiga upplysningar. J . I anledning häraf får Utskottet anmäla, att, med afseende å riksdagens sannolikt snart förestående slut, Utskottet icke är i tillfälle att gå i författning om anskaffande af de upplysningar, hvilka, för ärendets närmare utredning, inom Borgare-ståndet ansetts erforderliga; vid hvilket förhållande och då Utskottets i utlåtandet 297 gjorda tillstyrkande blifvit af tvänne Riksstånd afslaget, Utskottet trott sig böra hemställa, att frågan om aflåtandet af den föreslagna underdåniga skrifvelsen må Bih. till R. St.
Dea 14 April. 417 som Gr. Björnstjerna uttalat, då jag anser att hvad han i (å ord yttrat, bör vara af vigt för en hvar. Han har nemi. påpekat det politiska förhållandet, — och visat alt Gottland hädanefter bör med blidare ögon betraktas än som hittills skett; och med afseende härå får jag, i motsats till Gr. Mörner, uttala den åsigt, att just genom att hjelpa Gottlänningarne, fäster man bandet dem emellan och moderlandet så mycket starkare. Hvad beträffar sjelfva hufvudsaken anser jag, på de af Gr. Björnstjerna och Hr af Dalström anförda skäl, alt mom. 1, 2 och 3 kunna bifallas, men har för min del ingenting emot att det 4:de återremitteras, så alt Utsk. får pröfva de anmärkn:r, som mot detta mom. blifvit gjorda; anhållandes jagderföre att serskild propos. malte framställas på hvarje mom. så att, då ingen ledamot talat emot hufvudfrågan, som förekommer i l:a morn., den saken åtminstone måtte bli afgjord och bifallen. För min del hoppas jag äfven att detta måtte bli förhållandet med momme 2 och 3. Frih. Palmstjerna: Alla de föreg:de punkterne i detta betänk. hafva antingen blifvit bifallna, återremitterade eller afslagne, men intet serskildt mom. i någon viss punkt för sig behandladt, och jag inser icke skälet hvarföre annorlunda skulle förfaras med denna 31 punkt, och de deri förekommande mom:r. Den grundsats, som i delta afseende är följd, hvilar naturligtvis derpå, att det icke gerna är möjligt, att under öfverläggningarne inom RikStm kunna med säkerhet inse det sammanhang, som hvarje serskildt mom. kan hafva till andra mom. eller punkter i ett så vidlyftigt betänk, som detta. Det är ganska lätt att förbise ett sådant saraband, och detta är ett skäl för mig att yrka, att äfven vid denna punkt iakttages samma förfarande, som vid de föregående, på det att sambandet ej må rubbas.