Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rutberg’, att någon underdånig Skrifvelse icke vore af nöden, då frågans afgörande ändock kunde förväntas, och man, under väntningstiden, icke saknade Myndighet i Stockholm, som kan låta meddela handräckning i utsökningsmål; vid sjette -punkten: a) af Herr Hjerta', att Utskottet visat en viss likgiltighet för det från allmänna rättegångs-ordningen afvikande ransakningssätt, som Utskottet ansett Police-magtens bestämmelse medgifva, och icke anfört den lagliga grund, hvarpå afvikelsen må hvila; att såsom sidan grund icke kunde antagas Kongl. Majlis Nådiga Bref om Police-domstolars inrättande, med flere dylika Författningar, enär dessa, tillkomne i annan form än Rikets Lagar, endast äro ordnings-anstalter, som ingalunda få LogXJtikottels Utlåtande N',o 163 17 afvika frän antagna rättsformer; och att, om än ett sl kalladt inqvisitorisk! rättegångssätt kunde eller borde vid Police Kamrarne bibehållas, det samina likväl mäste, så vidt ska kan, bringas i öfverensstämmelse med de allmänna begreppen om säkerhet och frihet; och b) af Herr Professor Geijer: att man, vid betraktande af de häktades stigande antal, samt orättvisan, svårigheten och äfven vådan för samhället af långvarigt häktande, der det står alt undvika, måste erkänna, att Justitia - Ombudsmannens förslag i denna punkt skulle lända till båtnad för det allmänna och förminska enskildt lidande; att ämnet vore af stor och nästan vådlig vigt, i anseende till en dagligen tillväxande pöbel — ett i fäderneslandet förut okändt ondt, som Författningarna i senare tider snarare ökat än minskat; samt alt man icke alltid borde för formaliteter upphäfva väsendtlighet©!; rid åttonde punkten • af J. J. Rutberg: att, då Kongl. Maj:ts nådiga Utslag, af den 26 Augusti 1772, å Allmogens i Härjeådalen ansökning, innefattajde en lagförklaring, som nu ej skulle kunna utan Rikets Ständers bifall utlärdas, detta Ut Bih, till Rilt-St.
Vidare finnes en stor del af befolkningen, som f. n. åtnjuter be frielse från denna beskattning, såsom gemenskapen af arméen och flottan, backstugu-sittare, studenter, innevånarne i Särna och Idre, m. fl. För dessa skulle icke blott skattefriheten komma att försvinna, utan de komme äfven att drabbas af en högre bekattning än den, som förut varit gällande. Vid 1823 års riksdag, då det ifrågasattes att upphäfva dessa undantag, uppväckte endast tanken på en sådan åtgärd ett så allmänt missnöje, alt hela saken mäste öfvergifvas. Det torde då vara skäl att gå med någon varsamhet tillväga, och ehuru Utsk:t härvid gått en annan väg, än den jag för min del skulle ansett vara den mest lämpliga, för att åstadkomma en jemkning, vill jag dock biträda dess förslag, på det mau icke måtte af den qvinliga delen af befolkningen i landet söka uttaga ersättning för hvad man nyligen gifvit qvarnegarue till skänks. Jag förenar mig således med dem, som yrka bifall till Utsk:ts förslag. Frih. von Schulzenheim, David: Det synes mig vara klart och tydligt, att när personliga afgifter skola påläggas, de böra utgå efter en bred basis och göras så låga som möjligt. Utsk4 har nu föreslagit bibehållande af denna skatt, men tillika tvenne förändringar dervid, nemi. dels borttagande af andra undantag än för styrkt fattigdom, dels en nedsättning till hälften för qvinna. Att för qvinnan bör göras något undantag, synes mig ganska naturligt, men äfven för henne vore jag färdig att bibehålla skatten vid det förutvarande beloppet af 40 öre, såvida den skamliga och nesliga rubriken af »kurhusafgift» kunde borttagas från alla Svenska qvinnors debetsedlar. — En talare har sagt, att Svenska folket gerna betalar mantalspenningarne, derföre att det är förtroget med denna gamla afgift, och såsom bevis härpå har han anfört, att man ordspråksvis säger, att det, som är dugtigt, »står i mantal;» men detta ordspråk har en helt annan härledning, nemi. att skatterna utgingo »eptir mantalir», d. v. s. efter vapenföra mäns antal.
Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloft. Ridderskapet och Adeln täcktes för öfrigt en 2 Januarii, II ej ogunstigt upaga dessa mina välmenta an. märkningar, dder af intet annat äro motiverade än nit fövaraktigheten af denna präktiga byggnad. Begärdes i bordet. Företogs 11 pröfning Stafs-Utskottets den 24 sistledne december aflåtne samt den 30 i samma månapå bordet lagde Utlåtande uppå Kongl. Maj »nådiga Remiss, angående Utredningsmänneni aflidne Regerings - Rådet von Schevens Stbhus ansökning om utbekommande af en fo'an hos Statsverket. Herr J/kenskild, Carl Fredric: Då Kongl. Maj;ts uppRiksens Ständers underdåniga tillstyrkande, 1812 utgifne nådiga Författning, angående * Prescriptions_tid, inom hvilken de af enpta hos Statsverket ägande fordringar br bevakas, derjemte inedgifver, att sådane foingar kunna sedermera hos Riksens Stänc anmälas , för att till deras pröfning må nställas, huruvida de vilja sådana fordringaiill betalning åter göra gällande , 1 är deraf 1 naturlig följd, att Kongl. Maj:t icke väg* att då en enskilt man derom anhåller , dylik ansökning till Riksens Ständers Staftskott aflemna; men deraf följer icke, att n sökande anmäles till bifall, af sin begäranian endast till pröfvarade af de skäl 12 Den 2 Januctrii. han anför till sin uraktlåtenhet att efterkomma Författningens föreskrift, och synes mig de af RegeringsRådet von Schevens arfvingar anförda skäl icke vara af den beskaffenhet, att de förtjena någor, uppmärksamhet.
Dessa sjelfgjorda predikanter kringsmyga i socknarne och förkunna sina läror, samt utså frön till misstroende emot de lagligen kallade lärarne; men, när dessa infinna sig för att bivista och bevaka deras sammankomster, visa sig irrläropredikanterne ödmjuka och eftergifvande, fortsättande dock i tysthet sina uppviglingar. Sådana orostiftande predikanter hafva infunnit sig äfven i städerna, och i Sundsvall hafva de väckt både oro och bekymmer samt förvillat många enfaldiga. De hafva äfven försökt att vinna anhang i Hernösand, men der icke funnit någon lämplig jordmån för sitt arbete, utan snart aflägsnat sig, sedan de varit ställde till förhör hos presterskapet. På landsbygden har en person från annat Län med sina irrläror inträngt i de närmaste socknarne, meri, sedan han blifvit återsänd till sin hemort, har hans offentliga verksamhet här upphört, hvaremot Baptisternas utskickade stundom infinna sig och försöka göra de enfaldigas tro på barndopet vacklande, hvilket äfven haft till följd, att på flera ställen kronobetjeningens biträde mäst anlitas för barns framhafvande till det heliga dopet. Äfven de, som utdela den heliga Nattvarden till sina anhängare, finnas, och deribland äfven en gammal qvinna, Anna, som benämner sina anhängare Anniter; och *) Sid. 19. **) Sid. 20. 14 på dessa hafva icke verkat hvarken förmaningar eller hot, ty de, som varit åklagade för detta grofva brott, hafva oftast blifvit frikända, enär det icke kunnat bevisas dem, att de derigenom velat drifva gäckeri med Sakramentet. Att ett annat förhållande skall inträda, sedan Kongl. Maj:t under den 7 Mars 1853 stadgat ansvar för Nattvardens utdelande och anammande af obehörig person, är att förmoda, ehuru det icke kan nekas att sådant, oaktadt all möjlig vaksamhet å presterskapets och kronobetjeningens sida, ännu någon gång må hända sker, dock i smyg.
Vill ni alldeles inte skaffa er några underrättelser om mina förhållanden och förbindelser? » » Hur kan ni tänka något sådan t, min fru? Hvad blef det då af romantiken? O nej, jag begär långt ifrän någon förklaring, utan tvärtom tillbakavisar den på det allra bestämdaste. Jag vill såsom okänd göra er till min hustru. Derför frågar jag: vill ni? Har ni mod och förtroende att blifva min? » » Ja, må vara, jag är inte ovillig, men blott på ett vilkor. » » Hvilket då? » » Jo, ni måste lofva mig på ert hedersord att, ifall vi efter ömsesidig bekantskap af någon orsak icke passa för hvarandra eller vi skulle känna samlifvet olyckligt, icke lägga något slags hinder i vägen för skilsmessan utan i stället uppbjuda allt för att genomdrifva en laglig sådan. » » Jag lofvar det, min allra käraste vänU » Godt, här har ni då min hand! Jag började gnida mina ögon för att öfvertyga mig om verkligheten af hvad som händt och förefallit. Var jag vakeneller drömde jag? Men jag blef snart öfvertygad, öfvertygad till min förskräckelse, att allt som hade skett omkring mig var rama verkligheten. » Herr pastor! » tilltalade mig den unge brudgummen. » H varmed kan jag stå till tjenst? » frågade jag med en rost, som aningen om hans begäran kom att darra af förskräckelse. » Ar ni vaken? » * Det hör ni ju! » » Har ni varit vaken under hela resan, sedan min fastmö satte sig i vår vagn? » » Ja, nog var jag vaken. » » Har ni hört och förstått hela vår öfverenskommelse? » jJag har hört och förstått alltsammans. » » Godt, så gif oss då välsignelsen. » På dessa ord följde två utrop; det ena ljöd från den unga damen, som uppenbarligen vid sitt medgifvande hade glömt, att en prest satt i vagnen, det andra från mig. » Det blir ingenting af, min herre », utropade jag förskräckt. ¿Jag får göra er uppmärksam på, att det inte passar sig att drifva gyckel med så heliga ting! » » Det är inte gyckel utan verklighet! » svarade han med bestämd ton. » Då måste jag lika bestämdt förklara, att jag inte tänker tillmötesgå er önskan. »
611 kraft och verkan till expedition, likväl afgifva Motioneradt svar å berörde åleneiniss som hufvudsakligast icke afsell annat än ämnets fullständiga utredning, innan den särskilda frågan till afgörande kunde företagas. För alt vederbörligen kunna fullgöra deras åliggande i denna del, hafva Utskotten icke allenast noga granskat och genomgått de af Kongl. Maj:t till Utskotten i Nåder öfverlemnade Handlingar, kostnadsförslag och Arbets-Plaifer utan äfven sökt att, genom upplysningar och underrättelser, som af andra äldre och nyare handlingar varit att hämta, bereda sig en fullständig kännedom af ämnet, med alla dertill hörande omständigheter för alt kunna, i fullkomligen utredt skick, detsamma Rikets Sländers afgörande underställa. Utskotten hafva, under denna handhandlingarnes granskning, inhemtat, att de tillgångar, sorn till ombyggnad af Hjelmare Canaloch Slussverk hittills varit att påräkna, beslått af det Lane-biträde från Rikets Ständers Bank som 1818 beviljades 200,000: 612 Stats-U t skottets Beta akan den. Samt de åren 1815 och 1816, al Nionde HufvudTitela från Statsverket anvisle, men till gamla Verkets iståndsätlande och upprätthållande under byggnadstiden egenteiigen bestämde 5o,ooo: tillsammans R:dr 3o8,8oo: B:co. Förutan de ir,3oo R:dr, hvilka det äldre Slussverks-Bolaget, innan det nya kom i verksamhet, användt till sådane kostnader för det gamla Slussverkets underhåll och för beredande af ombyggnaden, hvilka det nya Bolaget borde ersätta; men hvarföre Interessenterne uti det gamla Bolkget förklarat sig i stället vilja såsom Interessenter i det nya ingå.
— och tänkte på, att jag skulle börja dagen med att släpa med mig hela det der snyltaktiga följet, så nästan drog jag mig för att stiga upp —! Mitt enda studium blef att hindra något vidare närmande med thy åtföljande milliardökning af racerna i mitt inre, af storstadsbakterierna. Den enda jungfrun fick föra ett ganska rörligt lif — öppna fönster och vädra — öppna spjäll och lufter — stänga fönster, när grannens jungfrur piskade loss familjens baciller, hvilka husvilla och ursinniga tänkte kila upp till oss! Ä h - nej, inte den gången! Och hon fick bära mina gatbakterier, som sutto fast vid kjolkanter och skodon, ut på gärden och borsta! Och jag satt inne och &gt;andades genom näsan ». Jag inbjöd dem minsann inte med sång nu mera! Jag var så beklämd öfver allt elände, jag för deras skull af tidningarne såg fått insteg i hemmen, att jag var färdig att förbanna min födelsestund. Vänner och bekanta grannar, helst i kyrkor och spårvagnar, voro för mig ej längre medmänniskor, utan bacillbärdar, från hvars utströmmande atmosfer jag skyddade mig medels noggrant » hållande af munnen », hvilket kostade mig en ej ringa möda, samt ett aldrig uraktlåtet desinficierande af min person. Men oaktadt allt mitt aktgifvande, det mest minutiöst reglerade lefnadssätt, detta med afseende på både diet, sömn, måttligt arbete, » afpassade nöjen », tynade jag af. Jag vägde mindre för hvarje vecka! Och detta ängslade mig till den grad, att de » afpassade » nöjena ej längre förmådde förströ mig. Själfva sömnen, min trofasta vän sedan barndomen, svek mig för första gången mitt lif. Jag kände, huru bakterier och mikrober lefde festlif på min i upplösning stadda organism. Då — sistlidne höst, dato minns jag ej — men dagen står för mig, som om det varit i går, såg jag på kvällen i tidningarne med fetstil d:r Kochs lymfa » offentliggjord ».
Yid förhöjning af räntan möta i tillämpningen svårigheter, medförande för låntagarne skada och förlust, och Diskont-inrättningarne utsättas vid sådana tillfällen jemväl för förluster, emedan för ringa insänd räntebetalning föranleder lånens utlemnande till indrifning, som medför obestånd för de betalningsskyldig^, hvilket kunnat undvikas, om lånen fått, genom omsättning, liqvideras. Utskottet tror det alltså vara lämpligast, att räntan för dessa lån bestämmes till oföränderligt belopp af fem procent. Beträffande slutligen frågan om räntan för kassa-kreditiv, får Utskottet anföra: Som Riksgälds-kontoret å sina utlåningar i allmänhet torde beräkna högre ränta än fyra procent, har Utskottet funnit nämnda belopp lämpligen kunna be - Sanko-Utskottets Betänkande N:o 35. 37 stammas för de summor, Riksgälds-kontoret kan komma att i kreditivet uttaga. Räntan för Spar-banker är bibehållen vid fyra procent, hvaremot räntan för kreditiv åt enskilde, nu bestämd till fem procent, ansetts böra rätta sig efter penningeställniqgen; i följd hvaraf Utskottet föreslagit, att Fullmägtige må erhålla frihet att, inom lagliga gräusor, efter omständigheterna, höja eller sänka räntan å kreditiv till enskilde personer. I öfverensstämmelse härmed får Utskottet föreslå detta stadgande: 29:o. Mom. 1. Räntan vid diskontering och utlåning från Handelsoch Närings-Diskont-fonden bestämmes af Fullmägtige inom i lag stadgade gränser, och skall rätta sig såväl efter penninge-ställningen, som de säkerheter, hvilka erbjudas; dock under vilkor, att räntan blifver lika icke allenast för lån å enahanda slags säkerhet, utan äfven för samtliga Diskontoch Låne-kontoren. Mom. 2. Vid utlåning från Allmänna Diskont-fonden utgör räntan Fern procent. Mom. 3. Utom vid belåning af vågförda effekter kommer räntan å penningeförsträckning från Diskoutoch Låue-kontoren att vid det beviljade beloppets ingifvande afdragas.
Riks-Stånden hafva, dels endast till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet, och dels till detta gemensamt med Statsoch Bevillningsutskotten, remitterat: 1:0 Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändrade Grunder för Legooch SaluSågars samt Valkoch Stampverks beskattning, gifven Stockholms Slott den 13 Nov. 1 833, så lydande: ”Bonde-Ståndet, som serskilda gånger, dels hos Kongl. Majit, dels hos Rikets Ständer, väckt fråga om förändring och nedsättning uti Räntorne för Mjöloch Sågqvarnar, har senast, genom dess Talman, vid 1833 års Riksdag, hos Kongl. Maj:t ytterligare klagat öfver de olikheter, som till de skattskyldiges förmenta alltför stora betungande i beskattningen af dessa inrättningar skola ega rum, samt derföre i underdånighet anhållit, dels att de orter, der behof 4 StatsBev.~ Bag s. Oec.-Utsh. Bet. N:o 78. och omständigheter så fordrade, må, efter vederbörandes hörande och anställda behörige undersökningar, komma i åtnjutande af skälig jemkning eller nedsättning i den, efter nu gällande skattläggningsgrunder, påförde ränta för Mjöloch Sågqvarnar, dels ock att en ny och mera tjenlig Qvarn-skattläggningsmethod i allmänhet mätte, genom Kongl. Maj:ts Nådiga försorg, blifva utarbetad oell vid nuvarande Riksdag Rikets Ständer till antagande förelagd.
Och märken väl, mine, Hrr, att detta förhållande icke är af mig framdraget såsom liggande inom möjlighetens gränsor, utan att sådant verkligen inträffat, icke en, utan t. o. m. Irenne gånger inom den korta tidrymden af ett år! Om, på sätt den siste värde talaren anfört, den ena makan icke öfvergifver den andra, förr än cn sä långvarig oenighet dem emellan egt rum, att all förhoppning om en återförening är förbi; då medgifver jag gerna, att det icke är nödigt, alt äktenskapets uplösning med den nu föreslagna tiden fördröjes. Men om, pä sätt jag i ntin ordning sökt ådagalägga, detta icke alltid är fallet, utan öfvergifvandet kan ske till följd af en hastig sinnenas upbrusning eller en icke så djupt inrotad missämja, att den icke kunde genom användandet af rent kristliga medel, genom undervisning i Den 7 Februari. Guds ord oell kristendomens atida undanrödja?, då anser jag i sana ning, att det är för samhället högst skadligt, att det finnes en lag, hvarigenom de ömmaste, de heligaste jordiska hand så hastigt kunna uplösas. Vi höra ej förglömma, att familjen är samhällets rot och kärna, samt alt föreningen emellan makar oell harn är grundad i naturen och sanktionerad af alla religioner, de må vara kristna eller hedniska. 1 afseende å skiljsmässa emellan äkta makar hafva vi i Kyrko-Iagen en föreskrift, som, enl. min åsigt, hvilar pä en rent kristlig och rent patriarkalisk grund, nemi. att da hal och bitterhet upkommcr emellan makar, de skola varnas och förmanas först af deras själasörjare och sedermera af vederh. Dom-Kapitel. Hjelpa ej dessa varningar, drages saken under verldslig Rätt, sorn hötfäller och dömer till skillnad på någon lid till säng och säle.
St. ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att hvad å Krigs-Fondens fordringar finnes oguldet, måtte, så skyndsamt sig göra låter, till slutlig liqvid befordras, samt StatsCoutoiret anbefallas, att emedlertid, och intilldess betalning eller afskrifning för meranämnde fordringar kommer att ega rum, de återstående beloppen uti Riks-Bufvudboken under BalanceTitel upptaga. 3:0 Bland Krigs-Fondens fordringar balanceras en Summa af 3,192 Rdr 10 sk. 8 rst. uti f. d. Öfversten Friherre Willebrands Concurs, hvarom R. St. inhemtat, att E. K. M., genom Nådigt Bref af den 18 April 1826, förordnat, ali, sedan Friherrinnan Willebrand erbjudit sin mans Borgenärer 20 000 Rd. B:co, såsom aceord i ett för allt, utöfva hvad borgenärerne vid delning af Concursmassans tillgångar kunde tillfalla, Kronans Ombud förStats-Verkets räkning jemväl egde att samma anbud antaga, hvarvid likväl icke komme att beräknas hvad Friherrinnan på Kronans fordran serskildt inbetalt. Ofvanstående belopp, som, sedan dividenden utfallit, ännu återstår å primitiva fordringsbeloppet, är att betrakta såsom Stats-Verkets förlust, alt i Räkenskaperne afskrifvas. 1 detta fall bar således Stats-Verket, genom antagandet af det gjorda förlikningsanbudet, galt i mistning af dess tillständiga rätt, enär vissa fordringsegare, som på förlikningen ej ingått, sedermera lära erhållit liqvid till fullt belopp. Vid Rxp. Utsi. Förslag till rind. Slri/v. Vid detta förhållande, och då, i afseende på de allmänna medel, som gå igenom R. Sits Verk, den föreskrift är till iakttagande stadgad, att någon förminskning af utestående fordringar ej må genom accord äfvenlyras, få R.
Lag vid detta tillfälle ej iakttagits. 2io Ätt, efter det hos Kammaroch Bergs-Collegierna besvär blifvit anförda öfver Landshöfdinge-Embetets i Örebro Län gifna utslag, hvarmedelst egarne af stora Björstorps Hemman ålagts att, vid vite, till Donaforss Bruk och till ingen annan aflemna de å Hemmanets skog tillverkade Kol, emot en provisionel Taxa, intilldess, i behörig ordning, Taxa hunne fastställas, och Collegierna, som, vid ärendets afgörande, stannat i olika meningar, öfverlemnat desamma till Kongl. Majit, för att erhålla föreskrift, hvilkendera skulle tjena till grund för det beslut Collegierna ålåge att utfärda, saken af Kongl.
Rätten fullfölja sitt anspråk på skadestånd efter 12 §, högre uppskattning af den hägnad, som på honom belöper eller ersättning för bättre stängsel, som enligt 14 § måst emot sämre sådan afstås, bör derom uttaga stämning sist inom tre månader, sedan han erhållit del af den syn och vär - Kongl. Maj.is Nådiga Proposition N:o 123. dering, som jemlikt nu ifrågavarande § bör af två nämndemän eller andre ojäfvige män hållas. Justitie-rådet Alexanderson deitog ej i denna anmärkning. Vid 17 § Irsta punkten. Justitie-rådet Alexanderson åberopade Lag-beredningens förslag lill Byggninga-Balk, 5 kap. 13 §, så lydande: ”Om sädes-åker skall stängdt vara, när marken bar är och käle ur jorden; bafve ock hvar sin hägnad gild, när tid inne är att så, ehvad det är höst eller vår. Alla andra egor, som inhägnade äro, skola stängda vara den femtonde dag i Maj månad, der ej för viss ort annorlunda öfverenskommet eller stadgadt finnes; och varde stängseln underhållen så länge på hösten, som käle ej i marken är”; — hvilket förslag genom närmare bestämmande af tiden då hägnad skall vara gild, och genom medgifvande af särskildte stadganden för särskildte orter, troddes hafva företräde framför Irsta punkten i nu förevarande § 17. Vid 19 $. Då bibehållandet i förslaget af stängsel-vitsord är en öfvergängs-åtgärd, föranledd af de svårigheter, som möta ett omedelbart upphäfvande af samma vitsord, ansåg Justitie-rådet Qvensel stadgandet att frivilliga ofverenskommelser om slikt upphäfvande ej finge gälla utöfver tio år icke vara af behofvet påkalladt och följaktligen kunna utgå, i hvilket fall i §:s Irsta moment torde böra tilläggas att föreningen är gällande mot annan jordegare, än den, som deruti deltagit, så framt inteckning skeft, och blifvit genom vederbörlig förnyelse vidmakthållen.
Folkets välmåga har, till följe af goda skördar, högt pris å alla jordbrukets och skogarnes alster, samt i jemnbredd dermed stigande ,arbetsoch forsel-löner, under sednaste fern åren ostridigt tillväxt. Derom vittnar, bland annat, att lagsökningarnes antal fortfarande aftagit, oaktadt flertalets utgifter måhända fördubblats såsom en följd dels af stegrade varuvärden, dels af det ökade begäret efter flera och kostsammare njutningar. Lagsökningarnes antal utgjorde år 1851 4,477. Minskningen ifrån år 1851 till år 1855 utgjorde således 2,462 eller 55 procent. Huru glädjande detta än mä vara, skulle det likväl vara förhastadt, om man ansåg delta förhållande äga sin grund endast i en ökad välmåga, då det sannolikt till ej ringa del härrörer från lättheten att erhålla penningelån i de många anstalter, som för sådant ändamål bildat sig inom landet, samt äfven i viss mån från en sig ständigt mera utbildande skicklighet att, genom anlitandet af flera bland dessa anstalter, uppehålla en mindre god ekonomisk ställning. Ovisst kan derföre vara, om antalet af de jordägare, hvilkas inkomster öfverstiga deras utgifter, och hvilkas förmögenhet således kan på ett af tillfälliga omständigheter oberoende sätt förkofras, i sjelfva verket tilltagit. Tvekan härom uppstår vid betraktande deraf, att egendomspriset vid talrika försäljningar stigit i nära samma förhållande, som Berättelse öfver Östergöthlands Län för åren 1851—1855. 2 *0 produkternas tillfälliga värde, och måste således jordens ökade kultur betacka ej blott jordägarens högre lefnadskostnad, utan äfven den minst 50 procent dyrare brukningen, så vida ej den nuvarande innehafvare!! skall befinna sig i sämre ekonomiska vilkor än hans företrädare, förutsatt att bådas förmögenhet varit lika då köpet skedde. Hvad åter beträffar den talrika klass, som, saknande egen förmögenhet, hemtar sin bergning uteslutande af sitt arbete, har dess ställning med visshet blifvit förbättrad.