Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen och hvad särskildt beträffar inrättningen af Posteller Forvagnar, hvarigenom skulle beredas, ej allenast tillfälle för flere resan, de, att fortskaffas efter ett mindre antal hästar, utan ock utväg att få med säkerhet och skyndsamhet fortstälde sådane större paqueter, som icke, efter postens närvarande inrättning, kunna med densamma afsändas; så hafva Riksens Ständer funnit, att en Forvagns-inrättning i sammanhang med allmänna posten icke skulle kunna förena nödig beqvämlighet för resande med erforderlig skyndsamhet i postgången; men då den likväl, i sådant skick kunde uppfylla ändamålet af paqueters fortställande och sådane resandes förskaffande, som för en skyndsam och mindre dyr fortkomst underkastade sig olägenheten, att färdas både natt och dag, samt en efter resandes beqvämlighet mera lämpad Forvagns-inrättning kunde af enskilde dessutom besörjas, få Riksens Ständer, i afseende på nyttan af dylika inrättningar, hos E. K. M. i underdånighet anhålla, dels att E. K. M. täcktes i sammanhang med den af Riksens Ständer uti underdånig skrifvelse den 12 innevarande månad särskildt begärde undersökning, rörande posternes förskaffande med Gästgifvareskjuts, i Nåder låta utröna, om icke posterne ifrån Stockholm till Städene Götheborg, Carlscrona, Gefle och Ystad samt till Post-' Stationen Grisselhamn, äfvensom från Götheborg till Helsingborg kunde framgent, alltid beledsagade af Postiljoner, afgå i dertill inrättade vagnar, bespände med minst 2, högst 4 frastar, allt efter väglaget och tyngden af pålastningen, på hvilka vagnar två resande, emot en betalning, 276 Underdåniga Shrifvolser. som något understege hvad hvarje resande be-! talar, då han ensam begagnar skjuts efter en häst, kunde erhålla rum, och derjemte, emot en likaledes under beräkningen af vanlig postporto modererad betalning, skulle kunna inrymmas paqueter; dels ock att E. it".
Stä »ders af Konungen sanctionerade be-lut, och troligen har Kongl. Msj:t icke anseri någon ändring eller upphäfvande deraf kunna »ke annorlunda än i den ordning Gruudlagen medgifver. t Genom den MoHoq, på grund hvaraf Utskottet sig yttrat, är nu den legala vägen öppnad äfven tili beredande sf ändring i dessa Fö fattningar , och ehvad Hogloflige Ridderskapet och Adeln behagar återremittera Betänkandet , eller det antaga, aose^ jag högst nödigt Pn t April. att Utskottet må sättas i tillfälle att yttra sig öfver lämpligheten eller olämpligheteo af na gällande. Författningar mot tryckte och graverade Assignationer , samt i sednare fallet, hvad slags bestraffning, jemlcad efter vår tids fordringar och sannskyldiga förhållandet till presumerade felagtigheter, kan anses böra äga rum, emedan förhållandet emellan det föreslag. ira ansvaret af böter och förlust af medborgerligt förtroende för dylika skrifne Assignationers utgifvande, och den bestraffning, såsom för falsk myntning, nu gällande Stadgar utsätta för utfärdande af lika beskaffade Assignationer, då de äro tryckte eller graverade, synes mig så origtigt, att minsta tvifvelsmål icke ens lärer kunna uppstå derom, att ju ett dera af desse straff måste anses öfverdrifvit, Falsk myntning förutsä'tter en nedrighet och ett bedrägeri, som Förbrytaren söker döl }"a, men Utgifvaren af Assignationer eller Sedar såsom Penningar framträder öppet med sitt namn och grundar sitt företag på det förtroende han i Otten eller öfverallt i Riket äger. Det kan således aldrig blifva en jemnt afmätt bestraffning, art på en sådan åtgärd låta följa den harda behandling, som falska Myntaren förtjenar, och det lärer vara tid att yrka qpphäfvandet af ett Stadgande, sorn efter rättsgrunder icke bör äga rum.
Jag tror då , att man bör göra samm* skillnad, som dan gamla taxsn iaktagit, och att den blå stärkelsen således bör få lägre tull. Herr Greinen och Landt-Marskalken hemställde, att Inkommande Tullen å Stärkelse 85$ Den »o Augusti f. m, matte bestämmas till joo procent för den Hvita och 50 procent för den Blåa, Bifölls. ”Svafvel; Inkommande Tullprocent 100 ”Utgående Tullprocent 1.” ”Svafvelblomma; Inkommande TuIIproTcent 30. Utgående Tullprocent 1.” Herr Cederfchjöld: Jag får hemställa; om den förädlade inhemska produeten svajvdblom. ma skall beläggas med mindre inkommande tull, än det oförädlade Svajlet. När man derföre lagt loo procents tull på svafvel, så tror jag att man hör lägga lika mycket på svafvelblomma, emedan svafvel äfven lär sublimeras innom landet. och således förvandlas till svafvelblomma. Om detta göres till erforderlig mängd , är jag likväl icke säker på. Grefve Lagerbjelke: Efter de upplysnin gar Utskottet erhållit, tillverkas icke svafvelblomma till erforderlig mängd inom landet. Herr Hjerta'. Äfven i den gamla taxan år skilnad gjord, så att svafvelblomma är belagd med mindre tull. Svafvel betalar 1 sk. af 2 sks. värde, och Svafvelblomma 53 R;dr 16 sk. af 100 R:drs värde. Grefve Spens: Om jag ej missförstod Herr Hjerta var det hittills 50 procents tull på Denio Augusti f. m. 8^9 svafvel och 33 och en tredjedels procent pä avafvelblomma. Här äro löreslagne 100 och 50 procent. Jag hemstälier om man icke kunde följa samma grund, som förut varit antagen, så att man bestämde 66 och två tredjedels procent för svafvelblomma.
A. 43. ( i89 ) Låneunderstöd för menigheter, om anvisande af en nionde hufvudlitelns anslag motsvarande summa till. VI. B. 3qq. VII. A. 43. — för återuppbyggandet af en genom vådeld förstörd bro öfver Nissa ån. XXI. B. 35g. XXIII. A. 127. XXIV. U. 513. XXV. A. 24. Läkare, som äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet, om befordringsrätt för. VIII. B. 228. A. 263. X. E. i3. — om stationerande af en i Wrigstad. Se Wrigstad. — som äro anställde hos menigheter, vid bruk, fabriker eller andra sådana inrättningar å landet, om rättighet för, att under vissa villkor njuta lika befordringsrätt och tjenstårsberäkning med läkare i Statens tjenst, samt om skyldighet för dem att under krig tjenstgöra vid armeeo. VIII. 273. R. 38o. XXL B. 223. XXIII. A. 121. — Provincial-. Se Provincial-läkare. — utländska, om inskränkning i deras rätt att i Sverige prakticera. lil. 279. IV. R. 37o. X. B. 23o. A. 274. Läkarevården vid Tumba bruk, om förhöjning i. Se Tumba. Läktare, angående ny i Riddarhussalen. Läktaren i Riddarhussalen, angående utvidgande af, till begagnande för corps diplomatique, utländningar och damer. I. 6. R. 9. II. B. 452. III. 3 r. IV. A. 18. Länsoch häradshäkten, om sättet för medels erhållande till byggande af förbättrade. II. 253. 1\. 337. XVIII. B. 2o5. XIX. Länshäkten, om anslag af medel, dels till skrifmaterialier, dels till ersättning för skrifvarebiträde åt vaktmästare vid. Se Vaktmästare.
Om denna skalternes förvandling skall äga rum och densamma, såsom den värde talaren påstått, vore en nådebevisning emot de skattskyldige, samt alla ägarne af skattskyldig jord skulle underkasta sig densamma, hvilket dock är ett förhållande, som jag icke tilltror mig ali bedöma, så ser jag icke något binder förantagandet af K. M:s propos., med vilkor likväl, att detta förslag icke går i verkställighet med mindre, än att detsamma antages jemväl af dem, som detsamma angår, och då detta förslag, enl. flere talares påstående, innefattar en förmån för dem, som utgöra räntor, så är del ju äfven klart, att alla äro villige att derpå ingå. Antages det af mig föreslagna tillägg, så finnes jn deraf att ingen påtvingas en förmån, som man möjligen anser vara motsatsen dertill. Jag tror visserligen icke, att, såsom jag, då jag förra gången hade ordet, förmodade, det förhållande, nemi. att R. St. skola helt och hållet upphäfva grundskatterne eller öfverflytta dem frän ett hemman till ett annat, skall inträffa under nuvartde representation, men sannolikt hyser mången med mig den öfvertygelsen, att den närvar:de representationens lifstid icke är serdeles lång, och då hafva vi icke några garantier alt icke sådana beslut kunna fattas, .lag hemställer derföre om del är välbetänkt alt R. St. laga initiativet för sina efterträdare med en åtgärd, som kan leda till samhällets upplösning och förderf. Jag afstyrker derföre Ulskts förslag. Frih. Cederström, Jakob: Den siste värde talaren har för oss uppläst hela 1 § Riksd.Ordn., hvaremot Gr. Lagerbjelke endast berättat oss att R. St. äro Svenska folkets representanter, och att den maktfullkomlighet, som sålunda tillkommer R. St., skulle representera det suveräna folket, som kan besluta huru som helst, och Gr:n har derjemte kommit till den slutsats att R. St., och följaktligen Gr:n sjelf, vid sina beslut icke vore bundne af något annat än rikets grundlagar. Nu skola vi tillse hvad dessa lagar kunna innehålla om skattläggningar och den allmänna bevilln.
När man således icke mäktat att med förnuftsskäl bevisa förslagets oantaglighet, har man tagit sin tillflykt till, om jag så får säga, sofismer och en talare har, såsom en gammal och erfaren taktikns, Den 15 Februari e. ni. 71 i sitt yttrande emot förslaget inblandat en hel mängd till saken ej hörande ämnen, för att sålunda afleda upmärksamheten från sjelfva hufvudfrågan. Andra talare åter hafva med klingande ord och blomsterhöljda fraser vädjat mera lill känslan än till det sunda förståndet. Jag för min del kan icke gilla ett dylikt stridssätt, aldraminsl i en fråga af sådan beskaffenhet, som den, hvilken nu utgör föremål för K. o. Ad:s pröfning. Jag anser att man hordt gå rätt på saken, utpeka förslagets brister, der sådana finnas, men äfven opartiskt framhålla förtjeusterna, samt derefter samvelsgrannt uttala sitt omdöme, huruvida de förra eller de sednare äro öfvervägande, — samt huruvida samhällets bästa skulle genom förslagets antagande befrämjas eller icke. Nu deremot tyckes förslagets motståndare, hufvudsakligen afsetl att i främsta rummet och på ett kanhända mindre tillfredsställande sätt framhålla det kära jaget, hvilket förhållande under förmiddagens plenum gäll ända derhän, att en talare — så vidt jag rätt upfattat hans mening — förklarade sig vara afvogt sinnad emot förslaget, derföre alt den storhet, till hvilken lian inom sin hemort ämnade höja sig, möjligen icke skulle få tillfälle att i all sin glans utveckla sig inom den blifvande Riksförsamlingen. Men ett sådant skäl kan, lika litet som andra af mer eller mindre underhaltig beskaffenhet, förmå mig att vika från min redan uttalade, åsigt, att i detta förslag tinnes mycket godt samt alt det skulle införa ett vida bättre representationssätt än det närvarande. Genom förslagets antagande skulle den fördelen vinnas, all den splittring och ovilja, som nu herrskar mellan de särskildta Stånden till större delen blefve undanröjd. Alfvarliga åsigter och en innerlig kärlek till fäderneslandet skulle emellan lika tänkande bilda ett varaktigt föreningsband.
Det från Krigs-Collegium infordrade förslag till ny Militie Boställs-Ordning har ännu icke blifvit af Collegium algil vet. 12:o af den 5 Oktober 1860, angående förnyad författning om utskrifningssättet och inrättningen af Allmänna beväringsmanskapet. (145). Rikets Ständer hade i denna skrifvelse, bland annat, i underdånighet anhållit, att Kongl. Maj:t till lättnad för de beväringskyldige i sådana orter, der de hafva serdeles lång väg till öfningsplatserna, täcktes vara betänkt uppå medel, hvarigenom det blefve möjligt, att i dessa orter 1 ista klassen af hvarje års beväringsskyldige kunde få i mindre afdelningar vapenöfvas. Sedan Kongl. Majit vid underdånig anmälan häraf den 13 November 1860, anbefallt Krigs-Collegium att, efter Kongl. Majits vederbörande Befallningshalvandes hörande, inkomma med det underdåniga förslag i ämnet, som kunde af omständigheterna föranledas, samt, efter det Krigs-Collegium sådant fullgjort, den 20 Maj 1862 förklarat, att, då en komité var tillsatt för att utarbeta förslag till ett fullständigare ordnande af landförsvaret i sin helhet och hade, bland annat, att yttra sig om Arméens öfningar under fred; Rikets Ständers framställning icke lör det då närvarande kunda till någon Kongl. Majits åtgärd föranleda, men deremot framdeles, i förening med den tillämnade regleringen af försvarsverket, borde till nådig pröfning förekomma; sä har Kongl.
Det årliga anslaget för ett fullständigt manligt seminarium blifver efter denna beräkning något mera än 11,000 R:dr och för ett qvinligt något mindre, enär antalet elever, efter hittills vunnen erfarenhet, bör antagas vid ett seminarium af sednare slaget blifva mera inskränkt samt undervisningen icke så utsträckt, då den 104 Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. lämpas efter gällande bestämmelser i afseende på de lärareplatser, vid hvilka qvinnor kunna antagas. Hvad åter beträffar seminariernas antal, måste det erkännas, alt då vid folkskolornas första inrättning flere tusen skollärare skulle på en gång och inom kort tid bildas, ett större antal läroanstalter var behöfligt och måste inrättas. Nu deremot, sedan det första behofvet af lärare är i det närmaste fyldt och utvidgade kommunikationer i högst betydlig grad lättat tillfället alt besöka andra orter, än de närmast belägna, är förhållandet icke mera detsamma. Grundsatsen att i hvart stift borde finnas ett seminarium är ock numera brulen, sedan icke mindre än Irenne still äro i saknad af seminarier för manliga elever. Om man först afser de manliga eleverna skulle, efter Utskottets tanke, ett seminarium för Lunds stift och tillglänsande landskap, ett i vestra delen af riket, ett i Östergötland för de östliga landskapen och Gotland, elt lör de omkring Mälaren och Hjelmaren belägna landskap samt ett i Norrland göra tillfyllest för det nuvarande behofvet. Under de seduasle åren har antalet manliga elever vanligen utgj<>rt mellan 500 och 400, och om detta antal, i anseende till lärokursens ökade tångd, skulle stiga ti 1 omkring 500, blefve antalet af lärjungar inom hvart seminarium att beräkna tili ungefär 100, hvilket antal icke torde kunna anses större, än att elevernes utveckling kan af läroanstalten noggrann! och med omsorgsfull vård följas. På grund häraf har Utskottet ansett sig kunna vid beräkningen af det behöfliga anslaget antaga antalet af behöfliga seminarier för manliga elever lill högst fem.
Ständers egen upplysta pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 16 Aprxll 1818. 336 Be SV. och Ekon. Utsts. Betänkanden. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs• och EkonomiUtskotts Utlåtande i anledning af gjorda anmärkningar vid dess af Uällofl. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndct återremitterade Betänkande, rörande yrkadt förbud emot införande utifrån af utländskt Bomullsgarn. U"tskottet har tagit i noga öfvervägande de serskildta yttranden og!i anföranden, som af flere Ledamöter i Vallöf!. BorgareStåndet och Hedervärda BondeStåndet blifvit gjorde, ömsom tili ogillande och ömsom till försvårande af den i det återremitterade Betänkandet yttrade mening: af.t tillåtelse för införseln af utländskt Bomullsgarn, emot betydlig Tulla f gift, ej mä upphöra, och får till b svarande häraf vördsammeligen anföra, att Utskottet, i afieende pä ds skäl, sorn mot denna mening blifvit andragne, funnit desamma dels grundade på o åkra gissningar, dels måhända äfven på origtiga uppgifter. Utskottet anser nämligen difet vara en gissning, att här i Riket redan skulle fnnas förråd af Bomullsgarn för flera ur; äfvensom Utskottet såsom origtig bestrider den uppgiften, att Svenska Bomulls Spinnerierna skulle kunna för det närvarande fournera aila våra behof. I afseende på hvad som blifvit in vändt, att den mängd medellösa personer, som nu Besv. och Ekon. TJtsk. Betänkanden.
Det låg åtminstone nära till hands att befara, att de konungens sympatier och antipatier, som man i talet allmänt trodde sig finna uttryckta, ej skulle kunna undgå att öfva något inflytande vid sakens konstitutio-nela pröfning, och det hade derföre säkert varit bättre, om detta högtidstal icke lemnat någon anledning till de farhågor det nu väckte. I öfrigt hafva vi intet att anteckna från högtidligheten, utan öfvergå till den med så mycken möda sammanbragta utställningen. En af våra populäraste författare låter någonstädes en herre yttra: » ölost är nog bra, men inte gör den många men-niskor glada ». Det är icke otroligt, att de fleste tänkte om akademiens utställning, som denne herre om ölosten. Ty glad blef man icke, när man såg på den. Man kom icke i någon feststämning af att på akademiens staket se tvenne svarta plåtar med hvita bokstäfver förkunna, när expositionen var öppen. Och lokalens dekorering gjorde icke heller det friska, lifvande intryck man så väl mindes, exempelvis från » parisarnes » utställning på våren. Och taflorna? Ja, låt oss fråga fackkritiken. Posttidningens recensent förklarar, att utställningen saknar mästerverk, men förutskickar tröstande den anmärkningen, att den derutinnan liknar alla goda utställningar; hvarfönnedelst denna recensent gör oss underkunniga om en egenskap hos goda utställningar, hvarom vi förut svårligen kunnat drömma. Dagbladet förklarar, att akademiens utställning icke är egnad att visa, att svensk konst gått framåt på de senaste åtta åren. Och Aftonbladet karakteriserar hela utställningen som » succès d ’ estime ». Nådigare är konstanmälaren i Nya dagligt allehanda, hvilket delvis torde bero på, att han synes recensera icke efter taflorna^ men efter katalogen. Annars är det. svårt att förklara, huru han kunnat uttala något omdöme öfver grefve Rosens icke exponerade portratt af frih. Nordenskiöld. %Men deruti stämde, skulle jag tro, allt öfverens, att utställningen var belamrad af en mängd elevoch dilettantarbeten, som der ingenting hade att göra. Detta hade antagligen sin naturliga förklaring i den allt för starka reduktion en sträng gallring kommit att medföra i nummerstyrkan.
För* fattningarne till dess behöriga ändamål användt, föranlåtrte anmärka ett sådant förhållande till den vidare åtgärd Flertar Revisorerne vid ut* färdande af deras Instruction för Riksens Ständers Fullmägtige i Banken, i detta fall ansågö *ig pligtige att vidtaga; men enär Herrar Re‘ Stats-VtsknitetS Ttrtänkanden. 1391 visorerne sålunda uppfyllde deras förmente illiggande härutinnan, insaga de tillika de olägenheter och betärikeliga följdet för FabriksNäringén, som genom indragningen af detta Lånebiträde, måste inträffa, samt Önskade derföre, att Riksens Ständer medgåfvo ManufacturHisconten ytterligare biträde till det tued samma inrättning åsyftade ändamål, och att Riksens Ständer dervid mendelte den Instruction, hvarefter sådane medel borde förvaltas; Hvarförutan Herrar
”Kungsholms fästningsbyggnad böra fortsättas, Kongl Maj:t äfven må ega "dertill använda de besparingar, som å 3:dje och 4:de Hufvud-titlarne till ”äfventyrs kunna beredas,”— så har Utskottet derefter, på grund af inom 3:ne Riks-Stånd, vid nämnde Betänkande, gjorde anmärkningar, uti förnyadt Utlåtande, N:o 453, yttrat: det Utskottet icke då, mera än förra gången, kunde för Kungsholms fästningsbyggnads fullbordande tillstyrka något bestämdt anslag; men då den slutsatts, af hvad i denna fråga blifvit åtgjord!, möjligen skulle kunna dragas, som vore Kongl. Maj:t förhindrad att af 8:de Hufvud-titelns anslag för fångars vård, underhåll m. m. disponera erforderliga medel för Arbetskarls-compagniens fortfarande användande vid fästningsbyggnads-arbetet, i fall denna sysselsättning skulle finnas vara den mest ändamålsenliga, tillstyrkte Utskottet: att Rikets Ständer, genom underd. skrifvelse till Kongl. Maj:t, måtte undanröja anledningen lill en sådan misstydning, men derjemte underd. tillkännagifva, att, i händelse tångarne blifva använde vid fästningsarbete!, de i och för detta arbetes utförande erforderlige instrumentalier och inventarier äro utgifter, hvilka icke tillhöra 8:de Hufvud-titeln, utan böra af andra disponibla medel bestridas, och att således kostnaden, hvilken äfven i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition blifvit uppgifven till högst 34.000 R:dr årligen, bör förminskas med åtminstone så stort belopp, som motsvarar hvad årligen åtgår till inköp och underhåll af nyssnämnde effecter. Öfver delta senare tillstyrkande hafva Riks-Slånden stannat uti olika beslut, i det att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkänt Betänkandet N:o 453, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden bifallit det först afgifna Betänkandet N:o 429'
Deremot skulle de smärre fordringsposterna alltid komma att indrifvas på detta sätt, och då kunde icke expeditionshafvande hafva sitt besvär och sina kostnader ersatta. Jag begär derföre återremiss af betank., ehuru jag i hufvudsaken instämmer i Utskis förslag. Hr von Hartmansdorff, A u g.: De talare, som yttrat sig förut, hafva godkänt grundsatsen i Utslits betänk. Och blott gjort erinringar eller föreställningar i afseende å verkställighets-åtgärdérna. För min del kan jag icke annat än bestrida hela anstalten, såsom i sin grund oriktig Den innebär ett åliggande för embetsmän att vara enskildes ombud. Om en embetsman vill frivilligt åtaga sig något sådant, såsom förhållandet hittills varit vid åtskilliga landscancellier, så må det vara hans ensak och hvila på hans eget ansvar. Meri att Slaten skall ålägga honom det, anser jag obilligt och oriktigt, samt anhåller all få fästa uppmät ksamheten på de möjliga följderna deraf. Först hvad grun18 H. 22 ijo Den 5 December. den angår: om det är rätt att göra landshöfdingen till enskildt ombud för en part, oaktadt landshöfdingen i utsökningsmål är domare; så skulle med samma skäl häradshöfdingen också kunna åläggas att vara ombud för enskilda parter vid den rätt der lian är domare. Det ena är icke mera olämpligt än det andra. Om landshöfdingen skall åläggas att taga emot ulsökningshandlingar, öfversända dem till andra län, taga emot de penningar, som derifrån återkomma, tillställa dem fordringsägaren o. s. v.; så fordras förmodligen att landshöfdingen skall ansvara för de medel han får om händer; ty har han intet ansvar derför, så lärer val ingen fordringsägare vilja anförtro honom penningarna. Skall landshöfdingen åter ansvara derför, huru skall det blifva honom möjligt att akta sig för förluster? Till penningarnes förvaring har han ingen annan utväg, än att insätta dem i landtränteriet den ena dagen, för alt åter uttaga dem den följande eiler hvilken annan dag som helst, när de skola afsändas.
Detta ombud, hvilket det dessutom åligger noga tillse, att anteckningarna i taxerings-längden varda i öfverensstämmelse med Taxerings-kommittéens beslut rigtigt verkställda, förordnas i stad af Konungens Befallningshafvande; och bör företrädesvis dertill utses den person eller någon af de personer, som, enligt Konungens Befallningshafvandes förordnande, deltagit i samma års Bevillnings-beredning På landet är Kronofogden i orten sjelfskrifvet Kronoombud vid Bevillnings-taxeringarna. Protokollet hos Taxerings-kommittéen föres i stad af en utål Magistraten utsedd person, så vida icke denna protokollsföring åligger någon viss der anställd tjensteman. På landet skall sagda protokoll föras af Kronofogden. Af Taxeringskommittéens beslut föranledda anteckningar i taxerings-längden verkställas på landet af Häradsskrifvaren och i stad antingen af den person, Magistraten förordnat alt i sådant afseende vid Bevillnings-taxeringen biträda, eller af den tjensteman, hvars åligganden dessa anteckningars verkställande tillhör; och äro samtlige desse tjenstemän pligtigc att Taxerings-kommittéen med upplysningar tillhandagå. Skulle Krono-ombudet anse Taxerings-kommittéen, i ett eller annat hänseende, icke hafva iakttagit Bevillnings-stadgans föreskrifter eller icke verkställt taxeringen i öfverensstämmelse med upplysta och bestyrkta förhållanden, bör sådant af bemälde ombud genast anmärkas. Dylik anmärkning äfvensom Kommittéens i anledning deraf meddelade yttrande skola i protokollet inlagas. § SO. Har Kronofogde, Häradsskrifvare eller annan person, som det åligger att, enligt nästofvnnstäende §, vara tillstädes och tjenstgöra vid Taxerings-kommittés 24 Förslag lill fl ev ilin in gs-Sta dgrn. sammankomst, derifrån, ulan laga förfall, uteblifvit efter den för Kommitféens sammanträde utsatta tid, eller liar hans dessförinnan inträffade förfall icke blifvit vederbörligen anmäldt, bote han Tretio Riksdaler.