Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Statsoell BancoUtskottens Betänkande, IV .3. s 256—• a63, bif. af Adeln, IX s 111, af PresteStåndet, IX s 118, afBondeStåndet, IX s 133. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 798—■ Sot, bif. af PresteStåndet, IX 3. s 4?* af BorgareStåndet, IX. 3. s 58, af Adeln, IX 3. s 70. — —• om controllerande åtgärder m. ali för anordnandet af de till, anslagne medel. BancoUtskottets Betänkande, VI 2. s 489—‘490» bif. af Adeln, 1X3. s 3g3, af PresteStåndet, IX 3. s 4°3> af BorgareStåndet, IX. 3. s 4°7* —• om uppgift öfver hvad Staten påkostat; Motion, remitt. tili StatsUtskottet, II s 1323. Utskottets Utlåtande, IV 3, N:o 400* lagdt till Handlingarne af PresteStåndet, IX s 717, af BorgareStåndet, IX s 720, återrem. af Adeln, IX. s 823# Fornyadt Utlåtande, IV 5. 5273,274, bif. af Adeln, IX. s 1157. — —- om beläningsrätt för de adier, som blifvit utfärdade af Bolaget för. Banco . Utskottets Betänkande, VI 2. s 273 — 3o5, bif. af BondeStåndet, IX 3. s 195, af Adeln, IX 3. s 202, af PresteStåndet, IX 3. s 221. r—• om åtskilliga angelägenheter rörande. \ 52 BancoUtskottets Betänkande, VI 2. s 176 — 190, bif. af PresteStåndet, IX 3.
Utgifter än mera skulle ökas, om han icke finge fritt begagna de Rum, uti det sä kallade Minister - huset pä Blasieholmen, som Cantzli-Presidenten innehaft; sä önsta Riksens Ständer i underdänighet det täcktes Eders Kongl. Maj.t detta Ämbete sädan förmän för framtiden i näder tillägga. Sluteligen hafwa Riksens Ständer med anledning af Regeringsformens Z4 §. funnit: At orn^et Stats-Räd tillika innehar et Militaire-Ämbete med ätföljande Lönings - wilkor, bör han wäl fä njuta Taffelpenningar som Stats, Räd oafkortadt til godo; men icke bägge Lönerne, utan endast den han anser för sig förmonligast. Riksens Ständer framhärda m. m. Up. Den 8 Augusti. 815 Uplästes följande: Utdrag af Protvcollet, hällit uti Riksens Högloft. Ständers Stats-Utffott den 7 Augusti 1809. S. D. Riksens Ständers Stats-Utffott, som först i flutet af förliden weeka erhöll Remist ifrän alla Fyra Ständen, rörande den wäckta frägan, om undersökning och redogörelse för de allmänna Medlens förwaltning sedan ,800 ärs Riksdag, skyndar at härmedelst gä sine respective Principalers önskan til mötes, och sär Medes wördsammeligcn wid handen gifwa: At som trenne Ständ til alla delar instämt med Ridderffapet och Adelns uti dest genom Protocolls - Utdrag af den '5 ststl. Julik meddelade begäran , at Stats - Utskottet mätte inkomma med sitt utlärande rörande sättet til nödiga uplysningars iuhämtande, samt derjemte tilkännagifwa, hururvida det til denna gransknings förrättande, finner sia behöfwa et ökat antal Ledamöter, blir det öfwer denna framställning, som Stats-Utffottet tror sig befogadt at afgifwa sit yttrande.
Desiderias dödliga frånfälle: B. V. 577, 584, A. 584; E. VI. 57. — N:o 132, med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om vilkoren för det till byggande af en jernväg mellan Köping och Uttersberg anvisade lån: B. V. 577, 584, A. 584; B. VI. 57, 135, A. 135. E. 162. — N:o 133, angående fortfarande understöds beviljande för Riksgäls-kontorets Enkeoch Pupill-kassa; B. V. 577, 584, A. 584. — N:o 134, i anledning af väckt motion om inlösen för Statens läkning af det så kallade Köping-Hult-bolagets jernbana: B. V. 577, 584. 590, A. 590. — N:o 135, i anledning af vackt motion om låneunderstöd till uppförande af ny kyrka i Åryds socken af Blekinge län: B. V. 578. 584, A. 584. — N:o 136, i anledning af vä.ckt motion om stats-bidrag för uppförande af ett kapell och anskaffande af boställe åt en kapell-predikant för en del af Augurums församling i Blekinge: B. V. 578, 584, A. 584. —- N:o 137, i anledning af vackt motion om låne-understöd åt Torrskogs församling för fullbordande af dess kyrko-bygg nad: B. V. 5*8, 584, A. 584.
Har någon utan behörigt uppdrag förfärdigat sådana stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i föregående moment omtalas; varde, ändå att han om uppsåt eller vetskap, som der sägs, ej öfvertygad varder, straffad med böter, högst etthundra Riksdaler Har man, i fall som i denna § sägas, af egen drift det förfärdigade elier anskaffade förstört eller obrukbart gjort; vare från straff fri. 19 §. Nu komma stampar, märkjern, formar eller verktyg, som i 18 § omförmälas och äkta äro, någon lofligen tillhanda: hörer honom ej till att dem vårda, bör han dem till Konungens Befallningshafvande eller i annan allmän vård aflemna; gör han det ej och varda de af annan, utan hans vetskap och vilja, missbrukade; straffes med böter, högst etthundra Riksdaler. Samma lag vare, om den, som efter behörigt uppdrag förfärdigat slika verktyg, underlåter att dem aflemna till vederbörande, som dem beställt, eller dess kända bud, eller annorledes dem missvårdar, och missbruk deraf sker. 20 §. Med falska stampar, märkjern, formar eller andra till förfalskning ämnade verktyg, så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att misshruk deraf ej ske kan. 21 §. Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid. u 43 Kap. Om mened. 4 §. Har någon, emot bättre vetande, burit falskt vittnesbörd eller eljest afgif vit falsk utsaga, och det vittnesbörd eller den utsaga med laga edgång inför Domstol, eller annorstädes efter Domstols förordnande, bekräftat; dömes för mened, till straffarbete från och med två till och med sex år. 2 §. Har någon genom mened bidragit dertill, att den, som oskyldig är, blifvit fälld till straff, det han till fullo eller till någon del undergått; vare ock menedaren förfallen till straff efter 4 6 Kap. 3 §; och gånge, vid straffens tillämpning, som i 4 Kap. 4 § skils. 3 §.
Sä siare L!e'Ä-,rc-rns stt wal förrätkat, under, teckna och försegla de Wal-krmncalier, hwilket uf Landrma, stacken i nälla l'!eno upbryres och Ridderskåpet och Adela ulkanp.agistve'6. §. 2Z. Niddcrstapet och Adeln kair för ftir del vestnia huru manga U.stoit Ridderst per och Adeli, gsdr synes ar chrcndna, samt vin bestasten helen deraf och antalet af Ledamöter verm,; ankommandes ijiwal pä ds öfriga Ständens bifall, om sädana Utskott skola sattas, samantalet af Ledamöter i dem, hwilka äro för alla Ständ'» gemensamma. W-.ll Ri>de> skåpet och Adeln utfärda Instrukiio. ner för U skott n, bor drt sko för hwarje Riksdag särskilidt, 06) fiägan dor m mackas innan walen t!l e? sädanc U-chott blilwit in ?Ieur> kundgjorda ekler U sk rrec k-mmit i ^Ä vi e; och bör i detta fall et sadant U skott ei i.träda i arbore förr än Iristrucrillnr-sräaau är of-str ; men tor Hemliga Utskottet k.a, cnltgc a-. §. « 1772 ä.S Rcgerings-fvrm, ingen si äga on! ii»>t! ukiion as Landt Marskalken til öfwer, laggning upiagas. § 24. Anslag t'l kloos böra ske -agen förut, och det sa tidigt joln möjligt är.
Dä penningeväsendet vid bojan af Konung Gustaf III:s regering ordnades, blef den gamla Svenska spccie-ndrn med indelning i sk. och rst. antagen såsom den allmänna lagliga måttstocken, vid aftal om penningar, samt förande af bok och räkning. Daler kopparoch silfvermyut afskaffades; baucosedlarne lydde på r:dr specie och voro dermed lika gällande. R. St., som förbehållit sig att ensamme förvalta hanken, vårdade den ock pä denna tid sä, att något agio pä b:cosedlarne ej uppkom; men dävar. grundlag förbjöd ej Regeringen alt, Ständerne ohörde, belasta riket med gäld, och denna lucka i stasförfattningen begagnades af nämnde Konung, sedan han invecklat sig och riket i ett vidt utseende, hans tillgångar öfversligande krig, för alt afhjelpa ögonblickets förlägenhet, och såsom form för skuldsättningen valdes den, som på en gång är den vigaste och mest förderfliga, nemi. att Statens nästan till antalet oändliga småskulder för aflöningar och lefverancer godlgjordes med löpande fordringsbevis å små valeurer, som väl i början buro ränta, men dä denna snart upphörde, framstodo i sin sanna egenskap af nödmynt; och de oaflåtliga verkningarne af ett sådant, alt hafva ett osäkert värde och tränga det bättre myntet ur rörelsen, uteblefvo ej länge. Emedlertid hade allmänheten vant sig att räkna efter det mynt, som dagligen gick genom dess händer, och della afhjclptes ej genom realisationen år 1803, som gaf r:gs-sedcln ett bestämdt förhållande till specie, men Iemnade häda slagen qvar i rörelsen.
Då för alla öfriga slutberedda Riksdagsmål, tiden för uptagningen till afgörande är bestämdt utsatt, nämnligen till tredje föredragnings-dagen, befinnes deremot stadgandet i 81 :a § :n Regerings Formen för Grundlagsfrågor väckta af Riksdagsmän, att öfver dem ej vid den Riksdag, då de beredas, utan först vid nästföljande må beslutas: således icke fullt bestämdt. Jag skulle för min del tro att ordet först här egentligen är nyttjadt relatift till den Riksdag då målet beredes, och således varit mendt att innefatta blott en fördubblad föreskrift att målet icke då får till afgörande uptagas. Men det måste medgifvas att detta ord äfven kan få en uttydning derutöfver, åsyftande att sådane mål må kunna än vidare hvila: och när en dubbel tydning hvarken är orimlig eller synes vara skadlig, så lärer man ej lättigen kunna inskränka den till en enda. På sådan grund anser jag för gifvet att ett ytterligare hvilande af Constitutionsfrågor, väckta af Riksdagsmän, kan utan Lagens kränkning beslutas. Beträffande åter Grundlagsförslag ifrån Konungen, stadgar 81 :a § :n bestämdt, att Riksens Ständer skola vid nästföljande Riksdag sina beslut derom fatta. Likväl, om ett hvilande af de förre antages för låfligt, torde det ock böra efter princip medgifvas, att detta stadgande egentligast åsyftar, det Riksens Ständer blott icke skulle kunna, emot Konungens åstundan, vägra att till afgörande uptaga Dess förslag, och att sålunda äfven dessa skulle kunna, med Konungens medgifvande, hvila. Mig svnes således afgjordt såsom allmän princip, att hvarje slutberedt Riksdagsmål innebär i och med blotta idéen af dess slutberedning och dess öfverlemnande till Riksens Ständer, den, att det är till afgörande framstäldt, och måste således uptagas: och vidare, hvad tiden angår, att hvarje annat slutberedt och inkommet Riksdagsmål måste vid samma Riksdag till afgörande företagas, men Grundlagsförslag nödvändigt hvila till den nästa, dä anses af sig 1
Medan alla rundt omkring henne storskrattade, satt hon der tyst, hård och strang. ' Fröken ', säger då en amerikanska till henne, " ni tycker ej att det är roligt, men detta är också rakt intet emot då han härinar sjö- sjuka. ' Agda och Mari återvände ensamina hem. 135 Agda gick mörk och sluten, men lion tankte bittra, hatfulla tankar, och hon beslöt att ännu samma qväll ha en förklaring med Harald. Hon skulle säga rent ut hvilken börda han varit för henne, hur hon följt med honom, icke för hans skull, utan för sitt eget tokiga samvetes skull; hur bon länge insett att han ocksil hatade henne, men att hon inte längre ville vara hvarken hans offer eller hans leksak, utan nu skulle de skiljas för alltid. Mari, som uppfattade hennes sinnesstämning, ville säga några blidkande ord, men Agda afbröt henne sägande: " Hvad bryr jag mig om hur det blir se ' n! Jag vill tala ut en gång, och det skall bli en sann lisa. " ' Fröken, er bror ber er stiga in i sitt rum ', sade en uppassare till Agda, då hon gick igenom hotellets förstuga. ' Så mycket bättre! Han känner kanske han också, att stunden ä r kommen för en förklaring ", tänkte hon. * * * Då Agda koin in i Haralds rum, fann hon det strålande upplyst och en inängd festliga anordningar vidtagna. En sup6 stod uppdukad yå ett bord, och en högst elegant sup6 var det till på köpet, med vin, frukt och en massa goda saker. Harald kom emot Agda. Han var iklädd frack och hvit halsduk och bugade sig mycket ceremoniöst för henne, men hon såg att han ocksR var så upprörd, att lian hade svårt att bibehålla fattningen. Han såg derjämte så lycklig ut, att det var henne en ofantligt stor frestelse att genast falla öfver honom med alla sina onda ord och förstöra hans stämning. Men det koin något öfver henne, något öfvernaturligt, påstod hon sedan, som tvang henne att tiga. Det var alldeles samma makt, som en gång på ångbåten förrniidde henne att följa ined Harald.
N:o 517. got att deremot invända, lian egde inom åtta dagar från delfåendet afgifva sin förklaring emot de honom tillställda handlingarna till Konungens Befallningshafvande, som borde pröfva invändningen och i målet meddela utslag; och skulle Kronofogde öfver dessa skuldfordringsmål likasom öfver andra ulmätningsärender till Konungens Befallningshafvande ingifva diarium,” Lag-Utskottet vid förra riksdagen har icke misskänt de motiver, som ligga till grund för dessa tillägg i utsökningslagarna; men Utskottet har undanskjutit frågornas afgörande till dess hela utsökningsväsendet hlefve omgestaltad! medelst helt och hållet ny lag i detta ämne; men här kan ett gammalt välbekant ordspråk vinna full tillämpning; ty innan ett så stort verk hinner bringas lill fullbordan skola tusentals fattige gäldenärer bringas till tiggarstafven, blott derigenom att en så oskyldig förändring som den sednare uppskjules, till stor olägenhet för Konungens Befallningshafvande som skall använda sin lid på underordnade utsökningsmål; till icke ringa besvär och tidspillan för Kronofogde elier Länsman, som nödgas resa flera mil för uttagande af den lumpnaste summa; till kännbar förlust för fordringsegare, som skall behöfva genom dyrlegda kommissionärer, höga expenser och resekostnader uppoffra ford ringsbeloppet tiodubbelt, der tillgång hos gäldenären brister; och slutligen till en total ruin för den mindre bemedlade gäldenären, hvars enda nödvändighetsbohag skall gå under exekutionsklubban olla utan alt köpesumman uppgår till ulsökningskoslnaderna. Det faller sig visserligen besvärligt att särskildt utfärda författning i ofvan antydda sviten, men heldre än att. albida ny utsökningsiag, anser jag, alt man borde vidtaga de nödige ansedde och erkände förbättringar, som lända till allas fördel. Stockholm den 50 November 1802. C. A. Larsson, från Östergötlands län. Motioner t Bonde-Ståndet 1862.
Sistnämnde 2:ne bruk hemta sina tackjernsbehof från masugnarne i Lekebergs och Carlskoga bergslager och hemföra dem dels landvägen med biträde af egna underhafvande, dels ock, hvad Ribbingsfors angår, från Carlskoga faktori genom Knapfors kanal till Sjöändan och vidare på jernväg till Christinehamn, hvarifrån de sjöledes transporteras till brukets lastageplats Atterbäcken vid Wenern. Skagersholm herntar sitt bräntna - Tab. Litt. N. Jernbrukens antal och tillverkning. a HH P Tillverkning Skeppund B.-V. -5 p: För Stångjcrnstillverknlng! P-. I Böjenlorps fögderi: Stenbrott m. m. Fabriker. 31 terial uteslutande från egna skogar, och af kolåtgången vid Ribbingsfors under femårsperioden hafva 2,156 stigar tagits på brukets skog, 1,789 stigar köpts inom lånet samt 1,149 stigar från orter, belägna utom länet. Från de öfriga jernbruken hafva detaljerade underrättelser om kolåtgång, förlagsort för råämne och utvägar för detsammas hemforslande icke erhållits. Olyckshändelser i afseende å rörelse och personal hafva under perioden icke afhörts. Vid Böhlet i Undenäs har bearbetats ett brunstensbrott, som afkastat: Denna tillverkning hade sålunda å nyo något tilltagit. På senare tider har någon malmbrytning icke ägt rum, utan arbetet bedrifvits medelst plockning och vaskning utur de gamla varphoparne. Endast ett alunbruk finnes i länet, nemligen vid Hönsäter med en tillverkning år 1860 af 600 tunnor alun. Alunbruket vid Carlsfors nedlades år 1856. och vid Kaflås upphörde aluntillverkningen år 1855. Vid qvarnstensbrottet i Lugnås, der fyra personer äro ständigt sysselsatta, tillverkas fortfarande qvarnstenar af god beskaffenhet. Enahanda tillverkning äger rum i Timmersdala socken, men är i aftagande, likasom slipstenstillverkningen i Låstads socken.
Det bestod af – Young och Ossian; hvilka snart i sitt följe medförde Shakspeare och Milton. I allmänhet uppläts nu genom Englands skalder, så närbefryndade med hans lynne och känsla, en rymd, den han dittills endast anat, och vid hvars anblick Gessners pipa (ehuru med tacksamhet) för alltid stoppades i fickan. Med dessa nya vänner kringströfvade han i de herrliga Rånums-trakterna, än vid solens, än vid månans uppgång; till hälften en Werther den andre, men vid sådana ledsagares hand öfversäll i sjelfva sin smärta. Starkast hänryckte honom dock Ossian. Till den af Kellgren gillade läsare, som ropar: ”Hvar är Voltaire? och ställer Ossian på sin hylla”15, blef Thorild således raka vederspelet. Han ställde Voltaire på hyllan, och nedtog derifrån Fingals son; hvars heroiskt-elegiska naturdiktning, nyss förut af Macpherson frambesvuren, hade öfver Poesiens verld uppstigit såsom en månskensnatt full af forndagsljud och hjelteskuggor. Man erinre sig, hvad den, ej många år tillförene, varit för Goethe! För Thorilds blickar var den något ännu mera. För honom syntes den randad af en gryning, ur hvars purpurvågor omsider skulle frambryta en ny skönhetsdag, genom Naturlifvets renaste uppfattning i den sannaste menniskokänsla; ty hvad vore Naturen, sålunda uppfattad, om ej sjelfva det Urskönas allnärvarande uppenbarelse? I dessa förhoppningar störde honom icke de redan då från England hörbara röster, till hvilka dock – i den tiden – ingen utom England lyssnade: att hela den ossianska fornsången vore blott ett illistigt påfund af en skottsk skolmästare, eller rentaf uppdiktad ur Macphersons egen hjerna. Rigtigare hade det påstående varit, att Macpherson i sin bearbetning af de gamla gaeliska sångerna inlagt åtskillig herde-sentimentalitet af nyaste datum, eller i viss mån förklädt deras Caledoniska figurer till Gessnerskt-Arkadiska.
Bref att beloppet al ifrågavarande algilt, gemensamt med öfriga tullmedel, skulle ingå till Kongl, ränte-kammaren, hvaremot på samma års stat ”förslagsvis” skulle uppföras en rund summa af 5,000 R.dr att till lasarettet utgå, dock att, i den händelse hvad uti berörde algilt för inkommande tobak vid arets slut finnes hafva influtit, skulle öfverstiga den således i slaten upptagna summan, ett sådant öfverskott uti följande årets stal borde till ersättning för lasaretts-fonden upptagas”. Något tillskott utöfver nyssnämnda summa bade emellertid aldrig, så vidt räkenskaperna visade, utbetalts till lasarettet för den beviljade tullen å tobak, och motionärerne hafva, lill bevis på den betydliga minskning 1 inkomst denna sjukvårds anstalt lätt vidkännas i följd af detta summariska liqvidationssätt, erinrat, att, utom den förlust, som uppkommit genom lörändradt myntvärde, lasarettet, om del vore i åtnjutande al merberörda tullafgift, numera, då importen af tobak kan antagas uppgå lill omkring 4,500,000 skalp, årligen, haft att under denna litel påräkna en årlig inkomst at omkring 23,000 R:dr K:ko eller 18,000 R:dr mera än det stats-anslag, som nu till godtgörelse derför utgår. Att låta lasarettet hädanefter komma i åtnjutande al fulla beloppet at den inkomst, som sålunda varit detsamma tillförsäkrad, syntes visserligen mest rättsenlig!, men då en dylik åtgärd måhända skulle stå i strid med de åsigler, hvilka i afseende å tullen i allmänhet kunde komma att göra sig gällande, halva motionärerne ansett lämpligast vara all antingen ett bestämdt ärligt anslag, motsvarande hvad en tull—afgift af 3 rst. å hvarje skålp. tili riket inkommande tobak nu skulle utgöra, å stat uppfördes, eller ock att, på sätt till förmån för allmänna barnhuset vore medgifvel, stämpel-afgiflen ä spelkort, vid sista riksdag fastställd till 12 sk.
Beträffande öfrige ifrågavarande ersättningar, fann Ståtsrådet sig, med afseende å hvad vederbörande ersättningstagare anfört och i öfrigt förekommit, icke böra nu tillstyrka någon förändring i sältet för samma ersättningars utgående. Sedan Kongl. Maj:t, under den 1 sistlidne Mars, i Nåder beslutat, dels att, enär hemmanen Sjötorp i Lyrestads och Svenningstorp i Fredsbergs socken af Skaraborgs län bekommit sina ersättningar för den jord, hvilken, i följd af Götha kanals ledning .genom Wadsbo härad, för dem gått förlorad, dymedelst att de blifvit från utgörande af egen kronotionde befriade, dessa ersättningar, utgörande för Sjötorp 1 tunna 12| kappar och för Svenningstorp 1 tunna 12 kappar, eller tillsammans 2 tunnor 24-| kappar, hälften råg och hälften korn, skulle under titel: Ordinarie Afkortning i kronoräkenskaperne afföras, dels ock att, då ej mindre kronohemmanen Hellby N:ris 1 och 2 och Lilla Wallby N:o 2, i Setterbo socken af Westmanlands län, än ock de af samma hemman utgående räntor, efter kronovärde utgörande för Hellby 18 R:dr 25 sk. 8 rst och för Lilla Wallby 7 R:dr 40 sk. 3 rst., eller tillsammans 26 R:dr 17 sk. 11 rst., blifvit till Hjelmare kanaloch sluss-verk anslagne, och dessa hemmans-räntor sannolikt aldrig komme att till kronan återgå, desamma skulle, likaledes under titel: Ordinarie Afkortning, i kronäns jordebok och räkenskaper afföras, så, och i fall Kongl. Majit i Nåder hi folie hvad Statsrådet nu i underdånighet tillstyrkt, skulle alltså, jemte ofvannämnde ersättning till hemmanen Sjötorp och Svenningstorp samt räntorna af hemmanen Hellby och Wallby, från Sjette-Hufvudtileln komma att uteslutas: a).
H a n hade rätt, där fanns ännu sparad u n g d o m. Banden i fru Kajsas hårklädsel stodo ut som vimplar i b l å s t. Månskifven steg blank öfver åsryggen. Silfverfärgade skystrimmor k o m m o glidande m o t kanten, liksom träribbor m o t ett sågblad, o c h skuros midt itu. Mårten o c h Elsa gingo arm i ärm på ena sidan af landsvägen. Stora läderlappar kretsade i branta bågar kring hennes hufvud, totalt förhäxade af det hvita fladdret. I salsfönstren lyste ljus; d e t följde d e båda unga, s o m skimret från vänliga ö g o n, tills vägen krökte mellan d e tysta rågfälten. » De gamla voro v i d godt lynne i dag, » sade Mårten. » Det var därför att du k o m. Du kan inte tro, hur vi gå o c h längta efter dina besök hela veckan. » » Nå, h v a d tror du inte att j a g längtar då, Elsa min. » » Inte så mycket s o m v i. Om d u skulle utebli en söndag, v e t jag inte hvad vi skulle ta oss till. » » Jag k o m m e r alltid. tills jag en dag för dig m e d mig till ditt o c h mitt hem. » » H v e m vet, när det blir, Mårten. Din far är obeveklig s o m sten. » » Må vara. men jag är ung o c h han är gammal — » det k o m plötsligt en våldsam energi i Mårtens röst — » och vore han också min far tio gånger, så får han ändå inte stänga min lycka u t e! Jag ämnar tala ett allvarsord m e d pappa i morgon. » » F ö r Guds skull, hvad d u g ö r. förtörna hon o m inte ännu mer.
För öfrigt äro, i afseende på de ifrågavarande hemmanens rätta natur, åberopade dels samma Författningar, som i Olof Lindbäcks motion om förmälas, dels att, eburu benämningen kyrkohemman förekommer i alla äldre Jordböcker efter reformationen, denna benämning så mycket mindre skall antyda egandeoch dispositions-rälten, sorn i samma Jordeböcker äro bibehållna benämningarne Kloster-hemman Nunne-hemman och Kanick-hemman* hvilket bruk fortfarit till år 1724, då, vid antagande af en ny method för Jordeböckerne, hemmanen infördes i Krono-columnen; atl för desse hemman finnes i Jorcléböckerne, vid slutet af i5oo och början af 1600-talel, anteck - Statssamt Allm. Bce.v.— och Ekon.-Ulskottens Betänkandej N.o /fSl 2£ nadt: ”Kronans dominium tillhörige”, och att i Lunds Landabok af 156g hemmanen likaledes upptagas såsom Kronan tillhörige, ehuru denna handling är efter Presterskapets egna uppgifter uppgjord, samt blifvit af Presteme sjelfve i äldre tider åberopad, då de haft behof att styrka sin rätt; äfvensom genom Konung Christian IV:s Recess af år 1643, hvilken upphäfver alla äldre Författningar i de ämnen, hvilka den vidrörer, tydligen förklaras att alla städsmål och annat ovisst icke må af Räkenskaps-Prostarne eller andra lill deras profit njutas etc., så vida det ej finnes åtkomst i Capitlen, eller deras, sorn sig det tillhålla, egendomsbref och gamla Jordböcker, spm sådant visa.