Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att hvar och en 60m vill anfört och aflemna penningar åt en sådan associatic , hvilket alltid bör ske genom insättning på E lagets afskrifningsräkning i Riksens Höglc 'i„ Ständers Bank, må kunna enär som hälst, 1 • assignera det hela eller en del af sin beha sing hos densamma. 4:0. Att alla sådane assignationer bö genast vid uppvisandet infrias, antingen m contanta penningar, eller med privat-Ba kens anvisning på Riksens Ständers Bank. Då de flästa produeter från landet, strör ma till hufvudstaden och mången landtm; sett sig nödsakad att ofta af brist på köpa1 gg 4 Dm 28 Februarii, . Iler antagligt anbud för sin vara, upplägga pch magazinera den, hvilket medför en icke obetydlig utgift öfver produciionskostnaden, å lärer väl ingen kunna bestrida att ju icke å val producenten, som förbrukaren eller speulanten å dess säljbara varor, både skulle beydligt underlättas och äfven vanpris förekomimas vid sådane affairets uppgörande, om associationer funnos, lika de nu projecierade pri - Stat-Banker, hvilka genom contanta tillgångar ör köpare, återförde liflighet i handeln inora åndet^samt en rask och jämn afsättning. Början med sådane privatBankers inrättning bör ske i hufvudstaden, centralpuncten för alla speculationer , derifrån torde de snart nog utgrena sig till våra öfriga större städer och kanhända äfven Landsorter; för att i de mindre penningerika districterne af riket, sådane associationer skulle kunna med mera lätthet formera sig, vöre jag hågad, att utan afseende på principen för organisation af privat-Bankens formerande i Stockholm, där den största tillgång på capitaler finnes, tillstyrka inrättandet af dylika Banker, genom ett större interessentskaps medverkan, hvars interessenter, sjelfve actieägare, vore man om dess ordentliga behandling.
N:o 60, i anledning af väckt fråga om aflemnande af en samling sällsyntare medaljer och skådepenningar till Rikets Mynt-Cabinet. B fölls. N:o 61, i anledning af väckt motion, att ränta å Discontlån ej må beräknas förr, än medlen kommit låntagarne till handa. Bifölls. N:o 62, i anledning af IIof-Rätts-Commissarien S. Anderssons ansökning om eftergift af öfver-ränta å ett Discont-lån. Bifölls. N:o 63, lill svar å Höglofl. Ridderskapet och Adelns återremiss af Utskottets under N:o 35 aflålna Betänkande. Lades till kandlingarne. S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden: N:o 9, om bildande af undervismngs-anstalter för skeppsbyggeri, samt anslag dertill. N:o 10, i anledning af väckte motioner om inrättandet af Navigationsskolor, m. m.; och N:o 11, i anledning af väckt motion om inrättandet af real-skolor, biefvo samma Betänkanden af Ståndet bifallna. « S. D. Vid nu ånyo skedd föredragning af Lagsamt Allmänna Besvärsocli Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 2, i anledning af väckte frågor om ändring och förklaring i vissa delar af Kongl. Förordningen den 1 Augusti 1805, samt andra Författningar, rörande skogarne i Riket, blef detta Betänkande bifallet. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets följande Utlåtanden: N:o 276, \ anledning af väckt motion om ändring uti fördelningen af den till Lunds Academi utgående krono-tionde uti vissa härader af Christianstads Län. Bifölls. Fröt. ZJtdr. d. 29 Aug. i84°■ 565 N:o 277, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. Bifölls.
Sedan de förhållanden, som sålunda föranledt lill denna Prasscriptions-Förfatlning, sedermera genom. Riksens Ständers åtgärder blifvit ändrade i så måtto, att en bestämd summa af öfverskott och besparingar, anvisas tili Kongl, Maj:ts Nådiga disposition, och att anslagen under visse Hufvudtittlar reserveras från det ena året till ett påföljande, synes åter berörde föreskrift fordra en dermed öfverensstämmande förändring, hvilken torde böra lämpas dels efter beskaffenheten af fordringarne, hvaruppå ofta beror huruvida de kunna förr eller senare vara gifne och utreqvireras, dels ock efter de grunder, som gälla för Räkenskapernes afslutande; Och får Utskottet derföre föreslå, att Riksens Ständer, vid besvarandet af ofvannämnde Nådiga Remiss, hos Kongl. Maj:t i underdånighet jämväl anhålla, det 1812 års Praescriptions-Författning, i afseende på fordringar hos Statsverket, måtte varda öfversedd och tiden för desse fordringars utbekommande af de dertill under Hufvudtittlarne uppförde Ordinarie Stats anslagen, elter nu anförde ändra - StatsUtskottets Betänkanden. u 67 de förhållanden närmare lämpad och utsträckt, dock så, att den icke öfverskrider slutet af året efter det, hvarunder fordringen tillkommit. Hvilket allt dock öfverlemnas till Riksens Höglofl. Ständers hepröfvande. Stockholm den 26 Maji i8a3. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Stats-Utskottets yttrande, i fråga om Lönförbättring för Krono-Betjeningenpå Gothlan d och i Bohus-Lån samt angående Tryckningskostnaden af Landshutdingarnes Ämbets Kungörelser. T. ill Stats-Utskottet hafva Höglofl.
Ståndet ursäktar mig, om jag uptager några ögonblick med att besvara dem. Den värde talaren har ansett, att man af det utaf mig upgifna faktum, nemligen antalet af dem, som blifvit mästare före och efter Författms utfärdande, och antalet af de cessioner, som under samma tider inträffat, ej kan draga några slutsatser, emedan det syntes honom klart, att de, som blifvit mästare efter Författnms utfärdande, ännu, då de nyligen trädt i utöfning af sina yrken, borde vara i den ställning, att de ej behöft cedera, men jag ber vördsamt att få fästa hans och det Höglofl. Ståndets upmärksamhet derpå, att om detta kan änses gälla för det mindre betydande antalet, som blifvit mästare sedan Förfaltmn utkom, så skulle, om de skäl, som petilionä - 384 Den 27 September e. m. rerne anfört för sin anhållan om ändring i Författnin, skola gälla något och i fall det egde någon grund att författningen verkat till handtverkeriernes förfall, sådant visat sig åtminstone deri, att ett större antal af de äldre mästarne gjort cession. Men man behöfver icke blott hålla sig dervid, att cessioner ej egt rum, ulan jag tror alla äro ense derom, att om också bland det antal arbetare, som blifvit mästare efter det författningen utkom, många äro i mindre bemedlad ställning, och hafva svårt att laga sig ut, slå dock handtverkarne, åtminstone här i hufvudstadén, i en mera fördelaktig ställning än någonsin förut, och det torde icke vara någon obekant, ali handtverkarne tilltagit både i skicklighet och i mängden af produkter, samt alt konsumtionen sker hastigare och afsändningarne till landsorlerne äro talrikare än förut egt rum. Den värde talaren har tillika, i afseende på den af mig åberopade mot-petilionen, sagt, alt dermed troligen icke var samma förhållande som med en transparent, hvilken haft till underskiift: ”detta hafva skomakaregesällerne gjort.”
Rodd,fartyg: 8 mörsarefartyg, deraf 3 äro i tjenstbart skick, 3 erfordra reparation och 2:ne äro under nybyggnad eller komplettering; 1 roddkanonbåt af ny konstruktion och i godt stånd; 52 bombkanonslupar, af hvilka 30 äro fullt tjenstbara, 21 erfordra reparation och 1 är under nybyggnad eller komplettering; 12 kanonslupar, deraf 5 i tjenstbart stånd och 7 erfordrande reparation; 12 landstigningskanonslupar, af hvilka 8 äro i tjenstbart stånd och de öfriga tarfva reparation; 114 kanonjollar, deraf 81 i tjenstbart stånd, 16 tarfva reparation och 17 kassable. Förutom ofvanuppräknade fartyg äger Kongl. Flottan 4 obevärade smärre ångfartyg, åtskilliga lastdragare och ett större antal fartyg af mindre certer. § 2. I anledning af hvad sistlidet års Revisorer i 2:dra § af den utaf dem afgifna berättelse anfört beträffande det bokföringssätt, som vid redovisningen för Kongl. Flottans materiel tillämpas, anse sig Revisorerne, i betraktande af hvad vederbörande uti deröfver infordrade förklaringar andragit och utan att vilja yttra sig om hvad i nämnda revisionsberättelse förmäles angående bokföringssättet vid andra nationers mariner, nu endast böra hemställa, att hvarje fartyg af större cert må erhålla särskildt konto, hvarigenom en lätt och klar öfversigt af den på hvarje fartyg belöpande kostnad otvifvelaktigt bör kunna vinnas. § 3. Deremot instämma Revisorerne tili alla delar i det af sistlidet års Revisorer väckta och i 3 § af l8tiO års berättelse intagna förslag, att de nu skiljda anslagen till Flottans nybyggnad oell underhåll måtte, likasom före 1850 års riksdag, under en enda titel sammanföras, och sådant destoheldre som förslaget blifvit såväl af Kongl. Förvaltningen af sjöärendena som ock af vederbörande befälhafvare vid Kongl. Flottans stat'oner, hvilka utan tvifvel torde kunna säkrast bedomina lämpligheten af en dylik anordning, på anförda skäl tillstyrkt. § 4. Sistlidet års
— Wördnadcn bjuder nägra ögonblicks tystnad wid ätankan af en man, som pä sin tid osta mist« känd, af efterwcrldcn med tacksamhetens hela wärma rättwik! beundras. Och jag swarar, art sädane Fältherrar som Grefwe Stenbock war, födas wanligen icke hwarje ärhyndrande uti samma land ; och när denne odödlige Härförare, som sjelf mäste staffa alla medel, kunde uträtta sä mycket, hwad skulle han icke dä hafwa ästadkommit, om de warit honom beredda. Om dct nu ar gistvik, att i Militäriskt afseende en wäl sammansatt och öfwad min, dre Armse bör äga företräde fdr en större i motsatt förhällande, sä blifwer icke swärt att wisa desi företräde s Oeeonomistt, som ar i:o Att ett mindre antal folk exponeras till offring, hwartill bade klokhet och mensklighet befalla och 2:o Att en större Armse kostar mera ehuru rä och obrukbar den ocksä mä wara. Med all aktning för wär tids wists militairiste förtjenster, wägar jag dock bestrida möjligheten att pä Z dagar (fanste har meningen warit z wcckor ) förwandla en alldeles ra och okunnig kar! till brukbar Soldat, om ocksä Let som stall läras, förenklas huru som helst. Hade det till och med warit mänader i stallet för dagar, stmblifwitföreslagne till öfningstid, sä skulle jag andä ej pästätt, att den warit för rundt tilltagen. Nog har sag ofta hört sägas att ben, som ingenting kan lära bör blifwa Militair, men jag förmodar, att hwar och en, som nägot försökt detta yrke, snart stall finna fig skamligt bedragen, om sädant stedt i stöd af det hopp, att kunstaper der äro all» 452 Den 1Z Fpril. beles öfwciflödige.
Inventeringsmännen hafva således, bland annat, föreslagit: a) att Krigs-colltm må hos Regeringen anhålla om ti11 — fåtelse att få låta ändamålsenligt inreda Lifrustkammare och ordna denna efter en rationel och historisk plan, hvartill dugligt manskap af invalid-corpsen skulle begagnas såsom handräckning; b) att de af befälet vid Norrska jägarecorpsen i eonfidenshuset begagnade rum måtte utrymmas; c) att de nedra rummen i huset måtte förses med luckor; d) att en detaljerad ny plan uppgöres för effecternas uppställning i olika rum; e) att lustkammaren, sedan den blifvit ordnad, minst en dag i hvarje Juni, Juli, Augusti och September månader, må, efter annonce i tidningarna, hållas öppen för allmänheten mot en afgift af 8 sk. b:co personen, samt i öfrigt för sällskaper och utländingar , som sådant önska, mot särskild ersättning till uppbördsmannen; f) alt åtminstone under sommarmånaderna en post af invalid-corpse*, med undergevär beväpnad, må bevaka rustkammaren. Vi förmoda, att denna inventering föranleder till en allvarsam undersökning, och att den nuvar. Presidenten i K. Krigs-collun icke med samma sorglöshet, som hans företrädare sedan 1823, betraktar denna angelägenhet, hvilken för den ”Svenska nationalkänslan” torde vara långt ifrån lika Iikgilltig, som den visat sig vara det för höga vederbörande. Frih. Cederström, Anders, uppläste följande: Då jag ej arnar yttra mig särskildt om någon af de speciella punkterna i SlatsUtsk:s nu föredragna utlåt., så har Den 5 Maj f. ni. 2o5 ja" ansclt rättast alt vänta, tills discussionen i delta afseende slutats. StatsUlsk. synes mig i allmänhet hafva haft lill ögonmärke den lika så riktiga, sorn nu för tiden nödvändiga principen att gå tillväga med sparsamhet i beviljandet af anslag; men äfven denna princip kan utereras, och blifva skadlig i sin tillämpning, om den drifves för långt.
Den begagnades mest till en nedlagsplats för enskilda bekymmer; dem hon esomoftast utgöt äfven i prestoch borgar-fruars sköte, hvilka, till erkänsla för det allernådigsta the hvarmed de undfägnades, hjelpte henne att begråta den gamle Fredriks otroheter, och sedan, med all sina tungors vighet, kring stad och land utbredde den ”Huldrikas” lof. Bemälte gamle Fredrik åter, var en af de största fiender till läsa, som någonsin sutit på en thron20; han älskade fördenskull en omgifning, som alltid , så långt det berodde af honom, var den möjligast ovittra. Der hade alltså Fransyskheten stannat vid belefvad pratfärdighet och belefvad osedlighet. Nu deremot, i det nya hofvet, uppträdde den såsom en andlig fostringsoch daningsmakt, hvars anspråk på envälde blef hädanefter, så inom snillets område, som inom religionens och sedernas, utan gensägelse erkändt. Vacker, qvick, lysten att herrska, verka, lysa, begåfvad med ett lynne, hvars retliga och häftiga liflighet alltför ofta urartade till öfverilningar, osammanhang och vanmäktigt trots, ägde Lovisa Ulrika näppligen några stora tankar eller ens djupa känslor (sjelfkänslan undantagen), men dock en verklig böjelse för de nöjen, som genom umgänget med vetenskaper och konster vinnas. Denna kärlek hycklades icke; hon var i den lika upprigtig, som i kärleken till sin gemål och kärleken till utvidgad konungamyndighet: men hon rådde ej för, att dess halt och synpunkt bestämdes af de intryck, under hvilka hon tillryggalagt sin första ungdom. Sveriges jord beträdde hon med den glans, att redan vara besungen af sjelfve Voltaire; som i en af sina mest lyckade Epitrer hade egnat henne ett det smidigaste mellanting af vördnadsgärd och kärleksförklaring. I allmänhet bar hon – om än i miniatur – flera syskondrag af sin store broders egenskaper; desto mindre må vi undra, att hon fullt bråddes på honom i dyrkan för dåtidens afgud, och i sympathi för hela det Frankrike, ur hvars sköt denna verlds-sol hade uppgått.
Han stannade e j, närmade sig ej sade intet. Hvad annat än brist på kärlek höll honom tillbaka? Han var ju så rik, och hon var så fattig. Han kunde j u komma och lösa henne ur allt det bekymmer för dagligt bröd och framtid, som nu tryckte henne. Och han var j u mannen, som skall taga initiativ, hon var ju kvinnan, som skall tiga och vänta. Huru lätt borde det alltså ej vara för honom att komma och fråga, om hon ville lära känna och älska honom. Lära känna! Ack, man älskar en person långt förr, än man känner honom, och allt hvad man sedan lär känna om honom endast förökar kärleken. Hvad annat än brist på kärlek höll honom borta? Kunde det finnas något annat? Jo. Han hade aldrig kommit i tillfälle att umgås med henne. Han visste ju knappt, om hon kände honom ens till utseendet. Han kunde omöjligt ana, att hon någonsin erinrade sig honom, än mindre att hon skulle kunna längta efter honom. Dessutom var hon känd för att hennes sätt och väsen imponerade på männen och förvirrade dem. Det sades, att hon var kylig Och afvisande mot sina beundrare, att hon lät dem känna, att hon, så fattig hon än var, visste sig vara dem öfverlägsen. Hon rådde icke för, att unge män sökte hennes sällskap, att de förälskade sig och kände sig försmådda. Hon hade ju hela tiden blott längtat efter Erik Ivarsson. Det var nog denna väntan, som kring hennes hjärta och sätt slagit en sådan mur af oåtkomlighet, kall och gåtfull för andra, alldeles som Östaberget var för henne, där det reste sig mellan henne och den älskade. Det blef också ibland utspridt och trodt, att hon skulle gifta sig med någon. Kanske hade dessa rykten hunnit till Selnabyn. Kanske trodde Erik Ivarsson, att hon älskade någon i Östadalen. Det var också något annat, som kunde göra honom tveksam. Hon hade så stort anseende. Hon var så duglig och så beB lJ 03 æ gåfvad och så allmänt afhållen för sin godS £ 5 het och hjälpsamhet mot sjuka och fattiga. Dessutom kunde hon anses mera bildad än mängden i hennes trakt. Och så hade hon » " S i utseendets och sällskapsgåfvans adelsmärke. — i S3 TS Hon var så olik andra. Hon visste det.
Genom den ojemna fördelning af Be. villning, som drabbat de Skattdragande, har af många den önskan hörts, att få en ny Refning och Skattläggning, hvars verkställande, efter min tanka, är lättare än man föreställer sig, och en gång bör början ske, för att få något slut; men då uti det, som mycket annat, finnas stridiga tankar, så är bättre att vara betänkt på något, som dernäst rättvisast vinner samma ändamål, och för denna gången ej vidröra Refning och Skattläggning. '£i Vår nu varande Bevillning, stödd på osäkra grunder, är oerhörd för all synlig förmögenhet, och ändock väckas frågor med billighet om tillökningar, så väl för Hofi; hållningen som Embetsmännens Löner. Uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition ser man nog möjligheten att öka Embetsmännens Löner, men ej någon anledning att lil. Den 11 Maj. * 89 att lindra Landets Skatter, och båda delar-' ne böra ske, så vida följderne ej skola blifva vådlige för Landets bestånd. Af längre erfarenhet känner man, att Jordbrukaren deltager uti § af den allmänna Bevillningen, i jemförelse med de öfriga Näringarna tillsammans, således, enligt min tanka, tror jag, att så vida man ej blott för ögonblicket vill vinna fördelar, sä bör »nan från roten undanrödja alla misstag och missbruk. Att till ernående af detta ändamål, en efter kloka grunder gjord värdering verkställes, ej byggd på köp utan calcul, men rättad efter egendomarnes verkliga behållna production, är af största vigt; och kan man någorlunda bestämma det rätta värde en egendom äger, helst en mängd af dem i Riket redan äro både refvade och skattlagde, och genom jemförelsen, de öfrige kunna lätteligen utredas efter de Chartor, som inom 10 år äro gjorda. — Denna värdering bör verkställas af Personer, valde af Riksens Ständer och ett lika antal Ledamöter inom hvarje Län, hvilka utgöra en Comité, der alla äga samma rösträttighet.
Slutligen anhåller jag att till besvarande få upptaga en anmärkn., sorn, derest jag icke hört orätt, af en värd talare blifvit framställd, nemi. alt Stånden icke skulle hafva rätt att förkasta ett af Const.Utsk. framstäldt förslag till ändring i grundlagen, vid den riksdag då förslaget blifvit väckt. Härom har vid föregtde riksdagar så mycket blifvit tvistadt och taladt, att jag icke vill trötta R. o. Ad. med att upprepa de skäl, hvilka omsider gjorde sig gällande, då R. St. vid sista riksdag fullkomligen emanciperade sig från Const.Utsk:s förmynderskap i denna del, ulan hänvisar jag blott till våra vidlyftiga prot. härom, under förmodan att Stånden vid denna r iksdag icke vilja ånyo höja nacken under detta ok. Vi skola komma ihåg, att de, som stiftade våra grundlagar, uti motiverna till Reg.Fm yttrade, att de väl ville bereda en möjlighet till förändring af grundlagen, men dermed förena sådana svårigheter att förändringar icke mätte åstadkommas genom en riksdags tillfälliga vindkast, utan att dertill skulle erfordras, om jag så får säga, en stadig opinionsvind under den längre tidrymden, som omfattar tvänne riksdagar. Hade nu Const Utsk. den makt att till grundlagsenlig behandling vid en kommande riksdag emot den närvar, riksdagens majoritet framtvinga ett grundlagsförslag, så skulle detsammas antagande komma att bero endast af den sednare riksdagens opinion , enär Ständerne vid den föregtde riksdagen icke haft makt att förkasta det. Jag anser öfverflödigt att vidare yttra mig i denna sak, helst jag förmodar, att den värde talaren, hvars åsigt jag vågat bestrida, torde blifva i det närmaste ensam om sin mening. Hr Hjerta, Lars: Riktningen af de flesta i detta ämne afgifna yttranden synes så bestämd, att frågans utgång troligen icke förändras af hvad sorn på andra sidan kan blifva anfördt. Emedlertid anser jag mig icke kunna undgå alt reservera mig mot innehållet af åtskilliga bland dessa yttranden, med det förklarande, att jag instämmer i Const.- Ulsk:s förslag
11 att anlägga jernbana för hästkraft å liela sträckan från Nora till Örebro, hvarför kostnaden var beräknad till 450,000 Hulr och dertill bidrag af Rikets Ständer anslogs med tillsammans 225,000 R;dr, bolaget skulle hafva för detta ändamål måst tillskjuta 225,000 R:dr, hvaremot, med antagande att den af bolaget uu anlagda lokomotivbana mellan Nora och Ervalla erfordrat den af Direktionen uppgifna kostnadssummau af 500,000 R:dr, bolaget, som i statsunderstöd uppburit 175,000 R:dr, följaktligen för denna banas utförande fått derutöfver anskaffa 325,000 R:dr, hvadan egentliga skillnaden i bolagets förutsatta och utbetalda tillskott endast utgjorde 100,000 R:dr: med hänsigt hvartill och då härvid äfven förekomme alt, vid fastställandet af planen för Nora-Ervalla-jernvägen, något kostnadsförslag icke blifvit i Nåder gilladt, men att Direktionen iiti kontraktet om arbetets utförande förbundit sig att fullborda arbetet noggrannt enligt den gillade planen, utan att anspråk på ytterligare bidrag al allmänna medel skulle kunna väckas, samt att genom egna tillskott utgöra hvad utöfver statsbidraget kunde erfordras, Styrelsen i underdånighet hemställt, huruvida, i fall meranämnda jernvägsbolag, komme att med ytterligare låneunderstöd hugnas, dylikt understöd borde utgå med högre belopp än 100,000 R:dr banko. Med tillkännagifvande häraf bar Kongl. Maj:t ansett sig endast böra lill Rikets Ständers egen pröfning öfverlemna, huruvida ytterligare låneunderstöd må ifrågavarande bolag beviljas; och varda i sådant ändamål handlingarne rörande detta ärende Rikets Ständers Stats-Utskolt tillställda. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. ./. F. Fåhreeus. 12 Kungl. Mnj.-ts Nådiga Skrifvelse N:o 36.
Om KrigsAcademien hade funnits i Linnés ungdom, och hanjhade blifvit ditsatt, hvad hade väl krigs, väsendet vunnit? hvad hade icke Naturvettenskaperna förlorat? Lärjungarne vid en Krigsacademie ämna sig alla åt ett håll, fästa ?ig blott vid samma föremål, och känna ingen annan ungdom, än den som redan, genom Kronans märke, uniformen, är utstämplad till krigstjenst Då den som genomgått de allmänna skolorna och med tiden finner sig i alla möjliga förrättningar stödd och förekommen af gamla skolkamraters välvilja, hvilka återfinnas än här, än der, och hvilkas pålitelighet och förmåga han från ungdomen känner: så ståt den vid KrigsAcadetnien uppfödde Officeraren, to främling i sitt eget Fädernesland, när han Skall vända sig till några andra än militairer* och det är icke underligt om han både rönet och sjelf visar en köld, som icke skulie komma ä fråga om han blifvit uppfödd samfällt med sina öfriga jemnåriga medborgare. Så sorn det går honom med den närvarande tidens går det honom förmodeligen med den förflutna. Endast, eller hufvudsakligen på krigiska Den 25 Martti. 919 förtjenster fästes hans blick» sorn vore samhållet endast gjordt för stridens skuld. Då en värd Ledamot uppräknade hildema af de store män, hvilkas åsyn bör elda Cadetternas Fosterlandskärlek, tror jag mig endast hafva hört krigare nämnas. 'Hvarföre finnas der icke en Polhem, en Ahlströmer, en Hermelin, en Maclean eller andra hvilkas fredliga värf i tysthet framgingo, och hvaraf frugterna måhända bestå, när de förras rygtbara eröfringar åter gått fötlorade. Motionairen har anmärkt, och jag instämmer deri, att de om, nämnde stora härförame icke voro, bildade i Bågon KrigsAcademie. Tvärtom är det från de allmänna läroverken, som Sveriges utmärktaste män, vanlige» utgått.