Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Stp reglering af falpeterfjubertflaten hur ägt runt, h^urvib bett ^ beriftaten. bithöraitbe tjenjlemanitaperfonal i Jöefier^orrlanbé lätt blifvit ftällb på inbragning, fåfom nu mera obehöflig, bå falpetertittverfningen itt (Sfter benna reglering femmer falpeterfjuberisjlaten att utgöras af 5 £>ireftörer ocp 6 linbert ftpresmän. SBib (Sarfsborg, (Sarldfrona ocp i ©tocfljolms ffärgårb Rafina beS8eaf^”‘,1’9§' fäflningSarbetena fortgått enligt be af Äongl. SRaj:t årligen, nteb be Se 2Bib cfperremabSffofter, Ijroareft få mät ©fånffa dragonregementet font nu mera äfmeit ©låttffa .jpufiarregen mentet pafma fina ererciSfqoabroitSöfniitgar, f>ar blifmit ttppförb ett färfftlb bpggnab, affebb för mathållningen; hvarjemte ben ber förut befintliga fafern erhållit erforberlig tiHbpggttab, jemmäl meb beräCtting af förläggning berfiäbeö af begge regementernaS forporalffotor. 3 SattbSfrotta fm blifmit uppbpgbt ett nptt mälthus, font, feban ben gaum la borgmaltsbhggnabeit mib beftgtning blifmit utbömb, funnitö af be SHajit anbefallt fåbana baracferS tippföraube å följanbe niöteSplatfer, nemligen å %xööö lägerplats ytterligare ba Utrcbnings» ont angelägenheten af braitbmurarS itppföranbe mib kronans lltreb Snttiopciter. be flefte af inbelta armeenö mötedplatfer Ijaftoa, för ittrt>ni
N:o 2i5, i anledn. af erhållen återremiss å nyssnämnde utlåt. i8:de punkten. Hr Möllerhjelm, Axel, uppläste följande: Som det här af StatsUtsk. nu ånyo afslagna eller afstyrkta anslag af go,ooo r:dr b:co hufvudsakligen var afsedt att användas till ny uppsättning och underhåll af beväringsmanskapets materiel under de årliga vapenöfningarna, hvartill högst otillräckliga medelstillgångar hitintills funnits att disponera, torde det tillåtas mig att, innan H. R. o. Ad. går att besluta öfver denna punkt, få lemna en kort öfversigt af nuvar. förhållandet med detta manskaps beklädnads-, remtygsoch utrednings-persedlar. Capotterna af Engelsk tillverkning, små och snäfva, blefvo redan efter 1814- års campagne i nytt och brukbart skick manskapet tilldelade, och hafva under sedermera förflutna 20 år hunnit så alldeles förslitas, att manskapet, oaktadt persedeln årligen efter vapenöfningens slut blifvit lappad och lagad, numera hvarken anständigt eller mot regn och kyla är genom dessa capotter bevaradt. Behofvet af nya capotter har vid flera tillfällen af KrigsColhm blifvit hos K. M. i und. anmäldt; men penningetillgångarnas otillräcklighet har gjort den föreslagna anskaffningen overkställbar. De capotter, hvilka efter de två sista årens vapenöfningar blifvit casserade, hafva ej kunnat ur förråden, af brist på tillgång, med nya eller brukbar* ersättas; och om 4 Dea i5 Augusti f. ra. detta förhållande ännu några år måste fortfara, skola be värtsbataillonerna icke äga så många capotter i hvarje lä ger, som erfordras till vakters och posters skyddande mot nattens kyla, oberäknadt, att det öfriga manskapet nödsakas i tälten ligga klädt i jackorna, deraf denna persedels hastigare förslitning jemte minskad snygghet blifva de oundvikliga följderna.
Södermanlands regemente ansett detsamma vara af ringa användbarhet för regementet, har Kongl. Maj:t, efter nådigt öfvervägande af hvad i ärendet förekommit, föreslagit Rikets Ständer, att nämnda boställe måtte från 1869 års midfasta, då nuvarande arrende om bostället tilländaginge, under full dispositionsrätt upplåtas åt Wansö församling, att för det uppgifna ändamålet användas, emot erläggande till regementets Boställs-direktion af årlig afgift, hvilken borde åsättas i enahanda ordning, som för bestämmande af maximioch minimi-belopp vid kronoarrenden är stadgad; och hade Kongl. Maj:t ansett, att, derest detta af Rikets Ständer bifölles, något hinder icke mötte för Wansö församling att, innan öfverlåtelsen af bostället trädde i verkställighet, med nuvarande arrendatorn träffa öfverenskommelse om användande af större eller mindre del af bostället för det afsedda ändamålet.
Utskottet sova dessutom ainer denna åtgärd tilhöra Konungens Ämbetsmän, icke den Lagstiftande Magtens Ombud, tror sig böra til Riksens Ständer hemställa, at r fall de önsta en mer äm wänlig granskning af Den 8 Augusti. 82g desia ärender, de dä mätte hos Konungen anhälla at en Revision, lika den, som efter sista Kriget förordnades, nu äfwen lunde tilsattas och til den samma den speciella utredningen af utgifterne updragas Denna utwäg, den enda möjeliga for .at tilända bringa et arbete, sorn fordrar flera ärs tiderpmd, bör äfwen i Utskottets tanka til alla delar upfplla Riksens Ständers billiga önskningar, om dermed förenas det wilkor, at denna Revision skulle, i samma mohn den framskrider, förelägga Ständers Ombud resultaterne af desi pröfning och grunderna dertil. Statsutskottet förmodar i följe af Standernes Rätt at reglera och vfwerse Stats - Werket at hädanefter Stats - Werkets räkningar alltid mätte wara färdige. at i likhet med Riksgäldsoch BancoWerkets räkenskaper wid inträffande Riksens Ständers Revision upwisas och öfwerses. Hwilket genom Utdrag af Protocollct Riksens Högloft. Ständer wördsammeligen underställas ffulle. Är och dag som förr skrifwit stär. Pä Befallning d>s. kiöäelius. Begärdes pä bordet. Herr Greswen och Landtmarffalken tilkännagaf at klenum äter ffulle utsättas til r morgon eftermiddag kl. 6 til justering af flere dagars Protocoller,'och til företagande af sädana efterliggande Mäl, hwarwid ej annan ätgärd än remisi behöfdes. Slute - §26 Den 8 Augusti. Sluteligen tiikännagaf Herr Landtmarffalken at ledrgheter more inom Bewillningsckltftottet efter Grefwe ^körner, von Lkstecit, Liias, samt i Riddarehus-Utftottet efter Grefwe l'osso, /^rvic!
Att andra kunna hysa med mig skiljaktiga åsigter finner jag naturligt, ty jag har aldrig haft och kommer aldrig att hafva den personliga egenkärleken att tro mina åsigter vara ofelbara. Jag har icke sagt och jag tror ej, att mitt yttrande gifver den aflägsnaste anledning till den tanken hos mig, att Utsk. genom advocatoriska tydningar sökt inkräkta på den andra Statsmagtens område. Jag tillåter mig icke, allraminst under parlamentariska öfverläggningar, att ingå uti bedömande af de inre motiverna, öfver hvilka blott den högre Magten dömer. Det enda sättet att vinna aktning för egna motiver är, att hysa aktning för andras. Detta må blifva min trosbekännelse. Hr von Qvanten, Carl: Onekligen måste jag erkänna, att Utskts framställda förslag, rörtde användandet af decimalräkningen, är vetenskapligen riktig. Men vi skrifva lagar för folk, som icke uppnått samma bildning som vi, och vi måste derföre se till, hvad deras behof fordrar, innan vi införa denna vigtiga Jag; och jag tror, att vi i närvar, stund icke böra erbjuda dem denna decimalräkning, hvarpå de hafva ingenting att vinna, men mycket att förlora. Med all aktning för handelsståndet drifves dess rörelse genom en betjening, som icke alltid är pålitlig, utan ganska ofta gör allmogen orätt, hvilket ännu mindre skall kunna controlleras, om decimalräknesättet införes i myntet, dä allmogen vid dessa handelsliqvider måste åtnöjas med hvad som gifves tillbaka. Vid ett sådant förhållande frågar jag: Kan detta förslag anses för det bästa, för det lyckligaste för den stora massan af Svenska folket? Det är sannt, att mått, mål och vigt ingriper mycket i frågan om myntbestämningen, och att det är angeläget, att dess fördelningar qvadrera med myntets; hvarföre jag i denna fråga nödgas nämna något om mått, mål och vigt. Jag får då upplysa, att icke hela verlden antagit denna beräkning.
Jag får dessutom nämna, att om, på sätt Hr Riben yrkat, principen skulle utsträckas till alla beväringsclasserna, vore det förgäfves att vid reg:terna hafva den controll, man nu äger; ty det är ej nog, att man tager emot de beväringsskyldiga, utan der upprättas ordentliga exercisrullor, hvaruti införes hvars och ens skicklighet, huru han fullgjort exercisen och huru hans uppförande varit. Sådane rullor förvaras år från år vid reg: ter na, för att tjena till rättelse, i händelse omständigheterna skulle påkalla manskapets uppbådande. Men jag skulle tro, att alla dessa åtgärder vore öfverflödiga och fruktlösa, om den princip skulle göra sig gällande, som Hr Puben antydt. Hr Peyron, Gust. Abrah.: Då jag begärde ordet, var det egentligen för alt gensvara en ledamots här fällda yttrande om förslagets skadlighet för Armeen med den försäkran, att jag känner mig lika varm sorn han och någon annan för Armeen, dess bästa och brukbarhet, och att jag aldrig vet mig hafva föreslagit något, som kunde för den vara skadligt eller förderfligt. Jag får ock den äran erinra samme ledamot, att helt annat är att utskrifva eller uppbåda en beväringsskyldig, och helt annat att exercera honom. Det sednare tillhör officeren, ingalunda det förra. I sjelfva hufvudsaken får jag den äran högtidligt tillkännagifva, att äfven jag är hatare af all legning, d. v. s. rättigheten för en beväringsskyldig att hvälfva sin beväringspligt på en annan emot lega; också har jag under dep åren, jag haft äran vara landshöfding, alltid sökt motverka sådant, men, då det ej lyckats mig, alltid stegrat legan. 320 Den 2Ö Aj'lil c. m. för atf: äfven deri gen • försvåra fiel: onda.
Men Herr Lefren och Friherre Boije hafva redan i sine yttranden hänvisat på frågans sammanhang med Statsregleringen; och således ådagalagt giltigheten af de skäl, hvarpå Utskotten grundat sitt Utlåtande. Att genast inblanda frågan om sättet och vilkoren för bidragets utgörande till Götha Canal, innan man beslutat, om något bidrag skall lemnäs, synes mig vara för tidigt. Man måste först afgöra, om Utskottens Utlåtande godkännes i hufvudsaken. Har man förkastat det, och beslutit att ett bidrag skall lemnäs, då synes tiden vara inne att öfverlägga om sättet och vilkoren för detsamma. Men intill dess tror jag, att dessa frågor böra lemnäs obestämda. För min del vill jag ej bifalla något ytterligare bidrag till CanalBolaget, hvarken mot återbetalning eller andra vilkor. Rikets Ständer hafva vid sistförflutne Riksdag förklarat, att de då anslagna bidragen skulle vara de sista, och jag tror icke, att erfarenheten sedan den tiden gifvit någon anledning för Rikets Ständer, att vidare inlåta sig med CanalBolaget. Men om Rikets Ständer skulle vilja med Statens medel fullborda Canalen, så får jag före - Den i3 April. slå, att man åt Regeringen öfverlemnade medlen och late henne blifva ansvarig för det rigtiga användandet så väl af detta, som alla andra, Statsbidrag. Innan frågan om bidragets vägrande eller beviljande förekommer, anhåller jag likväl att få fästa uppmärksamheten på tillgångarne. Man har ansett försåtligt, att Herr Lefren framställt beliöfligheten af ett Statslån för det ifrågavarande bidraget. Men jag tror tvärtom att denna framställning just äger den förtjensten, att framför allt vara uppriktig. Ty det är, efter min tanka, den enda utvägen att få penningar, så vida man icke vill slå falskt mynt, eller, som är detsamma, draga på Banken utan tillgång. En värd Ledamot, min aktningsvärde medbroder i RiksgäldsContoiret, har företett en uppgift på Contoirets tillgångar för i dag. Jag känner ej förhållandet närmare, än efter CassaRapporten, för d. 8 dennes. Jag har icke detta Document i hufvudskrift, utan blott en afskrift, som visar följande förhållande: Behållning på Räkn.
Men då det icke tillkommer Stats-Utskottet att inlåta sig uti organisationsfrågor, bar Utskottet, likmätigt sin pligt att tillse det all möjlig sparsamhet iakttages uti statens utgifter, funnit sig föranlåtet hemställa att anslaget till Bergs-kollegium, nu utgörande 16,895 R:dr, mätte nedsättas med 3,504 R:dr; och således anslaget till merberörde kollegium med bergslags-staterne vid nu förestående statsreglering icke uppföras till högre belopp än 28,443 R:dr 43 sk. 4 rst. I sammanhang härmed får Utskottet jemväl tillstyrka Rikets Ständer att uti »flätande underdånig skrifvelse, dels öfverlemna till Kongl. Maj:ts bepröfvande att vidtaga den in dragning uti Bergs-kollegii tjenstemannapersonal, som i följd af nyss hemställde nedsättning i anslagssumman kan blifva nödvändig och utan olägenhet låter sig verkställas, dels anhålla att Kongl. Maj: t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om den förändrade reglering af bergslagsstaterne, som af omständigheterna kan påkallas. Landtmäteristaten. Uti det å nu gällande riksstat uppförde löneanslag 30,442 R:dr 8 sk. för nämnde stat, har någon förändring icke blifvit af Kongl.
Skulle nu afvittringen inom dessa derförut böra försiggå, behöfver man ej vara mycket hemma i kalkyler, för att kunna förutsäga, att, innan afvittringens afslutande, skogarne inom Lappmarkerne, åtminstone vid vattendragen, skola förete samma bedröfliga anblick, som å det nedre landet, det vill säga, endast visa spår och lemningar efter hvad som funnits. Jag vill närmare belysa detta förhållande. De gamla, med privilegierad stockfångst försedda såo-verken, anlades af ortens bebyggare för en kostnad af ungefär 16 R:dr R:mt för hvarje träd, enligt privilegierna. Försågningen var då inskränkt inom det antal timmer, som de egde att, i enlighet med privilegierna, åtkomma och öfversågning var belagd med strängt ansvar. Väl kunde äfven då oloflig skogsafverkning ega rum, men denna var ändock en obetydlighet mot den nu pågående. Sedan sågverken, hvilka, oaktadt den ringa försågningen, likväl lemnade en betydlig behållning, genom det att sågtimret erhölls i närheten och således till billigare pris och äfven af bättre beskaffenhet, numera ombytt egare, lockade af den betydliga vinsten, föreställt sig att, om afverkningen mångdubblades, vinsten äfven skulle stiga i samma förhållande, för inköp af andelar eller hela verk betalt summor, som uppgå till och med till 135 R:dr för hvarje privilegieradt träd, har skogsförödelsen stigit till en förut okänd höjd. För att betacka räntan på de orimligt höga köpesummorna och för att dessutom hafva något öfver till underhåll af verksbyggnaderne, äfvensom till ersättning för slitage, är det en nödvändighet för sågverksegarne, om de vilja undvika en säker förlust, att genom en uppdrifven afverkning söka tillgodogöra sig de belopp, Motioner i Bonde-Ståndet 1865. 211 som härtill erfordras. Men hvilka ofantliga skogstillgångar erfordras ej härtill? En enkel kalkyl skall visa förhållandet. Ett sågverk med en privilegierad stockfångst af 5,000 träd ombytte fordom egare efter 80,000 II:dr för det hela.
Skrifvelse, N:o 176. 491 2:6) att de tillsvidare förordnade Bergsfogdarne må, intilldess pensionsrätt i Civil-statens pensions-inrättning kan af dem tillträdas, tillgodonjuta: a) de före år 1845 tillförordnade: , P. Roman, hvad som svarar mot pensions-beloppet i nämnda kassa R:dr 300: C. E. Lychnell, likaledes » 300: J. Edström, hvad som motsvarar hans åren 1848—1852 taxerade löne-in - komsler i jemnt tal » 108: J. F. Ågren, likaledes » 108: 816: de sedermera tillförordnade, hvad löner, nemligen: som motsvarar deras nu inC. V. Köhler . R:dr 146: 32. — C. J. Almqvist . » 272: 8. — C. J. Victorin » 146: 32. — C. J. Wahlberg » 75: 32. — C. Beronius » 146: 32. — J. P. Dahm » 146: 32. — O. F. Dalman » 146: 32. — l—k 0 00 00 1 Summa R:dr 1,897: 8. samt i 3:o) alt förberörda ersättningsbelopp, tillhopa 2,305 R:dr 8 sk., må uppföras å Allmänna Indragnings-Staten, alt, så vidt ofvannämnda personer icke dessförinnan vunnit befordran till annan allmän tjenst, från och med år 1855 utgå, med vilkor, utom de här ofvan upptagna, alt ersältningarne förminskas eller upphöra, i den mån innehafvarnc kunna utaf andra statsmedel erhålla aflöning. Hvilket allt Rikets Ständer få härigenom, till svar i ämnet, hos E. K. M:t underdånigst anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Slockholm den 3 November 1854. 492 Expeilihons-Uiskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N.-o i 7 6.
Byn hade blifvit ett cosmopolis, där man snart igenkände mer än en af sina turistbekanta, en mötesplats för hela den rörliga societet, som har Europa till hem. Det är ansikten från Café Bauer och Americains, från Promenade des Anglais i Nizza och Gisela i Meran. Ingen af reslifvets typer fattades, hvarken de smärta engelskorna med sina solbrända nackar öfver de ljusa bluslifven eller wienerskorna med sina stenkolssvarta ögon och sin hy som dunig frukt under de stora hattarna, hvarken den poetiska tysken, som reser världen rundt för att fullända sin utveckling, en modern karrikatyr på Wilhelm Meister eller hans motbild, engelsmannen, hvilken med expresserna förflyttar sig direkt från sitt kontor till Europas premierer. Allt detta internationella vimmel med sin språkförbistring och sina nymoderna parisertoaletter tog sig toklustigt ut häruppe i träsnidarnas lilla by, på de smala gatorna med de låga, landtliga husen, groteskt som en uppfinning af en ironiker, som njöte af att förlägga en sprittande modern världskomedi bland de landtliga kulisserna i en ärbar och gammaldags skråköping. Stilla och klar föll aftonen öfver Oberammergau, och den sjunkande solens glöd bleknade öfver de gröna sluttningarna. Blott korset på Kofelspetsen, ortens vårdtecken, bevarade sin glans af guld ännu sedan vattnet i Ammerdalens flod fått nattens askgrå färg. Men på gatorna ville lifvet icke stanna af. Af verandan till det stora hotellet Wittelsbacherhof hafva engelsmännen gjort ett lifligt drawingroom, och rundt om på ölstugorna sitter landtfolket, som ej har brådt till de lador och logar, där de skola ligga öfver natten, vid sina seidlar och utpeka för hvarandra ortens ryktbarheter. Ty här och hvar vid ölstånkorna ser man en och annan af apostlarna pokulera i all sköns gemytlighet med någon romersk bödelsknekt eller någon medlem af det höga Sanhedrin. När man äntligen kommit till kojs, slumrar man in vid en dröm om en oändlig sollyst gräsmatta, öfver hvilkens grönska höga gestalter sväfva.
Majit icke skulle finna skäligt härtill lemna bifall, i nåder nedsätta tullafgiften för de till fabrikens tillverkningar erforderliga tyger med 75 eller 66| procent eller den mindre rabatt, som kunde finnas skälig; och hade sökanden då uppgifvit den årliga åtgången af utländska tyger vid fabriken till 22,000 alnar, hvilken qvantitet dock komme att ökas i mån af fabrikens utvidgande: hvarefter embetsverken, uti häröfver infordrade underdåniga yttranden afstyrkt bifall till ifrågavarande ansökning, under anförande, att don af sökanden till stöd för densamma åberopade grundsats, att råvaror i allmänhet vore från tull befriade, i förevarande fall ej vore tillämplig, enär en fullständig väfnad vare sig af siden eller andra ämnen icke kunde komma under benämning cj O af råvara; att med lika skäl åtskilliga andra fabriker och handtverkerier skulle kunna påyrka tullfrihet eller nedsatt tull för väfnader, som de i och för sina tillverkningar använde och från utrikes ort införskrefvo; att ett undantag från de allmänna tulltaxe-bestämmelserna, sådant som ansökningen åsyftade, möjligen skulle föranleda til! missbruk och några kontroller deremot svårligen kunde åstadkommas; samt att de tullbcstämmelser för ifrågavarande tyger, som vid fabrikens anläggning voro gällande, sedermera ej undergått någon förändring. Bih. lill 11. Knif var. Knytningar. KoeffyreT. I betraktande af hvad bemäld» embetsverk i denna fråga sålanda anfört, hade Kongl. Majit ej funnit skäl att nämnda ansökning i nåder bifalla, och då några förhållanden sedermera ej inträffat, som kunde föranleda till ändring i högstberörda beslut, hafva Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen icke ansett den ånyo gjorda framställningen om tullfrihet eller tullnedsättning för tyger, som för meranämnda fabriks behof införskrifvas, förtjena nådigt afseende.
Om man ej jäfvar bifogade betyg af Disponenten på Finspångs Bruk, Herr Bergmästaren Odelstjerna; så bevisar detsamma : a) att de, af Herr Grefve von Platen vid ett föregående tillfälle omnämnde jernringar i Svängbron vid Motala, hvarken äro 8 alnar i diameter, såsom Herr Grefven uppgifvit, eller i5 fot, såsom dea 26 sisth 21 H. 9 Den 24 April f. m. Mars f. m. här blifvit af Herr Grefven yttradt, utan de äro allenast 4l al° eller 9 fot i diameter; och för att svarfva så stora ringar, fordras visserligen inga ovanliga anstalter ; b) att Svängbron är förfärdigad vid Finspångs Bruk, der också ringarne äro svarfvade. Då härtill kommer, att sådane broar ej mera komma att vid Cnnalen begagnas, torde det alltså vara svårt, att inse Canalens behof af en Verkstad för tillverkning af sådane. På samma sätt sjmes mig förhållandet vara med alla de öfrige af Hr Grefven, den 26 sisth Mars f. m., härstädes anförde skäl för Canalens behof af en egen Verkstad. Några korta erinringar skola, sorn jag hoppas, sätta Ridderskapet och Adeln i tillfälle, att fatta ett säkert omdöme om beskaffenheten af dessa skäl. Beträffande först Bolagets åberopade privilegier; så förekommer dervid: 1:0 att dessa förutsätta, det Canalen blefve fullbordad och underhållen pä Bolagets egen, men icke på Statens, bekostnad; hvilket klart antydes i §. 5, der det heter: ”Bolaget kommer alt anlägga, och i ”godt och fullkomligt stånd allt framgent underhålla, Vindbryggor öfver Canalen” &c. Den 24 April f. m. 2:0 att ordalydelsen i den åberopade §. 7 är följande: ”Bolaget skall ega obe vandrad rätt och frihet, att för Canalens ”behof, dess byggnad och underhåll, an”lägga Verksläder” &c. För hvad ändamål är det alltså, sorn Bolaget skall ega obehindrad rätt och frihet, att anlägga Verkstäder?
Jag anser det fullständigare än mitt, och, om det framdeles förekommer till antagande, skall jag gerna instämma deruti, och tror icke, att vi behöfva uppskjuta det till slutet af riksdagen, utan anser Ståndet kunna, när som helst, företaga frågan om bästa sättet att föranstalta skyndsam uppsättning i sammandrag af våra discussioner, för att sedan genast komma tillväga med den förbättring Hr von Troil föreslagit. Frih. Ridderstolpe: Rättvisande Hr von Troils anmärkningar, tager jag mig friheten yttra, att jag ingalunda haft för afsigt, att de tidningsredactioner, som skulle görn protocollernas tryckning öfverflödig, skulle upptaga discussionerna med våra protocollers vidlyftighet; delta har jag icke menat, emedan det ganska säkert skulle motverka min hufvudafsigt, sorn är hastigheten af meddelandet. Hvad åter angår Frih. Raabs anförande, så får jag säga, att detsamma, äfvenså väl som Hr von Troils, kastar oss in på detaljernas område; och äfven der är jag färdig alt följa mina vänner. Jag skulle önska, att en tidning, hvartill materiaIier af flera snällskrifvare lemnades, kunde ti!!vä'gabringas, men alt den icke upptoge discussionerna in extenso, utan i sammandrag, och isynnerhet utslaget eller effecten af hvarje discussion, emedan jag anser, att föga ära är att skörda af de uttryck, som begagnas, men en så mycket större, af de skäl, genom hvilka talaren gör intryck på Ståndet och sålunda åstadkommer det resultat, han för det allmänna bästa åsyftar. Derföre skulle dessa tidningar kortligen innehålla något af discussionerna och sedan resultaten; men hvarje sådan tidning borde äfven innehålla en feuilleton, på det att hvar och en, som kunde finna sitt yttrande vara vansläldt uti tidningen eller ett skäl, som han andragit, icke nog eftertryckligt anfördt, måtte äga rättighet att uti denna feuilleton få de rättelser införda, hvilka han, inom en bestämd tid af i eller a dagar, till redactionen skriftligen insänder.