Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boije: Jag utbeder mig Ridderskapets och Adelns tålamod, då jag till en värd Ledamot, Herr Grefve Posse, som, erkännande rigtigheten deraf, att SockneMagazinerne om hösten äro tomma, dock trott, att desse Magaziner kunnat få ett annat syftemål, ännu en gång vill ställa den erinran, att SoekneMagazinerne utgöra en enskild egendom, hvars förvaltning hvarken Rikets Ständer, eller Kongl. Maj:t kan, med ägande rättens helgd , gifva någon impuls. Herr Thams yttrande åter är af natur att framkalla min tacksägelse, då jag •deraf drager en fördel för min satts, till ao8 Den 4 December f. ro. motsatts af hans. När han säger, att Magazinslnrättningen år 1786 var nödvändig derföre, att landets årliga behof af utländsk spannemål var så stort, och att den nu icke behofves, emedan ingen spannmål införskrifves ; begagnar jag just dessa uttryck för min satts, att SpannmålsDirectionen, sorn gaf jordbruket denna stora förkofran, bort fortfara; och då det har blifvit medgifvet, att 1786 års Magazinslnrättning icke var klandervärd, anser jag äfven den sättsen medgifven, att ett återgående dit vore ganska nyttigt. Föröfrigt har Herr von Beckers och Friherre Stures mening icke varit, att få inrättningen upplifvad, sådan den var ifrån 1815 till i8a3, som likväl var en följd af Rikets Ständers egen begäran. Meningen hos så väl Friherre Sture, som Herr von Becker tror jag deremot hafva varit, att återfå den så beskaffad, som folkets behof fordrar, eller en sådan, som afsigten var med 1786 års MagazinsDirectionsInrättning. Grefve Posse: En värd Talare, nemligen den sista, har fört min uppmärksamhet derpå, att SockneMagazinerne äro Socknarnes enskilta inrättningar, och att Rikets Ständer således icke kunna meddela några föreskrifter för dem.
Herr Lagerhjelm, Per, har förenat sig med Grefve Mörner i bans emot 21:sta punkten af Utskottets ^betänkande afgifne reservation. Herr Bildt, D. G., har förenat sig med Grefve Mörner i hans emot 2Irsta och 27:de punktorne af Utskottets betänkande afgifne resrrvalioner. Friherre Klinckowström har förenat sig med Grefve Mörner i bans emot L2:te och 27:de punkterne af Utskottets betänkande afgifne reservation. Vid 13:de och flera följande punkter af Riksdagsfullmäkligen David Andersson från Hallands fän: ”Enrot högloft. Stals-utskottets utlåtande i statsregleringens 9:de huf vudtilel, får jag mig reservera i följande punkter: I 13:de punkten har Utskottet tillstyrkt en pension åt Herr Öfverste Liljestolpe af 500 r:dr, oaktadt hemälde Herr Öfverste redan förut innehar pension, dels af Arméns-, (fits af Strömsholms stuteri pensionskassor lill belopp af 900 r:dr. Utskottsafdelningen hade i de-s~. till Utskottet ingifna förslag tillstyrkt en tillökning af 300 r:dr, hvarigenom hemälde Öfver - 36 Stats-Vtsknttets Utlåtande, N:o 90. ste skulle komma i åtnjutande at 1200 r:dr såsom pension, detta tillstyrkande har jag ansett med rättvisa och billighet öfverensstämmande, men kan icke gilla det af Utskottet derutöfver tillstyrkta anslag, enär detsamma icke står i jemförelse rned hvad Utskottet af staten bereder åt andra, lika behöfvande och förtjente män. I ett pensionsbelopp af 1000 r:dr ellet en lika summa med hans innehafvande lön, oafsedt det bemälde Herre, som är född den 3 November 1794, ännu icke uppfyllt den ålder, 65 år, som finnes föreskrifven som vilkor för erhållandet af dylik pension.
Den erfarenhet, hvilken i dessa hänseenden gifvit stöd åt Kominitterades åsigter, är i Betänkandet framlagd uti en historisk öfversigt af Hypotheksinrättningarnes uppkomst och utveckling, så väl i andra länder, som i Sverige: och med ledning häraf, äfvensom med stöd af anförda skäl, hafva Kommitterade framställt de väsendtliga fördelar, som skulle vinnas derigenom, att de särskilda Hypotheksföreningarne härstädes blefve i vissa hänseenden sammanförda till och omkring en central-anstalt. »Det gifves» — yttra Kommitterade — »ett sätt att centralisera Hypotheksföreningarne, som i afseende på allt annat, än upplåningen lemnar den nuvarande organisationen orubbad. För detta ändamål skulle det vara fullt tillräckligt, om ingen upplåning eller utgifning af obligationer genom de särskilda föreningarne vidare finge ega rum, utan all upplåning och obligations-utgifning för nuvarande föreningar och för dem, som hädanefter komme Kongl. MajUs Nåd. Skrifvelse N.o US. 11 att bildas, blefve verkställd genom en i hufvudstaden upprättad allmän Hypotheksbank, hvari de särskilda föreningarne skulle ingå såsom delegare.» Denna tanke och de förutsättningar, under hvilka den skulle bringas til! verkställighet, hafva Kommitterade närmare utvecklat och lagt till grund för sina afgifna underdåniga förslag, hvilka innefattas i följande tre bilagor till Kommittéens Betänkande, nemligen: A. Vilkor för öfverflyttning lill Rypotheks-banken af Riks-bankens fond för utlåning mot pant af fast egendom på landet; B. Förslag till Förordning angående en allmän Hypotheks-bank för riket: och C. Förslag till Förordning angående de allmänna grunder, som vid Rypa th eks fö)' e n ing a rs bildande och framtida verksamhet skota till efterrättelse gälla. Det kan ej betviflas, att, i enlighet med de exempel från främmande länder, som Kommitterade anfört, och på grund af de skäl, som finnas i Betänkandet upptagna, den nu föreslagna centraliseringen af de
Jag är icke någon vän af partier; har aldrig tillhört, och hoppas, att aldrig komma att tillhöra något sådant, emedan jag vill i hvarje förekommande fråga uttala min öfvertygelse utan några impulser från den ena eller andra sidan. Detta oaktadt har jag icke förbisett, att, då ett parti upstått, som haft till ändamål, att tillvägabringa en betydelsefull förändring i hela statsskicket, det kunnat vara af nöden, att ett annat parti upstått för att motverka det förras planer, hvilka kunnat blifva skadliga för fäderneslandet. Ej heller vill jag bestrida att ju på diskussionens stridsfält likasom på slagtfältet det kan vara tillåtet, alt begagna sig af s. k. krigslist, och att den, som derpå vinner, kan deraf vara tillfredsställd, men jag tror likväl att den, som upgör sjelfva operationsplanen alltid bör tillse, att den icke strider eller utgör ett våld emot grundlagen. Skulle rättskänslan icke vara nog stark att afböja sådant, bjuder åtminstone klokheten att göra det, ty man må noga ihogkomma, att i dag råder det ena partiet, men i morgon möjligen det andra och segrar detta parti, kan vedergällningsrätten utkräfvas och man känner då icke gränsen för densamma. Om således 10* 148 Den 14 December. det rådande partiet fortgår på den nu beträdda banan och utan betänkande åstadkommer grundlagsvidriga beslut, skall den härvarande minoriteten, i händelse ilen noggrant häller sig inom grundlagens gränsor, efter min öfvertygelse, vinna en sådan moralisk öfvervigt i allmänna tänkesättet att kraften deraf blir oemotståndlig. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Det varatt förvänta, att vid detta lill fälle likasom vid många andra, stridiga åsigter skulle upstå ; att de underlägsne efter en votering skulle reservera sig, och att dessa reservationer skulle affattas i så starka ordalag, som de möjligen kunde uttänkas, men häraf följer likväl icke någon rättighet, att emot grundlagens föreskrift genom ny öfverläggning om ett redan afgjordt ämne uprifva Ståndets deri fattade beslut.
Om sådana beslut fattades på ett ställe af 2tne förenade häradsnämder, så kunde man hoppas något sammanhang deri; men under närvar, förhållande, förfelas öfverensstämmelsen. Om häradets medel behöfdes ock en fortfarande vård och bättre eftersyn, än den som nu äger rum. Hvad länsnämnderna beträffar, så får jag förklara, alt jag skulle hafva ansett såsom en lycka för mig, då jag obekant kom till ett län oell behöfde att om dess angelägenheter inhemta råd af sakkunnige personer, om jag haft en länsnämnd att tillita. Jag hade då kunnat genom den få underrättelser ifrån de särskilda delarna af länet om de åtgärder, som voro angelägnast. Men den fanns ej. Hvad var att göra? Jag måste på eget bevåg välja föremålen för min verksamhet och kalla personer till öfverläggning och ärendenas beredning. Men desse personer hade till min kallelse lika väl kunnat svara nej som ja. Slutligen, då ett allmänt yttrande skulle afgifvas, t. ex. öfver en brandstodsinrättnings bildande, kallade jag af hela länets innevånare hvem sorn behagade komina. Jag kunde möjligen, vid en sådan sammankomst, hafva blifvit sittande ensam till åtlöje för mitt goda uppsåt. Detta skedde likväl ej, utan en mängd personer infunnosig; men som de ej kunde yttra sig på de öfriges vägnar, så gjorde ej 2 allmänna sammanträden till fyllest, utan jag måste slutligen till hvarenda församling skicka de uppgjorda förslagen , för att underkasta deni den osammanhängande granskning, som på lika många sockenstämmor kunde åstadkommas. Sådant medförde flera månaders tidsutdrägt, utan enhets vinnande. Dessa olägenheter - Den ii Mars. 345 heter kunde besparas både landshöfdingen och lånet, om han hade att vända sig till ombud från hvarje fögderi, hvilka genom öfrige innevånarnes förtroende blifvit valde alt å deras vägnar vara landshöfdingarnes rådgifvare i sådana allmänna ärenden, der han behöfde och ville dem rådfråga. Jag yrkar ej att en länsnämnd skulle hafva någon förvaltande befattning, men hon bör hafva ej allenast en rådgifvande, ilian äfven en föreslående. Hvad blir följden eljest?
Efter i anledning häraf infordrade utlåtanden, af så väl Landshöfdingen i Länet, som Kongl, Maj:ts och Rikets Krigsoch Kammar-Collegier samt Stats-Contoir, har Kongl. Maj:t inhemtat att i Kronobergs Län, hvilket i allmänhet, i jemnförelse mot hemmantal och folkmängd , eger en stark Mili tias-indelning, Mantal blifvit vid Indelnigstiden tillerkände 8 Daler Silfvermynt hvardera af inflytande Mantalspenningar för ett indeldt högre hemmantal i Rote, än de efter Jordeboken och förmedlingen böra, samt att delta bidrag, på grund af 1776 års Myntevalvation , och likmätigt Kongl, Brefvet lill Landshöfdingen i Länet af den 22 Januarii 1779, utgår med 3 Daler Silfverniynt Riksdaler», eller 2 R:dr 32 sk., till hvarje sålunda öfverroteradt Hemman. I betraktande af de betydliga förändringar, som Myntoch varu-värden undergått sedan den lid, då ifrågavarande bidrag anslogs, har Kongl, Maj;t ansett en förhöjning derå för det närvarande ©tvifvelaktigt vara af billighet påkallad, Kongl. Maj.-ts Nådiga Propos. JV.o 7. 9 äfvensom för bestämmandet deraf, Kongl. Maj:t, lika med hvad Krigsoell KammarCollegierne samt Stats-Coutoiret föreslagit, trott någon lämpligare och säkrare grund icke kunna ifrågakomma, än den, som enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 28 Oclober 1807 vid åtskillige Regementen bör följas vid planpenningarnes utgörande af Utrotetill Stamrote-IIemman, hvilka hafva soldat-torp på sina egor; nemligen att hvarje Daler Silfvermynt beräknas till io| kappar Spannmål, hälften Råg och hälften Korn; hvarföre och då, efter denna beräkning, Rotehjelpen skulle komma att utgöra , å 8 Daler på Hemmanet, 2| tunna eller för alla de inom Kronobergs
Föredrogs, men blef, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagdt, Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 4 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 5, ang. vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker. Föredrogs och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts d. 4 dennes bordlagda Mern. N:o 58, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 56, öfver väckt motion om ett lagstadgande ang. belåning af varor, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annan man eller allmän inrättning i förvar upplagda. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utskts den 4 dennes bordlagda Mein. N:o59, i ani. af Den 6 Juni. 561 i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk. N:o 57, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning ang. panträtt i lös egendom. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem, O. Brakel. Onsdagen den 6 Juni 1866. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 2 prot.-utdrag för d. 5 dennes och profit för de 21 sistl. April f. m. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts skrifvelseförslag: N:o 67, ang:de regleringen af utgifterna under Riks - Statens 4:de Hufvudtitel; N:o 68, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens öde Hufvudtitel: N:o 69, i fråga om kärande parts skyldighet att gifva vederparten del af uppskofsbeslut; samt N:o 70, ang:de förändrade stadganden i afsende på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta Domstolen. Hr Belfrage, Johan Gustaf Wilhelm: Inför Riddarh.-Utsk:t har i dag blifvit företedd en af Ryttmästaren II.
N:o 171, ang:de väckt motion om upphörande af Kronans rätt, att, till utgörande in natura, utfordra räntedagsverken på Wisingsö tn. m. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Detta betänk, är ett af de flera, som blifvit bordlagda i afvaktan på det beslut, som R. o. Ad. komme att fatta öfver StatsUtsk:s betänk. N:o 170, ang:de räntepersedlarnes förvandling till penningar, och dessas erläggande utan uppsägningsrätt. Förevar, betänk. lyder på följande sätt: ”Hvad slutligen beträffar motionärens förslag i afseende på hemmanen Ed storegården, Torp norrgården och Tunnersta skattegården, hvilkas räntor blifvit landträntmästaren i Jönköpings län på lön anslagna, så enär Utsk. uti särskildt utlåt, tillstyrkt, att de lill verk och stater samt embetsmäns aflöning indelta hemmansräntor, med deruti inbegripna dagsverken, måtte till Kronan indragas, dock att de löntagare, som det åstunda, äga att för deras tjenstetid dervid orubbade bibehållas etc.” R. o. Ad. finner således, att delta betänk, sammanhänger med betänk. JN:o 170, så att Ståndet icke gerna kan bifalla detta, förrän de i JX:o 170 förekommande frågor blifvit afgjord». Jag hemställer således, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt att äfvenledes återremittera delta betänk., för att hafva fria händer, då återremisseu på betänk. JM:o 170 återkommer. R. o. Ad. ansåg detta utlåt, böra återremitteras till StatsUtsk., i sammanhang med Utsk:s förut återremitterade utlåt. Den 18 Juli. ' Vidare föredrogs StatsUtskls den 27 sist). Juni oell den 4 dennes på bordel lagda utlåt. N:o 176, i anledn. af K, M':s nåd. propös. ang:de öfverlåtelse till kyrkoherde-bostället i Westra Tollstads socken af kronoängen Skinnarvrån.
Och då, hvad slutligen angår den 3rdje af ofvan anmärkte skiljaktigheler, förslaget bibehåller solidaritetsprincipen i så måtto, som hvarje af de för odelad fordran intecknade fastigheterna skall häfta, icke allenast för bestämda belopp af samma fordran, utan ock för den brist, hvartill någon af de öfriga ej lemnar tillgång, så alt den, som sedermera gifver försträckning mot särskild inteckning i en af dessa egendomar, ej kan med full visshet beräkna om densamma lemnar säkerhet derför, utan äfventyrar att se denna minskad genom möjlig förändring i de andras värden och således den ersättning för detta äfventyr, som Lagberedningen i ofvan anförda måtto föreslagit, synes billig och desto mer antaglig, som innehafvaren af särskild inteckning eger grundad anledning att njuta företräde till betalning framför dem, som icke till gäldenärens egendom någon företrädesrätt innehafva; så ansågo sist be — mälde Justitie-rråder, alt, vid ifrågasatt förändring af lagstiftningen i dessa ämnen, de af lagberedningen föreslagna grunder borde, i stället för de uti förslaget antagna, företrädesvis följas. Kongl. Maj:t behagade, uppå tillstyrkande af Hans Excellens Herr Juslitie-Stats-Ministern samt Stats-rådets öfriga Ledamöter, Sif. Kongl. Majas Nåd. Proposition, M 48 godkänna det af Herr Justitie-Stats-Ministern afgifna förslaget; i öfverensstämmelse hvarmed nu uppläst och justerad proposition, sådan den finnes bilagd detta protokoll, skulle till Rikets nu samlade Ständer aflåtas. Hvad angick tiden för kungörandet af författningen, så ansåg Kongl. Majit med beslut derom böra anstå till ärendets slutliga hand> läggning, efter det Rikets Ständers svar i ämnet blifvit afgifvet. Ei protocollo, C. P. A. Hallbäck, M 48. Ånk. till Exp.-Utsk. d. 20 Febr. 1831, kl. 9 f. m. Kongl.
Behållning pä Rakning k Wexel-Banque» den I Ian. 1810 dito dito i Läne-Banquen, 4 procents Obligationer - 1809 och förra ärens Bewillning Dito Lönoch Betalnings-afgift 1808 är Krigsgärd - 1810 ärö Bewillning, Taxerad Ltaxerad :8ii ärs Bewillning, Taxerad Ltaxerad - S s s - , B B - S s 1,690,571: 25, I49/2Z6: 41, 487,865: 27, ?7,Z4i: 46, S S s s A B S B S s s B A Skatterätts-medel Licent-medel Observations-medel > För försälde Kronohus - Znbetaldte Län-Capital af diverse personer Juflutit ä Handelshuset Hagbergs 8d Comp. Skuld till Contoiret Kongl. Stats - Contoiret lefwererat innehällen Bewillning och Krigsgärd af Löner - Dito till ersättning för kostnaden af Hamnarnes stängning, till Riksdagskostnad i Orebro 1810 samt Hans Kongl. Höghet Kron - Prinsens emottagande - Dito 2 ärs Ränta för Pommerska Statens Wexelskuld - , - Dito ix ärs dito för Länet af Wismarska Pantskillingen Contoirets Län mot 5 procents Ränta, har ökats med , Utom 58,000 R:dr för inlöste Utrikes Obligationer.
Deraf blir en följd att boskapen, om den ej försämras, åtminstone ej förbättras. Hvad hästar angår, skötas de väl något bättre, än fallet är med boskapen. Jemtlands hästar äro grofva och starkt byggda, samt från andra orter eftersökta. Det är likväl att frukta, att Jemtlands gamla hästrace, som egentligen var och är utmärkt för sin användbarhet såsom arbetshäst, skall utdö, derest icke åtgärder vidtagas för dess bibehållande. Genom de hingstar, som erhållits från Strömsholms Stuteri och här på Statens bekostnad blifvit förlagda, har den ursprungliga racen väl fått ett vackrare yttre, men den har otvifvelaktigt förlorat i dess egenskap såsom arbetshäst. Det vöre derföre önskligt, att någon åtgärd vidtoges, hvarigenom två sjelfständiga racer kunde bildas och bibehållas, en för behofvet af goda arbetshästar och den andra för lättare körslor, dermed anspråken på mera användbarhet lättare skulle kunna förenas. Vanligtvis hafva omkring 5 å 600 hästar af landets egen afvel årligen under ifrågavarande tid afforts till andra orter för försäljning; och då Jemtlands allmoge dessutom i Norrige uppköper ett betydligt antal yngre hästar, som här uppfödas oell vidare afföras till Stockholm, Hedemora, till och med Skåne, der de med vinst afyttras, synes häraf, att hästskötseln är en näringsgren, som kan och bör bereda länet betydliga inkomster; men allmogen har mycket att lära i fråga om hästens rätta skötjBerättelse öfver Jemtlands län för åren 1843—1847. 2 10 sel, derom begreppet är föga utvecldadt, och innan någon förändring härutinnan vinnes, torde denna näringsgren icke kunna framdrifvas till den höjd, den borde äga. Vid jemförelse med sammandraget af Landshöfdinge-Embetenas sista Femårsberättelse synes, i fråga om boskap och getter, att dessa slag förminskats under ifrågavarande quinquennium, hvaremot hästar och får ökats.
13 bankers dertill befullmägtigade ombud, samt ställde att vid uppvisandet å den ort, dit vexeln skall afgå, betalas till den person eller myndighet, till hvilken vexeln är afsedd att öfversändas, måtte, der sådant utan olägenhet kan ske, få begagnas såväl af Riksgäldskontoret för remisser till landsorterna, som af dervarande verk eller myndigheter vid penningars öfversändande till nämnda kontor; dock under vilkor att Rikets Ständers Banks eller Lånekontors anvisningar, der så ske kan, företrädesvis böra begagnas. Då Rikets Höglofl Ständer, genom bifall till Stats-Utskottets i 10 § af dess den 19 sistlidne
Utan att underskatta latinets stora vigt och betydelse såsom undervisningsämne vid ett grundligt och allvarligt språkstudium och utan att biträda deras mening, som vilja förlägga detta ämne utanför elementar-iäroverket, och som yrka, att det kan vara tidsnog att börja med detta språk vid universitetet, kan jag å andra sidan ej gå in på deras åsigt, som påstå, att man icke kan lära sig hvarken modersmålet eller de andra i skolan förekommande lefvande språken, utan att hafva börjat med latinet. Att en tid funnits, då det var nödvändigt att börja språkundervisningen med latin, veta vi alla, men att den tiden redan är förbi, derom tror jag att de flesta skolman äro ense. Modersmålet är numera utan tvifvel det språk, hvarmed grunden bör läggas till språkstudiet. Visserligen har studiet af modersmålet både vid skolan och universitetet varit så försummadt, att man i sanning bör blygas deröfver, men en bättre tid har äfven i detta hänseende inträdt. Man har redan länge nog vid de publika läroverken sysselsatt sig med undervisning i modersmålet, tyska, franska och engelska, för att blifva förvissad om, att det går ganska bra för sig att bibringa gossen en redig och klar grammatikalisk insigt, utan att hafva börjat med latinet. Man har derföre också börjat draga i tvifvel den länge sorn en trosartikel antagna satsen, att latinets och grekiskans förträfflighet såsom mönsterspråk vid undervisningen, bland annat, skulle ligga i dessa språks rikedom pä former och ändelser. Länge har jag tviflat härpå ochanser det numera för en fördom, som räknar sina anor från förflutna sekler. Då det är fråga om att uppfostra och undervisa barn i och för !9:de seklet, så tror jag det vara rättare och ändamålsenligare att låta dem börja med språk, som brukas i 19:de seklet, än med sådana, som upphört för sekler sedan att vara språk i ordets egentliga mening, och stå qvar endast som monumenter, jag medger gerna, som herrliga monumenter öfver de utmärktaste folk på sin tid. Att ett språks förträfflighet skulle ligga deri, att det är rikt på ändelser, tviflar jag på.
Raab i öfrigt anfört derom, att i andra fall, än då concur-mål förekomma, domstols-sessionerna räcka längre än den föreskrifna rätlegångs-timmen, torde nogsamt ådagalägga, huru litet man i allmänhet bryr sig 0111 alt iakttaga sådana lagliga föreskrifter, som ej kunna vid alja tillfällen efter lefvas, hvilket inträffar då ?:ne lagbud stå i strid med hvarandra; ty då lagbudet ena gången kan öfver trädas, så sker det äfven flera gånger. Men för min del vet jag icke något lagbud, som står i strid med föreskriften om den i allmänhet bestämda rättegångstimmen, mer än det i concurs-lagen ; derföre om det upphäfdes, så skulle den ovana Frih. Raab 0111 förmält måhända något minskas. Frih. Cederström: Om jag icke missminner mig, innehåller concurs-lagen ej hvad Hr Ribbing uppgifvit. Det är väl föreskrifvet, att i n teck ni ngslia (vare icke förlora sin talan derföre, att de ej blifvit kallade, men att andre fordringsägare skulle bibehålla sin rätt, såvida de ej blifvit kallade, och till följd deraf uraktlåta bevakning, troijag vara ett misstag. För öfrigt får jag erinra, att då man vill göra ett nytt lagstadgande, bör man vara väl öfver ty - 3o Den i Augusti. gad om att det är nyttigt och ej kan vara skadligt, isynnerhet då det är fråga om ändring af ett lagstadgande, som är snart sagdt inrotadt i allmänhetens sinne, sorn varat i hundratals år, och således är allmänt kändt. Genom antagande af ett nytt stadgande härutinnan kan en stor skada inträffa, såvida man anser som en skada, att många personer kunde komma att förlora sina fordringsanspråk. Med afseende på ej mindre den våda, som sålunda skulle uppstå genom delta förslags antagande, än ock den ringa nytta, sorn derigenom kunde uppkomma, kan jag således ej annat än anse mig böra vidblifva min mening, om också, såsom Hr Ribbing sagt, förhållandet vore att fatalie-timmen i concursmål stöde i strid med stadgandet att rättegångstimmen skall sluta klockan 7.