Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerne äro icke tillsammans endast för att lemna anslag, utan för att reglera slaten så, att utgifterna stå i något sammanhang till Rikets förmåga att hära dem Hittills under detta statsskick, har väl inträffat, att man alltid på något sätt funnit tillgångar, sedan man beslutat utgifterna , och tyvärr har upplysningen hos Ständerna och valet af StatsUtsk:s ledamöter merendels medgifvit, att detta 3a Den a Maj f. m. sistnämnda Ulsk., om det också icke alltid velat bevilja ett eller annat Legardt anslag, har det dock — måhända mindre enl. med förhållandet — hellre uppgifvit, att tillgångar saknats, än att anföra andra verkliga skäl till afslag. Om nu så lyckligt skulle vara, alt ett annat förhållande inträdt, under hvilket StatsUtsk. icke ansett för sig beliöfligt att förebära svepskäl, utan velat rättfram uttala orsaken, hvarföre det icke velat idkeligen bevilja; så tror jag icke, att sådant bör föranleda till klander af detta Utsk., om förhållandet också kan , efter den värde ledamotens Hr von Hartmansdorffs och de med honom liktänkandes åsigter, anses beklagligt. Af Utskis härvar. ledamöter hafva tvänne redan yttrat sig och till en del besvarat anmärkmna emot de generella motiverna. Den siste ansåg sig dock hindrad ifrån att vidt utsträcka sitt svar, emedan han, som ledamot af StatsUtsk. hade tillfälle att der upptaga anmärknma; men för mig finnes icke samma hinder, och jag anser således min skyldighet vara att upptaga dem, ehuru mig icke åligger att försvara StatsUtsk. Ja, jag tilltror mig bevisa, att dess motiver äga en riktig grund. Utsk. har förklarat: ”att detfun”nit R. Strsvid sista riksdag framburna önskan, att några af”löningsstater, fordrande högre anslag än de redan befintliga, ,Jicke måtte definitivt fastställas, förrän R. St. kommit i till”fälle att af förslagen taga kännedom och yttra sig om anvisande af erforderliga medel — blifvit af Konungen lemnad ’’utan afseende.’’ Jag hemställer, om detta förhållande icke är skäl nog och en helt naturlig orsak till afslag å allt hvad som ytterligare äskas.
Frih. Tersmeden: Jag har redan förut haft tillfälle alt uttala min mening i afseende å denna §. Jag ansåg nemi. alt det nya stadgandet icke vore vådligt, såvida lagen i öfrigt blefve så affattad, att den innebar tillräckliga garantier emot missbruk. Jag är öfvertygad, alt jemväl bankrörelsen med fördel kan blifva en fri rörelse inom vissa utstakade gränser. Att den allmänna rörelsen icke emoltager mera sedlar, än den behöfver, har erfarenheten redan gifvit oss vid handen. När handel och näringar i landet blomstra, är behofvet af bytesmedel större, i motsatt fall mindre. De redan existerande Privatbankerna hafva äfven i sina sedel-emissioner rättat sig efter detta kända och erkända förhållande. Vi hafva nu en ganska lycklig tidpunkt och Privatbankerna hafva äfven mera utelöpande sedlar än någonsin förut. Man har sagt, all bankrörelsen icke får jemföras med andra rörelser, emedan den förra kan hafva mera vidsträckt skadliga följder, än de sednare. Detta må så vara, men jag för min del hyser den öfvertygelse, att bankrörelsen verkar nyttigast, då inga onödiga band fjettra densamma. Det är af vigt, att de Banker, som upstå, erbjuda full säkerhet för deras åtagna förbindelser, men är detta vilkor upfyldt, skola icke, såsom jag fullt och fast tror, mera sedlar utkomma i rörelsen än som rörelsen behöfver. Jag hyser icke någon förhoppning, alt denna min åsigt f. n. skall lyckas göra sig gällande, och som jag ännu icke vet, huruvida det nu diskuterade förslaget skall blifva en lag eller en förfatln., vill jag icke påyrka antagandet af denna lista §, utan instämmer med de ledamöter, som hafva begärt, att lista §:n i 1846 års förfatln. skall i stället intagas. Innan jag slutar vill jag yttra några ord om det nya förslag i afseende å sedel-emissionens begränsning, som Finans-Kommitéen afgifvit och Hr Gripenstedt förordat. Jag för min del kan icke gilla denna tanke.
— Jordens fria styckning har genom århundraden fortgått, och denna genom sin ålder häfdvunna sed har i Dal-allmogens begrepp öfvergått till en rättighet, egendomlig lör deras familjelif och alltid med värma omfattad, emedan den lemnat hvarje arfvinge, hans loll må hafva varit så liten som helst, i full besittning af dess andel i fäderne jorden. Men det säll, hvarpå Dal-allmogen varit van att skifta sin ärfda jord, skulle bidraga att öka svårigheten för dess innehafvare att deraf lifnära sig. Det var nemligen ända intill storskiftens vidtagande en nästan allmän sed alt ärld jordbesittning, innefattande flera spridda egor, delades bland arfvingar sålunda, alt hvar och en erhöll sin del af hvarje cga, hvarigenom uppkommo tegar, hvilka, i anseende till obetydligt areal-innehall och oformlighet, icke kunde på ett med klokhet och hushållning förenligt sätt brukas. Statens rätt att utbekomma de å jorden belöpande utskylder hade vid sådant förhållande kunnat älventyras, derest icke det blifvit stadgadt, alt alla jordegare i socknen gemensamt måste ansvara för gäldandet af hela del jordlägenheterna derstädes vid de fordna skattlägguingarne åsätta skattebelopp efter det hemmantal, hvartill då befintliga jordegendomar blilvit satta; — och får detta hemmantal icke, emot Kongl. Resolutionen den 21 Oktober 1682, förhöjas genom någon ny skattläggning å andra uppodlingar än dem, som blifvit gjorda inom de ifrån sooknarnes skattemark till krono-allmänningar a fvi 11 ra de trakter.
Transport 27,526 92 Christianstads län; värdet efter 1857 ärs medelmarkegångspris för 100 tunnor 13 kappar spanmål, hälften räg och hälften korn, hvilka säsom ersättning för dagsverks-skyldighetens upphörande vid Lillö kungsgård för år 1857 tillkommer Chefen vid Kongl. Skånska dragon-regementet, uppgående till 1,313: 31. Enligt dito. Till disposition af Kongl. Maj.ts Befallningshafvande i d:o län; den vederbörande innehafvare af följande kungsgårdar tillkommande ersättning för sistlidet år för arbetsskyldighetens upphörande, nemligen: vid Sandby kungsgård 952: 3. » Lillö d:o 1,349: 46. och » Tomarps d:o 2,812: 50. g gg 6,427 30 5:o. Ersättning till Malmöhus läns ränteri för derifrån förskjuten godtgörelse till Öfver ste-löjtnanten m. m. J. 0. Siwers för upphörd dagsverks-skyldighel vid Hjelmhults boställe år 1857. Enligt Kongl. Brefven den 8 Juli och 25 September 1856. Till disposition af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus län 1,731 29 6:o Kostnader för upprättande af formulär till Förvaltande verkens räkenskaper m. m. Enligt Kongl. Brefvet den 16 December 1856. Till numera aflidne Kammarförvandten A. E. Nerén, som dertill blifvit nådigst förordnad. l:sta qvart, för år 1858 675: — 2: d ra d:o d:o 675: — för Juli och Augusti må- nader 1858 450: — | ggg. November 5 » 11 1858 December 13 1 Enligt Kongl. Brefvet Till Kamereraren J. erhållit nådigt uppdrag; h 3,500 R:dr årligen . Th.
Då minuthandelseller utskänkningsafgift jemte böter enlig c denna förordning ådömda blifvit, må. der tillgång till afgiften eller någon del deraf saknas, böterna ej kunna med penningar gäldas, utan skall den sakfällde i stället undergå det straff, som enligt § 52 mot böterna svarar. § 54. Skola böter, som olika förvandlas, på en gång uttagas, gånge de böter först ut, som till enkelt fängelse, och dernäst de, som till fängelse vid vatten och bröd förvandlas. § 85. Af böter, så ock af minuthandelseller utskänkningsafgift, som enligt denna förordning ådömas, samt värde af bränvin, som förbrutet anses, tillfälle f åklagaren och ^ den stads eller sockens fattigkassa, der den åtalade förbrytelsen är begången. Finnes särskild angifvare, tage han hälften af åklagarens andel. § 56. Väre Befallningshafvande hålle allvarlig hand öfver iakttagande af hvad i förordningen stadgadt är. Bi/i. till R St. Förslag lill Förordning angående, vilkoren för bränvins försäljning. § 57. Landsoch stadsfiskals-, krono-, stadsoch polisbetjente, samt de personer, fuilka särskildt antagas att vaka öfver förordningens efterlefnad, åliggc att förbrytelser mot densamma Stala. I öfrigt ege en hvar rättighet att för sSdana förbrytelser anställa åtal, dock ej barn mot föräldrar, eller tjenstehjon, så länge de i tjensten iiro, mot husbondefolk. Då åtal anstiilles af annan än den, som i l:s'a mom. af denna § nämnd är, gifve han sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, att denne må kunna målets utförande öfvervara. § 58. Å landet hör kommunalnämnd och i stad vederbörande kommunalmyndighet egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att förbrytelser mot denna förordning varda till åtal angifna. Rättighet alt verkställa beslag tillkomme de i (§ 57 mom. 1 omförmälda allmänna åklagare. Beslag skall göras i två vittnens närvaro. % «9.
Utskottets beslut, att i ett serskildt så kalladt Princip-Betänkande innefatta alla de med myntbestämningen sammanhang egande ämnen, men att i ett aldeles isoleradt skick framlägga sjelfva Realisations-Betänkandet och för Rikets Ständer föreslå vidtagandet af ett beslut, hvars resultat likväl onekligen bero af de verkställighetsåtgärder, som i andra Betänkandet föreslås, ålägger mig först och främst att fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på nödvändigheten af att ej definitivt afgöra sjelfva utvexlingsfrågan, förrän beslutet kan sättas i ett nödvändigt sammanhang med de lika vigtiga beslut, som måste vidtagas, angående Bankens rörelse och myntväsendet. Min öfvertygelse om vigten af myntbestämnings-beslutels verkställande, såsom en för säkerhet och bättre ordning inom creditoch närings-lifvet nödvändig åtgärd, är lika orubblig som den, oaktadt ali den besynnerliga tydning man velat gifva åt mina inom mitt Stånd yttrade tänkesätt, alltid varit uppriktig; men det sätt, hvarpå Utskottet varit nödsakadt föreslå Rikets Ständer att handhafva Bankens rörelse, utvisar tydligen, att de betänkligheter, jag antydt och de vådor jag befarade utaf den nu skeende verkställigheten af Rikets Ständers år i83o under helt andra förhållanden fattade beslut, alldeles icke-varit öfverdrifna eller inbillade. Under Utskottets Öfverläggningar har jag ytterligare öfvertygat mig om den sanningen, att de för Nationen och dess näringar skadliga; följderna kunna så att säga till siffran bestämmas, så vidaicke någon ny kraft gifver lif åt de senare. Jag bör likväl nu tillägga, att efter det djupare inträngande^ i ämnet, sornUtskottets sammankomster, åt mig beredt, tror jag mig nu tydligen inse, att det finnes en annani ytterlighet, sorn äfven hotar att infinna sig: strypsystemet måste framkalla, såsom; en motvigt, det djervaste vingleri uti enskild låneväg på näringsidkarens bekostnad. Nationen skall alltså utsättas för. de lidanden, sorn; nödvändigt måste åtfölja» alla sådane skakningar i en - Bancc-TJtsftottcti Bet.
l:o och 2:o förekommer måhända en af de vigtigaste frågorna. Jag har hört mycket omtalas, och man anser det af stor vigt, att på ett statslån kapitalrabatt icke eger rum; men det är kanske af'ändå mera vigt, att man genom statslån icke updrifver räntan. Om man t. ex. utgifver obligationer, löpande med t-’- proc:s ränta, men penningeförlägenheten inom landet föranleder uptagande af ett utländskt statslån mot samma fänta, så skulle detta verka menligt först och främst på hypotheksföreningarnes låne-negociationer utom landet, och höja priset å dessa lån, och sedan på de intecknade kapitalerne i landet; ty en hvar inser lätt, att statsobligationer, löpande med 4^ proc:s ränta, och med någon kapitalrabatt; ty sådan kommer alltid att ega rum, skola af kapital-egare föredragas framför enskildta föreningars eller enskildte personers förbindelser, hvilka alltså måste draga högre räntefot än den nu gängse. Jag tror derföre att man bordt bestämma statsräntan, och sedan öfverlåta åt fullmäktige i Riksg:sKont. att lemna den kapitalrabatt, som är nödvändig. Derigenom hade man äfven förekommit, hvad som bör undvikas, nemi. ränte-konventioner. Sådana hafva inträffat nästan i alla länder, och isynnerhet i Frankrike, då nemi. Staten nödgats uptaga lån mot hög ränta, söker man, när den financiella ställningen i landet förbättrats, att omsätta dessa lån mot lägre ränta. Denna åtgärd är ej i allmänhet väl ansedd, och betraktas af kapitalister eller innehafvare af Den 13 Juni f. m. 259 obligationer såsom ett angrepp mot eganderätten; ty en hvar, som fått en sådan obligation, och trott sig vara förvissad att erhålla den förskrifna räntan, anser som ett ingrepp i sin påräknade förtjenst, då han nödgas utbyta en obligation med högre ränta mot en annan med en lägre. I detta afs:de vill jag endast påminna om de räntekonventioner, som hypotheksföreningarne åstadkommit med sina obligationer, enär de nedtryckt den utfästa 5 proc:s räntan till 4£ h 4 proc. På samma sätt förhåller det sig med statsobligationer.
Deraf kan man lätleligen komma till den slutsats, alt när det förra betänk, icke blifvit pålitligare expedieradt, än att ett annat med rättelser behöft afgifvas, det öfriga, som icke finnes i det sednare upptaget, men som qvarstår, icke heller kan vara särdeles tillförlitligt; men med åsidosättande deraf, vill jag directe fästa mig vid det oformliga deruti, att Const.Ulsk. i sitt betänk. rör:de granskningen af Statsrådets prot. för anmälan enligt 107 §:n Reg.Fm, upptagit de remisser, som Utsk. beslutat enligt 106 §:n R.eg.F:n. Delta Utsk:s förfärande, mine herrar! medförer icke mindre och icke mer, än att om Ständerne i sina plena upptogo till granskning dessa 3i punkter, som i detta betänk, finnas och tilläfventyrs ogillades, skulle tvekan kunna uppslå om hvad verkan sådan R. St:s åtgärd månde hafva; och om detta skedde af en eller flera af dem, som efter grundlagens 102 5 såsom ledamöter af Riksrätt skola deruti deltaga, så skulle desse ledamöter göra sig jäfvige, och följden deraf blifva, att Riksrättens sammanträde blefve omöjligt i brist af tillräckligt antal ojäfvige ledamöter. Sådan har väl icke varit afsigten; men hade Utsk. läst 106 §:n med uppmärksamhet, så hade det funnit, alt i 106 §:n icke finnes ett ord, som medgifver Utsk. rättighet att framlägga sådant för Ständerna. Hade samma Utsk. ytterligare, i afseende på tillämp - Den i J u 1 i e. m. ningen af 107 §:n Reg.F:n för de åtskilliga anmärknir, dervid Utsk. pröfvat, att Statsrådets ledamöter, en eller flere, livar för sig eller samfäldt, icke iakttagit
Det kan icke vara R. o. Ad. obekant, att enl. allmänt gängse berättelse (och jag an ser att, i fall det skulle vara ogrundadt, ingenting är lättare, än att gifva mig dementi) StatsRåds-prot:n föras på det siitt, att då Prot:sSekret:n inkommit i konselj-rummet för att föra prot. får han icke sätta sig, utan måste på stående fot, försedd endast med en blyertspenna och ett oktavblad på sin trekantiga hatt göra de nödiga anteckningarne. Nu kan visserligen en trekantig hatt vara bra till många goda saker, men’ till skrifpulpet duger den icke; och om det äfven hör till etiketten, att en Prot:sSekret. skall stå i StatsRådet, så synes dock att han bör hafva ett någorlunda annat underlag för sitt arbete, än den trekantiga hatten; ty jag hemställer om icke redan deuna är ett alldeles otillräckligt materielt substrat för upfyllandet af Grundlagens fordran, att i StatsRådet skall pral. furas. Meningen härmed kan omöjligen vara annan, än att den protokollsförande skall för tillfället upfatta hvad som säges och att om några allvarliga meningsstrider förekomma, bör han äfven anteckna dem. Den konstitutionella meningen med och betydelsen af ett prot. kan icke vara allenast den, att StatsRåden skola få veta hvarandras meningar, utan äfven att Const.Utsk. skall få veta dem, och detta kan icke ske såsom Grundlagsstiftärne hafva åsyftat (om man vill läsa motiverna till 1809 års Const.- Utsk:s Betänk.), utan att ett verkligt prot. föres, hvilket nu icke lärer ske. Protokollsförandens ansvar är derföre mera ett sken, för att naturligtvis, om någon ledamot af StatsRådet det fordrar, kunna af honom begagnas. Men om det icke är annat än ett sken, så hemställer jag, om icke denna omständighet vore en sak att i främsta rummet anmärka. Jag öfvergår nu till några få andra punkter i Betänk, vid hvilka jag vill fästa mig; de öfriga äro tillräckligt belysta.
Äregirigheten, som nyss stormat himlen, sjönk långsamt ned – krymptes och sjönk, som om anden vore intet och kroppen allt – kröp efter marken, slafviskt förkrossad som en dödpiskad hund. Hur eländig han var: det var fruktan! Han var rädd. Det slogs i en dörr. Detta ljud gaf ett friskare andetag. Det var verklighet att få tag i och mark att stå på. Ändtligen blef han herre öfver sin fantasi. Jemmern hade tystnat, och steg af många par fötter hördes från korridoren. Det var ronden, – professorn och de tjenstgörande kandidaterna, han visste det. Ingenting hördes annat än detta oroliga tramp och ett par lågt samtalande röster. Men dessa många fötter närmade sig. De stannade vid hans dörr. Han kunde icke värja sig från föreställningen om en tropp vargar. Och nu var turen hos honom! Hela hans framtid stod i ett ögonblick sammanträngd framför honom som en enda fråga. Men tanken på en främmande blick var honom nog. – Blotta sig? Aldrig! Det trots, som dukar under och qväfver sin klagan blixtrade som skadeglädje ur hans stora pupiller. Nu kunde de komma! Och dörren öppnades. Truppen stannade utanför; professorn kom ensam. Hans fryntliga ansigte sken rödmosigt och morgonfriskt; hela rummet ljusnade af hans hjertevarma småleende. Patienten satt redan upp i sängen, log med sitt käcka blekansigte och blickade honom till mötes med två mörka ögon, der det icke fans spår af fruktan. Helsningar utbyttes; klapp på axeln och skämtsamma ord, besvarade med frimodigt skratt. En präktig pojke! »Hvad är det du läser?» Professorn tog en bok, som låg på byrån, »filosofi, har du det till sjuklektyr?» »Jag läser så smått till kandidatexamen.» »Du? Det var öm stolthet och gränslös förvåning. »Jag kan så väl göra det, när jag skall ligga här ändå.» »Visst, visst. – Men jag hör att underläkaren redan haft förbandet uppe i dag, då väntas jag tills i morgon.» »Blir det med snaraste? – operationen eller amputationen, hvad det nu blir.» »Ja – vet du hvad – tänk inte på det nu. Vi bestämma ingenting. Det kommer en vacker dag som en öfverraskning.»
På sätt Fullmägtige, uti sin till Rikets nu församlade Ständer afgifna Berättelse, anmält ^Stats-Utskottets Memorial N:o 3, sid. 3^), bestämde Fullmägtige, genast efter emottagandet af högstberörde Nådiga Bref, de förändringar uti inredningen af ifrågavarande hus, som mäste verkställas, för att bereda erforderliga embetsrum och öfriga lägenheter för RiksgäldsContoret; hvarförutan Fullmägtige läto meddela den till kostnadsförslagets uppgörande utsedde Architect alla härvid för honom behöfliga upplysningar. Men oansedt Fullmägtige, tid efter annan, vidtogo flere serskilde, i Full - Stats-Utskoltctt Memorial, N:o 178. 5 mägtiges Prolocoller uppgifne, åtgärder, för att så skyndsamt sora möjligt erhålla samma kostnadsförslag, Hugo Fullmägtige dock, i anseende till åtskilige mellankomna och hos Fullmägtige, efter hvad Protocollen utvisa, jemväl anmälda förhinder för bemälde Architect , icke emottaga denna handling förr, än den a5 sistlidne Maj. Till följd af den i Reglementet meddelade föreskrift, att de reparationsoch inrednings-arbeten, hvarom nu är fråga, skulle å entreprenad utbjudas, och efter härom afslutadt contract utföras, läto Fullmägtige, så snart kostnadsförslaget kom dem tillhanda, upprätta omständliga projecter till ej mindre det föreskrifna entrepreriad-contractet, än de öfriga bestämmelser och villkor, som vid dessa arbetens utförande borde iagttagas. Likaledes infordrade Fullmägtige, genom tillkänriagifvanden i allmänna tidningarne, anbud af dertill hugade personer å entreprenadens ölvertagande.
I fråga om dessa artiklar yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels införsels-tullens bestämmande till 10 proc. af värdet; hvarpå, efter först till bifall å Utsk:s förslag framstäld med blandade Ja och Nej besvarad propos., Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bestämma ifrågavande införsels-tull till IO proc. af värdet, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Den 13 Maj f. m. 95 Efter det härvid votering blifvit begärd, uplästes lill justering och godkändes följande voter:s-propos.: o Lien, sorn bifaller Bevilln:s-Utsk:s förslag, att införsels-tullen å Angmachiner och Ångpannor må bestämmas till 5 proc. af värdet, löstalja ; den det ej vill, röstar Nej, vinner Nej, bestämmes för nämnde artiklar en införsels-tull af 10 proc af värdet. Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit som följer: Ja — 24. Nej — 46. Sedan numera beslut blifvit fattadt i afseende på de artiklar, hvilkas behandling R. o. Ad» ansett böra föregå pröfniugen af Utsk:s förslag i fråga om artikeln Fartyg och Båtar, förekommo nu Fartyg och Botar. Efter någon discussion beslöts alt, med B. o. Ad. förbehållen rätt att efteråt pröfva redactionen eller indelningen af denna rubrik, äfvensom Utsk:s förslag till undantag från den införselstull, som i allmänhet borde erläggas, lill en början och hvar för sig skulle bestämmas tullsatserna l:o å osegIande Fartyg af träd, 2:o å seglande Fartyg af jern och 3:0 Ångfartyg. Då således nu först förekom frågan om införsels-tullen å seglande Fartyg och Båtar af träd, gjordes icke någon anmärkn. emot Utsk:s förslag i denna del, utan blef detsamma af R. o. Ad. bifallet. Ilr Gr. o.
Hr Thams anmärkn. med afs:de på Presterskapet i Stockholm, så måste jag erkänna, att den förefaller mig vara af bra liten betydenhet, då det är fråga om att stifta en lag för hela landet. Om också någon lötie-reglering för Stockholms Presterskap icke kan blifva gjord nu genast, så torde likväl antagandet af denna lag kunna påskynda en sådan. Hvad först och sist Döpelsen angår, så är kyrkolagens stadgande i detta afs:de: att Dopet skall förrättas af Presterskapet i församlingen, helst Kyrkoherden, dock vare icke förment att äfven anlita Kaplanen. Då nu detta kyrkolagens Stadgande icke innehåller bestämdt förbud för annan prestman att förrätta Dopet, så har det redan någon gång handt, att, då föräldrar icke kunnat föra barnet till den aflägset boende ordinarie presten, så har Dopet förrättats af annan prest, om en sådan varit att tillgå på närmare håll. Hvad åter Nattvarden angår, så innehåller lagen ett bestämdt förbud i detta afs:de. Kyrkolagen säger nemi. i 4 kap. 11 §, »Ingen vare tillåtet att gå från sin församlings Presterskap oell till annan församling, för att anamma Nattvarden». Detta stadgande har på många ställen visat sig medföra stora olägenheter; så t. ex. hafva personer som till följd af tjenstebefattning eller andra orsaker uppehållit sig på en främmande ort, haft mycken svårighet att der få begå Herrans Nattvard ; ty Presterskapet har åberopat lagens stadgande i detta afside. Ehuru jag icke bestrider, att Sakramentets verkan icke beror 381 Den 4 November e. m. af den som administrerar det, så kunna likväl omständigheter förekomma som göra, att jag med mera förtroende, med mera tillit, , med mera värme oell tilllredställelse emottager Sakramentet af en annan prest än den, till hvilkens församling jag hör. Jag uprepar hvad jag en gång förut har sagt; lyckligt är det väl i alla fall så länge vi kunna hafva en Kyrka, men då vi i dessa tider af religiöst. grubbel önska att förekomma separatism så mycket som möjligt, bjuder icke då klokheten att undanrödja de anlednir till missnöje med Kyrkan, som finnas?
Beträffande åter öfriga förrättningar å railitise-boställen samt torpsyner, vid hvilka Nämndemäns biträde erfordras och som utgöras af: besigtningar å militise-boställens skog äfvensom för erhållande af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes tillstånd att till betesmark få instänga erforderligt område af öppen skog ä militiae-boställe, jemlikt föreskrifterne i 58 § af Mihtiffi-Boställs-Ordningen den 25 Januari 4856; ekonomiska besigtningar å militiaeboställe, enligt 55 § i nyssberörda Nådiga Författning; syner å ryttareoch soldattorp, vid hvilka Nämndemäns biträde endast erfordras, då åligganden för rustoch rotehållare i afseende på torpens åbyggnad och häfd ifrågakomma, såsom i gällande tjenstgöringsreglemente för arméen samt Kongl. Brefven den 6 December 1854 och den 14 November 1855 finnes stadgadt, samt syner å båtsmanstorp, enligt Nådiga Brefvet den 11 December 1845, så förmäla i underdånighet Kollegierna, hurusom