Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För en bättre öfversigt äfven af g:de HufvudTitelns tillgångar, hvartill höra räknas de ifrån Titeln såsom förskott eller lån utgående Summor, om hvilkas redovisande i serskildta till RiksHufvudBoken bifogade förteckningar, 1827 års Revisorer gjort framställning, är af Utskottet ansett lämpligare, att uti sjelfva RiksHufvudBoken införes en serskild Conto, upptagande alla ifrån berörde Titel utlemnade dylika bidrag, med balance ifrån föregående året och utan sammanblandning med Titelns årliga anslags-summa. Och i händelse bifall härtill af R. St:r lemnäs, förbehåller sig Utskottet, att framdeles, då, efter fulländad Revision af 1826 års räkenskaper, flere frågor angående RiksHufvudBoken torde komma att underställas R. St:rs pröfning, få föreslå de åtgärder 50m i sistnämnde a:ne afseenden kunna anses erforderlige. Stats-Utskottets §• 3- Ang:de medel, för hvilka redovisning inför K. M:t sked t. (R. B. 1825 p. 12—78. 1827 29—99—214) . Ibland anmärkta utbetalningar å Statsmedlen hafva uti begge årens RevisionsBerättelser blifvit anmäldta flere utbetalningar dels af de till oförutsedde MilitaireUtgifler afsatte medel, dels ock af 2:dra HufvudTitelns Besparingar, antingen till uppgifvit eller utan uppgifvet föremål, eller för något af K. M:t kändt behof, samt alla till redovisning inför K. M:t; genom hvilket dispositions och redovisningssätt, 1825 års Revisorer funnit sig hindrade att verkställa den granskning öfver användandet af berörde å Statsmedlen anordnade Summor, som dem, enligt Instructionen, ålegat, och i afseende på hvilka år 1827 omförmäldte utbetalningar, samma års Revisorer, med åberopande af R. St:rs underd. Skrifvelse d. 17 November 1823, i anledning af en utaf StatsRådet m. m.
Alla hennes ungdoms vänliga minnen och ljusa drömmar kommo åter fram, och när hon kom in till frukosten, tog hon fru Vide i famn och sade: » Tack för att ni åter ville taga emot mig. » Hon följde med ganska mycket i skolan, särskildt doktorns föredrag och sångöfningarna, men var sedan, så mycket hennes krafter tilläto, ute och ströfvade omkring. Den vidsträckta skogkransade slätten hade för icke så länge sedan mistat sitt hvita täcke. Fälten voro ännu svarta, men när solen sken, doftade furorna, grauarne sköto nya skott, och fåglarne, med trasten i spetsen, kommo de mörka granskogarne att fyllas af lif o c h fågelsång. Luften var så ren och frisk, att det var en vederkvickelse få draga riktigt djupa andedrag. Man insöp helsa och lefnadsmod, och Märta kunde snart utsträcka sina vandringar. Hon sökte efter blommor att pryda sitt lilla rum, men det var en karg natur hon kommit till. Det var först vid midsommartid blommor i större mängd vågade sig fram. Då stod ock naturen i sin fullaste fägring, och skolflickorna plundrade ängar och hagar för att få blommor och grönt till majstången, skolsalen och allt annat, som skulle prydas först till midsommar och sedan till festen dagen därpå. hårdt i salsdörren, ty i rummet innanför satt doktorn och mem orerade sitt föredrag. Fönstret till verandan stod öppet, från heliotropen kom med hvarje vindfläkt en ljuf vällukt, och kring skrifbordet flög kvittrande den lilla kanariefågeln. Märta knackade sakta på dörren. Doktorn tog vänligt emot henne. Han ansåg henne som en dotter och hade, ända tills han blef gift, haft ett mycket godt inflytande öfver henne. Hon brukade ock alltid begära hans råd i viktiga frågor. Det hade därför smärtsamt berört honom, när hon ej underrättade h o n o m o m sitt giftermål på annat sätt än medels ett förlofningskort. Sedan hade ock Märtas bref varit få och mindre öppenhjärtiga. Hon ville ej för sina vänner erkänna sitt misstag om lyckan inom äktenskapet. I hennes sorg vid Haralds död deltogo Vides hjärtligt, och de önskade, att hon skulle tala med dem om sin förlust, men hon var numera ganska sluten.
Visserligen kommo dessa framsteg hufvudsakligen blott den egendomsbesittande qvinnan till godo, och de motvägdes i väsentlig mån af de gräsliga sociala missförhållanden med deraf följande elände och sedeförderf, som rådde under denna tid och som författaren på ett träffande sätt skildrar. Efter att ha talat 0111 kyrkans iiendtliga hållning gentemot qvinnan och könskärleken (han erinrar om striden på kyrkomötet i Maçon i 6: te århundradet, huruvida qvinnan hade någon själ, ocli om Gregorius VII: s lag om presternas * Jemf. Henry Sumner Maine: Ancient fa / r.celibat); ocli om de gamle germanerna, hos hvilka qvinnan enligt lag stod under mannens oinskränkta herravälde, om ' hon än genom sed åtnjöt en viss frihet — öfvergår han till Medeltiden. Han skildrar qvinnans af folket rättslösa ställning i det feodala samhället, der egendomsherrens samtycke fordrades för hans underhafvandes giftermål, och hvilken ung qvinna som helst inom de lifegnes klass kunde pris-gifvas ät hans lustar. Städernas uppkomst och blomstring gynnade ingåendet af äktenskap. Men när förhållandena der hunnit stadga sig och ett exklusivt handtverksstånd med ty åtföljande skråväsen uppstått, inträdde ett annat förhållande. » Höga inflyttningsafgifter, kostsamma mästarprof, inskränkandet af hvart och ett handtverk till ett visst antal mästare och gesäller nödgade tusenden att föra ett oregelbundet, äktenskapslöst och kringstrykande lif. » På landsbygden dref egendomsherrarnes tyranni ut ur det ordnade samhället manga, hvilka » föredrogo att utbyta detta hundlif emot tiggarens, landstrykarens och röfvarens ». » Ett talrikt, manligt och qvinligt s. k. trasproletariat uppstod. » Presterskapets och de andliga ordnarnes celibat » införde sedeslösheten i alla samhällskretsar ». Prostitutionen ordnades rent af skrämessigt och legaliserades. Beundran för Medeltidens ridderlighet med dess beprisade aktning för qvinnan uthärdar icke en närmare prüf ning. Den s. k.
I afseende på de statsbidrag, som af staden utgöras, åberopas bifogade tabell. Utskylderne hafva icke utan svårighet kunnat af en del utaf stadens innevånare indrifvas och afkortning för fattigdom har måst åt många beviljas. Antalet af krogar här i staden har blifvit inskränkt till tio och den år 1832 härstädes stiftade måttlighets-förening, som numera fortfar såsom nyklerhets-förening, har för vinnande af sina ändamål oafbrutet fortsatt sin verksamhet. Äfven har den år 1829 emellan stadens innevånare träffade öfverenskommelse, angående ständig patrullering nattetid, till förekommande af eldsvådor, nitiskt vidmakthållits och visat sigvara för samhället nyttig. Beträffande undervisningsverken i Gefle, som tillförene utgjorts af ett Gymnasium, en högre Lärdomsskola, en Elementar-skola inrättad för ynglingar , som egnat sig åt handel eller andra näringar, samt 2:ne AeXel-nndervisnings-skolor har, i följd af uppgjord t förslag uLuf framlidne Herr 30 Erke-Biskopen m. m. J. O. Wallin, Eders Kongl. Maj:t i Nåder beslutat, det elementar-skolau, de 2:ne vexel-undervisnings-skolorna och apologistklassen i den högre lärdoms-skolan skulle förenas till en enda sammanhängande läroanstalt, sorn under benämning af Gefle stads medborgerliga undervisningsverk, borde med innevarande år taga sin böljan och framgent underhållas af de dertill anslagne allmänna medel, jemte de af enskilde personer stiftade fonder, hvarpå elementar-skolan och den ena vexelundervisnings-skolan varit grundade, äfvensom af de utaf staden för detta ändamål lemnade bidrag samt det af framlidne Handels-kassören i Stockholm Joachim Thernberg till inrättandet af en skola för fattiga barn donerade kapital, med derå upplupne räntor. Äfven öppnades härstädes, den 1 Oktober 1841, en Navigations-skola, hvars Lärare af dertill anslagne statsmedel aflönas; och bevistades denna läroinrättning under läseåret 1841 —1842 af lö ynglingar.
Vid förnyad föredragning bifölls Stats-Utskotlets den ii dennes under N:o 604 afgifne, samt den 17 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väekt motion, dels om förhöjning i Löned för J us t i l i se - O m huds m a n s - E nrb e t e t, dels ock angående d&n rang, sorn Jas tili [c-Ombudsman, sedan han från Embetet afgått, må tillgodonjuta. Ut Supra. Den 27 No v érnb er e. ra* 677 S. D. Då nu 3 nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-TJtskottets den i3 dennes under N:o 217 afgifne, samt den 19 derpäföljde e. m. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddelle Betänkande, om allmänna författningars utgifyande från trycket på ett för Allmänheten mera tillgängligt sätt; fann Biddefskapet och Adelil för godt, att samma Utlåtande gilla, likväl med iakttagande deraf, alt det i Utlåtandet förekommande uttryck: OeconomiskaLagskipningen, borde till: O e c o 11 o m i s ka Lagstiftningen förändras. Ut Supra. S. D, Föredrogos å nyo och biföllos följande Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconoroie-Utskottens den i5 och 21 dennes afgifne, samt den 20 och 22 derpåföijde eftermiddagarne på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 287, I anledning af gjorde anmärkningar yid Utskottens förut meddeldte Batänkande, rörande väckt fråga om uppliäfvande af Landshöfdingarnes Doins-rätt i Enskiftes-mål. N:o s3g Öfver väckte motioner, angående Arbetsoph Corrections-Inrättningen i Wadstena.
Enligt mättelig calcul saltades wid wänlig fängst ärligen i Götheborgska och Bohuslänska Skärgärden öfwer Zvv,L>oo tunnor Sill, och kokades öfwer 80,000 fat Den ii Letober. ' rtz fat Tran. Flere tusende menniskor ägde wid denna handtering sitt uppehä'w och fin utkomst. Skeppsfarten fpsellsattes medelst införsel af salt och utskeppning af Sill och Tran. Swerige hade till lindrige pris sitt behof af beha nödwändighetswaror ymnigt uppfylldt, och hämtade för öfwerffottet frän Utlänningen en ärlig winst af flere millioner Riksdaler Utskotten hafwa derföre trott blotta möjligheten att äterwinna sä betydliga förmoner förtjena den werksammaste Undersökning, och sä mycket mera sannolikheten af ett sädaut företags lyckliga utgäng, Utan att ingä i utredning af de orsaker, som kunnat mälla Sillens flygt ifrän Götheborgs och Bohus Läns Skärgärd, anse Utstotten hoppet om dest äterkomst dit, wara, om ej alldeles förswunnit, Åtminstone aflägset. Utskotken anse fördenskull det, hos andra Nationer redan länge nyttjade sätt att fänga Sill pä djupet, bora wid närwarande omständigheter sä »lycket hellre hos oh införas, som enligt säkra Underrättelser, Sillen i flere är nästan under bela sommaren uti stor ymnighet wisat sig i Catteqat längs efter Rikets westra kust. Till ästadkommande af försök i denna wäg, sinna Utskotten för fin del, nägot tjenligake för. flag icke kunna pätänkas, än upprättandet af ett Bolag, som, med biträde af utifrän inkallade, i sädant Fiste kunnige och crfarne personer, derom gä i författning. Utskotten förmoda, att den af Herr Di. recteuren Rosenberg, Fond till en sädan Fiskeri In. so Den n Oetober.
Omsider, då man lyckats få tjenarne vakna och inkommer i kyrkan, så står kistan med liket uti i ljusan låga. Att släcka detta var ett ögonblicks verk, så någon fara för eldens vidare spridning kom här alldeles icke i fråga. Men huru eller på hvad sätt det fattat eld i likkistan, detta är och förblir en hemlighet. De båda väktarne i likrummet hade inslumrat i en djup sömn, så att utaf dem stod inga upplysningar i detta hänseende att vinna. Och efter hvad det påstås, så stod hvartdera utaf de båda ljusen på minst en alns afstånd ifrån liket, så att någon sjelfantändning här ej heller gerna kunnat vara för handen. Det enda rimliga antagandet är, att den döda gjort någon konvulsivisk rörelse med händerna mot ljusen, så att det fattat eld i svepningen, hvilket på sådant sätt vållat antändningen. Vi meddela här en skildring af det skendöda tillståndet, hvilken, om den icke synes oss fullt trovärdig, likväl lemnar ett lifligt intryck af de föreställningar, som den skendöde måste erfara under sin letargiska dvala, derunder han, förskräckligt att tänka, är oförmögen att med det ringaste ljud eller med den obetydligaste rörelse röja något lifstecken, men likväl bibehåller medvetandet qvar. “Jag hade någon tid legat i nervfeber. Mina krafter aftogo med hvarje dag; men ju svagare min kropp blef, desto högre grad af liflighet erhöllo mina känslor. Jag läste i doktorns ögon, att han gaf allt hopp om mig förloradt; mina vänners suckar och bedröfvade utseende lemnade mig fullt bevis, att det var förbi med mig. Det var mot aftonen crisis inträffade. Jag intogs af en besynnerlig oförklarlig köld eller rysning. – Ett hastigt susande för öronen började. Jag såg förunderliga gestalter vid min säng; de voro lysande, fantastiska och kroppslösa; jag var vittne till ett skådespel, hvilket jag såg endast genom en prisma; jag ville göra en rörelse, men förmådde icke. En förskräcklig förvirring intog mig under några ögonblick. Då den var öfver, återkom min fattning i full klarhet; men jag var beröfvad all slags rörelseförmåga.
BorgareStits d. 21 dennes bordlagda prot,- utdrag N:o 102, med kommunikation af en utaf Hr Lallerstedt vackt motion med afside på Sveriges deltagande i en kongress för de Italienska angelägenheternas ordnande Hr Montgomery, Gustaf: Om jag icke vore öfvertygad, att den Konung, som har till valspråk: »land skall med lag hyggås:), i allt hvad på honom ankommer skall medverka till ett annat lands lagbundna frihet, skulle också jag förena mig med den värde motionären. Men som ingen kan antaga annat, än att Sveriges Regering, som är konstitutionel, bör söka betrygga äfven andra folks så rättmätigt önskad frihet och sjelfständighet, tror jag icke att någon röst här på detta rum skall höja sig för att motsätta sig den nu förevide motionen, lika litet sorn att icke alla skulle gilla den, i fall det vore behöfligt. Hr Stjernsvärd, Gustaf Mauritz: Om icke för an nat, än för det tillfälle, som Hr Lallerstedts motion lemnar Sven - Den 23 December. t ska Folket, att genom Rikets Ständer uti ett beraärkelsefulU fall höja sin röst oell uttala sina åsigter, är nämnde motion af stor betydelse och förtjent af all upraärksamhet. För att härstädes gifva densamma sin rätta behandling, har jag ansett en återblick på de historiska företeelserna vara ganska lämplig. Granska vi dessa företeelser, och börja med dem, som angå oss sjelfva, så finna vi, att Svenska Folket alltid sjelft, utan all slags främmande inblandning och inverkan, begagnat sin lolkoch statsrättsenliga rätt att utse sina styresmän och bestämma öfver sitt styrelsesätt. Stöd för hvad jag här anfört finnas mångfaldiga. Vid deras upriiknande vill jag dock icke gå så långt tillbaka i tidernas natt, som att åberopa händelsen vid Mula ting och Torgny lagmans ord på Upsala högar.
Ako 172» arfstägl eller börel, innehåller; och att, hvad i 3 Cap. af Högstberörde Nådiga Förordning är föreskrifvet i afseende på Frälseoch Kronoskattehemman, äfven må blifva gällande för Säteri-, Rå- och Rörssamt Insockne Frälsehemman, endast med den skillnad, att af hemmailens jordrymd till och med en femtedel må afsöndras, samt att de hittills från sådana hemman skedda jordafsöildringar, hvilka ej strida emot förra Författningar, icke må derigenom rubbas; i sammanhang hvarmed E. K. M. jemväl behagat R. S. meddela, det £. K. M. funnit den i äldre Författningar stadgade skyldighet för innehafvare af Säterier, att, vid äfventyr af Säterifrihetens indragning, vid Säterier underhålla så kallade Säteribyggnader, numera vara utan ändamål och icke stå tillsammans hvarken med den i senare tider lemnade tillåtelsen för alla Medborgare!!lasser att sådana hemman besitta, elier nied en skälig frihet fölen hvar i begagnandet af dess egendom, så som lian för sig bäst och nyttigast finner; hvarföre ock E. K. M» ansett sig böra till R. S. hemställa, om icke föreskrifterna i detta ämne, hvilka väl i sjelfva verket till större delen redan upphört, men likväl, till olägenhet för enskilde, af vederbörande kunna göras gällande, må förklaras böra till all kraft och verkan upphora. Denna E. K. Maj:ts Nådiga Proposition hafva R. S» i behörigt öfvervägande tagit; och som R. S., uppå de derutinnan framställda giltiga skäl, funnit sig böra densamma i alla delar lii - Fxp. XJtslc. Förslag till and. Skrif v. jV.-o 172,173- 4li falla, så få, hos E. K. M., R. S. sådant härigenom i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. * f • 1 N:o ty3.
Stats-Utsk:t åter, som funnit betänkligheter möta emot förslaget, att, på de vilkor krigsbefälet medgifvit pensions-kassans öfverlemnande till Staten, densamma emottaga och tillstyrka hela 8 Den 2 Mars. pensioneringens öfvertagande af Staten; har efter tagen kännedom om det af K. M:t framlagda förslag till interims-pensionsstat, ansett att de ökade anspråken på Statsverket icke stå i något förhållande till den ringa fördel, som genom pensions-kassans öfverlemnande skulle för det allmänna uppkomma. Om jag äfven kan tyda denna Utsk:ts slutliga hemställan, kan jag dock icke godkänna de, utan granskning af förslaget, derföre framlagde motiv. Om Utsk:t hade jemlört Bilme E och F i Landtlörsvars-komiténs betänkande, skulle deraf lätt funnits att skillnaden mellan löner vid de olika regementen, och skillnaden emellan högsta och lägsta lön inom graderna är så stor, att, för att gifva pension i ett visst förhållande till lön, det skulle erfordras att uppgöra en tablå, som upptog hvarje beställning för sig. Att taga medium af hvarje lönegrad skulle lika litet lända till syftemålet med pensioneringen, i hvad den rörer arméns tjenstbarhet. Af allt detta finnes, att Utsk:t utan tillräcklig granskning och utredning af saken afstyrkt R. St:r att bifalla den Nåd. Propos:n. Hufvudfrågan är, om arméns tjenstemän skola pensionera sig sjelfva med biträde af Staten, eller om Staten här, som med dess öfriga tjenare, bör draga försorg om den kraftlösa ålderdomen, sedan den tagit i anspråk krafterna i mannaåldern. Då nu emellertid de andra Stånden bifallit Utsk:ts förslag, vill jag icke förspilla tid med begäran om återremiss, utan blott reservera mig mot de af Utsk:t uttalade motiv, hvarigenom frågan skulle få en annan ställning än den här haft i förhållande emellan Staten och dess tjenare. Hr Rosensvärd:
N:o 25, i ani. af väckt motion om bestämmande af hvilka afgifter och besvär må såsom kommunala anses. Hr Hjerta, Lars: Jag vet ganska väl att det föga skulle löna mödan att, efter det sätt hvarpå denna motion blifvit behandlad af Utsk., och då ingen enda inom den talrika personal, hvaraf Utsk. består, reserverat sig, söka utverka en återremiss af detta Betänk., för att af Utsk. få ett förslag i den af motionären åsyftade rigtning. Jag förmodar äfven att Betänk, blir i de öfriga Stånden bifallet; men jag kan dock icke låta detta tillfälle gå förbi, utan att för min enskilda del i protokollet nedlägga min reservation och yttra min åsigt, att detta förslag är grundadt på ganska goda skäl. Jag tror det finnes ingenting inom hela vår svenska lagstiftning, som är så obestämdt, som frågan om huru långt Konungens rätt sträcker sig i förhållande till individen, och jag tror att få saker skulle kunna leda till så mycket trakasserier som just Den 16 Jull. 379 denna fråga. Om man t. ex. betraktar våra kommunala förhandlingar sådana de äro bestämda genom SockenstämmoFörordnm, så finner man att det är möjligt för några få personer inom en församling att genom Pastors öfvertalande få en sockenstämma utlyst 14 dagar derefter vid hvilket tillfälle som helst, då en mängd personer, som möjligen vore af en annan tanke, kunde vara frånv:de; och de få, som då infinna sig, kunde genom enkel pluralitet för all framtid ålägga kommunen afgifter för nästan hvilka ändamål som helst, t. o. m. för sådane som rätteligen kunna hänföras under industriella företag. Betta anser jag för min del vara högst vådligt; och förr eller sednare lärer väl något prejudikat påkalla R. St:rs allvarliga upmärksamhet på nödvändigheten af något stadgande i detta hänseende.
Denna frid — den allmänna säkerheten — har nemligen genom angrepp af ifrågaställde art eller de som ske under förhållanden, hvilka sätta de angripne i större behof af det allmän nas skydd och som derigenom innefatta ett större trots emot samhälls-ordningen, ett djupare förakt för den allmänna sedligheten, ansetts i högre grad våldförd, än som eger rum vid rånet, sådant det i 20 kap. 9 §. Missgernings-Balken förekommer. Det är ock derför som gällande lag äfven till brott emot den allmänna landsfriden hänför, bland annat, våldförande af den, som skeppsbrott lidit, utan ens afsigt att honom något afhända; och deri hafva Rikets Ständer funnit ett af de vigligaste hinder att, lika med Lagberedningen, betrakta nuvarande röfverier såsom svårare arter af rån och förthy desamma upptaga under samt behandla i sammanhang med rånsbrottet. En dylik omflyttning af brotten eller förändring af deras karakterer kunde nemligen ej ske utan en mera omfattande revision af frids-lagarne, än nu antagna författning afselt. Det är också ej derföre att gällande broltmåls-lagstiftning gör skillnad emellan röfveri och rån, som man i denna del klandrat densamma, utan för beskaffenheten af hvad den innehåller angående rån, med den betydelse samma brott nu har. Man har nemligen anmärkt, att brottets egentliga kännemärken ej äro med erforderlig tydlighet uppgifna, samt att det utsatta straifet är alltför hårdt för brottets allmänna yttringar, och att lagen ej stadgar särskilda straff med afseende å dess mer eller mindre grofva beskaffenhet. Hvad förra omständigheten angår, så, ehuru Bikets Ständer hysa den åsigt, att definitioner i lag äro vådliga, tro likväl Bikets Ständer desamma i vissa fall ej kunna undvikas. Ett sådant fall inträffar nu; och säkraste beviset ligger deri, att 1734 års lagstiftare, som i allmänhet antagit brottens karakterer såsom kända, sökt angifva hvad med rån förstås. »Bånar man och med fullt våld lager af annan hvad det helst vara kan», heter det nemligen i 9 §. af 20 kap. Missgernings-Balken.
Stånd upphöjd mans äldste son under fadrens lifstid må komma i åtnjutande af det honom förlänta Adelskap, hvilket upplästes: »Upprinnelsen och första ändamålet af Adelskaps inrättning i Sverige må hafva varit hvilka som hälst, derom må ingen tvist uppkomma; i allmänhet må blott anmärkas, att urgamla inrättningar oftast äro förkastelige, ej så mycket för det skäl, som mången tror, att våra förfäder, vid deras tillskapande, hade egennyttiga afsigter, som derföre, att de ej så säkert visste hvad de gjorde, och ofta omöjligen kunde göra bättre. Det synes vara tillräckligt för vårt besinnande, att sedan nu mera, dels genom Carl den XI:s IndelningsVerk, dels genom 1809 års eftergift af besittningsrätten till Säterier, Landets försvar af jordägarne tillkommer, ej ett visst Stånd, utan den pligtige jordens besittare, och sedan genom omsider formliga stadganden i vår nuvarande Regerings-Form ingen ofrälse man mera är utesluten från något slags, och således ej heller från något militairiskt, Embete i Staten, kunna ändamålen med Adelskaps-inrättningen i Sverige icke vidare vara flere, än följande tvänne: det ena, att lemna en utmärkt förtjenst en belöning, genom ett anseende i Opinionen, och det andra, att bibehålla ett tillräckligt antal medlemmar inom det med en Constitutionel röst begåfvade BiksStånd, som bär namn af Bidderskapet och Adeln. Till ernående af det förstnämnde ändamålet synes mig stadgandet i 37 § Regerings-Formen det enda fullkomligen tillfyllestgörande. Belöning måste svara emot förtjenst. Yäl: den förtjente kan adlas, och på hans upphöjelse vinner Adelskapet i värde, men för minderåriga söner, för fruntimmer, för okände efterkommande i flere secler, huru kunna förtjenster komma i fråga? Jag vågar alltså yttra den tanka, att vårt fordna Adelskap, i sin utsträckning, nu mera, sedan det ej är imperatift åtföljdt af försvarspligten emot Landet, innebär en stridighet mot allt godt begrepp.