Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Doctor Wallin afgifvit Memorial, innefattande hemställan oin understöd till Stockholms Stads StorKyrka med ungefärligen iooo R:dr om året; i hvilket afseende Herr Biskopen anfört: att Kyrkan antingen vore en enskild Församlings tillhörighet, eller Statens, men i förra fallet skulle den ock ensamt disponeras af Församlingen och, blott på vilkor, som densamma medgifvit, upplåtas till allmänt bruk och nyttjande. Af Riksdagsordningen, sorn stadgade Gudstjenstens hållande derstädes för R. St:r, skulle då lika litet följa, att Kyrkan borde sakna ersättning, som att de i Grundlagen stadgade, men frivilligt åtagne RiksEmbeten skulle skötas utan Lön. Vore åter Kyrkan Statens Egendom syntes den ock böra af Staten underhållas, i likhet med Landets Domkyrkor, som långt mindre anlitades och hvilka af dithörande Församlingar utan all underhållsskyldighet samt ofta utan all slags afgift begagnades. Om, å ena sidan, en sådan förmån på många ställen dels redan förorsakat, dels nödvändigt skulle förorsaka Domkyrkornes förfall, enär de med blotta Statsbidraget måste ej allenast underhålla sig sjelfva, utan äfven ConsistoriiHus, BiskopsBoställen, Leclorers och Sysslomans Embetsgårdar, så skulle å andra sidan, der allt Statsbidrag saknades, ett sådant förfall i tidernas följd lika oundvikeligen inträffa, till obotlig skada både i allmänt och enskildt hänseende.
I smått, sade grannarne, kunde ingen vara noggrannare än Lars Skeppare, i det stora deremot kunde det dock hända, att icke allt gick efter hans vilja. Dörren öppnades och en häftig väderil kom elden att slå högt upp i rökfånget. Det var en äldre, grofväxt qvinna med kraftiga anletsdrag, som steg in öfver tröskeln. — Är det du, mor, som är ute igen och drar in blåsten? — frågade han och höll upp handen mot eldskenet. — Ingen af grannarne ha' sett henne se'n aftonringningen — svarade hon i missnöjd ton. — Gud vet hvar hon i dag kan hålla hus! — Så får du väl trösta dig, mor. Hon har väl icke längre hem än bort. Elsa är nu gamla jäntan och går nog flott för klippor och skär. Mor Greta tyckte emellertid icke alldeles detsamma. Det fans många värfvare i staden och förnäma kavaljerer äfven, som icke hade ondt af sitt samvete sedan det blifvit mörkt. Men hon var van att lägga band på sin oro. Utan tålamod och undergifvenhet hade hon icke kunnat draga sin lott fram genom lifvet. Men det puttrade och kokade i den stora kopparkitteln öfver elden. Hon skakade betänksamt på hufvudet, hvilket kunde betyda: kommer dag, kommer äfven råd, och började derefter med en qvistig gren röra om innehållet i kitteln, då och då ökande detsamma med några näfvar mjöl ur en blåmålad låda, som stod bredvid henne på spiselhällen. Länge dröjde det dock icke förr än hennes tankar återvände till dottern. Hvar kunde Elsa vara så sent, tänkte hon. Ung och vacker, som hon var — i hennes sinne var hon nu den vackraste i staden — kunde hon lätt råka ut för frestelse. — Hon var dock värd ett bättre öde än att i alla sina dar sitta under fattigmans tak. Detta tillägg, som yttrades högt, kom gubben att häftigt brumma till. — Så du talar, Greta! — sade han och såg upp från sitt arbete. — Är det icke tillräckligt godt att i dessa onda tider ha tak öfver hufvudet och icke behöfva svälta ihjäl? — Alltid vränger du mina ord, — svarade hon snäsigt. — Nog har mången förnäm karl sett sig kär i fulare tös än Elsa.
Här är ett riksdagsmannaval, som ej kan försummas, där en riddarhusfullmakt, som ofördröjligen måste anskaffas. Partierna rusta sig som till ett förestående krig. Värfningpengar utkastas till höger och venster. Poli(ti)ken intager alla sinnen, uppfyller alla samtal, här är ej frågan om annat. Med hvad glädje såg man icke ändteligen den 19 april nalkas! Jag åtföljde hopen till Norrköping, lemnade hustru och barn. Jag hade andra angelägenheter att besörja. Norrköpings riksdag 1769 framstälde en syn, den vackraste man sett i något rike. Kung och folk tillsammans likt en lycklig familj af föräldrar och barn. Lika fullkomlig frihet i sammanlefnaden, alla omfamnade med lika mildhet, glädjen tecknad i allas ansigten. Man trodde se någon af de gamla konungar i stenkilska ätten. »En Inge i en ring Af Sverges menighet på ett allshärjarting, En Hallstan, när det folk, han med sin uppsyn gläder Sig skockar kring hans borg och fritt till honom träder.» Denna jordiska lycksalighet var för stor att kunna blifva varaktig. Det är dock en tröst för mänsklighet(en), att dess möjlighet har blifvit bevisad. Ständernas första omsorg vid denna riksdag var rådkammarns rensning från nattmössor. De kunde ej förvänta ett blidare öde än det hattarne under den föregående riksdagen måst vidkännas. Det var en lust att se, huru snällt de expedierades. Proposition om deras licentierande var ej förr framstäld i ständernas plena, än den beviljades med ett ja, som återskallade kring hela staden. I deras ställe utnämdes rådsherrar af det rådande partiet till hofvets och nations gemensamma förnöjelse. Frågan på tredje mans bekostnad hade ej fordrat vidlyftigt betänkande, frågan däremot om mitt och ditt, konungens och ständernas rättigheter, hufvudmålet för en med så mycken möda utpressad riksdag, denna granlaga fråga var ej lika lätt afgjord. Alla försäkrade sig beredvillige att uppoffra egna interessen till återställande af jämvigten i regeringen, men huruvida alla dessa försäkringar voro uppriktige, är svårt att säga.
Hr Ridd.Secret:ns förklaring står så till vida i öfverensstämmelse med förhållandet, att 2:ne mål å listan på cancelli-bordet icke befinnas främst på denna lista; men i afseende på ordningen är det klart, att det tillhör Hr Ridd.Secrettn tillse, att om i talmans-conclaven förändring beslutes i målens föredragning, skall också anteckning på den i cancelliet bvilande listan ske, i full öfverensstämmelse med den, som här i salen uppspikas; ty i annat fall skulle man kunna ställa till förändringar och derigenom surpriser, hvilka icke stå tillsammans med meningen af dessa listors upprättande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då det, enligt 47 §:ti Riksd.Ordn., berodde af R. o. Ad. att bestämma den ordning, i hvilken målen skulle föredragas, på sätt R. o. Ad. ock förliden Onsdag gjort; så berodde det äfven nu af Ståndet att bifalla Hr von HartmansdorfFs framställning, att målen måtte föredragas i den ordning de finnas upptagna på den i Riddarhus-cancelliet befintliga bordlista, ehuru den vore olika med den på gången uppspikade, hvartill Hr Landtm, hade originalet. Hr Bråkenhjelm: Jag tager mig friheten vördsamt till Hr Frih. o. Landtm, hemställa, huruvida det går an att tili en ledamot af Ståndet öfverlåta rättigheten att bestämma föredragningen efter den lista, som befinnes i läsrummet, enär den listan, mot den anförda 28 §:n, icke kan tjena till efterrättelse här, utan att vara uppspikad; och som detta icke låter sig göra för detta plenum, vågar jag anhålla, att föredragningen måtte fortgå efter den lista, vi för närvar, hafva. Om Hr von Hartmansdorff och Frih.
Visserligen innefattade 30 § Riksdagsordningen en föreskrift för Stats-Utskottet, att vid pröfningen af statsverkets behof iakttaga nödiga indragningar och besparingar; men att härmed icke afsåges någon förpligtelse för Stats-Utskottet, att sjelfmant söka bereda indragningar och besparingar å redan fastställda stater^ visade sig ej allenast deraf, att ordställningen såväl i denna §, som i 59 och 62 §§ Regerings-formen syntes blott gifva anledning till pröfning af sådana framställda behof, som genom bevillningar borde fyllas, utan ännu mera deraf, att, enligt 37 §, Stats-Utskottet icke, utom i ett der uppgifvet fall, egde att väcka frågor till afgörande i Rikets Ständers plena eller att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade. I allt fall vore det klart, alt Stats-Utskottet, så vidt det vore berättigadl att, utan dertill af Kongl. Maj:t gifven anledning, äfven föreslå indragningar å ordinarie aflöningsstater, icke borde underlåta att framställa dylika förslag i sådan form, som iå Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. kunde stå tillsammans med de Konungen genom Grundlagar tillerkända rättigheter. Så t. ex. borde härvid icke förbises, att underställning till Konungens pröfning ovilkorligen borde ske: enligt 89 § Regerings-formen i fråga om sådana indragningar, hvilka medförde förändring till större eller mindre del af Rikets allmänna styrelse; enligt 80 §, om statsanslag, hvilka utgjorde vilkor för indelnings-verkets bibehållande, ansågos böra indragas; och enligt 114 § Regerings-formen, i fråga orri indragning af sådana löneförmåner, hvilka innefattades under Presterskapets privilegier. — Detta hade ock Stats-Utskottet alltid, utom i nu förevarande fråga örn indragning å Rergs-kollegii stat, iakttagit. Stats-Utskottels Utlåtande vid 1840 års Riksdag, i fråga om reglering af 3:dje hufvudtiteln, företedde icke mindre än sex exempel derå.
Främst förekommer sålunda till föremål för uppmärksamheten den stora afvikelse frän Stats-författningen, som innehålles i förslaget, att i de särskildt uppräknade fall, då Konung icke kunde vårda Regerings-ärendena, Thronföljaren egde föra Riks-Styrelsen med all konungslig makt och myndighet, med de undantag endast, som redan för sådana fall varit i afseende på Stats-Rådets utöfning af Regeringsmakten stadgade, samt att, om Thronföljaren vore hindrad, anuan till thronföljden berättigad Prins kunde till Riks-Styrelsen med enahanda makt och myndighet förordnas. Anledningen till Grundlagens stadgande, att i sådana fall skulle Riks-Styrelsen föras af Stats-Rådet, synes Utskottet vara att tinna icke ensamt i det tillfälliga förhållande, att vid Regerings-Formens antagande saknades annan medlem af Konungahuset på manslinien, än den regerande Konungen; utan torde ett varaktigare skäl för samma stadgande hafva legat i den åsigt, att genom oftare inträffande ombyten af Regent, som, med en blott i vissa, mindre vigtiga, läll begränsad Konungslig makt och myndighet, egde att efter Stats-Rådets hörande, indi dock oberoende af dess rådslag, vårda Regerings - Konstilutions-UlshoUels Memorial, N:o 47. 11 ärendena, kunde förloras den stadga i Regerings-systemet, som är af högsta vigt för samhällets allmänna inre ocly yttre angelägenheter och jemväl särskildt i afseende på Stats-Rådets utöfning af dess vigtiga och grannlaga kall städse måste i hög grad vara åtminstone önskvärd. Företrädesvis på sådan grund bör, efter Utskottets förmenande, Regerings-Formen antagas hafva kommit att innefatta det anmärkta stadgandet, som i ofvan antydda fall åt det ansvariga Stats-Rådet anförtror Konungamaktens utöfning.
Den punkt, som nu är föredragen handlar om rättigheter, som StatsUtsk. har velat tillägga Staten. Jag har föreslagit andra och flera. Delta var min rättighet. Jag ber emedlertid, att nu åter få upläsa mina förslag, emedan de yttranden, som hittills varit fällda, visa att desamma icke vid deras första upläsande af R. o. Ad. blifvit fullt fattade. Det första förslaget lyder sålunda: ”Afgifler för så väl personers, som varors forslande å jernbanan bestämmas genom af K. M. godkänd taxa, hvarjemte bolaget åligger alt vid påfordran och emot serskild af K. M. faststäld afgift å jernbanan fortskaffa trupper och krigsmateriel samt andra kronans effekter”. Nu har man här emot anfört bland annat, att samma stadgande redan skulle förefinnas i en är 1845 för Gr. von Rosen utfärdad oktroj; hvadan stadgandet vid detta tillfälle vore onödigt. I motsats dertill torde dock med långt större skäl kunna sägas att om, sedan R. St:rs upmärksamhet sålunda derupå blifvit fäst, de sådant oaktadt underläto att, såsom vilkor för den beviljade garantien, fästa ett dylikt stadgande, detta endast kunde anses härflyta derifrån att de icke ville hafva samma stadgande; ty att stadgandet skulle vara utelemnadt såsom hörande till mindre vigtiga detaijbeslämmelser, lärer svårligen på allvar kunna påstås. Man har äfven anfört, att ifrågavaride vilkor icke influtit uti R. Stms beslut, vid 1848 års riksdag, ang:de samma jernvägsanläggning. Det vill likväl synas, som det icke vore något skäl för oss att, derföre att i förra riksdagens beslut fanns en ofullständighet, låta äfven denna riksdags beslut behäftas med samma fel; hvartill dessutom bör läggas att den nu beviljade garantien är för bolaget vida förmånligare än den förra så att deruti ligger en anledning, hvarföre Staten billigtvis kan fordra en ökad fördel äfven för sig. Man har vidare sagt, att taxan borde upgöras genom en komité. Sådant hindras icke genom mitt förslag, hvilket icke föreskrifver huru taxan skall upgöras, utan endast att den skall vara af K.
Banken och en ökad enskildt förlägenhet med alla der - 41 i 4*2 Statsoch Sanko.Utski Éetänkäiuleni af upkomrnande olyckliga följder såsom förnämsta föremålen för sina öfverläggningar, öeh då med större uppoffringar se sig nödsakade, att återställa det ännu rnéra rubbade, allmänna fortroendet, så vigtigt för hvarje land, och i synnerhet för det, som kari anses vara i stigande till inre bestånd och National välmåga, Hvad angar rättigheten, att idif va god (gjord för den å 3 Procents sedlarne uplupne Kanta, intill dess Dlsconterues obestånd blef kunnigt eller intill den lista O eloi) er förledit år, anset jäg den ostridig. Att Ranta mäste vara lika gild sorn hufvudstod, då den laglig ar, stadgar den allmänna lagen, och om den äfven uphörde, skulle väl ändock den naturliga billigheten föreskrifva, ;m enär en Borgenärs fordran uti Capital och Ränta upgår till en viss Summa oell denna Ränta för dagen varit beräknad samt de skuldsedlar han innehafver genom Publik auctoritet varit utsträckta till deri gångbarhet, att Räntan alltid på samma sätt af hvarje ny innehafvare med Contante penningar blifvit liqviderad, Borgenären äger ostridig rättighet att för deri sammanräknade summan af Capital och Ränta ingå uti Massan och icke, såsom nu stadgadt är, se sig beröfvad en betydlig del deraf och det uii ett ojernnt förhållande Borgenärer emellan, sorn alla grunda sin rätt uppå lika beskaffade förbindelser och å hvilka den ena kan äga föga ellet ingen, meti deremot den andre en betydlig Räntefördran, för hvilken han aldrig kan förlora sitt anspråk på utdelning ur Massörues tillgångar, örn hart bibehåller de uti Statioch Banko.Utsi. Betänianden< 413 414 Tragen stadgade rättigheter, och sig dera icke från sager. Herr CorhrnerceRadet Krull i ”För min del anser jag det vara bättre, att iémna Götheborgs
93 regångne undersökningen sätta Riksens Stäm* der i tillfälle, att med sakkännedom bedöma ett ärende, der misstag äro af så Vådliga följder, ansett någre andre Författningar, angående den allmänna Fattigvården , än de nu gällande, för närvarande icke böra utfärdas. Högv. PresteStåndet har gillat och antagit Utskottens Förslag, med följande förändringar, nemligen: 1:0 Vid 2 Art. 2 §.: ”att enär det allmänna ombesörjer, med mer eller mindre bekostnad, fattige barns uppfostran, vare det dess rätt och förbindelse. att tillse det barn å tjenlig ort uppfostras, och må följaktligen Fattigvårdsstyrelsen i ofvanberörde fall, ulan afseende på den uppfostringshjelp föräldrarne sjelfve kunna lemna, ega, att efter bästa pröfning förfara.” 2:0 Vid 3 Art. 1 §.:
Län, de socknar i sä väl återstående delen af sist - 28 nämnda län, samt öfriga kustlän, med undantag af Norrbottens och Westerbottens län, hvilka antingen omedelbart gränsa till hafvet eller äro belägna i skärgårdarna; och slutligen alla vid hafvet liggande städer, Stockholm, Götheborg, Umeå, Piteå, Luleå och Haparanda likväl undantagna; samt armeens bevärings områden åter upptaga alla delar af riket, som icke, enligt det föregående, skulle utgöra sjöbevärings-manskap; varandes tabeller uppgjorda, utvisande, serskildt för arméen och flottan, det antal beväringsmanskap, sorn, enligt dessa grunder, skulle inom hvarje län årligen till vapenöfning uttagas, äfvensom likaledes det antal sådant manskap, som belöper på hvarje Stad och Fögderi inom hvarje län, jemte dettas fördelning mellan landtoch sjökrigs-makten, samt jemväl mellan regementer och korpser; 3:o att bevärings-manskapets uttagande, så väl till vapenöfning som till krigstjenst, verkställes efter enahanda hufvudgruuder inom arméens och flottans bevärings områden, hvarvid skulle iakttagas: a) att årliga mönstringar, förrättade på lika sätt som hittills, verkställas serskildt för städerna oeh landet, samt serskildt inom arméens och floltans bevärings områden, hvarvid mönsterrullor öfver be vät ings-manskapet upprättas serskildt for hvarje Stad och hvarje Fögderi, hvilket likväl ej må hindra mönstrings förrättande serskildt med en eiler flera delar af fögderiet ; b) Sedan alla vid mönstringen tillstädeskomna bevärings-skyldige blifvit, på sätt derom särskildt föreskrifvet är, besigtigade, införas de approberade i stadens eller fögderiets mönsterrulla efter manskapets längd sålunda, att den längsta erhåller första rummet, den, sorn står honom närmast i längd, det andra och så vidare, med iakttagande dervid, att, om två eller flera äro af lika läDgd, ordningen dem emellan afgöres efter åldern, så att den äldsta erhåller Irsta rummet, den, som dernäst är äldst, det andra, o. s. v., men om någons födelsedag ej vore känd eller flera af dem vore födda på samma dag, genom lottning; G) De från mönstringen uteblifne bevärings-skyldige böra i serskildt stadgad ordning efter enahanda grunder besigtigas samt de approberade i stadens eller fögderiets mönsterrulla ofördröjligen införas, på sätt ofvanföre nämndt är, dock med iakttagande, att de, som utan styrkt laga förfall från första mönstringen uteblifvit,
Hon somnade genast som hon lade sig ned på kläderna och vaknade ej, fastän Ville trycke sitt finger mot hennes kind och hviskade: Mamma, hoj, mamma! Inte vill jag sofva. Men Anni började plötsligt skrika af full hals. Då spratt Mari strax upp ur sin sömn. Gud välsigne, hvad kom nu åt henne? Hon gnuggade sina ögon och strök med båda händerna håret ur pannan. Anni skrek, Petu vaggade och sjöng. Gör du något åt henne? Nej. Mari fick henne inte att tystna. Äfven Tiina Katri hörde skriket in till sig och kom för att höra, hvad som stod på. Det håller ju på att dö, sade hon och tog barnet från Mari. Hon gungade det på sina armar, knapprade på fönstret och vyssade. Allt förgäfves. Har du bjudit bröstet? Hon tar inte. Koponens hustru är der på min sida. Bed henne komma hit, kanske skulle hon veta något råd. Det är förbi med oss. Och som inte heller den der Holpainen kommer hem, klagade Mari, i det hon gick. Också Petu försökte lugna Anni. Han hoppade framför henne, skrattade, hvisslade, slog två trästycken mot hvarandra och grimaserade efter bästa förmåga. Var stilla, inte bryr hon sig ändå om det der, sade Tiina Katri. Koponens Lopo rådde att gifva barnet fyra eller fem droppar Hoffmansdroppar och sedan gunga det i ett täcke; på detta sätt hade hon fått sin gosse att lugna sig. Tiina Katri hade Hoffmansdroppar hemma, hon gick efter flaskan och de hälde den angifna dosen i barnets mun. Dropparne gingo i orätt strupe och barnet var nära att storkna deraf. Genom att gunga henne i ett täcke fingo de henne med knapp nöd att qvickna vid. Hvart har er säng tagit vägen? frågade Tiina Katri, som redan flere gånger riktat sina ögon på den tomma platsen. Värden tog den för hyran. Å hå! Tiina Katri sade ingenting vidare. Men hon ångrade sig öfver, att hon på morgonen hade gjort så mycket väsen för den der bullen. Inte hade hon ju blifvit fattigare för det. Och var det under, om barnen stackare togo; de voro helt visst hungriga.
Derefter visa», att, bland de verksammaste medel till handelna befrämjande, man alltid ansett anläggning #f frihamnar, hvarest, oberoende af alla of* riga locala förhållanden, tillfällen för alla nationer varit beredde, att alla slags varor antingen på stället förbruka, tilla vidare upplägga eller mot andra landers alster ut-? byta. hyttan af sådana inrättningar, så väl för staten som individen, anses icke kunna betviflas, hvarpå såsom exempel åberopas, hvad Nederlagsfriheten uti Götheborg och Carlshamn inbragte i Statscassan och bidrog till spridande af den enskilda rörelsen, Best), och Ekon. Utsk. Betänkanden. jogr Vidare anmärkes, att Sveriges produCtionsförmåga icke är af den beskaffenhet, som ensamt förmår sysselsätta en utvidgad handel. Vill man nu af en sådan njuta frugten, kan intet säkrare medel dertill uttänkas, än hvad en val inrättad transitohandel erbjuder. För en dylik kan ingen ort i Sverige uppvisa en tner passande local än gothland, belägen midt i Östersjön, på nästan lika afstånd från Preussiska och Rysska staterne, samt Sveriges fasta land, är denna ö icke omgifven af några hinder, att da flesta årstider med lätthet anlöpas. Då Östersjö strändernas skärgårdar ännu ära af is stängde, ärq Gathlands hamnar redan länge sedan öppna för sjöfarten och blifva det inpå vintern, sedan de förreredan länge varit ofarbara, Sådana fördelargöra denna otili fördelaktigaste föreningspuncten för handeln mellan de norra och södra länderna i allmänhet, samt England och Ryssland i synnerhet; hvarföre äfven staden Wisby var en ibland det Hanseatjska förbundets mest be-> tydande nederlagsplatser, Efter uppgift, huru detta ärende varit behandladt af Sveriges framfarne Konungar, och fästad uppmärksamhet derå, att detsamma, ehuru öfverensstämmande med Riksens Ständers vid tvänne Riksdagar yttrade önskningar, samt allt sedan 1818 af länets nu varande Hofdinge, Friherre Cederström, understöddt, likväl intill denna stund tycke» 3032 Besil' och Eliort* Utsk.
Den som, i enlighet med hvad Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, vill att Bastmattor skola vid införsel vara tullfria, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, åsättes denna artikel, enligt Bonde-ståndets beslut, införsels-tull af 1 öre skålpundet. Beck. Utskottets förslag, att Beck och Beckolja skola vid införsel vara tullfria, har Beckolja, blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgare-stånden, hvaremot Bonde-ståndet beslutat att dessa artiklar skola vid införsel draga tull, hvilken blifvit bestämd för Beck till \ R:dr 50 öre och för Beckolja till 75 öre centnern. Bonde-ståndel inbjudes att, med frånträdande af detta sitt beslut, instämma i de öfriga Ståndens; men skulle detta icke bifallas, föreslår Utskottet följande omröstning: i:o. Den som bifaller Utskottets, af tre Stånd godkända förslag, att Beck och Beckolja skola vid införsel vara tullfria, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Bonde-ståndets beslut, Beck att vid införsel draga tull af \ R:dr 50 öre och Beckolja af 75 öre centnern. Ben. För Ben: arbetadt, Elfenoch Hvalross-tänder, hade Utskottet föreslagit införselstull af \ R.dr 50 öre skålpundet; och har denna tullsats blifvit af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Borgarestånden antagen, men Bondeståndet har bestämt införsels-tullen å denna artikel till 2 R:dr 50 öre skålpundet. Så vida Bondeståndet icke skulle vilja frånträda sitt skiljaktiga beslut härutinnan och instämma med de öfriga Stånden, föranledes följande votering: Bevillmngs-Utslwttets Memorial M 27. 5 5:0. Den som vill att, på sätt Utskottet föreslagit och tre Stånd beslutat, inforselstullen å Ben: arbetadt, Elfenoch Hvalross-tänder, fastställes till \