Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom egande närmaste sammanhang med detta förslag torde här böra anföras a) Jonas Christofferssons förut omförmälda motion, deruti föreslås: l:o att Rikets Ständer ville besluta, det måtte på Statens bekostnad lämpliga och stadigvarande undervisningslokaler beredas (der sådana förut icke finnas) för folkskolelärare-seminarierna i riket, i förening, så vidt möjligt är, med någon trädgårdstomt vid hvarje, äfvensom derjemte nödig undervisningsmateriel; 6 Sammans. Slatssamt Allm. Besv-. och Ekon.-Ulsholtets Betänkande N:o 46. 2:o att lärarne vid folkskolelärare-seminarierna måtte beviljas alldeles enahanda lönetur med lärarne vid lägre elementarläroverk, ej allenast under tjenstgöring i förstnämnda egenskap, utan äfven vid transport till eller från elementarläroverk ; 3:o att vid inträffande ledighet af lärareplats vid seminarium, densamma måtte kungöras till ansökning och undervisningsprof af sökande till sådan plats afläggas, allt i motsvarighet med hvad som är föreskrifvet för lärare vid elementarläroverk; undervisningsprofvet så lämpadt, att sökandens duglighet för den ifrågavarande lärarebefattningen derigenom må kunna bedömas; 4:o att såsom vilkor för elevs inskrifning vid seminarium måtte föreskrifvas läkarebevis derom, att sökanden är frisk och helbregda, eller, med andra ord, fri från sådan invertes sjukdom eller utvertes lyte, hvarigenom han vore till folkskolelärare opassande; och 5:o att den i § 21 af Kongl. Reglementet för folkskolelärare-seminarierna i riket den 21 Mars 1862 föreskrifna a undervisningen i de hufvudsakliga reglorna för helsans bevarande» måtte utsträckas till undervisning i de vanligast förekommande hetsiga sjukdomars och yttre skadors igenkännande samt första och enklaste behandling.
Jag tillstyrker afslag å utlåt. Skälet, hvarföre jag begärde bordläggning deraf i sista plenum, var, att riktigheten af mina uppgifter betviflades. Jag uppmanade mina motståndare att skaffa upplysningar; om det ej skett, är det ej mitt fel. Gr. Gyldenstolpe: Jag medgifver, att man kan förstå 14g §• på det sätt, Gr. Cronhjelm den förklarat. Huruvida denna tydning är den rätta, skall jag ej bestämma. Jag tror, att möjligen det sätt, hvarpå jag förstått frågan, kan vara grundad! på ordalydelsen; men hvad som åtminstone ej är tvifvel underkastadt är, att R. St. ej fattat ett sådant beslut, som af motionären blifvit yrkadt, nemi. att ansvaret för debitering skall drabba dem, som gjort debiteringen; och det kan väl icke Gr. Cronhjelm påstå, att R. St. vid förra riksdagen eller någon föregående gjort. Deras mening var visserligen, att den skattskyldige skulle vara fri från anmärkningar; men jag hemställer, om han verkligen är det, då i lista punkten af i4g §• står, att Kammarrätten äger att i taxevingsmål pröfva inkomna besvär af Kronans ombud eller skattskyldig, och i anledning deraf meddela den lättelse, hvartill skäl kan förefinnas. Besvären komma ju från Kammarrättens revisorer, och motionären har likväl begärt, att, sedan den enskilde fått sin debetsedel och betalt den, han skall vara fri från all vidare ersättning. Gr. Cronhjelms motion vid sista riksdagen innehöll ej, att den skattskyldige skulle vara fri; ty Kammarrätten skulle i alla fall pröfva riktigheten af uppbördslängderna, och i pröfningen af dessa längder måste äfven ingå den oriktiga debiteringen, äfvensom Kammarrätten skall fälla utslag i de mål, som tillden - Den ia Maj f. m. 7 samma frän K. M:s Befh:de dragas. Om ett sådant stadgande finnes, som Gr. Cronhjelm påstått, inser jag intet skäl att afslå titia t. Dermed uträttas ingenting.
Den 17 MaVtii, e. m. om Återremiss af Utskottets Betänkande* samt Uppgörande af en annan Plan , enlig med Lagen* och med afseende på hvar Och ens rättmätiga ktaf af rättvisa, samt utan betraktande af enskilta Considerationer; och får jag härvid tillägga * att jag ingalunda med Herr Hulphers kan deruti instämma* att Götha CäualsDirfiction fullgjort sina åligganden öfver Och icke under» det är visst* att de Vid Revisionerna fått smickrande intyg örti nit, drift Och skicklighet* men man har af hvad söm händt med Malmö Discont fått skälig anledning misstro de loford* Revisorerna ofta slösat med * åtminstone vittnar det icke till Göthä CanalDirections förmån* att de tvärtemot Reglementets föreskrift före 18 15 års Riksdag till CaiialDireCtiönen lånt 850,000 R:dr, samt än yt* Éerligare efter denna Riksdag ökat denna Utlåning med andra 250,000 R dr och det emot Pant, som redart förut till annor man Var pantsatt j oaktadt Ständeme* genom en förnyad fö* teskrift, bestämt UtlåningsPriöciperne* hvarUti ingalunda influtit * att något Lån till CaäialDireCtioneri finge beViljas utan Hypotheque* Och hvilket afsteg har den påföljd * att denria Summa måste blifvit af Utskottet anseddsåsom förlorad, då den icke i beräkningen af tillgångarna blifvit upptagen, hvarföre jag an. Ser Directeurerne böra ansvara af samma skäl* Som Directionen i Malmö för utlåning emot Reglementets föreskrift, Utan vederhäftig borgenJ härigenom kan Banquen * sammmanlagdt med den lessource, som finnes i CanalVerket, få ersättning för sitt Creditiv* utart att in^å i del - Ten i~t Marfil, e. m. Sing af Bolagets Fordringar, som ostridigt bota Borgenärerne enskilt till.
ådagalagdt vore, alt lagmannen låtit uttaga derå påskrifna lösen, beräknad i bankomynt, äfvensom lagmannen icke giltal på något sätt göra ens troligt, att den å öfriga Irenne nu ifrågakomma fastebref, debiterade lösen kommit honom tillhanda i annan myntsort än banko till de zifferbelopp, som funnos dessa fastebref åtecknade, advokalliskals-embelet yrkat, att lagmannen måtte förpliglas återbära hvad i expeditionsoch chartaelösen för alla dessa fem fastebref blifvit af honom för mycket uppburet. 38 Ji. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1847.
Denna tanke är mensklighetens stora fribref, den är Guds kungaförsäkran till jorden, den är kristendomens innersta merg och kärna. Utan den tanken är ingen utveckling möjlig af menniskoslägtets bästa anlag, menniskobildningen står still som ett förruttnadt vatten, eller också öfvergär den endast till ett förfinadt och flärdfull! barbari; och der andens frihet saknas, der kan ej heller någon borgerlig frihet trifvas,. En så upphöjd åsigt af den protestantiska lärans betydelse kan ej undgå att finna genklang hos dess bekännare, minst hos det Svenska folket. Frihet i religöst hänseende ligger således i protestantismens idé : den kände behofvet deraf vid sitt första andedrag, och den kan ej förneka denna frihet, utan att förneka sig sjelf, förneka sitt ursprung, förneka alla sina segrar. Och så mäktig är denna reformationens grundtanke, att, såsom rätteligen blifvit anmärkt, efter den intet katolskt land funnits i den bemärkelse, som före densamma, — ja, att mer än ett sådant land. i strid mot hufvudprincipen för den kyrka, som kallar sig den enda saliggörande, och med uppoffrande af alla dess traditioner, nödgats medgifva eller åtminstone i lagarna erkänna en religiös frihet, som säkert, om ock långsamt, undergräfver sjelfva denna kyrkas bestånd; ty ingen stor tanke dör bort eller slutar sin verksamhet förr, än han eröfrat verlden. Att tvifla derpå, vore att tvifla på historien, på sanningens makt. pä försynen. Man skall härvid kanske fråga: har då Svenska folkets trosbekännelse under dessa tre århundraden icke varit sannt protestantisk, dä dess lagar så skarpt begränsat den religiösa friheten? Svaret är lätt funnet: dessa lagar hafva tillkommit för att skydda protestantiska kyrkan vid dess första uppkomst emot en ständigt vaksam och öfvermäktig fiende, och de hafva kunnat oförändrade qvarstå endast derföre, att behofvet af deras Lag-Utskottets Betänkande N:o 2i. 15 förändring först på sednare tider sprungit i dagen.
Men utom det att ett förslag om dessa medborgares inrymmande i BondeSt:t, som enhälligt bifölls af 3 RiksStfind, sedermera blifvit vid innev:de riksdag förnyadt och af Konst.Utsk:t tillstyrkt, bet vidar jag på det högsta, att R. o. Ad., såsom Stånd betraktadt, genom en sådan reform skulle vinna hvarken i anseende eller politiskt inflytande, enär grundfelet eller sjelfva ståndsfördelningen ändock qvarstode. Nu, som alltid tillförene, benägen att när som helst upoffra min sjelfskrifna representationsrätt åt Svenska folket, kan jag likväl lika litet nu som vid föreg:de riksdagar rösta för den nu ifrågaställde reformen, eller R. o. Ad:ns décimation genom val, hvilka mer än sannolikt skulle befordra ensidigheten och hufvudsakligen förstärka det byråkratiska elementet inom Ståndet, hvilket redan synes mig vara alltför inycket öfvervägande. Jag anhåller således om propos. pn förkastande af Konst.Utsk:ts nu framställda förslag. Hr von Koch: Att antaga till hvilande ett förslag, hvilket man med säkerhet vet skola förkastas vid nästa riksdag, förefaller mig särdeles olämpligt; och att detta verkligen vid nästa riksdag blir förkastadt, derom tror jag knappast att tankarne kunna vara delade. Således om man icke har något bättre förslag än detta att bjuda på, torde det vara bäti re att genast förkasta detsamma. Jag känner icke huruvida tänkesätten inom de andra Stånden äro sådane att någon sammanjemkning i detta förslag eger sannolikhet att vinna framgång. I fall sådant vore möjligt, vill jag framställa på hvad sätt jag anser det vara lämpligt att taga ett steg på den bana, vi beträdt, hvarigenom vi så småningom kunde förbättra vår representation. Jag har förut vid flere tillfällen yttrat att R. o. Ad. äfven borde söka att gå de orepresenterade klassernas önskningar i viss mån till mötes. Här finnes nemi. flera stora och uplysta klasser, som ännu icke äro representerade.
Regementet Royal Svedois, med 625 Rdrs årlig lön, men vid Regementets upplösning, i Mars månad j8i5, blifvit lönlös, och sedermera ifiån Augusti månads början ib'7 kornmit i åtnjutande af Majors-expectance-arfvode, 2QQ Rdr årligen, i underdånighet anhållit otn ersättning för hvad han, efter upplösning pf Regementet, icke fått uppbära af nyssberörde Majorslön, och om fortsatt åtnjutande på allmänna Indragnings-Staten af samma Lön, intilldess han kunde undfå motsvarande eller högre löneförmoner å, Stat, Af Handlingarne, som under den 23 nasti. Januarii blifvit till SlatSrUtskottet remitterade, har inhemtats, att Friherre Koskullj genom K. M:ts Nådiga Fullmagt, af den 1 9 April 1S14* blifvit förordnad att vara Major och BataillonsChef vid Regementet Royal Svedois, med tour ifrån dess erhållne Constitutorials dato den 19 276 Exp. Utsi, FXrslpg till tind. Skri/v.
De den ig Junii wid detta betänkande gjorde och pä bordet lagda anmärkningar ansäg Ridderskapet och Adeln uppå framställd fraga af Herr Landt-Marjkalken icke behöfwa upläfas. -Herr Drufva, Ikure, Upläste till protocollet följande: Walborne Herr Landt-Marffalk sä ock Högloft. Ridderffapet och Adeln' Dä Riksens Ständers huswudfakeliga före. Andra DelN:o s. mäl Den 9 Julli. mål lärer blifwa, akt enligt Kongl. Majus Nådiga Proposition i underdänchhet förestå en för landets bebof nödig och oundgänglig husbehofs branwins ttllwerkning, som icke ma begagnas till Rikets och der allmännas skada genom en sä oinskränkt bränwinsbränning som medtager inwänarnes behof af tillgäng pä spanmäl kill bröd och befordrar en omältelig branwins sörlarina, sä u beder jag mig Högloft. Rid-derstapek o h Adelns tälamod nar jag i dag ivid mälecs afgörande äler wägar yttra mig härom. Som de grunder hwilka jag i mina ame dictamina i detta ämnet förut framställt wunnit bifall inom pluraliteten af detta Ständ, anser jag för en skyldighet att de samina framställa lämpade efter allmänhetens önskningar mera detaillerade och pä satt och med wiikor, hwilka wid en tilläten husbehofs brännvinsbränning synas böra betragtas; och som de i nägra fall afvika frän Högloft, allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Urstoltets betänkande same äro mera enlige med rZr>o ärs branwins förord, ning, äro de i den ordning upstallde ack de stola kunna tjena till grund för en blifvande bränwinsförordning, sä framt de af Högloft.
Underrättelserne om hvad vid taxans verkställighet iakttagas bör; samt 41:o De af Utsk. föreslagna underd. skrivelser till K. M. Efter uppläsningen häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. förbehölle sig att serskildt besluta öfver de nu uppräknade punkterne, samt i afseende på de öfrige delarne af tulllagstiftningen ville på en gång besluta att antingen vidblifva 1845 års tullbeslämmelser eller Utsk:s nu afgifna förslag. Ropades ja. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att numera i afseende pä föredragningsordningen endast äterstode, att R. o. Ad. bestämde sig för endera af de 2:ne derom yttrade meningar, nemi. den ena, som först framställdes af Frih. Raab, men sedermera blifvit frånträdda af honom och upptagen af Frih.
Jag vill ej vidare upptaga tiden, utan inskränker mig blott till min anhållan om att få rätta det i"min förra propos. gjorda misstag. Gr. Liljencrants: Afven jag egnar en uppriktig hyllning åt det utmärkta sätt, hvarpå den talare, som slutade förmiddagens plenum, försvarade sina satser; men detta erkännande innebär likväl icke någon förpligtelse att i desamma instämma, då jag tvertemot ämnar att bekämpa sagde talare. Han begynnte sin framställning med den förklaring, att här icke vore fråga om en partiel tull på någon viss vara, utan att innersta tanken gällde systemet i dess helhet. Vi hafva hört den siste talaren yttra, att vårt nuvarande system icke egentligen vöre ett system, som förtjenade namnet af frihandelssystem, utan att frågan här vore om något helt annat, nemi. att göra ett försök att i möjligaste måtto bereda lättnad åt frihandeln, der så ske kunde. Jag kan icke ingå i det innersta af den först omförmälde talarens tankar, men, hvad mig beträffar, har jag ej kunnat dela hans åsigter om dem, som nu yrka på införandet af en eller annan tullsats, att de nemi. derföre skulle vara hågade att rösta för ett prohibitivt tullsystem. Jag tror mig ega tillräckliga begrepp om hvad samhället uti den nuvarande utveckling kan fordra, för att det skulle falla mig in att rösta för ett dylikt system, hvilket vi efter 1854 så småningom frångått. Jag kommer i stället att rösta för antagandet af en reservation, hvilken jag till hufvudsaken instämmer uti. Den talare, som jag först omnämnde, beklagar sig öfver att en reaktion inträffat. Ja, jag tror verkligen att så är fallet, men detta klagomål synes mig vida lämpligare kunna vändas mot dem, som nog mycket begagnat sig af den svindel, som så ofta uppstår i detta land, när en tanke kommer på modet. Ar nu det svindlande öfvermodet öfvervunnet, och har man sent omsider kommit till besinning, genom det resultat, hvartill systemet fört, kan detta ej annat än glädja mig och andra liktänkande. Densamme talaren har, i fråga om exempel på vårt jordbruks utveckling, tagit 10 år från 1850 till 1860.
3:o) Varder någon andra gången eller oftare dömd saker till sådant brott; bote högst 300 R:dr, eller straffes med fängelse högst ett år. 4:o) Svenska kyrkans medlem, som offentligen förnekar en Gud eller ett lif efter delta, eller den rena evangeliska läran, och, efter varning inför offentlig myndighet, dermed ej afstår, bote 20 till 100 R:dr, ändock han ej genom den förnekelsen stört samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommit 5:o) Ar den, som i något af dessa afseenden sig förbryter, prest i svenska kyrkan; miste han ock embetet. § 2. 1:o) Den, som, genom bedrägliga medel, eller hotelse om timlig skada, eller löfte om timlig fördel, söker förmå annan som är äldre, än femton år, antingen till affall från den rena evangeliska läran, eller till öfvergifvande af den religion, i hvilken han är uppfostrad, eller den trosbekännelse, lian, enligt lag, tillhör, eller ock till öfvergång från ett kyrkosamfund till ett annat, — bote högst 300 R:dr. Sker verkligt affall eller öfvergång, då må till fängelse under högst ett år dömas. 2:o) Gör det någon med den, som yngre är än femton år, böle 100 till 300 R:dr, och, om affall eller öfvergång sker, högst 500 R:dr, eller dömes lill fängelse högst ett år, eller straffarbete högst 6 månader. § 3 1:o) Den religionseller skollärare, uppfostrare eller läromästare, hvilken söker att, utan vederbörande målsmans tillåtelse, bibringa till uppfostran eller undervisning mottaget barn religiös tro, som strider mot den, barnet, enligt lag, ega bör; bote 100 till 500 R.dr, eller straffes med fängelse, högst ett år. Medför försöket åsyftad verkan; då må till straffarbete högst ett år dömas. Har den brottslige härvid användt olofliga medel, såsom i 2 § sägs; må straffarbetet till 2 år höjas. § *•
Da man sammanför innehållet af desse motioner, igenfinnes deri hufvudsakligen samma klagan, som vid föregående riksdagar blifvit förd öfver den förmenta obilligheten i den lagstiftning, hvarigenom skjutsnings-bestyret är, såsom en skyldighet, fästadt vid jordbruket: öfver den kännbara uppoffring, sorn jordbrukaren^ derigenom, i den mån skjuts-legan icke motsvarar besväret och kostnaden, får vidkännas; öfver den ojemna fördelningen af detta besvär emellan särskilda hemman m. m.; och hafva förslag, åsyftande dels jordbrukets fullständiga befrielse från skjutsnings-besväret, dels ock beredande af lättnad i detta besvär, äfvensom andra förändringar rörande skjuts-väsendet, blifvit väckta, hvilka förslag Utskottet, i likhet med hvad sistlidne riksdag rörande dessa frågor egde rum, går att framställa under särskilda hufvudrubriker.. Härvid förekommer således fråga: 1:0- 4tt jordbruket mätte från skjutsnings-besväret helt och hållet befrias.. Följande utvägar äro för detta ändamål föreslagne, nemligen: A) Att skjutsen ovilkorligen skulle ställas på entreprenad och de resande erlägga betalning i förhållande till kostnaden för skjutsens upprätthållande. Allm. Bese.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 89. I denna syftning hafva motioner blifvit väckta inom hedervärda Bondeståndet af riksdagsmännen Johannes Nilsson frän Malmöhus län, med hvilken Jöns Andersson frän samma län instämt; Anders Andersson från Östergöthland; J. Bergström frän Stora Kopparbergs län, med hvilken sig förenat Anders Ersson, Erik Jansson, Johan Andersson och Per Olsson från samma län; Erik Ersson från Gefleborgs län, med hvilken Johan Persson och Lars Mattsson från Upsala, Jöns Erik Ersson, Gustaf Hultman och Nils Nilsson från Örebro samt Hans. Persson och Olof Persson från Gefleborgs län instämt; Anders Jonsson frän Östergöthlands län, med hvilken Erik Jansson och Per Olsson från Stora Kopparbergs län förenat sig; M. Sahlén från Westernorrlands län, med hvilken P.
— Friherre Hierta har, under instämmande i Herr Stjernspetz’ förslag och anförande af åtskilliga exempel på svåra skador genom skogseld, timade under loppet af sistlidne års sommar, men med erinran, dels att det af Herr Stjernspetz använda uttryck, att ”jordegare” skall ansvara för skada, vållad af svedjande, icke vore sä riktigt, enär det stundom vore t. ex. en arrendator, som rätteligen borde för svedjandet ansvara, dels ock att under benämningen svedjande tilläfventyrs icke kunde hänföras flåhackning och bränning, hvarigenom också ofta vållades skogseld, hemställt, att Lag-Utskottet mätte ät vederbörande §§ i 15 Kap. Byggninga-Balken föreslå en sådan förändrad lydelse, att derigenom de vådor för eganderätt, som i det ofvan anförda antydas, må, sä vidt derpå ankomma kan, varda,., förebygda, och så kraftiga hinder som möjligt resta mot den oformligheten, att de, som vilja begagna sig af det under namn af flåhackning och bränning kända sätt; att odla jorden, dervid kunna så godt som opåtaldt tillfoga enskilde och samhälle,tiden största skada. Sedan dessa motioner blifvit remitterade till Lag-Utskottet, hafva desamma, i anseende till ärendets beskaffenhet jemväl af hushållningsmål, på grund af 43 § 4 Sammansätta Lagsamt Allm. Besv.- och JEkon.-Utskottets Betänkande N:o 43. Riksdags-ordningen, behandlats af Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, hvars yttrande i den väckta frågan här följer. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 20 Juli. tJppläst hos Samtliga Riks Stånden deri 20 Juli. Stormägtigste Allerfiådigste Konung! Hos Eders Kongl.
SI D. Constitutions-Utskottets, den 11 dennes på bordet lagde Memorial, ISIsris 46, 47 och 48, innefattande förslag till åtskilhge ändringar i Grundlagarne, föredrogs ånyo; och godkändes till Grundlagsenlig behandling nästa Riksdag. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärs, och Ekonomi-Utskottets, den 10 dennes, på bordet lagde, förnyade Utlåtande N:o 175, i anledning af väckt fråga, om förbud mot införsel af Danska Hästar ; och fann Bonde-Ståndet skäligt, att till Utskottets i detta ämne först afgifne. Betänkande N;o 140 lemna sitt bifall. S. D. Föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, den 10 dennes, på bordet lagde Utlåtande N:o 169, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskotens betänkande N;o 11 b, omförbud för befälet vid indelade CavallerteRegementerne, att anskaffa och insätta Rustnmgshästar j och lät BondeStåndet vid Utskottens åtgärd i detta mål bero, under förbehåll för de orters Rusthållare, som dertill finna sig föranlåtne, att genom underdåniga besvär Fröt. Utdr. d. 16 Scptemb. 1823. 975 faos Kongl. Majit söka rättelse, i de missbruk, som med skäl kunna öfverklagas. S. D. Wid föredragning af Kagsamt Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottens, den io dennes på bordet lagde Utlåtande, N;o 84, angående Byggnads-skyldigheten vid Kyrkoherde-Boställen, blef sistnämnde Betänkande, med det i sednare Utlåtandet gjorde tillägg, godkändt. S. D. Efter ytterligare föredragning bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, den 10 dennes, på bordet lagde Utlåtande N;o 176, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N;o 23, angående fond till understöd för jordbrukare, som genom frost eller hagelskada förlora växande gröda.
När han besjunger » Den gamla domen », klagar han ironiskt öfver slägtets materialism, detta slägte, som hellre bygger börs och förlustelseställen än kyrkor och kapell. Är han ute på hafvet och vinden fyller seglen, känner han » ande-verldens magt », som lifvar färden. 2 Han längtar — eget nog — att » bada » i himlen 3, och under » häfdens mörka skiften » » susar en föryngringssång oftast dock ur pelargång4. » Det vill här säga: ur tempelruinen, som symboliserar kyrkan. Hur ofta det har hän dt, att kyrkan varit föryngrande » under häfdens mörka skiften », lemnar jag derhän. Skalden älskar henne med en innerlig kärlek. » Der kyrkan vinkar, huld och hvit », der framflyter hans lif, der » vill han dö i frid en gång, när presten läser aftonsång5. » Sjunger han om » Columbus », ger ämnet honom uppslag till en vacker liknelse, nämligen hur han, lik Amerikas upptäckare, » styr mot himlens stjernor », tror på dem och slutligen finner land. 6 Sol och stjernor lysa dock endast med lånadt sken. Till det » rätta » skenet föres man genom dödens port; och efter det trängtar han. » En bleknad glans och en mattad strimma är allt, som skimrar i jordens dimma, 1 » C. W. Böttiger ». a » Ungt mod *. 8 » Idealism ». 4 » Hopp*. 5 &gt;Motsats *. 6 » Columbus » .det rätta ljuset ej hör oss till, men dit jag vill Gå de små, » Prestens barn », vilse i skogen, ljuda plötsligt kyrkoklockorna och kalla dem tillbaka, och när de komma hem, läser » den vördige pastorn » en liten bön, hvari han beder, att Gud » må kalla alla hemåt med kyrkokloc-kor2 ». Ser han en liten tiggarflicka gråta sin sorg och sitt armod vid källans strandbredd, tröstar henne källan med, att snart skall hon få komma » till en annan, bättre källa », som skall gifva, hvad hon nu saknar, frid, helsa och salighet3.