Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ktt 6Z//'ne/t L/okZ c/<?/r I ^/k/Ar/^/Z 18/j/s. 8ed»n dvikets 8t»nder vid sistförllutn» IliksdaA, i »nledninA »f vackt fra^a out lillätelse för lustdallare »11, under kri^, emot en destämd »f^ifl i penninFgr, v»rd» dediade trän sk^ldi^Iieteu »11 temoulet» oell »11 ersät1» förlorade l>evä>in»s-, remtvASoed ntrednin«8-perseddir, nu nu, saint enär llikets 8tänder »nsane, »11 de dr^A» oed känndar» kostnader, sorn, seliem kriF8tillf»1lir;do1vr, uppkonnnande förluster sä viil »1 luistar, som »k omförmäld» persedlar olla tillskyndade enskilde rustande, skulle lättare darus i deu män de jemnare fördelades, uti skrifvelse den 6 Kedruari 1841, i«;ke allenast i underdäniAliet anliällit, »11 Kon^l. IVlairt tacklös lut» dör» veclerdörande Knstliällare, duruvd!» de skulle vilj» in^ä den öfverenskommelse sins emellan, »11, vid infallande kri^, frän krigets uldroll, en för »ll» oed »lls för en proportionaliter »nsv»r» för de skador, som kunde träll'» lle^ementets eller Ilorpsens dästar, devärin^s-, remtvASocd utiedninos-persedlar, m. in., eller oin Ilustdidlarne lmldre önskade »11 8t»1en, emot en viss ärliZ afgift »f dem lill Kronan, öfverlöpe »nsvarel för ersätl - 28 L'oii§t. iit «/.'?§ /'ro^osriion, ^'.'0 A. ningen as sä väl liästar sorn persedlar, i livilliet sall det liliväl skulle aligga 8 ta ten att vicl iiiigois silit liälla liacto ilo loin» veik olo sednare i tjonstliart oell dugligt sicielc de rustande tillllgnda; olini oell i underdäniglret sramställt olon önslcan, att, oster det Kustllällarne si» i ämnet yttrat.
Jag medgifver visserligen, att — ifall det skulle vara af så stor juridisk vigt Gr. Löwenhjelm synes tro, att all ransakning borde utföras af en särskild domstol, innan den vid den egentliga instansen afdömmes, hvilket således skulle svara emot des. k. instructions-domstolarna i t. ex.Frankrike,— kunde väl möjligen något godt vara deraf att hemta, äfven i polisväg; ty då blef sannolikt ransakningen förd på ett sätt, som gjorde proceduren vid sjelfva domstolen mera lagenlig, än den ofta hittills varit, och torde derigenom controllen vinnas på hvad som polis-personalen angifvit och uppvisat, såsom dels befunnet stulet gods, dels sannolikt stulet, o. s. v. Men jag befarar, att det ändock icke skulle göra tillfyllest, om ej åtskilliga andra åtgärder vidtagas, för att betrygga allmänheten, dels att ordentliga protocoller i polisen förås, dels att allt det gods, som blifvit i förvar taget af polisen, blifver offentligen kungjordt, ordentligt förvaradt och uppvisadt, så att ägarne kunna det återbekomma. Nu t. ex. hör man allmänt öfverklagas, dels att polisprot:n aldrig i tid utbekommas, t. o. m. icke en gång då 3a4 Den 5 Mars e. m. besvär skola anföras i Nedre Just.revisionen, dels atl de största svårigheter möta, för att få reda på det slulna godset, om det ock finnes i förvar taget; emedan icke alltid uppgifterna äro fullständiga, och de personer, som skola uppvisa det, tillstädes, eller sådana controller införda i poliskammaren, att man är säker om att få efterse allt hvad som finnes der förvaradt. Det synes emedlertid, som vore sådant af stor vigt för allmänheten; och jag vågar derföre föreslå:
Befall mig, Anna, att stå sex timmar i hellregn, midt öfver ditt fönster. Befall mig, att gå sex mil efter en blomma, som du vill ha. Befall mig, att ligga fjorton dagar på knä, för dina fötter. Befall mig, att låta raka af mig allt mitt hår, för att dermed stoppa din hufvudkudde. Befall mig, att, på nästa Innocence, valsa åtta slag kring börs-salen med linieskeppet fru N. Befall, sköna tyrann – jag lyder. Befall mig framför allt, att alla aftnar komma och putsa dina ljus. Deras dunkla lågor tyckas ha den mest förmörkande inflytelse på ditt förstånds eljest så klara ljus. Anna till Axel. Jag befaller dig, att stå eller gå förbi i portgången emellan klockan 12 och 1, i dag. Du kan då hälsa på oss och på min vackra, nya hatt, som min Cousin Löjtnant Emil Papperto försäkrat, klär mig förträffligt. Axel till Anna. Hatten misskläder dig bestämdt. Kullen är för stor, skärmen för liten. Ditt ansigte såg stort och rundt ut, som en fullmåna. Gör, jag ber dig, Löjtnant Papperto present af hatten, och lät honom för sin goda smaks skull nyttja den sjelf. Om du vill stå i fönstret denna eftermiddag, skall du få se mig rida förbi på min nya häst, min sköna Herkules, som jag i går fick till present af min Farbror. Jag är mycket nöjd med hästen, ty de fem täcka Fröknarna Mulliton svuro på (då jag här om dagen uppvaktade dem), att de förr ej sett ett så sött kräk. Anna till Axel. Om det utgör en ridhästs skönhet, att ha tjocka ben, tjock hals, stort hufvud, stora öron, och att gallopera som en ko, så är visst Herkules ovanligt, alldeles ovanligt vacker. Om mitt råd fick gälla, skulle jag be Herr Axel W. göra deraf en present till de fem täcka fröknarna Mulliton, och låta dem för deras goda smaks skull, begagna den sjelfva. Axel till Anna. Om Mademoiselle Anna L. vore mera mild och mindre bitande, skulle det kläda henne bättre. Anna till Axel.
Åtal skedde, och sonen måste dömas, ehuru, fadren, hvars förfarande af fa millenogillades, sjelf var med åtalet illa belåten; af Herrar Biörck och Höök., hvilka äfven.talat för bifall tillnro tionen;. samt inom Hedervärda Bonden-Ståndet:' af Motionaircn Johan Ericsson från Stora Kopparbergs Län: att harr beklagade, att man,. vid afstyrkande af motionen, tycktes hafva förgätit deli vackra Asig.ten, att liksom det vöre menskligt att fela, så vore dét ock chrrstligt att förlåta.. Föraldra-kärleken är i synnerhet böjd för denna känsla, och det vöre grymt alt neka föräldrar en tillfredsställelse, . hvilken - Lagen medgifver hvarje oskyld; samt af Ola Jeppsson från Blekinge: att erfarenheten visade, att då på missämja följde försoning, blefve den ömsesidiga tillgifvenhelen innerligare och uppngtigare, än om straff mellankommit. Med Motionairen hafva utom dess förenat sig: Sven Heurlin från Kronobergs Län, Daniél ■ Danielsson ■ från Örebro Län, Lars Geselius från Stora Kopparbergs Län, Johannes .Andersson från Calmare Län m. fb Lng-Uttköttéts Vt lam mh /V;o ifi* Viel ånj^o förehafd pröfning af detta-ärende, har Utskottet trott sig höra frånträda dess i förra Betänkandet yttrade mening, och å motionen tillstyrka bifall i så måtto, att beifran af de i 14 Cap. 3 §. Missgerning** Balken omförrtiälde förbrytelser skulle fa ankomma på målsegandeiij derest de ej skott å tid och ort sorn fridlyst är. Med detta vilkor har Lagstifta* ren förut, i afseende på vissa mål, hvaribland äro sådane, sorn angå oqvädins-ord och annan skymf, derom handlas i Go Cap. G §. nämnde Balk, antagit målsegandens rött alt ingå förlikning; och utsträckningen af denna rättighet jemväl till mål, sorn röra smädeord mot föräldrar, har onekligen “ för sig vigtiga skäl.
Så föga visste han, i detta blygsamma uppblickande, huru mycket han i komiskt snille var öfverlägsen den engelske satir-målarn; och huru litet han sjelf behöfde någon Lichtenbergs uttydningar, för att först genom dem förvärfva åt sin komik den humor, åt sin satir den jovialitet, hvarförutan de stanna vid – naturtrogen fulhet eller den psychologiskt-anatomiska prosa, öfver hvilken Hogarth, på egen hand, blott sällan uppsvingar sig 132. Lika litet, som på denna slutliga syftning, har det allmänna sättet att betrakta Bellmans skaldskap gifvit någon akt på en sida deraf, som af oss redan blifvit vidrörd, – men så flygtigt, att den fördenskull ännu återstår i fullständigheten af vårt ämnes skärskådning. Med skäl har Hammarsköld yttrat, att Bellman är, ”oaktadt sitt yppiga användande af romerska gudanamn, en mera fosterländsk skald, än i allmänhet våra sednare med sina Odiner, Baldurer och Thorer någonsin kunna blifva”. Han fortfar: de ”hålla sig vid ytan af vår nationalitets historiska forngrund; han har gripit det närvarande nationallifvet i dess innersta”. Tilläggom: det sätt, hvarpå han tillåter sig begagna en mängd figurer ur den grekisktromerska mythologien, förtjenar en särskild uppmärksamhet. Det sammanbinder sig på ett så fritt, så eget vis med hans allmänna nordiska bacchantism och natur-åskådning, att derigenom har uppkommit ett slags ny mythologi, som, oaktadt de främmande namnen, är i sjelfva verket långt mera svensk än antik. Föröfrigt behöfver ej vidare erinras, huru innerligt hans poetiska gestalter äro fastvuxna vid fosterlandet sjelft och vid allt det mest egendomliga af dess natur, ortligheter, folkseder; ända derhän, att han i denna hänsyn ännu är af alla våra skalder den svenskaste. Enkom är han det i afseende på Stockholm och dess omgifningar. Derföre kunna de flesta bland hans qväden aldrig fullt uppfattas af någon, som icke haft tillfälle att med Sverige och Stockholm göra sig rätt nära bekant. För utlänningar i allmänhet är han fördenskull knappt halfbegriplig.
Det är ej blott välment; det är, i sitt slag, välgjordt; och skall ett forn-nordiskt qväde ombildas till Malherbeska stancer, så kan sådant ej bättre ske. I förutsända inledande ”Anmärkningar”, som upptaga den nästföregående nummern, sträfvar han med hedersamt nit, att göra den vittra allmänheten uppmärksam på ”våra Götiska Skaldeqväden eller den gamla Götiska Poesien”; beskylld ”att vara platt, emedan man känner den endast genom några få häfdesökares för blott historiskt ändamål gjorda ordagranna öfversättningar. Konst och prydnad”, – säger han vidare, – ”visa sig der sällan: men Naturens starka och djerfva drag, ofta nog. Språket målar sederna: dessa äro manliga, enfaldiga, grofva; språket sjelft manligt, kärnfullt, ehuru fattigt. Man kan häraf sluta, hvad slags skönhet i de gamla Nordiska qväden låter sig finnas eller icke. Jag skulle anse det för en stor förtjenst af Svenska Vitterheten, om någre af våra upplysta landsmän, med kunskap och smak, ville arbeta på öfver,sättningar af våra förfäders skaldeqväden och omkläda dem i en drägt som kunde passa till närvarande tid”. De särskildare upplysningar, som meddelas, upplysa, för nutida läsare, blott till hvilken grad man då i Sverige var okunnig om fornfädernes lif och tro. Valkyrior – Valhall – Asar – Brage – Fenris-ulf – allt detta behöfde förklaras. Om Brage heter det, i en not: ”En af Odens Söner, som i Valhall undfägnade Hjeltar”; och i inledningen: ”Åt Brage, en af Odens Söner, var enkannerligen uppdraget att värdigt undfägna de förgudade kämparne”. Men den egenskap, i hvilken enkom han var härtill kallad och egnad, – eller Brages egentliga grundbetydelse, – omnämnes allsicke.
Häradsliöfdingars pensionering angående 152: 17. Hästafvelns förbättrande, angående anslag tiil ... 93: 36. Höganäs, angående hamnanläggning vid 120: 17. Högsta Domstolen, angående förstärkning af 168. Höjentorps fögderi, angående utbyte af Kronofogde-boställe uti 40. 7 Utlåtandets Kummer och Moment. I. J. Jacobsson. Häradsskrifvare, angående pension åt 15?: 40. Jadrén, Notarie, angående uppförande på indragnings-stat af ... 152: 54. Jemtlands hästjägare-korps’ mötesplats, angående utvidgande af 63. Jemtlands roterings-kassa, angående dess befrielse frän beklädnads bidrag 122. Jernvägsstambanan Stockholm—Kathrineholm, angående anslag till 52. Jertivägsstambanorna, angående fortsättning af 86. Memorial i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande N:o 86 109. Jemvägsbvggnader, Statens, angående besparing i anläggningsm. fl. kostnader 158. » angående det afslutade nya lånet för lil. Jernvägsanläggningar, angående understöd till eller räntegaranti för föreslagna 160. » utlåtande i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande d:o 205. Jernvägsmateriel, angående tillverkning inom landet af 156. Jernvägsmedel, angående upplåning af 51. » Memorial angående återrcmisser ä dito 62. Inkomsterna, Statsverkets, angående beräkning af 45. Jordeboksverket, angående anslag till 94: 15. Justitie Ombudsman, Rikets Ständers, angående ny embetslokal för 166. K. Kalkugnsafgifter på Gottland, angående upphörande af 25. Kalmar stifts läroverksbyggnad, angående anslag till HO. Kanal mellan Baggensfjärden och stora Värtan 120: 21. 2. Kanslibetjening, angående tillökning i Stats-Utskottets ' f » angående utbetalning af aflöning till Ståndens och , a Utskottens j Karteverk, rikets ekonomiska 93: 9.
Tjenaren höll henne tillbaka, då han vid portlampans sken igenkände hvem hon var och såg hennes upprörda utseende. – Min herre är sjuk, svarade han, – och kan ej emottaga besök. Hvad är ditt ärende? Jag skall frambära det. – Nej, det vill jag sjelf göra. – Hon skall sjelf göra det ... Vi vilja sjelfva göra det, upprepades af Myros följeslagare, till icke ringa förvåning för tjenaren, som hastigt misstänkande, att någon våldsamhet åsyftades, skyndade sig att stänga och tillbomma porten. Straxt derefter öppnades en liten lucka på denne, och tjenarens röst hördes åter, sägande: – Men hvad är då på färde? J hören, att min herre är sjuk, och kunnen väl begripa, att jag icke kan insläppa en hop främmande folk på gården. Sägen ert ärende, och jag skall frambära det. – Är din herre icke sjukare än att han kan stiga upp och taga manteln på, så skall han följa mig, sade Myro. – Säg honom, utbrast en annan – att vi hafva en helsning från hans ... – Tyst, inföll Myro, – säg honom ingenting. Han skall ingenting veta, förrän han med egna ögon ser. Vi vilja tala med honom, det är nog. Bed honom komma ut. Det gäller en fråga om mycket guld och stor vinning. Säg honom det! Luckan stängdes, och man hörde tjenarens steg, då han aflägsnade sig. Det dröjde länge, innan porten åter öppnades. De som väntade derutanför, tillkännagåfvo sin otålighet genom förnyadt buller med portklappen. Slutligen visade sig en liten kaftanklädd, svartskäggig man af dystert utseende. – Mina vänner, hvad viljen J? frågade han med mild röst, sedan han stigit ut på gatan. – Du är icke Baruk, inföll Myro. – Vi ville tala med den rike mäklaren och icke med dig. – Baruk ligger sjuk i sin säng. Jag är hans vän och anförvandt, rabbi Jonas, och hvad J viljen säga honom, kunnen J säga mig. – Du känner då äfven hans dotter, Rakel? frågade man. – Ja, svarade rabbinen. – Hvad är det med henne? – Du skall få se, sade Myro.
Derjemte hafva Utskotten ^funnit dels påföljden för Fullmägtige, som bevilja accord om Riksgälds-Contorets fordringar, sådan den i 2 §. 3 mom. är ovilkorligen bestämd, nemligen att, jemte skyldigheten att ersätta skadan, de skola vara förlustige Rikets Ständers samt allt annat allmänt förtroende, ej svara mot öfverlrädelsens natur och beskaffenhet, utan ansvar för sådan öfverträdelse snarare böra ega rum, i enlighet med 5 §:ens allmänna bestämmelser, dels stadgandet i 7 angående den händelse, att Fullmägtige underlåta att i mål, som tarf - 6 Statsoch Lag-Utskottens Betänkande, N:o Itp, va någon utredning, inhemta Commissariernes utlåtande, icke vara behöfligt, för att 5 §. må kunna till öfverträdelsen af Reglementets föreskrift äfven i detta fall lämpas, samt dels det i g §. stadgade ovilkorliga förbud för Fullmägtige att, såsom orden lyda, "hålla sessioner eller fatta något "beslut, då endera af de respective Ståndens Ledamöter ej äro tillstädes/' vara otjenligt för de fall, der ärendenas beskaffenhet ej medgifver uppskof med deras afgörande. De brister, i såväl form sorn innehåll, med hvilka berörde Ansvarighets-Lag är behäftad, kunna ej afhjelpas utan en fullständig omarbetning af densamma; men utan rubbning af den likstämmighet, som bör bibehållas emellan denna Ansvarighets-Lag och den för Rikets Ständers Fullmägtige i Banken nu gällande, hafva, till följd af den väckta motionen, Utskotten icke ansett sig kunna tillstyrka andra förändringar, än dem, som innefattas i det förslag, Utskotten nu gå att framlägga och Rikets Ständers pröfning underställa. Till dessa förändringar, der de icke äro grundade å hvad här ofvan blifvit serskildt anmärkt, igenfinnas lättligen motiven vid jemförelse af de äldre stadgandena ocb dem, som i Förslaget innefattas. Förslag till Ansvarighets-Lag för Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoret. 1 §.
Då alltså äfven de lärare, hvilka hitintills egt uppsägningsrätt, komma i åtnjutande af löneförhöjning mot det vilkor, att de afsäga sig denna rättighet, och Utskottet ansett denna af Rikets Ständer redan beviljade löneförhöjning böra tagas till grund för beräkning af löneförhöjningsprocenten för 1857, så måste det väl förefalla ytterst godtyckligt, liksom det i utlåtandet är alldeles omotiveradt, att från en sådan förmåns åtnjutande utesluta desse samme tjenstemän. Följdriktigare hade tvifvelsutan det stadgande varit, att äldre indelningshafvare, hvilka för år 1857 uppburit sina indelta löner efter 10-årigt medelpris eller styrka sig hafva till indelningsgifvarne återställt skillnaden emellan delta pris och årets markegångspris — i händelse liqvid efter detta egt rum —, äro lika berättigade som öfrige yngre löntagare att blifva delaktige af 1857 års lönelillökning. Dessutom hafva årsoch medel-markegångspriserne under de sednare åren så närmat sig hvarandra, att orättvisan af de äldre löntagarnes uteslutande framstår så mycket bjertare. Om man nemligen genomgår länens markegångstaxor för år 1857, så finnér man, att i de flesta länen års-markegången å spanmål, Slats-Ulskotlels Utlåtande M 2S1. 9 å spantnål, hälften råg och hälften korn, med endast omkring 1 R:dr R:mt öfverstiger medel-rnarkegången, ja i somliga län med långt mindre belopp, t. ex. i Malmöhus län med endast 3 öre, Westmanlands med 24, Upsala 30, Stockholms 38, Christianstads 50, Södermanlands 53, Götheborgs 56 öre.
Ehuru den af räkenskapsföraren häröfver afgifna förklaring, till hvilken Utskottet allenast får hänvisa, icke i något hänseende synts Utskottet tillfredsställande; likväl och då Kongl. Direktionen öfver nämnda Pensionskassa uti underdånigt utlåtande upplyst, att åtgärder blifvit vidtagna till förebyggande för framtiden af de anmärkta bristfälligheterna vid räkenskaperna, far Utskottet hemställa, att hvad Revisorerne i ofvanberörda måtto anmärkt icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 21. Topografiska korpsen. § 13. (1864 års Rev.-ber. pag. 84. — Utlåt. pag. 300—312.) Enligt hvad uti revisionsberättelsen omförmäles, bearbetas och utgifvas för närvarande på Statens bekostnad, utom det topografiska karteverket, äfven tvänne andra, det geologiska och det ekonomiska. Emellan dessa trenne karteverk funnes dock högst ringa samband: de stöde nemligen under olika förvaltning, utgåfves till en del efter olika plan och för hvartdera af karteverken upprättades särskild stomkarta. Genom de antydda förhållandena uppstode, enligt Revisorernes tanke, otvifvelaktigt betydliga kostnader, jemte en långsamhet vid utgifvandet, som syntes dem böra kunna undvikas genom åstadkommande af en större gemensamhet emellan de olika karteverken.
I händelse det äger grund, at flyktntngskidcn PL kandet för Tjenstefolk ej more hoS Oeconomie-Utskvttct fbrcflagen at fä annan ändring än til nägon obetydlig tid af nägra dygn eller wecker; kan jag c) neka mig den tilfrcdsställelscn at fä inför Ridderstapek och Adeln upgif» wa be tankar jag fattat om nödwändlghcten af en i flere afseende» bättre flyttningstid. Bäde l anseende til Konungens höga afsigt i ben» na del, och landels allmänna nytta, mäste dct wara ganska likgiltigt, om Tjenstehjon ä Landet flytta dea i OÄoder eller den 12, säsom det sägcs wara föreslagit; ingell ting annat syncS träffas derigenom, än oftast en god dek sämre wägar at färda de flyttande? dä deremot Midsom» marstiden tyckes innefatta alla de fdrmoner som bör äspf» r«L wid »a förändrad flyttningstid» Krak, Manligen brukas nägra fridagar omkring flykt» Kings dagen; ingen lär i afseende dcrpä, kunna neka, at de minsta sysstorne wid denna tiden försummas, dä deremot om Hösten altid är olägligt sakna hjelp wid dr trägna flerfalldiga bäde in - och ntsySstor dä wankaS: — Glädjen som ofta lättar de tyngsta gbromäl, är äfwen af gammal plägsed bunden wid Midsommark-wcckan ända til uti den minsta koja; deraf följer, ak den flyttande antingen til tacksamhet der han warit, fägnas, eller tik wälkvmst dit han flyttar i muntert lag lärer känna stna medtjenare: Jag frägar den som känner mcnnistoAylinck aldrig sä litet, männc ej detta gifwcr et förmänligare intryck, än at en kulen rägnig hbstcdag med Nerhlött bäde krepp och flyttsaker träda genast til HLstenS mindre behag» kiga yrken?
Klercken blir utom sig och reser sig upp, där han sitter på det tomma akterdäcket, för att undfly dem och söka skydd. Då först ser han att det är endast en spegellugn fjärd, som breder sig ut framför honom, långt borta simmar en ensam holme i skärrödt morgonljus – ångaren styr ut på Ålands haf rakt in i morgongryningen. I ett nu slå hans mörka fantasier om. Det är nog med den enda skärröda strimman, den växer och vidgar sig, och den böljar in i hans själ. Det blir försonligt och förhoppningsfullt där, och i stället för de likgiltigt nyfikna, forskande ögonen ser han ett par andra, där medlidandets och den enkla, stora kärlekens tårar dallra som pärlor. De hälsa honom välkommen och de sluta sig i namnlös tillfredsställelse öfver uppfylld plikt och lönad väntan, då han på dem trycker sin hastiga, blyga kyss af omätlig tacksamhet och bottenlös sorg. Bredvid dessa ögon stråla mot honom ett par andra nyfikna, barnsliga och stora, klara som hälsan och oskyldiga. Visionen af hans hustru och barn kommer honom att glömma allt det passerade, som fjärmat honom från dem. Det är en dröm, en ond dröm alltihop, som hans sjuklighet är skulden till! Han har likt Dante gått genom helvetets alla kval och himmelens fröjder under en lång och märkvärdig dröm, som räckt mer än ett halft år. Att det varit en dröm ser han tydligt först nu, när hans gamla välkända verklighet slår emot honom med den nordiska natten och ger honom jämförelsepunkter. Allting är nu annorlunda, enklare, friskare, ljusare, bättre. Hans långa mareridts skräckbilder ha hållit på så länge, att han tagit dem för verklighet, hvilket de gud ske lof aldrig varit. Han drager ett långt och djupt andetag af lättnad och igenkänner i själfva luften han super in den egendomliga, väckande doften af hemlandet. Det finns ingen annanstans i världen en sjö, ingen annanstans en strand, från hvilken denna friska doft slår honom till mötes. Och lutad emot räcket dricker han hemluften i långa drag, sluter ögonen af välbefinnande och känner sig lycklig. Hans svåra, ensamma vinter är förbi för alltid, han har märkvärdigt nog öfverlefvat den, och han har ju krafter tillräckligt att igen taga upp sitt arbete.
Af dessa donerade hemman indrogos emellertid åtskilliga till kronan vid Konung Carl XI:s allmänna reduktion af adeliga gods, men med afseende å stiftelsens föremål återgaf högbemälde Konung de indragna hemmanen, med förbehåll likväl, att äfven studerande ynglingar från öfriga delar af stiftet, hvilka bevistade Gymnasium i Götheborg, borde komma" i åtnjutande af en viss del utaf stipendii-godsens afkastning, som fru Hvitfeldt bestämdt ensamt åt studerande från Bohus län. Genom Kongl, brefvet den 8 Mars 1815 vidtogs bland annat den förändring med stipendii-hemmanen, att åboerne derå befriades från den dem åliggande betungande dagsverksskyldigheten till säterierna Sundsby och Åby, samt åboerne berättigades att i stället för dagsverksskyldigheten utgöra - Sfats-Utskottets Utlåtande, N:o 249. 9 göra ärligen efter markegångspris till stipendie—fonden 8 tunnor korn för hvarje helt mantal af de bättre hemmanen, samt för de sämre eller svagare ©tt efter deras beskaffenhet lämpadt tunnetal. Hvad sålunda förekommit har Utskottet tagit i öfvervägande, och då den af motionärerne framställda begäran, om rättighet för åboerne å ifrågavarande hemman att få lösa dem till skatte, är stridande emot förberörde testamentes tydliga föreskrift, anser Utskottet sig icke kunna understödja samma begäran, utan hemställer, att denna del af motionen icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.