Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De härmed förenade sportler äro icke ett skäl för passväsendets bibehållande, emedan de embetsman, som Bih. lill R. St. Besvärsoch Elionomi-UtskoUels Betänkande N:0 7S. voro i åtnjutande af desamma, kunde och borde erhålla ersättning för den minskning i inkomster de genom berörde sportlers borttagande kunde tillskyndas. Denna minskning kunde i allt fall ej blifva särdeles stor, då pass naturligtvis alltid måste uttagas för resor till sådana länder, der det ovilkorligen fordrades att dermed vara försedd. I samma mån som kommunikationerne inom landet genom anläggandet af jernvägar befrämjades, komme antalet af resande från utrikes ort att ökas och det vore hvarken klokt eller ens rätt att möta dessa, så. snart de kommit på ' svensk botten eller stundom dessförinnan med förfrågningar efter pass, och derigenom försvåra deras framfart. Ehuru i de flesta andra länder finnas stränga föreskrifter derom, att resandeskola vara försedde med pass och påskrifter derå af ministrar, konsuler eller polistjenstemän, borde dock icke vårt land efterfölja dessa länders exempel, särdeles som det kränkande och tidsödande uti nämnde formaliteter ofta nog förnummits af dem, som färdats utom landet. På grund häraf och då motionären ansåg, att Sverige icke borde afbida andra länders föredömen för vidtagande af en genomgripande reform i passväsendet, hvilket vore så mycket mera öfverflödigt, som man uti elektriska telegrafen hade ett vida kraftigare medel att åtkomma brottslingar, än det, de uti ifrågavarande hänseende utfärdade författningar innebära, har motionären föreslagit, att alla föreskrifter om skyldighet att vara försedd med pass i och för resor uti samt till och från Sverige måtte upphäfvas.
Så snart hans toilett var slutad, upprepade hans följeslagare, den skefbente pojken, samma manöver med samma noggrannhet, och man var nästan färdig att tro, det hundens tur äfven skulle komma, men denne, som mycket uppmärksamt öfvervakat förrättningen, lade sig nu helt stilla nedanför trappan, under det att hans båda husbönder gingo in och togo plats vid det dukade bordet, der fru Barbara med en mycket fryntlig och välvillig min redan höll på att servera deras tallrikar bräddfulla med en mustig och flottig kålsoppa. — Bill, min gosse, skall du inte hafva litet mera fläsk i din tallrik. Se der! En gosse, som växer, behöfver äta bra, för att få krafter att arbeta som en karl en gång, — sade hon vänligt, betraktande med kritiska och moderliga blickar den långa pojkens kinkiga uppgift att, stående vid bordet, utan olyckshändelser föra maten den långa vägen upp till munnen. Fru Barbara kunde naturligtvis icke tillåta honom bryta emot tidens etikett, genom att sitta vid bordet bredvid sin husbonde och matmor. — Men hvad är detta? Skall du lemna brödkanten derför, att den är en smula bränd? — fortfor hon, med en min och en ton hastigt öfvergående ifrån den moderliga till en barskhet, som kom den väl upptuktade Bill, hvars våta hår redan stod till hälften i vädret och nu reste sig rakt på ända, att kasta brödbiten med en sådan fart i sin vidöppna mun, att den for ned i halsen utan vidare ceremonier; och med tårade ögon och halfqväfd röst efter den våldsamma sväljningen försäkrade han, att han just gömt den brända kanten som en läckerbit till sist. — Minnes du, Jonas, hvad det var jag sade, när ni hittade salig mr Harrys ben der nere i det gamla jagthuset? Jag sade att det var något derunder. Ja ve mig, det sade jag, för det anade jag genast. Hvad skulle de der herrarna komma hit enkom för att bryta sig in på ett ställe, som aldrig någon tänkt på, om det icke varit något annat, som legat dem på hjertat också.
Utskottet tror det blifwa fast mera tillfredsställande för de utlandste Creditorerne, om dem lemnäs den försäkran an Riksens Sländer ej alle - Den 5 Zebruarii. 19Z nast pä det högsta önsta, att, sä snart förändrade omständigheter sädaiu medgifwa kunna förnöja dem för deras fordringar efter de derom ingängne förbindelser, uran ock derom nu warit betänkte pä nödige anstalters »vidtagande. Slulle Fullmägiige i Riksgälds-Contviret kunna uppä staliga och billiga »vilkor negociera ett nytt Utrikes län , fwarande emot de nu oliqviderade Jmereften och Amalgams afbetalningar för att desaimna dermed godtgöra, och derwid kunde betingas en sa Utsträckt återbetalningstermin sorn frän Högwördige Preste-Skänder blifwit sörestagit; Sä synes Utstokiel ett sädant förstag i Rikets närivarande belägenhet wara bäde antageligt och förmånligt. Pä Riksens Högloft. Ständers Egit bepröfwande ankommer huruwida ett sädant updrag mä Fullmäktige i Riksgälds - Contoiree le»nnas. z:o Angäende de pä Bilagan Lit. L> till Stats-U'skottets förra betänkande uptagne poster, hwilka ansetts böra med contante penningar genast godtgöraS. Desie Poster Utgöra tillhopa 2,045,923 R.d. 6 st. 9 r:st. och bestä uri ersättning till Kongl. StatsComoirek för dest till kriger medkagne medel, jemte 1809 ars Stats-Brist, samt depositions och andre Werks nwdel i Landt-Rämecierne, äfwen i och för kriget tillgripne, ArmöenS och Flottornas innestäende aflöningar, sa»nr godtgörande af sä kallade twungne och »tstrisne Lefveramser och Gärder, tillika med Fartygs hyror, pä sätt samma Bilaga närmare specificerar. Z:te Band2:dra Afd. !Z.
Drotlningholms-vägen, med dertill hörande broar, innehåller denna Nådiga Proposition hufvudsakligen, att, enligt Styrelsens olver vägoch vattenbyggnader i Augusti månad nästlidet år gjorda underdåniga anmälan, vid anställd besigtning å ifrågavarande bro befunnits, att å den otillförlitligaste delen deraf, eller vestra delen, karet N:o 2 sjunkit och dervid på midten afbrutits, hvilken skada, som synts härleda sig icke blott från bottnens lösa beskaffenhet, utan ock deraf, att brokarens sammanhuggning nu mera vore i hög grad opålitlig, bemälde styrelse låtit provisionelt afhjelpa; men då brons vestra del emellan rullbron och stranden nu endast uppbures af tvänne osäkra brokar och för öfrigt af provisionela stöd, hvilka efter hand måst anbringas, i anseende dertill att förut varande (lere brokar rasat, ansåg styrelsen den vestra brodelen icke vara säkert farbar, och således tarfva att med möjligaste första ombyggas, i hvilket afseende föreslogs, att denna del af bron måtte förändras lill chaussée på faschin-bäddar, i enlighet med en af svnförrältaren, Kapilenen F. W. Leijonancker, upprättad arbetsplan med ritning och kostnadsförslag, slutande sig å en summa af 27,000 R:dr. Denna arbetsplan blef af Kongl. Majit i nåder gillad, men, med afseende å det bristfälliga skick, hvaruti Nockebybro, efter hvad Bih. till It. St. 4 Samt. 1 Afd. 2 B:d. 13 Haft. 1 2 Slals-Utskottets Utlåtande, N:o 1S9. upplyst blifvit, i sin helhet befunne sig, erhöll Styrelsen samtidigt Nådig befallning, att skyndsamligen låta uppgöra ritning och kostnadsförslag till ombyggande äfvenledes af den öfriga eller östra delen af bron. Styrelsen aflemnade derefter till Kongl. Majit underdånigt
Åtminstone skulle man insett, att förhållandet icke var detsamma som vid indelta Armeens löne-reglei ing, med hvilket inkast den inom Afdelningen härom öppnade discussion redan i sin uppkomst afskars. Men just denna löne-reglering har hos mig väckt en reflexion, hvarmed jag vill sluta min reservation. Såsom Ledamot i Utskottet och dess Utgifts-Afdelning vid förra Riksdagen, deltog jag i deras långvariga, hrydsamma öfverläggningar. Plågan afgjordes icke så hastigt som denna lönereglering. Snart öfverlvgades jag om min oförmåga att med säkerhet bedöma alla de invecklade förhållanden, som borde tagas i öfvervägande. Denna tanke. blef slutligen allmänt rådande, och Rikets Ständer funno lämpligast att väl anslå medel, men åt Kongl. Maj:ts vishet öfverlemna den definitiva regleringen, endast under vilkor, att det gamla Indelnings-Verkets bepröfvade grunder så litet rubbades som möjligt. Denna reglering är 1111 verkställd, och dervid har äfven den grundsats blifvit iakttagen, att lönerna ökats, synnerligast för de högre graderna. Den skall, säger man , icke hafva vunnit allas bifall, eller tillfredsställt allas fordringar, dag beklagar, om så är förhållandet. Men vid samma Riksdag beviljade äfven Rikets Ständer ett ökadt anslag till löne-förbättring för Elementar-Läroverken, lemnande åt Kongl. Maj;ts Nådiga omsorg att uppgöra fördelningen. Den är ock uppgjord, ehuru blott i en såkallad Interims-stat. Hvad jag motsvarande vill kalla våra Skoloch Gymnasii-Inrättningars Indelnings-Verk är deruti orubbadt bibehållet, och ehuru Lärarne vid de högre Läroverken icke fått någon den ringaste löne-förbättring, åtminstone någon, sorn kan förtjena detta nartin, må hända, med undantag af arne Gymnasier, så hafva de likväl oförminskade fått bibehålla sina gamla, merendels icke afundsvärda löne-förmoner.
Lkrengrnnst. k. k.. Witiingia. kk. Wallin, ^ok. H.. I^LväberZ. Westm. ^.näer5 LenZtrlon. LenZtslsn. !.« 8. )an kr. Ler§mstt« Den 16 Gctober. 425r Hdmjukt Memorial! Som Högloft. Ridderskapet och Adeln uti Prv» kocolls - Mdrag af d. ZO Sept. anmodat Högloft Stats» Utskottet att frän Riksgälds, Contoiret infordra upps lysning huruwida till detsamma för Socker-, Krutoch Alun - tillwerkningar en större summa inftutit, än frän berörde Contoir till Bewillnings - Utskottet blifwit uppi gifwit, och detsamma frän Högloft. Stats - Utskottet till Herrar Fullmägkige blifwit. remitteradt för att der» öfwer lemna alla möjeliga upplysningar, sä fär jag pä Herrar Fullmägtigcs befallning äran anföra följande. Det upprättade sammandrag af Bewillningcn som till Högloft. Bewillnings - Utskottet är aftemnadt grundar sig i anseende till afgiften af Krutoch Alun, tillwerkningen pä de frän Lands»Conkoiren insände General - Förflag, hwilka med Täxericrgs - Längderne böra bfwcrensstämma. Pröfningen deraf tillhörer likwäl ej Riksgäld-» Contoiret och är ej eller derstädes möjclig, af ben orsak att Taxerings-Längdcrne ej dit insändas, och kunna säledes förflagerne endast till summeringarneS rig» tighet wid Contoiret granskas, dä upp >' terncs likhet med Taxerings - Längderne helt och hältet ankommer pä Lands-Contoiren.
Tid öfre öndan af Iimrje bord satt en af styrelsefrnarna iiied en inanlig gäst p % Uvar sida o111 sig; vid nedre bordsaiidaii hade en för aftonen utiiamud vördiniia sin plats, hrilkeii ined en blid; eller eii hviskning piiniide vaktiniistarne om iiagonting fattades. I W t r niiisikliiktaren utfördes ta.ffeliniisik af en orkester. BIiddagen var iitsökt, med ostron och den franska kokkonst si: ^ 171 miisterstycken, iiied söderns rikaste triidgardsalster, frukter och grönsaker af alla slag, iiieii af viner - ingen droppe. Clianipagnen lyste genom sin frinvaro, och hvad likörer eller ii&amp;got si, siiiipel$ soin ö1 aiigir, koiiiino de ej i friga. J a g iiiisstiiiikte, att för iuinga bland. de inaiiliga giisterna var cleniia saknad af civckesvaror ganska kiinnbar ocli att de liade svart att af: isvatten och kaffet p % maten koiiiiria i den för en fkstnihltid riktiga s t ä ~ ~ i n i l i ~ e &amp; Iidc~ageii n. se~verades fort och. Hts tiimligen tyst. Först da glaceii, .som serverades i souvenirimskar, var förtiird och kaflet drucket, piiirogo danierna sina liaiidsknr och viinde stolarna sa, att alla de niirvara.nde iitan att liiiniia sina piatser kunde rikta blicken mot presidexitskan vid mellersta hordet. Nu tog aftonunderhållningen sin borjaii, ornviixlancle med tal, iriiisik, siilig och deltlamatioii. E ~ d e Iierrar och daiiier iipptriidde soiii talare. De nianliga gästerna,. bland Iivilka syiites praster, jurister, jour~alister, affiirsiniiii, teaterdirektörer,. konstiiärer 111. fl.
Utskottet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet derpå , att det visserligen ej bör anses omöjligt, att, under Rättegången mot Kongl. Majus Befallningshafvande, sådane omständigheter skulle kunna förekomma, i följd hvaraf Kellander blefve af Domaren ålagd att för Od Ungs Dånet, i första rummet vara Banquen ansvarig, under öppen rätt att hålla sig såsom privat Fordringsegare till Lagmannen Kleman; och att Kellander i följd deraf, innan förhållandet blifvit i laglig ordning utredt, icke torde böra på förhand betraktas såsom helt och hållet fri från all dylik ansvarighet, ehuru väl anledningar förekommit för Banquen, att ej i främsta rummet vända sig mot honom. Skulle åter Banquen före Rättegångens slut tili Kellander utgifva nya rooo R:dr B:co i stället för den summa hvarom tvist uppstått, så vore Kellander under tiden Odlings -Dan taga re af Banquen för 3000 R:dr, tvärt emot förfatmingarne, som stadga, att af ifrågavarande Fond, ingen .Låntagare får häftaför större summa äniooo R:dr» Beträffande de af Banco-Utskottet föreslagne försigtighetsmått för framtiden, har inom Vallöf]. Borgare-Ståndet i fråga om Qdlingslåns afsärtdande från Banquen, blifvit ti lstyrkf, att sådane medel matte öfverskickas till LandtRamerierna och icke till Lands-Cancelliet, såsom med Kellanders Lån sages hafva tillgått. Hvaremot en annan Ledamot funnit, att Odlingslånetagare borde i likhet med Discout - 568 Banco Utskottets Bétänkasden.' låutagars anses skyldige, att sjelfve eller genom ombud utquittera sine Lån i Banquen. Kongl. Majus Nådiga Kungörelse af den 5 Nov. ig'9 stadgar uti 15 §. att då Låntagare ej sjelf eller genom ombud utquitterar sitt Lian, öfversändes det genom Banquens Corn. xnisariers försorg till samma auctoritet Lån hvilken Lån-Handlingarne inkommit.
Be hafva blifvit temJigen fullständigt meddelade i min vördsamma motion; de hafva sedan mer än 8 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 46. hundra år blifvit förebringade inom Riks-stånden, och landets förvaltnings-mvndigheter samt regering; de hafva redan 1756 framkallat en Konungs och Ständers gemensamma förklaring, att Hallands utsockne, frälsehemman, (på grund af det med provinsen år 1726 afslulade, samt af Kongl. Maj:t år 1739 stadfästade, kontrakt, hvari endast kronooch kronoskatte-hemman ålades båtsmansroteringen), rskul!e då och för framtiden bibehållas vid utskrifnings-penningars utgörande i stället för rotering;“ de hafva blifvit af Regering och Ständer erkända, då, sedan dessa utskrifnings-penningar i öfver 50 år utgått, befrielse för deras erläggande först egde rum under krigen 1808 och 1S09, då landtvärn och vargering uppsattes, och sedan extra roteringsmanskap, år 1811; de hafva högtidligt erkänts af Rikets Ständer, då Ständerna 1812 förklarade: „att, som all frihet från utskrifning upphört, genom den af Konung och Ständer nu vidtagna förändring i ulskrifningssättet för det allmänna beväringsmanskapet, samt all oroterad jord derefter komme att extra roteras, ifrågavarande utskrifningspenningar borde upphöra, och således icke vidare bland stats-verkets inkomster upptagas;* ett beslut, som ock genom Kongl, brefvet den 25 Maj 1813 stadfästades och förordnades; de hafva vidare godkänts, då Rikets Ständer i deras skrifvelse till Kongl. Maj:t af den 11 Maj 1815 yrkade, "att i fall sådane utskiifnings-penningar, för år 1812, och den derefter förflutna tid blifvit uppburna, de skulle vederbörande återställas, samt befrielsen från utskrifnings-penhingarnes utgörande meddelas;* de hafva erkänts genom Rikets Ständers skrifvelse den 13 Februari 1841, och hemmanen blifvit förklarade ricke skyldige att utgöra ordinarie rotering:* och ännu i denna stund visar den gällande bevillnings-förordniugen i § 22, att för utsockne frälsehemman i Halland betalas en serskild bevillning med Tre rdr 11 sk., såsom motsvarande den ränta, hvilken eljest skulle utgöras i yrustnings-persedlarj hvilket ytterligare visar, att dessa hemman aldrig bordt anses ordinarie rotering underkastade.
Majis Nådiga svar, med anledning af åtskilliga utaf Ri kets Ständer vid denna riksdag amagna. XV. 214. Gnindskatl, om rättighet för egarne till skattejord att friköpa densamma derifrån samt bildande af en fond af de genom berörde köp inflytande medel. Se Stais-Utskottels Utlåtande N:o 122. — om Ödesquai nars befriande från. IX. E. 256. XI. U. 21. A. 105. Grundskallérne, angående af Hr Tersmeden Nils, väckt fråga, att deras förenkling, sältet för deras utgörande och bestämmandet af den markegång, hvarefter räniepersedlarnes värde skall beräknas, böra utgöra eli sammanhängande helt, hvaraf ingen del kan verkställas, ulan i förening med de öfrige delarne af den ifrågavarande regleringen. VII. 242. VIII. 34, 39. A. 67. Gröda, växande, om ersättning af allmänna medel vid inträffade ha gelskador å. VI. Grönberger, C. M. Commissions-Landtmätare, angående pension åt Enkan efter. Se Pension. ( 86 ) Gudstjenst, om rättighet att dervid eller vid andra kyrkliga förrättningar begagna äldre andaktsböcker. II. 318. III. Guldsilfveroch kopparmyntet, angående präglingen af. Se Prägling. Gullsjö, kronohemman, angående utbyte af. VI. B. 21. A, 27. B. 253. Gungvala landtbruksskola, om årligt anslag till. Se Stats-Utskottels Utlälande N:o 71. Gustaf, II. K. II. Hertig af Upland, om ett monument öfver. Se Anslag. , Gustavia å St. Bartheleby, om anvisande af medel till godtgörande af ulgifne förskott från Stats-Kontoret dels lill understöd utan älerbetalningsskyldighet dels till lån åt de af eldsvåda hemsökta innevånarne derstädes. I. 163. R. 213. V. B. 184. A. 248. E. 327. Gyldenstolpe, Grefve Ad. Fr.
De sålunda vunna resultaten af Antiqvitets-intendentens verksamhet, ehuru grundade på föga mer än ett års erfarenhet, hade fullkomligen ådagalagt behofvet af en sådan tjensteman, hvars bemödanden att på öfvertygelsens väg väcka aktning och kärlek för fornlemningarne, skulle åt dessa bereda säkrare skydd, än de strängaste lagbud kunde åstadkomma. Men mångfalden af de föremål, hvilka redan inom ett så inskränkt område af vårt land, som Intendenten hittills hunnit besöka, tagit hans uppmärksamhet och åtgärder i anspråk, hade jemväl ådagalagt, att en persons krafter här vore otillräckliga att fullgöra alla de åligganden, som tillhörde denne tjensteman. Innan han hunne geuomforska rikets alla landskap skulle otaliga fornlemningar hafva blifvit förstörda. Dessutom måste han, om ändamålet skulle vinnas, vara i tillfälle att, utan alltför långa mellantider, åter infinna sig i de provinser han redan besökt. Dessa vidsträckta resor skulle icke tillåta honom att i någon ort qvardröja tillräckligt länge, för att kunna upprätta förteckningar öfver hvarje sockens fornlemningar eller företaga gräfningar för vetenskaplig undersökning af märkligare forntidsmonumenter. Akademien hade derlöre ansett sig böra i underdånighet hemställa, om icke Kongl. Stais-Utskottets Utlåtande N:o 139 (Fortsättning.) 53 Maj:t skulle i nåder finna skål att of Rikets Ständer begära anslag för två Antiqvitets-intendenter. Derjemte hade Akademien uttalat sin öfvertygelse att anslaget till Antiqvitets-intendentens aflöning och expenser måste i någon mån höjas, om det skulle blifva möjligt att till denna mödosamma befattning erhålla duglige män, som med nit för saken förenade nödig vetenskaplig underbyggnad. Det vore att anse som en lycklig tillfällighet, att den nu förordnade Intendenten innehade en ordinarie skollärareplats, från hvilken han kunnat få tjenstledighet med bibehållande af någon del af lönen. I annat fall hade det för honom, som egde familj att försörja, varit omöjligt att emottaga denna befattning. Af expensmedlen hade 673 R:dr 40 öre blifvit använda till förra årets resa, hvilken dock upptagit föga mer än tre månader.
Ropar i sin glömda ton. Hit höra äfven hans visor till den beryktade skålen ”Was wir lieben”, en uppfinning af Hattarnes krigslystna fruntimmer, bland hvilka de förnämsta voro här intagna såsom ordens-systrar. Fosterbrödra-laget söng vid sina sammankomster, i full chorus, ömsom: Må andra svinka, tänka, blinka! Vi förena, Hvad vi mena, Med våra ord52; ömsom, än tydligare: Vår orden, blif ständigt af hjelte-natur; En nagel i ögat för skadande djur, För folk med de skrymtande lufvor! och en af de ifrigaste medsångarne var – dagens afgud för riddarhus och dryckesgillen, Lewenhaupt. Väl lät Dalin, som under 1730-talet flitigt gästade på flera af Södermanlands vackraste herregårdar, engång locka sig på Högsjö af några unga möss-fruntimmer, att äfven sätta ord till deras motsatta skål, ”Ich denk’ mir’s”; och här varsnar man, mellan skämtet, till och med ett par slängar åt ”dem som sväfva, dem som svärma”, – de ”glopar, som, i tro att vara rätt förfärliga, koka ihop buller och larm”. Det torde kunna förmodas, att bakom låg något mer, än blotta artigheten mot damer; eller att skalden, i likhet med Tessin, hade mellanskof, då, vid sakernas tillväxande betänkliga utseende, farhåga uppsteg och förståndet väpnade sig mot fantasiens önskningar. Icke dessmindre finner man honom ännu fyra år derefter, på sjelfva året 1742, med ett Avazu-qväde prisa en Frökens omvändelse från den sistnämnda skålen till den förra. Lågan hade mellertid brunnit högre och högre:
Lag, utan hade uti ifrågavarande fall Frälsarens egen föreskrift att följa. Förhöll det sig så, skulle jag vara den sista som upphörde att bestrida indragningen, men jag tror att vår kyrko-historia vittnar om ett annat förhållande, och att vår Frälsare ej nedlät sig att sjelf bestämma alla de dagar, på hvilka Högtider och Helgedagar skulle firas. Detta bevisar jag med det factum, att i Länder med samma religion som vår, firas Helgedagarne än på andra dagar, än hos oss, än alldeles icke, allt efter som hvarje Lands särskildta Lagstiftning i detta fall, på hvilken det berott, föreskrifvit. Så firas t. ex. i BrödraRiket Norrige Heldagarne på andra dagar än hos oss. Frågan om Långfredagens förflyttning har jag trott ej bordt väckas och sedan Motionairen återkallat hvad Den 19 December f. m. han i afseende derå föreslagit, förfaller Ufven frågan derom. Till den värde Ledamoten på andra sidan skranket, får jag särskildt vända mig. Han har förebrått mig misstag och jag erkänner visst möjligheten att så är; ja det inträffar säkert att jag oftare kan begå misstag och jag emottager derföre gerna erindring derom af honom eller hvilken annan inom detta Hus, som dertill finnér sig befogad; men yttrandet att jag skulle lia velat begå ett misstag, hade jag minst väntat mig af en gammal vän. Jag hoppas likväl att återtagandet af detta yttrande ej möler någon svårighet. Grefve Hamilton: Jag anser mig höra upplysa Ridderskapet och Adeln, att jag alldeles icke föreslagit, afskaffandet, som här blifvit nämndt af MariseBebådelsedag och ChristiHimmelsfärdsdag, utan det är blott fråga om dessa dagars förflyttning på Söndagar. I anledning af hvad Herr Tham yttrat, att det var Judarne, som bestämt den sjunde dagen till hvilodag; får jag äran upplysa den värde Talaren, att Judarne hada och hafva den sjette eller Lördagen till hvilodag, och först efter Frälsarens födelse, som skedde på Söndagen, antogs den dagen eller sjunde dagen af de Christna till Helig hvila inför Herran. Grefve von Schwerin j Fredrik Bogislaus: Jag anser förevarande fråga redan 3?8
Coilegium icke eller kunna leda till någon fördel, om, med förändring uti den af Eders Kongl. Majit fastställda Stat för Coilegium, samma utgifter antingen genast afdrogos från ControllStämpelMedlen, eller ock under någon serskild Titel från StatsContoret anordnades. Den Nådiga Remissen återställes i underdånighet, och Coilegium framhärdar med djupaste vördnad Stormägtigste Aller nådigste Konung Eders Kongl. M a j: t s underdånigste, tropligtigstc tjenare och undersåtare GA B. POPPIUS. B. C. Quiding. J. Hertzman. Referent. A. P. v. Sydow. Stockholm den 3i Januari i83t. u. s. J. IV. Borelius. Till Kongl. Majit underd. Utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers Berättelse rörande ConlrollVerket. ( ) Kongl. FångStyrelsens und. Utlåtande i anledning af Rikets Ständers Revisorers Berättelse år i83o. Stormägtigste Aller nå dig st c Kon un gl Grenom Nådig Remiss af den 22 nästlidne Januarii har Eders Kongl. Ma|:t behagat infordra Styrelsens öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket underdåniga Utlåtande öfver Riksens Ständers Revisorers år i83o afgifne Berättelse» angående samma år verkstäld granskning af Styrelsens Räkenskaper och förvaltning för åren 1826 och 1827. Till fullgörande häraf får Styrelsen, i den ordning, hvartill förenämnde Berättelse föranleder, följande i underdånighet anföra.