Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tillvarelsen af en inrättning, som i stort skulle handla med spannemål, har afskräckt köpmannen från alla betydligare speculationer, skaffat nödstälda orter en senare och oföllkomligase undsätt* ning, än om enskildta uppmuntrats att besörja den, och frambragt ett allmänt elände, sorn åtminstone aldrig kunnat blifva värre, örn prisen och tillförsel fått reglera sig endast ge.» Bom concurrencer, utan att ex officio besörjas af ett allmänt Verk. Sluteligen stod Magazinsverket der med sina förråder, villrådigt hvad med dem skulle företagas; utskeppning ®ch bränvinsbrlRniog\_måst© tillgripas, ocia Den i5| Februuvii\ 37? spannemålsfonden smälte bort g<?tiom kostnaderna vid spannemålens bortskaffande. Jusi som detta ändteligen gått för sig, inträffade ett mindre fördelaktigt |r, och Verkningarna få vi snart se, Magazins Inrättningens lånesystéme haf varit så tryckande, att det svårligen låter Jemföra sig, med något annat, än Konung Pharaos och den kyske Josephs. Folkets öfrige skatter hafva jemförelsevis, varit drägli-" ga emot dem till Magazinsverket. Och detta har ändock blifvit bankrutt; hvarigenom jernforellen med detta Egyptiska Magazinsväsen-» det kan än ytterligare fortsättas. Omöjligen kan jag inse något skäl, hvarföre en inrättning skulle fortfara, som drifver sin rörelse med förlust, och ändock utarmar dem med hvilka den drifver densamma. Jag är fullt öfvertygad, att resultatet af en allmän Magazinslnrättning för bela Riket, aldrig kunnat blifva annat än skadeligt, åtraindstone så länge den är bestämd att handla och vandla»
Erfarenheten har ock visat, att, af denna sednare orsak, skiftesverket ofta, med synnerlig liflighet fortgått i vissa delar af ett län, medan detsamma i andra delar af länet blifvit blott föga utsträckt. 1 enlighet med hvad Utsk:t sålunda anfört, hemställer Utsk:t, att förslaget om de på eget ansvar arbetande landtmätarnes be - Den 16 Maj. 397 stämmande till 300 och förseende med lön samt med visst distrikt ej må till någon R. Stms åtgärd föranleda.» Redan i min motion hade jag antydt min ringa förhoppning att af det sammansatta Utslot vinna något understöd för beviljande af löner åt 300 landtmätare. Jag har äfven anfört hurusom Finland redan i 15 år halt anslag till löner åt 60 ordinarie och 14 extra ordinarie kommissionslandtmätare, och då Sveriges behof af landtmätare torde kunna anses vara 4 gånger så stort som Finlands, skulle för vårt land erfordras 296. Genom bestämmandet af de föreslagna, visserligen små, lönerna skulle landtmätarne blifva ordentliga tjenstemän och icke, såsom nu är fallet, utgöra blott en arbetspersonal. Jag afsåg äfven att landtmätarekorpsen derigenom skulle kunna bringas lill större pålitlighet, enär de, vid inträffad oförmåga att bestrida sitt kall, icke skulle alldeles sakna medel till sin existens. Jag ansåg att landtmätarne genom distriklsindelningen skulle komma i en närmare kännedom om dessa distrikters naturliga förhållanden; att de genom denna indelning skulle kunna göra sig mera kända af innevånarne och förvärfva sig förtroende, samt ingifva håg alt söka skifte. Jag trodde hafva mig bekant, att landtmätarne i Malmöhus län sinsemellan uppgjort ett förslag till distriktsindelning, som de underställt K. Det är med ledsnad jag finner att Hr von Troil är frånvarande, då han törhända kunnat i detta hänseende lemna närmare upplysningar. Väl kan det icke förekommas att distrikterna blefve olika i godhet, men detta torde icke kunna anses såsom giltig grund till afslag, och jag tager mig derföre friheten anhålla om en så affattad återremiss: att sammansatta Utsk:t ville föreslå R.
— Nto 2g3. i anledning af dels Kongl. Majtts nådiga remiss uppå Landtbruksacademiens underdåniga memorial, angående pension för aflidne Agronomen Steffens’ enka, samt dels erhållna återremisser å utlåtandet N:o 63, iStde punkten. XI. 15. 128. XII. A. 136. XIII. E. 67. •— N:o 244- * anledning af återremiss å utlåtandet N:o 66. XI. B. 128. XII. A. 136. — Nto 24‘j. i anledning af återremiss å utlåtandet Nto 67. XI. B. 128. XII. A. i37. — Nto 246. i anledning af Kongl. Majtts remiss, angående aflöning för den, som utses lill bestridande af Rikets Ständers Juslitie-ombudsmans förut innehafvande tjenst. XI. B. 128. XII. Å. 137. XIV. U. 346. XVII. A, 7. XX. E. 40. — Nto 247. i anledning af Herr Pelles, Th., motion, att StalsUtskotlet må till Rikets Ständer, dels uppgifva totalkostnaden för nya lagförslagets codifiering, dels inberätta vid hvilken tid de till nämnda codiliering utsedde personer upphört att uppbära arfvode af statsmedlen. XI. B. 128. XII. A. 138. — Nto 2.48. i anledning af erhållna återremisser å utlåtandet Nto 113. XI. B. 129. XII. A. i38. •— Nto 249. i anledning af återremiss å utlåtandet Nto 142. XI. B. 129. XII. A. .38. XIII. E. 67. — Nto i5o. i anledning af återremiss å utlåtandet Nto 144- XI. B. 188. XII. A. 141.
Derpå satte hon sig åter och gaf mig flera retande stickord. Jag sparade ej att å min sida säga henne några sarkasmer, ty jag var ond. Sophie tog ändtligen humeur och vår konversation som börjats med halft skämt blef verkligt alfvarsam. Vi ordvexlade länge och häftigt, hvarunder Öfverst-Löjtnanten visligen tog sitt parti och smög sig oförmärkt ut. Slutligen drog min upphetsade sköna förlofningsringen af fingret och kastade den på ett bord. ”Det är slut mellan oss,” sade hon kallt. ”Gud ske lof!” svarade jag med samma köld och kastade äfven min ring på bordet. ”Jag har redan en annan fästman som skall bli mig mera tillgifven,” sade hon i det hon påsatte ringen med sitt namn, som jag burit. ”Gratulerar,” sade jag lugnt i det jag åter påsatte min, med mitt eget namn som hon burit och som blott gick på mitt lillfinger. ”Jag har också redan en annan fästmö som skall veta värdera mitt hjerta,” sade jag i det jag närmade mig till dörren. ”Gratulerar,” ropade hon, och jag skyndade ut. Men mitt öde ville att jag ej skulle slippa så lätt: ty jag mötte i tamburen gubben B ... som frågade hvart jag ilade och hvarföre jag såg så vild ut. Jag svarade ingenting utan ville skynda utför trappan; men han fattade mig i armen och ville nödga mig att åter inträda i salen, emedan han ville komma öfverens med mig hvad tid vi följande dagen skulle gå till presten. Derom behöfva vi icke mycket ventilera, ty det blir ingen lysning af – Farbror! sade jag och stretade åter för att komma till trappan. Men om gubben fasthållet min arm förut, gjorde han det ännu mera nu, och tvang mig ändtligen att inträda i salen, der han med hög röst ropade på Sophie. Hon kom och han bad att få förklaring på hvad jag yttrat. Sophie instämde kallt i hvad jag sagt: att det ej skulle bli någon lysning af. Fadren stod alldeles förvånad och begärde för Guds skull få veta skälet, och hvem som var orsaken att partiet var uppslaget.
Jag skall åter taga det till ledare ... fast det kostar dyrt, fast det skulle smaka mångfaldiga gånger bättre att få kyla kroppen i strida strömmen, och få svinga på hvita vingar ditupp, dit upp ... till Adalbert och till Gud. Men hvem vet om jag komme genom strömmen till dem! Kanske bar det nedföre, kanske dit, der nere der de kanske sade: »han var aldrig din make! äfven det var blott en dröm, en villa!» och se dessa ord .. de skulle bränna mera än alla helfvetets lågor!» »Ack, hon vurmar ännu!» tänkte Märtha suckande, och klädde under tiden på sin fru, som stigit upp, matt af det långa liggandet, men lika som föryngrad till utseendet. Kroppen hade hvilat under denna tid som själen allena lefvat, simmat i ett haf af oändliga tankar, kännt och lidit mera än tusende andra kunna känna och lida tillsammans, ty de hafva icke – som hon – egt, och vid sitt hjerta uppdragit ett barn, och sedan blifvit öfvertygade att de aldrig egt ett sådant. Det var alldeles för mycket intet i Elfridas sorg. Om det ändå hade varit något – hurudant som helst. En vanartig, brottslig, förstörd, i kedjor och bojor sluten son – hade dock varit en son, och hoppet hade haft något att haka sig fast vid. Nu halkade det oupphörligt, rastlöst nedför ... intet ... för att stadna i intet. Det var detta tomma, förfärliga intet, som lagt sig med blytyngd öfver Elfridas sinne, som krossat detta och hjertat alldeles på samma gång, ty krossade voro de, fast det icke såg så alldeles ut. Huru beskäftig var icke den beskedliga Märtha nu! Huru fjeskade hon ej vid denna Elfridas första toilett. Märtha var så glad att hon visste knappt hvad hon gjorde, och ändå försökte hon att aldeles återgå till ett fordom, att göra precist såsom då, likasom hade ej någon mellantid varit, som hade Elfrida blott sofvit en enda natt, i stället för nitton olidliga månader.
Då emedlertid frågan om löneförhöjning i vissa fail vore beroende af den definitiva löneregleringen, enär Rikets Ständer vid förberörde riksdag förklarat, alt vid nämnde reglering Kronofogdars och Häradsskrifvares extra inkomster icke borde, såsom fallet för närvarande är, i lönerne inberäknas, utan de sednare bestämmas oberoende af extra inkomsterna; och Departemenls-Cbefen bade för afsigt alt i sammanhang med löneregleringsfrågan underställa Kongl. Majit underdånigt förslag till förändring uti nu meddelade stadgande!) om Landsstatens pensionering, vöre det, enligt Departements-Cbefens åsigt, för ärendets behandling fördelaktigast, att samtliga frågor rörande Landsstaterne i länen finge på en gång lill afgörande förekomma, och alt Kongl. Majit således nu endast ville till Rikets Ständer meddela Sig vara sinnad i ämnet framdeles aflåta nådig proposition, dervid dock, i öfverensstämmelse med det. vid statsinkomsternas beräkning, angående inkomsttiteln »Ordinarie räntan» af Kongl. Majit fattade beslut, redan nu torde böra iakttagas, att värdet af de under anslaget lill Landsstaterna upptagna indelta räntor förhöjdes med samma belopp, hvarmed dessa räntor vid inkomstberäkningen äro ökade, eller i jemnadt tal 46,530 Riksdaler. I hvad Dcpartements-Chefen sålunda föreslagit instämde Stats-Rådets öfrige ledamöter. Färjor och Färjkarlar. Sedan Kongl. Majit vid sednaste riksdag äskat anvisande å denria titel af ett ärligt anslag af 1,500 Ridr för uppehållande af do å Ölands vestra kust inrättade färjplatserna Röhälla, Färjestaden och lleijershamn, men Rikets Ständer, på anförda skäl, funnit detta anslag icke böra färjeplatsegarne för all framtid tillerkännas, utan i stället å Riksgälds-Kontoret anvisat ett årligt reservationsanslag af lika belopp, 1,500
Lefver-ering och inlöste Krono-Förpantnings-Räntor hvarförutan Hemmanen N:o x Bohylte, Söftermåla N:o 1 och Toftåsa N:o 2, Söregården i Allmundsryds Socken, samt Lidequarn N:o x, 2 och 3 i Tolgs Socken, funnits, upptagne i Räkenskaperne, såsom före detta förpantade, ehuru förpantningen jemväl af GeneralF&rråds-Gassan blifvit inlöst, och Hem urans-Rän.- [geVöni. om Kronans, förpant. Hem. 0. Lägenh. 173 torne i följe deraf årligen Kronan Tedoviste, och då förpantningsegenskapen å alla dessa Hemman och lägenheter således redan upphört, kunde någon fråga om den i detta afseende nu mera icke uppstå» Uti Hallands Länl Utom de så kallade Schlegelska och Tt'ippi*~ ska godsen, hvilkas särskilda natur af köpegods och öfriga beskaffenhet Rikets Ständer ega inhämta utaf de Nådiga Propositioner Kongl. Maj:t -i afseende på ifrågasatt återlösen af desse gods till Rikets Ständer särskildt aflåter, har väl Landshöfdingen i Orten derjemte hos Kammar-Collegiutn uppgifvit åtskilige andre Hemman i Länet, som i äldre tider varit till enskilde Personer af Kronan förpantade; men Kammar-Collegium har ansett all fråga om desse Hemmans förpantningar förfalla såsom längesedan till Kronan återlöste med medel, hvilka dels Krigsmanshus-Cassan , dels ock Banken åt Kronan förskjutet, den förra till följe af Kongl. Brefven den 1 Juli x747 och d. 5 Juli 1748, samt den sednare, eller Banken i förmågö af Kongl. Majtts på Rikets Ständers tillstyrkande, gifne Nådiga förordnande d. 11 Oct. 1756 och hvilka förskott sedermera jemväl blifvit af Statsverket godtgjorde.
Men styrka är der: af styrka komma dess hufvud-odygder, äfvensom dess hufvuddygder. Nordens folkslag deremot äro, i stigande alltsom de bo högre upp åt norr, behäftade med öfverdrifning i lynne och lefnadssätt. De utöfva sin styrka endast med språng. Detta sätt ger ingen kraft, men en hetsighet; häraf komma inga storverk, men de vanliga hastverken. De supa, de skryta, de slåss, äro fåfänga, och äga det största smickret i sina ändamål: deremellan hvila de ut sig i en långvarig dvala. Klimatet, som gifver dem ett slags nöd, en kort arbetstid och en lång hvilotid, bjuder dem således, att ha detta lynne; som i motgången (verklig eller inbillad) alstrar afund, och i medgången obändighet. Deras hufvud-odygd är Afund; deras hufvud-dygd Våld; källan till båda är Öfverdrift. Blott om Fransosen, som i sin öfverdrift är mindre tung eller mera hastig, samt i följd deraf mera qvick och mera hård, kan sägas, att Lättsinnigheten är både hans hufvud-odygd och hans hufvud-dygd. Om man ej i Norden lockades af mat och prål, skulle man kunna glädja hvarandra med ädla och varaktiga foster af nöjen. Men Norden är ej danad för det varaktiga. Norden är danad att förstöra, att gripa och njuta, i stället för att skapa och underhålla. Den förra driften, tillbakahållen från andras förderf, gör det förderfvet, att man förstör sig sjelf. Driften är gifven, och tål inga hinder; Naturen har befallt – och saken verkställes. I den yttersta Norden bor en tung nation, som har sin tröghet full af hetsigheter. I en sydligare del af Norden bor en glad nation, men också full af hetsigheter: det är Fransosen. Italienarn är mogen, och full af eld: han söker måtta, och får vällust; då de förra söka vällust, och få öfverdrift. Han söker i Naturen ett sannt, och får ett stort; de förra söka ett stort, och få ett förmycket. Han är gjord, att njuta starkt och länge; de förre, att njuta hastigt och ofta.
Skrifvelse, i anledning af Deras Justilios-Ornbuds/nans Em-*, bets-Berättelser. S. A. K. Kiksens Ständer hafva, vid granskning af deras förre Justidae-Ombudsmans, Commendeuren med Stora Korset af E. K. M:ts Wasa-Orden, Juris Doctorn, Friherre Lars August Mannerheims, dels genom tryck utgångne Berättelser, rörande Förvaltningen af det honom anförtrodde Embete, Irén 1819, 1820 och 1821, dels ock under den 14 sistlidne Januarii, afgifna enahanda Ernbets-Berättelse, för år 1822, inhemtat, att E. K. M. sorn, under dén 11 Junii 1819, utfärdat Nådig Förordning, angående sättet, huru förfaras skall med sådane personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser uti ett af de förenade Riken, Sverige och Norrige, samt der - L Underdåniga Skrifvelser. 475 efter afvika till det andra, hvilken Förordning blifvit af E. K. M. särskildt till Riksens Ständer öfverlemnad, och af dem, på sätt de, uti underdånig Skrifvelse af den 2 nästlidne Augusti, anmält, såsom ständig Lag antagen, dessutom, under den ifrån sednaste Riksdag förflutne tid och på nedannämnde dagar, i Nåder meddelat och utfärdat följande Lag-Förklaringar och Stadganden: X. Den 22 Januarii 1818, Bref till E. K. M:ts och Rikets Bergs-Collegiurn, hvarigenom, uppå bemäldte Collegii underdåniga förfrågan, huruvida böter för försummadt upprop eller förfallolöst uteblifvanne från Bergs-Tingen borde, på grund af Kongl. Brefvet den 10 November 1693, fastställas till lika belopp med 'hvad för Lagmans-Rätterne vöre stadgadt, eller denna Författning anses genom sednare föreskrifter ändrad, och böter utsättas enligt Lagens stadgande uti 12 Cap. 2 §•
Kunna således dessa 2:ne beslut sägas vara sammanstämmande i hufvudsaken, då de stå i så rak strid emot hvaiandra, som det är möjligt att emellan beslut kan finnas, nemi. i så rak strid, som den , hvilken äger rum emellan en lagstiftningsåtgärd och en administrativ åtgärd? Jag anhåller om bifall till inbjudningen. Gr. Mörner, Carl Göran: Det är i anledn. af ett yttrande af Hr Ribbing, Bengt, att antagandet af ifrågavar. inbjudning skulle vara formvidrigt, som jag begärt ordet. Jag kan icke tro att Hr Ribbing kan tillstyrka ena gångeu hvad han den andra gången anser formvidrigt. Jag tror mig således, för att ådagalägga det formenliga uti ifrågavar. beslut, icke kunna för Hr Ribbings öfvertygande åberopa någon bättre auctoritet än hans egen. Då brännvinsbränningsfrågan hos R. o. Ad. förevar, väcktes af min bror, Gr. Mörner, förslag till inbjudning. Han yrkade att, i anledn. af Den i IM a r s. 33 af R. o. Acl:s beslut om brähnvinsbränningsfrågan, inbjudning till de öfriga Stånden måtte afgå, oell i anleda, deraf yttrade sig Hr Ribbing, Bengt, att han instämde i hvad Gr. Mörner då yttrat. Jag tror det vara den bästa vederläggning nf hvad Hr Ribbing nu anfört, alt han då icke ansåg framställandet af en sådan inbjudning formvidrigt, och såsom ledamot af de Utsk., hvilka skola behandla denna sak, samt då det skulle leda till stor förkortning af göromålen, om den inbjudning, som nu är gjord, blefve antagen, får jag anhålla om propos. på bifall till den gjorda inbjudningen. Hr Aminoff: Jag har icke Utsk:ns betänk, nu till hands och ej heller Gr. Frölichs förslag, hvarföre det kan vora en möjlighet alt jag misstager mig; men såsom jag vill minnas, innehåller den af Gr. Frölich föreslagna i §:n , som af R. o.
Hvad angår det för löné-tillökningen fastade villkor; så om det än, enligt Grundlagen, är Stats-Utskottet medgifvet att, då behofvet det fordrar, med andra Utskott sammanträda, har Utskottet dock icke ansett sig skäligen kunna deråt gifva jden utsträckning, alt vid hvarje tilliälle, då fråga uppstår om nya eller ökade anslag för Stats-Utskottets Utlåtande, N-.o ig3. r7 för embets-verk, stiftelser eller inrättningar, och prÖfningen af (lassa anslags behöflighet naturligtvis mäste blifva beroende af bedömandet, huruvida det ändamål, som dermed är eller bör vara åsyftadt, kan derigenom uppnås, af denna orsak äska sammanträde med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, helst sådant skulle högst väsendtligt inveckla och uppehålla de till Stats-Utskottet hörande ärendens handläggning; och bar Utskottet för öfrigt med det föreslagna villkoret ingalunda afsett någon förändring uti Institutet, utan endast att, genom den tillstyrkte förbättringen uti Lärarnes löne-villkor, bereda uppnåendet af det, uti Kongl. Maj;ts Nådiga Reglemente för ifrågavarande Institut, af den II December 1822, framställde syftemål, att detsamma ”må erhålla en sådan organisation, att pålitlige och tillvande practiske Läkare för alla grenar af medicinal-vcrkct till statens tjenst vid samma Institut kunna danas.” Då det sålunda ej eller varit Utskottets mening att tillstyrka, det Institutet skulle tilläggas den Academierne hittills förbehållna rättighet att Medicinae Doctorer promovera, hvarom icke något i yttrandet förmäles, utan endast undervisningens utsträckning, har Utskottet med denna förklaring funnit sig böra det föreslagna villkoret vidhålla. Beträffande serskildt
Hvad Const.Utsk. ämnar göra, tilltror jag mig icke att säga; så vidt jag erinrar mig, hafva dessa 2tue frågor blifvit väckta inom Utsk. men bordlagda. Den sednare frågan, angtde rättighet för den som uti en tidning blifvit angripen alt få försvara sig uti samma tidning, har blifvit väckt af en annan ledamot; och den förra frågan, hvilken, om jag rätt fattade Hr Lagerhjelms ord, afsåg samma förhållande med jury-inrättningen, som Hr von Hartmansdorff yrkat, har blifvit väckt af mig. Jag har föreslagit, att ansvar måtte bestämmas för afsägelse» utan Inga förfall af erhållet uppdrag att vara juryman. Huru Const.Utskts pluralitet derom kommer att besluta, är mig naturligtvis omöjligt alt förutsäga. Hr C e d ers c h j ö I d, Pehr Gustaf: Hr Lagerhjelm Iuir önskat, att motion mätte väckas i Const.Utsk. 0111 någon grundlagsbestämmelse, afseende säkerhet mot tidningspressens personliga smädelse». Denna hans åstundan är redan uppfylld; ty, om jag ej missminner mig, har jag sjelf väckt motion derom; åtminstone har det länge varit min afsigt att göra det. Men denria fråga äger icke den ringaste gemenskap med frågan om indragningsmaktens upphörande, emedan denna makt aldrig blifvit använd till skydd för enskilda personer mot tidningspressens anfall och smädelse». Jag anser derföre just i Styrelsens intresse för högst nödvändigt, att denna makt afskaffas. Den har hittills för Styrelsen varit ett kunskapens träd på godt och ondt, och Styrelsen har varit svag nog att icke kunna motstå frestelsen. Denna makt har i dubbelt afseende varit skadlig för Styrelsen, först derföre, att Styrelsen derigenom fått tillfälle att ådagalägga sin ömtålighet för yttrande-rätten, och sedan derföre, att hon tillika erhållit anledn. att visa sin vanmakt att hindra yttrande-rätten att göra sig gällande. Ty i den sednare tiden hafva tidnings-redactionerna hittat på utvägar att tillintetgöra Hofcancellerens motståndsmakt.
Silf ver-utvexlingens fortgång och beståndj äro så fullständigt redovisade, ej mindre 6 Banco~ZJtsholtets Betänkande, iV.-o 29. uti den af Banco-Fullmäktige till Utskottet afgifne Berättelse, än äfven uti Rikets Ständers senast församlade Revisorers Berättelse, att Utskottet, till undvikande af ett onödigt upprepande, här endast upptagit sådane åtgärder, vid hvilka Utskottet trott sig böra fästa Rikets Ständers serskilda uppmärksamhet: a) Härvid förekommer först, det Banco-Fullmäktige den 21 Juli jS36, då Contract afslulades om lefveraiice af Silfver eller Guld, lill ett värde af 5o,ooo R:dr Silfver, med anledning al ett utaf KrigsRådet J. Ulrich, å Hans Mapis Konungens vägnar, gjordt, med Kongl. Maj:ts Nådiga påskrift om dess gillande försedt, anbud, och på grund af det sålunda slutade Contractet, hvarå jemväl orr,-förmälde höga påskrift, angående dess gillande förefanns, utgifvit ett förskott, i afräkning å den öfverenskomna ltlveraneen, stort i3o,ooo Rrdr Banco, för hvilket belopp derjemte, såsom säkerhet, blifvit lemnad en så lydande förbindelse: ”Af Rikets Ständers Bank har undertecknad, i afräkning å den betalning, som, enligt under denna dag afslutadt Contract, kommer att erläggas för ett parti Silfver eller Guld, hvilket undertecknad, å Hans Majit Konungens höga vägnar, för Hans Majlis räkning och med Dess godkännande, förbundit Sig att lill Rikets Ständers Bank aflemna, lyltat ett räntefrilt förskott, stort 13o,ooo Rrdr Svenskt Banco, alt återgäldas på sätt och i den ordning förutnämnde Contract föreskrifver och bestämmer. Stockholm den 1 p Juli 1836. Å Hans Majit Konungens Höga vägnar, enligt Nådigste uppdrag. Gillas. C A R L JO II A N. John Ulrich, Konungens Hand-Secrelerare'J.
Majit, ehuru med lika ringa framgång; i anledning hvaraf motionären, som förmodade att Kongl. Majit ansett det icke tillkomma sig att, ulan Rikets Ständers medgifvande, bifalla sökandernes ifrågavarande anhållan, hemställt, det Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med de genom Kongl. Kammar-kollegii och Stals-kontorets Kungörelse den 29 Juni 1855 för utgörandet af den för ständiga rote-vakanser i Skåne utgående spanmål, äfvensom af hästvakans-spanmålen bestämda grunder, måtte, för sin del, medgifva, att äfven Gunnarskogs socken finge efter 10 års medelmarkegångs-pris lösa den af socknen utgående rotefrihets-afgift för orolerad jord. SlatsUtskottets Utlåtande N.-o 87. 15 Siats-Utskottet, sorn inbemtat, att Gunnarskogs socknemäns i administrativ väg gjorda framställning om rättighet att efter tioårigt medelpris utgöra ifrågavarande rotefrihetsafgift, af vederbörande embetsverk ogillats på den grund, att denna afgift utgjorde icke en ränta, utan en servitut, men att Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855 handlade endast om räntor och tionde, samt att berörda ansökning, på sätt motionären uppgifvit, jemväl blifvit af Kongl. Maj:t afslagen, finner, vid sådant förhållande och då det åberopade prejudikatet i afseende å de i Skåne utgående rötevakans-afgifterna icke är i förevarande fäll tillämpligt, enär dessa rotevakanser äro ’’ständige”, men deremot rotelrihets-afgiften för oroterad, men ordinarie rotering underkastad jord är af tillfällig beskaffenhet, hvadan således denna prestation framdeles kan komma att in natura utgöras, icke skäl, alt med anledning af förevarande motion, tillstyrka någon Rikets Ständers åtgätd. Stockholm den 17 Juli 1857. / STOCKHOLM, tryckt bos Isaac Marcus, 1857. Stats-Utskottcts Utlåtande M 88.