Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti densamma, likasom i den föreslagna, stadgas att till ledamöter i serskilda Nämnden skall hvardera parten föreslå 6 män, och rätten nämna tre med rätt för hvardera parten att utesluta tre bland dem, veder-parten föreslagit, och en bland dem, som rätten nämnt; hvarefter de återstående sju skulle utgöra den serskilda Nämnden. Ett så beskaffadt valsätt och ett så stort antal ledamöter i Nämnden synes emedlertid Utskottet hvarken behöflige eller ens lämplige. Det är visserligen sannt att man härvid följt den princip, som gjort sig gällande i tryckfrihetslagens före - 4 Lag-Utskottets Betänkande, N.-o 21. skrifter rörande val af den jury, som skall döma i brott mot samma lag5 men om än karakteren af dylika brott fordra det mera invecklade valsättet, likasom ett större antal jurymän, torde mera enkelhet uti nu ifrågastälda hänseende, utan fara, kunna införas. Man får nemligen, ej förgäta, att skadestånds-tvister af ifrågavarande art nästan dagligen förekomma vid domstolarne; att serskild Nämnd följaktligen ofta kan komma i fråga, mången gång för pröfning af temligen obetyd liga fall, och att å landet i synnerhet tillgång på 15 personer, hvilka äro fullt lämpliga att sitta i serskild Nämnd och ej alltför aflägse boende, icke sällan torde saknas. Utskottet har derföre ansett det vara tillfyllest om i Nämnden sitta 5 män, af hvilka hvardera parten skulle ega omedelbart välja två, utan förslag eller uteslutning. Till den femte borde deremot rätten föreslå tre, bland hvilka parterna gemensamt skulle utse en, eller, derest de om detta val ej kunde komma öfverens, utesluta en hvardera, hvarefter den återstående ansåges såsom vore han af parterna vald. Då hvardera parten får välja två, till hvilka de hafva förtroende, sker dem lika rätt 5 och den som efter rättens förslag utses kan anses såsom en förmedling, derest ensidiga och stridiga åsigter voro bos de öfriga rådande. Inrättningen förlorar ej eller i vigt eller betydelse genom omförmälta enklare valsätt.
Ro senschöld förenar jag mig i den delen fullkomligt, att dessa Embetsman malte äga någon säkerhet vid sina sysslor; följden skulle annars blifva, att de för sin framlid vore C 01 Den 20 Jwö vöre nödsakade begagna sysslan så , medan den innehades, att de hade sin bergning framdeles, om de skildes vid derisamma. Jag hoppas icke blifva, satt i nödvändighet att anföra exempel derpå, att sådana tjenstemän blifvit exponerade just derföre, att de gjort sin tjenst exact, men derigenom ådiagit sig ogunst; att Grefve Lilliencrantz irrar sig då han påstår detta blott vara ett ön$ kningsmål, då rättigheten tillhör Konungen, tror jag mig förut hafva visat, och något som motsä‘ge’r detta kan af Grundlagen icke inhämta?, och strider äfven mot naturen af silken, att medlen skulle höra Ständerna till, men diSpösitiefnen, till hvad belopp denna summa kunde vipp*1 drifva?, tillhöra Konungen. Herr Manch af Roscrisönölä- Jag vill ej bestrida Herr Grefve Lilljeitcräntz, att Tullbet jeningen gor sig ofta så skyldig till fel i tjenste», att vederbörande utan fara att misstaga sig kunna Forafékedä v eif ler transportera dem. Men jag påstår, ätt grunden till denria så ofta inträffande fel-’ aktighet ligger så väl i den för ringh äfhV ningen, sorn i Tjenstcns osäkra bibehållande. Denna osäkerhet förmår mången att begagna tillfället att rikta.sig, 'sår lange det erbjudfir . s,ig, da nian ej kan med riågön vis&net påräkna, huru la nge dét får foitfaräi hiild. o. Hd,’ Fröt. ‘ "* il'i: "ilsx " 88* Den So Juli f. nt. Jag påstår visst icke, att någon af dessa Embetsman blifvit entledigad, utan att hafva gjort sig förtjent dertill.
Innan Utskottet går alt yttrande i detta ämne afgifva, får Utskottet upplysa, alt den med Kejsaren af Ryssland år 1828 afslutade llandels-convention under sisllidne Mars månad tilländalupit, och att Kongl. Majjt, i följd deraf, samt sedan i betraktande tagits, alt en ny allmän Tull-Taxa vore under utarbetning, genom en, under den (5 sisth Mars utfärdad, Nådig Kungörelse meddelat åtskillige förändrade stadganden i afseende på handelsgemenskapen emellan Sverige samt Ryssland och Finland. Uli denna Nådiga Kungörelse, som ifrån den 1 nästkommande Junii och derefter tills vidare skall lända till underdånig efterrättelse, hafva de fleste landtmannaprodueter blifvit belagda med högre tullafgifter, än som den vid conventionen at år 1828 fogade Tariff bestämmer, och är alltså, enligt Molionairernes önskan, ett ökudt skydd redan lill en del beredt inhemska industrien och näringarne. Men med underdånigt erkännande af Kongl. Majrls Nådiga omtanka i denna del, äfvensom derutinnan, alt ej, genom ett hastigt ombyte och förändring af hillills gällande stadganden, försvåra eller afbryta en handelsgemenskap, som vanan upphöjt nära till behof, och hvars afbrott måhända i början kunnat medföra ett mindre fördelaktigt inflytande, då Hufvudstaden af ålder mera ifrån denna, nu ett främmande land underlydande province , än ifrån egne landskap hemtat vissa nöd vändighetsbehof, har likväl Utskottet ansett sig böra taga delta angelägna ämne i närmare betraktande, och dervid, med fästadt afseende, så väl å Hufvudstadens behof och fördel af den hittills den Finska handeln förunnade förmon, som ock å denna förmons menliga inflytande på våra egna provincers landtbruk och dermed åtföljande näringar, funnit tillräckliga skäl för att stadga den öfvertygelse, alt nyttigast och ändamålsenligast torde vara, att den undantagslag, Finland hittills åtnjutit, måtte upphöra.
Reservanten fortfar: »detta vilkor för banans erhållande och tillika i nåder bestämmer, huru medlen, som insamlas för detta ändamål, skola öfverlemnas till Statskassan, så synes det. väl alldeles otvifvelaktigt, att den ifrågav.-de summan sammanskjutes af dem, som hafva fördel af denna jernväg. Och att dessa subskribenter blifva många, måste ock kunna antagas såsom säkert, och följaktligen hvarje enskilds bidrag mindre betydande, '313 De ii 1h April f. m. då nemi. (lenna jernväg medför så stora och allmänna fördelar, som man antagit oell som varit orsaken, hvarföre densamma skulle blifva -en Statsbana». — Att man icke här kunnat upgifva hvilka de orter äro, som hafva den egentligaste och hufvudsakligaste fördelen af denna jernvägsanläggning, bevisar bäst, att banan är af den -natur, att den är för hela medlersta Sverige fördelaktig. På grund häraf är ock denna bana en Statsbana, som bör af Staten byggas. Intresset för denna jernväg förefinnes inom större delen af medlersta Sverige lika viii som i Nerike. Så hafva t. ex. bergslagsorterna norr om sjöarne Hjelmaren och Mälaren genom denna sam•inanbindningsbana mellan Orebro och Halsberg en möjlighet att kunna lå begagna sig af vestra stambanan och komma ut till Götha Kanal och Götheborg, samt att erhålla de varor, hvilka på Wenern •och Wettern dem tillföras, med lätthet sig transporterade; Södermanland, Westmanland och Östergöthland samt särskildt Norrköping komma att skörda stora fördelar af denna jernväg. Då intresset är så allmänt fördeladt, tror jag icke någon ort särskildt anser sig företrädesvis förbunden att till en sådan insamling bidraga. Utskit har i öfrigt ansett af vigt att anlägga denna föreiiingsbana samtidigt med vestra banan, emedan betydlig besparing och lättnad vid arbetet kan åstadkommas vid vestra stambanans anläggning genom Nerike, emedan föreningsbanan då kan begagnas för material-transporter från Hjelmaren till det inre al nämnde provins. Äfven jernvägskomitéri har uppå denna omständighet fästat upmärksamheten.
Detta handlingssätt skall såsom de Ithakiska friarnes öfvermod vara det, som Den i Juni. kraftigast verkar dertill att Const.Ulskrs bemödanden i denna väg ej alltid skola, såsom nu, vara, hvad inan inom detta Stånd sökt göra dem lill, ett verkligt Penelope* arbete. Mine herrar! Ulyssis-bågan är redan framlagd, kunna icke vi spänna den, nog skall här komma den man, som kan d<t; han har redan slutat sin irrfärd; kalla honom tiden, folkets begrepp 0111 sina rättigheter. Nu kan minoriteten af nationen, på grund af något man kallar ståndspi ivilegier, trotsa i förnämt förakt och genom vägrade proposrr, grundlagsvidrigt npphäfvande och tillintetgörande af redan fattade beslut &c. &c., handla så erkebiskopligt den vill; men detta politiska sunnanväder skall blåsa halsen af sig; folkets majoritet har en säkrare grund än majoriteterna inom R.epresentationen; den grundar sig icke på ord på pergament titan på verklighet; den skall icke försumma att inse och taga ut sin rall; och den tid skall komma, om den konstgjorda majoriteten af nationens representanter trotsar på sin inbillade makt, då man tager börden vid sina företrädesrättigheter och biskoparna vid kåpan, och — de må dämma folket, som gjort det; de må åberopa sina privilegier på seklergainmalt pergament; det behöfver ej andra än dessa millioners rättigheter såsom samhällsmedlemmar; de skola ej blott åberopa, de kunna också försvara dem. Der fanns en tid, då man ansåg Svenska folkel ej hafva rätt att representeras af andra än herrar och biskopar; vi hade herredagar. Folket insåg sin rull, och de försvunno, eller rättare, det såg upp och de smälte bort, ehuru de, som hade förmånen af detta sätt att representera nationen, säkerligen insågo och påstodo, ej mindre än de, sorn äro i samma cathegori nu, rättvisan och nyttan för Slaten af deras företrädesrättigheter, och envist sökte försvara dem. Men då, såsom alltid när nationens rättvisa anspråk ej vinna gehör, har den vetat hvad som varit till görandes.
Confetti trampar du uti nästan till knäna, confetti strömmar öfver dig i syndafloder från flaggprydda balkonger, smyckade fönster och folkuppfylda estrader, confetti kommer skurvis öfver dig från förbiilande vagnar, confetti kasta okynniga pierrots i ansigtet på dig, och innan du hinner gifva lika godt igen, känner du en ström af confetti glida ner innanför din rockkrage. Första intrycket är obehagligt, men så snart du sjelf börjar taga del i kampen blir känslan en annan; du känner dig ungefär som ett retadt vilddjur, du kastar passioneradt och du fortsätter, så länge du orkar lyfta dina styfnande armar. Lefve karnevalen! Det är trångt för ögonblicket i närheten af Nizzas mairie; de gamla gatorna, trånga i hvardagslag, äro det dubbelt i dag, då en oräknelig menniskomassa springer fram och åter på de smala trottoarerna, som dessutom inkräktas starkt af de balkonglika utbyggnaderna utanför jordvåningarnas fönster. Det är icke mindre ondt om plats på körbanan, som nästan betäckes af åkdon af alla tänkbara sorter och otänkbara storlekar. Du kan icke gå två steg utan att trampa en argsint pierrot på fötterna, icke ett utan att vackla mot en bister domino. Du blir trängd hit och dit, du blir skuffad till höger och venster, du snubblar öfver trappuppgångar och faller omkull öfver småbarn, och under alt detta måste du försvara dig mot en röd och grön arlekin, som slungar confetti mot din mask med en sådan kraft, att flarn af gips tränga in genom ståltrådsnätet och fördunkla din syn. Men hvad gör det? Lefve karnevalen! Väntar du på ditt sällskap? Tänk aldrig på det! Icke ens ett nyförlofvadt par skulle kunna hålla samman i dag. Stor sak i det! Sällskap får du alltid. Ser du en hand som vinkar så grip den och följ med, och om en mjuk rund arm händelsevis smyger sig in i din, så låt den ligga qvar. Såå, kastar hofmannen med pudrade stångpiskan confetti på den der lilla trefliga Schwarzwaldertösen, som du gaf buketten nyss?
Sedan wid 1792 ars Riksdag oll ästcomermgj med Lreciit-Sedlar, med undantagaf L. mmorce Lillegii kVIsnus-Ziur-vilennr , blifwit Rikrgaies Lomoirer fö:behållen, har förra /^5kist?nco - (Ommrsrs Bolag icke längre welen fortsätta Iwmk.mä rörelsen, lw -rsore ock Rtksgalds-Lrnroirer, enligt R.e<steme:>ters söecstrifc. mack Onmba.-ci röielscn emottag». Pl sadu r sätt har ?e5listsnce Oanroirsr kommck ar bukwa er sars?,lidi Werk un. der Riksgälds Lnmoirec och L-ombsrä-rö reisen dri uvas för Riksgälds - Lonroirerr egen räkning. Af de tiiskott til rörelsens underhållande Ncksgälds L wloirer lemnak, hrr Lonioirer, ^or msäinm taget, kunnat beräkna cilLg 4 ploceuis ränka. 7lf 1796 ars Revisorer är hemställdt, om icke /^sststancs Lämmrer fckulle kunna inrättas pa den sot, at nödställde Medborgare kunde bctfenag med La» lil en lägre och mindre betungande ranta; men da Oombarck-rörelsen lemnat en sa ringa winst, at nägon mindsknlng i den utstakade räntan med Werkecö bestånd 46? icke torde funna förenäs, samt en sadan eftergift pä räntan dessutom bleswe en ganska obctydiiq 06) nästan omärkelig lindring för hwarje särffilld Läntagare, har Henr» liga U-slorlct icke funnit skal ar i denna dcl »Agon ändring göra.
Riksgälds-kontoret aflemnade exemplaren utdelas lill Slatsdepaitementernas expeditioner och Justitie-revisions-expeditionen, Justilie-ombudsmannen, äfvensom Rikets Ständers bank och lånekontoren, lamt, efter vederbörlige reqvisitioner, tillhandahållas hvar och en af akademierna, jemte hvarje med bibliolhek försedt allmänt läroverk oell vetenskapligt samfund; hvarförutan, så vidt tillgången af de serskilda prolokollssamlingarne medgåfve, desamma borde ej allenast tilldelas de Kongl, kollegier och andra allmänna embetsveik samt Kongl. Majus befallningshafvande, som härom sig anmälde, utan äfven till hugade köpare försäljas; och skulle de derefter återstående exemplaren vid Rikets Ständers nästa sammankomst hållas vederbörande riksstånd tillhanda. Då de exemplar af innevarande riksdags protokoller, som, enligt RiketsSländers beslut, skola i Riksgäldskontoret afsättas eller derifrån utlemnas, Böra vara kompletta, och då jemväl fullständiga exemplar af de hos Borgare-ståndet under denna riksdag förda protokoller torde böra vara att tillgå för utdelning bland samma stånds ledamöter vid Rikets Ständers nästa sammankomst, lår Utskottet tillstyrka, att, i stället för de genom ofvannämnde eldsvåda förstörda exemplaren af i rsla bandet utaf Borgareståndets protokoller jemte dertill hörande bilagor, en ny, af samma antal eller 110 exemplar beslående upplaga utaf dessa handlingar må, genom Fullmäktiges i Riksgäldskorets försorg, få tryckas, samt att härför belöpande kostnader, i likhet med andra utgifter för nuvarande riksdag, må af Riksgäldskonlorets medel bestridas. Stockholm den i3 Oktober iS48. 4 Stats-Utskotlels Memorial, ti.o 336.
Då de redan vidtagna åtgärderna visa ett sådant resultat, vågar jag hoppas, att B. o. Ad. anser någon särskild skrifvelse till K. M. i detta ämne icke behöflig. Hr Montg omery, Robert: Det är aldeles otvifvelaktigt att på sednare tider åtskilliga reformer af poststyrelsen blifvit vidtagna och alt allmänheten har allt skäl att med dem vara belåten. Också finner man i ingen föregaie revisionsberättelse så lindriga anmärkningar mot poststyrelsen hafva förekommit som i denna. Man har dock inom Ulsk:t icke kunnat undgå att upptaga de förhållanden, som af revisorerna blifvit anmärkta, och anhålla, att ångbåtsoch jernvägs-kornmunikationerne måtte för postbefordringen begagnas i ännu vidsträcktare omfång, än hittills varit förhållandet. Under ett villigt erkännande Den 14 Janoari e. m. 151 af poststyrelsens bemödanden, vill man hafva uttalad den Önskan, att styrelsen alltmer måtte fullfölja den beträdda banan, ju mer dessa komnumikationsanslalter utvecklas, och jag tror icke att uttalandet af denna önskan är något, hvaröfver poststyrelsen kan finna sig sårad, då man gjort rättvisa åt dess sträfvanden. Som jag således finner den föreslagna skrifvelsen ganska oskyldig och lämplig, yrkar jag bifall till Stats*L'lsk:ts Betänk. Frih. Stjernstedt: Åtgärden är visserligen, såsom Hr Montgomery-Cederhjelm yttrat, ganska oskyldig, men alt den är lämplig, vågar jag bestrida. Det torde väl icke kunna anses lämpligt, att R. St:r ingå till K. M. med en skrifvelse, som är alldeles obehöflig. Låt oss vänta med en sådan skrifvelse, till dess den blir al behofvet påkallad och poststyrelsen blir försumlig i bemödandet att tillfredsställa allmänhetens önskningar; men så länge (len gör allt möjligt för att uppfylla allmänhetens anspråk, tycker jag att R. St:r icke skulle besvära K. M. Det är visserligen icke för poststyrelsens egen skull som jag hemställer orri alslag å detta Betänk., utan för R. Sl:rs egen skull.
1 Febr. 53 Svar på återremiss — 4 1 96 5 a. a. 9 April a. a. 9 April a.a. 9 April 1. b. 9 April Lån till — 4 1 342 — b. 27 Aug. b. 26 Aug. b. 27 Aug. b. 26 Aug. 216 » förhöjning i dess inkomst af kortstämplingen — 4 2 55 — b. 20 Ang. b. 20 Aug. b. 19 Aug. b. 19 Aug. » bidrag dertill från Banken . — 6 1 59 8 b. 12 Juli b. 16 Juli b. 15 Juli b. 15 Juli 24 Barthelemy, ersättning af förskott till friköpande af slafvarna derstädes 18 4 4 56 — b. 19 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. b. 15 Febr. 25 » dess år 1850 utbetaldte förvaltningskostnader — 4 i 110 — b. 50 April b. 23 April b. 23 April b. 7 Maj » framtida utgifter för 1 4 1 165 8 å. 26 Juni b. 26 Juni b. 28 Juni b. 28 Juni Svar på återremiss — 4 1 227 — a. a. 15 Juli a. a. 15 Juli a. a. 19 Juli a. a. 16 Juli 178 9 — Kongl. Proposit eller Skrifvelse. Samling. Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. » C/a O. sa 09 » 05 c" Kidd. o. PresteBorgareStåndet. BondeN:o N:o Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet.
Man har här visserligen förespeglat stora vådor af den i §:n meddelade rättigheten för Den 16 September f. m. 11 bolag alt bedrifva bankrörelse med egna kredit-sedlar, men jag är öfvertygad derom, att, på sätt erfarenheten jemväl gifvil vid handen, dessa vådor tillhöra mera inbillningens än verklighetens verld, ty förhållandet med de redan befintliga kredit-anstalterna har här, liksom i andra länder, ådagalagt, att rörelsen, såsom man säger, reglerar sig sjelf. Det är nemi. icke för bankerne möjligt att i rörelsen utdrifva mera kredit-papper än rörelsen absorberar. Jag finner således ingen serdeles våda uti att medgifva den rättighet till bankrörelses bedrifvande, som i 1 ista §:n innehålles, likväl alltid under den förutsättning, att lagen är så beskaffad, alt den innehåller tillräckliga garantier emot missbruk vid rörelsens bedrifvande. Ar deremot R. o. Ad:s åsigt, att allt hvad i denna lag innefattas är af beskaffenhet att höra till den ekonomiska lagstiftningen, då blifver förhållandet annorlunda. Om K. M. utfärdar en så beskaffad förordning, är det nemi. naturligt, att han förbehåller sig rätt att för hvarje fall pröfva, huruvida en Privatbank får upstå eller icke, oafsedt att bankbolaget upfyllt alla de förbindelser, sorn i allmänhet blifvit föreskrifna. Likväl hafva vi en K. Förorda;, aug:de enskilda banker, af år 1824, der en sådan inskränkning, om jag ej misstager mig, icke finnes. På grund af hvad jag nu haft äran andraga, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, ville anmäla ingressen till öfverläggning. 1 auledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att något beslut om föredragningen af ingressen icke blifvit af R. o. Ad. fattadl, utan att det vaiit med anledn. af Gr. Sparres första yttrande, som innefattat en hemställan till Hr Gr. o.
Tusende gånger har jag varit sinnad att kasta mig i hennes famn och bekänna hela min svaghet, bekänna att jag så dyrt fått betala resan till Stockholm, nemligen med hela mitt lefnadslugn; men jag vågar ej: jag fruktar hon blir ond på mig. Ack Emelie! aldrig, aldrig mera kan jag bli lycklig. Dock här vill jag förblifva så länge min mormor lefver, för att en gång tillsluta hennes ögon, ifall icke sorgen förr tillsluter mina. Gråt med mig Emelie, min ungdoms vårglädje är försvunnen. Mathilda B Häradshöfding R. till Magister D. Stockholm d. 12 Mars 1833. Gloria! Victoria! Hej hopp sa’n! gratulera mig, min bror! Jag är icke mera sorgsen – jag är glad, jag är lycklig – jag är fri. Du tror väl jag är alldeles från förståndet. Nej, men jag är så glad öfver min erhållna frihet att jag knappt kan tänka redigt. Mina jernkedjor äro brutna – jag är fri hör du! Likväl ärnar jag ej länge vara det. Jag vill åter slutas i bojor men det skall bli den rena kärlekens, den ljufva sympathiens rosenbojor. Men du undrar väl ihjäl dig öfver mig, som så kan i hast öfvergå från ytterligheten af sorg, till ytterligheten af glädje. Betänk dock att det är fjorton dagar sedan jag sist skref dig till och på kortare tid än denna, kunna många märkliga händelser inträffa, den mäst molnhöljda himmel klarna och förtviflan bytas i segersång. Så har det händt mig. – Men hvad har då egentligen händt? frågar du. – Jo, bästa Herrman! jag har slagit upp förbindelsen med Sophie och hon med mig; det har händt, ingenting mer och ingenting mindre: vi voro båda af samma tanka – våra önskningar möttes, vi hade begge ledsnat vid hvarandra och nu äro vi begge fria. Här, min bästa Herrman! finner du visst ett rikt fält för dina satiriska anmärkningar. För tvenne månader sedan skref jag och bad, under samma lifliga glädjeyttringar att du skulle lyckönska mig som varit nog säll att vinna den sköna och rika mamsell B ...s hjerta och löftet om hennes hand. Nu ber jag dig lyckönska mig att detta löfte är brutet.
— Vid de förhållanden inom flere Europas Stater, dem vi nu hafva för ögonen, och genom hvilkas sannolika följder, så mångfaldiga vådor visa sig kunna uppstå för en ny börjad Realisation, anser jag som en serdeles skickelse af Försynen, att dessa vådor blifvit synbara, just i det afgörande ögonblicket, då ännu Bankens redbarheter kunna lill en lägligare tid bevaras, och Nationen derigenom undgå att se den besparda skatt, som i långliga och lämpligare tider för ordningens återställande, utgjort en grundval för dess hopp om framtida stadga i myntvärdet, gagnlöst plundras och förskingras. År och dagar som ofvan. In fidem G. Hels in gius. R ti 11 el s er Uppgiften pag. 9, rael. 2 nedifrån, bör rättas och förtydligas, sålunda: RiksgäldsContoiret härj -vid början af hvarje års från Banken fått åter emottaga de iSojOoo R.drj som äret förut i Decernberj genom Stats-Ferket blifvit lemnade i Capital-afbetalning på Stats-Skulden, hvilken betalning fortfarit till och med år 182g; samt jemväl etc. Tåg. 13, rad. 4 uppifrån, står 166,658: 36: —, men bör vara: n6j658: 36: — Pag. i3, rad. 2.5 uppifrån, står: i samma års Hufvudbok; men bör heta: i niistfÖre glingne årets Hufvudbok. Pag. 15, råd. 28 uppifrån, står: (Se Bil. N:o 7.); men bör heta: (Se Bil. Pag. 3o, rad. 21 uppifrån, står: innan; läs inom. Pag. 3g, rad. 27 uppifrån, står: befordradt; läs: befordrad. Pag. 4'2> råd. 4 uppifrån, står: öfrige; läs: öfriges. Bil.
Utsk. har således icke afsett ett förhållande, som kan hänföras till år 1871, utan snarare ett förhållande, sorn var nära förhand, då Utsk. fattade sitt beslut. — Man har trott, atl Utsk. velat sträcka sina förslag uti detaljerna ända derhän, att blanda sig uti reglertn af garnisons-tjenstgöringen inom bufvudstaden, samt dispositionen af vakter och poster. Jag erkänner , att så skulle kunna synas af StatsUtskts betänk.; men jag får blott upplysa, att det icke är någon positiv sats, Utsk. framstallt, utan att dess yttrande i denna del innefattar blott ett svar på en motion, som ingått i dessa detaljer, och i anledn. hvaraf Utsk. säger, att det icke ansett sig hvarken kunna bestrida eller styrka det uppgifna förhållandet, men att derpå ingen beräkning kan byggas för att minska garnisonen. — Man har syftat på de höga auspicier, under hvilka vi lefva, och man har på denna grund trott, atl StatsUtsk. bort tveka att framkomma med något förslag, åsyftande förändringar i arrne'ens organisation. Det finnes säkerligen ingen, som glömt eller någonsin kan glömma dessa höga auspicier; men jag utber mig att få erinra R o. Ad., att frågan icke är ny; den har blifvit ventilerad vid flera föreg:de riksdagar inför allmänheten i tryck och skrift, och måste alltid blifva det genom det stora intresse, den väcker hos nationen ; den har äfven länge utgjort föremål för behandling inom det vettenskapliga samfund, sorn är stiftadt, hufvudsakligen med afseende på krigsväsendet. Frågan kan således icke vara främmande för ett R. St:s StatsUtsk Äfven der , hvarest hjeltens och statsmannens egenskaper äro i deras högsta glans förenade på thronen, kunna krigsplanerna någon gång vara underordnade folkets eget begrepp om dessa angelägenheter och hvad som derför bör uppoffras. Man hai i allmänhet gillat de principer, från hvilka Utsk. utgått, men ogillat Utsk:s förslag i detaljerna.