Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är R. o. Ad. bekant, huruledes det stadgande, som man nu föreslagit, och som förut varit gällande, då medförde mångfalldiga strider mellan de olika kommunerna; och derföre anser jag del vara olämpligt, att innan ännu erfarenheten närmare bekräftadt beskaffenheten af den gjorda förändringen, man skulle åter upptaga det gamla systemet och kasta sig tillhaka lill föreskrifter, som medfört så många olägenheter. Jag tror att i hvarje genomgripande lagstiftningsåtgärd man icke bör göra förändringar innan erfarenheten hunnit att närmare bekräfta behofvet deraf. Och jag hemställer derföre, lika med Hr Silfverstolpe, att R. o. Ad. malte, för det närvar:de afslå det af Utsk. gjorda förslaget till ny stadga. Hr von Hohenhausen: Af betänk, synes alt ehuru jag, såsom varande ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., deltagit i öfverläggningarne och besluten om förevar:de ämne, jag likväl ej reserverat mig emot de nu ifrågavar:de §§; hvilket naturligtvis tillkännagifver, att jag ej kunnat dem ogilla. Jag har visserligen funnit del ganska motbjudande, och som den siste värde talaren uttryckte sig, mindre lämpligt att göra förändringar uti en nyligen utkommen författning; men jag har i detta fall, liksom i sä många andra, måst fullgöra min riksdagsmannapligt. Jag har dervid uttalat den åsigt, som Utslcn här framställt; och jag skall äfven i korthet redogöra skälen derför. Då det är fråga om att granska och förändra en utkommen förordning, är det hvarje riksdagsmans skyldighet att följa sin öfvertygelse om hvad bäst är och rättast i saken; och det är just med afseende å denna förordnings stora vigt, hvilken den siste värde talaren anfört såsom ett skäl att lemna större anstånd innan man föreslår förändringar deruti, och med afseende å dess ingri pande i alla väsendlliga delar af styrelsen, som man måste, om man tror den föranleda stora olyckor, undvika att afbida den tid, då oredorna komma alt visa sig i öppen dag och blifva så mycket svårare att afhjelpa.
Jag försäkrar eder, mine Hrr, att delta är mitt fullkomliga allvar, och jag ber eder ursäkta, om. under bemödandet att icke vara alltför tråkig, mina ord icke skulle falla sig så allvarligt, som saken kräfver. När värmon kommer öfver mig, är den, Gud nås, så naturlig, att jag i sanning genast önskar kunna blifva af med en del. (Härvid aliade talaren en öfverrock hvilket framkallade ny munterhet). Emellertid, när jag hörde, att Hr Nordenfelt för andra gången uprepade ifrågavaride ord, började jag alltmera fattas af den lanken, att vi bade för allt delta att tacka den omständigheten, att Gr. Anckarsvärd upträdt. Och nu vore meningen alltså, att på en gång allvarligen låta det bli bekant, alt det var ej värdt på Riddarhuset lugnt öfverlägga om hvad som i afseende på Rikets försvar vore klokast?!! Nå väl, mine llrr, det är just till följd häraf som jag, förut van att upmärksamma sådane manövrer, ansåg det vara min skyldighet, såsom varolo ett slags cnfanl perdu bär på Riddarhuset, och såsom den der hvarken står i samband med något parti eller för sig och efterkommande bar någon framtid, att oförbehållsamt utsäga min tanke och öppet förklara, att, om icke inom delta hus, åtminstone utom detsamma, många jemte mig skola hembära Gr. Anckarsvärd sin erkänsla och sin tacksamhet för det lian nu på gamla dagar bar velat ställa sig fram för det vigtiga ämnet, Ilikets sannskyldiya försvar, med det 204 Den 28 Januari e. m. tillägg likväl, alt vi önska, att han måtte fortskaffa och icke anse sig hafva fullbordat verket vid denna Riksdag nied sitt sakrika anförande. utan fortfarande, såsom man säger, hålla ut. Ingen kan veta huru majoriteten här kan under Riksdagens lopp gestalta sig, och efter hvad alla dessa remisser till litslen och annat mer antyda, lofvar denna Riksdag att blifva ganska långvarig, och vi böra derföre försöka att hålla frågan vid lif ulan att genom denna dagens debatt anse oss försvagade.
Här har Utsk. föreslagit en af de vigtigaste ibland de åtgärder, som skola ifrågakomma i afseende på skatteförenklingen, nemi. den, att dagsverksräntan skall förvandlas till andra hufvudpersedlar. Jag begär, att i hufvudsaken af frågan få yttra några ord. Det är onekligt att hvarje stor reform, såsom den här ifrågasatta angående skatteförenklingen, skulle blifva, om den utfördes till en större utsträckning, fordrar sin tid. Det hade väl ingen vid 1848 års Riksdag kunnat möjligen ana, att man nu vid denna tiden skulle framställa och möjligen äfven antaga en skatt af 24 sk. kannan för bränvinsbränning och denna närings förändring till fabriksbränning ansågs dä nära nog såsom en ytterlighet, som ogillades af alla. Ingen hade väl heller då trott att tiden skulle komma att så snart uttala sin dom öfver det Den 20 Blaj f. m. det abderitiska sätt hvarpå våra grundskatter utgått. Jag ingår icke nu i något försvar för den grundsats, som jag anser vara den rätta, nemi. förvandling i penningar af alla räntepersedlar. För en sådan mening tala emedlertid icke allenast de åsigter, som uttalades vid 1828 års Riksdag af K. M., och de åsigter som blifvit uttalade af skalteförenklingskomitén, utan äfven Ulsk:s vid 1848 års Riksdag afgifna Betänk, och R. Stms derefter följande beslut. Vi kunna äfven icke förneka, att ju, om en sådan förvandling skedde, det vore det mest Statsekonomiska, och skulle åstadkomma det minsta besväret för framtiden och äfven, jag påslår det, vara det rättvisaste för de skattdragande. Jemföra vi oss med andra länder, med Tyskland t. ex., som haft en mängd servituter ålagda jorden, så måste vi erkänna att alla dessa skatter blifvit förvandlade under detta århundrade, icke såsom här är ifråga genom förvandling i färre sedlar utan genom förvandling i penningar.
Detta är ock så mycket obilligare och origtigare, som det är högst skiljaktigt både provinserne emellan och för egendomar inom samma ort, i hvilket sednare afseende förekommer, att, då några, i följd af köp eller egarnes åstundan att erhålla dem högt taxerade, äro upptagne till fulla värdet eller derutöfver, befinnas andra måhända knappt uppskattade till en fjerdedel deraf. Följden häraf blir således, att, ehuru, åtminstone i denna 151 del af beskattningen, full jemlikhet både är åsyftad och i det närmaste möjlig, aldeles motsatt förhållande inträffar, hvarförutan den olägenhet uppkommer, att taxeringsvärdet vid beläningar och andra tillfällen, då kännedom om egendomarnes värde erfordras och ofta är af stor vigt, icke lemnar den säkra ledning, som deraf borde kunna hemtas. Det är derföre, efter Comiterades öfvertygelse, lika gagneligt som af behof påkaliadt att häruti tillvägabringa rättelse, och sådan skulle säkerligen på lämpligaste sätt vinnas, om egendomarnes uppskattning skedde med några års mellantid, t. ex. hvarje femte år, med bestämd föreskrift, att hvarje egendom dervid borde upptagas till det värde, den då ansåges verkligen ega, ty vid en dylik förrättning skulle ofelbart deråt egnas en närmare och noggrannare pröfning, än under närvarande förhållanden kan påräknas. Denna förändring skulle, jemte öfrige dermed åsyftade hufvudsakligare fördelar, bereda en högst betydlig förenkling uti KronoRäkenskaperne samt följaktligen minskning uti både Häradsskrifvarnes och alla vederbörande controllerande Tjenstemäns göromål, enär derigenom de vidlyftiga taxeringslängderne öfver egendomsvärdena endast hvarje femte år behöfde utskrifvas. Comiterade hafva icke förbisett, att, om taxeringarne, efter dessa grunder, med behörig noggranhet förrättas, följden deraf otvifvelaktig! torde blifva, att egendomarnes sammanlagda uppskattningsvärde betydligen ökades, samt att således, om deraf beroende afgifter bibehöllos vid nuvarande belopp, en motsvarande förhöjning i beskattningen skulle uppkomma.
Mycken säd, mycken ved och mångå dagsverken skulle för det Allmänna besparas, samt ändteligen det utgöra hvarje jordegares ovillkorliga fördel, att icke lönnbränneri eller oloflig införsel af bränvin agde rum, emedan just en hvars inkomst berodde på ett fortfarande bränvinets högre pris, och ett noggrannt iagttagande af Författningarna. Särdeles om, såsom troligt vore, arrendena utsattes i bränvin in natura eller efter markegångspris. Styrelsen bar envälde att afgöra om bränvinsbränningsrättighetens utöfvande, likasom i andra ekonomi mål. Höjd öfver den enskildtes och vinningslystnadens beräkningar, är åt Stj^relsen i Grundlagen denna rättighet förvarad. Rättigheter äro icke för - Den 4 Junii f. m. 97 förgäfves — de förutsätta skyldigheter. Hvad Styrelsen anser klokt och rigtigt beräknadt till förderfvets motarbetande, bör den med kraftig hand utföra, innan folket föres till yttersta brandten af sedesoch kraftlöshetens afgrund; icke frugtande något klander, så länge dess blickar äro rigtade på målet: allmänt välstånd för mensklighetens högsta förädling. Om än folket icke förr märker, att det styres efter andra grunder, märker det sådant vanligen korrt före sitt fall, när det befinner sig förd t tillbaka i stället för framåt; när moraliteten sjunkit, när kraften aftynat; och om än det bländas eller clöfvas af språket örn samhällets ökade folkmängd oell tilltagande välmåga, saknas likväl sällan de tidens väktare, som förkunna, hvad den lider, som veta att skatta menniskoslägtets förkofran icke efter massan af krälande varelser, utan efter den själ och anda, som deruti lefver; som veta att skilja emellan förruttnelse bringande öfverflöd och en hälsosam välmåga. Jag åberopar mig i detta afseende reservationerne, som, af behörige personer afgifne, vittsorda tillståndet i Landet. Till följe af Landets glesa befolkning gå här alla förändringar både till ondo och godo långsamt; dock finnas punkter, der en 27 7 98 Den 4 Junii f. r». sammanförd folkmasssa något på förhand visar den utgång, som för det hela är att vänta.
För min del röstar jag för ett obetingadt antagande af den med Fransmännens Kejsare afslutade handelstraktat. Många bifallsyttringar samt talrika och ihållande rop på propos. följde på detta anförande. Frih. Gripenstedt, Johan August: Jag lofvar på förhand fatta mig så kort som möjligt, men jag anser mig dock icke kunna underlåta, att till besvarande upptaga några af de anmärkningar, som här blifvit gjorda. Detta lår likväl icke så anses, som skulle jag dermed vilja underkasta mig något slags förhör af Frill. Klinckowström, ty hvar och en finnér lätt, att hans s. k. frågor icke äro något annat än maskerade ansvarspåståenden, och den värde talaren bör veta att delta icke är, hvarken rätta vägen eller rätta stället, der dylika skola framställas. Men, som sagdt, några anmärkningar vill jag besvara. Gr. Mörner har mycket omständligt sökt visa, att en stor del af de i förra tider af K. M:t vidtagna tullnedsättningarne icke kunna betraktas som bevis, att K. M:t i allmänhet egde rätt att nedsätta tullar, emedan K. M:t vid dessa tillfällen varit af R. St:r särskildt bemyndigad, att, »till underlättande af traktaters ingående med främmande makter», medgifva tullnedsättningar. Utan att nu ingå i en närmare utredning af hela denna fråga, vill jag endast påminna derom, att alla dessa af Gr.
Men ehuru min åsigt af saken instämmer med Utskottets, skulle jag dock Önska, att dess Memorial nu icke bifölles, utan att någon Remiss beslutades; ty om Memorialet framställdes till bifall, skulle det synas, som Ridderskapet och Adeln ville taga sig den myndigheten, att i detta fall allena afgöra hvem som vore Adelsman, eller icke; hvilket jag anser Ståndet af grannlagenhet böra undvika. Men hvart skall Remissen göras? Återremiss till RiddarhusUtskottet skulle ej tjena till annat, än att få debattera denna fråga en gång till. Remiss till ConstilutionsUtskottet, såsom Hen1 Hjerta föreslagit, anser jag ej lämplig på de skäl Friherre Cederström anfört. Huru skola vi då få saken till ConstitutionsUtskottet, hvilket jag anser rigtigast? Ingen annan utväg anser jag antaglig, än den Friherre Cederström föreslagit, att vi nemligen yrka en proposition på motsatsen af hvad Herr Grefven och Ordföranden förklarat sin mening vara. Derigenom få vi saken genast till ConstitutionsUtskottet. Eljest uppkomma yt - 46 Den 8 D o c e m I> e r f. m. terligare discussioner, hvilkas slut jag ej kan förese. Friherre Cederström: Det är i anledning af den af flere Ledamöter framställde begäran, att få proposition å RiddarhusUtskottets Memorial, som jag anhåller få fästa uppmärksamheten deruppå, att en sådan proposition naturligtvis förutsätter möjligheten, att derå svaras Nej eller Ja. Om nu dea öfvertygelse skulle blifva rådande, som lemnade bifall till Memorialet, skulle Generalintendenten dorchimont blifva utesluten; i motsatt fall, eller om propositionen besvarades med Nej, skulle lian blifva bibehållen. Herr Ordföranden har likväl förklarat sig icke kunna meddela en proposition, som innefattade denna sednare möjlighet. Ingen proposition kan således göras på Utskottets Memorial, just af orsak, att om den besvarades med Nej, hade Generalintendenten dorchimont vunnit inträde.
Uti den på Jordegarens begäran sålunda å Vattenverksegaren utfärdade stämningen, skall Domaren utsätta saken till syn på stället, och dertill kalla Landtmätaren och Gode Männen, som under-' Sökningen förrättat, annan Landtmätare , kunnig Byggmästare, så och Allmänna Ombud, der deras hörande nödigt finnes; och varde saken om det så ske kan , å stället afgjord. Sträcker sig Vattendrag, som synas skall," längre än genom en Domsaga, förordne Hofrätten, på Sökandens anmälan, särskild Domare att med Uthärads Nämnd saken upptaga. -230 Betänkande om Vätte nverh §• 9- Hafva Landtmätare och Gode Män funnit att Vattenverk ändras, flyttas eller alldeles ut-, rifyas må, eller att dess drift uppehållas skall, medan Vattenledning götes; då vare Jordegaren pligtig att å den dag, som i Stämningen förelagd är vid äfventyr att saken i annat fall icke dä till pröfning upptages, hos Hatten nedsätta de penningar, hvartill Landtmätaren och Gode Männen skattat Vattenverket, der det utrifvas eller lösas skall, eller dess försämring pch Egarens, förlust, medan dpt ej drifyes, om det skall ändras eller flyttas eller Vattenledning göras; och, galle om lyftning af sådane penningar, hvad om Bördeskilling i Lag är stadgadt. Varder sedan Vei'ket, dess försämring eller Egarens förlust högre skattad t, skall Jordegaren erlägga öfverskottet , innan Vattenverksegare Verket afträder, eller något eljest till rubbning i dess gång företages. Varder Sökandens påstående af Rätten, till större eller mindre del gilladf, sätte Rätten yiss, tid ut, inom hvilken Domen, sedan den laga kraft vunnit, fullgöras må. A Verk, sorn utrifvas eller lösas skall, åtnjute Vattenverksegaren laga fardag, sedan Jordegarens rätt att Verket lösa, genom laga kraft vunnen Dom, faststäld blifvit. Ar Vattenverk efter
Detta är långt ifrån mig, ulan beklagar jag fast heldre den föga glädjande utgången, hvaraf emellertid kan dragas god nytta, såsom en lärdom för framliden. Emedlertid, och då nu jernvägsfrågan kommit på den ståndpunkt, som jag för min del anser vara den rätta: nemi. då man nu mera sjelf kommer alt bestämma om sina vägar, sjelf förvalta och utföra dem; kan jag, med del lifliga deltagande jag hyser för saken i dess allmännelighet, äfven med intresse deltaga i de beslut, som med afseende å dess tillämpning böra fattas. De 3:ne hufvudsakliga frågor, som i detta afseende framställa sig, äro följande: På hvad sätt skola medel till jernvägars anläggande erhållas? Hurir mycket-skall dertill användas? Hvilka jernvägslinier skola utföras? Då alla dessa hufvudföremål äro inbegripna i de punkter af StalsUtslcs Utlåt., som nu äro under öfverläggning, utbeder jag mig att i största korthet få yttra mig öfver dem alla. Sättet för medlens anskaffande tror jag rätteligen vara afgjordt genom det beslut, R. o. Ad. i afseende å det föreg:de Betänk, fattat, nemi. så, att de medel, som utöfver befintliga och disponibla tillgångar erfordras, skola . anskaffas genom ett klokt och ändamålsenligt orduadt inhemskt fondsystem. K. Al. har äfven ansett delta vara det rälta sättet för medlens anskaffande. Jag tror likväl, alt StatsUtsk. har i någon mån missförstått K. M:s Propos. i detta afseende, då Utsk. ansell, att, enl. densamma, de öfverskott af Statsverkets inkomster, som kunde förefinnas, skulle utgöra fonden för statsobligationerna. Härvid har Utsk. nemi. förbisett, att ordalagen icke hafva denna lydelse, utan att K. M. föreslår, det de beräknade öfverskolten skola utgöra denna fond.
Höghets sötter nedlägga dest warma och nnderdaniga tacksamhet för FäderncslandetSräddning. FZrdt til branten af afgrunden, omgifwet af fiender, med alla beredeiser til et hotande borgerligt krig inom sit ssöte, kar det i denna tidpunkt af allmän och oundwiklig wäda funnit et stöd, i Eder Kongl. Höghets wishct; et kopp om lugnare och lyckligare tider, i Eder Kongl. Höghets kända grundsatser, och et lange saknadt förtroende för sin högste Styresman, i Eder Konal. Högbets Fosterlandskänsla och oflrymtade tilaifwenhet för det Folk, som nu för andra gången Kallar Eder Kongl. Höghets fadrrliga omwärdnad. Det kopp Fäderneslandet fästat wid Eder Kongl. Höghets Person bar redan genom händelserne besannats. Ej längesedan war äfwen en swag önskan om fred ansedd säsvm brottslig; nu utgör detta wigtiga föremäl allt Eder Kongl. , Höghets ömma aliggande. Mätte Eder Kongl. Höghets bemödanden möta den framgång, som Rikets wäl och renheten af Eder Kongl. Höghets afsigter förtjena, och Eder Kongl. Höghets hjerta winna den dyrbaraste belöning i SwenHes framtida sällhet och sjelfständighet. Det har ej warit et Ständ, ej en klast af mennissor, som grundat och medwsrkat til ivar när - Den 5 Maj. , i3 närwarande ställning, det har warit et stort, manligt och gemensamt företag af Nationen. Sedan desi Söner fruktlöst upoffrat sig pä stridsfältet, ägde de ännu en fara at trottsa, och be hafwa fUNNits, sä wäl wid Wästra Armeen, sorn här i Hufwudstadcn, som följde af sina Medborgares wälsignelser, ätagit sig Fosterlandets sak, lyckligen utfört densamma, och gjort sig af Fäderneslandet wäl förtjente.
Af den vid sisti. riksdag till ! 2,000,000 R:dr fastställda Handelsoch Näring sdiskont/onden hafva Fullmäktige, pä grund af 53 § i Banko-reglementet, den 14 Januari detta år bestämt följande fördelning mellan de särskilde låne-inrättningarne, sålunda: att Diskontkontoret i Stockholm, åt hvilket borde tillhandahållas R:dr 7,250,000: — skulle, då detsamma innehade allenast » 6,700,000: — 550,000 undfå • dock att, enär nämnda Kontor såsom förstärkningsmedel då begagnade — R:dr 1,500,000: —- häraf skullehänföras till ordinarie fonden 550,00J: — och återstoden till Banken återbetalas; att Götheborgs Lånekontor, hvilket skulle erhålla R:dr 3,300,000: men innehade endast 3,250,000: 950,000: borde utbekomma 50,000: likväl och som Lånekontoret från Reservfonden redan såsom förstärkning undfått R:dr 300,000: - öfverfördes fill ordinarie fond 50,000: — hvaremot Lånekontoret hade att inbetala återstoden 250,000:
549 blef detta memorial, till och med 162:dra voterings-propositionen, nu behandladt, hvarvid förekommo: l:o Yttrandet pag. 3, angående skeende omröstningar uti förstärkt Stats-utskott, godkändes; 2:o Inbjudningar, som vore till Bor gare-ståndet ställda, att frånträda fattade beslut och förena sig uti andra Riks-stånds. Af enahanda skäl godkändes 2, 4, 19, 46, 82, 85, 87 och 96 voterings-propositionerne, med uteslutande af de momenter eller alternativer, som upptogo Borgare-ståndets serskildta beslut, hvilka genom inbjudningars antagande vore frånträdda. c) 10:de voterings-propositionen gillades, med rättelse af ett tryckfel, i så måtto, att ordet införsel-tull i kontra-propositionen bör förändras till utförsel-tull. d) Öfriga voterings-propositioner gillades. 4:o Framställningarne neder å sidan 3 och å början af sidan 4, äfvensom yttrandet pag. 9, i fråga om murklor. Lades till handlingarne. 5:o Yttrandet neder å sidan 5, angående tull-värdes-kolumnens bibehållande. De trenne öfriga Riks-stånaens sammanstämmande beslut i detta ämne ansågos böra lända till rättelse, men hvad sjelfva saken beträffade, lade Ståndet denna punkt med ogillande till handlingarne. 6:o Yttrandet pag. 54, att, då frågan om bibehållande eller borttagande af nu stadgade förbud emot införsel af vissa slag bränvin och 550 Prot.-utdrag den 45 Juli 484-8. sprit är af rent ekonomisk beskaffenhet, samt 2:ne Stånd derutinnan stadnat emot 2, lärer samma fråga böra förfalla, och hvad nu' deruti var stadgadt förblifva oförändradt.
Brefvet innehöll derjemte att jemvägslånet sannolikt skulle hinna afslutas omkring den 28 Januari; att i sådant fall, under de påföljande dagarne, Svenska papper skulle mycket efterfrågas och att, om ombuden då befunno sig i London, vore det möjligt Revisorernes bernit, ang. Bankoverket. 4 20 att lånet kunde anskaffas under 6 % och med en provision icke öfverstigande 1 !> %. (It is possible wc may get your rnoney under 6 % and subject to a commission not more thån lö- %). Det lyckades slutligen förmå Heine att nedsätta provisionen till 2j % och ombuden afsönde då en så lydande dcpecbe: “Totties bref af den 20 innehåller intet anbud. Han tror lånet kunna erhållas i London under (5 procent och provision ej öfverstigande 11, dock sedan jcrnvögslånet afslutats. Heine vill nu försöka saken med G procent ränta samt 21 provisionsafdrag. Efter utfärdade listor, tror Heine kontrakt hinna afslutas omkring 2:dra Februari. På dessa vilkor afsluta vi, derest intet mellankomma-. Sammanträde i morgon för öfverenskommelse om obligationernas lydelser, terminer etc.“ Å denna depcchc ingick följande svar af den 24 Januari: “Sedan Hejne slutligen nedgått till 21 %, är bäst att nu genast afsluta affären, helst Pikets Ständer redan afgjort alla hithörande frågor, och otåligheten att erhålla penningarne här hemma är stor. Påskynda således det definitiva afgörandet allt hvad möjligt är, utan afseende på Totties förslager.“ Innan denna dcpecho hann ingå, hade Heine redan återkallat det nyss gjorda anbudet, under förklarande, att han nu funne summan allt för stor att kunna anskaffas på de aftalta vilkoren och erbjöd sig i stället att ensam, utan cirkulärer till teckning, öfvertaga feni millioner mark banco af lånet, med förbehåll att återstoden icke skulle upplånas i Tyskland. Den 25 Januari “Gårdagsdepechcn mottagen.
„ „ 60,159: 50. för nämnde personal skulle erfordras en anslagstillökning af . Flottans K/eresi-Slal. För denna Stats medlemmar, bland hvilka Bataljonspredikanterna vid Stockholms station nu frän 5:le Hufvud-Titelns Aflöuings-besparingar uppbära lönefyllnader, hvardera med 300 R:dr Runt, hvilka skulle indragas, hafva åtskilliga, emot hvad Förvaltningen af Sjö-Ärendena föreslagit, nedsatta löneförhöjningar blifvit uppförda, och skulle derigenom, såsom det förslag, Lill. O. jag nu lär Eders Kongl. Maj:l till Nådig pröfning förelägga, utvisar, aflönings-summan för Kleresi-Sla ten komma att uppgå till R:dr Bunt 7,495: — samt således, efter afdrag af nuvarande anslag ., 5,595: — för samma stat erfordras en tillökning af H:dr Runt 1,900: — Bil. N.-o 4 till Kongl. Maj:ts Nåd, Prop. N:o •/, om Statsverket 1656. II Flottans Medicinal-Stal. Utaf Förvaltningen af Sjö-Ärendena tär visserligen en fullständig omstöpning af denna stat med betjdiigt förhöjda löner och äfven förändrade benämningar ifrågaställd; men, då nuvarande stat icke längre tillbaka än vid 1850 och 1851 årens Riksdag af Eders Kongl. Majit och Rikets Ständer godkändes samt sedermera icke ens hunnit komma till full verkställighet, anser jag, för min del, icke lämpligt att deri nu föreslå annan förändring, än att lönerna, på sätt det Eders Kongl. Majit härmed underställda förslag, Litt. P, utvisar, något förhöjas, samt att de å staten med tillhopa 587 R:dr 50 öre Emit uppförda löneförhöjnings-arlvoden för Eataljons-Läkare derifrån uteslutas, så framt Eders Kongl.