Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då likväl den uppenbara kyrkoplikten destomindre motsvarar sitt åsyftade ändamål, som den numera, långt 1 H. 50 394 Den 24 Augusti f. m. ifrån ait ur dess religiösa synpunkt betraktas, snarare anses som ett strafT, hvarigenom den brottslige, satt pH pliktpallen, blifver ett föremål för oirentlig vanära, samt det icke torde vara obekant för en hvar, som i brottmålslagskipningen äger någon insigt, att den uppenbara kyrkoplikleu, långt ifrån alt medföra nyttiga verkningar, tvertom haft ett menligt inflytande och oftast medverkat till demoralisation hos dem, som blifvit dömde att undergå densamma, får jag vördsammast föreslå upphäfvaudet af den uppenbara kyrkopliktcn, samt att för alla de brott, hvarföre uppenbar kyrkoplikt hittills ådömts, enskild skrift och aflösning hädanefter må åläggas. Till denna min motion vågar jag destoförr förmoda bifall, som R. St. upplyst behagade linna, alt den uppenbara kyrkoplikten, som måhända var öfverensstämmande med tidsandan, då den infördes — en tid, som likväl i religiöst hänseende var behäftad med många papistiska villfarelser — är stridande ej blott emot vår tids upplysta åsigter, utan äfven emot den Christna religionens anda.
S. D. Afslog Borgare.Ståndet den af Höglofl, Ridderskapet och Adeln, enligt Pro. tocolls-Utdrag, af den 22 sisth Februarii, meddelade inbjudning till Ståndet att förena sig uti Ridderskapets och Adelns, i an. ledning af Statsoch Banco-Utskottens, under N:o 46, afgifna Utlåtande , i fråga om understöd af allmänna medel till Södertelje Canaloch Sluss-Verks-Bolag, fattade beslut. S. D. Uppå inom Ståndet väckt fråga fann Ståndet för godt att vänligen inbjuda Högvördige Preste-Siåndet att förena sig uti Borgare-Ståndets, nästlidne gårdag, fattade beslut , angående öfverlemnande till Kongl, Maj:t att bestämma tiden, då det uti StatsUtskottets Utlåtanden, N:ris 3S2 och 383» <omförmälda Silfverlan må upptagas. Från Högloft. Ridderskapet och Adeln. S. D. Då nu å nyo föredrogs Stats-Ut. slottets, den 25 sistlidne Februarii, under N:o 414, afgifna och, den 26 I samma månad e. rn , på bordet lagda Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets, under N:o 383, förut meddelade Betänkande, angående sältet för upptagandet af det Lån Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande, Nio 382, beslutat, fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla förstnämnda Utlåtande, likväl med undantag af nedannämnda punkter, i afseende hvarå Ridderskapet och Adeln stannade i följande beslut: Ridderskapet och Adeln ansåg att till Kongl. Majus bepröfvande borde öfverlemnas, när början med ifrågavarande Iåns upptagande ina göras. Första punkten5 Skulle erhålla följande lydelse! 32 Prot.-Vtdrag den 5 Mars 1830." Räntan blifver fyra procent å det för* sfrifna Capifalet, och erlägges till hälften hvarje halft år.
Sjelfskrifvenhet genom börd till valrätt har deremot blifvit yrkad af manga. Sjelfskrifvenhet genom börd lill representationsrätt skulle också medföra, att den nuvar. Adelil till hela sitt antal skulle kunna ingå uti den ena af den blifvande repre - Den 24 October f. m. "9 sentationens kamrar eller i båda, och detta vore omöjligt, så framt man ej ville antaga, att volertna borde ske ståndsvis, hvilket vore att åstadkomma en splittring inom sjelfva afdelningarna af representationen. Således den enda sjelfskrifvenhet till representant, som kunde äga rum, vore den, som skulle åtfölja vissa embeten, eller oek en dylik, som uti vissa utländska stater, der utnämningar till representanter göras af högsta statschefen för lifstid eller för vissa år. Jag kan ej påminna mig, om det sednare förslaget har förekommit bland de många, som här varit framställda. Förslag om sjelfskrifvenhet för vissa embeten har blifvit framstäldt af Hr von Hartmansdorff uti debatten af alla fyra Stånden här på Riddarhuset, ehuru han likväl, om jag ej minnes orätt, frångick detsamma uti sista plenum. Jag har emedlertid här uppsatt dessa tvänne frågor, men skulle det så vara, att ingen yrkar derpå, så är det naturligt, att upplagandet af dem förfaller. Dessa frågor skulle lyda sålunda: anser R. o. Ad. att såsom gemensam tanke bör hänvisas den meningen att representationsrätt bör åtfölja vissa embeten? och anser R. o. Ad. att såsom gemensam lanke bör hänvisas den meningen, att representationsrätt bör kunna utdelas genom utnämning af K. M. för lifstid eller på vissa år? Sedan dessa 4 frågor blifvit besvarade, så synes mig bäst att närmast i ordningen afgöra frågorna om de särskildta förslag till valrätt, som har blifvit framställda; likväl ej på det sättet, att Hr Landtm, framställde till R. o. Ad.: antager R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke Hr von Hartmansdorffs, Frih. Hamiltons, Gr. Fröliehs förslag o. s. v., titan så att Hr Landtm, fortfar att afgöra frågorna om hvarje sak för sig.
I sednare tider hafva nemi. hofrätterne, då personer, tilltalade för särdeles grofva brott och derom i del närmaste förvunne, icke velat uttala det erkännande af brottet, som erfordrats för alt göra bevisningen lagligen fullständig för deras fällande, dömt denne att insättas i celler, för att på delta sätt förmå deni till ånger och bekännelse. En del af dessa s. k. bekännelsefångar, hvaraf för närvarade tillsammans 13 hällas inneslutue å Långholmen och i Malmö, hafva i deras ensliga cell tillbragt tiotal af är; men oaktadt de måst sakna förströelser af arbete, och oaktadt man kan vara moraliskt öfvertygad, att ett mord eller dråp eller annat lika förfärligt brott tynger på hvarje bekännelsefänges samvete, har dock, efter de upplysningar jag förskaffat mig, ännu ingen sådan fånge förfallit i vansinne. För min del anser jag således ej blott den nuvarande strafflagens totala omarbetning hafva varit af uöden, ulan äfven det eva lagförslagets hufvudprinciper tjenliga och antagliga; och dä nu fråga icke är om lagens godkännande i dess helhet, hvadan tillfälle framdeles vid lagens detaljgranskuing torde mig lemnäs, alt i mindre väsendtligt delar uttala och begära vederläggning af en eller annan anmärkning, tvekar jag icke att nu lemna min röst till bifall åt LagUtskis principbetänkande, helst jag anser, att om äfven lagförslagets slutliga granskning icke skulle vid denna riksdag medhinnas, ett bifall lill dess grundprinciper är nödvändig, för att lemna Regeringen anvisning på den väg, som vid de förestående fängelsebyggnaderne bör följas. Jag vet vä! och mäste beklaga, att detta bifall, om del såsom jag hoppas, blifver det H. Ståndets beslut, icke skall blifva bindande, då vid nästa riksdag lagens delal jgrauskniug först kan ifrågakomma; men jag vet ock, och beder eder betänka det, mine Hrr! alt ett nu ultaladt afslag skulle ådraga oss ansvaret af alt för en längre tid hafya uppskjutit tillvägabringandet af eu förändring, som lika mycket i samhällets som i menskligheten intresse af behofvet påkallas.
Det är branbförfäfraDt, bwar, för huru lång tiD odb till bwaD fumma, famt jlutligen huru otb unter bwaD wtlfor bwarje hus Difponeras, jemte alla DerrneD förefallanDe föränDrtngar; bwar förutan bovDe uppgifwaS, ifrån bwilfen officiel act eller banDling alla De in? förDa förbållanDena blifwit b«mtaDe. £>cb bäfwe <3Bi i öfrigt begärt, att enabanba liggare eller §aftigbets?regijfratur måtte af Öfwerum tenbentskmbetet upprättas för kronans buS odb bpggnaDer i buf? wuDfiaDen, famt af ©tprelferna öfwer ©tatenS <3BerF för De buS o$ bpggnaDer i bufwuDftaben odb i lanböorterna, forn af Dem Directe ocb enfamt agas eller DifponeraS; att ©tatskontoiret måtte upprätta $or* mulaire för fåDana Siggare, famt att befja måtte från ocb meD Detta £r taga fin början, odb wara att tillgå för SlifetS ©tänberS ©tatS? Mtjbott eller SUpiforer, wiD Deras granjfning ocb förrättningar. 3r , §. 20. $ör öfrigt åberope (2öi £>jj, i affeenDe på ©tatS??Kegferingen ocb ®». ®rif* tvclffet* till röranDe De meD ©taté?<3Berfet gemenjfap äganDe ämnen, *2Båra Der? Äongl. CWajit ^ 1 r J om @tat«; om, unDer SlifSDagenS lopp, till kongl. 5Jiaj:t aflåtna följanDe unDer?
– Vid deras åsyn öfverfölls Fadren af en häftig darrning – han släppte Margaretas hand, vacklade, och hade fallit, om icke hon och Häradshöfdingen skyndat till hans hjelp. Om aftonen, sedan Margareta och Augusta lagt sig, sade den sednare: „Bonne Amie lär nog haft rätt i dag också. Nu sedan jag sett Carl, begriper jag, att tårar här tjena till ingenting. Gud tröste honom och beskydde hans stackars barn.“ Margareta instämde deruti, och den af resan trötta Augusta somnade sent omsider, men hennes Guvernant tillslöt ej ögonen under hela natten. Två dagar voro de på Sjöborg, innan de vågade nämna orsaken till deras ditkomst. Det var Margareta som först vidrörde den. Mildt, men med fasthet besvarade hon Carls alla inkast, – hennes lugna föreställningar, Augustas böner, skakade honom, och när hans vän förklarade att Emilie önskat det samma som hans öfriga närmaste, gaf han ändtligen vika. Augusta återkom verkligen, som hon lofvat, till Winäs med sina brorbarn. Något sednare än hon, anlände hennes broder dit. – En dags vistande hos Föräldrarne – ett sönderslitande afsked af dem, af sina barn, och Grefve Carl lemnade Fäderneslandet, åtföljd af sin trogna vän. Nya ansvarsfulla pligter emot de moder – man kunde nästan äfven säga – faderlösa barnen, ålades Margareta. Med glädje uppfyllde hon dem, derutinnan understödd af Augusta, på hvilken de smås närvaro högst förmånligt verkade. „Om jag också icke annars skämdes att vara oförståndig och stygg, så gjorde jag det visst för deras skull“ yttrade hon ofta, och fästade sig allvarligt vid de älskeliga barnen, öfver hvilka den döende Moderns välsignelse skenbart sväfvade. KAPITLET. „Die meisten Menschen haben vielleicht nur eine gleiche Zahl guter Gedanken und Thaten; aber es ist noch nicht bestimmt wie lange der Tugendhafte die guten Gedanken, die weniger als gute Thaten der aüssern Welt bedürfen, durch gleichgültige unterbrechen darf.“
Landskrona-banan icke yttrat någon åsigt om eller meddelat upplysningar till bedömande af hvilken spårvidd, som borde gifvas företräde, samt ingen antaglig plan blifvit för Helsingborgs-banan aflemnad, Styrelsen funne sig icke vara i tillfälle att utlåta sig om det anläggnings6ält eller det bidragsbelopp, som för dessa företag erfordrades; men alt, enligt Styrelsens åsigt, anläggning af bibanor mellan nämnde släder och stambanan kunde betraktas såsom en nödvändighet, och all Staten, om eller när tillgångarne sådant rnedgåfve, torde dertill böra bidraga med lån till två tredjedelar af den kostnad, som enligt antagliga förslag visades vara för ändamålet af behofvet påkallad. Sedermera hade till Kongl. Maj:t inkommit ett af Majoren Adelsköld afgifvet betänkande, angående anläggning af jernväg mellan Helsingborg och södra stambanan, deruti anförts, att, vid de undersökningar, som förut blifvit gjorda för bibanor mellan städerna Ystad och Landskrona samt södra stambanan, Eslöfs station antagits såsom den lämpligaste anslutningspunkten, hvadan äfven på förhand blifvit bestämdt, alt jernbanan från Helsingborg borde vid nämnde punkt sammanträffa med stambanan, men alt vid de noggranna undersökningar, hvilka nyligen blifvit verkställda, det visat sig, att Helsingborgs-banan med vida större fördel förenades med stambanan vid Bosarp, omkring jj mil nordost från Eslöfs station, hvilket utan svårighet kunde ske, och hvarigenom våglängden för alla de passagerare och det gods, som komme att gå mellan öfre delarne af landet och Helsingborg eller Landskrona skulle förkortas med öfver en half mil, samt att, enligt verkställd okulär-undersökning, jemväl banorna från Ystad och Landskrona kunde med lätthet och utan afsevärd tillökning i våglängd dragas till Bosarp.
Befälet än må använda, dock icke kan i längden undgå att vidkännas högst menliga följder af det ofullkomliga sätt, på hvilket rekryt-undervisningen för närvarande måste vara ställd. Då härtill kommer den djupt ingripande olägenheten, alt Regementerne, vid hvarje regements-möles början, nödgas, så till sägandes, företaga ett slags Rekryt-exercis med nära nog hela Regementet, under den i alla läll allt för korta öfningstid, som för Regements -möte bestås, — när detta ens kan ega rum, — så förete sig sannerligen allt för många och giltiga skäl alt påyrka afhjelpandet af en dylik brist, som i alla hänseenden förtjenar den största uppmärksamhet och det allvarligaste behjertande, så framt man önskar förekomma de olyckliga följder, som förr eller sednare härigenom måste uppstå för Arméen och Nationen. Det var också i ändamål att motverka detta menliga inflytande och de vådor för Arméens tjenstbarhet, som med skäl kunna befaras utaf ett slikt förhållande, som Eders Kongl. Maj:t uppå min underdåniga tillstyrkan, och i likhet med hvad förut flera gånger skett, täcktes till Rikets sednast församlade Ständer framställa behofvet af Instruktions-kompanier vid Infanteriet. Rikets Ständer syntes då, likasom vid förra tillfällen, när fråga om sådane Kompanier varit å bane, föga böjde för inrättande deraf, hvadan Eders Kongl. Maj:ts Nådiga proposition i detta afseende icke biel' antagen. Fogande mig efter hvad sålunda synes vara Rikets Ständers bestämda åsigt, men utan att kunna medgifva riktigheten af en sådan, efter min tanka, missförstådd och förr eller sednare olvcksbringande hushållning, har jag nu sökt att genom en förening af bättre ordnade rekrytoch Regementsmöten, i möjligaste mån, bereda stamtruppernas nödiga öfning. Till vinnande af ett sådant mål har jag ansett ett rekryt-möte af 42 dagars Bil. M 5 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. JYi 1, om Statsverket 11(56.
Em betes vägnar, föranstalta rn. rn. Sista puneten i 17 g. borde, med införande deri af ett nödigt tillägg, redigeras sålunda: Dessa medel skola för Borgare-Ståndet af Magistraterna och, hvad särskilt beträffar Brukens och Bergs-Manufacturernas Futlmägtige , af Bergs-Fogdarne , samt för B onde-Ståndet af KronoFogdarne, utan särskilt arfode, uppbäras och redovisas. Jemte den redan af Utskottet observerade förändring i ig §:n, skulle sista puneten af denna §. bringas till följande ordalydelse: Kl a gomål öfver Riksdagsmanna-val af PrestStåndet för Stiften ingifvas till Consistorierna, samt för Universiteten och Vetten - Coust. Utsk. Betänkanden. skaps-Academien, till' Konungen , och följes derhid i öfrigt lika ordning och enahanda grunder, sorn här of'vanföre finnas utstakade. I förra puncten af 22 §. komme näst efter orden: »föregånget ordentligt val, N. N.cc lydelsen att förändras som följer: (för PrestStåndet, ifrån N. N. Stift eller Academi), för Borgare-Ståndet ifrån N. N. Stad eller af Bruksägare och Bergs-Manufactur ister) , Cför Bonde-Ståndet m. m.J Slutligen skulle i sednare puncten af samma §. nedanstående Redaction iakttagas: Bullmagterne under skrif’as: Pr est-Ståndets, för Stif ten och Universiteten , af vederbörande Consistoriel-, och för Vettenskaps - A cedern i en af dess Preses; Borgare-Ståndets, för Städerna, af Magistraten och Äldste, för Bruken och Bergs-Manufactur erna, af Bergscollegium, och för Falu Bergslag af Grufve-Rätten och Bergslagets Deputerade; samt Boncle-Ståndets af Valförrättaren; Bärandes tillika m. m.
Herr Lagerhjelm, Pehr: Af Herr Hjerta, som icke blott en, utan tvenne gånger gått med sin Reservation emot Utskottens Beslut till Riks-Slånden, har blifvit .yrkadt ibland annat, såsom motiv för eli Revision, dels alt Universiteterna borde styckas, och de så kallade pracliska Faculteterna flyttas till hufvudstaden, dels att Universiteterne borde helt och hållit hit förläggas. De öfrige anmärkningar, som i samma hänsigt blifvit anförde, hafva dels inneburit tillvitelser emot det sätt, hvarpå Universiteterne för närvarande uppfylla den väntan man gör sig, dels afsett Universiteternes form, och äfven hvad af Kongl. Maj:t blifvit vidgjordt, sedan Riksens Ständer först vände Sin uppmärksamhet på förevarande ämne. Ehuru en värd Talare redan visat skadan af Universiteternas flyttning, skulle man likväl kunna föreställa sig att de fördelar man å andra sidan deraf väntar, kunde uppväga denna skada. I detta ämne återstår alltså att betrakta nyttan af denna flyttning, eller huru • 124 Den 18 December. vida de väntade fördelarna verkeligen skulle vinnas. Man väntar nemligen, att Universiteternes anläggning i hufvudstaden skulle med. föra den ganska välgörande verkan, att vettenskapernas behandling icke hårdnade inom ensidiga theoretiska former, ej isolerade sig från inflytelsen af tidehvarf vens practiska framsteg. Lika med Herr Hjerta är jag öfvertygad, att all kunskap i sin tillämpning hör äga värde för Staten; och jag tillägger, att endast i det practiska lifvet (^erfarenheten) finnesprof vet på alla vettenskapers resultat, och hvarefter sanningens stämpel kan tilläggas dem. Genom tillämpning är det också, sorn Universiteterne skola utföra ett af'deras väsendtiigare åligganden, nemligen Nationens fortgång i allmän bildning. Men detta practiska,— hvilket man, i afseende på styrelse-åtgärder, kunde kalla Nationens allmänna —■ lif innefattas visst icke i hufvudstaden, eller centraliseras der.
— Nej! har sådant ej Den 2 Januarii. 79 skett förut, lär det föga ske, sedan Krigets fackla är tänd, sedan Fiendens härjande svärd förkunnar död och undergång, dess segrande Fana uppreses inom hvarje Borg och dess Arme'e, likt blixten, framljunga!- lill hjertat af Riket, för att der föreskrifva nja Lagar, der fråntaga Friheten, der pålägga nya Skatter, och der, som en Nåd, ett skonadt lif bör anses. Låtorn oss således ej förminska uppmärksamheten på våra Försvars-anstalter, ty de utgöra en Stats lycka, i det de trygga dens säkerhet, och glömmen ej, att det är under Fredens Oliv, grunden skall läggas till en ostridig rättighet; att sedan under Kriget få bortbyta den mot en Lager. — Preussen fick 1806 dyrt köpa det förakt, det skänkte Napoleons militairiska Talenter, bans Arme'e, deras Anförare, och den liknöjdhet, den lilla uppmärksamhet det gifvit åt bans Politik. De voro utrustade med Fredric den Stores anda, hans Tactique, som visst var på sin tid beundransvärd, men ej mera lämplig, och de glömde att en Man fanns på deras Grannes Thron, som hade omskapat allt och gjort dem främmande med sina principer. De räknade dagen, då de skulle intåga i Paris, och de glömde det var en möjlighet intåga i Berlin, de ansågo Retraiter ej mera behöfliga, och huru många Generaler hafva ej förlorat sina Armeer, för det de gjort dylika misstag? — De trodde, att de Lagrar de vunnit under anförande af Fredrics snille, skulle frikalla, beskydda dem från all möjlighet af anfall af andra Magter och alltid 80 Den 2 Januarii. fästa Segern vid Preussiska Örnen; men debedrogo sig. Slaget vid Jena förkunnade deras dom, det öppnade på dem ögonen, de sågo nu klarligen sina misstag, de sågo sitt Fosterland sköfladt, inkränktadt, Medborgaren skilld från sina rättigheter, och sin Konung i sin egen Hufvudstad emottaga Segrarens befallningar.
Kapitenen vid f. d. Arméens Flottas Sveaborgs eskader, Majoren Henrik Gustaf Standertskjöld, Jeannette Standertskjöld, född von Törne, hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhållit, att sedan hon, som äfven är i Finland boende, hos Statskontoret begärt att utbekomma den andel af aflöningen för hennes man, som innehållits under det han, efter Sveaborgs öfvergång, hållits i Rysk Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse M 15. 11 fångenskap, men ansökningen om medlens utbekommande, i anseende till den vintertiden försvårade postgången emellan Sverige och Finland, skulle hafva till Statskontoret inkommit efter preskriptionstidens utgång den 31 December 1860, af hvilken orsak något afseende derå icke kunnat fastas, Kongl. Majit måtte lackas af gunst och nåd tilldela sökanden, hvilken är född den 2 November 1788, en gratifikation, motsvarande den innehållna löne-andelen. I anledning häraf har Statskontoret, uti afgifvet underdånigt utlåtande, jemte upplysning att någon så beskaffad ansökning, som af enkan Slandertskjöld blifvit omförmäld, hvarken före eller efter ofvannämnda preskriptionstids utgång till Statskontoret inkommit, i underdånighet anfört: att af handlingarna väl inhemtats, det Majoren Standert.sk Flottas
Genom bolagsordningen bestämmes, huru aktierna hos bolagets styrelse inregistreras, och huru skeende förändringar i aktierätten antecknas. § 5. Delegare, som ej till fullo inbetalt på honom belöpande andel i teckningssumman, skall, för hvad å hans lott är oguldet, afgifva sin skriftliga förbindelse, inom viss i bolagsordningen utsatt tid; och må den förbindelse, innan den är fullgjord, icke återställas med mindre utbyte sker, efter thy bolagsordningen härom bestämmer, eller ock sådant fall inträffar, att återfåendet är, i öfverenstämmelse med § 6, medgifvet. § & Bolagsordningen utsatte, hvad äfventyr skall följa på delegares underlåtenhet att, inom rätter tid, afgifva sådan förbindelse, hvarom i § 5 förmäJes, eller verkställa beslutad inbetalning å aktie. Bestäjmmes äfventyret till förlust af aktierätten, då bör tillika i bolagsordningen stadgas om delegare» efter sitt uteslutande från bolaget skall vara fri från vidare ansvar, elfer om han ändock förblifver skyldig att återstående inbetalning till större eller min - 8 Kongl, Maj:ts Nåd. Proposition N.o 56. dre del fullgöra. Råkar bolaget i konkurs inom ett år från det delegare efter denna § utesluten bief; vare han ej genom uteslutandet befriad från nyssnämnde betalningsskyldighet, såvidt borgenärers rätt angår; och skall förthy å betalningsskyldigheten afgifven skriftlig förbindelse icke i detla fall återställas förr, än sagde tid förflutit. § 7. För bolag, hvars aktier ställas till viss man, bör bolagsordningen innefatta föreskrift, huruvida den, som genom öfverlåtelse, arf eller på annat sätt blifvit delegares rätlsinnehafvare, må, efter skedd anmälan, inträda i bolaget, eller om han är skyldig att, efter aktiens inbetalda belopp, eller annan grund , för aktien taga löseu. § 8. Bolaget välje syssloman, en eller flera, att utgöra bolagets styrelse, för de företag, hvarom bolaget sig förenat, samt att å bolagets vägnar tala och svara.
Stntra tito 1: 3«fåpare får be .Kongl. #ofmen, jemföra# niet $anblanbe. 3»£>ar ocb Utlänningar, forn met fdrffiltt tillfiånt refa emfring i Santet ocb afpttra Sttipper eller itfa Dmerfebantel, erldgga minfi 9i:tr 50: Del; fTola tege alltit mara fårfette met meterbåranbe# berni#, att lopanbe året# afgift blifmit erlagt, eller fdferbet terfåre fidllt, innan pag, forn uttrpcfeligen bor innehålla, att te till en fåtan bantel dro berdttigabe, beni mefcbela#. 3u6ar od; Utlänningar, forn t ©fdterne trifma Mantel ocl; SKårelfe, an# fe# i mån teraf till alltele# lifa afgift met £anblanbe i famma ©tdter. 3erRbdrare, mit ©tångocb 2acfjern#mågar, lifa niet Arbetare. Kammarjungfrur £K:tr 5: Kammartjenare 5: Klåömdflare ocb 2U46mdUerjTor, forn bålla 23ctar, i ©ep dlager: gårpa Stntra Srebje gjerte genne ©jette mt dl äfen tito — tito — bito — tito — tito — Kodf, f)oé pribate ^ — ©fepps-Kocf, fe ©jåmdn.
Hr Gr. o. Landtm, förmäite, att sedan ej mindre Gr. Posse, Knut, som varit suppleant i Allm. Besv.- o. Ekqn.-Utsk:t., blifvit utsedd till ledamot af samma Utsk., än äfven suppleanten i Riddarh. -Utsk:t, Hr Lind af Hageby, Axel Ferdinand, blifvit vald till ledamot deri, samt suppleanten i sistnämnde Utsk., Gr. von Rosen, Axel, med R. o. Ad:s tillåtelse afsagt sig denna befattning; en suppleantplats i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t., samt två dylika platser i Riddarh.-Utsk:t blifvit lediga; och anmodade Hr 416 Den 10 December f. m. Gr. o. Landtm. Ståndets Hrr Elektorer att dessa ledigheter återbesätta. Slutligen anmältes och bordlädes Lag-Utsk:ts Utlåt. N:o 7, ani. af vackt motion oin utvidgad näringsfrihet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 10 e. m. In fidem, 0. Brakel. Onsdagen den 10 December 1862. Plenum kl. 10 f. m. Justerades pleni-prot. för den 2G:te sisth Nov. f. m. Fortsattes pröfningen af de uti Konst.-Utsk:ts Mern. N:o 3 upptagna förslag till ändringar i Grundlagarne; och förekom nu i ordningen 16:de punkten, om ändring i 14:de §:n 4:de och 5:te mom. R. 0. Frih. von Paykull, Joh. Gust.: Hvad första delen af denna 14:de § af 11. O. vidkommer, vill jag visst icke lägga mig emot dess antagande; men der följer sedermera dessa ord »som ej till något annat Riks-Stånd höra, och ej någon beställning i rikets tjenst innehafva, och hvarvid, med förbehåll af den i 18:de §:n alla kristna trosbekännare tillerkända valrätt, i öfrigt ingen må välja, om han ej valbar är.»