Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett af skälen för pensions anslående lärer vara , att Herr Westbeck skall undervisa andra i sine handgrepp; men då vågar jag underställa att pensionen endast må meddelas mot det villkor , att han vid hvarje års slut skall styrka sig hafva deruti undervisat 3 eller 4 Elever. Herr Rosenblad: De exempel , sorn redan blifvit anförda , gifva så mycket starkare anledning till att icke öfverlemna åt det närvarande Dykeri-Bolagets välvilja och omtanka att belöna Westbecks upptäckter. Jag skulle således anse, att, utom hvad ädelmodet fordrar, den ifrågasatte pension föranltdes af den billiga omtankan, att icke låta dessa upptäckter gå förlorade, i brist af uppmuntran till den, som gjort dem , för att återfå' dem mångfalldigt mera dyrköpta efter ett hallt Sekel. I afseende på sättet för pensionens beviljande instämmer jag helt och hållet med Herr Grefve af Ugglas. Herr Hjerta : Jag förenar mig i det sätt, Grefve af Ugglas föreslagit, att pensionen må utgå på Indragnings-St atén; men jag tror tillika , att dessutom bör noga bestäm* mas, hvad Oeconomie - Utskottet tillstyrkt, att Westbeck bör för Allmänheten kungöra bruket Dea 8 December f ni. 447 af sina redskap. Jag anhåller att detta villkor äfven må i Beslutet iQtagas. Friherre Cederström : Herr Westbeck har sjelf uppgifvit såsom ett villkor för den sökta pensionen , att Iian ville undervisa i sitt yrke 4 Elever. Det är således intet hinder emot , att , i likhet med hvad Oeconomie-Utskottet föreslagit , utsätta i Beslutet, att han ovillkorligen skall fullgöra detta ; men att innehålla pensionen till slutet af året , går väl ej an. Deremot , om det bufinnes , att han icke fullgör sin förbindelse , torde pensionen få upphöra. Hvad åter den omständighet beträffar, att han skall genom trycket för allmänheten kungöra sin upptäckt, så är detta just hvad OeconomieUtskottet föreslagit y men tryckningskostnaden bör då ersättas honom , ty denna kunde annars blifva drygare , än hela pensionen.
St. sammanträdde först vid slutet af år 1847, tror jag nu kunna, likasom vid föregående tillfället!, förekommas derigenom, att K. M. dä kan väcka fråga om att R. St. provisoriskt förlänga delta särskilda stadgande för ett år. Uti den andra frågan, som af Frih. Palmstjerna blifvit väckt, anhåller jag få yttra några ord, alldenstund densamma är att betrakta såsom en verklig lifs fråga för ett land, som är utsatt för missväxter, om icke allmänna dock partiella, af så grav natur, som dem i Sverige. Jag delar således fullkomligt Frih:s åsigt, att det är af yttersta vigt, att Staten gör sig reda för det lämpligaste sättet att kunna förekomma en i en landsort lill följd af missväxt uppkommen stor brist pä spanmål. Under många år har man följt systemet af en vexlande tull på spanmål; men på denna väg har icke nöden kunnat förekommas, af det naturliga skäl; att vi lefva i ett laud, som under 7 ä 8 månader om året är stängdt frän de utländska örtcrne. Om nu en svår missväxt uppkommer, låter den icke känna sig rätt förr, än seglationen är stängd, och om Regeringen dä sänker tullen å spanmål aldrig så mycket, så kan dock icke något af denna vara komma in förr, än följande sommar, och sålunda den för handen varande nöden icke derigenom i lid afhjelpas. Hvad är skälet dertill? Jo, det rätta är, att magasiner icke i landel finnas. De allmänna hafva nemi. blifvit kullslagna, till följd af med skäl öfverklagade missbruk dermed, och den enskilda vågar icke speculera i den ifrågavar. varan, sällinge en ombytlig lagstiftning i afseende på densamma äger (i H. 33 258 D e n 14 Januari f. m. runi.. Jag skulle Iro, alt delta var ett af liufvudskälen, som vid torra riksdagen ledde såväl K. M. alt afgifva, som R. St. att antaga propos. om en fix spanmålstull till 1844 års slut, emedan man derigenom trodde sig bereda garantier för dem, som speculerade uti spanmålshandel, att under de goda åren kunna uppköpa förlager för kommande svåra år.
Men, som sagdt är, en slik befarad uttömning af Bankens hvalf är ett verkligt hjernspöke; man besinne nemligen, att med det inskränkta rörelsecapital vi äga, i förhållande till vårt jemnt ökade behof af bytesmedel, någon Den 17 Febr 11 ari i f. m. 171 större massa sedlar icke, utan de största förluster och olägenheter för penn ingeägarna sjelfva, kan för någon längre tid dragas ur rörelsen och vexlas i Banken mot en hop smått silfvermynt, till högsta valör af 1 R:dr Specie eller 4 R:dr Riksg.; att, äfven om en betydlig sedelmassa skulle inlösas och silfver derför uttagas, åtminstone så mycket af credit-myntet, som motsvarar den del, hvilken går ut och in i uppbörden (eller omkring 14 ä i5 millioner), måste bibehålla sitt värde blott af den orsak, att det lika med mynt erkändes vid alla liqvider med kronan och enskilda; att då en betydlig sedelmassa uti Banken invexlades mot silfver, bristen å ett lätt transportabelt, i vårt vidsträckta land och med våra inskränkta communicationer oundgängligen nödigt bytesmedel skulle förorsaka stark efterfrågan, hvaraf följden åter blefve, om t. ex. silfver ej funnes i landet, ett orimligt agio på Börsen å de sedlar, sorn voro qvar. Och då dessa sednare sålunda höjdes i värde utöfver vexlarna eller representanterna af det fasta myntet å den utländska marknaden, måste naturligtvis, coursen falla , hvarvid det alltid blefve en fördel dels att köpa silfver inom landet, dels att importera det utifrån, för att i Banken åter utbyta det emot sedlar. Emedlertid är denna farhåga för silfrets uttagande — jag medger alt den i någon mån varit delad äfven af mig — ganska allmän; och jag anser mig derföre skyldig redogöra för det sätt, hvarpå jag kommit till trygghet i denna del. Jag har nemi. frågat mig: hvilka skulle det egentligen vara, som ur Banken ultoge sina capitaler?
Långt ifrån att, lika med Frih. Boye, anse såsom en svaghet, skulle jag för min del betrakta som en grannlagenhet mot Ståndet att i närvar, förhållanden afstå från den begärda voteringen. Hr Lefren instämde med Frih. Sprengtporten. Frih. Boye: Olika med de tvenne ledamöter, som sednast yttrat sig i begreppet om grannlagenhetens fordran, får jag förklara, att jag icke låter någon myndighet af hvad beskaffenhet som helst inverka på mig. Hr Rosenblad: Hos Hr Gr. o. Landtm, vågar jag vördsamt anhålla om upplysning, huruvida plenum kommer att fortsättas efter voteringens slut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ännu ej kunde lemna den begärda upplysningen. Hr Rosenblad: Då den nästföljande frågan, som kommer under öfverläggning, är för vigtig för att icke samtliga ledamöterna af Ståndet böra hafva kännedom, huruvida den skall förekomma i afton efter voteringens slut, vågar jag, som icke hört hvad svar Hr Gr. o. Landtm, gaf på min nyss gjorda förfrågan, ånyo vördsammast begära upplysning, om plenum kommer efter voteringen att fortsättas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han innan början af uppropet till voteringen skulle lemna den af Hr Rosenblad begärda underrättelse. Upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. : Den, som bifaller första punkten i BancoUtskrs utlåt. N:o 16 till svar å de inom samtliga RiksSt. framställda, till Utsk. remitterade anmärkningar vid dess under N:o 6 afgifna betänk, med förslag till hufvudgrunder för Bankens rörelse och förvaltning, voterar . ■ ia; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anses R. o. Ad. besluta den förändring i ofvannämnda första punkt, att de för metalliska effecter utgifixa sedlar må från sedelstocken afdragas. H. Ex. Hr Gr. o.
Borgare-Ståndet talat emot upphörande af den årliga afgift, som hittills ifrån General-Assistance-Contoirets Auctions-Kammare tillfallit Stockholms - i St.ats-Utskotletsr Betäknanden. Gqj holms Stads Auctions-Verk. Då Staten påkostat så betydliga Summor till förmån för en inrättning, som nästan uteslutande begagnas af Stockholms Stads Innevånare, och hvilken Inrättning det således närmast tillhört Staden att underhålla, synes man med allt skäl bordt kunna förhoppas vederbörandes medgifvande att afstå från en så obillig inkomst, hvars laglighet, enligthet, ännu gällande författningar, i öfrigt icke varit af Utskottet salt i fråga, hvarföre ock Utskottet endast öfverlemnat detta ärende lill Kongl, Majrls Nådiga afgörande, i den ordning Han kan i Nåder linna beskaffenheten fordra. De öfrige anmärkningarne ingå mer och mindre direct på den egentliga hufvudfrågan, om GeneralsAssistance-Con toirets upplösning, samt tiden, sättet och villoren för densamma. Men då desse anmärkningar icke äro beledsagade med någre nya eller andre skäl, än som hos Utskottet förut under detta måls handläggning till skärskådande förevarit; så hafva desamme icke elier kunnat i något afseendt bibringa Ulskollet 4-'de Sami. 5 Band. 6c)8 Stats-Utskottets BetSnkandeiv - en annan åsigt af denna sak, än den, som i förra Betänkandet finnes lill sine grunder omständligen utvecklad, och för tilllämpning sammanfattad uti de vid slutet af Betänkandet förekommande i5 Momenter, hvilka Utskottet alltså får åberopa och såsom dess tillstyrkanden i ämnet å nyo Bikets Högloflige Ständers pröfning vördsamt underställa.
Föredrogs ä nyo och bifölls till alla delar StatsUtstottcs förledne gårdag upläste memorial, angående medel till fyllande af den utaf Riksens Ständer iZ4 Den Z Maji. Ständer ivid i8«y ars Riksdag auflagne million Riksdaler till försmarswerkct; hmarwid äfwm piinan propositionen, Presteoch Borgare-Ståndens pröiscolls-ntdrag af denne dag innefattande enahanda bcslttt, hade blifwit npläste. Friherre Akorlstelm, I^ars, hade inlämnat till protokollet följande memoria! som uplästes: Kongl. Maj:t har under Den ze> nästledne April täckts kill Riksens Höalofl. Stander afqifwa nådig proposition om cn förändring i utstrif» ningssättet af det fastställte förstärkningsmanstkapet. Af ingen Swensk man sam med någon kännedom af Europas och wart Fäderneslands närwarande ställning, förenar kärlek till sin fosterbygd, lärer det kunna betwiflas att upsäktandet af en sadan förstärknings-armLe, som Kongl. Maj:t i kläder föreslagit, nn är af den yttersta nödwäudighet. Lika sa litet mäste det kunna undfalla någon uplyst medborgare, att Kongl. Majit jemte ädagaläggandet af sakens nödwändigher, äsrven täcktö i de fleste delar utstaka och foresta sädane medel och sätt till wcrkställande, att inga meningar, skiljagtige frän Kongl. Majus, derom lära hos Riksens Höglofl. Ständer upkomma. Följakteligcn kan jag för min enstilta del ej annat än mara öswertygad, det Riksens Ständer enhälligt lära stadfästa hwad Kongl. Maj:t sä mål i första puncten af desi proposition, som i de fleste öfrige bestämdt och utan alternativ i Näder föreslagit. Mcn derjemte har Kongl. Maju brhagar till Rik - Den Z Majiiz6 sens Högloft.
Brukspatronen tittade först på mig och på min portmonnä och brast i skratt: » I den där töcks dä jaggu inte vare så möcke å betale m e, » sa han, » steck ' en på sej igen, han, så ska ' ja gå ner å göre opp alltihopa, j a. » » Ädle Wohlthäter! » ropade jag förtjust, tog honom i famn och klappade om honom, och så gick han. Ä n n u fanns dock en viss oro på djupet af mitt hjärta: min mat ombord var icke betald, och båten närmade sig i rask fart till landningsstället. Och hur skulle jag komma vidare från Karlstad? Situationen började bli spännande. Just i detta ögonblick hör jag mitt namn ropas. Det var brukspatron, som på halfva vägen till försalongen vändt sig om. Han vinkade mig till sig. Den som i afskedsstunden varmast tryckte min hand var friherrinnan Nickelhjelm, j a. man hon nöjde sig ej m e d detta, hon inbjöd mig p å det vänligaste att komma och hälsa på henne på Mäleborg, när jag komme tillbaka till Upsala i höst. Hon lofvade till och m e d att skrifva och påminna mig och tog ett bestämdt löfte af mig att komma. Men den stämningsfulla afskedsfesten på akterdäck hade äfven sin prosaiska sida, och det var betalningen. Nu hade jag inte riktigt klart för mig, om det var alla herrarne gemensamt eller bara j a g och brukspatronen, som skulle betala bålarna. Jag antog dock det senare, efter endast vi två tagit befattning med saken. Jag gick därför fram till honom, tog mycket allvarligt upp min portmonnä, som var tunn som ett blad, höll den mellan tummen och pekfingret af vänstra handen, gjorde en obesvärad gest med den högra och sade i af färsmässig t o n: » Ja ^ — nu skulle vi väl betala det här kalaset! » 36 så » Men hur ä ' d ä '? » sa ' han. » Herr Wåghar väl betalt biljetten för sej, vet ja? » Ja, » svarade j a g i djup, dyster ton, » nog har j a g dä, m e n.
Julkommersen är nu i full gång o c h vi må önska, att såväl köpare som säljare känna sig belåtna, när vi hinna till julkvällen, då granens ljus tindra i hvarje svenskt hem. Literatur. Saulus af Tarsus; en själs historia, tecknad efter bibeln, af Mathilda Roos. (Alb. Bonnier, Sthlm.) Den välkända författarinnan har i detta sitt senaste arbete upptagit ett originelt, men därför ock vanskligt motiv. Alt den » brinnande » apostelns personlighet och rika själslif erbjuda stor lockelse för en psykologisk studie, är helt naturligt; oss synes dock, att fröken Eoos af det rika ämnet ej gjort allt, hvad som kunde göras; hennes framställning verkar väl mycket ett rent refererande af bibelframställningen — och föga därutöfver. På de ställen där hon inlåtit sig på en djupare analys, har hon emellertid afvunnit sitt ämne rätt rika skatter, och i hvarje fall torde den innerliga pietet, som genomgår skildringen i sin helhet, ej undgå att förvärfva den alla varma hjärtans erkännande. Hvad Figge blef och andra berättelser, af Georg Nordensvan, (Alb. Bonnier, Sthlm.) Den ej minst för Iduns läsarinnor välbekante författaren gör på nytt till julen en visit i svenska hem med sin friske, oförbrännelige Figge, hvilken redan länge, tack vare förf:s lyckliga förmåga a t t introducera sin v ä n, räknats som kär gäst under otaliga tak. Figge bär dessutom med i sin portfölj — bland färgrika skisser från la belle France och Södra bergen — flere fina och underhållande historier, bland hvilka n i, älskvärda läsarinna, helt visst ej ogärna åter möter en eller annan gammal bekant ur » er egen tidnings » spalter. Från C. A. Lundholms förlag: ska 1-akts-opera » På Sicilien » (» Cavalleria rusticana »), hvilken blifvit utsatt att gifvas första gånUte i världen, e l l e r Claire Benedicts historia, af gen härstädes på torsdagen i denna vecka. Vi Pansy. Ofvers. fr. engelskan. — Öfver mörka djup; hinna således ej nämna vidare därom i detta e n berättelse af A. E. O f v e r s.
Finnes ej, när inteckning i flera fastigheter för odelad fordran beviljas, visst värde å hvarje fastighet af gäldenären bestämdt och i den handling, som intecknas, utsatt; då skall, för bestämmande af det förhållande, som i 19 § omtalas, hvardera fastighetens värde beräknas efter den uppskattning derå till allmän bevillning, som var gällande året näst före det, då inteckningen söktes, eller, derest sådan uppskattning för det år ej finnes, den, som efter sagde tid först skedde. 21 §. Skola för gäldande af intecknad fordran, som odelad är, flera fastigheter försäljas, och häftar någon af dem för serskild inteckning, eller är någondera kommen i serskild egares hand; varde hvarje sådan fastighet till försäljning serskildt utbjuden. 22 §. Gå ej, vid försäljning efter 21 §, fastigheterna tillsammans så högt, att den odelade fordringen fullt gäldas kan, då skola, der ej innehafvaren af den odelade fordringen annorledes åtnöjes, alla fastigheterna på en gång ånyo utbjudas. Gäldenär bafve ock rätt att fordra sådan ny utbjudning af de fastigheter, som finnas i bans ego qvar. Ej skola dock fastigheter i serskilda län eller städer, eller fastighet å landet och fastighet i stad gå i en försäljning, der ej alla rätt-egande det medgifva, eller de fastigheter å landet, som i serskildta län ligga, utgöra tillsammans en egendom. 23 §. Gå ej fastigheterna, då de ånyo utbjudas på en gång, öfver det belopp, som förut bjudet var vid försäljningen af hvarje fastighet serskildt; stånde vid första försäljningen fast: gå de högre, gälle sista försäljningen; och varde öfverskottet på de serskilda fastigheterna fördeladt efter den för hvardera bjudna köpeskillingen. 24 §. Kan den, som för odelad fordran eger inteckning i flera fastigheter, ur någondera fastighetens köpeskilling ej fullt utfå det belopp, hvarför fastigheten enligt 19 § ansvarar; varde bristen på öfriga fastigheterna fördelad efter det förhållande, som i samma § sägs: saknas i någondera fastigheten tillgång till gäldande af dess lott i bristen; falle den lott de öfriga fastigheterna likaledes till last. 25 §.
På tal om granit eller gneis i sydliga länder, eller åtminstone i de sydliga länder vi nu besökt, måste jag till en början påpeka, att dessa bergarter i södern närmast jordytan oftast hafva vida större tycke med sand-, grusoch lerlager än med våra granitoch gneishällar, typen för det beständiga, hårda och oförgängliga. De höga strandberg, som omgifva Japans inhaf, likna, då man ser dem från hafvet, sandåsar med sidor delvis skogbeklädda, delvis bildande ofantliga, af ingen växtlighet skylda sandras af ljusgul färg. Vid närmare granskning finner man dock, att de förmodade sandåsarne utgöras af vittrade granitberg, på hvilka man kan se alla möjliga öfvergångar mellan den lösa sanden och den fasta berghällen. Sanden är ej lagrad och innehåller stora, lösa, rundade block »in situ», fullkomligt liknande de erratiska blocken hos oss, om ock med en mera skråflig yta. Ofta är gränsen mellan den oförvittrade och den till sand förvandlade graniten så skarp, att ett slag af hammaren skiljer granitsandskorpan från granitblocken. Dessa hafva en nästan frisk yta, och ett par millimeter innanför gränsen mot sanden är bergarten alldeles oförändrad. Någon lerbildning eger här ej rum, och den förändring, som bergen äro underkastade, består derför i en söndersprickning eller sandbildning och icke, eller åtminstone endast i ytterst ringa skala, i en kemisk omsättning. Äfven vid Hongkong utgjordes hufvudbergarten af granit. Också här var granitbergens yta alldeles förändrad på ett mycket betydligt djup, men ej till sand, utan till en fin, ofta rödlett lera, således på ett helt annat sätt än vid kusterna af Japans inhaf. Äfven här kunde man flerstädes fullständigt följa den hårda granitmassans förändring till en lera, som fortfarande låg in situ, men utan att någon så skarp gräns kunde uppdragas mellan urberget och de nybildade lösa jordlagren som på det förstnämnda stället.
Tis - Den 2Z Janunrli. 9Z7 Tisdagen den 'rz Januarii. Plenum kl. hals lill n förmiddagen. Justerades PleniProtocollttnr för den 5 och 9 Januari!. Under Justeringen anmäldes och infördes pä manligt sätt, 2:ne Konungens Oswelste-Kammarjuukare, hwtlka lramfäroe H:.ns Majtts Nädrga bjudning tili Ridberffapek och Adeln akt sig i morgon Onsdagen kl. r till Plenum Plenorum.ä RiksSalen tusinna; hwarefler berörde Herrar Os* werste Kammarjunkare afträddr, pä öfllgt sätt beIchjagade. Herr Grefwen och LaiidtkNarfkalkerr östade inför Högloft, Ridderssaper och^ Adeln berättelse, rörande DeputationenS företräde hos Hanö KonglHöghet KronPrinsen pä Drottningholm. Sedan Herr Grsfwen och LandtMarffalken uppläst det Tal, hwilket han i sista Plenum Riddersiaper och Adeln meddelade, hade Hans KonglHöohet detsamma pä ett wärdtgt sätt beswarat, somt derefter undertecknat den honom förelagde försäkran. Widare hade Herr Grefwe» och LandtMarffalken till Hans KonglHöghet ösweriemnak Wol-acten, hwarefter Hans Kongl. Höghet tillåtit LandlMarssalken och de ösriga Ständens Talemän, att prejenrera Deputationens Ledamöter. Herr Grefrven och LandrMarffalken ti3- kännagaf, att sedan Förteckningen pä Pensions och Venävmngs-Skaten wore Lftän SmsUtMet ni! Rid - 9Z8 Den 2Z ^JanuarLf. Ridderffopet och AdLln för nägra dagar sedan aflemna! och komme att till de öfriga Eländen circuiera, wille HereGrefwen och LandlMarssalken nu nämna alt den ej längre kunde här qwarblifwa än till medlet as nästa mecka. Upplästes följande:
Den tullcredit, som jag åsyftat, arden, som åtföljer rättigheten att tills vidare och på längre tid upplägga stora qvantiteter främmande varor på Nederlag, utan att genast betala någon Tull, hvilken sedermera småningom erlägges i den mån som ägaren finner lämpligt att från Nederlaget lyfta smärre qvantiteter af samma varor. Denna verkliga TullCredit måste vara och har i sjelfva verket visat sig ganska lockande till en ojemförligt starkare införsel af främmande varor, än som eljest skolat belasta Rikets handelsvåg. Detta är meningen af hvad jag yttrat och hvad Herr Grefve Rosen icke sökt att vederlägga. Till besvarande af hvad Herr Grefve Rosen uti sitt upplästa Dictamen andragit till stöd för den oinskränkta nederlagsrättighetens gagnelighet, får jag äran anföra; 1:0 Att då Nederlags-rörelsen ovedersägligen bragt införseln af främmande varor till en alltför tryckande öfvervigt på Rikets handelsvåg, och då det är lika ovedersägligt, att naturliga grunden till vår försämrade VäxelCours, eller, som är detsamma, vårt eget mynts iråka - Den 4 April de vanvärde , ligger i en sådan olycklig öfvervigt af Import handel mot den af Export och inhemsk production, så kan tj en gång i inbillningen föreställas ett så högt belopp af Tullinkomst eller Krono utskylder, sorn skulle svara emot den oberäkneliga Statsförlust, hvilken är en följd af det circulerancle myntets fäll , deraf följande allmänna stegring i varupris, arbetslöner m. m , bristande utkomst för redliga Embetsoch Tjenstemän, omåttligt stigande luxe, samt, hvad som är ännu olyckligare, verkliga hinder älven för en längre framtid mot tillväxt i allmänna productionen.
Oeh när man har sett hr Hillberg här, sett honom som en mästare visa oron och osäkerheten hos äkta mannen i Galeotto och hört hans djupa stämma skildra samvetsqvalen hos löftesbrytaren i Lundqvists pjes, då tänker man med förtrytelse på, att icke denne man kan bygga sin konst på de Strindbergska gestalterna från Gert till » Fadren » och på den literatur, som kunde växa upp i de Strindbergska fårorna. Det kan äfven nämnas, att hans Bark i Sanna kvinnor var konst af första rangen. Emot honom spelar i Galeotto fru Baeckström, teaterns yppersta qvinliga kraft i det allvarliga dramat efter fru Fåhraeus ’ afgång. Det är en helt ung, spensligt bygd dam, hvilken ser ut som idel nerv och intelligens. Hon förde sig med fin säkerhet i en verldsdams väsen och höll sin diktion i en naturlig och själfull form. Nervösa skälfningar lyckades henne förträffligt både här och i Ett löfte, och man hade beständigt intrycket af en fin konstnärsnatur med förmåga af verklig utveckling. Härmed är efter några teateraftnar Dramatiska teaterns personal skizzerad, förträffligt egnad för det borgerliga dramat och lustspelet och upptagande enstaka krafter, som kunna användas i tragedien. Denna personal samverkar på ett långt intensivare sätt än hvad samspelet vanligen formar sig på vår Kungliga teater, der de enskilda framstående krafterna skilja sig från ensemblen och draga allas blickar till sig. I Stockholm förenas de spelande i ett gemensamt arbete, der det visserligen icke alltid presteras så lysande saker, t. ex. inom det komiska facket, som vi kunna njuta i hr Olof Poulsens bästa konst, men hvarest till ersättning tonen är naturligare, mindre konstlad. Konversationsstyckena ha verkat på svensk scenisk konst och tvinga be-ständigt skådespelarne in på det lättflytande samtalston, naturligt uppstående nyanser. Denna personal skulle lätt kunna fortplanta en god dramatisk literatur, om det funnes mottaglighet for en sådan. Vid sidan af Dramatiska teatern arbetar Svenska teatern med icke synnerligen olikartad repertoar, men utan den stori autoriteten och utan så godt samspel, fastän enstaka krafter äro förträffliga.