Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos Kongl. Majit hafva konsistorierna i rikets flesta stift i underdånighet anhållit, att då embetsgöromålen vid konsistor i i-expeditionerna blifvit i sednare tider ökade och behofvet af biträde dervid i samma förhållande gjort sig gällande, så att konsistorierna för ärendenas jemna gång nödgats strängt anlita amanuenserne, för hvilka likväl löner å stat icke äro anslagna, Kongl. Majit fördenskull ville hos Rikets Ständer sådana löne-anslag utverka; och som Kongl. Majit funnit konsistoriernas sålunda framställda begäran vara på billighet grundad, äskar Kongl. Majit att af Rikets Ständer må anvisas en summa af 2,160: att fördelas i tolf löner, hvardera af 180 Ridr, tilldelas konsislorii-amanuenserne i Rikets tolf stift. Transport Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. till K. Span inål. 4:o Universiteten. Rikets Ständer hafva vid föregående riksdagar beviljat en summa af 12,000 R:dr årligen för universitetens i Upsala oell Lund materiela behof, att emellan båda universiteten i lika lotter fördelas och intill närvarande Riksdag utgå. O ö Då hehofvet af detta anslag, sådant detsamma vid sist verkställda stats-reglering oförändradt qvarstår, och universitetens bibliothek, samlingar och inrättningar, för att hållas i tidsenligt skick, ytterligare kräfva ökade tillgångar, föreslår Kongl. Maj:l, att, jemte det förstnämnda lör universitetens utgifter oundgängliga belopp af 12,000 R:dr varder å ständig stat uppfördt, Rikets Ständer må bevilja en årlig tillökning af 4,000: i nyssberörda summa, i följd hvaraf anslaget för hvartdera universitetet komme att förhöjas lill 8,000 R:dr och för båda utgå med 16,000 R:dr. Saknaden af tillräckligt antal professsioner i förhållande till vetenskapernes mångfald och ständigt fortgående utveckling har länge utgjort ett hinder för universitets-undervisningens ändamålsenliga ordnande.
Denna föreningsakt emellan det gamla Sverige och de då nyförvärfvade landskapen gifver lielgden af Svensk tro och säkerhet ål Halländska Kyrkornas vid afträdandet från Danmark äganderätt till sina hemman och lägenheter. Här torde vara stället att upptaga de skäl, hvarpå man sökt bestrida Kyrkorna, att då hafva varit i besittning af denna äganderätt. Såsom sådane hafva anförts: *) Se Malmö Recess i och Mötens Beslut, 2:dra Delen p. i/{io. Att den så kallade Lunda-Landebok af år i56g i afseende på vissa Kyrkors^ såsom t. ex. Harplinges hemman anförer: ”Dominium offuér alle foreskriffne thesse ”Kierke gaarder haffner Kongl. Maj:t.” —- För att bedöma vigten af detta skäl, måste man först afse beskaffenheten af denna Landebok. Den innehåller uppgifter öfver Kyrkooch Prestehemmans-inkomster m. m. i en del af Skåne, Bornholm och Halland, men saknar all underskrift eller annat tecken af officiel egenskap. Den har alltså från längre tid tillbaka förklarats icke kunna tillerkännas trovärdighet, der den afviker från senare trovärdiga handlingar Men om man äfven antager, att denna Landabok äger full tillförlitlighet, så beror dock hela beviset, den 'skulle innehålla, på den betydelse ordet dominium bär äger. I äldre eller samtida Latinska öfversättningar afvara Nordiska Lagar har man försäkrat mig, att ordet dominium icke förekommer. Enligt Dalange nyttjades det i Medeltidens KammarVerk för att beteckna vissa avgifter. Sjelfva Landeboken uppräknar specielt såsom Kirckegaarder hvarje af de hemman, för hvilka den sätter den allmänna anteckningen, att Kronan häfver dorai - *) Sålunda t. ex. förklarar Kongl. Brefvet af den 7 Augusti 1801, att den ej bör ovilkorligen tjena till grund för Helgonskyldens bestämmande i Lunds Stift. I 38 Den 10 September f. m. nium *), och enligt hvad jag redan haft äran anföra, voro då i Danmark inga Kyrkohemman reducerade under Kronan.
Att Magistraten aldrig ansett och icke för det närvarande anser sig ovilkorligen pligtig, ej eller vill frivilligt urtaga sig någon ovilkorlig förbindelse till ansvar för vården örn metal 1-effecter, upplagde på Skattekärrs. extra väg, till läns erhållande-, att således endast med afseende å den säkerhet, sorn varit hos Vågbetjeningen, Magistraten visat Bruksegare den välvilja att meddela verificationer å våg-attester, för hvilka, dåde blifvit beviljade, Magistraten ansett sig stå i lika ansvar, som Författningarne föreskrifva om Banquens Panter å stadens ordinarie väg; att sedan nu P’actoren 'vid Skattekärr begärt och erhållit afsked, hade visserligen, äfven om icke imellertidHerrar Commissariernes skrifvelse af den 8 sisth November tillkommit, Vågmästaren undandragit sig att meddela och Magistraten att verificera attester å någre effecter, upplagde i Skattekärrs väg, åtminstone intill dess sig visat, hvad pålitlig efterträdare i Factors-tjensten kan erhållas; och att jernets vägning, vräkning och sortering, då det skolat belänas, alltid blifvit under Magistratens tillsyn verkstäld, genom Vågmästare vid stadens ordinarie våg.’’ Banco.Utskottets Betänkanden. Banco-Utskottet finner för dess del häraf föl. ja, att så vida Skattekärr jemte Öfrige på särskilde ställen tilläfventyrs befintlige Extra Vågar och Lastage - platser, ej blifva med vederbörliga Privilegier och ansvarige Tjenstemän försedde, de der upplagde Metall-Effecter hvarken efter hittills gällande Författningar eller ens med bevarande af Banquens nödiga säkerhet, jeunna såsom lånbare»antagas. (En Eedainots särskilda tankar i detta ämne bifogas, enligt derom gjordt förbehåll.) Utdrag af Protocollet, hältet hos Rikets Högh Ständers Banco'Utskott den 10 Martti 1823.
Yi hafva ett helt RiksStånds och äfven enskildas protest emot hvad som i detta afseende olagligen vidtagits. Jag hade önskat undvika att vid detta tillfälle omnämna detta förhållande, emedan jag hoppas, att den i motionen afsedda förändringen skall tillvägabringas; men då Hr Gr. Brahe omnämnt mötespassevolance-afgiften såsom grundad på contract, nödgas jag bestrida riktigbeten af denna definition på en vissa medborgare ålagd skatt, hvarom de ingalunda contraherat. Frih. Sparre, Sixten: Hr Gr. Horn har upplyst mig om en sak, som hittills varit mig obekant, nemi. om K. Carl Xl:s ömhet mot rotehållet. K. Carl XI afslutade genom Standerna intet contract med rotehållarne, utan de ålades deras skyldigheter genom påbud. Det var skillnad på indelningsverket rörande roteoch rusthållare. K. Carl XI:s 64 Den ao Februarii e. ra. contract anser jag icke hafva varit heligare, än senare Konungars contract med Ständerna. Contractet rörande beklädnaden måste vara lika kraftigt, som om det varit afslutadt med rusthållarne. Hvarefter Frih. Sparre uppläste följande: Gr. Hans von Fersen har uti sista plenum inför R. o. Ad. repeterat en motion, som han vid sista Piiksdag framställt, rörande indelta Armeens orättvisa tunga för rotehållare, för hvilken motion hos R. o. Ad. då vägrades remiss till Utskott, och hvilket jag förmodar hafva skett på goda skäl. Gr. von Fersen har fullkomligen rätt deruti, att K. Carl XI:s Knekte-contract är föråldradt, dock utan att hafva fallit i glömska eller vara obekant; men deremot ganska riktigt tillika anmärkt: ”nu olämpligt.” Hvad den öfverklagade nuvarande höga soldatlegan beträffar, och K. Carl Xl:s förbud mot öfverdrifven hög lega; så åberopas på samma gång 1684 års K. Bref, som tillåter liufvudlegan ända till 100 daler s:mt.
Ernst Nissen var god vän med ungdomarna Benedictsson. Förmodligen bosatt utanför Hörby. – Nils Wihlborg, f. 1859, lantbrukare. Bror till Otto Fredrik, se ovan not 96. Ebbe Flensburg, f. 1859, avlade jur. ex. 1880 och blev v. häradshövding 1884. I almanackan den 24.11 noterar VB: Ebbe Flensburg och postmästare Lindblom här. Hvad Flensburg var odräglig! Episoden berättas i SB I, s. 241 ff. Om VB och Quillfeldt se ovan not 32. Att skämma på någon, skånsk dial. Flera anspelningar på den danske filosofen Feilbergs studie Om størst Udbytte af Sjœlsevner, från 1881, finns i SB I. Se t. ex. s. 187 och 202. ”Möjlighetsvärdet” definieras av Feilberg som den förmåga som låter själen frambringa och uppleva helt nya ting. Ms har ”i att glömma en vän”, men de två sista orden är överstrukna. Utan tvekan har förutom av de av VB påpekade faktorerna brevets innehåll färgats av att vänskapen med Axel Lundegård just nu dominerar hennes liv. Brevväxlingen är intensiv och djupgående, man diskuterar och kritiserar varandras ”work in progress”. De närmast följande anteckningarna är knutna till Annelund vid Helsingborg, där VBs äldsta styvdotter Anne-Charlotte (Anna) bor, gift med lantbrukare Gustaf Ljungberg. De har en liten son, Carl Gustaf. Fredagen den 11 juli reste Mathilda och VB till Annelund för att stanna till den 31 juli. Almanackan berättar om utflykter till Kullaberg, Engelholm och Kulla-Gunnarstorp. Man såg inte mindre än sju teaterpjäser i Helsingborg och VB arbetade med ”Skånska strövtåg”. Therèse Ljungberg, sannolikt någon släkting till Anne-Charlottes man, Gustaf Ljungberg. Fru Hilda Ljungberg är tydligen Anne-Charlottes svärmor. Grosshandlare Wictor Brinck i Helsingborg bodde på S. Trädgårdsg. 2, blev fransk konsul 1885.
Redan 1836 anför Castrén detta vigtiga faktum,121 som sednare är upptaget äfven af Fab. Collan. Att Wäinämöinen är representanten för Finnarnes hela verldsåskådning, att han är hufvudpersonen i den hedniska gudaverld, som deras egendomliga ande har skapat, framgår väl af intet tydligare än deraf, att han måste lemna sitt folk, då det begynner omfatta kristendomen. Vid sitt försvinnande beger han sig äfven till de "höga urmödrarna, till de låga himlarna." Med allt det anförda synes det dock anmärkningsvärdt, att Castrén i sin Mytologi kallar Wäinämöinen och Ilmarinen icke gudar utan heroer. Om man äfven afgjordt antager, att en stor del af fornsångerna, och alla de som beskrifva friarefärder, hafva verkliga händelser till grund, så återstå dock otaliga andra ställen, hvilka gifva en annan uppfattning. Jag har också anfört många ställen ur Castréns skrifter, der han gillar den ofvan framlagda åsigten. Det oaktadt heter det i Mytologin, s. 289, att "det torde vara bragt till fullkomlig klarhet, att Wäinämöinen, Ilmarinen och Lemminkäinen ej, såsom man ofta varit frestad att antaga, spela rolen af gudomliga väsenden, utan framträda blott i egenskap af högre begåfvade menniskor eller heroer." Denna slutsats begrundas ännu ytterligare genom utsagon, att de endast "sörja för sin enskilda lycka i familjen" och söka lyckliggöra sitt folk genom eröfringen af Sampo. Detta gäller dem dock blott sådana de uppträda i friare-färderna. Hvad det andra påståendet beträffar, att de "blott genom måttet af sin styrka, sin vishet, sitt hjeltemod skilja sig ifrån vanliga menniskor", att de hafva denna makt endast genom ordets, vishetens gudomliga makt och ofta äfven hindras i sina förehafvanden, så måste man jemföra detta med förhållandet i andra mytologier. Äfven der uppträdda gudarne under menskliga förhållanden, och inskränkas rätt ofta då de vilja utföra något, så t.ex. Zeus af ödets beslut.
Det faller sig klart, när håga är om odling af mässar eller myror af flera tusen tunni, rymd, att den som sådant sig företager måste derjemte äga fast jord; men lika klart är det, att en så vidsträckt masse icke kan odlas af en mängd personer, utan måste ske af en eller några lå, och derföre måste upplåtelse af mindre andi'lar fä äga runi. Jag tror derföre att de förändringar, jag nn föreslagit i detta moni, verkligen äro af behofvet påkallade. Hr Rafel t, Anton: Hr Ribbing säger alt han icke skulle hafva emot afsöndring af måsse, i händelse någon fast mark kunde medfölja. Jag anhåller i anledn. deraf att få fästa Hr Ribbings uppmärksamhet på 2 mom. af denna §, som tillåter afsöndring af fast mark, i händelse den är från hemmanet så aflägse belägen att den icke kan med egentlig nytta och fördel lill hemmanet begagnas. I öfrigt anhåller jag att få förena mig med Hr von Hohenhausen. Sedan Hr Frih. o. Landtm, upptagit de olika nnmärkrnr, som emot §:n blifvit gjorda, biföll R. o. Ad., uppå särskildt för hvarje mom. framställda propositioner, allt livad Utsk:n i i2:te §:n föreslagit. 13 : d e §: n. Hr von Hohenhausen: Mot denna 5 lJar iao ,n~ genling alt anmärka; men jag anhåller att R. o. Ad. täcktes ett ögonblick fästa sin uppmärksamhet på en annan sak. Jag tror att denna förordning har ett vidsträcktare inflytande på landets innebyggares trefnad och välstånd, än en besparing af några hundra tusen riksdaler mer eller mindre. JJet är ingenting, som så djupt ingriper i alla förhållanden på landsbygden, som denna författning. Man måste fästa uppmärksamhet vid den classens intresse, hvilken inom Representationen icke äger någon representant. Det har så tillgått, att upplåtelse skett af jord mot 1827 års författning, så väl af hemman som jordlägenheter.
Malmutförseln, som under det föregående qvinqvennium utgjorde i medeltal årligen Nitiotre tusende niohundrade fjorton Skeppund å trettio Lispund har således under det sista qvinqvennium vunnit en årlig tillväxt af 13,2791 Skepp, öfver hufvud. Malmutförseln sistlidet år 1838 utgjorde 52,593 Lass å 60 Lisp. eller 105,186 Lass ä 30 Lisp. Femärs-Berättelse för Westmanlands Lån. 4 26 Tackjerns-tillverkniugen i Länet har varit Under iren Blåsande Hyttor. pCi o pr* k! £ éZ 2 S ? 0 i Blåsning: tiden. Proportionen. Härvid är dock att märka: att tackjärnstillverkningen för hvarje blåsningsdyg-n kalkulerades i min sista underdåniga berättelse lill 15* Skepp., hvaremot kalkulen för hlåsningsdygnet i ofvanstående Tabell blifvit nedsatt till 14 Skepp, och blott i anseende till de förbättringar i byggnader och masmästeriet i allmänhet, som vid Brukspatroners och andra Ståndspersoners hyttor blifvit de sednare åren gjorde, förhöjdt till 14* och 15 Skeppund för de sista åren. För jernets förädling ifrån Tackjern till Stångjern och Manufaktur äro i detta Län Stångjernsbruk, 11 Bergsmanshamrar och 9 Jernmanufakturverk. Af dessa höra 3 Jernbruk och 1 Jernmanufakturverk till Lindesbergs Fögderi och de öfriga Bruken och Verken till Norbergs och Skinnskattebergs Fögderi. 27 Privilegieradt årligt smide. Stångjerns-smide. Manufaktnr. Summa, Till och med 1832 privilegieradt I Norbergs Bergsfögderi 21,027:15 I Skinnskattebergs dito 22,481:15 Sedermera priviligieradt smide i dessa båda Bergsfögderier Under tiden nedlagd manufaktur I Lindesbergs Bergsfögderi till oeh med 1832 privilegieradt smide Sk». i.» u Ska.
Det ligger i naturen af de omnämnda korporationernas penningerörelse, att de hvarken behöfva eller kunna någonsin uttaga hela kreditivel på en gång; men det förhåller sig icke sä med den enskilde, om han fått elt kassakreditiv på 5,000 r:dr, och således eger full visshet att kunna kommendera den summa inom en kortare tid, så låter det lätt länka sig, att han behöfver uttaga hela beloppet, för att sedermera efter omständigheterna i flera poster återbetala detsamma. Man har då, på sätt mig synes icke missbrukat denna kreditiv-rätt, utan man har fullkomligt uppfyllt det ändamål som dermed åsyftas, nemi. att skaffa sig en summa på en gång disponibel, under rättighet att fä densamma i mån af inflytande penningar, återgälda. O o o o Hr Akerman har paslalt att, om en sadan lyftning, som jag nu omnämnt, skulle ega rum, så vore det visserligen ett missbruk af kassa-kreditiv-rälten, ehuru sådant af förevar, mom. alldeles ej hindras; men del kan dock inträffa, sedan enskilda blifva kreditiv tagare, alt bankostyrelsen sättes i nödvändighet, att om rätta förståndet af detta mom. ingå i en pröfning som aldrig förut varit af behofvet påkallad. Om nu kreditiv-tagaren vill lyfta hela beloppet på en gäng, men bankofullmäktige vid en sådan pröfning afslår hans begäran, sä har han ock mistat den med kreditivet åsyftade fördelen ; under det att bankofullmäklige fredat sig från en möjlig anmärkning af R. St:s revisorer, derigenom alt de tolkat banko - 138 Den 17 Juni. reglementet till fördel för banken oell ej till fördel för kredilivtagaien. Hr Bogeman: Jag anhåller endast att få fästa Hr von Hohenhauseus uppmärksamhet derpå, att efterföljande mom. 7 tydligen säger, alt kreditiven ej fä ”användas såsom slående län, vid äfventyr att, i motsatt fall, varda till hela beloppet, eller till någon del, lill inbetalning inom en månad derefter uppsagda”.
Liksom det hypnotiserade mediet genom att stirra in i prismat koncentrerat hela sitt väsen i en punkt, paralyserar alla andra organ och stänger alla kanaler, genom hvilka förnimmelserna från den verkliga yttre verlden strömma in, och liksom hela dess själsmekanism, dess hjerna och alla sinnen, arbeta utan annat samband med denna yttre verld än det sömnaktigt magnetiska med hypnotisören, liksom i täta töcken med uppglimmande och slocknande irrbloss-strimmor, hvilka förvränga allt i groteska och förstorade proportioner, – på samma sätt hade han så länge och så intensivt stirrat in i detta gåtfulla sfinxleende, att han nu hängde fast dervid med sin själs blick, med alla sitt väsens finaste fibrer, utan medvetande och utan vilja, och att hela denna verld som förr utbredde sig rundt omkring honom i sin normala verklighet, nu låg derinne, djupast nere på bottnen af detta leende, som ett fantastiskt dunkel med intensiva ljusflämtningar, i hvilkas irrande sken alla föremål antogo nya underliga proportioner, som om de vuxit ut oformligt eller välts på sned eller vändts upp och ned. Han ville sjelf in i dessa hemlighetsfulla nejder, hvari denna kvinnosjäl dvaldes, vandra på dess marker, se samma syner och genompyras af samma känslor; han trånade derefter med en vällustig fasans kyla. Sommaren gick, och hösten, och vintern. En oväderskväll i mars fann han henne ensam hemma. Hon halflåg inne i en djup fönstersmyg, och han satte sig vid hennes fötter. Marsblåsten for fram genom gatorna, det slog i dörrar och gnisslade i skyltar. Kattorna skriade.
I öfverensstämmelse härmed hade ock Stockholms Rådstufvu-Rätt tillvägagått, då den vägrat uppbud å fastighet, enär ej visas kunnat, alt säljaren dermed lagfarit, hvarvid jemväl varit afsedd Kongl. Lag-Vtsköttcts Betänkande N:0 121. 3 Maj:ts och Kronans rätt till inkomst för Charta Sigillata å de föregående för lagfart icke uppvisade köpebrefven, som mången gång varit 3 å 4 och ännu flere. Delta förfarande hade likväl blifvit ogillad t af Svea Hof* Rätt, som genom utslag förklarat, att hinder för uppbud å fastighet ej mötte af den omständighet, att säljaren ej lagfarit sitt köp, och alt säljarens köpebref icke ens behöfde charteras. Då emedlertid denna senare tillämpning af Lagens föreskrifter om lagfart trodde» härleda sig ifrån deras ofullständighet i så måtto, att de icke innefattade bestämdt förbud emot uppbuds meddelande i det fall, att säljaren med fastigheten icke lagfarit, ansåge Molionairen sig böra föreslå ett så beskajfailt förtydligande af ofvannärnnde §§. i 4 Cap. Jorda-Balken, att hvarje köp om fastighet i staden eller å landet ovilkorligen skall lagfaras, och att upp• bud ej får meddelas _å fustighet, med hvilken säljaren icke lagfarit; Och af Riksdagsfullmägtigen Lars Hansson från Götheborgs och Bo* kus Län, hvilken, uppå anförde skäl, nära öfverensstämmande med de af Herr Hohn upptagne, föreslagit det stadgande: ”att köp af jord, om an till lagfart försummadt af föregående egare, borde åtminstone första gången uppbjudas för hvarje egare, till sista köparen, som sig om lagfarten anmäler, och köpare således derefter i Häradshöf dingens förteckning till Kronofogden upptagas, för afgiftemas ingående, och för hvilka senare köparen skulle ansvara, med rättighet att hålla sig till sin fångesman för hvad han öfver sin del betalar.” Utskottet anser det med nu gällande Lag instämma, alt uppbud och lagfart icke meddelas annan person, än den, som är egare tili fastigheten å den tid, då. lagfarten sökes, således ej för den, sorn redan afhändt sig egande-rätten.
Hon påminner om, hur Venus förstört många, till och med Salomo den vise, samt uppmanar att hålla i ära sju andra jungfrur, dem hon kallar fram: Grammatica, Rhetorica, Dialectica, Arithmetica, Geometria, Astronomia och Musica351. Sedan dessa hvar för sig redogjort för sina egenskaper, fortsätter Pallas: ”Nu haffven j mijna Jungfrur sedt, Och hört hvadh the er bringa för gott. Ty tänke sigh een och hvar väl om, Tage sig wara för Paris dom. Men tu est ung, lät tin frögd wara Hoos thenna sköna Jungfru skara. Then them rätt elskar och haffwer kär. För Venere ingen fahra bär. Skoda hvad enda med Paris taar, Som them så illa förachtat haar. Ty wil tu i Werlden komma fram, Och bliffva ther achtat för en Man, Tw gode medel jagh tigh giffuer, At tu Svärdet och Boken driffuer, Hvilket af them tu brukar rätt, Til ähra warder tu wist uppsatt. Mången haar jagh således hulpet fort, Till stoore mechtige Herrar gjordt. Aff ringa slecht haffuer jagh försan, Gjordt mången ther medh til Adelzman. Aldrigh skal någon tijdh ångra tigh, Om tu tigh håller trooligt til migh.” — Sc. 5. Venus spörjer Cupido, hvarföre Pallas ensam går säker för honom, ehuru han vågar sig på Mars. Cupido säger sig rädd för hennes ögon, inför hvilka han känner sig magtlös, men Mars begärer sjelf hans ”tillkomst;” muserna åter passera fritt, de förblifva jungfrur, och den, som älskar dem, duger ej i hans skola. Venus anmärker dock: ”Ja, tu schelm bedrager likväl många, Som thessa jungfrur ha achtat fånga.” Tredje akten. Hector harmas öfver bönderna, som, fastän kallade till jagten, icke infunnit sig.
N:o 278, i anledning af erhållen återremiss af Stats-Utskottets Utlåtande N:o 184. Bifölls. N:o 279, i anledning af väckta motioner rörande dispositionen af ett efter enkan A. B. Wetterström Kronan tillfallet dana-arf. Bifölls. N:o 280, i anledning af Professor Geijers motion om uppförande å Allmänna Indragnings-staten af pension åt f. d. Stals-Secreteraren m. m. Danckwardt. Bifölls. N:o 281, i anledning af Fredric von Zweigbergks från Skaraborgs Län motion om contant ersättning till rotehållarne inom Kållands härad, för Yägrad utsyning å Kronoparken Rådaås. Bifölls. N:o 288, i anledning af Herr Hjertås motion, angående ersättning för proviantering och fouragering åt tågande trupper. Bifölls. N:o 284, i anledning af Herr von Hartmansdorjfs> A.t motion att, i händelse nu gällande skjutslega blifver förhöjd, vissa embetsoch tjenstemän måtte erhålla löne-tillökning. Bifölls. N:o 285, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 109. Ståndet, som bifallit Utlåtandet N:o 109, vidblef sitt beslut och lade Utlåtandet N:o 285 lill handlingarne. N:o 286, memorial i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 140. Lades till handlingarne. N:o 287, i anledning af Professorn Geijers motion om ett serskildt vicarie-arfvode för Adjuncten i Historien vid Upsala Universitet, så länge han för motionären ombesörjer examina och tentamina. Bifölls.
Man finner ofta, akt emot uppköp wid nägot Bruk af tvaror till 20 Rrdrs warde, sädane personer crhällik kil, ständ, akt med hustru och barn, hela äret swäfwa Landet omkring. Om man vcksä beräknar att wid försäljningen loo procent kunde winnås, sä inser ändä hwar och en omöjligheten för ett hushäll af man, hustru och flere barn, att med 22 R:dr kunna bärga sig äret öfwer, och mäste derföre del öfriga tilsättas af dem hos hwilka de under sitt kringstrpkande truga sig inn, hwit» ket i synnerhet ffcr hos Allmogen och hälst uti enstaka Gärdar och mindre Byar. Det stär we"kcl?gen icke att beffrffwa huru mänga olägenheter d"ssa versoncr tilffynba Allmogen under deras knngstrsfwande, äfwen som stölder, wäldsamheter och bedrägerier af dem esit som oftast begäs, altsammans oändeligen mycket öfwmräffande dm förmo» Elas - 896 Den 25 September. Elak - och Porcellains - Bruksägare genom deras warsförsäljning kan tillflyta. Ntminstone borde hwa-je Bruk icke fä antaga och betjena sig af flere än l högst 2:ne försäljnings-män, och äfwcrstäthällare och LandshöfdiN' gar wara förbudit, att för nägre flere Pa§ till kring» resande meddela. Men ehuru detta ämne icke hörer till BcwikknkngS - Utskottets befattning, har jag likwäl, wid fräsan om beha personers beskattning, trott mig böra meddela denna uplySning. Utom de nu upräknabe Personela Bcwillningerr underkastade personer; torde ännu mänga finnas, men hwilka wid förordningens utarbetande kunna nämnas och intagas.