Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Borgerskaperne äro pligtige att förse dessa sina ämbetsmän: att i de städer, der Universitet finnas, så väl Lärarne, sorn de till AcademieSiaten i öfrigt hörande personer äga egna Fora Privilegiata, hvarest de efter dessa samt deras aflidne hustrur och hemmavarande barn verkstälde Boupteckningar böra uppvisas, Förmyndare för omyndiga arfvingar skola tillförordnas, samt de i, samma Sterbhus uppstående arfs-tvister upptagas och afgöra?: Att åter allt hvad som rörer Sterbhusen efter aflidne personer af Ridderskapet och Adeln icke hörer till Rådstufva Rätternes upptagande, utan af HofRätterna behandlas; och att, uti mindre bemedlade Sterbhus efter aflidne' personer af Prestståndet samt Ridderskapet och Adeln, den utgift , som efterlefvande Enka och Arfvingar skulle i Bouppteckning och Skiftes - Arfvode blifva nödgade att vidkännas, ofta för dem kunde finnas känbar, helst då den möjligden kunde undvikas genom det någon skicklig man af särskild förbindelse med Sterbhuset åtager »ig att utan vedergällning dessa förrättningar bestridr; i följd af hvilket allt, och sorn det förhållande af ägande knappa och stundom för tarflig utk mist otillräckliga lonings-vilkor, hvilket Magistraternes Ledamöter lika med en betydlig del af Staten Embetsman och Betjente dela, icke lärer Den 4 'April.' i 9 lärer kunna anses såsom något gilltigt skäl att till förökning i dessa vilkor söka bidrag af dem, hvilka dertill ej äro pligtige, men det icka des'o mindre ofta torde inträffa, att Magistraterne, pä grund af särskildt förtroende om skicklighet och oveld, varda sjc-lfvilligt anlitade att, äfven i de Sterbhus, der sådan rätt lagligen dem icke tillkommer, Bouppteckningar och Arfskifte!! förrätta, finner Utskottet sig äga fullkomlig anledning att afstyrka hvad Herr Borgmästaren Kjellander i förenämnde ämne föreslagit.
Jag fortfar således att anse, att man kunnat hitta på ett bättre sätt än detta, och att det är ett i förväg lagdt hinder mot tryckfriheten, det lär väl blifva svårt att bestrida. Jag vet icke hvarföre det endast är den periodiska pressen, som skulle underkastas borgen; hvarföre kräfves icke en sådan äfven af livar och en, som sk lif vi t en bok, eller för allt hvad jag kan komma att tala, ty äfven mitt tal kan ju såra temligen djupt. Hvad jag dock i synnerhet har att anmärka mot förslaget är, att det skulle gifva pressen en flnansiel pregel, som &r densamma ovärdig. Jag fortfar i min anhållan om afslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder blifvit vrkadt såväl förslagets antagande sorn dess förkastande, framstälde H. Exc. propos. först å antagande och sedermera å förkastande af det ifrågavide förslaget, och sedan dessa propoS:r besvarats med blandade ja och nej, gjor-* des förnyad propos. å förslagets antagande och besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Exc. förklarade, det han nu funnit ja haft öfvervigt en. Gr. Adlersparre och Frih. Staél von Holstein begärde votering. Uplästes och godkändes följande votens-propos. Den. som antager det uti 18:de punkten af Konst.Utsk:t& Mem N:o 2 framstälda förslag till tillägg uti 1 § 4 mom. TryckfrihetsFörordnm, rörande skyldighet för utgifvare af dagblad eller periodiska skrifter att stidla borgen för böter, kostnad och skada, töstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, förkastar lt. o. Ad. förenämnde förslag. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda; Ja — 51. Nej — 11. tfl:de punkten, innehållande förslag till tillägg vid 1 g 9 moro. TryckfriiietsFörordmn, angtde förbud mot eftertryck af utländsk skrift.
Vidkommande slutligen det återstående tillskott, som vore nödigt till fyllande af pensionsinråttningens behof, och hvilket, enligt Komiterades förslag, skulle utgå af tullmedlen, hade Komiterade såsom skål för detta bidrags beviljande underdånigst. anfört, att den ej mindre af statsklokhet ån rättvisa och menniskokärlek högt påkallade institutionen, hvilken vöre ämnad att bispringa den för hela landets förkofran och välstånd så verksamma och nyttiga sjömansklassen, borde för all framtid och i alla händelser fullkomligt betryggas; och hade Kommers-kollegium äfven ansett, att, om ock pensionstagarne blefve färre ån hvad Komiterade på grund af inkomna uppgifter beräknat, anstalten likväl, då något bidrag från skeppsrederiernas sida icke borde tagas i beräkning, med de förut föreslagna inkomsterna icke skulle kunna behörigen fullgöra sitt åliggande, utan att till fyllande af dess årliga behof ett särskildt anslag af allmänna medel blefve anvisadt. I betraktande af dessa omständigheter, och då hvarje åtgärd, hvilken, i likhet med ifrågavarande pensionsanstalt, vore egnad att på ett mera verksamt sätt befordra sjöfartsnäringens utveckling — hvilken näring måhända hittills icke blifvit af Staten lika frikostigt understödd som åtskilliga andra — redan i denna egenskap påkallade det allmännas behjertande, och då detta måste i vida högre grad blifva händelsen, når man betänkte, att den duglighet, kraft och fosterlandskänsla, som derigenom i fredstid kunde vinnas åt handelsflottans manskap, skulle i farans stund öka rikets försvarsstyrka och värn, enär nemligen, enligt Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, allt det till rikets handelsflotta hörande sjöfolk, som vore å sjömanshusen eller i Magistraternas rullor inskrifvet, så ock sjökaptener och styrmän, äfvensom machinister å ångfartyg, vöre pligtige att under krig tjenstgöra å Kongl.
Herr Grefven och Ordföranden förmälte, hurusom skillnaden imellan gamla och nya frågor blifvit med noggranhet angifven i sista Constitutions-Utskottets Betänkanden; men som Beredningens flesta Ledamöter bestämt den nyssnämnde redactionen, så frågade Herr Grefven och Ordföranden, om det äfven vore deras tanka att ej skilja imellan gamla och nya frågor. Häruppå svarades, att det ej vore Beredningen tillständigt att ingå i en sådan pröfning, sedan ConstitutionsUtskottets Betänkande af den 16 October 1810 rörande dylika ämnen blifvit af 2:ne Stånd afslaget, och detta afgörande således ej tillkomme Utskottet. 8 Mom. borde enligt Beredningens tanka bibehålla dess lydelse, hvadan sista Constitutions-Utskottets anmärkning deremot skulle förfalla. I den föreslagna nya redactionen af 11 Mom. skulle införas 5:te efter »3 §:ns4 Mom.» Efter ordet »läggas» och till Mom. slut förändras lydelsen sålunda: inhemte HofCanzleren i underdånighet Kongl. Majlis Nådiga befallning, huruvida Skriften bör till föryttrande frigifvas, eller under vidare qvarstad till återutförande för - 372 Riksdagen 1812. blifva, då det på Konungens Nådiga pröfning må ankomma, om och till hvad belopp Bokhandlaren må njuta ersättning af Statsmedlen. Bilaga N till Mern. Protocoll hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihetsmål den 16 Junii 1812, kl. 10 f. m. Justerades Protocollet, hållet i Beredningen förmiddagen den 15 dennes, och de ändringar, som då föreslogos, blefvo nu dels närmare bestämda, dels ökade.
Bland Svenska allmogen torde väl ännu förefinnas någon obenägenhet för flera ting om året, kanhända mest underhållen af det besvär, som åtföljer Nänmdemans-tjenstgöringen; men hvarje rättsökande, som icke drifver sak, för att uppehålla annan i hans m hans ratt, måste antagas med längtan emotse den dag då hans talan blifver pröfvad. På senare tider har det ej heller varit utan exempel, att menigheter sökt bereda sig förmånen af flera ting om året, Föreskrifterna i 24 Kap. 5 § Rättegångs-Balken, att i Rådstufvurätt böra parterne vid middagstimma dagen förut stammas genom anslag å Rattens dörr att dom å tid föresattan afhöra, leda ganska ofta till onödigt dröjsmål med rattegångars af görande. Något giltigt skäl, hvarföre Stads-domstolarne icke skulle kunna genast, då ett mål öfverlemnas till dom, gifva parterne tillkänna hvilken dag de hafva att återkomma för domens emottagande, och att den då utan afseende på parternes uteblifvande afkunnas, kan jag icke inse. I öfverensstämmelse med denna åsigt tror jag derföre, att föreskrifterna i detta hänseende böra ändras till närmare likhet med dem, som gälla för Underdomstolarna på landet, och om derjemte stadgas, att Rådstufvurätt icke må med doms utgifvande dröja längre än tre eller högst sex veckor ifrån den dag parterna lemnat saken till afgörande, skulle dermed redan ganska mycket vara vunnet. För parterne besparades en nu illa använd tid, derigenom att de und ginge att dagligen efterse anslag å Rättens dörr, hvilket måste ske der ej parterne af Rättens betjente kallas att dom afhöra, såsom på åtskilliga ställen brukas, utan att dock vara i lag föreskrifvet. I konkursmål lära dock ansiag och kungörande i tidningarna svårligen kunna undvikas, men i sådant fall vore ett tillägg uti 95 § i Konkurs-lagen nödigt, innefattande närmare förklaring om hvad rätteligen bör förstås med det i nämnde § begagnade ordet skyndsam/. Denne § borde då ändras till följande ordalydelse:
Betänkande i anledning af Herr P. Winbladhs Memorial om uppbäf vande af Nedre och Öfre BorgRättevne, saint upphörande af Riks Marskalks - Ämbetets befattning med Sku id 10 rarings Mål. Lagutskottet har tili Öfvervägande förehaft ett från Våliofl. BorgareStåndet remitterat, af Herr P. Winbladh ingifvet så lydande: Memorial: Dat lärer finnas vara en sanning, som till dess verklighet ej fordrar bevisning, att en betydelig förmån för dea rättsökande vinnes, ju mera de Instantier han vid utförande af en tvist har att genomvandra, för att deruti ernå ett ändteligt slut, förminskas, och Domstolsinrättningen åter föres till dess ursprungliga enkelhet. Da skillnader, som fordom söndrade Medlemmarna af vissa Stånd och Corporationer från menige man, hafva ock nu mera förlorat sin betydelse. På grund af dessa förhållanden, har jemväl den Commité, hvilken fått sig uppdragit au öfverse Rikets nu gällande Lag, och Lagutskott as Betänkandets, 53 öch att uppgöra förslag till en ny och förbättrad, uti dess nyligen från trycket ut* gifne, och till allmän granskning lemnade förslag till RättegångsBaik, ibland annat antagit npphäfvande af den mängd särskild, te Domstolar , som för närvarande finnes. Då likväl längre tid lärer Förlida, innan berörde förslag hunnit blifva iden ordning, att de efter föregången pröfning kunna ef Kongl. Majrts och Rikets Ständer, såsom I\iket3 allmänt gällande, Lag antagas, och dessfö;innan någon väsentelig rubbning uti nu varande LagskipningsSysteme, icke lärer, i anseende till de flere omständigheter och svårigheter, hvilka dervid torde uppstå, kunna tillväg3bringas; har jag dock, ledd af förenämnde åsigter, trott mig (inna, att ibland de nu varande särskilde Domstolar, Nedre och Öfre BorgRätterne är o af dtn beskaffenhet, att de skulle kunna upphöra, utan att derigenom någon ändring uti den Rättegångsordning, som uti Rikets nu gällande
Då således (vå Riks-stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Bonde-ståndet, antagit Kongl. Maj:ts oftanämnda nådiga proposition oförändrad, meri Presteoch Borgare-stånden stannat i ett derifrån skiljaktigt beslut, föranlåtes Utskottet, för sammanjemkning af dessa olika meningar, att, med anledning af § Riksdags-ordningen, vördsamt inbjuda sistnämnde två Riksstånd att med Ridderskapet och Adeln samt Bondeståndet sig förena. Derest denna inbjudning icke af någotdera Ståndet antages, samt Ridderskapet och Adeln eller Bonde-ståndet ej heller vill öfvergå på de öfriga Riksståndens mening, hvilken, i händelse den biträdes af ettdera utaf nämnda Riksstånd, kommer att utgöra Rikets Ständers beslut, får Utskottet, i öfverensstämmelse med nvssberörda grundlagsbud, föreslå att omröstning öfver frågan måtte anställas i förstärkt Lag-utskott efter en så lydande Voterings -Proposition: De n, sorn bifaller Kongl. Maj.ts nådiga Proposition med förslag till lag för aktie-bolag, röstar: Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutat en lag för aktie-bolag af enahanda innehåll med den af Kongl. Maj:t i nåder föreslagna, med tillägg af ett nytt mom. i 10 § af följande lydelse: ''Uti bolags fasta egendom må inteckning icke beviljas för delegares enskilda gäld; ej heller må för sådan gäld någon bolagets tillhörighet i mät tagas." Stockholm den 7 Juni 184-8. STOCKHOLM. Östlund & Berling, 1848. Lag-Utskottets Betänkande, N;0 56, l N:o 56. 1 / Ank. lill Exp. Utsk. den 8 Juni, kl. 4 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om dels indragning af Kämners-, Lagmans• och Riddaresynerätlerna, dels ock förändring af vissa domstolars organisation.
Ber dömer Häradshöfding med tolf män, sorn i häradet bo och dertill valde äro, De tolf kallas Häradsnämnd. Då ledigt rum i Nämnden fyllas skall, varde i den eller de socknar, för hvilka ledigheten inträffat, val hållet å kommunalstämma. Ej må annan dertill väljas än den, som är välfrejdad och tjugufem år gammal; ej Lag-Utskottets betänkande N:o 15. 11 eller den, sorn innehar befattning i Konungens och Rikets tjenst. Den som de flesta rösterna erhållit, vare såsom Nämndeman ansedd. Enhvar, som eger rösträtt å kommunalstämman och sjelf är till nämndeman valbar, ege vid valet lika röst. Uppstår tvist om den valdes behörighet, eller om valet rätteligen skett, gifve Häradsrätten utslag deröfver, och gånge del utslag i verkställighet, ändå att klagan i högre Rätt föres. Den, som kallad varder alt i Rällen sitta, på sätt nu sagdt är, vare pligtig alt minst två år den tjenst förrätta, der han ej från orten flyttar, eller eljest gitter visa sådane hinder, att Rätten pröfvar skäligt honom dessförinnan entlediga. Ej skall dock den, som öfver sextio år gammal är, emot sin vilja till Nämndeman väljas; ej eller vare någon, som ur Nämnden afgått, skyldig alt låta sig åter inväljas, förrän ordningen ånyo till honom kommer, sedan de öfrige, som väljas kunna, för socknen Nämndemän varit». Enligt 23 Kap. 1 § Rättegångs-Balken är nämnden domför, då sju nämndemän äro tillstädes. Såväl Herr Sandegren, som Sven Hansson hafva nu föreslagit, alt domföra antalet måtte nedsättas till tre. Äfven Lagberedningen har — i motsats till Lagkomitéen, som ansåg, att i detta fall borde förblifva vid hvad nu är stadgadt — föreslagit, att i nämnd ej på en gång må sitta flera än fem, eller färre än tre; och, enligt hvad motiveringen gifver vid handen, afsågs dermed egentligen att göra nämndemannakallets utöfning mindre betungande för' domsagans innevånare; hvarjemte man för berörda förändring hemtade stöd af det förhållandet, att
Slutligen har Hr Lagerhjelm sagt sig önska en förbättring, när den kan ske utan orättvisa; och häruti instämmer jag, men tror, att Hr Lagerhjelms fruktan för orättvisa här icke är tillämplig, enär räntetagarnes uppsägningsrätt endast kommer att upphöra emot full ersättning. Jag har sjelf varit indelningshafvare och vet, att många olägenheter skulle varit undanröjda, och att jag icke heller i oeconomiskt afseende skulle varit lidande, om Utsk:s förslag redan den tiden varit antaget. Det är således riktigt, att förändringen bör ske utan orättvisa; men det är angeläget, att man noga öfverväger, hvad som är rättvist eller orättvist, på det man icke alltid må åberopa detta skäl äfven emot det rättvisaste förslag. Jag förnyar min begäran om propos. till bifall å betänk. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: För det oförvillade omdömet synes mig fördelen af Utskrs ifrågavar. förslag vara så tydlig, att jag ej begriper, huru den ens af någon kan betviflas. De skäl, som här blifvit anförda emot förslaget, synas mig alla af den beskaffenhet, att de genast måste förfalla. Så har man sagt, att förslaget skulle innebära en orättvisa emot räntetagarne. Jag tror tvärtom. Genom tio års medelpris blir räntetagarens inkomst säker, och hvad han får mindre det ena året, får han mera det andra; men då markegången nu sättes i Nov. och hädanefter skulle sättas i Dec., är det ju gifvet, att markegångsprisen härigenom i allmänhet blifva högre och att räntetagarne således deraf hafva fördel. Det är väl sannt, att förslagets tillämpning i början skulle kunna medföra en orättvisa genom hög medelmarkegång för de norra provinserna, som nyligen fått vidkännas flera på hvarandra följande missväxtår; men detta förutsätter, att dessa provinser hädanefter icke skulle få vidkännas någon missväxt, åtminstone under loppet af första 18 H. ’ gS Den 19 Januari f. m. decennium, och erfarenheten gifver anledning till helt an* nan förmodan. Hvad Hr Lagerhjelms anmärknlr beträffar, äro de redan fullständigt vederlagda af Gr.
För att nu öfvergå till den fråga som här särskildt är föremål för öfverläggning, sfi får jag fästa upmärksamheten på att med förslaget ingalunda åsyftas att förminska Konungens makt. Konungen skulle komma att ega presist samma makt som honom nu enl. 11 § R:sF:n tillkommer såväl i afs. på 41)2 Den 2.*. Juli f. m. den förberedande som den slutliga behandlingen af frågor som röra afslutandet af förbund, men bredvid Konungens beslutande rätt står enl. våra Grundlager RAdgifvarnes ansvar, och det är blott med afs. på detta ansvar som förändring nu blifvit föreslagen. Grundlagen har i allmänhet velat att då i vigtiga ärenden fattas beslut, skola, såvidt möjligt är StatsRådets samtlige ledamöter dela ansvaret, på samma gång som den velat att Konungen vid sådana tillfällen skall höra råd af alla sina Rådgifvare innan han fattar sitt beslut; men den har derföre icke åsyftat att göra något intrång i hans beslutande rätt. Nu lärer icke kunna nekas, att man har en större garanti för Rikets goda Styrelse, ifall Konungen, innan han fattar sitt beslut, hör råd af flera i det vigtiga ärendet än i det mindre vigtiga. Om det är rätt att bredvid Konungens beslutanderätt står Rådgifvarnes ansvar, så måste det också vara rätt att, såsom Grundlagen föreskrifver, i vigtiga frågor ansvaret åligger hela StatsRådet och ej en del deraf. Ju vigtigare frågan är, desto vigtigare är också ansvaret. Kan nu afslutandet af ett förbund räknas till vigtigare frågor eller icke? Att afslutande af förbund ofta kan vara af större vigt än t. o. m. början af krig eller afslutande af fred, lärer ingen kunna neka.
Jag finnér det högst besynnerligt, att man vid denna Riksdag vill fastställa en sådan regel för anslags beviljande, och om densamma äfven skulle lyckas alt göra sig gällande, så tror jag icke, att kommande Ständer skola gilla densamma. Jag är tvärtom öfvertygad, att missnöjet i landet skulle blifva så allmänt, att större delen af representationen funne sig föranlåten, att i denna fråga ändra åsigt. Om StatsUtsk., som ingalunda varit för njuggt med anslags-tillstyrkande, för att åstadkomma förbättrade löne-förmåner åt Statens ljen-> stemän, men likväl icke kunnat gå alla motionärers önskningar i denna väg till mötes, nu skulle erhålla en tillrättavisning på sådant sätt, att en kommun, som med dessa saker icke haft något att göra, skulle gå miste om ett anslag de måhända eljest bekommit, så måste jag bekänna, att ett slikt förfaringssätt vore i hög grad obilligt och oriktigt, samt dessutom mycket opolitiskt. Man har förebrått Utsk., alt hafva varit inconseqvent, vid upställandet af motiverna för Utsk:s hemställanden i 5:te och 8:de punkterna, enär K. M:s, och vederbönde myndigheters hörande ansetts nödigt i ena fallet, men icke i det andra. 33* 516 Den 29 Juni f. nr. Hr von Troil har redan besvarat delta inkast, men jag ber, att få tillägga, att, hvad Ystads hamn-anläggning beträffar, Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen redan förut låtit undersöka densamma, samt alt StätsUtsk. ansett det vara öfverflödigt, att meddela R. St. vidare uplysningar om denna hamn-byggnad, enär de igenfinnas uti en af Öfverste-Löjtn. Modig, utgifven förtjenstfull beskrifning deröfver, hvarföre Utsk. förmodade, alt hvarje representant, som intresserade sig för denna fråga, och ämnade deltaga i discussionen deröfver, skulle förskaffa sig kännedom om, hvad nämnde beskrifning innehåller, ty endast genom att känna alla fakta, får man en bestämd opinion i saken. Jag an|iåller fortfarande om bifall till punkten. Gr von Rosen:
UtsöKningsBalken i nya lagförslaget, så lydande: "Borgenär, som vill lagsöka gäldenär i annat Län, må gifva in lagsökningshandlingarne till Konungens Befallningshafvande i det Län, där Borgenär vistas, och 6ände han dem till Konungens Befallningshafvande i det andrs Länet. Sedaö förcrdne den Befallningshafvande skicklig och säker mån, att målet å Borgenärs vägnar, för skäligt arfvode bevaka och utföra.” Och jrg anhåller att Lagutskottet, genom återremiss, måtte få tillfälle yttra 6ig om icke de olika åsigterne, skulle genom antagande af nämnde förslag kunna förenas. Den 18 Junii e. m. Bilaga till PleniPfotocoUet för den x8 Junii, eftermiddagen. N:o i« Herr Ehrenborg, Casper; Med erkännande att det nu uppläste UH låtandet i de fleste delar hvdar på de billiga grunderne af frihet i handtering och undanröjde tillfällen till chican, utbeder jag att en-~ dast få framställa 2:ne anmärkningar, som vid genomläsningen af samma Betänkande mig förekommit. ko. Utskottet har föreslagit bibehållande af det stadgande, som den nu gällande Författa ningen härom innehåller, att nemligen hränvinsförsäljning, för dem som icke erhållit roinuteringsrätt, ej må vara tillåten i mindro pär» tie än en kaana. Deraf har ofta föranletts en, utöfver hvad eljest skulle inträffat, ökad eller påskyndad Bränvinsconsumtion, då t. ex. dage* verkare eller betingsarbefare vid en egendom, som velat förskaffa sig’ någon förfriskning* icke kunnat erhålla det mindre bränvinsqvantum, hvarmed de för tillfället ansett sig be~ låtne, utan nödgats taga det ofvannämnde större 3 deraf Djutningsbegäref sällan mtdgifvSl Den 18 iunii e, m. någon besparing till morgondagen.
Jag tror icke att om Staten utöfvar denna rättvisa åt räntetagarne, någon skulle få anlcdn. att deröfver klaga, och allraminst de frälse-ränte-innehafvare, hvilka i sina räntor ega salpeterhjelpen inbegripen, ty, så vidt jag vet, beror det på öfvereiiskommelse emellan frälse-ränte-innehafvarne och jordegarne, huru denna ränta skall utgå, ifall hemmanen skola säljas, och i annat fall måste ju det gamla bruket, som blifvit följdt vid frälse-räntans beräkning, ovilkorligen iakttagas, så att frälse-ränte-innehafvaren icke kan fordra mer af jordegaren än hvad den förre hittills åtnjulit. Skulle en egare af frälse-skatte-hemman till egaren af hemmanets frälse-ränta hittills hafva erlagt salpeterhjelpen med förvandling efter markegång, kan, enl. mitt förmenande, den sednare icke genom Konungs och Ständers beslut, ang:de förändring i denna räntas utgörande, beröfvas sin lagliga rätt att allt framgent upbära denna ränta pä samma sätt, som den under sekler utgått. Man begår äfven en stor obillighet, då man beröfvar de milda stiftelserna den inkomst, de till följd af salpeterhjelpens utgörande efter markegång hittills baft. Man måste nemi. ihågkomma, att krigsmanshus-kassan är stiftad för att af dess fond gamla, orkeslösa krigare skulle pensioneras. Då denna kassa är stiftad för ett så vigtigt ändamål, bör man icke förminska denna kassas inkomster. Jag anser följaktligen, att StatsUtsk. förfarit oriktigt äfven deruti, att Utsk. föreslagit, att denna kassa, i likhet med 2:ne andra, skulle vidkännas en minskning af dess vid förra Riksdagen beviljade Statsanslag, motsvarande den förhöjning i inkomster, som varit en följd af salpeterhjelpens beräkning ef - 348 Den 22 Mars f. m. ter markegång, och detta oriktiga förfaringssätt gifver mig ett ytterligare skäl att yrka Betänk:s återremitterande. Hr von Hartmansdorff: Gr.
Bih. till R. St. S. D. Lag-Utskottets Betänkande N:o 30 i anledning af väckt motion om stiftande af lag för Compromissarier blef efter skedd föredragning af Ståndet godkändt. S. D. Föredrogos och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedanföljande Betänkanden: