Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och då Kronofogdebostället Troxhammar, såsom beläget på Svartsjölandet och följagtligen aflägset från medelpunkten af det sammansatte nya Fögderiet samt dessutom sak - Stats-Utskottels Utlåtande> N-o 124. 9 saknande fördelen af en ordentlig postgång lill och ifrån Stockholm, ingalunda är lämpligt att anvisas till boställe åt Kronofogden i detta Fögderi, helst mängden och beskaffenheten af de honom åliggande tjenstegöromål påkalla en obehindrad och skyndsam communicalion med Länets Styrelse, men deremot det ifrågaställda Kronohemmanet Järfva N:o i genom sitt läge på endast en half mils afstånd från Slockholm är i detta hänseende serdeles passande, har Utskottet, i belragtande jemväl deraf, att bemälde Kronofogde innehar en af de mest besvärliga tjenster af detta slag och således synes förtjena att med ett fördelaktigt boställe varda försedd, funnit sig böra hemställa, att, på sätt Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, kronohemmanet NederJärfva, N:o i, må, sedan nuvarande arrende deraf tilländagått, upplåtas lill boställe för Kronofogden i det Fögderi, som blifvit sammansatt af Sollentuna och Wallentuna Härader med Danderyds Skeppslag samt Färentuna Härad.
Rikets Ständer hafva så mycket mindre tvekat alt till denna nådiga framställning lemna bifall, som densamma icke alser något nytt anslag, utan ett, efter sakkunnige personers och myndigheters omdöme, ändamålseniigare användande af redan beviljade medel, och medgifva alltså, i underdånighet att det för en fyranläggning å Hernöklubb vid sednasle riksdag anvisade extra anslag, 40,000 R:dr R:mt, i stället må användas till en fyranläggning å Lungöns sydöstra udde; Hvilket, såsom svar å E. K. Maj:ts förevarande nådiga framställning, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla; framhärdande Rikets Ständer med etc. Stockholm den 25 Februari 1860. 64 Exp e di tio n slils kol tets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 38. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 25 Febr. 18G0. Preste-Slåndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 Bonde-Ståndet den 25 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående återbäring af orätt debiterad rotefrihetsafgift för hemmanet Fahlslwg N:o 2. (Stats-Utsk:s Utlåtande N:o 56.) S. A. K. Sedan hemmanet Fahlskog N:o 2 gästgifvaregården blifvit från en detsamma vid extra roteringen år 1826 påförd och sedermera från och med är 1835 till och med år 1856 efter 3 Dalers taxation utgjord rotefrihelsafgift befriadt genom
Redan häraf synes det hvilket vidt fält som ännu står öppet för vår egen mindre navigation, och huru mycket den ännu har att upfylla, så framt den utan hinder af ensidiga lagar får tillfälle att utveckla sig. Och denna mindre sjöfart Mine Hrr! ehuru anspråkslöst det låter, år likväl ingen småsak för ett land hvars belägenhet dertill egnar sig. Bland de intressanta uplysningar, som Baron Bonde på f. m. lemnade, förekom äfven att Greklands sjöfart hvilken helt och hållet inskränker sig till den mindre navigationen, inbringar ända tilt det enorma beloppet af omkring 30 mill. Svenskt b:co årligen. En annan värd talare har sedermera velat förringa värdet af detta exempel genom det påstående att den Grekiska flottan, eller hvad som är detsamma, de små fartygen icke skulle duga till samma trafik som vära större. Detta synes mig verkligen vara alt förvända Frih. Bondes yttrande, ty exemplet upgafs af honom icke för att öfvertyga om hvad som i sig sjelf vore orimligt, eller all de mindre fartygen skulle kunna ersätta de större, utan för alt visa hvilken stor betydelse den mindre sjöfarten eger, och att den således icke bör betraktas såsom en underordnad sak, utan att densamma, i vigt fullt jemförlig med sin tvillingsbroder, den större navigationen, också bör äga samma rätt till lagstiftningens omvårdnad, och ej behandlas styfmoderligt i jemförelse med denna. Sådan var uppenbarligen Frih. Bondes mening, och i sådant af7 H. 83 514 Den 4 Juni e. m. seende torde ingen kunna neka au exemplet var ganska uplysande. Såsom bevis för samma sats kan äfvenledes förhållandet med den Norrska och Finska sjöfarten åberopas. Norriges handelsflotta har nemi. på den sednare liden tilltagit i en sådan progression, att vi med bekymmer måste medgifva ali våra egna framsteg i i detta afseende, ehuru i sig sjelfva rätt vackra, ändock jemförelsevis stå långt tillbaka, ty då vår sjöfall ökat sig med en femte» del har den Norrska på samma tid fördubblats.
1 vårt vidsträckta land händer det sällan alt missväxt inträffar på alla orter, men det händer ofta att en ort tryckes af svär missvext på samma gång som en annan ort har ovanligt god skörd och låga priser. Uti ett sådant land måste det vara af serdeles stor vigt att en kraftig och liflig spanmålshandel up står, hvarigenom personer med stora kapital-tillgångar kunna företaga sig att upköpa spanmål, der den finnes till lägre pris, för att försälja densamma på orter der brist förefinnes. Om dessa personer skola kunna sköta en sådan rörelse så måste de likväl för alt icke utsätta sig för alltför stora förluster, veta hvilka lagar de hafva att rätta sig efter. Spanmålshandel är redan i och för sig sjelf vansklig genom många anledmr, och skulle man nu ytterligare göra den ännu mera osäker lill följd af vacklande lagstiftning, är det nästan att förstöra denna handel och derigenom åstadkommes för framtiden en större olycka för både konsumenter och producenter, än den som man nu för ögonblicket vill bevara dem ifrån. Men, säger man, genom den nu föreslagna åtgärden vill man undgå en annan värre rubbning i spanmålslagstiftningen, nemi. den, som skulle upkomma genom ett export-förbud. Det är likväl för mig alldeles oförklarligt huru man, 316 Den 18 Mars e. m. genom borttagaude af import-tullen skulle kunna förekomma ett exportförbud. Det är ju gifvet såsom vi redan sett, att så länge spanmålen är i lägre pris hos oss än i utländska hamnar, så kan icke någon spanmål komma in utifrån, men väl härifrån till utlandet exporteras. Inträffar åter att spanmålspriserna stiga här så högt, att de komma att stå högre hos oss än i de utländska hamnarne, så är ingen nog galen att företaga export. Den föreslagna åtgärden är således till ingen nytta, men i många fall till skada, och jag anhåller derföre hos Hr Gr. o. Landtm, örn propos. på afslag å detta Betänk. Hr Adelborg, Anders Otto: Då detta tankefoster först såg dagens ljus på detta rum, skedde det med betydligt väsen, som det gjorde af sig.
Vi " sälja denna prima sort oblandad 3 d 4 kr. billigare pr kilo än vissa andra firmor. Mindre aromrikt. Utmärkt hvardagste. Insänd 40 öre i frimärken, så erhålles prof af önskad sort. Santalmissionens Tedepot, Trievaldgränd 2, Stockholm. Utlåtande Generaldepot för Sverige, Norge, Vanmark och Finland. Bruksanvisning medföljer hvarje burk. Idun Stockholm, Iduns Tryckeri Fredagen den 15 november 1895. N:r 46 (413) Byrå: Prenumerationspris pr ä r: Mun ensam kr. 5: — Klara södra kyrkog. telef. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » 5: — Iduns Modet., mänadsuppl » 3: — Prenumeration sker å alla postBarngarderoben » 3: — anstalter i riket. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF Träffast säkrast kl. 2 — 3. Redaktionssekr. : J. Lydia or icke längesedan flickor. ogifta * ordades Man ville påstå, kvinnan till följd i att Iduns spaltar en f ö r d o m HELLBERG. åtskilligt om gamla sig anvisad en ytterst trång verkningskrets, på fördomars vanliga seglifvade sätt rörelsens får stå ännu hastiga lefver kvar, framsteg tillbaka för sina till gifta och att den » gamla trots, fortfarande flickan », ses öfver Lösnummerpris 15 öre (lösn:r endast för kompletteringar.) 8 de årg. Amioiispris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Johnson. från flydda tider, då den af vissa sociala förhållanden hade Nordling. Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. Aktiebolag. kvinnoaxeln o c h komsterna voro knappa o c h barnskaran stor — ett, s o m hvar man vet, ej ovanligt förhållande, s o m emellertid ganska ofta visar sig medföra en välsignelse, den nämligen att bättre, älska arbetet. Denna kärlek de unga lära sig arbeta o c h, än till arbetet af grunddragen i dessa systrars karaktär.
St:r måga tillerkänna honom och hans rätts innehafvare den förmon, att på en tid af 20 år, räknade ifrån nu varande Arrendets slut, innehafva och begagna de 2:ne ofvan omförraäldte, öfver 1 mil ifrån Kungsgården belägne, af Majoren odlade, Lägenheterne Walla-Slätten och Herrsfö-Jngen, emot årlig afgift derföre till K. ^8 Stats-Utskottets M:t och Kronan af den ränta, som enligt redan skedd Skattläggning finnes desamma åsatt, Börandes samma Lägenheter, som, i följd häraf, under berörde tid af 20 är Kungsgården frånskiljas, efter samma års förlopp i icke sämre skick än nu och utan all ersättning för derå vidare gjorda förbättringar till Kungsgården återläggas; äfvensom i öfrigt vid den härigenom medgifne upplåtelsen iakttagas de säkerhetsmått, som, vid bortarrenderandet af Kronans Fastigheter, i afseende på lagliga häfden, vården och skötseln deraf vanligen äga rum. Reservati ont Af Herr CommcrceRådet Santesson • Då Högh StatsUtskottet uti dess härom beslutade Betänkande till R. H. St:r ansett sig böra lika med Konungens Befthde i Östergöthland och K. KammarCollegium understödja Majoren von Steijerns ansökning om något vedermäle af R. St:rs erkännande af dess nedlagde möda och kostnad vid Starby Kungsgårds förbättring, så måste jag dock reservera mig emot det sätt dertill', hvilket Högh Utskottet efter votering med en knapp pluralitet beslutat att till R. St:r föreslå. Jag delar med H.
Svipdag genmälde, att han redan, så ung han var, fått nog däraf och gärna ville bli bofast man med hustru och barn; och eftersom hans slägt hade brutit både med gudar och människor, före han nu med sin broder de villsamma stigarne i Jotunheim, för att där leta sig hustru. Dock väntade han sig föga lycka på giljareväg därstädes, ty han hade icke en jättes växt och art. Jättinnan svarade, att en liten karl vore också en karl, och ville Svipdag ha en kortare hustru, så förstod hon konsten att göra sig så kort som han behagade. Svipdag sade, att hans ärende i Jotunheim vore lyckligt uträttadt, om han funne nåd för hennes ögon. Hon lät veta, att det hade han funnit, och att det var henne en heder att befryndas med den ärorika och fräjdade Ivaldeslägten. Dryckesskålarne bräddades med jättegårdens öl; det glammades lustigt under kvällen – endast getpigan teg –, och det vardt öfverenskommet, att brölloppet skulle hållas, så snart som brudens närmaste slägt hunnit underrättas och infinna sig till fästen. Hon skulle följande morgon begifva sig ut och bjuda dem. Vigseln skulle ske i all enkelhet, och endast de aderton närmaste jättefamiljerna inbjudas. Långt innan följande morgons sol uppgått, hade gårdens egarinna färdats ut i bröllopsbjudnings-ärende. Svipdag och Ull hade knappt sett henne fara in i skogen, förrän de påspände sina skidor och med Fröja fortsatte sin flykt. Mot aftonen hade de hunnit ned till kusten och satte öfver Elivågor. Då kom bakom dem en rasande orkan, som öfver störtande tallar bröt sig väg genom skogen ned till stranden och öfver vattnet, så att Elivågors böljor reste sig skyhöga. Bröderna gissade, att det var bruden och de aderton inbjudna jättefamiljerna, som beredde dem denna afskedshälsning. Galdern, som Groa sjungit, lugnade hafvet. Svipdag och Ull anlände lyckligt med Fröja till Egils och Sifs hem. Svipdag var likväl mer sorgsen än glad. Han omtalade för Sif, att han icke fått en enda blick, icke ett enda ord af henne, som han frälsat ur jättevåld.
Under öfverläggningen , som föranledde till den Remiss, hvaröfver ConstitutionsUtskottet nu utlåtit sig , yttrade jag den öfverrygelse, hvilken jag ännu hyser, nemligen att trud de ”Feder bör ande”, hvilkas ramtycke, enligt TryckfrihetsFörordningen, for3 174 Den 8 Maji) f. mt dräs, för att kunna af trycket utgifva ”Constis tiitionsUtskottets Protocöll rörande StatsRa* det”, ej kan förstås annat än ConstitutiönsUt» skottet sjfelf. Men jag måste tillika förklara, | att jag ej känner hågon enda §• i Grundlagen, som stadgar, att ett Mål skulle förfalla derfö- i re, att vid dess behandling innom Utskottet två Stånd städnat emot två. Tvärtom anser j jag ConstitutionsUtskottet derigenom , att två i Stånd vid detta tillfälle stadnat emot två, endast hafva förklarat sig vara likgiltigt , antingen de ifrågavarande Handlingarne tryckas eller ej , samt i och med detsamma således hafva öfverlemnat till Riksens Ständer att sjelfve derom besluta, Friherre Cederström: Det rinder öfverläggning varande CönstitutiönsUtskottets Memorial kan ej anses såsom annat, än ett tillkännagif» gifvande, huru frågan innom Utskottet blifvit afgjord. Det ar ötvifvelagtigt, ått i alla Mål, deif Riksens Ständers rätt bestämmes innom Stånden , fordras , till vinnande af ett resultat, mera än två Stånds pluralitet, och der två Stånd stadna emot tvä , måste ämnet utredas antingen af Nämnd eller förstärkt Utskott.
BorgareStändcts sarstilta tanta; Sä har Stats-Utskottet för dest del ansett den jämkning, som 73 §- i Riksdags-Ordaingcn omförmaler, här icke aga rum, dä ärendet är af den beskaffenhet, att det bör behandlas efter z:ne Ständs sammanstämmande beslut. Och hwilket Stats-lktfföttcl härmedelst altsä bordt hos Riksens Högloft. Ständer wöidsammeligen anmäla. Stockholm den 27 April 13-0. Pä Högloft. Riddcrffapcks och Adelns Ledamöters wägnar (klaes kleming. Pä Högwördige Prcste-Standcts Ledamöters wägnar 11r. W e 1 6 m a n. Pä Wälloft. Borgare-StändctS Ledamöters wägnar Larl kr. kaniker A. Pä Hcderwärda Bonde-Ständets LedamöterS magnar ^nclers vilsson dl. ltröäeliaz. Föredrogs följande Memorial frän Stats-Utstotlet: Wördsamt Memorial! Genom Memorial af den 24 i denna Manad hafwa Herrar Fullmagtige i RikSgälds-Contoiret anmält, att Rotarien wid Herrar Fiillmägtiges Expedition LsrLms» nu nyligen med döden aflidit, med det tillagde htt - Den 23 April: MZ yttrande att Herrar Fullmagtigc uti Lorgmsn sakna, ej mindre en af NikSgalds-Contoirets äldste, an en ibland dest mäst nikifle Tjenstemän; Och dä som afli dit uti det mast utblottade tillsiänd, eftcrlemnat fyra nu. Fader och Moder-lösa barn, af hwilka det äldsta ar lL ar, och svin sakna allt understöd lill deras uppehälle och nödiga uppfostran; Sa haswa Herrar Fullmägtige, med hämtad anledning af den benägenhet, ej mindre StatsUtskottet och Herrar Revisorerne, an Riksens Högloff.
Kyrkan har nemi. tagit sig en passförfattningsrätt öfver hvarje Svensk innevånare, och dertill presterua en rätt att mästra och bedöma hvarje menniskas kristendomskunskap och förda vandel. Hvad den förra beträffar, kan å ena sidan fråga upstå, huruvida presten, i förhållande till personen, är så qvalificerad, att han kan utfärda betyg härom, såväl som å andra sidan, huruvida personen tillåter ett så beskaffadt bemästrande förmynderskap i bedömaudet af sitt kunskapsmått. Beträffande den sednare, eller den förda vandeln, torde orlofssedlar och tjenStebetyg i allmänhet vara fullt tillräckliga, då i öfrigt den allmänna lagens tjenare genom domböcker och brottmåls-protokoller kunna meddela de hästa uplysningar för dem, som icke åtnöja sig med tjenstebetygeu i allmänhet. Dessutom torde äfven här förhållanden kunna inträffa — då presternas ofelbarhet kan vara tvifvelaktig — att personen kan rent af anse sig förolämpad af att, såsom nu, godtyckligt bedömas till sin vandel. Med anledning häraf får jag hos E. St:r vördsammast föreslå, att, med bibehållande af orlofssedlar och afskedsbetyg för tjenstefolk, fullmakter och afskedsbref för Statens eller enskilda korporationers eller personers embetsman och tjenare eller tjenarinnor, K. St:r måtte besluta uphäfvande af allt hvad Lagen stadgar ronde skyldighet att vara försedd med prestbetyg. Lades på bordet. Frih. Hjerta, Fr ed r i k Ph i 1 i p, upläste följande motion: Vid plenum sisth Lördag väcktes af Hr Stjernspetz en motion, som jag anser vara värd den största upmärksnmhet. Den åsyftar afböjandet, lagstift.ningsvis, af ett ondt, som i vårt land årligen tillfogar så väl enskilde, som hela samhället, den största skada, hvilken, om den kunde beräknas, skulle befinnas gå till oerhörda summor, i jemförelse med hvilken den mycket omtalade drvga kostnaden af våra jernvägar måhända vore ringa.
Stats~Utskottets Bet ärik anden', <l3S5f Närvarande: Hans Éxcellence Justitite-Stats-Ministern Herii Grefve Gyllenborg. Hans Exceiience Stats - Ministern för Utrikes Äienderne Herr Grefve von Engeström, Deras Excellencer Stats-Raden, Herr Grefve Rosenblad. Herr Friherre Fleming och Herr Friherre Lagerbring, Stats - Raden, Herr Friherre Cederström.’ Herr Friherre Skjöldebrand och Grefve Mörner. samt Tillförordnade StatS”Secreteraren Qviding Upplästes af Tillförordnade Stats - Secreteraren i underdånighet ett, pä Kongl.' Maj:ts Nådiga befallning, författad t förslag till Kongl. Maj;ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständers Stats-Utskott, angående Öfverste - Indelningens vid f. d. Östgötha Cavallerie-Regemente användande till aflöning för en Fält * Marskalk eller General; Och behagade Kongl. Majit, sorn, pä Stats-Rådets enhälliga underdåniga tillstyrkande, gillade detta förslag, sådant det vid Protocollet finnes bilagdt, i Nåder befalla att en,’ med detsamma enil,g Skrifvelse skulle på vanligt sätt utfärdas och till Riksens Ständers Statsutskott öfverlemnas, Ex Protocollo. Carl Gabr. Grip” Stats Utskottets Betänk anden. ''Kongl. Majits Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständers Stats - U iskott, angående Öfverste - Indelningens Vid f. d. Östgötha Cavallerie* Regemente användande till aflöning för en Fält - Marskalk eliel General Gifven Stockholms Slött den 7 April 1818* Sorn Öfverste - Indelningen Vid f. d.
Sfloocmber f)rå Äoitgt. 9Waj:t t uiibcrbåntgbet attntäft. §. 46. 281 bafiuc, för 2Bår bet, beffittat, bet ffafl 2 §. 1 Äa|\ 9J t i b g c r 111 it g ö - 2? a t f c 11 crt)åfla fötjattbe föräubrabe tub el fe: "Den font, titan att luara ^reft, i annat fatt ätt färffitbt mebgiftuet är, förtuaftar fafranteitten ocf), efter luartititg, bertncb ej af SD?aj:t i unberbåntgpet anmåft. §. 49. ©eban 28i, för Södr bet, beffutat en författning, bmarigcuorn förflaraö, att, bå någon, enligt Äongt, förorbningeit ben 9 december 1736, böittcS tift fångetfe mib matten od) brob för inneljafmanbe af btyrfar, bitbbfa efter tjufmub Stugu flt, betta beftut t)o3 Äongt. 9Jfaj:t i unbetbåuigtjct anmåft, forn betfamma unber ben 27 nåfff. Sftcbclft uubcrbåittg fifrifmelfe beit 30 näftf. SftoOemBer l)aftue 281, tttcb tifts lätmagifroanbe, att efter 28ar åfigt, ffogSåluerfan efter tillgrepp af tnc,ranbc träb Bör fåfout tjufitab aufeS cd) BeftraftaS, anl)åftit, bet Äongi. Sftajit måtte täcfaS t ttåbcr låta utarbeta od) för 9ttfctö iiåft fammatitråbaitbe
Och äfven den skulle begagnas som krossning. Fadern uttalade vid meddelandet af sitt beslut den förhoppningen, att kursen skulle smälta isen kring hans hjerta. Nå, det blef en baklexa med besked. Först ner bland underklassens barn, tobaksbindare och sotare, lärgossar af alla slag. Han kände medlidande med dem som tillförne, men han älskade dem ej, kunde icke och ville icke närma sig dem. Han hade vuxit ifrån dem genom uppfostran, såsom han vuxit från sin familj. Han blef skolpojke igen; duades och fick läsa innantill; stiga upp vid frågorna och i klump med de andra ta ovett. Presten var adjunkt och läsare. Han såg ut som om han haft någon smittosam sjukdom eller läst Dr. Kapff. Sträng, obarmhertig, känslolös, utan ett nådens eller tröstens ord. Kolerisk, argsint, nervös, var denna inbilska bondpojke alla damers älskling. Men genom att höras ofta gjorde han slutligen intryck. Han var svafvelpredikant, förbannade teatrar och alla slags nöjen. Lära och lefverne skulle vara ett. Johan tog nu itu med sig sjelf och sin väninna. De skulle ändra lif; icke dansa, icke gå på teatrar, icke skämta. Han skref numera läsarekrior i skolan och satte sig för sig sjelf för att slippa höra lättsinniga historier. Fy fan, du är ju läsare, sade en dag en kamrat offentligt. Ja, det är jag, sade han. Han ville icke förneka sin frälsare. Skolan blef nu olidlig. Han led martyrium och han var rädd för verldens lockelse, ty han måtte ha känt huru lifvet lockade. Han fann sig äfven vara man och ville ut och arbeta, föda sig sjelf och gifta sig. Att gifta sig var hans dröm, ty under annan form kunde han ej tänka sig förbindelse med en qvinna. Det skulle vara lagligt och helgadt. Under dessa drömmar föder han ett beslut, som var nog så bizarrt, men väl hade sina grunder.
En vigtig del af granskningen i detta ämne återstår ännu; den afser det olika skydd, som Lagen lemnar åt Ordförande i KyrkoRåd och Socknestämma, och åt Ledamöter i dessa med Domsrätt försedde autoritetex’. Att Embetsmannen j under xitöfningen af sitt embete bör njuta skydd framför andra, be - Den 5 Marlit. 3 97 strider endast den, som blindt hatar alla styrelsens organer j men att man i Lagen ej kan upptäcka, hvad straff eller ansvar honom för öfvertrådelser af Lagens bud skall drabba eller hvar han derföre får och bör lagföras , år en oförlåtlig ofullståndighet, som niåste råttas. Ingenstädes uti den författning, som år målet för vår granskning igenfinnes något ansvar, vidlådande Presten för underlåtenhet eller öfverträdelse uti denna hans blandade verldsliga administrationsoch doinare-magt. Är det der före, att man anser en andans man så höjd öfver jordiska ting, att man tror honom icke kunna af hat, afund, egennytta eller obetänksamhet öfverträda lagen; så år principen falsk och alla tiders erfarenhet, allt ifrån Munkarnes mest gynnande period i medeltidens mörker och intill denna dag, svär deremot. Yi se ej sällan Prester anklagade och dömde för brott. Det år sannt, att om ock dessa icke åro åtkommelige för lagen, så gifves i vissa Stift, denna nödiga oell berömda tillsyn, att hvarje oordning afhjelpes, så snart den förspörjes; att Religionens högsta väktare låta sig vara angelågit att utöfva en strång alfvarsamhet emot dem, som i gerning och förhållande ohelga deras aktningsvärda stånd; men så går det beklageligen ej till öfverallt; missbruk inrota sig och ålderdomen förmår ej hämma mannaåldrens vål öfverlagda företag. Det heter, Presten göre så och så, men icke; gör han det ej, ansvare med böter, Embets-förlust på viss tid eller för alltid, Of - Den 5 Martil, verfaller man honom med ord eller gerning , straffas enligt iSCap. 8 §. Missgernings-Balken och. Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779.
Ut sk. lomma alt fortfara att såsom förut utgå, eller de hållskjuts-skyldige tillskjuta hvad som af Untrepreneureii utöfver skjutslegan fordras, hvilketdera som pluraliteten af skjutslaget, efter förmedlade hemmantalet räknadt, helst önskade, synes något annat härvid icke vara att tillägga, än att, om Skjuts-entreprenaderne, på satt Utskottet ofvanföre föreslagit, jemväl komme att omfatta reserv-skjutsen, de reservskjuts-skyldige hemman böra uti nämnde tillskott, samt Öfverläggningeli derom deltaga; varandes det alltid öppet för hålloch reserv-lagen, att med Gästgifvarne öfverenskomma om öfvertagande af deras skjutsnings-skyldighet på entreprenad, äfvensom det alltid hör tillhöra Kongl. Maj:ts Befallningshafvande att söka tillvägabringa skjutsentreprenader, efter de grunder, som kunna blifva fastställde, men icke ali, på sätt yrkadt blifvit, oberoende af allmänna föreskrifter, hvar och en inom sitt Län, reglera om Gästgifveri-skjutsens bestridande, hvaraf, i Utskottets tanka, betänkliga oredor och olikheter vid utgörandet af detta besvär skulle blifva ofelbara följder. I afseende på den anmärkningen, att ett framställdt förslag om en Central-Sly - Besv. och Oecon. Utsk. feise för skjuls-väsendet icke blifvit i Utskottets förra Betänkande upptaget, får Utskottet meddela, att sådant varit föraniedt deraf, att detta förslag icke igenfmnes uti det anförande af Herr Rosenblad j som åtföljt Remissen till Utskottet af den hos Högloft.