Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt är genom liera serskilda beslut förklaradt, att nämnde ränta är att anse lika ständig som jordeboksräntan, hvadan den ock vid alla skattläggningar intagits och blifvit faststäld, och nuvarande jordegare hafva således icke någon giltig eller skälig anledning att mera njuta befrielse ifrån den förra än den sednare. Äfven om Statens ställning skulle medgifva någon nedsättning uti den skattskyldiga jordens onera, synes dock dess tillvägabringande medelst mantalsräntans upphörande så mycket mindre lämpligt, som den derigenom i högst olika förhållande komme de skattdragande i serskilda provinser till godo, såsom exempel hvarpå må anföras, att, då berörde ränta i Wermland utgör omkring Adelar och i Kronobergs Län } delar af ett hemmans ordinarie räntor, uppgår den i Stockholms Län endast till något mindre än p^idelar och å Gottland till ladel deraf. Af dessa skäl och i öfverensstämmelse med den åsigt, angående sättet att tillvägagå för lindrande af jordens skattebördor, som i det föregående blifvit framstäld, eller att, om något för nämnde ändamål skall åtgöras, början icke bör ske med liemmansräntornas nedsättande, utan med andra serskilda ständiga skattebidrag, hvarigenom äfven debiteringen och redovisningen småningom ytterligare förenklas, finna Comiterade sig icke kunna i underdånighet tillstyrka afseende å ofvanberörde underdåniga framställning. 5. Angående j ordningen förekommer sedermera att taga i betraktande den be Hemmansnatu. ~ ° . . , rernes skiijakinelse ifrån åtskilliga onera och besvär, utom de egentliga grundskat nghei i serskik terne och tionden, som den privilegierade jorden, i mer eller mindre besvär. mån, åtnjuter. Det kan väl icke bestridas, att äfven denna befrielse innefattar förmåner, som kunna inverka på egendomarnes värde; men, då dessa onera hufvudsakligen äro tillfälliga, samt således icke så beräkneliga som grundskatterne. 15 blifver dock förhållandet i fråga om jemkning deruti mycket olika.
Jag vädiar till enoch hvar, om det är rätt att medelst bifall till CoDstitutionsötskottets Betänkande, blottställa oss för att blifva öfverröstade af de tre, eller till och med de 2:ne öfrige Stånden, och att derigenom tvingas, att nästa gång fatta ett nytt beslut i en sak, hvarom man vid denna hade förklarat sig ej vilja öfverlägga. Herr von Hohenhaufem Den fiiste värde Talarens yttrande har icke rubbat min vördsamt framställda öfvertygelse, och som Riksdagsman tror jag mig pligtig att endast följa den , andra considerationer ingå ej vid mitt handlingssätt i beräkning. Jag har aldrig föreställt mig ConstitutionsUtskotu-ts Utlåtande gåsom ett Delphiskt Orakelspråk, hvaraf intet resultat skulle uppkommaj men af Grefve von Af sådan orsak tror jag ej eller, att Proportionell kan vid en kommando Riksdag bifallas, och afstår derföre, för att ej borttaga en angelägen tid, från den votering, hvaiorn jag förut anhållit. Herr von Stahl, Samue/: Jag skulle med serdeles nöje biträda Grefve von Schwerins och Friherre Anckarsvärds tillstyrkande, att detta ärende måtte få hvila till nästa Riksdag, ont jag icke gillade de välgrundade skäl, Friherre Wrangel uppgifvit. För min del anser jag Kongl. Maj t ej böra afsäga sig sina två röster i Högste Domstolen. Så länge den är sammansatt of så upplyste och skicklige personer, som nu, synes det vara likgiltigt, shvad Kongl. Maj:t utöfvar sin höga rätt eller ej. Ett annat förhållande kunde dock i framtiden inträffa, och då bör Kongl. Majit hafva denna rättighet sig förbehållen. Med all möjlig vördnad för Kongl. Majits ädla öfvertygelse, har jag ansett mig böra tillkännagifva mina enskilda åsigter och skälet, hvarföre jag för min del bifaller ConstitutionsUlskottets Betänkande. Herr Munck af Rosenskjöld: Den åbe ropade 56 §. är korrt, mön den 8i afhandlar mera omständligt, huru förhållas skal! med Kongl. Majit Propositioner.
4Z l hwarsörukan dylika särssildta mitzbruk, lvm kunna förekomma, icke döra giswa anledning kill inskränk, nmg uti en fri Medborgares fria dispositionö-rält för framtiden öfwer dest förwärsda egendom. Slutligen anförcs: "att enssiltas frihet att "ändra Arfs» och ÄganderättsLagarne för till"kommande rider, icke kan slä tillsammans med "Riksens Ständers, wid denna Riksdag tagne Be"siut om frihet för en hwar att all slags ford ge"nom Laga säng förwärswa samt att samma sri"het äsyftar att göra wär allmänna Lag onyttig "i deh wigtigaste delar, vä) i stället för tydliga La, "gar som kunna förbätttae, anstifta specielle Förordnanden för särssildta gods, hwilka ehuru orim, "liga och otydligt, ja äswen vläslize de ock kunna "wara> likwäl göra anspräk pä en waraklighet, som "icke en gäng sör wära Grundlagar enligt Rege"ringsFormen funnits nödwändig." Det Riksens Ständers beslut som här äberopas har olidlig haft annat ändomäl, än att hwar Swensk man ssall äga sörwärfwa jord as hwad natur som häldst; det will säga,M ägandet ok privilegierad jord, icke ssall wara nägon särskilt Elak af Medborgare sörbehällen— Hwarje In, diwidus frihet att disponera om sin förwärfda egendom mäste wäl icke motsäga detta beslut; sä mvcket mindre som hwar och en kan stifta FldeiCommitzer och denna rättighet är för alla öppen. — Om Ridderssapet och Adelns medgiswande att, all jord af hwad natur som hälst ssall fä ägas af hwar Swensk man, ssall föranleda och grundläg, ga sädane projecker som detta; sa fruktar jag Ridderssopet och Adeln nästan snart skulle fa skäl atk ängra detta utan twifwrl pä billighet grundade medgifwayde.
I detta betryck vände sig fru Rolén till sin några år yngre väninna fru Wennberg, med anhållan att hon skulle öfvergifva sin lugna ställning och åtaga sig det bekymmer och det ansvar, som voro förenade med handhafvandet af ett så mångsidigt bestyr; och trots sin egen redan höga ålder, ryggade fru Wennberg icke tillbaka för att mottaga detta uppdrag, varmt intresserad för den vackra saken som hon själf var. Början var blygsam, men redan vid midsommartiden stod allt 1 fullt flor. Sedan dess, och under hela den tid fru Wennberg med aldrig svikande kraft och intresse därstädes fört spiran, hvilket skedde ända till hösten] 8 9 4, då hon uppnått en ålder af 78 år, har hemmet på ett utmärkt sätt fyllt sin af stiftarinnan afsedda uppgift. Och bland de många, som varit pensionärer därstädes eller i öfrigt gjort bekantskap med hemmet, finnes det nog icke mera än en mening därom, att husmoderskapet icke kunnat råka i skickligare händer, likasom ock därom, att fru Wennberg bättre än mången förstod att åt det hela gifva den värmande prägeln af äkta gammaldags svensk hemtrefnad. Ett vackert och af den gamla mycket värderadt erkännande för denna sin förtjänstfulla verksamhet erhöll hon för några år sedan, den 2 maj 1 8 9 2, då hushållsskolan firade sin tioåriga tillvaro med en angenäm och smakfullt anordnad festmiddag, till hvilken skolans styrelse samt åtskilliga församlingsoch hufvudstadsboar inbjudits. Därvid tolkades i varma ordalag de tacksamma känslorna för fru Wennberg. Och sedan fick hon från fru Rolén, som året förut, i en ålder af 9 1 år, aflidit såsom hushållsskolans pensionär, emottaga ett testamentsutdrag, åtföljdt, såsom en sista afskedsoch tacksamhetsgärd, af ett kontant belopp af 500 kr., hvarvid naturligtvis penningegåfvan, som dock i förhållande till den aflidnas tillgångar icke var ringa, betydde vida mindre än de ädla känslor, som dolde sig bakom densamma. Nu är, sedan mera än ett år tillbaka, fru Wennberg — som, i förbigående sagdt, fortfarande innehar befattningen såsom dircktris för det lilla barnhemmet — själf pensionär i det hem hon så verksamt bidragit att skapa.
Detta var i fjerde århundradet och kort före S: t Patriks ankomst, medan landet ännu befann sig i ett tillstånd af hedendom, med undantag af några kristna församlingar i södra delen af landet. S: t Patrik antages hafva börjat sin missionsverksamhet 432; men vår kunskap om den irländske aposteln är mycket motsägande och otillfredsställande, och man kan icke sätta någon tillit till de data, som med honom stå i samband. Men intet tvifvel råder om hans verkliga tillvaro och om att lian grundläde en kyrka, som till sin lära var densamma som Britanniens och Galliens. Denna kyrka var till sin natur munkartad, och när en familjs hufvud blef kristen, utöfvade många medlemmar af hans hushåll celibatet och alla förenade sig i fastande och bön. I medeltiden funnos ännu betydliga delar af Irland, der rådjur och vildsvin voro vanliga och vargar ströfvade omkring. Små byar, bestående af några torfhyddor, funnos i mängd, och här och der var en stad d. v. s. en samling af hyddor, omgifna af en jordvall eller forskansning. Dessa inhägnade hus tillhörde de frie männen som kallades airig, och husets storlek utmärkte aire ’ ns rikedom. Om hans \ tillhörigheter endast utgjordes af lösegendom var han en bo-aire eller cow-aire. När han egde fädernejord var han en flaith eller herre och hade rätt att utlega sin jord och hålla slafvarl Byns höfding eller ri bodde på ett fäste inom forskansningen, omgifven af de fångar han tagit i krig, men för öfrigt icke innehafvande någon kunglig ställning. Irlän-ländarne voro ett herdefolk. Deras näring var enkel, bestående af bröd, mjölk m. m. Deras drägt var en löst åtsittande skjorta, som gjordes kort för män och lång för qvinnor, en mantel, fastad med ett band, och en väst. De tillbragte sin tid med åkerbruksgöromål och nöjen af åtskilliga slag samt voro begifna på möten i fria luften såsom t. ex. ocnac \ en marknad, som hade till ändamål kungörandet af lagar, reciterandet af poesi, häst-kapplöpningar samt försäljning af boskap och alla slags varor.
St:s bifall skulle i förevar, fråga sjelft utgöra en propos., som det åter berodde af Konungen att antaga eller förkasta. I betänk, af d. 14 April 1823 upptog LagUtsk. detta förhållande och yttrade, att sakens remitterande till detsamma fördenskull icke bort anses såsom en ovilkorlig följd af 44 § Riksd.Ordn.; men då samtliga RiksStm bifallit re^ missen, och flera ledamöter tagit sig anledning af den nåd. skrifvelsen att bifoga förslag, hade Utsk. ej undandragit sig att ingå i pröfning af lagstadgandet, hvars förändring likväl på andra än formella skäl afstyrktes, utom af Utsk:s ledamot Hr Ribbing, som föreslog fängelse å fästning från 3 till 10 år, eftersom brottet vore till. Då detta amne d. 23 Maj f. m. koni under öfverlägga ning på detta rum, instämde jag i LagUtskts mening, ej på grund af dess betänk., såsom orden folio, utan derföre, att jag ansåg formen, hvari ärendet kommit till R. St:s pröfning, vara oriktig. Denna oriktig»- het, hvarom jag då påminde, var densamma, sorn Gr. v, Schwerin redan anmärkt, och för hvilken jag trodde frågan böra anses, såsom hade den aldrig varit bragt å bane. I hufvudsaken yttrade jag deremot, att man naturligtvis mäste med K. M. önska, att den borgerliga lagen måtte blifva helt och hållet enlig med grundlagen, och derjemte erkänna, att förhållandet icke vore sådant för ögonblicket, enär, på sätt Hr Ribbing upplyst, klander af Styrelsens åtgärder i tal och skrift kunde enligt allm. lagen straffas hårdare, än tryckfr.lngen medgåfve för det vida farligare klandret i tryck. Jag förmodade då, att allm. lagens tillämpning skulle, äfven utom bokstaflig ändring, mildras efter de nya grundlagarna af 1809 oc(i i8ip, i händelse någon af Konungens rådgifvare klandrades. Numera vet jag af egen erfarenhet, att så är.
Drätsel-kommissionen hemställt, lämpligen blifva föremål för särskild uppgörelse efter i laga ordning skeende värdering, i den mån som dessa byggnader blifva för arbetets utförande hinderliga. Stats—Utskottet, som frän samtliga Riks-Stånden erhållit remiss å högstberörda nådiga framställning ocb under ärendets handläggning jemväl tagit kännedom af dertill hörande handlingar, får, med afseende å de i den Kongl. Propositionen anförda förhållanden, tillstyrka att hvad Kongl. Majit i berörda hänseende behagat i nåder föreslå, måtte af Rikets Ständer bifallas. Stockholm den 1 Juni 1863. Ank. till Eip.-Ut»k. den 1 Juni 1865, kl. 6 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:Is nådiga Proposition, angående upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lågenheten Stallmästaregården får anläggande af en lasthrygga vid Brunnsviken. (I. A.) Enligt hvad högstberörda nådiga Proposition, införd under M 103 i lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll för innevarande riksdag, innehåller, bade det för sänkning af sjön Brunnsviken, i Stockholms län, bildade bolag, genom utsedde komiterade hos Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att, enär såväl Stockholms stad, som enskilde personer derstädes tecknat bidrag till berörda allmännyttiga företag, med vilkor att för den genom nämnde sjös förening med Siats-Utskottets Utlåtande M i12. 19 saltsjön uppkommande sjöfart, hamn kunde beredas invid stadens norra tull, men till plats för sådan anläggning endast kunde ifrågakomma den Kronan tillhöriga lägenheten Stallmästaregården, i Solna socken och Danderyds skeppslag, hvilken intill midfastan år 1864 är ularrenderad; — Kongl. Maj;t täcktes dels hos Rikets Ständer göra nådig framställning om denna lägenhets upplåtande till nämnda ändamål, antingen kostnadsfritt eller mot billig ersättning, lämpad endast efter lägenhetens jordrymd, dels ock i nåder förordna att under liden all åtgärd för vidare utarrendering af omförmälda lägenhet måtte varda inställd.
Maj sistlidet år, m< d fästad uppreäiksamhet å det i hög grad tryckande privilegium, som Stora Kopparbergs bergslag förmente sig ega celi genom giufve-rätten sökt göra gällande, nemligen dels på uteslutande rätt till timmerhandel i Westerdalarne, dels till obehindradt flottande af timmer på Westerdahlelfvcn, i följd hvaraf sökundernc till oe;h med blifvit förbudne att öfver elfven anlägga behöflige broar, underdånigst anhållit antingen att, för så vidt Kongl, brefvet den 12 Januaö 4() Stat-Vtikottota UtlAtnna?, !k'n 20<?. 1802, hvarigenom inhvggame i Wosterdalarnc t iller kants rät t att efter godtfinnande försälja sina skogar, sedan desamma blifvit afvittrade, ännu egiie gällande kraft, Kongl. Majit, läcktes i under tillförsäkra sökandcrne de rättigheter, som de på grund af Kongl, förordningar trott sig ega, eller ock, för den händelse, att bergslaget verkligen egde dessa privilegier, Kongl. Maj:! behagade till Itikels Ständer aflåta nådig proposition, om upphö ande af ett privilegium, hvarigenom den fattiga Westerdahl*- orten vore betagen möjligheten att, genom omtänksam vård 0111 sin jord, uppehålla och förkofra sin ekonomiska ställning. Sedan, med undanlag endast af Bjursås och Svärdsjö, öfrige inom Stora Kopparbergs bergslags sKut t eko!—dist rikt belägna socknar å allmänna sockenstämmor föiklarat sig önska bef telse f.ån skyldigheten att in natura leverera skåttek olen, har å sistomlörinälde socknars vägnar, den 28 November nasti klot år, till Kongl.
En anmärkning, som blifvit gjord, vill jag besvara, på det att icke någon misstydning må uppkomma. Man har nemi. sagt att jag anser det stationer med Nybrobacken och på Södermalm skulle hindra en sammanbindningsbana. Detta är tydligen ett förbiseende af frågan, ty om en station lägges på det ena eller andra stället, är sammanbindningsbanan lika fördelaktig. I de teckniska frågor, som blifvit berörde af den föregående talaren, vill jag ej ingå. Ett ytterligare skäl för ett uppskof i frågan hemtar jag från Stockholms stads egen fördel, då i planen för en sammanbindningsbana ingår en mängd fyllnadsarbeten, hvilka säkerligen äro alsedda att af Stockholms stad bekostas. Om Stockholms stad skall göra dessa fyllningsarbeten på egen bekostnad, skulle staden få vidkännas utgifter, belöpande sig till enorma summor. Oaktadt jag skulle hafva mycket att tillägga, såsom stöd för min åsigt, vill jag likväl icke längre upptaga R. o. Adis tid; och får jag blott hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. i den syftning, jag ofvan anfört. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Då de politiska och militäriska fördelarne, som, genom ifrågavide sammanbindningsbana, Den 12 Maj f. m. 263 skulle komma att uppslå, blifvit af den förste värde talaren fullständigt utredde, vill jag ej trötta R. o. Ad. genom att ännu en gång vidröra desamma. Jag skall i stället söka besvara några af de gjorda inkasten emot dess utförbarhet. Såsom ett skäl lill bestridande af bifall till K. M:s Nåd. Propos. liar den siste värde talaren anfört, hurusom expropriationskostnaden för sammanbindningsbanan komrne att för Stockholms stad utgöra 1,000,000 rdr. Propos. är förutsatt att expropriationskostnaden för staten skulle uppgå till omkring 000,000 rdr och att hvad som deröfver belöpte sig, skulle af Stockholms stad bekostas.
Troligen år det fä af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, som icke i detta afseende dela min känsla och min mening, och som icke, derföre skulle vilja förena sig med mig, helst sedan Friherre Åkerhjelm, genom det meddelande förslaget till en ordningsstadga för ähörarne, undanröjt möjligheten af alla befarade vådor, att gifva bifall åt motionen. Skulle dock, hvad jag icke utan smärta och bäfvan kan förutsätta, mot all väntan Högloft. Ridderskapet och Adeln finna skål mot detta ifrågavarande förslag häfva öfvervigten, år jag dock försäkrad att ingen anledning gifves, att icke genast antaga hvad Herr Montgommery och, om jag ej bedrar mig, äfven Herr von Francken projecterat, det nemligen, att hår å Riddarhuset gifva tillträde åt extra Capita. De skola en gång hår såsom Talare uppträda, och *68 Deri 27 Januarii, det år således af vigt, att de tidigt inhämta kännedomen om allmänna årenders Riksdagsmåssiga behandling. Och med detta lemnäde tillträde åt yngre Adelsmän gifver man blott nytt lif åter åt en författning af Sveriges störste Konung, den odödelige Gustaf II. Adolph , i hvars Riddarhusordning af 1626 orden ungefärligen så lyda: att Junkarne skola stånda på gången tysta och stillatigande och attent afhöra discourserne. Ett bud, som uppfostrade åt Riddarhuset de utmärkte talare, hvilkas namn minnet och historien förvara. Det reglemen tariska stadgandet i afseende på desse extra Capita, torde böra uppdragas åt RiddarhusUtskottet och af det samma behandlas serskildt från Friherre Åkerhjelms förslag. Herr Mannerstcim, Johan: Jag anhöll om ordet, då jag hörde en Ledamot yttra, att Friherre Åkerhjelms motion om offentlighet vid våra sammankomster innefattade fråga om ändring i Grundlagarne och således borde såsom Grundlagsfråga behandlas.
Cederström har äfven trott, att man kunde vara exponerad vid en undersökning, äfven för ett litet tygstycke, som i egenskap af arfvegods funnes i huset förvaradt; men 11 §:n af 1835 års författning, som Utsk:n lemnat oförändrad, föreskrifver huru, vid det förhållande att olofligen infördt gods finnes i afliden persons bo, sterbliusägarne böra tillvägagå. Jag har velat lemna dessa svar på Frih. Cederströms anmärkningar. Frih. Boye: Uti det svar jag ämnat gifva Frih. Cederström, är jag af Hrr Lagerheim och Prytz förekommen; jag anhåller likväl att få understödja en del af Hr Edenlijelms framställning. Jag anser nemi. lika med honom oriktigt, att man stiftar andra lagar för Judar, än för andra medborgare, och förenar mig derföre uti Hr Edenbjelms anhållan, alt Utsk:n mätte vidtaga ändring härutinnan. Her - 9» D e u i April c. ni. emot gillar jag icke den jemförelse lian antydt emellan Sveriges och Frankrikes tullförfallningar, — en jemförelse, som, med afseende på dessa begge länders olikartade förhållanden, icke kan vara riktig. Frankrike kan nemi. vid sina gränser anställa en sådan tullbevakning, att det omgifver sig liksom med en cordon; men Sveriges belägenhet är sådan, att man omöjligen kan förekomma tullförsnillning på annat sätt, än genom det, som vidtogs under cholera-tiden. I förbigående må jag dock nämna, att jag icke förstår, hvarföre man icke sedermera användt delta bevakningssätt, då det visat sig, att, under nyssnämnda tidpunkt, icke allenast lurendi ejeriel förminskades, utan jemväl Statens inkomster af tullafgifter betydligt ökades; men så länge man icke har tullfartyg i Ölesund och utanför de större stapelstäderna, samt icke vill underhålla en större sjöbevakning, är tullbevakningen underkastad stora svårigheter. Frih. Cederström:
Efter alla desie anstalters widtagande och dä utwäg rill Riksgälds-Sedlarnes sä realiserande som amorterande således icke saknas, wägar StatsUlstottek för sin del hysa den fulla öfwertygclsen, att deras Credit och förtroende, stola fortfara, och nägon farhäga eller misicredit emot dem hos den redlige och pcmiotistt sinnade Medborgaren icke upstä. 82 i3S Den 5 Zebruarii -. Angäende de utländste länen, samt om och hwad afbetalningar dera, sä ti" Capital som Mnta, i närwarande omständigheter kunna pätankaS. Stats-Utstoltet har i desi förra Betänkande anfört, det Utskottet funnit närwarande tryckande omständigheter fordra , akt med Rikets utländske Creditorer borde betingas, att de under en wist lid, den Utskottet föreslog till 6 är, mätte äknöjas med blotta Räntans undfående uppä fina fordringar, och hwilteL Utskottet hoppades icke skulle möka särdeles svårighet, om det blefwe med klokhet och försik-ighet beredt och framstäldt Uti det Högwördiga Preste-Ständet har blifvit anmärkt, atc det icke kan tagas för afgjordt, att man ager rättighet fördröja med 1828 och 1Z29 ars Amalgams afbetalningar, innan sadant af wederbörande blifwit bifallit, utan bör, om, uppå proposition derom, afflag ffnlle följa, resource lill »pratthällande af Rikets Credit, wara pätänkt; hwarjemte blifwit hemstaldt, huruwida underhandlingen om Utländska länens afbetalning mä anfes blifwa lättad, vm Riksgälds-Contoiret framstälde saken pä det sätt, alt summan af amalgamerade länen, hwilken pä wid past 22 är lika fördelad, bör wara betald, kunde med längifwarens bifall til! äterbetalning blifwa för.
Den värde Frih:n kunde hafva besparat sig detta besvär, ty troligen finnes ingen här. som bestrider R. o. Ad:s rätt att nu antaga, hvad R. o. Ad. för några dagar sedan afsiagit. Huruvida åter ett sådant förfaringssätt vore välbetänkt eller konseqvent, blir en annan sak. Under den diskussion, som för några dagar sedan i ämnet bär fördes, framhöllos de svårigheter, att ej säsa omöjligheter, som för R. Sl:r förefunnos, att skrifva ett fullständigt skolreglemente. Också blef Borgare-St:s inbjudning af R. o. Ad. afslagen. Nu har Bonde-St. inkommit med en ny inbjudning i ämnet, men mera omfattande än dess föregångare. Det Hedervärda Ståndet önskar nemligen nedsättande af ett särskildt R. Sl:s Utskott, icke blott för behandlingen af frågor rörande elementarläroverken, utan äfven lör dylika rörande pedagogierna och folkskolorne. Jag hemställer, huruvida R. o. Ad., som redan ansett det vara omöjligt att reglementera för en del, nu skulle tillstyrka R. St:r att reglementera för det hela. Jag, lör min del, kan icke annat än på det högsta afstyrka någonting dylikt. Att jag vid ett föregående tillfälle skulle yttrat, alt uti Ekonomi-Utsk-.t funnos så öfverlägsen kapaciteter, att frågan der kunde utageras, bestrider jag. Tvärtom har jag sagt, att man hvarken i Ekonomi-Ulsk:t eller i något särskildt Utskott skulle kunna reglementera i frågan. Sådant tillhör K. M. ensam. R. St:r deremot böra blott påpeka de grunder, hvarpå de önska alt en lämpligare skolstadga bör byggas. Det är dessa grunder, jag sagt alt Ekonomi-Utsk:t kan uppställa, likaväl som det särskildta Utskottet. Slutligen vågar jag påstå, att om än Borgare-St:s inbjudning var mindre välbetänkt, var den dock icke så fullkomligt opraktisk, som den hvaröfver vi nu rådslå.