Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är snart femtio år sedan vårt fädernesland, varnadt af den sorgliga, men lärorika erfarenhet, ett nyss öfverståndet svårt krig, utfördt med en alltför bristfälligt organiserad armée, gaf vid banden, beslöt att ordna sitt försvar efter ett system, som, under namn af »allmänna beväringen», uppställer såsom hufvudregel skyldigheten till vapentjenst för hvarje man uti en viss ålder. Beväringen var likväl endast ämnad till reserv och förstärkning åt den indelta arméen, hvilken bibehölls såsom stamtrupp, emedan det var uppenbart, att, enär en fullkomlig militärisk organisation icke kunde gifvas åt beväringen, så framt icke denna skulle blifva för landet lika tryckande som andra, utländska, konskriptionssystem, densamma icke kunde vara för försvaret tillräcklig. Att denna inrättning icke redan då erhöll den utbildning, som fordrades för att uppfylla ändamålet, lärer,ticke kunna läggas dess upphofsmän till last, helst om man ihågkommer de skickelsedigra händelser, som stodo för dörren, och hvilka kräfde hastig handling. Tiden medgaf icke några vidlyftiga förberedelser: kriget, den bästa skolan för soldaten, ansågs skola under den utmärkte härföraren fullkomna hvad som fattades: hufvudsaken var blott att erhålla laglig tillgång på manskap. Att emellertid det sålunda antagna beväringssystemet, sådant detsamma genom Kongl. Kungörelsen den 27 Oktober 1812 blifvit uppställdt, är i hög grad ofullkomligt och bristfälligt, hafva ett halft sekels ostörda iakttagelser på ett öfvertygande sätt lagt i dagen; och att medvetandet derom trängt djupt in hos folket, derom vittna, bland mycket annat, de många motioner, hvilka vid de sednaste riksmötena blifvit rörande detta ämne väckta. Den magtpåliggande frågan har omsider ej mindre af regeringen än af representationen blifvit uppmärksammad, och sedan vid sistlidne riksdag Rikets Ständer, i enlighet med Kongl. Maj:ts derom gjorda nådiga Proposition, beviljat anslag till en mera utsträckt vapenöfning med beväringsmanskapet, förordnade Kongl. Maj:t den 19 Juni 18S8 en särskild
Dessutom har hon helt nyligen hedrats med » Sv. allm. kvinnoföreningens » belöningsmedalj i silfver. : f: * som hon, ur hvars lif vi ofvan tecknat några drag. Alla böra d o c k i medvetande af sin stora makt på samhällslifvets område göra bruk af de pund, dem blifvit förlänade. L å t djurplå- garen känna, det han riskerar kvinnans tillgifvenhet o c h aktning, o c h detta skall på hans handlingssätt utöfva det mest välgörande inflytande. — rx. Ack, detta år ej romantik, jag vet, det år blott bilder från en verklighet, en verklighet, som kräfoer tålamod, ja, som ibland begär vårt hjärteblod. Väl den i hennes skola lärt förstå: att lefva lifvet är dock värdt ändå, lärt bakom tidens dunkla förlåt se det ljus, som skall förklaringen oss ge. A. de Charlotte Om Casparin. Lindholm. mässlingen och dess behandling. För I lifvets strid. * (y) en dignande, men ännu stolta mö, A-Jsom i sin ålders vår har mod att dö för egen hand, du din beundran ger, i henne du hjältinnan gärna ser. Ej dig, ej henne en hvar sin egen en stö / ve och en af kraft att taga här jag klandra må, bana måste gå; annan mindre mått kampen upp liar fått. Jag vill blott säga, att mitt ideal är icke hon, som dör af hjårtekval; ej hon, som, skyggande för lifvets strid, i förtid går alt söka hvilans frid. Jag i brist och nöd hon delar sina sista, sparda bröd åt barnen, ser, hur i betryck och ve hon mot de kära små förmår att le. Jag vid den dess ser på modern, där sci ' den ensamma i ödsligt tjäll lampan sömmande i vinterkväll; fina kind är genomskinligt hvit, rosor hon väft in i. broderi ' t. * M y c k e t i norden har redan dess bättre gjorts för att begränsa djurplågeriet, hvilket, då det ovedersägligen vittnar om råhet o c h grymhet både hos den enskilde o c h i folklynnet, väl måste räknas med som en nationel skam. Oändligt mycket återstår dock att göra, mer än hvad vår tidsålder förmår.
Bomulls „ ai „ „ tull 36 sk.”; — angående väfnader_, dels halfsiden-alngods, att, då det jemväl vore origtigt att till införsel tillåta en för öfrigt otillåten vara, såsom släta sidenväfnader, endast derföre, att något obetydligt af bomull, lin eller ull deri funnes inväfdt, redactionen borde ändras ocb lyda sålunda: ”Halfsiden-alngods, Iivari till större eller mindre del bomull, lin, ull ”eller andra ämnen finnes blandadt, och som till väfnads-sättet är lika med ”till införsel tillåtna helsiden-väfnader,” dels yllealngods, att, då i äldre tull-taxor doffel varit földt bland kläde och drapp, med hvilka väfnader det egde så stor likhet, att det från de mindre väl beredda slagen deraf omöjligen kunde af tulltjenstemännen skiljas, doffel alltså måtte från rubriken ”Fris, Frisad, m. m/’, flyttas till rubriken ”Kläde, Dråp, Halfkläde, ”Wadmal, Ratin och Corderoy, m. m.”, och med dessa väfnads-slag blifva till införsel förbudet; samt att, då flere olägenheter tillskyndades den inhemska ylle-tillverkningen genom användandet af rubriken "'alla andra slag”, densamma måtte i två rubriker fördelas, med följande lydelse ocb bestämmelse : alla andra slag, slätt, med tull värde af 4 R-dr och tull af 1 R:dr per §f; alla andra slag, fasoneradt, med tull värde af t\\
– Hans helighet kände en dag efter ett långvarigt och strängt arbete i kyrkans angelägenheter behof af något läskande och begärde en lemonad. Hans första kammartjenare lät i hast tillreda tvänne stora brickor, belastade med alla möjliga förfriskningar, med hvilka han ögonblicket derpå infann sig. »Jag har ej begärt annat än en lemonad», sade vår helige fader. Kammartjenaren erinrade om det dittills brukliga ceremonielet, som föreskref att vid dylika tillfällen anrätta alla möjliga sorter af förfriskningar. »Det är bra», svarade hans helighet, »gå och skaffa mig en citron!» Kammartjenaren hemtade inom en sekund den begärda frukten. »Gif mig nu socker och ett glas vatten». Och kyrkans öfverhufvud värdigades sjelf lägga sockret i vattnet och krama saften ur citronen, och under det han drack denna enkla dryck, tillade han: »Bär bort dessa brickor och fördela deras innehåll mellan de första behöfvande, som ni finner på piazza di Monte Cavallo, samt gif dem dessutom hvar och en tio bajocci. Kom sedan ihåg att aldrig servera mig mera än jag sjelf begär, hvarken mer eller mindre». Ett sorl af beundran följde på denna berättelse, som slog särdeles an på damerna. – Denna sparsamhet, sade en abbé, utsträcker sig äfven till hans omgifning. Han har indragit en mängd öfverflödiga och kostsamma poster vid sitt hof, för vis att söka sin glans och ära i samma fåfänglighet som verldsliga furstar. Han skulle äfven ha upplöst schweizer-gardet, om ej ett gammalt kontrakt tvunge honom att bibehålla dem än i sex år. Lyckligtvis fanns i kontraktet en klausul, som gjorde det möjligt för honom att tillfredsställa sin önskan, åtminstone till en del, utan att bryta sitt ord. Det är nemligen stipuleradt att alla schweizare, som taga tjenst i den romerska arméen, skola vara katoliker; och som från den högstsalige Gregorii tid funnos ett par tusen man, hvilka ej fullgjort detta vilkor, började vår helige fader med att afskeda dem. Nytt sorl af beundran öfver denna sinnrika utväg.
Smör. Fläsk. Oke-dagsverken. Dräi dags ke. Tunnor. \M. 1%. Stycken. Penningar Banco R:dr 13 Tunnor 3T(5 kappar Spanmål å 6| ft Smör ä 6 Oke-dagsverken å 24 örängedito å 3 L£ 11 & Hö. IM. Halm. Kärfve. Ved. Lass. Stock. ^Stycke. Bräde. Stycke. Får. Stycke. Gas. Stycke. Höns. Stycke. Ägg' Tjog. sk. rot. R:r ak. rst. R r sk. rsl. R:r sk. rst. Stockholms Län. Gamla Räntan, efter Medeltalet för åren 1837—1846. Penningar Den 7 September f. m. 43 det skulle blifva i fall man antager komiterades af Utsk. antagna förslag att all ränta skulle förvandlas i penningar, så har jag gjort en beräkning, hvilken jag får bär till prol. aflemna, och som visar en mycket skarpare rubbning i nu beståndande förhållanden. (Se Bil. Litt. A.) Ty för nyssnämnde hemman skulle, efter markegångspriset ä de gamla räntepersedlarne under de 10 åren 1837—1846, räntan i medeltal hafva bordt utgöra 196: 46. 7, och hade således en förlust af 13 r:dr och några skillingar eller af ungefär 71 procent uppkommit för Kronan eller räntetagare«, om StatsUtsk:s ränteförvandlingsförslag varit gällande, efter hvilken räntan för alltid blifvit bestämd lill 183 r:dr 44 sk. Men man kan se huru detta kan vända sig efter olika årgångar, ty om man tager de 10 nästföregående åren, dä finner man ett motsatt förhållande. Man linner dä att den gamla räntan, efter medeltalet af de tio årens markegängspris, skulle utgöra 167 r:dr 30 sk. 1 r:st., hvaremot komiterades af StatsUtsk. antagna alternativ, såsom nyss nämndes, beräknar 183 r:dr 44 sk., och följaktligen skulle en skillnad af icke mindre än 10 procent uppkommit till skada för räntegifvåren.
Efter sin makes tragiska d ö d lefde h o n i djupaste tillbakadragenhet, ägnande sig uteslutande åt minnet af sin ädle make o c h åt omsorgen för sina barn. Madame Carnot vann såsom presidentens maka under årens lopp en städse växande popularitet. Hennes stora representativa förmåga satte henne i stånd att gifva sin man en värdefull hjälp. I de högsta sällskapskretsarna beundrade man hennes fina bildning. Den stora befolkningens varma tillgifvenhet hade hon vunnit g e n o m sin vidsträckta välgörenhet m o t de fattiga o c h nödlidande. I årgången 1889, nr 35, meddelade vi den nu aflidnas porträtt o c h utförligare biografi. * Häraf ses, att j u större inkomsterna äro, dessmera ' kan hänföras till posterna 4 — 9 efter att hafva blifvit draget från de tre första rubrikerna, som äro ägnade åt lifvets nödtorft. Med en mindre inkomst, t. ex. blott två tusen fyra hundra k r o n o r, skulle det icke längre vara möjligt att hålla sig m e d jungfru, o c h lika litet skulle man kunna betala en hyra af sju hundra kronor. Nyttan af detta spel består däri, att det på ett påtagligt o c h tydligt sätt m e d hjälp af endast några kulörta pappersremsor öppnar blicken för vikten af en förståndigt ordnad hushållsbudget. På grund häraf anbefalles det alla våra läsarinnor till benägen åtanke. Danska drottningens bisättning är nu bestämd att äga rum den 15 d:s. Högtidligheten k o m m e r att försiggå i Roeskildes domkyrka, dit liket föres direkt från Bernstorff. I anledning af begrafningen väntas bland andra k o n u n g Oscar af Sverige o c h kejsaren af Ryssland skola anlända till K ö p e n h a m n. En serie föreläsningar öfver huslig ekonomi af fil. d:r Astrid Cleve k o m m e r under hösten att hållas å Stockholms högskola. D e n första gick af stapeln i tisdags afton o c h fröken Cleve redogjorde till att börja m e d för de vanligaste kemiska föreningarna.
Blumenbach gjorde en läkaremessig rörelse med armarne, så att de hvita manschetterna åkte fram. Derefter lade han sig ned på golfvet och började undersöka kadins mage. Med ett doft morrande fattade kadin honom i kragen och höll honom oroligt tillbaka. – Effendi, jag vill endast känna på er mage, – framstammade Blumenbach höfligt och med nöd bekämpande sin skrattlust. – Ack ja, effendi, doktorn vill bara känna på er mage, – sorlade tjenarne och böjde sig ned öfver den sjuke. Kadin lät sina armar sjunka och höjde ögonen mot taket med en min som om han tänkt: Allah! Lär mig att tåligt foga mig i mitt öde! Blumenbach begagnade tillfället och lät sin hand glida öfver kadins mage. Med ett lätt anskri af smärta och med vildt rullande ögon fattade kadin honom strax i kragen på nytt och kastade honom tillbaka. – Räck ut tungan, effendi, – föreskref Blumenbach .. Kadin öppnade sin mun och lydde. Blumenbach lyste på tungan med oljelampan. Derefter reste han sig och yttrade på store läkares vis liksom om han, med suveränt förakt för de kringstående, halfhögt talat med ett osynligt väsen: – Det är ingenting, men magen tycks ömma. Vi ska ta litet fräspulver och så ska vi sätta ett klistir. Vid det sista ordet blef kadin utom sig af vrede. Han satte sig upp och gjorde med högt upplyftade händer åtbörder af yttersta förtviflan och harm. Tjenarne sökte lugna honom och sorlade i smekande ton, som om de haft ett tre års barn framför sig: – Vi taga bara litet ljumt vatten och tvål. Sedan smakar effendi helsans ljufhet på nytt. Kadin tycktes dock i ett ursinne som skulle intet på jorden mer förmå att blidka honom. Blumenbach tänkte för sig sjelf, att det ändå icke var så orättvist af alla tiders författare att göra den kujonerade äkta mannen löjlig. Ty en kujonerad äkta man är löjlig, filosoferade Blumenbach; och är en karl icke löjlig, så låter han heller icke kujonera sig. En neger bar fram en tvål och en tennskål med ljumt vatten.
Emot /H2:le punkten (angående hegardt anslag för inrättande i hufvudstaden af en Homöopathisk klinik]: af Doktor Schram: »Emot Höglofliga Stats-Utskottets fattade beslut i denna punkt nödgas jag vördsamt mig reservera, hufvudsakligen på följande grunder: Uo »De skäl och omständigheter, på grund hvaraf Rikets Ständer tillförene »ansett mindre lämpligt att bevilja statsanslag för understödjande af den ho »möopathiska kurmethoden», och hvilka Stats-Utskottet funnit »ännu vara fullt gäl»lande», torde väl, såvidt de af sista riksdagens förhandlingar äro kända och kunna bedömas, ej vara några andra och kraftigare, än de, som då, uti vissa tidningsartiklar, nästan dagligen och ända till öfvermått, serverades den Svenska allmänheten och Representationen isynnerhet, för att, såsom det lika uttryckligen och ohöfviskt i en af dem tillkännagafs, genom tillräcklig agitation »sätta pekslicka för Stånden». Ur dessa artiklar, — som vittnade om en lyckligtvis eljest sällspord inhumanitet och illiberalitet, under idkeliga beskyllningar, ej mindre för endast »oförnuft och galenskap» i homöopathiens lärosatser, än för »charlataneri och bedräglighet» hos hennes, fullt vetenskapligen bildade och till Medicine Doktorer offentligen licentierade, tusental*) idkare i alla ') Af dessa tusental legitimerade homöopathiska läkare finnas, enligt af trycket i detta år utgifna oeh i Utskottet företedda namnoch ortförteckningar deröfver, i hela Tyskland, Österrikiska Helstaten inberäknad: 56 3 och dessutom 35 homöopathiska Djurläkare. Deraf endast i Wien 51. Staternas offentliga läkare-embeten beklädas af 100 licentierade homöopathiska Doktorer, deraf 7 äro anställda Lärare vid universiteterna, 26 vid offentliga sjukhus, 30 Öfver-fältläkare, Regements-läkare m. m. vid militären, 37 Provincialoch Stads-läkare, 11 äro Lifmedici hos regerande Furstar. De uteslutande homöopathiska sjukhusen och polyklinikerna äro 13.
Jag vill icke fästa mig vid hvad den siste värde talaren i början af sitt anförande yttrade, då han påstod sig, i följd af ett af honom förut afgifvet yttrande hos R. o. Ad., vara förpligtad att nu yttra sig i en alldeles motsatt riktning mot dess föregående framställning. Jag skall blott , såsom ett ytterligare skiil för hvad jag föreslagit, isynnerhet ang:de stapelstadsrättigheters meddelande åt köpingen Döderhultsvik, hafva äran anmärka, att från de inre delarna af Småland för närvar. en mängd skogsproducter och andra landtmannavaror afsättas på Calmar. Denna afsättning går nu nästan på en enda stråkväg från Östra härad i Jönköpings län söderut åt Calmar. På denna väg sammanskocka sig fororna till den grad, att forlönerna äro så högt uppdrifoa, att det för Hvetlanda, med flera socknar, som hafva ungefärligen lika långt till Calmar som till Linköping, blir nära nog omöjligt att på Calmar afsätta sina landtmannavaror. Jag kan bland andra exempel åberopa, att Klefva bruk tillverkar omkring 600 tunnor rödfärg. Dess innehafvare påstår sig dock kunna medhinna att tillverka 3 å 4ooo tunnor; men emedan utskeppningen skulle ske från Calmar, så blefve denna vara i anseende till mängden af de foror, som på vägen dit äro behöfliga, oell deraf följande höga transportkostnad, så dyr, att det för honom är omöjligt alt utvidga sin tillverkning, oaktadt han bestämdt känner, att han kunde erhålla fördel4 H. 32 Den 18 Marc f. m. nVtig afsättning på Ryssland. Om nu Döderhultsvik ‘erhöfle stapelstads-rättiglieter, skulle ej allenast det för lånet betungande monoplium på sådana rättigheter, hvaraf Calmar stad är i åtnjutande, komma att upphöra, utan ock den fördel uppstå, att forlönerna hlefvo mindre, der vägarna deja sig.
SlnDra D:o . 2reDje D:o ‘gjcröe D:o $emte D:o . ©jette D:o . kocf, boé private . Z^odr, ©fepps*, fe ©joman, krögare, krögerffor famt De, forn bålla Hiförfammare, ©pieqrarter ocf> tt)arb8l)U6, äfroenfom éCrafcörcr od) kållarmåjlare, forn icfe äro Söör* gare, oberdfnaD Söeroillning för bcänmineminutering, Då Den tillåteö, i ©toefbolm ecb (Sölveborg mtnjl 53:co 0\:Dr 15: — i öfriga ©täDer niinft „ 10: — n 40 u 30 n 20 n 10 n 5 rr 10 22 ©om betta ät en afgift, fyroilfm icfe får affortaö, fä åligget bet ben, font mebbelar tilljlånböbref, att genom antaganbe botgen fötfäfra bronan om argif tenö utgöranbe. (Sa få Dan fäf erhet bot årligen förnpaö, noib påföljb af tiliflånbeté fötluji. ©e rebatt antagne Släringéballare af benna •Slaf, mare fig Q3ctgate ellet anbte, åligget eitaljanba jfplbighet, i af* feetibe på borgens? fiällanbe od) bef åcliga fötnpanbe, få miba rättigheten mill bibehålla^, ©en, font mill unbgå borgenö flällanbe för året, mate jfplbig att förjTottémiö betala afgiften.
Hon smålog emot honom, der hon stod på steget, svagt och ängsligt. Nej, nej Och plötsligt blef det henne klart alltsammans. Åh, Felix, kan ni inte? Han skakade bara tungt på hufvudet och svarade intet. Alice grufvade sig för nästa gång hon skulle träffa honom. Hon lyssnade ångestfyllt efter hofslag på vägen, och hvar gång hon hörde någon skrapa af fötterna på trappjärnet, kom hon i darrning. “Du himmelens Gud, ett sådant elände detta är! Hvad skall jag säga honom“ — Men hon kände icke längre denna paniska, bäfvande förlamning, som först betog henne; ångesten hade fått något intressant, något som nästan lockade. Så en eftermiddag kom han. Hon hörde hans sporrar på stengolfvet i förstugan, och hur han knackade på dörren till “kontoret“. – Pappa, du får gå ut och ta emot honom, – hennes röst var brådskande, och hon tog fast med handen i tidningen han läste. Der är visst någon, som vill tala med dig, tillade hon långsammare. Brandt gick. Hjertat klappade så att det nästan slog mot handen, hon tryckte deremot, och utan att veta det spände hon öronen för att urskilja hans röst, medan hon blef stående stilla, framåtböjd. Det gick igen i dörren – hon hörde fadrens röst helt tydligt: “Men kom då in och helsa på Alice“ — Hon rätade sig plötsligt och gaf sig till att rasla med tidningarne på bordet. De öppnade dörren. – Det är Danner, den rymmaren, som inte har kunnat hitta hit på en hel vecka Han blir nog kvar till kväll, om du ber honom. – Hon mötte hans ögon, och med ens kom hela hennes säkerhet igen; hon kände sig alldeles lugn, nästan glad – hon skulle kunnat skratta åt sig sjelf. – Visst blir herr Danner Det var snält af er ni kom, pappa är ändå allt svag för litet sällskap, fastän han så artigt påstår, att jag är honom nog. – Tag in litet punsch du, Alice Det är allt bistert ute, hvad? Tre grader i morgse, när jag vaknade Alice kom sjelf in med banco och tre små glas på en pläterbricka. – Vet pappa, jag tycker här käns rigtigt kusligt. Jag sade till Sofi hon kunde elda
Den sörsta ätgärd, ledande till detta ändamål, blistver att söka med tillräckliga exempel bcwisa, det wära Ständs-Privilegier »verkligen innefatta stadgande» af sä mänga och sä skiljaktiga classer och slag, som ofwanföre är anmärkt. Jag har gifwit mig den mödan att genomgå 458 Expeditioner till Riks-Ständen. hwarje liten partikel af detta orediga chaos; jag har gjort det med den ärliga afsigt att finna rigtiga grunder för mina omdömen; och jag för min del har ej kunnat finna dem innefatta andra slags stadganden, än de följande: Stadganden som ej innefatta förmaner. 1:o. Allmänna försäkringar i alldeles obestämda ordalag gifnc. Exempel: Att deli Adelsman, som förwärfwat sig skicklighet utrikes, skall deraf njuta förmän efter återkomsten till Riket; Adelns Privilegier 4 8- — Att förtjente Embetsinän as Preste-Ständet skola njuta »vedermäle» af Konglnäd; Preste-Ständets Privilegier 12 8- — Ätt Kongl. Maj:t will, efter inhämtade närmare underrättelser, afhjelpa Borgare-Standets beswär, och lata sig derunder handelns, inanufaeturcrnes och handtwcrkericrnes rättigheters upphjelpande och förkofran om hjertat wara; Borgare-Standets Privilegier 8 Z. 2:o. dlena rtglernentariska stadganden, allinänna eller speeiella. Exempel: Inrättningen med Adcls-Rusttjensten; Adelns Privilegier 21 Z. — Att Kyrkodisciplinen och Ceremoniernc förblifwa efter Kyrkolagen och Handboken, som dock kunna förbättras, och att Lärare och Åhörare ej deruti kunna göra någon ändring; Prest-Privilegicrna 15 8- Om Hns-Predikanter; 19 8- Din skyldigheten att biwifta Gudötjensten; 20 8- Huru Kyrkowärdar och Sexmän utwäljas; 23 8- ^
Sedan, i anledning häraf, Fullmäktige, uti den af dem lill Utskottet afgifna och vid Memorialet N:o 2 fogade berättelse, under §. 16, hemställt huruvida, då innehållet uti de af berörde deposita, hvilka inför Fullmäktige blifvit öppnade, icke vöre af det värde för egarne, att de kunde finna med sin fördel förenligt att för desammas utbekommande erlägga den för depositionen belöpande afgift, någon annan åtgärd härvid vore att iakttaga, än att till den eller dem, som styrka sig vara egare af omförmälda deposita, desamma kostnadsfritt, uppå skeende anmälan, utlemna; så, och då Utskottet iör sin del anser lämpligast vara, att Banken befrias från vidare förvaring af ofvanbe rörde, äldre, qvarstående deposita, för hvilka någon afgift icke synes vara att påräkna, anser Utskottet sig böra hemställa, att medelst kungörelse, som införes i Postoch Inrikes-Tidningar, beskrifning må lemnäs å samtliga ofvan omförmälda deposita, med anmaning till den eller dem, som innehafva depositionsbevis derå eller eljest kunna styrka sin eganderätt till det nedsatta godset, att inom ett år från den dag, kungörelsen blifvit första gången i tidningarne införd, sig hos Banko-Fullmäktige anmäla och depositum kostnadsfritt återtaga, med erinran att Banken efter förloppet af nämnde tid icke vidare ansvarar för vården af det ifrågavarande godset. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Jan. 18S4, kl. 2 e. in. Memorial, angående afskrifning af Bankens fordringar hos Riksgälds-Kontoret för lenmade förskott till utredningen af Götha Kanalbolags och Malmö J. d. Diskontverk. Banko-Fullmäktige hafva, uti 17 §. af elen till Utskottet afgifna berättelse, anmält, att bland Bankens inom linien förda fordringar bos Riksgälds-Kontoret förekomma följande, nemligen: för begagnadt förskott till utredningen af Götha Kanalbolags f. d. Diskontverk
ej mindre öfver alla i Statens tjenst varande läkare, utan ock öfver de vid Hospitaler och Lazaretter anställde tjenstemän, deras föreslående till befordran, eller utnämnande i ringare grader. Utlåtande öfver dödsorsaker och kroppslyten, öfver arcana och dylikt. Granskning af medicaments - räkningar och läkares rese-räkningar. Tillsyn och vård om offenteliga fattigförsörjnings - och barnhus, jemte fromma stiftelser i allmänhet. Collegii förutnämnde 2;ne ständige Ledamöter böra blifva Chefer för hvar sin för - 149 delning, den ene för Läkarevården vid krigsmagten till lands och sjöss, så i freds - sorn krigstid, och således komma att förestå de till SundhetsCoilegii militaire-Divisinn nu hörande ärender, hvaremot den andre får befattning med sundhets - tillståndet, samt Läkarevården och sjukskötseln hos Rikets Tnnebyggare i allmänhet, samt att följaktligen förvalta de till Collegii civila Division hörande ärender. Den Ledamot , som får chefskapet för den civila Läkarevården, bör ega inseende öfver alla civila Laxaretter i Riket, SeraphimerOrdens i Stockholm dertill äfven räknadt, samt öfver Provincial-Medici, samtelige Läkare och Chirurger, utom de Militaira, ytterligare Badare, Barnmorskor, Vaccinateurer, Djurläkare, Apothekare och Pharmaceutici, utom i fält och vid Läger. Frågor om civila Läkare-befordringar böra äfven af denna Ledamot i Coliegium föredragas.