Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mars detta år på RiksSalen låtit komma till Ständernes kunskap, hvarest på 3ö:te sidan förefaller ett sådant yttrande: ”1 följe af Rik sens Ständers önskan , att Comitéer skulle nedsättas, dels till Tullförfattningarnes öfverseende och till utarbetande af en ny Sjötulls’5Taxa, dels till att afgifva Förslag till en Dm 29 Mars. 243 ”fullkomligare reglering och bestämmande af ”Näringsfriheten i Riket, äro redan i September och December månader 1812 sådane Co”rnitéer tillförordnade, och hafva äfven hornsnut i verksamhet. Förslag hafva också i des”sa delar blifvit utarbetade, men utom den i ”Maj månad år 1813 utfärdade NederlagsFör”fattningen, hvilken är en följd af den först”nämnde Comitéens arbete, har något annat resultat i dessa afseenden icke blifvit kungjordt. ”Den osäkra Handelsställningen har hindrat SjötullsTaxans utfärdande, och de för ”en vederbörlig granskning nödige communt”cationer hafva ännu hos vederbörande uppe”hållit Förslaget angående Näringsfrihetens ”bestämmande.” Hvad Herr nf Uhr behagat yttra om Förbud emot den verkligen skadliga Gårdfarihandeln instämmer jag alldeles uti, och önskar att vår välgörande Regering måtte utfinna andra utvägar till de kringvandrande Vestgötharnes utkomst, än det näringsfång de nu till allmän skada utöfva. Återstår nu för mig att föra Höglofl. Rid» derskapets och Adelns uppmärksamhet på den motion Författaren gjort, att Ständerne skulle af Kongl, Maj:t i underdånighet begära, det den åt vissa Städer förunnade oinskränkta Nederlagsfrihet må upphöra, och berörde frihet hädanefter må sträcka sig endast till sådana varor, hvilkas införsel i Riket är tillåten. 244 Den 29 Mars, Denna åstundan frainställes såsom slutföljd af de föregående föregilvanden oftanämnde
Tusen går han granntyckt förbi, innan han väljer en, och denne ene är just den, som tyckes honom vara summan af tusen andra. Det är detta så enkelt ljudande och likväl så sällsynta, som gör honom ny i den moderna konsten. Han har haft föregångare i Daumier, till en del också i Monnier, men ingen af dem har nått så långt som RafTaélli i karaktärens styrka, och begge hafva de konstruerat typen, mera än de sökt finna den i ett exemplar af verkligheten. Och bland de bästa nu lefvande målare fins ingen, som gör gemensam sak med RafTaélli, hur många af dem än sysselsätta sig med arbetarens lif. Vissa af deras skildringar visa sträfvan till storhet, men blifva fastsittande i det akademiska; de flesta af dem äro bravurnummer af samma slag som Zolas dramatiserade » Vårbrodd »; en annan del utgöres af experimenter med verkstädernas pittoreska ljus verkningar. Och sällan komma de få, som verkligen af ren sympati dragas till arbetaren, längre än till att framställa denne som arbetsdjuret, som trälen i trampqvarnen, som en bland många, lik de många. Detta gäller sålunda om Rolls » Le Travail », den väldiga figurrika taflan, bekant från utställningen i Köpenhamn. Roll har velat gifva en skildring just af de menskliga arbetsdjurens verksamhet på * sjelfva den scen, der de framsläpa sitt halfva lif. Till en sådan skildring har han funnit den ene arbetaren lika god som den andre, endast han kunde göra tjenst som modell. Det var icke den enskilde, han ville framställa, utan det samlade sträfsamma arbetet; der-för har han icke pointerat något, utan gifvit allt en jemn, tyvärr icke tillräckligt sträng behandling. Jag har i detta ögonblick, fastän jag ånyo och mycket noga betraktat Rolls tafla för blott en månad sedan, icke ett enda individuelt drag lefvande i mitt minne, utan blott ett intryck af arbetet i del hela — så till vida något som kan öfverensstämma med taflans titel. Men af alla RafTaéllis taflor af det slag jag hittills omtalat påminner jag mig arbetaren — på en gång som ett porträtt och som en typ, men mest som det sistnämda.
Man skall, sorn jag förmodar, snart nog ej begripa huru denna infattning kunnat så länge bestå, utan att förmärs Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. x Band, 46 722 Den 24 Februarii, nu genom ett högljudt missnöje påkalla en förändring, och man lärer härtill, som för ir.ycket annat uti tingens natur få finna orsa, ken; lidandet likasom allt annat har en gräns hvaröfver det ej kan bäras, och den, som med uppmärksamhet följer händelserne, kommer säkerligen alltid till den slutsats, att de äro verkningar af tiden, och att dess organer blott äro verktyg åt en oemotståndlig kraft, som yttrar sig i tidens fordringar. Man skall häraf lätteligen finna, huru klagan öfver rustningsbesväret ej är en enskildt jämmer eller otålighet, utan att det verkligen utgör ett ondt i Statskroppen som bör botas. Dessa betrag - leiser tror jag kunna gälla för rusthållningen i allmänhet, men för Nerike, som är den province jag bebor, tillkommer localförhållanden, som göra rusthållningen för oss tryckande och svår i annu högre grad. Väre hemman äro för dat mästa af högst inskränkt jordrymd; vare ängar äro vattensjuke och lemna ett dåligt hö, betesmarkerna äro ringa och sällan af någon god natur. Provincens förnämsta näringsgren är forkörsling, hvadan dess dragare äro i ett beständigt släp; hästafveln kan således ingalunda inom provincen främjas, hvadan ock-' så snart S3gt hvarenda rustningshäst måste utom provincen anskaffas. Egarne af omkring -240 Rusthåll inom Nerrike, hafva ej längesedan med tillförsigt till Konungens Nåd och rättvisa pröfning, sanningsfulit till Thronen framställt taflan af deras belägenhet och rustningens närvarande öfverdritna dyrhet, samt öppet framlagdt sinna bekymmer för framti - Den 24 Februarii. 725 den, om ej hjelp och lättnad mellankommer,' da de fleste ej utan cn säker undergång längre kunna uthärda med det sorn är.
— Af dessa skäl får, i likhet med hvad åtskillige af Högste Domstolens Ledamöter och Justitiaa-Gancelleren i underdånighet yttrat, jag för min del tillstyrka, att sista Momentet i denna 7 §. må blifva så lydande: Lag-Utskottets Betänkanden. 441 ”Styrker vårdslös Gäldenär inför Rätten, alt ”han sine Borgenärer till fullo förnöjt , dä makan ”i Medborgerligt anseende återställas , sedan hän ,straffet undergått'’ Uti detta Herr Förste Expeditions-Secreterarens tillstyrkande instämde Herr Assessoren Danckvardt och Herr Advocat-Fiscalen Cramér. 8. §. af samma Cupitel: Herr Assessoren. Danckvardt yttrade t Ehuru den uti denna §. bestämda påföljd hufvudsakligen förutsätter hemligt förstånd nied Gäldenären ej allenast vid åtgärden att hjelpa honom fördölja eller undansticka fast eller löst gods, utan ock vid bevakandet och besvärjandet af falsk fordran , tror jag likväl, alt sådant ej är nog bestämdt uttryckt, hvarföre, och till förekommande af olika begrepp och tolkning , jag föreslår, att redactionen måtte förtydligas, och 8 §. erhålla en sådan lydelse: Varder någon öfvertygad, att han i hemligt "förstånd med Gäldenären antingen hulpit honom ”att dölja eller undansticka fast eller löst gods , ’eller ock bevakat och besvurit falsk fordran, sträf*’fes, som örn bedräglig Gäldenär stadgadt är, och ”återbäre hvad han således sökt undansnilla , eller ,’gälde fulla värdet Herr Förste Expeditions-Secreieraren Stråle och Herr Lagmannen Palmborg förklarade sig härutinnan vara ense med Herr Assessoren Dankvardt. 5-te Capitlet 8 §■ Herr Assessoren Dankvardt ansåg det af Utskottet beslutna tillägg vid denna §. ej vara läihpeligt, helst Herr Assesso. ren trodde, att sådana omständigheter utom Gäldenärs sjukdoms-förfall kunde inträffa, sorn skul - 44? Bag-Utskottets
Men han ville icke drickat, utan utgöt det Herranom; Och sade: Det låte Gud vara långt ifrå mig, att jag detta göra skulle, och dricka dessa mäns blod i deras lifsfara; förty de hafva det hemtat med sins lifs fara; derföre ville han icke drickat. Det gjorde de tre hjeltar. Abisai, Joabs broder, han var den ypperste ibland tre, och han hof sin spets upp, och slog trehundrad, och han var beprisad ibland tre. Och han den tredje härligare än de två, och var deras öfverste; men till de tre kom han icke. Benaja, Jojada son, IsHails sons, den mycket bedrifvit hade, af Kabzeel, han slog tu de Moabiters lejon; och gick neder, och slog ett lejon midt i brunnenom i snötiden. Han slog ock en Egyptisk man; han var fem alnar lång, och hade en spets i handene såsom ett väfträ; men han gick ned till honom med en staf, och tog honom spetsen utu handene, och drap honom med hans egen spets. Det gjorde Benaja, Jojada son, och vardt beprisad ibland tre hjeltar; Och var den härligaste ibland tretio; men till de tre kom han icke; honom gjorde David till sitt hemliga råd. De stridsamme hjeltar äro desse: Asahel, Joabs broder, Elhanan, Dodo son af BethLehem,
Detta förslag stridde ganska starkt emot fru Emerentias lilla högmod, och det kostade henne ej ringa ansträngning att komma till en öfverenskommelse dermed. Slutligen gaf hon dock med sig, likväl blott på det villkor att Blenda, som helt och hållet förkastat ritlektionerna, i stället skulle på samma gång med sömnaden annonsera om ett ungt fruntimmer, som för billigt pris önskade undervisa mindre barn på fortepiano. ”Ja, vet mamma, det tror jag att jag vågar göra! Noterna känner jag fullkomligt, och nog kan jag tillräckligt för att hjelpa dem tillrätta, som icke kunna något.” ”Nå, ser du nu hvad en förnuftig öfverläggning medför! Redan i morgon skall du lemna in annonserna.” Ett par dagar sednare voro verkligen båda annonserna att läsa i Dagbladet. ”Vi få aldra minst tjuge svar på hvardera!” spådde fru Emerentia. Men oaktadt denna lysande förhoppning blef hon icke särdeles modfälld, då de fyrtio svaren reducerade sig till två, d. v. s. en biljett för hvardera annonsen. Den angående sömnaden tillkännagaf att det unga fruntimret, som önskade gå från och till, kunde för muntlig öfverenskommelse infinna sig i det uppgifna huset på Österlånggatan, hvaremot svaret åt ”den billiga musiklärarinnan” hänvisade till Glasbruksgatan, n:o ”O, min gud, hur skall jag ens hitta dit en så förfärligt lång väg!” ”Det värsta är,” anmärkte vår fru, en smula nedstämd, ”att du troligen kommer att slita ut dina skoplagg, kanske innan någon betalning utfaller! Vore det ändå sommar, så kunde du för tre styfver komma öfver på roddarbåtarna.” ”Det blefve i alla fall – då jag måste öfver på två ställen – 3 sk. fram och åter Men jag skall gå så nätt, att mina nya kängor nog hålla ut den här vintern. Andra förmiddagen, sedan hon omsorgsfullt klädt sig – det var alldeles nödvändigt att göra ett behagligt intryck – och sedan hon erhållit sin mors varmaste lyckönskan, begaf sig Blenda å väg för att söka lyckan. På första stället emottogs hon af ett par gamla mamseller, mycket surmulna och mycket prutande, som ville ha en person att sitta hos sig och sy hela dagen för 8 skillingar.
Jag hemställer således, om det är möjligt för en landshöfding att kunna säga bestämdt, att vid det eller det tingsstället finnes den eller den person, som kan försälja stämpladt papper. Detta är omöjligt, och yrkar jag att författningen må blifva hädanefter som den hittills varit, åberopande för öfrigt min i ämnet afgifna reservation. Gr. Frölich, David: Jag uppstår endast för alt intyga, alt till min kännedom kommit missbruk i afseende på cliarteförsäljning af domare, nemi. på det sätt, att då chartor på fastebref äro höga, så har i ett fall, som jag skulle kunna uppgifva, inträffat, jag säger i ett fall, att ingen charta blifvit vid fastan bilagd, hvaremot domaren erhöll en stor gralification för fastebrefvet. Detta har passerat i Wermland. BeviIln,Utsk;s betänk. N;o 35 återremitterades. Företogs till pröfning Allm. Besvärsoch Ekon.Ulskts den 19 sisth Dec. och den 20 dennes på bordet lagda utlåt. N;o 127, i anledn. af anmärkntr vid Utsk:s betänk. N:o 81 0111 brooch quai-afgifter för målbara våta varor, som till Stockholm sjöledes inkomma. Hr von Hartmansdorff, A u g., begärde att erhålla upplysning, huru detta mål blifvit hos de öfriga RiksSltn afgjordt. lindert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att Ailm. Besvärsocli Ekon.Utsk:s utlåt, N;o 127 blifvit lagdt till handlingarna af BondeSt., som vidblifyit sitt genom bifall till betänk. N:o 81 fattade beslut; Presteoch BorgareSt.m hade såsom deras beslut antagit den vid utlåt. N:o 127 fogade reservation. Hr von Hartmansdorff:
N\o 514. af den Actorats-procent å beloppet, som, genom a3 § af Kongl. Maj:ts Nådiga Instruction för Kammar-Rätten, blifvit denne tjensteman tillförsäkrad. Med öfverlemnande af förenämnde yttrande, har Kongl. KammarRätten för egen del sig i underdånighet utlåtit, att, då, jemlikt det af Advocat-Fiscals-Embetet åberopade qvarstads-instrument, redan före Bruksidkaren Gyzanders död, så stor del af hans lösa egendom blifvit för Kronans räkning med qvarstad belagd, som motsvarade hälften af den borgenssumma, för hvilken Gyzander i lifstiden, gemensamt med annan person, tecknat borgen för Kronofogden Carlssons uppbörd, hvaraf således vore uppenbart, att sterbhuset icke kunnat vara okunnigt om tillvaron af denna utaf Gyzander ingångne borgen, vid hvilket förevetande sterbhuset icke lagligen bordt i vidsträcktare mon skifta qvarlåtenskapen efter Gyzander än med afsättande af ett emot qvarstadsvärdet svarande belopp i penningar eller annat, Kammar-Rätten, i dessa förhållanden, hvartill komrae, att sökanderne i ingen måtto visat, det den ågångne qvarstaden blifvit håfven, icke kunde se annat än hinder för den sökta befrielsens medgifvande. Skulle emedlertid Kongl. Maj:t, med afseende på enkan Gyzanders bekymmersamma belägenhet, i Nåder finna godt att låta henne eftergift vederfaras, borde, efter Kammar-Rättens tanka, en sådan eftergift icke för närvarande kunna sträckas till dea hälft i borgensförbindelsens infriande, för hvilken, {A sätt den i målet falide Dom otnförmäler, Gyzander i lifstiden, genom aga anmälan och bevakning i medlöftesmannens, Wedelius års-proclama, beredi sig och således äfven sitt sterbhus, rättighet alt hålla sig till Wedelius arfvingar. Vid öfvervägande af hvad uti de':ta ärende förekommit, har
Erik Andersson föreslår nemligen, bland annat: ”att den skog i de årliga trakthyggena, som vid boställena icke är behöflig för innehafvarens räkning, eller kan till hemmanets byggnader, stängsel och vedbrand erfordras, bör antingen utsynas åt annat närbeläget boställe och kronohemman eller ock på offentlig auktion försäljas, samt köpeskillingen derför användas, dels till skogsåterplantering, dels till bildande af en byggnadsfond för prestboställena, dels ock, om öfverskott derutöfver uppstår, detta redovisas till skogsplanteringskassan. ” I anseende till nödvändigheten att vid anordnandet af hushållningen med boställenas skogar taga i betraktande kommunernas rätt till skogarne å prestbolen, torde i sammanhang härmed böra afhandlas den af Tjernlund gjorda framställning, att, då kyrkobyggnad i skoglösa orter är en svår tunga för församlingarne, och i många orter, der skogen på enskildes hemman blifvit sällsynt, prestbolen ega riklig tillgång på sådan, som nu ofta i anseende till gällande föreskrifter får ruttna ned i stället för att komma till någon nytta, men sedan Skogsstyrelse och talrikare jägeribetjening numera blifvit tillsatt, det vore lätt att få undersökning verkställd, hvilka prestbol-skogar kunde hafva så ymnig tillgång på skog, att något deraf kunde få användas till kyrkobyggnad, samt till hvad belopp skogen kunde utöfver boställshafvarens årliga framtida behof tåla afverkning: ”Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af en förordning, hvarigenom tillåtelse lemnäs att vid ifrågakommande kyrkobyggnad, vare sig nybyggnad eller reparation, till bestridande af kostnaderna derför, synnerligast i små och fattiga församlingar i skogrika orter, der pastoratets eller socknens prestbol eger större skogstillgång, än som till boställets och dess innehafvares egna behof synes erforderlig, densamma kunde, efter utsyning, af socknemännen få användas för kyrkans räkning, så - Sammans. Stats-, Lag* samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50.
— Må jag dock till försvar för min mening anföra några positiva fa c t a. Sedan den nya modcflen för infanteri-musköter infördes, hafva 86,000 nya infanteri-musköter blifvit upplagda i förråderna, oberaknadt alla deni, som begagnas af armeen och bevär:n. Skulle någon anse armaturen dermed vara fullständig och icke fordra vidare anslag, länder till upplysning, att, antagande vår infanteristyrka i falt till 60,000 man -— bevärm deruti inberäknad — äga vi endast till 2 musköter per man, hvaremot i stater, der högsta krigserfarenhet äges, infanteriet icke anses beväradt under 5 musköter per man. Derjemte har under denna tid vårt artilleri fått en ypperlig materiel; 16 batteriers har blifvit nygjord, och 10 andra batteriers är nära fullfärdig. Allt detta representerar mycket penningar och synes icke antyda gaspillage. Hr Gripenstedt, Joli. A11 g.: Bland alla de värde talare, som yttrat sig i detta ämne, har jag icke hört någon, sorn förnekat, alt vårt försvars-systéme har brister, och att det vore önskligt, 0111 de kunde afhjelpas, så att detsamma fick en styrka, som kunde trygga Riket under alla förhållanden. Då penningar emedlertid utgöra första villkoret dertill, och StatsUtsk., i likhet med en allmännare opinion, förklarat, att landet icke vill och icke kan lemna en större summa för försvarsverket, än den som nu är anslagen; så tyckes frågan blott reducera sig derhän, att med denna summa åstadkomma det bästa möjliga. O111 dertill fordras någon större reform eller förändring af sjelfva principerna för vårt försvarsverk, är en fråga, hvaruti jag hvarken vill eller kan ingå , erkännande att upplösningen af ett så svårt och ingripande problem betydligt öfverstiger måttet af mina ringa militäriska insigter. Det torde likväl finnas vissa delar af försvaret, som i anseende till sin öfverlägstia vigt framför allt förtjena uppmärksamhet, och hvarpå man derföre borde concentrera de tillgångar, sorn finnas.
Denna omröstning bar utfallit med 51 Ja och 68 Nej; hvadan Rikets Stän der beslutat i öfverensstämmelse med Nej-propositionen. 3:dje Omröstningen. Den som, i enlighet med Utskottets, af Presteoch Borgare-Stånden gillade förslag, vill att den i § 16 i Bevillnings-förordningen stadgade särskilda bevillning af 30 Bevillnings-Utshottets Memorial At 21. utländske handlamde och handelsexpeditör skall upphöra alt vidare utgå samt hela § 16 ur Bevillnings-stadgan uteslutas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, hafva, i likhet med Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, Rikets Ständer beslutat, att de i § 16 af gällande Bevillnings-stadga meddelade föreskrifter, rörande bevillning af utländske handlande och handelsexpeditör, fortfarande skola lända till efterrättelse. Omröstningen har utfallit med 3i Ja och 85 Nej; hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 4:de Omröstningen. Den som, med bifall till Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste Ståndet gillade förslag, vill att stadgandena i § af gällande Bevillnings-förordning angående bevillning af karaktersfujjmagter skola upphäfvas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma, i enlighet med Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, nu gällande föreskrifter för bevillning af karaktersfullmagter att bibehållas Denna omröstning har utfallit med 58 Ja och 61 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i enlighet med Nej-propositionen. 5:te Omröstningen.
Så begaf sig, medan de voro der, vordo dagarna fullbordade att hon skulle föda. Och hon födde sin förstfödda Son, och svepte honom i lindakläder, och lade honom neder i en krubbo; ty dem var icke rum i herbergena. Och i den samma ängden voro någre herdar, de der vakade, och höllo vård om nattena öfver sin hjord. Och si, Herrans Ängel stod när dem, och Herrans klarhet kringsken dem; och de vordo storliga förfärade. Och sade Ängelen till dem: Varer icke förfärade; si, jag bådar eder stor glädje, hvilken allo folkena vederfaras skall; Ty i dag är eder födder Frälsaren, som är Christus Herren, i Davids stad. Och detta skall vara eder för tecken: I skolen finna barnet svept i lindakläder, nederlagdt i en krubbo. Och straxt vardt med Ängelen ett stort tal af den himmelska härskaran, de der lofvade Gud, och sade: Ära vare Gud i höjdene, och frid på jordene, och menniskomen en god vilje. Och det begaf sig, att Änglarna foro ifrå dem upp i himmelen, och herdarna begynte säga emellan sig: Låter oss nu gå till BethLehem, och se det som vi hafve hört skedt vara, det Herren oss uppenbarat hafver. Och de gingo hasteliga, och funno Maria, och Joseph, och barnet nederlagdt i krubbon. Och då de det sett hade, beryktade de ut hvad dem sagdt var om detta barnet. Och alle, de det hörde, förundrade sig på de ting, som dem sagd voro af herdarna. Men Maria gömde all dessa ord, betraktandes dem i sitt hjerta. Och herdarna gingo tillbaka igen, prisade och lofvade Gud öfver allt det de hört och sett hade, såsom dem sagdt var. Och då åtta dagar voro framgångne, att barnet skulle omskäras, kallades hans Namn JESUS; hvilket så kalladt var af Ängelen, förr än han aflad vardt i moderlifvet.
Ingen visste hvar Est-Lasse egentligen bodde. Än här och än der i stugorna på öarna omkring hufvudstaden. Än i lador och rior, än i grottor och ofta i sin öppna båt sommarn om. Då vintern kom, var han långa tider försvunnen, han sade att han på Estlands kust fångade säl eller i de tjocka skogarne i norra Nyland jagade räf och vildt med egendomsherrarne. Peltonen såg på sin hustru, som satt der med bränvinsflaskan i handen, hvaraf hon nyss hält i Lasses kaffekopp. Hennes oordnade hår och öppna tröja gjorde på honom ett obehagligt intryck. Han gick till vaggan, vände barnet och jemkade det smutsiga täcket, tog en rulle tåg från en spik och lemnade utan ett ord rummet. Lasse slickade sig om munnen när mannens steg ej mer hördes. Ge mig en kopp till Leena, sade han, det var inte elakt alls, det der. Och så kyssen åt dig, och derefter får du lof att ge mig den der marken du talte om, och så adjö med dig till härnäst. Leena drog fram marken, lät sig kyssas, borstade med handen bort några strån af sänghalmen från sin älskades rock och började gråta, häftigt och utan vidare öfvergång från den glädje hon nyss visat i hans armar. Lasse svor, svängde sig på klacken, stoppade i fickan ett hålbröd, som han bröt loss från takspettet, och sprang ut, muntert hvisslande. Hon derinne fortfor att gråta. Slutligen kom en liten nära treårig flicka, klädd i ett linne och en lång, nästan släpande kjol, intultande i stugan, hängde med mungiporna, under det ögonen stodo fulla af tårar, drog modern i kjolen och begärde mat. Fattiga barnungen min sade modern, tog en bit af det hårda svarta brödet och räckte den åt barnet. Men den lilla rynkade på näsan och snyftade högljudt och pockande. Matmjölk, mamma, mamma lallade hon, matmjölk Anna vill ha. Modern satte sig på en af stolarne, ref upp sin vida bomullströja och lyfte barnet i famnen. Inom ett ögonblick somnade det vid moderns varma, fulla barm, mätt af den föda hon så rikligt kunde gifva det, ehuru den delades med den lille två månader gamle dernere i vaggan.