Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kastade han soffdynan i andra väggen, låtsade hon icke märka det; och företog han sig att duktigt skrifta upp sin styfson, ”långa pojken, som gick i vägen öfverallt”, teg hon äfven, men lät gossen straxt derefter få göra ett alltid ifrigt efterlängtadt besök hos farmodern, som afgudade honom och som, alltsedan Juanna gift sig, blifvit samma kraftfulla natur som fordom för att ständigt kunna öka den lilla förmögenhet, hon skulle lemna sin sonson. Gästerna hade i stora salen börjat med de vanliga landtliga lekarne, och munterheten i sällskapstonen, angifven af värden, som i dag var i ett särdeles gnistrande, upprymdt och uppsluppet lynne, stod just i högsta flor, då han sjelf smög sig undan för att inne i sitt eget rum – gamle herr Tönnes fridfulla kammare – träffa några personer, som i följd af öfverenskommelse och på hans vink en efter annan aflägsnat sig. Det skulle nemligen tillställas en af dessa muntrationer, som den tiden voro både på modet och i smaken, nemligen en stor utklädning, ett slags maskerad; men då herr ryttmästaren fann diverse saker fattas, skyndade han att söka sin hustru i något af de innersta rummen, der han också fann henne sysselsatt med att öfverse ett bord, som här på förhand var dukadt för fruntimren. ”Ett ord, Juanna ... den der krämen synes mig tillräckligt garnerad nu!” Juanna lade tillbaka teskeden på de syltade pomeranserna. ”Hvad är det om?”. ”Du har ju glömt att plocka fram de der småsakerna, som jag skulle styra ut Engela med: litet hvitt flor, litet silfverpapper och sådant skräp – du vet hon skall föreställa sinnebilden af månen, då vi, ett resande sällskap från denna planet, tänka besöka jorden för att gifva den litet nyheter från sin närmaste vän.” ”Engela är redan i säng – det var icke för ett så litet barn att hålla sig vaken så länge.” ”Hon kan väckas upp för sitt eget nöje.” ”Dessutom fins här hvarken hvitt flor eller silfverpapper.” ”Misstag, min nådiga vän!
Revisorerne hafva anmärkt, dels att vid 1848 års slut anslaget till materialier vid Stockholms Navigationsskola hade en skuld till premiekassan af 25 R:dr 45 sk. 7 r:st, som år 1849 ökades till 106 R:dr 41 sk. 7 r:st., hvilket belopp alltså balanserades till år 1850 såsom brist i räkningen öfver aflöning och materialier, dels ock att för år 1849 icke funnes någon redogörelse öfver premiekassan; men som, hvad angår anmärkningens förra del, Utskottet inhemtat, att Kongl. Maj:t den 13 Mars 1852 låtit meddela direktionen för Stockholms Navigationsskola nådig befallning att genom besparingar å skolans årliga materialanslag, söka att, så framt sig göra läte, bereda tillgång för återgäldande af omförmälda skuld till .premiekassan, får Utskottet hemställa, att anmärkningen i denna del icke må till någon vidare åtgärd föranleda; äfvensom och då, beträffande anmärkningen om bristande redogörelse för premiekassan, den underdåniga förklaringen innehåller, att redogörelsen numera tillgår Siats-Utskottets Utlåtande, JY} 21. 27 sålunda, att den af läraren förda redovisnings-journalen öfver premiekassan granskas utaf två af skoldirektionens ledamöter, hvarefter direktionen om granskningen afgifver berättelse till Kongl. Kommers-kollegium, som har att, i händelse anmärkning icke förekommit eller ock blifvit nöjaktigt förklarad, meddela redogöraren decharge, samt Utskottet funnit ett sådant redovisningssätt vara fullkomligt öfverensstämmande med 37 § i Kongl. Reglementet för Navigationsskolorna i riket -den 7 April 1841 och hinder icke synes böra hafva mött för Revisorerne, att af den sålunda afgifna redogörelsen erhålla kännedom, Revisorernes i detta afseende framställda anmärkning torde få förfalla. 5alp et er - Fonden. § 42- (Itev.-ber. pag. 105. Fork i. pag. 511.)
Och det är just för att förekomma dessa magtmissbruk med åtföljande väld, egennytta och grymhet, sora jag föreslagit afskaffande af en föråldrad lagstiftning, sådan som den om giftomannarätten. Vidare heter det: »Månne ej vådan vore större att åt den af känslan mer än af förståndet beherrskade qvinnan lemna oinskränkt rätt att knyta en förbindelse, hvaraf hennes timliga väl eller ve helt och hållet beror?» Jag frågar å andra sidan, huruvida icke det snarare är skäl att öfverlemna åt känslan en sak, som ytterst beror utaf känsla, ty om förståndet kommer att ingripa öfvervåldigande på känslan, skulle det verka ofördelaktigt, emedan denna känsla låter sig icke betvingas, utan skulle förr eller sednare frammana bitterhet och allt möjligt ondt. Detta visar sig i allmänna lifvet, der de så beprisade förståndsiiktenskapen sällan liro lyckliga, ty hvarest icke känslan fått taga initiativet tili ett äktenskap, der tycket icke framför allt fått göra sig gällande, der återfinnes sällan, om någonsin, en sann lycka, ty qvinnan förgäter aldrig sin första kärlek. Der således, till motsats emot känslan, äktenskapet ingås, der skall daglig split och fiendskap icke kunna undvikas. Att många misstag kunna göras, är otvifvelaktigt, men jag tror icke att lagstiftaren får se derpå, utan densamma måste göra afseende på det principiella i saken, det som är oftergifligt naturens sanning. Utsk:t har här i sitt resonnement helt och hållet tillintetgjort känslan, liksom om känslan vore ett ting af farlig beskaffenhet, för hvilket man borde akta sig. Men känslan måtte Väl vara ett verk af Gud, nedlagdt i kontrahenternas bröst och hvilken dessa icke ostraffadt skola våga att underkänna eller motstå, emedan den är impulsen, hvarigenom Gud befrämjar slägtets förökelse. Det är sål. förgäfves, som Utsk:t må söka tillintetgöra eller underkänna känslan. Den lagstiftning, som bemödar sig att motverka den, vill icke fäderneslandets sanna val.
Sl:s bank, —• någon anledn. kan finnas att bifalla en sådan kreditivrält. Jag har blott velat anföra såsom skäl, alt dä inom de Hesla af rikels län privatbanker finnas, denna rättighet bör kunna beviljas Stockholms stads drätselkommission alt begagna kreditivrält på R. St:s bank. Denna rättighet förefinnes i alla öfriga rikets städer, genom att anlita privatbankerna, il hy alt behofvet der är så mycket mindre ; men då här förekommer behof 16 * Den 2‘J April. af en större summa neli den omständigheten dessutom äger rum, all i Stockholm icke (innes någon privathank, så synes mig förslaget hafva billighet för sig och hvila pä nationel grund. Jag tager mig derföre friheten hemställa (ill H. o. Ad. om icke Utsk:s betänk, må bifallas. Om förslaget i öfrigt instämmer med hvad som äfvenledes är föreslaget för andra korporationer och enskilda personer, så synes del vara sä mycket mindre skäl alt afslä detsamma. Frih. Raab: Jag kan icke neka, alt mig förekomma de skäl, som af Frih. Palmstjerna här äro anförda, fullt I ill fy Hest görande, för alt tillstyrka afslag å betänk.; men dä vi icke kunna hafva oss sä noga bekant hvad de öfriga Ständen beslutat i denna fråga och liera andra, som höra lill hetänk. N:o 42, samt således ej vela hvilka tillgångar banken möjligen kan hafva alt använda till kassakreditiver, sä tror jag mig förfara försigtigast, om jag tillstyrker återremiss å detta betänk., på det att BankoUtsk. må kunna taga i betraktande de skäl Frih. Sprengtporten anfört. Jag anhåller således om återremiss å betänk. Frih. Cederström: Då Frih. Palmstjerna yrkat, att denna punkt icke borde bifallas, utan ansett alt drälselkommissionen i Slockholm borde ställas i paritet med alla enskilde, sä anhåller jag alt dervid få göra följande anmärkmr.
Bonde-ståndet, har Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet fått emottaga, i ofvanberörde ämne, nedanstående tvänne motioner, nemligen: l:o Af 1 iksdagsfullmägligen för staden Westervik, herr C. E. Embring, som anfört, alt, vid de 2:oe sistförflutna riksdagarne, hade, 1840 af Kongl. Maj:t genom nådig proposition, och 1844 af herr C. G. Maechel, såsom riksdagsfullmägtig för Westerviks stad, äfvensom af riksdagsmannen för Bondeståndet Per Bengtsson från Norra Tjust, genom motioner till Rikets Ständer blifvit framställda behofvet och nyttan af Calmar läns delning i 2:ne län, till förmån för invånaroe i dess norra del, beslående af städerne Westervik och Wimmerby, samt häraderne Södra och Norra Tjust, Tuna, Sevedes och Aspeland. — Nu och ehuru det icke vore motionären obekant, att denna fråga hittills icke af Rikets Ständer blifvit ansedd vara af den beskaffenhet, alt bifall kunnat lemnäs till den föreslagna förändringen, kunde han likväl ej underlåta att hos Rikets Ständer förnya begäran om Calmar läns delning i 2:rie, såsom fullt öfverensstämmande med hans öfvertygelse, att denna begäran vöre både billig och rättvis, hvarförutan han vore af sina kommittenter dertill uppmanad.
Alt en obegränsad jordklyfning öfverensstämmer med rättsläran lärer knappt b Den 10 December e. m. 4o3 larfva några bevis. Ty min egendom, den må vara lös eller fast, bör jag kunna få föryttra i så stora eller små delar, som jag sjelf behagar; och likaledes bör det på andra sidan stå mig fritt att förvärfva så mycket eller litet, hvarom jag kan med den förra egaren öfverenskomma. Då för öfrigt ingen gräns är satt för jordegendoms sammanhopande; så synes icke heller någon grälls 1’ättvisligeil böra finnas för dess klj'fning, En fri och obegränsad jordklyfning st;aile vara nyttig för den , soni ville stycka sin jord. Den gäldbtindne skulle derigenom kunna göra sig skuldfrioch sedan arbeta tued större bog för sig sjelf och sina baln, an förut för silla borgenärer. Den skuldfrie skulle derigenom kunna förskaffa sig contatita medel till den återstående jordens bättre bruk; och sålunda belt visst af den mindre jordrymden erhålla eli större afkastning, än förut af den odelade egen-* domen, En sådan jordklyfning skulle vara nyttig för den j som ville förvärfva jord. Han kunde då få rätta sig efter sina tillgångar och slippa att börja med en betydlig skuldsättning. Hail kunde då få utvidga sin besittning i samma nion, som hans tillgångar ökades; och derigenom skulle hail erhålla en jemn väckelse lill idoghet. Den 10 December e. m. Denna jordklyfning skulle i mångfaldiga afseenden vara nyttig för det allmänna. De tjenande skulle på nara håll se hoppet om bosättning. Detta skulle väcka dem till flit och sparsamhet. Fylleriet skulle minskas. Flera ägtenskap skulle ingås, och de oägta barnens antal förminskas. Vid arfskiften skulle äfven de, som ej ville qvarblifva på stället, likväl kunna bibehålla äganderätten lill sin andel i fädernejorden. Och på dessa sätt skulle allt fler och fler menniskor fästas med fastare band vid Fäderneslandet såsom sjelfständiga medborgare och män för sig.
En dterblick pH foreningens historia h e n 1871-1896, iihensk en ininnesteckning af den for ~ a n r n a r k i kvinnororelse betydelsefulla forfattarinnm Pauline Worm, l h n a s af froken Kirstine Frederiksen. Poebiska och novellistiska bidrag sarnt portriitt af nigra kvinnosakens rner fra~nstdende personligheter utfylla fijr iifrigt det innehilllsrika hiiftet. Till Fredrika-Bremer-Forbundet insLd periodisk litteratur, Nordislc tidslzrift, 1896 n: r 1-7. - Statistisk ticlskrift, IS96 n: r 2, 3. - Kyrklig tidskrift, IS96 n: r 5 12. - Liisning for - ' hemmet, 1896 n: r 3-45. - Lilsning fiir folhet, 1896 n: r 2-4. Hemiit, 1896 n: r 6-3.0. - HemiGt mecl bilaga, ' 1897 n: r .l. - BIiGnadsblad for K. P. U. - Pedagogisls, tidskrift, 1396 a:]: 4-6, S-10. - ' Verdandi, 3.896 n.: r 3-6. - De svenska landsmiilen, n: r 66, 57. - Slojdundervisningsbladet, 1896 n: r 6-12. - Nordens espositionstidnin.g, .I1596 n.: r 1-4. - Helsoviinnen, 1896 n: r 8-20. Jordemodern, 1896 n: r 4-10. Sedlighetsviinnen, 1896 n: r 4, 2 es. - Moral, 1896 xi:]: 4-8. Svensk musiktidning, 1896 n: r 11-19; 1897 n: r I., 2. - Skogvaktaren, 1896 a: r 4.
Clenom Protocolls-Utdrag af den 8 i denna månad har Hedervärda Bonde.Ståndet till Statsutskottets utlåtande remitterat ett af Riksdagsmannen Olof Gudmundsson Sagge från I Bohus I,än inlemfradt Memorial, angående Bytes-Vefket, så lydandet j’Uppå Riksens Högi o fl. Ständers, år J§tö, gjorda underdåniga anhållan, att alla de Byten, sorn äro gjorda ifrån år if>8o till och med år' 1723, men icke redan genom sluteliga Utslag hos Kongl. Majit äfgjorda, måtte, utan undan tåg, Den 39 Maj. tåg, årskrifvas och såsom fastställde anses m. ni.; har Kongl. Maj:t, gepom Nådig Kungörelse af den 16 November, 1813 afsagt, i anledning af flera personers deremot gjorda ansökningar, att de dem tillkommande Bytesfordringar hos Kronan måtte, ty oaktadt, dem blifva godtgjorde , att som, enligt Kongl. Förordningen af den 1 g Augusti 1802, någon viss tid för anmälandet af fordringar uti bytesmål icke ägt rum; så håfve vi funnit det icke instämma med Lag eller kunna förenas med den helgd och säkerhet , uti hvilken hvarje enskilds ägande rätt bör vara skyddad, att så beskaffade fordringar skulle försvinna, dä någon tid för deras bevakande ej blif. vit försummad, och förklarat, huruledes utredningen af de till mer eller mindre del ännu oafslutna Byten, sedan år 1680 bör fortfara, jemte utsatt prasscriptionstid af 10 år från nämde dag. På detta sätt har Kongl. Majit visat en vördnadsvärd ömhet om deras rätt, hvilka kunna äga någon bytesfordran hos Kongl. Maj;t och Kronan, så mycket billigare, som det icke stått i dessa fordringsägares magt, att, tvärt emot föränderliga Författningar och ett ännu vidunderligare och med all möjelig långsamhet behäf. tadt förfarande af Bytes-contoiret, förut erhålla sin tillstandiga rätt. Af Riksens Höglofl.
Stadsboernes snara förhjelpande till hvad de hade att af Bolaget påräkna vore desto angelägnare, emedan de derigenom komrao i tillfälle att under vintermånaderne uppköpa och sammandraga de byggnadsmaterialier, som vid första vårdag på stället erfordrades, Herr d^ake framställt den anhållan, att Banco-Fullmägtige måtte genom BancorUtskottet anmodas genast gå i författning derom, att af Banken blefve till Brand försäkrings-Contoret betald den ar B ridförsäkrings-Bolaget uppsagde summa, T vottet, som funnit nödigt att i detta ämne höra Banco-Fullmägtige, har , kunnat annat än, lika med dem, finna allmänna BrandstodsBolagets förbindelse, att åt de brandskadade tillhandahålla den ersättning, hvartill Bolaget sig förbundit, så klar och ovilkorlig, att Brandstods-Bolaget, sedan ersättnings-beloppet blifvit bestämdt, icke kan hafva i sin magt att utbetalningen egenmägtigt fördröja, eller att, i stället för contanta penningar, lemna åt ersättningstagaren, utan dennes frivilliga begifvande, skuldförbindelse eller säkerhetshandlingar af hvad slag som helst, innan de åtgärder föregått, som i 44» 4^ och 4 6 §§• 3 Gap. af det för Allmänna Brandstods-Bolaget den 3o Junii 1828 utfärdade Reglemente oraförmälas; Bihang till R. St. Fröt. 1834- 6-.te Sami. 1 -.sta Afd, 2\dia Band. 1 17ide Häftet 2 BancoUtskottets Betänkande N:o 6g* hvarföre Utskottet äfven ansett det hafva varit Brandstods-Bolagets sak, att, sedan detsamma styrkt sin oförmåga, att genom disponibel cassa-tillgång eller utestående fordringars inbringning, eller låns upptagande, eller annorledes fullgöra sina förbindelser emot Wenersborgs stad, hos Rikets Höglofl.
Dep:tet, önskar från Utsk:t erhålla förklaring hvarifrån uplysningarne i frågan kommit Utsk:t tillhanda} men jag måste erkänna, att jag icke kan lemna en sådan förklaring Jag har icke deltagit i förevide beslut och anser verkligen att denna fråga alltför lösligt tillkommit, hvarföre jag äfven anhåller om afslag å punkten. Gr. Hamilton: Den hemställan, Hr Bildt nu gjort, tror jag icke vara motiverad af min framställning. Jag har alldeles icke haft skäl att anse anslaget vara för högt, jag tror tvertom att det är ganska behöfligt, och jag skulle önska, att de anslag, Som för denna institution kunna vara behöfliga, måtte af R, St:r beviljas, derföre att i allmänhet den kemiska undervisningen vid institutet är högst nödvändig, och jag är fullt öfverfygad, atl institutet kommer att använda dessa medel pA det mest lämpliga sätt. Jag yrkar således ingen förändring i beloppet, utan har endast önskat att erhålla de af mig förut omnämnde uplysningar. Hr Skogman: Efter hvad jag vill påminna mig, hafva dessa 6000 rdr på sätt och vis blifvit utbetalta på förhand. Förhållandet är nemi. det att, såsom äfven i Betänk:t står omnämndt, den redan förut befintliga bristen på åtskilliga instrumenter och apparater vid Karolinska institutet, blef destomer känbar, sedan de Farmaceuliska institutet tillhöriga instrumenter och apparater blifvit från Karolinska institutets lokal bortflyttade, och af sådan grund sammanskjöto åtskillige lärare vid Karolinska institutet medel för att genast anskaffa dessa instrumenter och åtskillige materialier. Det är för att ersätta denna af professorerne tillskjutna summa, som anslaget blifvit hegardt. Jag anhåller om bifall till punkten. Efter härmed slutad öfverläggning, samt uptagande af de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å TJtsk:ts förev:de hemställan, gjordes propos. pä bifall till densamma, och då dervid svarades flera ja jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten. Den vidare pröfningen af förev;de Utlåt, upskjöts till nästa plenum och 11. o. Ad. åtskiljdes nära kl. 12 på natten.
Då jag nyss talat emot exceptionella stadganden, utber jag mig vidare, för att icke synas inconseqvent, att få fästa uppmärksamheten derpå, att här ingalunda är fråga om olika rättegångsordning eller olika straffbestämmelser för Tidnings-skrifvare, emot dem som gälla för alla andra författare, och att här ännu mindre är fråga om någon utgifningen föregående pröfning af periodiska skrifters innehåll; —- här åsyftas endast en utsträckning af den redan i någon nion medgifna grundsatts, att högre garantier kunna affordras periodiska förfaltare. Frågan om behofvet deraf är åter af Motionären redan så mästerligt behandlad, •— och jag förmodar, det de fleste, om icke alla, här närvarande tagit kännedom af den upplysande skriften, att jag icke vill upptaga tiden med onödiga upprepanden. Eli hvar torde vid första påseendet utan svårighet inse, att Tidningslitleraluren verkar lättare, hastigare, måugfaldigare och derjemte 3i4 Den i5 J a n u a r i i f. m. mera fortfarande på den allmänna opinionen, än den vanliga Bok-litteraturen; och stegrad inflytelse måste väl i detta, som i alla andra samhällsförhållanden, kräfva ökade garantier emot de möjliga missbruken. Frågan är således, om Staten af periodiska författare behöfver fördra några andra egenskaper, än de blott negativa, att icke vara dömd för nesligt brott, eller hafva förverkat rättigheten att föra andras talan. Jag tror det för min del; —< jag tror, att den periodiska skriftställaren, om han skall värdigt uppfylla sitt kall, måste äga åtminstone någon grad af bildning och verldskännedom; jag tror, att lian måste äga några egna intressen, ibland de mänga, hvaröfver lian finner sig äga kallelse att tala; jag tror att han måste hafva tillvunnit sig något förtroende ibland den Allmänhet, till hvilken han ämnar ställa sitt tal. Den, sorn har denna bildning, dessa egna intressen, detta förtroende, finnér utan minsta svårighet den föreslagna borgen, om lian icke äger medel att anskaffa den motsvarande depositionssumman; och den, som saknar dessa egenskaper, bör, i min tanka, icke få beträda den publicistiska banan förr* än han hunnit dem förvärfva.
Has styrka och bestånd, i förra händelsen, ellec derest Herr Grefve Gyllenborg?, Herr Friherre Wrangels och Herr Munck af RoscnschSlds ytj trade meningar skulle vinna bifall, ledande till Uppoffring elier eftergift a Statens sida af flera hundrade Soldat-Nuiner eller en deremot, så länge den i vissa fall rnedgifna vacancetiden. fortfar, för Stats-Verket påräknad betydlig inkomst, hvilken då i stället miste genom allmän Bevillning fyllas, samt i den senare händelsen, eller med antagande af Herr Grefve Horns och Herr Hjertås förslug, mö ligt vis åstadkommande tvänne reguliera Infanteri-Regementens totala upplösning och försvinnande ur Arméens leder, enär inga garantier derföre kunna uppställas, att Rotehålla rne i Skane, elter att en gång hafva till den fordna Extra Roteringen fått återgå, frivilligt skola åtaga sig att densamma emot ständigt Knecktehåll utbyta, sedan de, af deri lyckliga samdrägt med sina grannar, hvaruti Riket, allt sedan år 1 814 * sig befunnit, egt tillfälle förvissa sig derom, att, under ett längre fortfarande fredstillstand, Extra lioteringsskyldigheten är för dem af ett afgjordt företräde framför det ständiga Knecktehållet, äfvensom att all den kostnad, de, under senast förflutne 15 år, varit nödsakade att för sina Ordinarie Soldaters anvärfning, underhåll och beklädande vidkännas, kunnat dem besparas, så Bilt. eill B.-St. Pro t. 18^8-18io, 4 Saini. 1 *4Jd, 2 Band. 18:de Häjc. $ i8 Statssamt Oec.-Utsh. Uti.
Hrr; om denna våda i någon mån kunde minskas derigenom, att åklagaremagten i andra hand anförtroddes åt en Just,canceller, som måste vara en amovibel embetsman, om vådan vore mindre, då denna magt anförtroddes åt den amOvibla embetsman, hvilken måste stå under Just.ministerns inflytande och hvilken icke till något prot. ansvarar för hvad han gör och låter, än om den funnes hos Just.ministern, som ansvarar till ett prot. och hvars rådslag samt handlingar äro underkastade Cönstit.Utsk:s bedömande. Jag skulle jemväl tro, att, såsom Frih. Ehrenborgh yttrat, Just.ministerh, för att sköta sitt embete med kraft, bör innehafva denna magt, samt att enda vinsten af aklagaremägtens skiljande från Just.ministerns functioner vöre, att 2:ne embetsmän med hvar sin särskilda expedition komme att aflönas i stället för en. Jag instämmer således i hvad Hr v. Hartmansdorff samt Frih. Ehrenborgh i denna del yttrat. Hr Dalman: Jag är till större delen förekommen af Hr v. Troil genom det fullständiga svar, han gifvit de talare, hvilka satt. sig emot mitt förslag, och jag skall blott hänvisa Hr v. Hartmansdorff att med någon uppmärksamhet fästa sig vid Hr v. Troils argumentation för att finna, att det icke är endast allmänna talesätt och obestämda uttryck, som blifvit framställda af dem, som gjort emot Hr v. Hartmansdorffs mening stridande anmärkningar, utan att dessa sednare äro ganska väl betänkta. Till svar å Hr Hjertås yttrande får jag erinra, att det är en sednare fråga, hvem åklagaremagten skall anförtros, om den skall lemnäs till en amovibel Just.canceller eller till någon annan Statsrådsledamot, än Just.ministern» Denna fråga har ännu icke varit föremål för Ståndets pröfning, och i de öfverläggningar, sorn några af RiksSttns ledamöter haft i afseende på åtskilliga af Constit.Utsk:s förslag, har man varit af den mening, att allm. åklagaremagten borde tillhöra en särskild Inrikes Minister.