Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med afseende å förekomne bevekande omständigheter har E. K. M:t i nåder föreslagit, att det utaf Rikets sednast församlade Ständer, för tiden intill nästa statsreglering, å Allmänna Indragningsstaten anvisade pensions-understöd af 400 R:dr åt allidne Befallningsmannen på Upsala Slott, Ofverste-Löjtnanten J. M. Nordencreutz^ enka Carin Sendelin och hennes harn måtte, sedan bemälde Enka numera med döden afgått, få af hennes efterlemnade döttrar tillgodonjutas, så länge de lefva ogifta och befinna sig i behöfvande omständigheter, och, ehuru Rikets Ständer funnit det vara i allmänhet mindre lämpligt att utsträcka det understöd, hvilket staten, såsom en gärd af erkänsla, tilldelat förtjente mäns medellösa enkor, till deras efterlemnade harn, hafva Rikets Ständer dock ansett, att ett undantag från denna grundsats bör i förevarande fall ega rum, enär Rikets sednast församlade Ständer medgifvit, att den årliga pension af 400 R:dr, som tilldelats Öfverste-Löjtnanten Nordencreutz’s enka Carin Sendelin, att utgå under den tid, då fastställda statsreglering omfattar, finge, i händelse af hennes frånfälle, äfven åtnjutas af hennes efterlefvande oförsörjda barn, hvarigenom dessa egt en icke ogrundad förhoppning att detta understöd af statsmedlen fortfarande åtnjuta. Mefl hänsigt härtill och i betraktande af den nödställda belägenhet, hvari bemälda enkas fem döttrar för närvarande sig befinna, hafva Rikets Ständer funnit skäl i så måtto bifalla E. R. M:ts högstberörda framställning, att å Allmänna Indragningsstaten blifvit anvisadt, ett belopp af 200 R:dr, att till Öfverste-Löjtnant Nordencreutz’s och hans jemväl aflidna hustru Carin Sendelius fern döttrar utgå med 40 R:dr årligen till dem hvardera, så länge de lefva ogifta och i behöfvande omständigheter sig befinna. 19:o. Likaledes hafva Rikets Ständer bifallit E..K.
Yttrandet, sid. 5, och den första hemställan, sid. 6, godkändes; hvaremot Ståndet dels återremitterade förslaget till voterings-propositionen, dels till handlingarne lade framställningen vid slutet. N:o 219, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, angående det, enligt Utskottets Utlåtande N:o 176, af Nora-Ervafla jernvägs-bolag sökta ytterligare lån. Voterings-propositionerna godkändes; och Bih. tiU R. St. N:o 220, med förslag till voterings-proposition, i fråga om beviljande af ett förslågs-anslag till löne-förbättringar åt lärare och tjenstemän vid Upsala universitet. Med frångående af förut fattadt beslut, förenade sig Borgare-Ståndet uti Höglofliga Ridderskapet och Adelns beslut om bestämmande af ifrågavarande förslagsanslag till 50,000 R-.dr Riksmynt. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskoltels Utlåtanden: N:o 221, angående hegardt anslag till undersöknings-kostnaden för en jernvägs-anläggning från Wexiö till södra stambanan; N:o 222, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, angående kostnaderna för anskaffning af måttoch vigt-likare, samt modeller åt Generaloch Provins-landtmäteri-kontoren; och N:o 223, angående bestridande af kostnaderna för vatten-afledningars företagande å komministers-boställen. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets Utlåtanden och Memorial: N:o 224, i anledning af väckt fråga om upplåtelse af vissa Kalmar f. d. fästning tillhörande lägenheter, dels åt Kalmar domkyrka, med full egande-rätt, och dels åt Kalmar stad, för åstadkommande af ny begrafnings-plats. Bifölls. N:o 225, i anledning af Kongl. Majits Nådiga skrifvelse, i fråga om eftergift af f. d. Lands-kamereraren, Kammarrätts-rådet S. Lindberg ådömd ersättningsskyldighet. Bifölls.
Det finns dynastier, som inom sin sfer väcka lika mycken vördnad, som hohenzollerna och roman oferna. Det var en tradition inom hallarne, att en Ri bot aldrig begått en dumhet. Vare sig det gällde uppköp, affärens ordnande, giftermål eller arfsangelägenheter, så förstodo alltid Riboterna att skaffa sig de största fördelarne. Men då Catherine gifte sig med Marc Tuleu, bröt hon mot sin familjs traditioner. Man visste icke mycket om Tuleu, men det lilla man visste var icke till hans fördel. Catherine borde valt en rangerad karl ur sin egen krets, icke en sådan där utifrån — en odåga. Catherine uppfångade mången klandrande blick bland sin omgifning, men hon endast höjde hufvudet stolt och besvarade alla frågor kort och afvisande. Hvad angick det väl det där goda folket, med hvem hon gifte sig — hon ämnade icke bedja dem om lof att bli lycklig. » Kvinnar i postverkett är en reform, som ej slagit lika väl ut i Frankrike som i åtskilliga andra land. Franska poststyrelsen, som förut gått långt i sin ifver att anställa kvinnor inom postverket, börjar nu tvärt om reformera baklänges, och fleralet af de sysslor, som för närvarande skötas af damer, torde åter till falla det starkare köuet. Orsaken till denna reaktion är dock ej att de franska kvinnorna mindre än andra förvara » postverkets hemligheter », utan att kvinnorna ej kunna arbeta så ihållande, måste oftare aflösas och äro oftare sjuka än männen. Möjligen beror detta därpå, att de blifvit svagare aflönade än de senare. I stället för att medföra minskade utgifter visade det sig emellertid, att den nya regimen vållade förökade kostnader. * Furstliga bröllopsdräkter. Vid den furstliga förmälningen i Peterhof, då storfurstinnan Xenia sammanvigdes med storfursten Alexander Michailovitsch, bar kejsarinnan af Ryssland en ljusblå robe af moirée anlique med silfverbroderier och präktiga smycken med safirer och diamanter. Bruden bar öfver sin brudklädning med silfverbroderier en skarlakansröd sammetskappa, kantad med hermelin. Fyra kammarherrar uppburo det långa, likaledes med hermelin prydda släpet.
Slockholm den 7 Mars i83o, Exp.-Vtsk. Förslag till tind, Skrifv. N-o 4M9> N:o 4H Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 9 Mars l83o. Preste-Ståndet d. 1! Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet .d. 11 Rikets Ständer sander dånig a Skr ij'Veise, med Svar å Kongl. Maj:tSj under d. i3 Febr. 182g, af ätna Nådiga Skrifvelse^ i hvad den angår rättighet för Kongl, Majit j att inom bestämdt maximum förhöja tullen å inkommande Varor j samt angående Tullbevillnings*grttnderna, S. A. K, Uti till Rikets Stander, under d. i3 Febr, sisth år, aflåten Skrifvelse, har E. K. M., bland annat, 1 betraktande af de förändringar, sorn emellan Riksdagarne kunna inträffa både i handelns allmänna gång och uti reti proci tets-för hållanden till främmande Nationer, i följd af hos dem vidtagna, på Sveriges handel verkande Författningar, i Nåder täckts å nyo fästa Rikets Ständers upp - 94 Exp.-TJtsk. Förslag till und. Skrif N.o 434. märksamhet på nyttan deraf, att Rikets Ständer till E. K. M. öfverlemna att inom bestämdt maximum . förhöja tullen å inkommande varor; och få R. St., som, under d. ig sisth Fehr., till E. K. M. i underdånighet öfverlemnat det af R. St. uppgjorda Förslag till blifvande Tulltaxa, härmed, till svar å högslberörde Nådiga framställning, i underdånighet anmäla, att, då R. St. uti den sålunda aflemnade Tulltaxan icke ansett sig kunna annorlunda bestämma tullen å varor, än såsom ett maximum af hvad de, efter närvarande förhållanden, i egenskap af Tullbevillning, åtaga sig, men det på E. K.
– Grunden till allt dylikt vanvett är tvåfaldig. Den ena anledningen är en fånig högfärd, att vilja lysa genom det lånade skenet af en annans varelse, hellre, än att värdera och begagna verkligheten af sin egen. Denna fånighet kan endast finnas hos Menniskorna: hos Djuren är Naturens gudomliga sanning för allsmäktig, för att sådant skulle falla dem in. Icke ens aporna, i sina små qvicka själars liflighet, härma för att dermed bedraga eller imponera på andra, utan blott för att roa sig sjelfva; och likväl är härvid märkligt, att så långt, som dessa små snillen härma, äro de (såsom alltid Qvickhet utan Förstånd, ”Mine Herrar!”) på engång det löjligaste och det ömkligaste i Naturen. Den andra anledningen är, att man, i en dum och hednisk tro, låtit Stackare upphöjas öfver sig till herradöme. Ingen stackare kan synas skön och stor, utan genom att härma det Sköna och Stora; dermed har enhvar sådan, så ofta han ägt en smula talang, förstått att uppå lögn och duglöshet kasta en (skenbart) gudomlig glans. Deraf måste naturligtvis följa, att man ändtligen icke skämdes för lögn, för prålet med lånta och roffade herrligheter: det började tvärtom synas en ära, att vara en sålunda utsirad – slaf; och det blef en smak, att härma det, som den högste stackaren härmade. All flärd är lätt. Derföre har man ock, på detta vis, erhållit tiotusende eleganta och småtjusande skribenter, emot en enda man af stort snille; och hela sekler fulla af charmanta saker, af fjollerier och infall, emot en enda rätt vigtig och ny sanning. Men insåge man engång, att af all Härmning är dess fulhet ännu oändligt större, än dess lögn; eller huru mycket styggt det ligger i allt Göra sig till, i hela denna stora konst att – grina sig till Behag: då skulle man väl ändock studsa, och besinna sig. Det är äflandet af en Markatta, som vill likna englarne; eller af Satan, som vill göra sig vacker.
Jag skulle äfven tro, att de värde talaroes anföranden, hvilka yttrat sig för förändring af nu gällande grund för bevitlningens fördelning , »ro att anse såsom endast reservationsvis till prot. nedlagda; men jag vilt dock uppgifva ett skäl, så talande för den föreslagna grundens oanvändbarhet, att jag är öfvertygad det ingen skall öfvergå pä de värde lafarnes project. Detta skäl, som jag glömde att framställa förra gången jag hade ordet, består deruti, att då man vill alt Ta x e r :scorn i t e er n a skola bestämma hvars och ens heliåflna inkomst, så befinnes likväl förhållandet vara sådant, att största delen utaf de fattiga jordägarne icke har någon behållen inkomst och således ingenting alt skatta för; emedan deras inkomster hufvudsakligen medtagas till prseslationer, tjenstefolks aflöning och andra i och för handteringen erforderliga utgifter; hvilket är förhållandet icke blott med de mindre jordägarne, utan äfven med ganska många af våra possessionaten. Följden deraf skulle blifva, att sådana personer komme att betala ingen skatt, eller ock, då man icke kunde påläggas skatt efter inkomst, att man likväl, för att sammanskrapa något, förklarade, att den och deu, ehuru han försäkrat sig icke hafva någon inkomst, skall uppskattas efter det eller det inkomstbeloppet. En sådan princip kan jag för ingen del biträda. Frih. Cederström säger, och det låter ganska enkelt, att efter den af honom föreslagna grunden kommer ett län alt betala så och så många rtdr. Såsom jag nyss visat, kunde det hända, att största delen utaf länets innevånare icke ägde någon behållen inkomst; men jag vill antaga, att alla hade inkomster, och att hela länet skulle betala t. ex. 100,000 r:dr. Huru skill le då denna summa fördelas? Det är ganska kinkigt; och om den äfven noga fördeltes och beloppet bestämdes som hvar och en skulle betala, så kunde före uppbörden händelser inträffa, i följd hvaraf åtskilliga personer, som åtagit sig att betala en viss summa, icke kunde åstadkomma densamma.
S. D. Sedan Ståndet, den 4 Juni sistl. år, anställt val, på grund al 69 §. Regerings-Formen, till det der påbud na Förstärkta Stats-Utskott, hafva ilere så väl af ordinarie ledamöter som Suppleanter afgått, hvarföre ock Ståndet agtat nödigt, på sätt Protocollet närmare utvisar, denna dag, så väl genom val utse ytterligare 8 Suppleanter, som ock meddela förnyad uppgift på Ståndets nu varande ordinarie ledamöter och Suppleanter af sagde Förstärkta Utskott: Biskopen m. m. But sch, Biskopen m. m. Doctor Holmström, Biskopen m. m. Doctor Nibelius, Biskopen m. m. Doctor af Kullberg, Biskopen m. m. Doctor Heurlin, Prosten Ödmann, Contracts-Prosten P. P. Svedelius, Professoren m. m. Geijer, Kyrkoherden m. m. Bergvall, Kyrkoherden m. m. Doctor Wallin. Comminister;! Dahlgren, Contract-Prosten Hallström, Contracts-Prosten Hibelius, Contracts-Prosten Gumcelius, Con - Trot. Ut dr. d. 18 Febr. t84t< Contracts-Prosten P. G. Svedelius, Prosten Bergqvist, Prosten Doctor Hvasser, Contracts-Prosten m. m. TuneliuSj Contracts-Prosten ro. m. Öhrnberg, Professorn m. m. Bolmeer, Professorn ra. ra. Doctor More’n. Suppleanter: Prosten Lalin, Prosten Thuden, Prosten Berlin, Biskopen m. m. Doctor Bruhn, Prosten Sidner, Prosten Säve, Professorn m. m. Grafström, Contracts-Prosten ra. ra.
Lagfart, örn vissa förändrade föreskrifter derför m. m. ( • Svar pä äterremiss i anledning af skiljagtiga beslut . . om hvad iakttagas bör vid beviljande deraf Lagfrågor, om öfverlemnande af granskningen och beslutande-rätten deri åt ett Förstärkt Lag-Utskott Svar pä äterremiss ♦ Voteringsproposition' ♦ Voteringsresultat 71 28 25 N:o | Sid. 19 49 50 41 5'.’ 70 98 37 159 28 li 48 72 110 35 4.' PresteStåndet. BorgareStåndet. BondeStåndet. a. A 44 a. a. H 44 a. A 44 a. a. \\ 44 å. La ”förklaringars utfärdande af Högsta Domsto° len, ang:de. Se Högsta Domstolen. Lagförslag, allmännna, om sättet för behandlingen deraf . Lagmnns-Rätter. Se Kämners-Rätter. LagsökningskoiUnad, om ersättning derför La"sökaingsmäl,'om förändrad ordning för deras behandling i vissa fall Svar på återremiss Landa Socken i Halland, om ersättning för åtskillige hemmansegare derstädes för förlovad utflyttningshjelp Landbo, om ansvar för rymning och olaga afflyttning I anledning af skiljaktiga beslut . Lands-Böcker, Länens, om deras tidigare inlemnande till Rammar-Rätten. Se Anmälan 79 , om undersökning angående derstädes balancerade förskott. Se Anmälan 80. Lands-Fiscalstjensterne. ang:de deras indragning J.ands höjdin gar, 3:ne invalde till ledamöter i ‘Stats-Utskottet, angående Svar på återremiss „ angående deras behörighet att vara ledamöter i Stats-Utskott och Sfats-Revisioner. Se Riksdags-Ordningen 41 §. Landshöfelinge Embelena, angående deras indragning m. m Landshöfdingen i Blekinge Län anslagen Kronotionde, oin indragning deraf Landsvägarna i Riket, om deras omläggning m. m. Se Anslag för allm. arbeten. Landtbruks-Aoidemien, oin dess indragning m, m.
På desse och de flere skäl jag förut apfört anser jag all slag3 myntförbättring både vådlig och obehörig, innan ett bestämdt myntvärde blifvit stadgadt att gälla Medborgare emellan vid enskildta Liqvider om skullder, som blifvit gjorda, innan myntförbättringen begyntes. Kanske att man af alle Cours-noteringarne under de sistförflutne 7 år bör utdraga en m%del-cours, som då blefve grunden för alla Liqvider. Denna grund torde äfven blifva användbar för sjelfva Realisationsplaneri. 1 sådant fall liehöfves ej något Silfver-Lån att ligga Banken till last. Ett sådant Fån kan ej erhållas utan Biksens Ständers garanti?. En garantie att upprätthålla Realisationens fullbordande torde medföra den verkan , att vederbörande icke uttaga betydligt Silfver ur Banken, då ändamålet icke är att dela dess tillgångar, då Banken tvärtom dageligen får in Silfver för sine inkomster. Om också Silfver på en gång skulle uttagas för alla de Sedlar, som finnas i Finland och i Stockholm; så måtte väl Silfver Fonden räcka dertill. Snart skola de, som behöfva remittera penningar, åter insätta Silfver i Banken. För de Sedlar , som finnas i Landsorteme, uttages ej Silfver ålmin - 5 3 o Statsoch Banko-Utskottens Betänk anden! stone icke för de fleste Millioner, som skola utgå i Krono-Utlagor. Ingen enda olägenhet Iean uppgifvas, som motverkar den större fördelen af ett reelt och stadigt mynt. Man säger val, att varupriser och arbetslöner ej rätla sig efter berörde Beduction. Men jag kan ej gilla detta inkast; ty på lika sätt som hvar och en förstår skillnaden emellan en Sedel på 2 R:d B:co eller 2 B:d Riksgålds-Sedlar ; så lärer man sig snart att förstå, att 32 sk., 40 sk. eller 1 B:d Silfver, svarar emot 2 Bni i Banko-Sedlar, o. s. v. Sveriges olyckor komma ej att aftaga för än efter Realisationsdagen. Måtte den snart inträffa.
Herr krmk^lkäiö, kaul: Utom det jag icke kan inse eller finna nägot afseende förtjenande skäl till förändring uti den genom 1820 ärS Förordning, husbehofö-brä.mare lämnade rättigheten, att sälja Brännan haiPopsraiö, med derwid stadgade willtor, anser jag ock för min del, den ena i fraga komne förändringen häru-innan, att nemligen sörsäljMngen icke ma understiaa en kanna, j sä mälto bäve oiämpelig och obillig, akt Torpare, gifta Drängar, med de flera, lvm likmätigt hwad Högloft Ridderffapet och Adeln nu förut beslutit, äro frän Bränw nSdrännrngs - rät, troheten uteslutne, såmedelst dl-fwa töronlälne, antingen att köpa större BränwinS - q vantum, an de eljest ätnöides med, och m?d det samNa komma uti ett opäräknadt tillfälle, till önDerflödrgk bruk deraf, eller att med ett fördöj't pris, köpa deras mindre behof pä Krogen, eller ock att l brist gf tillräckellga penningar, för inropet af en hel kanna, blifwa i mistning af en, efter psnningetillgängen lämpad mättltg Brämvins - njutn>ngZag tillstyrker följakteligen för min del, bibehällanbet af 1800 ars stadgande härom, och bet sa mycket häldre, som jag är försäkrad, alt, vm ben nu ifrägawarande förändringen skulle winna bisall, densamma icke blumer efteNefivad, och det wld al! Lagsilftnrng bör worå och bufwa en huswudsakellg prmcrpe, att icke stadga en Lag, hwr?- ken 1226 Den 29 Januarii. ken man, ivid sjelswa stlstningen kan finna icke blifwa esterleswad elier kunna till efterlefnad befordras.
Ulf ett till Högloflige Ridderskapet och Adeln ingifvet samt derifrån till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottet remilleradt anförande har Herr Grefve Bark, Nils, fästat Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet derå, att, då det isynnerhet är Jordbrukaren, som, enligt nu gällande beskallningsgrunder , upprätthåller Financer och Försvarsverk, aflönar Statens Embetsmän, och, med få ord, sorn ansvarar för Statens flesta utgifter, Landlbruks-Oeconomien således har utmärkta anspråk på omtanka, vårdnad och bidrag å det Allmännas sida. Utgående från denna synpunkt, och med åberopande dessutom af det förhållande, att, i andra Länder, t. ex. Preussen, Sachsen, Damnark &c. , icke allenast Åkerbruket, utan också Boskapsskötseln, samt culturen af Ull, Lin, Hampa, Olja, med flere Landtmannaprodueter, blif vit uppdrifne till en ganska betydlig höjd, genom de väckelser och practiska kunskaper, insigtsfull män meddelat och spridt inom serskilda grenar af Laudtrnanna-Industrien, har Herr Grefven, 4 Allm. Besv.- och Oecon.-Utsh Bet.> N:o i55. under öfvertygelse om möjligheten att, till allmän och enskild båtnad, äfven inom Fäderneslandet utveckla ett lika lyckligt förhållande, hemställt, att en Landtbruks-Schola mätte, vid en för ändamålet passande local, varda inrättad, der det skulle meddelas: 1:0 Practisk undervisning uti Jordens behandling, enligt dess olika beskaffenhet, i förening med de kunskaper uti Chemien, som dermed ega sammanhang. 2:0 Undervisning och kännedom om de växter, hvilka kunna frambringas på Svensk jord, deras olika nytta och användande; samt 3:o Kunskaper uti kreatursskötsel, deras skiljaktiga racer, behandling och fördelar. Hvilken Motion , vid föredragningen till remiss, blifvit af Ilerrar Hartmansdorff,\ Rosenblad och Hammarhjelm understödd.
Ärfda-Balken, samt i Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762; och som Rikets Ständer anse enhet i lagstiftningen vara ett hufvudsakligt vilkor för densammas fullkomlighet, samt den olikhet i testamentsrätt, som i nu gällande Lag för serskilda medborgareclasser blifvit antagen, icke är förenlig med fordran på jemlikhet inför Lagen, eller har någon annan än en tillfällig historisk grund, hvars betydelse för närvarande icke är någon; alltså, och då de af en utsträcktare testamentsfrihet befarade menliga följder, alt föräldrar skulle utesluta sina barn från delaktighet i sin qvarlåtenskap elleF utan skäl gynna det ena barnet framför det andra, synas kunna förekommas genom antagande af den utaf Lag-Comiteen föreslagne inskränkning, eller att, då bröstarfvinge finnes, endast hälften af qvarlåtenskapen må genom testamente bortgilvas, hafva R. St., i hufvudsaklig öfverensstämmelse dels med hvad sist församlade Rikets Ständer i detta afseende i underdånighet yttrat, samt dels med de uti Lag-Comitéens förslag till Ärfda-Balk befintlige, mera tydliga Lagbestämmelser, än som i 17 Cap. 4 § s*sla morn. Ärfda-Balken i nu gällande Lag innehållas, till förmon för testamentsgifvarens barn, då detta är omyndigt, ofärdigt, med svår sjukdom behäftad t eller litet vetande, skolat hos E. K. M. i underd. anhålla: 1:0 att, med upphäfvande af 4 och 5 §§. i 17 Cap. Ärfda-Balken samt Kongl. Förordningen den 19 Augusti 1762, angående utvidgad testamentsfrihet efter stadsrätt, nyssnämnde tvänne §§. måtte erhålla följande förändrade lydelse: 4 §• 1 morn. "Ali aflingejord och ärfda eller förvärfda lösören må Expeditions-Vtskottets Förslag till und Skrifvelse N.o 266. 475 man, efter lanJsrätt, gifva i testamente lill hvem man vill, skyld eller 0- skyld.” a mom.
Bland dem, som vid denna märkliga riksdag för första gången beträdde den politiska vädjobanan, voro ock de två kamraterna från Marieberg, grefve Henning Hamil-ton och Johan August Gripenstedt, den förre i sitt tjugu-sjette och den senare i sitt tjugusjunde år, båda sedermera tillhörande våra tvifvelsutan främste statsmän, en tid ock kamrater i konungens råd, men af olika tankar och böjelser redan långt derförut på olika vägar förde och till sist två väldiga antagonister, hvilka med hela sin förmåga och sina öfverlägsna egenskaper bekämpade hvarandra. Redan vid den första riksdag, han bevistade, utsågs den tjugusexårige grefven till ordförande i riddarhusutskottet och sedermera till samma post i bevillningsutskottet. Då grefve Gustaf Adolf Sparre den 10 April 1847 utnämndes till justitiestatsminister, blef den då tretiotvå-årige Henning Hamilton landtmarskalk, ett förtroendeuppdrag vid så ungaar, hvilket väl visade, i Nhvilken ynnest den unge grefven stod hos konung Oscar I. Detta ärofulla uppdrag förnyades vid de två påföljande riksdagarna, och att detta skett till rikets första stånds fulla belåtenhet framgår af två utmärkelser, som det egnade honom. Den ena bestod deri, att vid 1853 — 54 årens riksdag ridderskapet och adeln slog en medalj öfver sin landtmarskalk, bärande å ena sidan Hamiltons bröstbild och namn samt å den andra inom en eklöfskrans » Fosterländsk, upplyst, sjelfständig »; och i af-skämingen: » Af Ridderskapet och Adeln till dess landtmarskalk vic \ riksdagen 1853 — 1854 ». Den andra ärebe-tygelsen, som ridderskapet och adeln visade honom såsom landtmarskalk, egde rum vid 1856 — 1858 årens riksdag. Flere förnyade sjukdomsfall föranledde Hamilton att begära af-sked från sitt uppdrag.
Då vid 4850—1851 årens riksmöte fråga förevar om inskränkning i det antal ledamöter, som fordrades i Hof-rätt på det att rätten skulle vara domför, påyrkades, bland annat, att Lag-beredningens förslag skulle vid bestämmande af detta antal läggas till grund; men, ehuru en inskränkning i berörde hänseende ansågs böra ske, funno likväl Ständerne icke rådligt att, på sätt Beredningen föreslagit, sträcka inskränkningen derhän att Hof-rätt skulle kunna vara domför med tre ledamöter, ehvad de voro skiljaktiga eller ej, utan beslutades att i Hof-rätt må fem ledamöter utgöra domfört antal, så ock fyra, der tre af dem om slutet ense äro; och i enlighet med detta af Konungen gillade beslut, utfärdades Kongl. Förordningen den 23 Augusti 1851. En erinran om detta förhållande synes ock innefatta tillfyllestgörande skäl emot den nu ilrågaställde förändringen. Asigterna kunna visserligen vara olika i sjelfva saken; men deremot borde ej någon menings-skiljaktighet uppstå angående det mindre välbetänkta, som låge i förändringen af en lag, om hvilken regering och folk nyss blifvit ense, utan att förändringen är påkallad af inträffade förhållanden; och något sådant har motionären ej ens sökt uppgifva. Ifrågavarande lag har tvärtom, så vidt Utskottet kunnat erfara, motsvarat det ändamål, som dermed åsyftats. Det var hufvudsakligen att, utom Statsverkets alltför myckna betungande, sätta Hofrätterne i tillfälle att arbeta på flere divisioner än förut och att såmedelst kunna medhinna deras, genom Lagmansoch Kämners-rätternes indragning, betydligen ökade göromål. Men för vinnande af detta ändamål ville ej folkets ombud, från hvilka förslaget till oftanämnde lag utgick, uppoffra säkerheten; och derföre vågade de ej heller antaga den grundsats, som Lag-beredningen i förevarande fråga hyllat