Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
513 minst utgöra 4 tunnor för hvarje af de 8 månader skolundervisningen pågår, hälften råg och hälften i de sädesslag hvartill kronotionden i orten utgår, att antingen levereras in natura eller ock lösas efter årets markegång. Men om behofvet af åtminstone en pedagogiskt bildad folkskolelärare inom hvarje kommun af det nu anförda torde få anses vara ådagalagdt, så följer äfven deraf att läroanstalter måste finnas, hvarifrån fullt skicklige lärare kunna påräknas. Ehuru det må medgifvas att Folkskolelärare-seminarierne i åtskilliga fall, och isynnerhet på några ställen, under den sista tiden gått framåt, så lärer man likväl vid granskning af det, under sistlidne 21 Mars, utfärdade nådiga Reglemente för Folkskolelärare-seminarierne i riket, nogsamt finna att fordringarne af den utgående skolläraren äro allt för ringa, för att han med verklig insigt och till sina blifvande lärjungars gagn skall kunna bekläda sitt vigtiga kall. Sanningen häraf bekräftas ytterligare om man anställer en jemförelse emellan våra seminarier och sådana i andra länder, t. ex. med de Danska och det för Finland föreslagna. Och jag inskränker mig härtill att med hänvisande till åberopade nådiga Reglemente fästa uppmärksamhet endast derå att fordringarne för inträde på seminarium äro ganska obetydliga, så att snart sagdt de aldra första elementerna af vetande der måste bibringas, vidare att undervisning i åtskilliga för folkskolan högst vigtiga ämnen der icke meddelas och slutligen att allt för liten tid egnas åt öfningen att undervisa andra. Följden af allt detta blir ock att eleverna från seminarium utgå med föga högre kunskapsmått än som i en väl ordnad folkskolas 3:dje klass skulle kunna inhemtas. Efter mitt förmenande borde derföre stadgas att hvarje elev, för att vinna inträde på ett seminarium, bör hafva genomgått någon väl organiserad folkskola och der från sitt i5:de till 18:de år biträdt med undervisningen, så att det må vara tillräckligt utrönt, huruvida han eger fallenhet och lust för kallet.
Berörde §. bjuder, alfe ”Konungen ej må, till vinning för Sig och Kronan, eller enskilde perso* ”ner och Corporationer, någre monopolier fastställa;” och då häraf otvunget lärer följa, att förbudet omfattar alla monopolier, ehvad de lända en eller flere personer eller hela menigheter till förfång; men i händelse Motionairen ej skulle anse det nog tydligt, han torde böra, i den för Gru 11 dlags-förändri 11 gar bestämda ordning, söka tillvägabringa det tillägg, sorn kan nödigt finnas; alltså och enär, i anledning af det förhållande, Herr Leffler} i afseende på Götheborgs Stad enskildt, anmärkt, någon Utskottets åtgärd icke torde erfordras; föranlåtes Utskottet afstyrka Rikets Höglofl. Ständers bifall till framställningen om utfärdande af förbudsförfattning emot monopoliers stiftande till menigheters förfång. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers närmare pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 17 April r834* STOCKHOLM, hos Ludv. Westerberg i834- Allm. B-csv.- och Occon.-Utsk. Utlåtande N.o 4l - c N:o 47. Ankom lill Exp.-Uuk. den 12 April kl. 7 e. m. Utlåtande, i anledning af vackt motion, derom, att åt sk ill ige i Elfsborgs Län kringspridda Rusthälls-numror under [Festgötha afsuttne Cava/lerie måtte derifrån afsöndras samt med Elfsborgs och IFöstgötha Dahls Regementen förenas. Uti ett från Hedervärda Bonde-Ståndet till detta Utskott remitteradt memorial, har Riksdagsfullmägligen Anders Danielsson ifrån Elfsborgs Län anfört, hurusom, derigenom att Cavalleriets indelning föregick InfanteriRegementenas, och att till det förra utsagos hemman, som du för tiden voro de förmonligaste, inträffat, alt åtskilliga kringspridda Rusthållsnumror under Westgötha afsuttna Cavallerie befinnas uti Elfsborgs
Men skulle nian ock alldeles vilja förbise den om - S/als-Utskotle/s Utlåtande i\:o 53. 9 omständigheten, hvilken likväl måhända, då fråga är om anläggning af en för lida landet afsedd gemensam tlieorelisk oell praktisk Iandtbruks-skola, torde vara förtjent af någon uppmärksamhet, alt nemligen de nu härtill föreslagna egendomarna arn belägna i den af Rikets provinser, som, lili följe af sin egendomliga natur, mest skiljer sig från det öfriga Sverige, kan man dock svårligen undgå att framställa den anmärkning, att samtlige dessa egendomar icke ega särdeles omvexlande jordmån samt att de nästan helt och hållet sakna vexande skog, allt förmåner, hvilka vid en praktisk Landtbruksskola torde vara nödvändiga, så vida den vid en sådan läroanstalt studerande ynglingen skall erhålla fullständig kunskap om jordens ändamålsenliga bruk eller beredas tillfälle alt inhemta praktisk kännedom i en af landels särdeles vigiiga näringsgrenar, skogshushållningen. Meri äfven om synnerligt afseende icke fästes vid dessa förhållanden och Skåne anses vara den provins, der ett Landtörn k s-i n s t i t u t företrädesvis nu bör anläggas, möter likväl, enligt Utskottets åsigt, ett väsentligt hinder för antagande af Kongl. Maj:(s Nådiga framställning i den omständigheten, att Staten icke eger full dispositionsrätt öfver Alnarps kungsgård, enär berörda egendom blifvit Landshöfdingen i Malmöhus län på lön anslagen samt att upplysning saknas om detta förhållande allt framgent kommer att fortfara.
Med afseende å de lill stöd för högstberörda nådiga framställningar anförda förhållanden, finner Utskottet skäligt lill desamma tillstyrka Rikets Ständers bifall. 55:o. Uppå derom af Proviantmästaren vid Slotlsmagasinet i Stockholm, Kapitenen m. m. Per Adolf Borgh i underdånighet gjord ansökning, har Kongl. Maj:t, ehuru Kapilenen Borgh enligt gällande författningar icke vore berättigad att vid afskedstagande från förstnämnda befattning erhålla i pension mera än 1,125 lV.dr, eller hvad han såsom egentlig lön uppbure, likväl med afseende derå, att Kapitenen Borgh, som numera uppnått en ålder af 72 år och i 54 år oafbrutet varit i Statens tjenst, derunder med nit och skicklighet sina åligganden fullgjort, samt enär härtill komme dels alt vid sednast verkställda reglering af embetsoch tjenstemäns löner, 48 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 158. Kapitenen Borgh icke erhållit någon tillökning i sin aflöning, hvilken under de sednasle 50 åren ej blifvit förhöjd, dels ock alt den inkomst, han i egenskap af Proviantmästare nu åtnjuter, uppginge till vida högre belopp än den af honom begärda pension, — föreslagit, att Kapitenen Borgh måtte på allmänna indragnings-staten erhålla en årlig pension a( 1,500 R:dr, alt utgå från och med månaden näst efter den, hvaruti afsked från proviantmästare-befattningen varder honom meddeladt. Då Utskottet anser, det icke vara lämpligt, att Statens tjenstemän, när afsked dem beviljas, erhålla pension till högre belopp, än hvad de såsom lön under tjenstetiden åtnjutit, finnér Utskottet sig föranlåtet hemslälla att Kongl. Maj;ts ifrågavarande nådiga framställning ej må bifallas. 56:o. Enligt hvad Kongl. Maj:t uti en den 14 November sistlidet år till Ri kets Ständer aflåten nådig Proposition (Nio 41) behagat meddela, hade Kammarrättsrådet, Riddaren af Kongl.
Af skäl, som närmare utvecklas i Departemenls-chefens betänkande, har Eders Kongl. Majit för Ingeniör-korpsen äskat dels följande nya löner: för 1 Kapiten af lista klassen 3,000: ” 2 Kapilener af 2:dra d:o å 2,000 R:dr . 4,Ot.O: ” 5 Under-löjtnanter, å 800 R:dr 4,000: ” 1 Under-konduktör af 2:dra klassen 450: tdibopa R:dr 11,450: Bih. till B. St. Skrifvelse N:o 194. Transport 11,450: dels i löne-tillökning åt nuvarande personal , 19,974: dels i öfrigt nedannämnde anslags-belopp: 2 arfvoden åt lärare vid korpsen, å 7*20 R:dr 1,440: 2 d:o åt elever v id Mariebergs högre Artilleri-läroverk å 300 600: till rese-underslöd ät officerare 3,000: till korpsens praktiska öfningar 5,000: eller tillsammans R:dr 41,464. Vid granskning af den föreslagna slaten hafva Rikets Ständer funnit densamma gifva anledning till erinringar i följande hänseenden: a) Beträffande först de ifrågasatte nya lönerna vid denna korps, hafva Riket Ständer, i betraktande deraf, ali vid sistfnrflutne Riksdag anslag beviljades för lill v ägabringande af korpsens reglering så lill personal som löne-viikor, och då Rikets Ständer ansett, att i allmänhet någon definitiv reglering af korpser och stater icke vid denna riksdag hör ega rum, utan nu blott tillses, att vederbörande löntagare, med afseende å närvarande förhållanden, erhålla en billig förhöjning i sin aflöning, icke funnit skäl att de nja lönerna bevilja. b) Bland andra i staten uppförda diverse anslag förekomma arfvoden åt 2:nc lärare vid korpsen, ä 720 R:dr hvardera.
Ett lugn har nu inträdt; men häftigare stormar äro måhända att vänta. Under lugnet hade enl. min tanke varit säkrast att skaffa sig stöd mot kommande tiders skakningar. Om äfven det K. förslaget ej hade de fullkomligheter man önskat, borde man dock nu antagit detsamma, tidpunkten derför var nu lamp - Den 21 December. 89 lig. Den raan, hvars hem blifvit hemsökt af en orkan, en våldsam jordstöt, bereder sig under naturuprorets lugna mellantider mot de ytterligare skakningar, han tror sig, i följd af atmosferiska inflytelser, hafva att befara. Och han handlar klokt, han förtjenar att blifva skonad, frän den fara som hotar. Då det gäller ett älskadt fosterlands framtida utveckling och förkofran, är jag öfvertygad att alla inom detta hus hafva samma mål för sitt handlingssätt, ehuru de vägar, som leda dertill, kunna vara olika. Med full aktning för andras åsigler, hoppas jag alt mina skäl af andra med tole i ance bemötas, och jag tror att ingen röst, ehuru svag den är, skall ljuda förgäfves. En försoning har vid denna riksdag varit mera möjlig än någonsin. Åtminstone vet icke jag, alt någon tidpunkt under de 5 riksdagar, vid hvilka jag varit närvar., har varit så passande för en försoning; men man har icke velat någon sådan. Följderna kan endast framtiden utvisa. Må ej ångern efterträda segern och ej denna följas af allt för stora skakningar för värt älskade fosterland. För att, om än i största korthet, dock gifva några skäl för min reservation, torde Hrr:ne tillåta mig att göra en liten resumé öfver den gång jag anser att frågan om representationens ombildning har tagit och dennas inflytande på vår nuvar. ställning. Allt hvad som rörer sig i verlden, i hvad förhållanden som helst, kan man taga för gifvit, att det endast sträfvar till ett mål, den allmänna bildningens. Så äfven i värt fädernesland. De händelser, hvarje tids historia har att framvisa, hafva fullgjort sin del till denna utveckling. Bildningen har öfverallt koncentrerad framgått, befrämjad genom korporationer.
Den 3o Octo b er f. m. 367 Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marshalk en gjorde proposition till bifall af 8:de BevillningsGrunden. Ropades Nej. I anledning hvaraf Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga berörde BevillningsGrund, med den förändring, att, på sätt Friherre Åkerhjelm föreslagit, slutet deraf skulle erhålla följande lydelse: hör i Svenska Bancosedlar utsättas och i Svenskt mynt erläggas. Bifölls. g:de BevillningsGrunden. sitt vid alla tillfällen 3 dä en bättre vara af samma slag kan förblandas med en sämre j eller dä icke erforderlig controll står att vinnaj det förtullningen svarar emot varans verkliga egenskap af finare eller gröfre_, en medeltull bestämmes, som skyddar emot införsel af den gröfre varanj och är lämplig för det slag3 som behöfves att införskrifvas. Herr LefrénJohan Pehr: Som åtskilige anmärkningar blifvit vid återremissen gjorde angående medeltull å vissa varor, men Utskottet likväl förblifvit vid sin i g:de Grunden uttryckte mening, får jag hemställa, om vi icke kunde uppskjuta discussionen af denna principfråga, tills vi komma till de i Tulltaxan med medeltull Dcfi 3o O c tobe? f. m. belagde artiklar, på del vi icke nu må inledas i en öfverläggning, som icke leder till något egentligt slut. Friherre Åkerhjelm: För min del kan jag icke instämma uti Herr Lefrens åsigt angående uppskof med denna principfrågas afgörande, till dess vi komma till Tulltaxan, och de artiklar deri, som äro helagde med medeltull, ty med samma skäl hade vi äfven bordt uppskjuta afgörandet af i:staGrunden. Med den varsamhet Utskottet gått till väga, inser jag icke något, som hindrar antagandet af dess förslag.
Och borde till ifrågav:de Chefsplatser, medförande Amirals värdighet i Flottan, ombytliga Chefer utses och tillförordnas af Flottans Commendörsgrad, hvilken grad, för att kunna lemna tillgång till behöfliga ombyten inom Chefsplatserna, bör bestå af 10, men CommendörsKaptensgraden deremot utgöra ett antal af 16, uti en eller tvenne löneklasser. Emellertid då dessa af mig uttalade åsigter, med anledning af Hr Depart:sChefens tillkännagifvande angale en tillämnad ändring i Flottans nuvule Stat, skulle medföra en rubbning hvarpå StatsUtsk. kanhiinda, uti sakens närv:de skick, icke skulle vilja ingå, anser jag mig icke böra begära återremiss af Utsk:s Betänkule, utan, åtuöjande mig med att hafva mina här ofvan uttalade åsigter nng:de ifrågav:de angelägenhet förvarade uti protokollet, vill jag nu endast yrka den förändring uti Utsk:s ifrågav:de Utlåtande som jag först framställt, nemi. att i st. f. indragning af 2me ContreAmiraler, som Utslc. tillstyrkt, R. o. Ad. ville såsom ändamålsenligare bifalla mitt förslag att första Amirals-löuen och en CoutreAmirals-lön måtte indragas, hvarom jag vördsamt anhåller att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. Frih. Tersmeden: Den siste talaren tror jag har misstagit sig beträffande Utsk:s tillstyrkande i denna del. Utsk. har alldeles icke ingått i något resonnement, om hvilka Amiralsplatser som skulle indragas; utan har endast föreslagit hvilka löner somför framtiden borde för Amiralerne anslås; och af dessa löner har Utsk. låtit den nuv:de Amirals-lönen vara oförändrad, men deremot tillstyrkt förhöjning tor 2me Amiraler till 2,125 Rdr, hvilken summa dock är ställd till K. M:s disposition att använda till löneförbättringar inom Amiralsgraden. Just derigenom har Utsk. velat ställa så till att K.
Och hvem är det, som gjort erotikens glada, vackra, oskyldiga lek till en skymflig gärning, inför hvilken människorna hålla händerna för ögonen, – hvem är det, om icke dessa cynismens öfverstepräster, som icke kunna tänka sig att det finns annat i ett förhållande mellan en man och en kvinna än det allra brutalaste, af den grund att de själfva aldrig känt annat än detta i sin egen erfarenhet? Men hvad ha vi andra, vi som äro skapade af en bättre lera, hvad ha vi att göra med dessa öfverstepräster, – vi som gärna låta musslan vara, blott vi få behålla pärlan, vi som kunna fägna oss åt den rika psykiska växtligheten? Hvarför sitter t. ex. ni, fröken Sigrid, nu inför mig som om ni begått en syndfull handling eller gjort något ovärdigt, och hvarför känner jag själf – helt svagt låt vara – brodden af samvetskval? Jo, därför att alla glädjens brunnar fått surna under två tusen år, och syndtankens fantom slår sin vinges skugga öfver världen; därför att vi glömt att vara glada.» Där föll en stor, tung droppe på verandans trappsteg, en annan mot fönstret, den gula trädgårdsgången blef svartprickad, det kom ett sus genom luften, inom ett ögonblick var rymden fylld med lågthängande, lergula moln, regnet öste ned, och åskan kom mullrande med eld och dån upp öfver trakten. Det unga paret skyndade in. Doktorsbostället låg midt emellan kyrkbyn och järnvägsstationen. Ett par gånger om dagen gingo fröknarna Holm efter prästgårdens post, och vanligtvis följde deras sommargäst med dem. De brukade allesammans se in sen hos doktorns, och ungdomen turade sedan dagen ut tillhopa, än här än där hos de tvenne familjerna. Under detta intima stundliga umgänge utvecklade sig Sigrids och Björkmans kärlek genom alla de omärkligt i hvarandra öfvergående faser, som bilda ett sådant förhållande och genom hvilka detta liknar växten: man ser nog, att denna är högre i dag än i går, ser att knoppen bildas och att blomman spricker ut, men man har icke kunnat skönja, hur den ena cellen byggt sig upp på den andra. Då de sent en kväll voro på hemvägen från prostgården, föreslog någon, att de skulle gå upp i grandungen.
Fru F. behagar säga, att vi icke skola i vår korrespondens inblanda så triviala saker som kommissioner om rums anskaffande m. m., hvilket tros vara alltför prosaiskt för mig. Jag bör likväl säga, att jag är en ganska prosaisk natur, som gör intet anspråk på det slags poesi och det slags geni, som man nu för tiden hedrar med detta namn, och som till och med icke skulle vilja hedras dermed. Jag vet något litet hvad lifvet har att innebära, och ser på våra verkliga och s. k. genier, att dess prosa smakar dem oändligen väl, och att det icke sällan fattas dem ingenting annat än förmågan att tillegna sig henne i så rikt mått som möjligt. För hvardagsbestyren har jag visserligen ingen särdeles smak eller fallenhet; men anser för en pligt att ej vara oskicklig till dem. Det enda jag hatar i dem, som i allt annat, är småaktigheten. Om derföre fru F. skulle behaga ge mig några uppdrag i anseende till sin blifvande bosättning, skulle det vara mig ett verkligt nöje att kunna uträtta dem. Jag vet ganska väl, att det ges små jordiska agrementer, som ha sitt pris för hvar och en, hur högstämd till sin natur han än må vara, och att just den, som synes mest förakta dem, ofta skulle finna sig allra ömkligast missbelåten och hjelplös, om han nödgades umbära dem. Jag vill tro, att tit. Thomson svarar emot det förtroende han erhållit, men bör likväl, för att icke fela mot min vanliga upprigtighet, tillstå, att jag icke skulle vilja med mitt förtroende vända mig till honom. Jag är litet fallen för preventioner, äfvensom för predilektioner, och har till honom fattat en af det förstnämnda slaget, för hvars orsak jag ganska ärligt vill redogöra. Då han först kom hit upp till Stockholm, adresserade han sig till mig, rådplägade med mig öfver åtskilliga sina angelägenheter och förtrodde mig att genomse och rentvätta en af honom öfversatt roman. För det lilla grand af nytta jag härmed kunnat eller åtminstone velat göra honom, var han mig visserligen ingen tack skyldig, men han hade likväl icke behöft sky mig, sedan hans omständigheter förbättrades och han fann sin uträkning i att bli en af de lojale.
Vill kapten säga mig, hvad klockan är? Min klocka går icke. Det är min myndighetsdag i dag, och jag har fått ett nytt ur. – Ja, det är ju rätt det. Det är unge herrns myndighetsdag. Folket på de Hallska skeppen ha fått gratifikationer i dag. Har den äran att gratulera! Att herr Hall kunnat vara ifrån så länge! Det är ju stort kalas hemma, efter hvad jag hört. – Ja, det är det. Det är festmiddag för mig, och jag kan nog inte vara ifrån. Jag gick ut för att hämta frisk luft och röra på mig, och jag gick i tankarne ända hit ut, och när jag fick se Sophia Magdalena, kom denna svåra lusten att fara till sjös öfver mig. Kapten får vara så innerligt beskedlig att taga mig med! – Skaffa sig först pappas lof, så skall jag fundera på saken. Klockan är öfver tio. Det är bäst att jag slår sällskap in till staden med herr Hall. Trakten är inte alltför säker, och den fina pälsen kan nog fresta. John tackade för kaptenens anbud, hvarpå de begåfvo sig i väg. Det ville kaptenens vid mörkret vana öga till för att hitta till rätta härute, fast han naturligtvis hade lykta med. Den annars så språksamme kaptenen på Sophia Magdalena fick intet tillfälle att under den timslånga promenaden berätta sina skepparhistorier, ty John lät honom ej komma till ordet, utan beskref med eldiga färger alla de under, de tillsammans skulle upptäcka och hemföra, blott kaptenen lyssnade till Johns bön och toge honom med på denna Ostindiefärd. Det var nära midnatt, när unge John och hans följeslagare kommo fram till Carlsporten och togo afsked af hvarandra. – Jag reser med kapten, sade John, när han bjöd godnatt, det är en afgjord sak. – Jag tar inte herrn, förrän gamle John Hall kommer och säger, att denna resa sker med hans vetskap och vilja. – Var inte bekymrad. Jag rymmer inte från hemmet för att gå till sjös. Jag skulle aldrig vilja göra min far den sorgen. Men nu får jag skynda mig, så att han ej blir orolig öfver mitt långa uteblifvande. Adjö, adjö, herr kapten, och tack för den stunden på Sophia Magdalena. Det var det enda roliga jag haft på min myndighetsdag. I det Hallska huset rådde största uppståndelse.
Leijonhufvud, Carl: Utsk:ts Betänk, och det af Frih. Cederström afgifna yttrande gifva vid handen, huru det förhåller sig med denna fråga. Majoren Wulfcrona bestämde, hur det skulle förfaras med de af honom anslagne medel, samt ölverlemnade desarnmas förvaltning till Riddarh.-Direkt:n. Intill dess den sista förlättnm ang. qvinnans myndighet utkom, har det varit möjligt att tillämpa testamentet på ett sätt, som öfverensstämmer både med dess ordalydelse och den afsigt testator kan antagas dermed hafva haft, men efter denna tid har det visat sig, att en ordagrann tillämpning af testamentet skulle leda till resultater, som ej öfverensstämde med testators afsigter. Direktionen har således ansett sig befogad att förfara på sätt dess Berättelse gifver vid handen, men på samma gång funnit sig böra öfverlemna saken till pröfning af R. o. Ad., under hvars uppsigt Direktionen i och för sin förvaltning lyder. Och torde det vara ostridigt att ett sådant öfverlemnande öfverensstämmer med hvad i liknande fall af andra myndigheter iakttages. Jag anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Cederström, Anders: Skulle R. o. Ad. afgifva något utlåt, i det omnämnda hänseendet, kan det enligt min tro icke blifva något annat, än att testamentet skall tolkas efter dess ordalydelse. Någon annan förklaring anser jag R. o. Ad. icke rätteligen kunna afgifva. Deremot är det enligt min 154 Dea 20 Januari. tro Direktionen, som, i egenskap af testaments-exekutor, eger tolka det i öfverensstämmelse med dess anda och mening. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yttrats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med alslag derå, måtte förklara Riddarh.-Direktionens i ämnet gjorda hemställan icke till någon R. o. Ad:ns åtgärd föranleda; framställde Hr Gr. o.
Nio 142. Motion Nio 67, att bruket af den s. k. Biskopsskruden må afskaffas. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Nio 13. Motion Nio 127, om förslag til! förändradt ordnande af folkskoleväsen det i riket samt om hela personliga skyddsafgiftens användande lill sagde ändamål. Stats-Utsk. Utlåt. Nio 139. 10 74 Rosenberg, Sven, från Christianstads län, Motion N:o 221, om anslag för tillökning i lärarepersonalen vid Institutet för blinda och döfstumma å Manilla. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139 och Mern. N:o 170. R. St. un derdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 265, om anvisande af statsbidrag till en beslutad brobyggnad öfver Ronne-å vid staden Engelholm. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 141. Motion N:o 393, om anvisande till erforderligt belopp af de för folk undervisningens befrämjande anslagna medel till inlösning af C. G. Starbäcks Rerättelser ur Svenska Historien, så att hvarje folkskola må erhålla åtminstone ett inbundet exemplar af nämnda arbete. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. Motion N:o 404, om förordnande af ett särskildt Rikets Ständers Ut skott för behandling af väckta frågor rörande elementar-läroverken, pedagogierna och folkskolan. Konstit.-Utsk. Mera. Rolerillgsskyldigliet, angående förändring i grunderna för dess utgörande. Motion N:o 137. Allm. Resv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. Roy, om pension å allmänna indragningsstaten åt aflidne Justitie-rådet Roys efterlemnade enka, Fru Ulla Roy. Motion N:o 301. Stats-Utsk. Utlåt. Rudberg, Erik Joban, från Kalmar län, Motion N:o 18, angående anslag för anläggande af en lägre landtbruksskola på Öland. Stats-Utsk. Utlåt.