Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej föreställa mig, att här den egentliga frågan angår Statscontorets behof af ökade penningeanslag, och vill således icke för någon del inlåta mig i denna fråga; men här synes mig frågan vara af högst egen art, nemi. huruvida en fråga, som är afgjord genom den slutliga handläggningen och genom votering i förstärkt Utsk., skulle kunna blifva underkastad ny pröfning och förändradt beslut derutinnan kunna fattas. Jag kan ej göra mig begrepp om hvart det skulle gå med våra formel', om, sedan ett beslut genom förstärkt StatsUtskis votering är fattadt, en sådan fråga skulle kunna ånyo väckas. Jag vill här ingalunda upptaga frågan från den synpunkten, att den icke kan ånyo väckas, men jag frågar, huruvida det vore formligt, när man önskar, att riksdagen snart skall taga slut, att en af förstärkt StatsUtsk. afgjord fråga skulle kunna i5 särskilda gånger ånyo väckas, för alt ånyo genomgå hela detta långsamma machineri till vinnande af samma resultat. Jag kan för min del icke göra mig fattligt, att häruti ligger någon orättvisa, oaktadt det hot som här blifvit framstäldt, alt R. St. och deras StatsUtsk., genom sitt handlingssätt i denna fråga, skolat åsamka sig allmänt missnöje, då det skulle uppdagas, att den stagnation, som inträffade, härledde sig derifrån, att StatsUtsk. icke fullgjort sina åligganden m. m. Oaktadt allt sådant kan jag icke göra för min fattning begripligt, att man skulle kutym på detta sätt behandla ärendet, och säkerligen lärer detta vara den lörsta gången under våra några och trettioåriga representa - Den 3 A p r i 1 f. m. tiva förhållanden, som en sådan fråga har blifvit väckt. På denna grund kan jag icke annat än förena mig med de talare, som yrkat bifall lill StatsUtsk:s betänkande. Frih. Leijonhufvud: Det må bero af en hvar alt efler sin åsigt eller den erfarenhet, han om förhållandet äger, göra en skilnad emellan skadeglädje och förtrytelse; men här liar likväl en ledamot uppträdt, för att vara hård i sitt omdöme emot StatsUtsk.
Den erforderliga insättningen af Silfwer uti Lancjuen til Specie k^onä för den rilernade IvSLlisationcn, är et llkasä angeläget, som owisir wilkor ar upfyl» la. För at pä en gang kunna i dek närmaste werkställa mynt.oniwaxlingen och til 75 proOems warde reslisera iO millioner Riksdaler Lreäir Sedlar, fordras ZZmillioner Riksdaler Uti Silfwer. Det är således icke mindre än fragg om en fjerdedel af hela Rörelse, e-piktlsks Ulgifwande; och manne der utan näringars förfall, och sjelfwa jordbrukets dryga känning kan ske? Pä Be, willningöwägen skulle denna Summa atmindstone ej utan ledsamma följder sia at hastigt upvrmga. En pä förmögenheten eller ock ben ärliga winsten lagd afgift torde hafwa sina mänga betänkeligheter. Det är wäl mö jeligt or dermid approximera wärdet af den bofastestilgang uti jord, Werkstäder. Bergs-Bruk och Byggnader, m. m. Men det kan ända ej annat än komma ak bero pa godlycko och atmindstone osäkra wärderingSgrunder, huru sä mänga skilljakciga dmständigheter skola uptagas. Ännu mera swart blifwer det at rätt utröna näringars och handels - lpsculskionsrr förmånlighet, arliga winst, jämte de personers förmögenhet, som deruti aro imore» 74 ?86 fernäs. Utan eif skalin nägons pa Heder och Tro kemnade upgist nci staga; sa brhö.wer man endast uti den delen -rådiraga ersorenheken. Sa inango örsäter (ar alldeles fö'biga de egennyiriga ) kunna merla kil en förbehållsam och »undre uprikng upgifr.
Utan tvifvel uppväxer hvarje språk ursprungligen utur egen grund, men dess utveckling sker aldrig oberoende af andra. Ord lånas efter behof utur främmande; språk, men dessa främlingar vinna sedan efterhand medborgarerätt, och måste då betraktas såsom infödingar. Sådant har varit, är, och förmodligen blir allt framgent förhållandet uti alla språk. Serdeles gäller detta de så kallade teckniska och vetenskapliga termerna, hvilka vanligtvis ej kunna uttryckas, utan att såra antingen örat eller ock det begrepp, man en gång för alla fästat vid desamma. Svårigheten härvid är så stor, att till och med motionären sjelf ej kunnat undgå den, utan i motionen nödgats använda ett, visserligen af bruket gmlkändt, men ändock utländskt ord. Om Kongl. Maj:t, såsom motionären föreslår, utfärdade ett förbud emot undvikliga utländska ords begagnande, skulle dervid möta icke allenast en svårighet, som vore nästan omöjlig att förekomma, nemligen att uti förbudet uppdraga en bestämd gräns emellan de undvikliga och de oundvikliga främmande orden, utan äfven ett vida betänkligare förhållande inträffa, nemligen att Kongl. Maj:t i och med detsamma blefve nödsakad att göra ingrepp i hvarje mans frihet att uttrycka sin mening på det sätt, han sjelf finner lämpligast. Af det sålunda anförda tror Utskottet vara ådagalagdt, att rättelse uti berörde af motionären öfverklagade förhållande svårligen torde kunna er - Allm. Sesv. och Ekon. Vtsk. Uttänkande, N:o 33. 3 hållas på den väg, han föreslagit; utan lärer sådast endast få väntas af liden, upplysningen och fosterlandskänslan. På dessa grunder anser Utskottet sig böra föreslå, att denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 28 Januari 1848. Ank. till Esp. Utsk, d. 29 Januari, kl. 11 f. m. Betänkandej i anledning af väckt motion om svenska inskrifter å medaljer, m. m. Uti en till Vällofl.
Af ProtocollsfÖranden anmältes: att vid förevarande måls handläggning inom Beredningen, Stats - Utskottets nu frånvarande Ledamot lioo Stats-och Besviirs-Utshottens Betänkanden, Herr Lagman Noreus yttrat den serskilta mening, att af de för Magazins-Inrättningen anslagne medel en viss Summa årligen till Kgl. Maj:t borde öfverlemnas, för att, efter Kongl. Maj:ts Eget visa godtfinnande, fritt disponeras lill undsättning, icke blott för Stockholms Stad, utan äfven för andra delar af Riket, vid uppkommande tillfällige behof, som fordrade skyndsamt afbjelpande och vöre af den beskaffenhet, att Magazins-Eirectionen till dem icke kunde sträcka sin åtgärd; Herr Lagmannen hade härvid föreställt sig, att utom olyckliga och förstörande naturhändelser, hvilka ofta nog ehuru icke så vidsträckt inträffa, vådor och oförutsedda omständigheter kunna uppkomma, verkande derhän att uppoffringar från Statens sida med skäl kun.' na fordras, för att rädda olycklige medborgare så på Landet, sorn i Städerne, som för någon tid uti sin egen arbetskraft och egna tillgångar saknade medel till fritt uppehälle och till sin frälsning och upprättelse ifrån nöd och elände, och Herr Lagmannen hade icke annorlunda, än såsom en billig samhällsfordran, kunnat anse, att Kongl. Maj:t vid sådane tillfällen ägde en af .Rikets Ständer uppgifven tillgång, att använda till uppfyllande af denna för Kongl. Maj:t dyrbara pligt.
Fast mera måste vid flera och väl de flesta Konsistorier både Notarie och Amanuens för ärendenas behöriga gång så uteslutande och träget deråt egna sin tid, att väl ofta kunde uppkomma en skälig fråga efter ytterligare biträde, men aldrig något större rådrum för främmande sysselsättningar. Vid sådant förhållande vore det klart att, om duglige tjenstemän vid Konsistoriernas expeditioner skulle kunna erhållas, en anständig bergning eller åtminstone nödigt lifsuppehälle måste åt desse tjenstemän såsom sådane beredas och med mindre aflöning än omkring tre tusen R:dr årligen, kunde icke en Konsistorie-notarie, och med mindre än ett tusen R:dr icke en, af denna sin tjenst hufvudsakligen upptagen, Amanuens vara belåten. En sådan aflö ning egde visserligen ock Notarierne vid några Domkapitel, men ingalunda vid alla. Hvad åter Amanuenserne beträffade, så bestode deras hittillsvarande hufvudsakliga inkomst i de 400 R:dr om året, som Rikets Ständer åt hvarje Amanuens anvisat, men för denna summa funnes numera ingen lämplig person villig att bestrida en amanuensbefattning, som toge innehafvarens hela eller mesta tid i anspråk. Hittills hade presterskapet vid prestmöten frivilligt åtagit sig att tillsvidare genom sammanskott fylla de aldra oundgängligaste behofven, men då man icke billigtvis kunde begära att fortfarande på delta sätt erhålla, hvad som uti ifrågavarande hänseende erfordrades, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer mätte anvisa ett reservations - 8 Ståts-Utskottets Utlåtande N:o 139. anslag å 10,000 R:dr årligen, alt af Kongl. Majit efter pröfning af inom de särskilda stiften förliandenvarande behof, lill de ecklesiastika Konsistorierna disponeras, för att al dem användas till förbättring, der så påkallades, af Notariernes och Amanuensernes aflöning, äfvensom till bestridande af öfriga för Konsistoriernas expeditioner nödiga omkostnader.
Vidkommande åter den af Herr , C. WPalander väckta fråga om upphörande af den genom Kongl. Kungörelsen af den 4 December 1848 stadgade likartade in skränkning i upplagsrätten för artiklarne Socker-Sirap och Topp-, Kandioch Kaksocker, så hafva Ridderskapet och Adeln, Presteoch' B or g are-St änden godkänt Utskottets hemställan, att detta stadgande mätte fortfarande bibehållas; och, ehuru Bonde-Ståndet icke härom meddelat något serskildt yttrande, lärer, då tre Stånd så lunda varit i denna fråga af samma mening, Utskottets berörde hemställan böra anses af Rikets Ständer bifallen. 1 afseende på larifen för utförselstullen hafva Riksstånden, utom hvad här ofvan rörande förbudsbestämmelserna å artikeln jern redan blifvit förmäldt, fattat följande beslut: Utskottet hade i sitt förslag till förnyad tulltaxa i afseende på utförselstullen å artikeln Ben, andra slag än elfenoch hvalfisk-, oarbelnde, krossade samt förmalda eller så kalladt benmjöl, icke ansett någon förändring böra vidtagas; och har för slaget i denna del af Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden blifvit lemnadt utan anmärkning; hvaremot B or gare-Ståndet beslutat alt nämnde artikel skall vid utförsel vara tullfri. Derest Borgare-Ståndet icke skulle vilja, med frånträdande af detta sitt skiljaktiga beslut, instämma i de öfriga Ståndens, föranledas följande omröstning: 154:o. Den, som vill, att, i öfverensstämmelse med tre Stånds beslut, utförselstullen å Ben, andra slag, än elfenoch hvalfisk-, oarbetade, krossade samt förmalda eller s. k. Benmjöl, skall bibehållas vid 3 sk. lispundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer denna artikel alt vid utförsel vara tullfri.
Där har far spelat för mig dylika melodier, gamla Gluntar och Bellmaniader, glada polskor och vemodiga folkvisor, och jag har lett och lyssnat, ofta med tåren i ögat. Där har jag tusen och en gånger spelat för honom hans 1898 älsklingsbitar. HälstMozarts vackra: » K o m m, du schönes Glockenspiel » — och den vemodigt vackra valsen ur Friskytten. Där sjöng far med oss, då vi voro små, där lärde han oss med outtröttligt tålamod sång efter sång. Där kom jag först in i tonernas ljusa värld. Där skref jag mina första visor. Där glömde jag sorg och trötthet. Där satt jag kväll efter kväll och drömde. Där har täljts för mig så osägligt mycket härligt. Du min gamla flygel, du har liksom satt musiken till hela mitt lif! Icke är det då underligt, att jag har dig så kär. — Det är en njutning för mig att röra vid dina gulnade tangenter, att lefva om den gamla sagan igen. Och därför går jag så gärna, när det lider mot skymning och kväll, till dig och lyssnar och ler och sjunger. När man spelar riktigt sakta, hö- ras icke missljuden, då är det fint och vackert. Och där drager fram melodi efter melodi. Den trolska sången om Loreley —, » Den faderoch moderlösa visan » —, » Det driver en dug » toner af glädje och sorg, af ve och fröjd — och sist dör allt hän i den veka » Irmelin Rose », och det blir så tyst, så tyst rundt ikring mig. Då och då kommer det bara som en sakta susning från de dallrande strängarne. Det är som gladdes det gamla instrumentet öfver, att det ännu i sin lefnads afton får sätta i toner kärlekens jublande, vårhvita dikt, öfver att det ännu icke sjungit sin svanesång. — Adi. * En kvinnlig gymnastikuppvisning. 1) / lockan har nyss slagit 8. Ute på ga• tan råder ännu dagsljuset, men i Gymnastiska centralinstitutets öfningssalhar man tändt de stora elektriska lamporna. » Kvinnliga gymnastiksällskapet » har i afton sin sista öfningstimme för terminen, o c h några intresserade personer äro inbjudna att se på.
Man kan utan tvifvel bestrida det bestående konstnärliga värdet i den samling historiska romaner, hvilka på sin tid gjorde Ingemann berömd, men ingen skall kunna bestrida det stora och goda inflytande han hade på tusenden af de unga, de olärda och okritiska. Det var goda, ädla och rena känslor han ingaf, ty han själf var en god och ädel personlighet. Han menade uppriktigt, hvad han diktade, och därför gjorde det också ett verkligt intryck på de naiva, som väl ofta icke kunna bedöma konstnärligt rätt, men som nästan alltid ha ett väderkorn på, hvad som är ärligt menadt. Jag erkänner, att jag längesedan vuxit ifrån att kunna hänföras af Ingemanns romaner, men jag vet ingenting, som jag tycker mindre om, än när man förnekar hvad man en gång har älskat. Hvarje människa utvecklar sig, och mycket få hålla fast vid det, som de tillbådo vid sexton års ålder, men jag inser icke, hvarför man skall skämmas för sin första kärlek, och i litteraturen var Ingemann för mig som för många tusen af min ungdoms samtida den förste skald vi älskade, den förste, som förmådde oss att glömma oss själfva för något högre och bättre, och därför skyller jag honom ett evigt tack. Helena Nyblom. Anspråkslöshet. S e v ä r t man än kommer, hör man i våra ((pm dagar sä mycket talas om » anspråk », — * att det ju kunde vara skäl att en gång för några ögonblick sysselsätta sig med det där ordets motsats: » anspråkslöshet ». Det klingar så vackert, blygt och tilldragande, det inger förtroende och mod, väl behöfliga i en värld, rik på felslagna beräkningar, där anspråken så ofta med bittra känslor fä krypa i skrinet. Anspråk kunna blifva till en outtömlig källa af tårar, under det att anspråkslösheten är en frisk och härdad ros, som doftar lika ljuft i mulna som klara dagar. J Det är sannt, att man numera sällan ser till den där lilla fagra blomman, åtminstone af det riktigt äkta slaget. Den har måhända blifvit gammalmodig oeh det vore mycket illa.
Såsom skäl för fiterremissen har hufvudsakligen blifvit åberopar! den reservation, som Herr Friherre Tersmeden, W., »fgifvit vid Utskottens Utlåtande, hvarjemte är vordet anfördt, att vigten af en statistisk Central-Bureaus inrättande vore så stor, att det ej öfverensstämde med fäderneslandets bästa och interesse att dermed uppskjuta. Om man nemligen ville grunda lagstiftningen icke på theorier, utan på genom faeta constaterade skäl, så vore en sådan Central-Bureau alldeles oundgänglig; ty utan ea närmare kännedom om näringarnes och landets tillstånd och behof kunde en ändamålsenlig lagstiftning ej vinnas. Detta hafva Utskotten tagit i öfvervägande, men då, på sätt Utskotten redan yttrat, fråga är å bane att på ett enklare och mera ändamåls - Slatasamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 82, 27 enligt sätt reorganisera Styrelse-vei ken, samt då, vid detta förhållande, del synes Utskotten otvifvelaktigt, alt, i händelse Kongl. Maj:t anser inrättande af en statistisk Central-Bureau vara af behof påkailadt, Kongl. Majrt skall för verkställighet deraf vidtaga nödiga åtgärder, i sammanhang med ilen blifvande reorganisationen, så och med afseende jemväl å de skäl, Utskotten redan i sitt förra Utlåtande anfört, hafva Utskotten icke kunnat frångå förenämnde, af Utskotten afgilne, samt af sine Riks-Stånd gillade Utlåtande. Ank. till Exp.-TJtsk. d. 5 Mars, kl. & e. ra. Vt låtande, i anledning af återremiss A Utskottens Utlåtande N:o 29, i fråga om hemmansegares ä Gottland befriande från skyldig het en att underhålla Strandridare-boställen. Högloft. Ridderskapel och Adeln samt Välloö. Korgare-Ståndet hafva bifallit berörde Utlåtande, hvilket deremot blifvit återremilteradt af Hög v, Preste-Ståndel samt Hederv. Bonde-Ståndet.
Da NeNors-wal, elier annan Vokerinx, börjaS stall, och hwarje Clas; trädc i sit sarsttlidg rum, fram - 955 ttäder den äldste närwarande af Clafien," och anmo« dar syra af samma Clafi at jämte honom sitta wid Bordec och samsällvr anteckna dem, som sig ej widuproye» infinna; Hwarefter »propet börjas, da alle när, warande os dett uproyade Bänken framträda i jkrankec och framlägga hwar och e„ sin lyckta Sede! pä det Pappers-ark, kom hålles af en Ledamot wid Bordek. Sä snart Bänkens nyrop stumt, lemnar densamma strcncket ät »östa Banks Ledamöter, och mä sedan ingen annan under påstående Vmsring wara i skranket, eller der frammansöre, än mindre sta i fkrankdöcren, sä framt han ej hörer til den Bänk, som up. ropad ar, wid den pligt, som nedanföre l z z . §. stadgad är. §. >9- Wid alla Vorsringar ske twänneuprop, pä sätt 5. §. af 1778 ars Tilläggniugar rst Niddarhus-Ordnin» gen af 1626 staogar. Den som infinner sig, sedan Bankens lwänne uprop arv stukade, anses lika med den, som ej sjelf är närwarande, och får ej votera; icke eller den, som ej i Listan eller i den wid första upropet haline anteckning är uxförd. §. 20. Om wid NsÄorseller andra wal flera eller färre ramn finnas va en sedel, än som i z dje §. af 1778 ars T'llaggnjngor til Riddarhns-Ordniugcn utstakas, anses hela sedeln för ogill. Likasom vin någon wid Voreringar i allmänhet inlemnar mer an en eller nied något märke tecknad sedel, böra bada Sedlarna borrtka flas, och den dermed betrades uteslutas fran Riddarhuset hela den Riksdagen.
Om Stats-Verkels ställning vore sådan, att tillgång för alla anmälde behof kunde å stat anvisas och att några skuldförbindelser icke återstodo att liqvidera, så skulle Utskottet dela den åsigt, alt öfverskotten, hellre än att dragas ur rörelsen, borde användas äfven lill endast vilkorligt nödvändig» utgifter; men, då i första rummet, det är ganska ovisst, örn nå - 6 Stats-Utskottcts Utlåtande N.o 211. pra öfverskott, åtminstone till betydligare belopp, kunna påräknas, och Rikets Ständer, af den meddelade berätlelscn och Tabellen öfver Riks* gälds-Contorets ställning, egt tillfälle inhemta, huru nödvändiga de på sådan väg möjligen uppkommande tillgångar blifva för delta Verks befriande ifrån dess skulder och för att bilda någon fond till creditiven, i fall något sådant skulle behöfva ålitas, så anser Utskottet sig sakna all anledning att frångå sitt förra tillstyrkande, hvars antagande i öfrigt medför den obestridliga fördel, att bereda nödig och tillbörlig ordning i Stats-Verkets reglering. 3:o Utskottet, som förnyar dess i 3:dje punkten gifne tillstyrkande: ”att den å löner, arfvoden in. m, utgående Centonal-afgiften må öfver”flyttas till och uttagas i sammanhang med allmänna Bevillningen,” får tillika, med anledning af derom, så val hos Ridd. och Adeln, som PresteSlåndet gjord» i Utskottets tanka, välgrundad framställning, tillstyrka: att den så väl Wadstena Krigsmanslius-Cassa, som Amirnlitels-Krigsmans-Cassan tillkommande ersättning för centoualen må vid hvarje Riksdag, på grund af det under den förflutna tideu ådagalagde förhållande, lill beloppet bestämmas. Och har Utskottet vid 4;de Titeln upptagit den summa, som, på grund af nu iuhemtade fullständigare uppgifter, rätteligen bör, såsom ersättning, Amirålitets-Krigsmans-Cassau tillkomma.
Jag vet aldrig ändå om om jag ska’ gifta mig med Lena (modern gjorde en rörelse af förvåning) nä – nä – säg nu ingenting, förr än jag talt ut. Jag vet nog j ämnade tala om lysninga och allt. Men det skulle jag intet bry mig om; det kunde väl bli litet bråkande med, men det frågade jag intet efter, det ä’ ju ändå bara menniskofunter för att folk ska’ få veta att två villa giftas. Det gick nog för sig. Men deremot, se’n presten läst Guds ord öfver oss, se’n gick det intet an, det vet jag äfven, och derför ville jag tala med er, innan allt blef för sent; tala med er och fråga er, käraste mor till råds, för j gaf mig än aldrig annat än go’a råd, som Gud säkert tyckt om. – Herre Gud! – sade modern ledsen men sansad. – Har då Lena varit stygg och elak mot dig nu på dessa sista dar’na? – Nej, det ä’ just hvad hon intet varit – svarade Gunnar genast. – Hon har tvärtom varit beskedlig och bra på alla sätt, och det är just derför, som jag har ena tyngd öfver samvetet, för att jag ändå slättes intet kan med ’na. Och nu ä’ jag rädd att jag ska’ göra hela hennes olycka och min med, för en gång om vi ä’ oupplösligt fastsmidda tillsammans (en tydlig reminiscens af magisterns föreställningar), så kunde vi bara få ett helvete på jorden ihopa, och bråka sönder hvarandra (item en reminiscens) och då vore det ju långt bättre ändå att göra slut på det nu, och då i det fallet då skulle jag bara gå mina färde, gå ut i vida verlden och söka mi’ lycka, och betala för barnet allt hvad jag kunde förtjena, och – Ack nej, tala nu intet mer så der – afbröt honom ånyo modern. – Jag blir ända ängslig att höra’t. Aldrig, nej aldrig hörde jag dig tala så besynnerliga saker! Och det slår mig aldrig felt, att icke någon satt i dig tocket, för slikt har aldrig kommit i ditt hufvud af sig sjelft. Du! du skulle bli’ en bedragare och menedare! Rymma din väg och öfverge hustru och barn!
I sednaste Banko-Reglementes § 151 liro de fonder, sorn tillförene varit anvisade till dels diskontering oell utlåning för handel oell näringar samt till kassa-kreditiv åt enskilde personer, dels belåning af aktier och publika papper, och dels belåning af jern m. fl. vågförda effekter samt tackjern, sammanslagna till en gemensam fond, benämnd Handelsoell Närings-diskont-fonden, och den sammanslagna summan är vid livartdera Diskont-Verket i Stockholm, Götheborg och Malmö ökad med 25,000 R:dr. Vid den reglering af nämnde fond, sorn med anledning häraf egt rum, hafva de förstärkningar, hvilka lemnats Diskont-Verken af det i förra Banko-Reglementet upptagna anslag till försträckningar åt Filial-banker med föremål att ersätta upphörd Privatbank, blifvit på de särskilda Diskont-Verken fördelade, som följer, nemligen: På Banko-Diskont-Verket i Stockholm Runt R:dr 1,010,000: - „ Låne-kontoret i Götheborg „ „ 650,000: — „ d:o i Malmö „ „ 215,000: — Runt R:dr 1,875,000: - Och hafva Fullmägtige förständigat vederbörande DiskontVerk att till Bankens Beserv-fond inbetala såväl dessa medel, som de försträckningar från sistomförmälde fond, bemälde DiskontVerk erhållit med tillhopa 1,275,000 R:dr, eller Banko-Diskont-Verket i Stockholm.
Naj:ts Oeneral-^djutant tor /Vrmcen kar, uti skrisvelse den 17 Kebruari i83g, underdänigst kemställt, att, dä sä väll tjenst varande, som med pension alskedadt manskaj) af indeldta ocli värsvade Armeen krän äldsta tider varit ock ännu vore besriudt srän erläggande as alla personella skatter köisine egne personer, samt Kongl. IVlaj:t, genom lVädigt Kres as den ro 8eptember i83l, tillätit soldater ock deras vederlikar Liester 28 tjenstår asgä, med rättigket att vid felicia 80 lelnadsär isrän karlsten» Kiugsmanskus unclsä underkäll; i anledning kvarsf träga uppstätt, tiuruvida rädane expectanter, äsven iincler expectance-tiden, egde att sör sig beräkna cicil skattesriliet, cle intill asskedsstunden åtnjutit, ock kvartill de skei' voro berättigade, 8ä snart de beg^nte att uppbära underkäll, Kongl. I>Iaj:t mätte täekas, med afseende ej mindre ä den ringa inkomst för staten, som genom fsrägakomne personeis äliggande, akt under dessa kä är utföra personell» ntsli^tclcr vorc att päräkna, an äsven ä deras vanligen nödställcla belägenket, i ljäder sörklara, att omsörmälde expectanter, livilka under expectancetiden voie i saknad as allt underkäil siän staten, mä, i afseende pä erläggandet as personella kioiio-utsk^Ider, tillgodonjuta enakanda befrielse, som ds, livilka redan tlllträdt pensions-understöd as ^Vadstena Krigsmans-cassa. I7ki kärösver den il IVIaj ,838 asgilvet utläkande, kar Kongl. älajUs ock Rikets Rainmar-Rätt underdänigst ansoit: att, jemlikt 28 »s 17^8 ärs Kongl.