Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan man säger, att den ifrågavar. personen bör befrias, emedan han genom borgen blifvit lidande pä en annan, så bör man ihågkomma den gamla regeln, ”att den sorn går i borgen, han går i sorgen.” Alt förklara den, som går i borgen för en annan, icke skola hädanefter hafva någon ansvarighet, vore detsamma som förklara, att Disconten icke mera skulle hafva någon säkerhet, och sådant borde aldra minst yrkas af den främste bland Disconteus Directeurer. Hr Rosenblad: Jag fiir min del har hvarken föreslagit ej eller ämnar jag föreslå straffräntans afskaffande, ty lika med Hr Bildt tror jag densamma vara ett behöfligt band pa den oordentliga låntagaren; men jag får deremot förklara, att om för framliden dylika fall skulle inträffa, der en person befinner sig i de förhållanden, som den siste talaren här förmodat, så skall jag med min röst bidraga till ofvannämnde räntas eftergift. Det är icke derföre, att Fabrikör Soldin gått i borgen för en annan, som jag yrkar straffräntans afskrifning för detta tillfälle, utan sker detta derföre alt den person, som af lagen var satt alt förvalta hans egendom, utan hans förvållande förskingrat densamma. Då nu dessutom Bancodisconlen återfått icke blott hela capitalet af båda länen, utan äfven återfår den 318 Den 16 November e. m. fulla lagliga lantan derå, hvilket allt den mahanda annars förlora!, enär medlen tillhöra bemälde Soldins hustru, sä tror jag en billighet linnas ali i delta fall för honom göra ett undanlag. Propus, lill bifall å Utsk:s utlåt, blef härefter framställd samt besvarad med starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå ja förklarades hafva öfverröstat nej. Föredrogos och biföllos BaucoUtskrs d. 9 dennes f. m. på hordet lagda uliål:n. N:o 20, i anledn. af Riksdagsfnllm.
Jag vill minnas, att andra redan anmärkt oriktigheten af en sådan nedsättning. Vi veta alla, att de, som insätta sina penningar såsom actieägare i privatbanker, vinna 10 a 12 proc. och derutöfver. Är det då icke skäl, att de få betala högre bevillning i mån af deras vinst, eller skall all bevillning betalas till samma belopp som för 6 proc. af utlånta penningar? Följden blir da naturligtvis den, att som man icke betalar högre proc. för högre ränta, så lånar man icke ut sina penningar åt enskilda, utan sätter in dem uti actiebolag. Detta skulle vålla ökad svårighet alt få låna penningar af enskiId man, och förlägenheten skulle således blifva så mycket större, som de enskildta biträdena eljest 8ro de lättaste att tillgå. Detta påskjutaude af medel åt bolag behöfves icke för deras bildande, då de göra så stora vinster, och då de redan uppkommit i Riket, oaktadt den större bevillningen på deras förtjenst. Jag anser således denna beskattnings-åtgärd vara af bestämd skada för mindre enskildta förhållanden, och för det bistånd sorn eler bäst förslår, nemi. det som åstadkommes derigenom att den ena bispringer den andra. Utsk. har i allmänhet borttagit de gradationer, som förra beviiln.förordn:n innefattar i afseende på högre och lägre afgifter, dels för arbetsfolk och betjening, dels för sådana personer, som genom kringresande förvärfva inkomst. Detta är visserligen beqvämare för skattskrifvaren, men jag tror icke, att det är lika rättvist som det gamla stadgandet. Så har man nu föreslagit ali för representationer af theatertrupper skall betalas lika, 0111 de gifvas i Götheborg eller i andra mindre städer, Månne det icke vore skäl att göra någon skilnad emellan Götheborg och IJjo eller Grenna, ifall någon theaterdirecteur skulle linna för godt att begifva sig till en så liten stad? Men utan att gå till en sådan ytterlighet, kan man vara öfvertygad att en representation, som gifves i Alingsås, icke inbringar samma inkomst som eri, som gifves i Götheborg.
Orsakerna till det vid jordbruket öfverklagade onda ligga förnämligast i förra tiders felaktiga ceconomiska författningar, i begäret efter en hastig och tillfällig hushållsvinst, hvar - Den aj Februarii. hvarigenom den välberäknade och säkra, ehuru mera aflägsna, uteblifver; i en bland allmogen rådande lyx eller obeiåtenhet med egna tillverkningar, och, framför allt, i den öfver all höfva utsträckta brännvinsbränningen, hvarigenom ej allenast jordbruket och boskapsskötseln i vårt land fått en alldeles falsk riktning, då vinsten deraf skall sökas i brännvinspannan, utan hvari man äfven igenfinner orsaken till slägtets moraliska och physiska försämring genom sedeslöshet, lättja, fylleri och liknöjdhet för eget och efterkommandes väl. Man anför ännu en annan förment orsak till jordbrukets förfall, nemi. att jordbruket är betungadt af stora skattebördor, som vålla dess aftvinande skick. Jag är långtifrån att dela denna mening; ty deras tyngd är en följd af jordbrukets belägenhet och ej en orsak dertill. Räntor oell skatter, hvilka leda sitt ursprung från en aflägsen forntid, eller i sednare århundraden tillkommit och qvarstå såsom ständiga, hafva icke blifvit ökade, utan snarare minskade; men jag känner ganska väl, huru den på mindre jordlott sittande bondeu i de flesta landsorter måste — likasom vore han en med hårda vilkor anställd arrendator af sin jord — sträfva i egna dagliga behof, för att kunna lifnära sitt hushåll och förskaffa sig så mycket penningar, sorn fordras för att gulda bevillningen och andra i penningar utgående skatter. Det är derföre jag anser, att skatterna ej kunna ökas för den del af den jordbrukande allmogen, som besitter små hemmansdelar, men att äfven den ringaste minskning deri innebär en välgerning, så mycket mera påkallad, som de mindre hemmausdelarna i landet egentligen äro de, hvilkas jordbruk är i svagaste skick och hvarå ingen förbättring torde stå alt vänta, så vida ej någon lindring i penningeskatterna gifves, brännvinsbränningen inskränkes och brännvinet fördyras.
Men äfven anspråkslösare krafter, signaturer och märken, som tilläfventyrs utom våra spalter aldrig gjort sig kända eller hörda, ha benäget stått oss bi. Deras inlägg ha icke varit de minst kärkomna. Just den privatpersonlighetens oskrymtade prägel, som ett dylikt frivilligt medarbetareskap bär, har sitt synnerligen stora värde. Och vår läsekrets har helt visst lärt sig skatta den lika högt som vi. Hade det varit möjligt, skulle vi här ha velat bjuda ett fullständigt porträttgalleri af alla dessa tio års medarbetare. Därtill skulle dock näppeligen detta häfte, fylldt från pärm till pärm, ha förslagit. Vi ha alltså måst inskränka oss till att välja bland mängden af dem, hvilkas namn måhända särskildt fäst sig i läsarnes hågkomst. Luckor — och betydliga luckor — finnas nog ändock; men dessa äro då ej frivilliga. En eller annan har af olika personliga skäl afböjt vår begäran om porträtt; andra ha ej i behöflig tid kunnat anträffas o. s. v. I alla händelser hoppas vi, att ingen känner sig förbigången.
Inom sistförflutne decennium hafva nya Museer uppstått i Munchen och Köpenhamn; Muséerne, i Rom, Neapel, Milano, Venedig, Paris hafva blifvit tillökte med nya, mer och mindre praktfulla lokaler, hvarest sådane konstsaker blifvit uppställde, hvilka antingen legat borrtgömde i Magaziner, eller hvaraf man nyligen gjort acqvisition. I Frankrike har dessutom uti hvarje Departements Hufvudstad ett Museum blifvit anlagdt, och har man i allmänhet synts antaga såsom grundsats, att dylika samlingar äro ett mägtigt medel till befordran af kärlek och smak för konsten, äfvensom till befordran af studium derutaf. När man nu ser ett sådant sträfvande i de Länder, der de bildande konsterne äro så tillsägande infödingar, och der klimat, och lefnadsåsigter äro skapade att i all sin friskhet bibehålla det ästetiska sinnet, så tyckes Den io December f. m. man kunna antaga att de Nationer, emot hvilka naturen i detta afseende varit mera njugg, skulle i samma mån använda större bemödanden och omsorger, samt uppsöka och begagna alla för dem möjliga utvägar, för att åt de Fria Konsterne, detta det möjligaste och skönaste af alla bildningsmedel, bereda tillfälle att ingripa i den allmänna culturen. Åtminstone är man berättigad till den tron, att då hos en sådan Nation lyckliga omständigheter tillvägåbragt säkra och tillräckliga medel, till vinnande af de mäst tillfredsställande resultater, i detta afseende, de icke med likgilltighet och köld skulle förbises, eller, hvad sorn än värre är, på det oförsvarligaste sätt vårdslösas. Sådant är likväl förhållandet hos oss. Att vi äga en ganska dyrbar och till en del af utmärkt vackra konstsaker bestående antik Marmorsamling, är hvar och en bekant, emedan åtminstone den betydligare delen deraf redan 4» år varit på ett tillfredsställande och värdigt sätt uppställd: men att vi äga en nästan lika utmärkt samling af Målningar, lärer vara en sak, som endast få, för konsten särdeles inleresserade, personer hört traditionsvis omtalas.
Inom linien bokförda tillgångar: vid vid 1860 års slut. 1861 års slut. Rikets Ständers hus, beräknadt efter den för detsamma af Riksgälds-kontoret betalda köpesumma, 49,500: — 49,500: — (Upptaget inom linien, på grund af Rikets « Ständers beslut vid 1840—1841 års riksdag. ) Riksgälds-kontorets nuvarande hus 90,000: — 90,000: — (Dito dito, enligt dito vid 1856 -1858 års riksdag.) Det oersatta förlagskapitalet till bedrifvande af lånerörelsen vid f. d. General assistans-kontoret 57,723: 17. 57,723: 17. (Dito dito, enligt dito vid 1840—1841 års riksdag.) Oersatta beloppet af det såsom kreditiv beviljade och)under åren 1833 och 1835 utanordnade anslag för en vattenledning till Carlskrona 118,850: 89. 118,850: 89. Förskottsvis under åren 1847 med 186! utbetalda medel till bestridande af kostnaderna för kolonien St. Barthelemi^ förvaltning, under förbehåll af den framtida godtgörelse, sorn genom koloniens ökade afkastning eller afträ - Transport: 316,074: 6. 316,074: 6. 15,175,101: 58. 15,240,186: 66. — 4(1 — Förhällandet mellan Riksgälds-kontorets skulder och tillgångar. (Detta, till hela sitt belopp,3,7 50,000 R:dr, utbetalda kreditiv är , fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1856—1858 års riksdag.)
Majk under den 7 Februari 1862 anbefallt Stats-kontoret att, likaledes under förskottstitel, utanordna för ombyggnad af bron N:o 34 öfver Buttersbäcken och omläggning i sammanhang dermed af de närmast derintill belägna delar af Carl-Johans-vägen samt anbringande af ny farbana å broarne öfver Staa-elfven och Bådsjösundet; hvarjemte E. K. Majk tillkännagifvit, att, beträffande de för reparationer af bron öfver Hjerpeström afsedda 12,535 R:dr, hvilka ännu icke blifvit af Stats-kontoret utbetalda och troligen icke komme att under innevarande statsreglering®period utgå, Styrelsen för allmänna Yägoch Vattenbyggnader erhållit nådig befallning att, derest Rikets Ständer komme att för nästa statsregleringsperiod ställa medel till E. K. Majks nådiga disposition, för anläggning eller förbättring af backiga eller eljest mindre goda vägar, uppföra omförmälda reparationskostnader i det förslag till dessa medels fördelning, som det ålåge Styrelsen att uppgöra och E. K. Majks nådiga pröfning underställa. Hvad sålunda förekommit hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; och, ehuru de ifrågakomna kostnaderna för reparation af broarne å Carl-Johans-vägen synes hafva bort bestridas af det anslag, som äfven vid sista ståtsregleringen anvisats för vägförbättringar, för så vidt icke vägpenningarne dertill lemnat, tillgång, likväl och då medel af nämnda anslag numera icke äro att tillgå och det vid denna riksdag beviljade anslag för sagda ändamål skulle alltför mycket tagas i anspråk om deraf skulle utgå icke allenast, på sätt E. K. Majk afsett, det belopp, som kan blifva behöfligt för ombyggande af bron öfver Hjerpeström, utan ock hvad som för de ifrågavarande kostnadernas betäckande erfordras, hafva Rikets Ständer funnit skäligt att för de af E. K. Majk uti ifrågavarande nådiga Proposition angifna ändamål på Riksgälds-kontoret anvisa ett belopp af tillhopa 19,139 Riksdaler. Rikets Ständer framhärda etc.
Godkändes lälunda förändrad, akt i staket för orden.- utfärdad Insirnction, sättes: Af Banco' kUffottct utfärdadt Reglemente, samt i stället för ststa punkten svin utgår införes: De böra wid yppa's skiljaktighet till Protokoller afgiswa sina rö. sier, hwilka per Opits. beräknas; i de fall dä rösterna äfo lika åge Ordföranden afgörande röst. §. 66. Antogs salunda att ester Orden: hwarje RiksStandtillägges: hwilka åligger att uti allt owilkorligen sig rätta efter de Instructioner Riksens Ständer för dem utfärda. §- 69. Antogs med följande förändrade lydelse: "In„ga andra kunna mäkjas eller wara Fullmägtige för „ett Ständ i Banque» och RiksgaldsEonkoiret, än ,sädane af Ståndets Ledamöter, hwilka i detsamma „kunna wara Riksdagsmän etter till Ledamöter i Ut „skott wäljas. Ej eller ma dertill utses en Per, „son, som wid något af desse Werk är Redowisan, ,de, njuter Lön eller annan inkomst; ster wid Revisors wal annorlunda, åge Revisorernc att om en annan Persons utseende i förestrifwen ordning stynd„samt föranstalta—Fullmägtige och Revisorer tunina ej i och för deras befattning emottaga befallningar, utan af Riksens Ständer allena, och enligt ,che Jnstruclioner de stadgat hafwa, ej eller till re, 826 Den 18 November. „do och answar ställas, utan efter Riksens Stanners Beslut och i Laglig ordning, och njuta de „för deras gerningar och yttranden under samma be> „fattning, den säkerhet som no och m §. af „RegeringsFormen Riksdagsman tillägga." §. ?2.
Propositioner och Skrifvelser, Kongl. Maj:ts Nådiga: — N:o 47, om anslag till jernvägsbyggnader och till rörelsemateriel å redan anlagda stambanor: I. 184, 448, R. 461; B. II. 365, 532, 540, A.544; B. lil. 130. 201, 266, A. 267,357; B. IV. 272. 361; V. 36, A. 37, E. 427. — N:o 48, om anskaffande af medel till jernvägs-byggnader och ökad jernvägs-materiel: I. 184, 462, R. 463; B. lii. 130, 201, 266, A. 267, 357; B. IV. 272, 361; V. 36, A. 37, E. 427. — N:o 49, angående Folkskolelärares pensionering: I. 184,463, R. 463; B. V. 463, 535, 539, A. 539, E. 701. — N:o 50, angående pension å Allmänna Indragnings-Staten för Kommendanten och Direktören vid Straffoch Arbetsfängelset på Långholmen, Majoren m. m.
K. M:t och Kronan, sorn ägde uppbära skatt af allt hvad Bonden kunde sjel(fika och furu, fann likväl billigt, att de sorn of desse förmoner sig begagnade borde erlägga någon lämplig afgift till Kronan; och de Byar uti Thorsåker, Botheå, Sållefteå, Resele och Ramsele Pastorater, hvilkas ägor gingo ned till Elfven, bade derföre blifvit belaggde nied en mycket högre skatt än de, med afseende å sin jord i jemförelse till sina grannar, bordt erlägga. Genom uppbärandet af Hemmansskatten skulle sålunda Kronan hafva frånträdt sin rätt till bedrifvande af fisket för egen räkning, eller upplåtelsen deraf till annan man, än som skattade för vattnet vid sin strand; men sedan de längre bort boende, eller de, som genom Strömdragens ofta inträfFade förändringar eller andre orsaker sago att en del Hemmansägare njöto, vid bättre lägenheter, förmoner, som de vid egen strand ej kunde vinna, erbjudit K. M:t oell Kronan ytterligare arrenden, för att få till begagnande upplåtna de redan deras grannar tillhörande härrligheter, och då de åter, hvilkas rätt sattes i fråga, inläto sig, antingen af Betänkanden, Nto 198. i45 af okunnighet eller af fruktan, att, i strid med Kronan, gå om sin, genom fiskrättens begagnande, möjeliga utkomst förlorade, i arrende-anbud, uppkommo de om desse fisken nu varande ArrendeAuctioner.
M: ts Bfhides sist omförmälda utslag, uti hvilket kammarkollegiets utslag ändring är vorden i und. sökt. Gifvet Stockholms Slott den 19 juli 1878. Kongl. Maj: t, som# i nåder låtit dessa besvär sig föredragas,finner skäl icke vara anförd t, ledande till ändring i kammarkollegiets öfverklagade utslag. Hvilket vederbörande till underdånig efterrättelse länder. Under Hans Maj: ts vår allemådigste konungs och herres frånvaro: Dess tillförordnade Regering Louis de Geer. G. Lagerstråle. J. W. von Otter. Nils von Steyern. A. Sjöcrona. Efter denna resolution vidtog lagberedningen, som under sina sessioner erhöll följande märkliga utlåtande från en. af våra mest framstående kännare af de norrländska förhållandena i föreliggande fall: Åberopande det vördsamma yttrande, som jag har medunder-skrifvit i Trävaruföreningens framställning angående förslag till * flottningslag *, ber jag beträffande bestämmelsen om barkning att få afgifva särskildt yttrande. Efter min uppfattning förhåller sig med den tvungna bark-ningen så, att då trävaruhandteringen i stort först uppstod i Norrland för omkring 50 år sedan, egde skogen ej något värde, på samma gång som afsättningen i utlandet af våra trävaror vid den tiden började blifva en gryende affär. Det kom derföre ej an på, om man vid utforslandet af skogen stötte på svårigheter, man satte sig öfver sådana bestämmelser, som att timret skulle afbar-kas, man var redo till hvilken uppoffring som helst, endast man kunde komma fram i vattendraget. Att på den tiden Kongl. Maj: ts Befallningshafvande i somliga län stadgade afbarkning, var ej att undra öfver, emedan alla andra näringars målsmän satte sig upp emot trävaruutförseln (jemverksegame sågo deruti sin ruin); trävaruhandteringen var då ej någon näring, under det dock Norrlands befolkning lefde på fiske och boskapsskötsel efter vattendragens stränder. Ej heller var det vid den tiden, utom sjelfva kostnaden för barkningen, * Ett utlåtande, dateradt 14 sept. 1878 och undei tecknadt af hrr Oscar Dickson, J.
Tager barnet genom hård medfart skada till lif, skall den brottslige derföre mista lifvet; och om barnet, då det återfinnes, blifvit lamt eller lytt, straffes förbrytaren likaledes till lifvet. §. 3. Hafva flera minderåriga barn på en gång blifvit bortförde, eller varder någon under samma lagsökning tilltalad för åtskilliga brott af förutnämnde beskaffenhet, plikte den brottslige för hvart och ett serskildt. Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N.o 73. 47 §• 4- Nu Iean så Ilända, att den, som annor mans barn hemligen bortfört, icke gitter detsamma återställa, eller om barnet föregifves hafva aflidit, icke kan sådant bevisligt göra, vare då förbrytaren till arbete å fästning under bela sin lifstid förfallen. Kommer barnet omsider åter, må den brottslige lösgifvas, dock icke förr, än det straff gått i verkställighet, som i allt fall å förbrytelsen följa skulle; men varder barnet af den, sorn det bortfört, återlemnadt inom tjugufyra timmar derefter, utan att hafva detsamma något ondt eller våldsamt tillfogat, plikte förbrytaren med fängelse från en till tre månader. §. 5. Vid straffets mätande inom de i 1, 2 och 4 §§• utsatta tider, pröfve Domaren beskaffenheten af våld eller list, som emot barnet utöfvats; egentliga ändamålet med barnets bortförande; lidandet för barnet, dess föräldrar eller vårdare; närheten eller aflägsenheten af orten dit barnet blifvit fördt; tiden hvarunder barnet varit från dess rätta vårdnad undanhållet; så ock andra omständigheter, hvilka försvåra eller mildra brottsligheten. i 48 Bil. till K. M. Hildiga Propos. N.-o 73. §. 6. I afseende på straffet för delaktighet uti ofvannämnde slags brott, förhålles efter de i 61 Cap. Missgernings-Balken stadgade grunder. §• 7- Hvad TJnder-Rätt i mål af denna beskaffenhet dömt, må ej i fullbordan gå, utan sände den sin ransakning och dom till Öfver-Rätten in, att der först pröfvas och skärskådas. Kongl.
Men, å andra sidan, är det äfven gifvet, att emedan dessa inrättningar hafva ett räntefrilt kapital att begagna, kunna de sälja sina tillverkningar för baltie pris än handlverkarne. Om falligvärdsanstalterna äfven göra det, så undergräfvas derigenom de sjelfsläudiga handlverkarne och raan ökar de fattiges antal endast för alt söka gagna de fattige. Alt med ett blott afstyrkande gå en sådan fråga förbi och lemna henne derhän, visar allt för mycken likgiltighet, eller brist på eftertanka, ty man slipper ej på detta -sätt från en svårighet, hvilken ändock måste lösas. Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande bifölls. Sedermera förekom Utslcs yttrande om ifrågaslälld inskränkning #f den i författn:n medgifna arbetsfrihet inom fängelserna, och anförde Hr von Hartmansdorff: Här är samma förhållande, som jag Den 27 September e. m. 391 vid de 2:ne föreg:de punkterna anmärkt. Följden af det låga pris, hvartill man vanligen försäljer arbeten från fängelserna, måste naturligtvis undergräfva den frie handtverkaren bestånd. Han blir antingen fattighjon eller brottsling, måste då försörjas antingen af Staten eller af någon menighet. Kan sådant vara klokt tillställdt? Hr Flach: Jag vill, i anledn. af Hr von Harlmansdorffs yt trande, anmäla, att på den Afdeln. inom Ulsk.y der detta ärende handlades, beslöts verkligen att en skrifvelse skulle lill K.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, sedan votering blifvit begärd af både Hr Bråkenhjelm och Hr Mannerskantz, af hvilka den ena yrkat bifall och den andra afslag å Utslcs Betänk., finge hemställa om R. o. Ad. ansåge bifall till ifrågavande Betänk, böra blifva contrapropos. vid den blifvande voteringen. Härvid ropades Ja och Nej, hvarjemte Hr Bråkenhjelm anmälde sig och yttrade: För att förekomma ytterligare intrassling af denna fråga tager jag mig friheten till den värde ledamoten hemställa, om han icke ville afstå ifrån den begärda voteringen. För min del skall jag afstå ifrån voteringen och underkasta mig återremissen om Hr Mannerskantz gör detsamma. Hr Mannerskantz: Jag dröjde en stund innan jag begärde votering i den förväntan att Hr Bråkenhjelm skulle afstå ifrån sin derom gjorda anhållan, men då han det icke gjorde och jag nu en gång begärt votering, finner jag mig icke hafva skäl att återtaga denna min begäran. Hr Bråkenhjelm: Om jag afstår från voteringen, hemställer jag hvad Hr Mannerskantz vill vinna med sin derom gjorda begäran, 4 H. 22 338 Den 25 Februari f. m. sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat att propos. å återremiss blifvit besvarad med öfvervägande ja. Hr Mannerskantz yrkade först återremiss och yrkar nu likväl votering För min del vili jag dock afstå från voteringen. Hr Gr. o. Landtm, förklarade att sedan Hr Bråkenhjelm afstålt från sin begäran om votering, endast återremiss och afslag å Betänk. voro ifrågastälde. Hr Bildt, Didrik Gillis: Då Hr Gr. o. Landtm, liar upfattat alt R. o. Ad. med ja besvarat frågan om återremiss, torde ja-propos:n böra blifva återremiss, och bifall contraproposm.
M. vid 1823 års riksdag, som innefattar en formlig protest emot de öfrige 3:ne RiksStms beslut i näringsfrihelsfrågan, som afgick till K. M. 8 dagar efter sedan Exp.Utsk. afTärdal R. Sl:s beslut i frågan, och som var affattad i oändligt skarpare ordalag, än den af Hr von Hartmansdorff föreslagne und. skrifvelse!! lill K. M. Sedan jag nu torde hafva besvarat de värde ledamöter, hvilka yttrat sig emot den föreslagna und. skrifvelsen, går jag att i korthet behandla sjelfva hufvudfrågan, den nya arfslagen. R. o. Ad. torde benäget påminna sig, att då jag vid ett föregående tillfälle yttrade mig i frågan, upptog jag mera frågans politiska sida, ån dess juridiska, samt behandlade den mera nied hänsigt å dess skadliga inverkan för Rikets allmoge, i afseende ä den deraf uppslående större styckningen af dess hemmantal, än med hänsigt å dess skadliga inverkan på R. o. Ad:s ägodelar, hvilka i allmänhet bestå af större gods, som icke sä snart, som allmogens ringa hemmantal, kunna förvandlas till potatestäppor. Sedan jag afgifvit detta anförande har frågan likväl erhållit ett annat skick. Tvenne RiksSt., bland hvilka det Slåud, som egentligen föreställer Rikets allmoge, hafva bifallit det nya lagförslaget. Det tillkommer således numera icke II. o. Ad. att uppfatta frågan under sin allmänna synpunkt; vi måste inskränka oss till hvad sorn enskildt rörer R. o. Ad.; men äfven i detta afseende kan frågan betraktas under tvenne synpunkter, nemi. dess politiska och dess juridiska.