Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att fylla deras fordringar, skulle ej förslå, hvarken 100 eller 200 millioner. Således vöre man uturståndsatt, att derutinnan tillvägabringa någon verklig rättvisa. Men man talar om att uppskjuta realisationen, hvilken jag sätter i samma förhållande som myntbestämning, ty en myntbestämning utan realisation är blott ett tomt ord, ett nonsens, som förvillar begreppen. Hvad blir väl följden af den uppskjutna realisationen, om man kan göra den till 128 sk.; och här är ej fråga om annat, än viljan att åstadkomma den; jag vill ej ingå på området om sättet, huru den må ske. Här blir nu endast fråga om behofvet, att lä Den 6 J u 1 i i e. ni. 201 en realisation; sedan är frågan om sättet, och möjligheten att komma till målet. Hvad är väl meningen med uppskofvet? Ingen annan än att till den grad förbättra Bankens ställning, att den arma gäldskyldige, som alltid först är svag och ej kan göra sin röst gällande, blefve bragt i ännu sämre tillstånd. Meningen med att uppskjuta är, alt vinna på hans bekostnad. Det kallar man rättvisa. Det är de stackars gäldsky 1- dige det gäller, bland hvilka de mesta äro i fullkomlig okunnighet om myntets förhållanden, som ej känna sin olycka, förr än den är ohjelplig, förr än täckelset faller och de ej mera kunna bjelpas. Man talar här emot en myntbestämning på den grund, att man påstår, att alla realisationer misslyckats. Detta är oriktigt. Ingen realisation har missljmkats. De hafva alla lyckats, men realisationerne hafva ej haft någon del i de åtgärder, som sedan ägt rum för att rubba dem, och hvilka ej haft något sammanhang med realisationen. Omständigbeterne äro nu tydeligen för oss, ty en klarare dag måste hafva uppgått för oss i anseende till upplysningen och den publicitet, som Banken erhållit, hvarigenom en sådan oreda, som nu existerar, aldrig kan återinträda. Det är utan allt tvifvel, att de gäldskyldiges äfventyr är det största genom uppskofvet, ty derigenom äfventyras förbättring, och det är lika oriktigt, som försämring.
Jag har föga deltagit uti debatterna ang-.de JjagUtskts hetänk:n vid denna riksdag, emedan det egentligen blott finnes ett enda stående skäl på den motsatta sidan, hvilket är omöjligt att vederlägga, — i5o Den 5 September f. m. tift nemi. alt finga mi icke ii r alt antaga nya lagföi singel. Detta skal användes både i lid och otid, för alt förhindra lagförändringar. Jag (einnar derhän livad värde det kan hafva i afseende på sådana lagförändringar, sorn icke gro beroende af de förändrade principerna för det nya lagsystemet. Medgifver man fördelen af förändringen, oell alt densamma icke stur i omedelbart sammanhang med nya lagsystemet; så kan jag icke finna annat, an att man bör bifalla en sådan förändring. Hvad della betänk, angår, så tror jag att bifall dertill skall medföra väsendtlig» fördelar. Det är visserligen icke af Utsk. utredt; men Utsk. har likväl upptagit så mycket af motionen i ämnet, att deiaf tydligen följer, all det verkligen icke är en så obetydlig olägenhet, icke mindre för gäldenäien än för ci editorerna, att hafva hofrätten till loi sta domstol i coneursmil. Man har vid eli föreglde tillfälle yttrat, alt adelsmäns concurser vore af vidlyftigare beskaffenhet än ofrälse personers. Jag har mycken anleda, att betvifla detta påstående, särdeles då jag icke kan sänta i fråga, att t. ex. köpmäns concurser, som omfatta utländska fordringsägare, äro af mångfalidigl mera invecklad beskaffenhet än de fleste adelsmäns concurser. För öfrigt instämmer jag med Hr Stuart deruti, att om det ölen ringa vinst för hofrätten alt blifva af med dessa mål, så måtte det vara en ringa tillökning i häradsrättens göromål att erhålla desamma. Man bar likväl Sagt, att utaf dessa måls öfverflyttning till häradsrätten skulle följa behof af tjenstledighet för ordin.-domare från öfriga Ijenstegöromåleu för ail behandla desamma.
Underställningens ändamål synes nemligen vara ej så mycket, att vissa slag af brott må företrädesvis varda belagde med det i lagen utsatta straff, som fastmer, att den tilltalades rätt må blifva sorgfälligt vårdad. Men detta ändamål skulle kunna ej allenast förfelas, utan äfven motverkas genom omförmälde inskränkning af Öfver-Domarens pröfning. Om, till exempel, en tilltalad, som blifvit öfvertygad om ett tili underställning föranledande brott och ett annat, som ej är af donna egenskap, fälles af Under-Domaren, för det förra, till mindre, och för det senare, till högre ansvar, än lag säger, men dock så, att den sammanlagda bestraffningen icke öfverstiger den, som å bägge brotten lagligen följa bör; så, i fall den sålunda dömde, antingen af försummelse eller af okunnighet, underlåter att anföra besvär öfver Under-Rättens beslut, i fråga om det senare brottet, och Öfver-Domaren ej eger att pröfva det underställda Utslaget, i annan måtto, än så JExp. Utsh Förslag till und. Skrif v. A7; o 39. 9£ vidt detsamma angår det förstnämnde brottet, måste den följd uppstå, att den tilltalade blifver, tvärt emot underställningens ändamål, af Öfver-Domaren fälld till större straff, än det, hvartill han lagligen gjort sig skyldig. Å ena sidan kunde väl härvid anmärkas, att den sakfällde, genom underlåtenheten att klaga, sjelf vållat sitt missöde; men, å den andra, torde del ock böra erinras, dels att den vanliga slutmeningen i dylika Utslag gifver anledning till den förmodan, att målet varder, i hela dess vidd, af Öfver-Domaren granskadt, ehvad besvär anföras eller icke, och dels att de fleste bland dem, hvilka för svårare brott tilltalas, äro sådane, sorn hvarken sjelfve förstå att urskilja, i hvad måtto de kunna ega fog till klagan, eller hafva tillfälle att förskaffa sig pålitligt biträde.
Moderns långa sjukdom hade år efter år gjort det omöjligt för Harven att infria sitt löfte, men då hon nu slutligen låg i jorden, hade han anträdt resan, hvilken Nelly emotsett som ett stort evenement i sitt lif. Just derför att hon kommit till Damaskus med stora förväntningar, grämde det henne, att de hitintills gäckats så fullkomligt. Hon hyste dock en viss fast tro på morgondagen och medan hon superade, fördjupade hon sig i gissningar öfver hvad den skulle bära i sitt sköte. Då hon afslutat sin temligen omständliga måltid och lade ned serveten, reste sig Emin helt oförmodadt från sin stol. Han drog upp en tobakspung af saffian och rullade en cigarett. Då hans hand dök ned i tobaken glindrade en diamantring på hans högra lillfinger som en gnista. Den lyste som om det redan varit eld i den fint skurna tobakens långa strimlor. Då han hade tändt cigaretten på ljuset, gick han ett slag öfver golfvet och kom af en händelse att stanna framför ett uppslaget pianino, ett vanligt europeiskt pianino, som letat sig ända hit till böneroparens och den perlemorbelagda lutans stad. Hade gamle Harven varit med i salen, skulle han triumferande dragit fram sin kladd. En arab i svarta byxor framför ett pianino, och detta i Damaskus! Vår fantasis Orient såg annorlunda ut. Emin stod en stund med cigaretten i sin hand och betraktade tangenterna. Under sin resa till Stambul hade han lärt sig franska och att efter gehör med förvånande ledighet klinka enklare melodier på piano. Han lade cigaretten på pianinots lock, böjde sig ned och spelade en kort bizarr melodi, som saknade början och slut och föreföll som en sats utan predikat. Just då diskanttonerna ordnat sig och ställt upp sig till en högtidlig marsch, blefvo de plötsligt besatta af djefvulen, gjorde förtviflade språng i höjden och tvärtystnade slutligen med ens utan någon anledning midt i en takt. Man hörde endast ett doft mullrande nere i basen. Derefter tågade diskanttonerna upp igen alldeles som nyss, ordnade sig högtidligt på samma sätt och tvärtystnade i samma takt, liksom om man utledsen slagit en dörr i lås om dem.
Ehuru det sålunda härvid inträffat, att 2:ne Stånd, med lika beslut, stannat mot 2:ne af sins emellan sk il jagtig mening, sjnes likväl med syftningen af stadgandet i § Riksdags-Ordningen, att i mål af likartad beskaffenhet, der ”två Stånd stanna emot tvål, förf alle fråsan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit,” destoheldre öfverensstämma, att enahanda tillämpning i berörde afseende må ega rum, som 2:ne Riks-Stånd, hvilka fattat olika beslut i en fråga, icke lära kunna yrka bättre rätt, att få densamma underkastad ytterligare pröfning genom votering i förstärkt Utskott, än om dessa Stånds beslut varit likstämmige; hvadan Utskottet till Borgareoch Bonde-Stånden vördsamt hemställer, att frågan om votering må förfalla, och i ofvanbe rörde afseende få förblifva vid hvad, uti nu gällande Be villnings-Förordning, finnes stadgadt.: Stockholm den 2 Februari 1841 - STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1841. Bevillnings-Utskottets Utlåtande, JN:o 40, IST:o 4o. AdI, lill Exp. Utsi, d. i6 Febr, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet ]\' :o 35, angående stämplade pappers-afgiflen. Sinligt från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Uldrag, hafvå Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndot samt Yällofl.
Vidkommande åter motionärens hemställan om anvisande af statsmedel för de behöfliga omregleringarnes underlättande, synes sådant för närvarande mindre nödigt, då Kongl. Majit icke är i saknad af disponibla tillgångar för de mindre utgifter, som tillfälligtvis kunna härför erfordras, hvaremot, om större behof skulle yppas, det torde höra antagas, att Ilikets Ständer i sådant fall få derom emottaga nådig framställning. I följd häraf tillstyrker alltså Utskottet, att hvad bemälde motionär hemställt och föreslagit för närvarande icke må till någon särskild åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 8 December 18S9. Stockholm, tryckt iios Sam. Stata Utskottets Utlåtande M t~> i M 13. Ank. till Exp.-Utsk. (Ion 8 Dec. 18S9, kl. 6 c. m. Utlåtande, i anledning af Rikets Ständers åren i 857 och 1858 församlade Revisorers berättelser, angående nämnde år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd’ styrelse och förvaltning under åren 4854, 1855 och 1856. (I. A.) Ofvannämnde Revisionsberättelser, af hvilka den år 1857 afgifna redogör för 1854 och 1855 årens förvaltning, men den år 1858 atlåtna, (sedan Stats-revisio nerna från denna tid årligen hållas) omfattar endast året 1856, äro, jemte veder börande förvaltande verks och myndigheters i anledning deraf till Kongl. Majit afgifna underdåniga utlåtanden och förklaringar, af samtliga Riks-stånden öfverlemnnde till Stals-Utskottet.
Ständer ej så handlöst borde lämna sine företrädares beslut, önskningar och åsigter. jag frugtar, att sjelfförtroendet, attefter det närvarande Ögonblickets ingifvelser kunna ordna allt, sällan lyckats» och attén af de mest verkande orsakerne till en långsam utbildning» är åsidosättandet af de åtgärder förutgångne lagstiftningar vidtagit; det ar med sådan anledning, jag af StatsUtskottet begär mera afseende å förra Ständers stadganden i alla de hänseenden, der det ar ett åliggande för nuvarande Statsutskott, att lämna vägledning för oss» att fortsätta Våra föregångares bemödanden» att skaffa anseende och stadga åt Våra CörtStitutionela förmer* Sid. ta3 hafva 1827 års Revisorer anmärkt, att Norrska Fostcassans skuld till Svenska Postverket» ännu i i8a5 års räkenskaper balaneeräS till i6»485 R:dr 34 sk* BlCO» och det har synts mig» som skulle Rikets Ständer egt af StatsUtskottet fordra» ålmin - Den 5 Mars f. na. stone en uppgift om, och till hvad del, någon liqvid tillvägakommit, i anledning hvaraf jag anmärker saknaden af en sådan uppgift. Jag har nu, så långt jag förmått, sokt ådagalägga det i min tanka anmärkningsvärdaste uti StatsUtskottets Utlåtande rörande 1825 och 1827 års Revisions-förrättningar, och jag har dervid förbigått många af de fall, hvarvid StatsUtskottet i anledning af Revisorernes anmälanden underlåtit, att fästa någon uppmärksamhet; men det kan såsom allmän anmärkning anföras, att StatsUtskottet visat alltför liten böjelse att åt Revisions-förrättningarne gifva något anseende af allmän nytta; jag vågar härtill lägga den öfvertygelse, att Revisionsförrättningarne aldrig kunna mera planmässigt förlamas, än genomen så beskaffad behandling, som nuvarande Statsutskott låtit deras anmärkningar, omdömen, och anmälanden vederfaras. En Revisionsberättelse måste i min tanka af ett Statsutskott så behandlas, att Revisorernes åsigter antingen öppet vederläggas och förkastas, eller i motsatt fall befordras till den påföljd de förtjena.
Hans själ är i uppror, och alla hans tankar stadda på flykt mot kaos. Långt under sig ser han sina djupast grundfästa meningar ställda på hufvudet, och framför honom tätnar ovissheten mer och mer. All glädje och stolthet öfver det Herrans verk, han utfört, har vissnat inom honom, sedan tviflet börjat gnaga dess rötter. I detta ögonblick af kroppslig och andlig trötthet vet han icke rätt, om det ens är en Gudi behaglig gärning, han utfört. Han känner icke längre den öfvertygelsens ifver, hvarmed han nyss drog till strids för Gud och öfverheten. Det är som om fjäll fallit från hans ögon, och han ser, att själfva gudlösheten kan ha drag af sanning och storhet, att synder kunna spira och blomma också där marken är god, och att öfverheten kan missbruka sitt svärd till hämnd och grymhet i rättvisans namn. Mot slika tankar har han kämpat hela natten; och de anfäkta honom ännu, fast stunden snart är inne, då han skall behöfva sin tros hela kraft och lugn för att hjälpa en dödsdömd medmänniska öfver gränsen till evigheten. Föreställningen därom bidrager, tyvärr, icke till att lugna honom. Hans hjärta har fäst sig djupt vid den olycklige mannen, som han lärt känna i hans förnedring under oförgätliga samtal. Denne förbrytares karakter och väsen ha aftvungit honom den djupaste beundran. Religionen har vunnit en seger, men hvad förnekaren anfört till sitt försvar, har gjort ett så starkt intryck på själasörjaren, att det nästan beröfvat honom hans själs frid. Detta kommer sig nu visserligen af den tillfälliga exaltation, hvari sinnesrörelsen försatt honom. Prosten hoppas till Gud, att ordningen och lugnet skall återvända till hans begreppsvärld så fort blodsdomen blifvit verkställd. Hans ämbetsplikter skola sedan icke locka honom uti onödigt grubbel, och alla de brännande frågor, som nu icke lämna honom någon ro, skola så småningom förlora sin aktualitet, när Struensee icke längre är till. För så vidt icke ? – Prosten reser sig och börjar gå af och an på golfvet. Han ångrar nu sin obetänksamhet.
Bonde-Ståndet har jemväl bifallit förändringen i förtullningssältet, men' höjt värdet till 2 R:dr och införsels-afgiften till 32 sk. skålpundet; hvaremot Ridderskapet och Adeln bibehållit nuvarande så väl förlullnings-sätt sorn tull oförändrade. Hvad nu först angår förtullnings-sältet, så enär Utskottets förslag i denna del blifvit af tre Stånd gilladt, samt den tull, Utskottet åsatt, står i samma förhållande till det antagna värdet, som den för närvarande utgör å det värde, som för hvarje tillfälle bör utrönas, och i följd deraf någon ändring i sjelfva tullbeloppet icke lärer få anses vara genom Utskottels förslag åstadkommen, kan Ridderskapet och Adelns skiljaktighet icke föranleda till någon åtgärd, utan kommer Artikeln att hädanefter förtullas efter vigt. Beträffande sedermera värde och införselstull, så hemställer Utskottet, att Bonde-Ståndet ville afstå från sina och instämma med Presteoch Borgare-Ståndens härutinnan fattade, af Ridderskapet och Adeln icke emotsagde, beslut; men får, för den händelse, all härå icke fästes afseende, föreslå, att frågan må genom följande omröstning afgöras: 4 Bevillning »-Utskottets Memorial, N:o 30. 79:o Den, sorn bifaller Utskottets förslag, att å Artikeln läppar, alla siag-, bör antagas 1 R:dr 24 sk. värde och 24 sk. införselstull per skålpund, röstar ja; den det ej vill, röstar nej. Vinner nej, bestämmes tullvärdet derå till 2 R dr och införselstullen till 32 sk. skålpundet. K vt': färskt, saltadt, torkadt eller rökl. De förhöjda införsels-afgifter, Utskottet föreslagit för de serskildta slagen af Kolt, hatva blifvit gillade af Presteoch Bonde-Stånden. Borgare-Ståndet liar antagit införselstullen å saltadt kött till ö R:dr tunnan, meri i öfrigt godkänt Utskottets’ förslag.
För att icke upptaga tiden och splittra meningarne, afstär jag från det af mig begärda tillägg, och anhåller endast om bifall å StatsUtsk:s betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade vidare, alt Hr Lagerhjelm och Hr von Hartmansdorff hade föreslagil, att R. o. Ad. mätte bifalla hvad Utsk. tillstyrkt i afseende pä K. M:s nåd. propos. , men afslå utlåt, i öfrigt; samt att slutligen Hr Rosenblad yrkat, alt R. o. Ad. måtte lill alla delar instämma i PresteShs beslut. Hr Rosenblad: För alt icke upplaga liden med flera voteringar, skall jag afstå från den propos. jag yrkat och förena mig med Hrr von Hartmansdorff och Lagerhjelm. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att han ansåge sig först höra framställa propos. till bifall ä Utsk:s utlåt., och derföre nu linge hemställa, om R. o. Ad. bifölle StalsUlsk:s utlåt N:o 182. Ropades ja och nej, hvarefter II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, alt ja varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff begärde votering. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att han, då Hr von Hartmansdorff begärt voteringen, finge hemställa, om R. o. Ad. tilläte att nämnde ledamots förslag hlefve intaget i contrapropos:n. Ropades ja, hvarefter dock Gr. Wrangel anmälde sig och yttrade: Jag önskar blott få lill Ståndet hemställa, att, om ja blifver segrande vid voteringen, fråga sedan må förekomma om det tillägg jag föreslagit. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. sedan voteringen försiggått, torde kunna taga denna fråga i öfvervägande, och dervid gjordes icke någon erinran. Upplästes till justering och godkändes följande voter.propos.:
Till hvilket skriftliga anförande jag, efter yttrande i ämnet af en Riksgälds Afdelningens Ledamot, muntligen tilläde: Jag har i min Motion, lika så litet som i det nu anförda, sagt, att Riksens Ständers Stats-Utskottets Betänkanden. 5og Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret orätt eller mot Riksens Ständers afsigt tillämpat Reglementet; jag har fastmera haft till ändamål att visa, det uti Reglementet en sådan tillämpning, som den förr och nu vid omsättningen använda, varit af senaste Riksens Ständer förbisedd, och tror ännu, att om då deras uppmärksamhet hade blifvit af någon fästad vid de förhållanden, som jag ådagalagt hafva utgjort följderne af en sådan tillämpning, så skulle Riksens Ständer ej hafva underlåtit att stadga en billigare beräkningsgrund, med bibehållande af densamma Öfverränte-proCent; och, då jag har denna tro, har jag ock på den byggt min Motion om billighet, att återställa, hvad i så måtto utöfver billighet kommit de Gäldenärer, som inom Ilespit-månaderne omsatt sine Lån och erlaggt Öfverränta , alltför känbart till last. Om denna tanke och öfvertygelse ej delas af Höglofl. Utskottet, får jag i detta, som i flere andra mål ej misstycka; men den rättighet har jag trott mig nu ega yrka, att sådant afslag då stödjes på skäl, andre än de af mig emot Afdclningens Betänkande anmärkte mindre rigtigt gifne tydningar af mine yttranden och åberopanden i Motionen; ty sådane skola de samina vid ny oväldig granskning ©tvifvelaktigt befinnas; och jag kan ej förmoda, att Herrar Ledamöter utaf Afdelningen kunna vara emot att för sådant ändamål påse förslaget ånyo, samt om anmärk - 5 io Stats-Utskottets Betänkanden. bingarne finnas ega grund, omarbeta Betänkandet, äfvensom i motsatt fall, ådagalägga , huru jag i dessa anmärkningar halt fullkomlig orätt.
Lasarettets inkomster hafva under perioden utgjorts af: upplupne räntemedel 24,482 R:dr 11 öre; af patienter erlagde 3,441 R:dr 7 öre; s. k. kyrko-inspektorstunnor, bidrag från en del församlingar, 5,800 R:dr 64 öre; kollektmedel 1 R:dr 8 öre; bötesmedel 81 R:dr 60 öre; af kurhusmedlen 78,757 R:dr 17 öre; staden Christianstad erlagt för 7 frisängar 2,500 R:dr; hyror för en lasarettet tillhörig gård 1,521 R:dr; från Hessleholms gård 60 R:dr; frivillig afgift för befordran 5 R:dr 81 öre; tillsammans 116,650 R:dr 48 öre R:mt. Utgifterne för lasarettet under samma tid hafva uppgått till 109,730 R:dr 25 öre. Kurhus-afgifterne hafva utgjort 85,253 R:dr 62 öre och utgifterne för kurhuset hafva uppgått till 78,864 R:dr 11 öre. 2) Ett sjukhus för garnisonen af Eders Kongl. Maj:ts Vendes Artilleri-regemente med 38 sängplatser. Ordinarie Provinsial-läkare finnas två i länet: en med station i Christianstad och med Willands härad, en del af Gerds härad och två socknar af Östra Göinge härad till distrikt; och en med station i Engelholm samt med Norra och Södra Asbo samt Bjäre härader till distrikt. Extra Provinsial-läkare finnas tre: en för Östra och Vestra Göinge härader, undantagandes de socknar som tillhöra Christianstads distrikt, med station i Broby af östra Göinge härad; en för Albo härad samt en del af Gerds härad, med station i Brösarp af Albo härad; och en för Ingelstads och Jerrestads härader, med station i Cimbrishamn. o Enskilde praktiserande
Domstolar tilltala hamrarne, örn någon olaglig åtgärd med myndliogens Egendom af dem vidtages eller högre arfvode än det stadgadej i räkenskaperne upptages o. s. v. På enahanda sätt må ock Kamrarne kunna vända sin talan mot förmyndarne, om de ej behörigen tilldela myndlingarne det årliga underhållet som från Kamrarne af dem uttages. Det föijer af sig sjelf att om lagförändringen sker, i sammanhang dermed dels bör öfverses förhållandet med den i Stockholm inrättade FörmyndareKamaren, dels ock stadgandet i 22 och 23 Cap. ÄrfdaBalken lämpas ef. ter de gehöm förändringen uppkommande olika förhållanden. Om Kamrarne blifva inrättade och den ömsesidiga controll jag företagit iagttages, anser jag den omyndiges rätt vara långt mera tryggad än den nu är, dfels derföre att den förmögenhet Kamrarnes Ledamöter måste anses hvar för sig äga^ är en borgen för deras uppmärksamhet på förvaltningen * dels ock derföre att de en för alla och alla för en deist 43 3 Den 17 Febr ansvaret, och det är ingen trolighet att det då skall hända hvad nu så ofta sker, att omyndiges Egendom anförtros åt personer sorn icke äga något att förlora , och som när myndlingen blifvit berättigad att fordra redo för förvaltningen af sitt Gods, möter honom med en Cessionsansökning, och den bedöfliga underrättelsen att af hans arf endast återstår — minnet. Jag vet att man kan säga mycket mot hvad jag nu föreslagit, och deribland förnämligast, att förmyndare äfven med den befattning de nu äga kunna gifva cle omyndiga ga» ranti derigenom att förmyndares egendom intecknades till det belopp, som svarade mot de medel den omyndige ägde, och som under förmyndarens inseende lemnades, hvarigenom långifvarens rätt kunde skyddas, mea utom det, att ingen Lag kan befalla någon att mot sia villja förpanta sin egendom, skulle på sådane villkor ej nödigt antal förmyndare kunna anskaffas med förmögenhet nog att pä sådant sätt trygga myndlingens rätt.