Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I>et ar angeläget, att då Xnstruction för Ravisorerne uppgöres, Riksens Ständer taga i betraktande sin egen granskningsrätt öfver Statens Erobetsmän och Embetsverk, och icke tillerkänna sina Revisorer en mera utvidgad makt i detta hänseende, än de sjelfve ägaj ty annars har man förbisett Grundlagens syftning. Om denna slatsatts är rigtig och det ej kan bestridas, att anmärkningar, som under Riksdagar göras emot förvaltningen, skola framställas under en bestämd ordform, och icke få till Riksens Ständers kunskap, komma, innan de blifvit granskade af ett Utskott som för bedömandet ensamt äger tillgång på nö4 diga upplysningar, samt att om dessa anmärkningar befinnas ogrundade, de då förfalla, utan att allmänheten får någon kännedom om det hos detta Utskott förda Protocoll; så måste man Väl er« känna att en anmärkning, som af Revisorerne göres i samma anda, och kommer till allmänhetens kunskap, innan den ännu blifvit pröfvad, lätt kart leda till ett oriktigt omdöme , och hvarjehanda misstag, da åtgärder dem Riksens Ständer sjelfve gilia, tilläfventyrs förut blifvit af deras Revisorer tadiade. Jag hemställer om ett sådant förfarande är consequent och enligt med våra constitutionella förmer. Jag medgifver att Revisioner äro nödvändige, då Riksdagar så sällan inträffa; men om det anmärkte förhållandet skulle under en påstående ' Riksdag hafva ägt rum, så vore Revisioner mellan Riksdagarne en löjlighet. Härmed åsyftas in. genting annat än alt en granskning så val tili ziIfrån Dm 2g Odober J. m. 491 gom hvad förvaltningen angar, skall för 2:ne år hafva föregått, och tjena till ledning för Riksens Ständers slutliga granskning.
M:t förelagd tid, fullgöra den med Bergslags-privilegiers åtnjutande förbundna skyldighet till tackjernsblåsning till sådant belopp, som motsvarar den derföre förunnade lindring i skattebidrag, privilegierna må upphöra och socknarne öfvergå till Landslag med alla dervid förbundne utskylder och onera, med rättighet likväl för Socknarne till befrielse från de afgifter och besvär, de hittills, i egenskap af Bergslag, fått vidkännas. För denna hemställan hemtar Utskottet ytterligare stöd deraf, att, på sätt K. KammarCollegium uppgifvit, Gunnarskogs Bergslag i Wermland, der förhållandet varit enahanda som uti ifrågasatte Heds och Gunnilbo Socknar, till följd af K. M:ts Nådiga beslut af den i3 December 1825, blifvit till Landslag utlagd. Då sålunda visat sig att Bergslagsprivilcgier kunnat i längre tider åtnjutas, utan att menigheterne i ringaste mån uppfyllt de skyldigheter som vid nämnde frihet varit fästade såsom vilkor, samt K. M:t och Kronan altså gått i mistning af sin tillständiga rätt, tillstyrker Utskottet jemväl den underd. anhållan: att vederbörande måtte i Nåder förständigas tillse, huruvida enahanda fall kunde i andra orter hafva inträffat, på det ej dylika missförhållanden, i händelse de förefinnas, icke må vidare fortfara, till 352 Stats-Utskottets till inskränkning i Kronans inkomster och till förlängning af en ojemnhet i beskattning, som borde och kunde vara undanröjd.
I afseende på återbetalningen af ett utaf Rikets Ständer vid 1859 och 1860 års riksdag till utvidgning och förbättring af staden Helsingborgs hamn beviljadt 4 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 155. låneunderstöd af 230.000 R:dr R:mt, hvilket lån från Riksgälds-kontoret utbetalts den 29 sistlidne December och kommit Hamndirektionen tillhanda den 9 Januari innevarande år, har Herr F. Rooth, uti en inom Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 318), föreslagit, det Rikets Ständer ville medgifva, att amortering och ränta å nämnde lån må beräknas först från 1864 års början; och har motionären, såsom skäl härför, anfört: att vilkoret) i afseende å amortering och räntebetalning för ifrågavarande lån ej blifvit af Hamndirektionen rigtigt uppfattade; att staden Helsingborg hade, i händelse lånet rcqvirerats endast några få dagar sednare, än som skett, under hela det nu löpande året varit befriad från räntebetalning, alldenstund den missförstådda punkten innehåller, "att räntan betalas efter slutet “af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontoret utbekommits“, hvaremot Hamndirektionen förmenat, att räntan skulle betalas vid slutet af det år, hvarunder sagde lån utbekommits; samt att medlen först i år kommit Hamndirektionen tillhanda. Enligt 138 och 140 §§ af det för Riksgälds-kontoret vid sist.förflutne riksdag utfärdade reglemente skulle för ifrågavarande lån årligen efter slutet af det år, hvarunder lånemedlen utbekommits, erläggas sex procent af hela den Ivftade lånesumman, hvarigenom ränta godtgöres efter fyra för hundra utaf obetalda kapitalbeloppet och det öfriga utgör afbetalning å detsamma.
PresteStåndet, S. D. Beslöt PresteStåndet, att med bifall till BancoUtskottets Memorial, N:o 5, i anledning af någre från Bankens FiscalsÄmbete väckte frågor, om ändring och undantag i några allmänna Lagar och Författningar för betryggande af BancoVerkets säkerhet, berörde frågor till Lagutskottet remittera. S. D. Ånyo föredrogos följande på Bordet hvilande Utlåtanden, nemi. Stats -Utskottets N:o 92, angående belöning till Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, för deras häfda möda vid utredningen af f. d. FilialDisconterna. N:o 93, angående anstånd med inbetalningarne af innevarande års allmänna Bevillning. Lag-Utskottets. N:o 14, om Domares skiljande från befattning med värdering å fastighet, sorn pantevis lagfarec. N:o 16, rörande befrielse för parter att genom Ombud hos Kongl. Maj:ts ÖfverRätter och Collegier ingifva och uttaga Skrifter och besvär. N:o 19, rörande afvittringsbevis för efterlef. vande Make i händelse af nytt giftermål; och biföllos. »48 Prat. Utdr. d. 17 April 1823. S, D. Föredrogos ånyo och biföllos Allmänna Besvärs och Ekonomi Utskottets BetänIcanden. N:o 14, angående Lumpsamling. N:o 15, om reglering af Marknadstiderna. N:o 16, om ön Tjörns befrielse från Kronoskjutsning. N:o 17, angående skyldighet för Postmästare att emot ersättning hålla Postbok med Landtboer. N:o 19, angående åliggande för Frälsehemman, att lika med andre hemman deltaga i KronoHålloch Reserve.skjuts. N;o 20, angående yrkade förändringar uti nu gällande författningar, rörande Kronoskjutsen. N:o 21, rörande väckt fråga, om en Frimarknad vid Svanesund. N:o 22, angående väckt fråga, om en utvidgad rättighet till begagnande af Strandväg.
Hvart och ett läns pröfningscomité bestämmer, med afseende på folkmängd, fastighetsvärde och direda skattebidrag, året efter det då denna vallag af Konung och R. St. anlagen blifvit, länets indelning i valdi strid, eli för hvarje riksdagsman, som till första kammaren väljas bör. Stockholms stad anses i denna lag såsom eli län. Pröfvar riksförsamling, å lagtima riksdag, alt dislricldelningen bör, Jör ett eller flera län, rättas, blifve äfven denna rättelse verkställd af pröfningscomité. Skulle pröfningseomite'er försvinna, äge riksförsamlingen bestämma, hvilken länsvis bildad myndighet må de åt nämnda comité', i denna lag, uppdragna pligter öfvertaga. § 10. Riksdagsmannaval lill andra kammaren skall ske: 1) sex månader, sedan lagtima riksdag åtskiljd blifvit. Valet gäller för tre efterföljande lagtima riksdagar, samt sådana urtima, som före den sista af dessa sammankallas. 2j Då redan vald riksdagsman till andra kammaren, antingen före den riksdag han bevista bör, eller linder sådan riksdag, med döden af glitt eller laga förfall anmält, eller på sätt 7 §:ii slatlgar, sig uppdraget afsäger, eller i följd af valets ogillande eller valbarhets förlust, detsamma mäste frånträda. Valet gäller för återstoden af den tid, hvarå den afgångnes fullmakt lydde. § 11. Till riksdagsmän i andra kammaren utser 7) i de fall hvarom föreslående § mom. Stockholms stad fyra; Östergöthlands, Jönköpings, Kronobergs, Calmar, Christianstad, Malmöhus, Götheborgs, Elfsborgs, Skaraborgs, Vermlands, Nerikes och Kopparbergs län, livarldera två; samt Stockholms, Upsala, Södermanlands, Gottlands, Blekinge, Hallands, Vestmanlands, Gefleborgs, VesterNorrlands, Jemtlands, Vesterbottens och Norrbottens län, hvartdera en; ä)-i de fall, hvarom samma § mom. 2 stadgar: det län, sorn valt den af gangne, den som i hans plats inträda skall. Röstlängd öfver de valberältigade i gäll, eller särskildt län tillhörande del af gäll, bör i April — sista uppskattningslängd.
Majit i Sin till Rikets Ständer den 25 November 1862 aflåtna nådiga Proposition i fråga om Statens jernvägsbyggnader föreslagit, beslölo vid sistförfluten riksdag Rikets Ständer att för vestra stambanans framdragande tili Clara sjö och en bangårds anläggande derstädes, gemensam för vestra och norra stambanorna, bevilja en summa af 3.070,000 R:dr. Eniigt det kostnadsförslag förre Chefen (ör Statens jernvägsbyggnader Öfversten m. m. Friherre N. Ericson afgifvit rörande denna sammanbindningshana genom hufvudstaden, och hvilket förslag blifvit lagdt tili grund för E. K. Majlis nyssberörda nådiga Proposition, skulle kostnaden för uppförandet vid Clara sjö af stationshus jemte hanhal! med dertill hörande inredning, gasoell vattenledning, uppgå lill en summa af 250,000 R:dr, hvarförutan samma kostnadsförslag för grundläggning af nämnda byggnader upptog ett belopp af 68,509 R:dr, eiler tillsammans 318,509 R:dr. Då likväl ett stationshus jemte banhall, uppfördt med de dimensioner, som den sålunda beräknade kostnadssumman medgaf, inom kort tid skulle befinnas otillräcklig för den hastigt tillvexande rörelsen och således icke ens under den närmaste framliden komma att uppfylla allmänhetens förväntan och billiga anspråk på utrymme och beqvämlighet i förening med nutidens strängare fordringar på prydlighet vid en hufvudstadens centralstation, hade, af sådan anledning och då det syntes icke allenast vara ändamålsenligast utan jemväl i ekonomiskt hänseende fördelaktigast, alt stationshusbyggnaden ocb banhällen redan från början uppfördes med så tillräckligt utrymme och med en sådan anordning, att de fullkomligt motsvarade äfven den framlida rörelsens större behof, den nuvarande Styrelsen öfver Statens jernvägs - 32 ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse.
Denna sistnämnde omständighet kan anses underordnad endast i det fall, att invexlingen finge vara beroende på tillgång för tillfället i de särskilda fdial-kassorne; men då detta uppenbart strider emot förslaget, som, ehuru förutsättande möjligheten, till och med sannolikheten deraf, att skattevexlarne mera sällan skulle mot metallisk valuta utbytas, dock bestämdt fordrar att hvar och en må kunna, vid påfordran, få vexel inlöst med hårdt mynt; så torde denna olägenhet icke få förbises. Banlio-Vtskottets Utlåtande M 17. 19 1 öfrigt bor väl ej heller lemnäs utan uppmärksamhet, att under en tid af ofördelaktig handels-ställning med utlandet, skattevexlarne måste begagnas för att erhålla den valuta, med hvilken liqvid hos utländningen ensamt kan verkställas, och då skiljemynt, vare sig af brons eller koppar, hvarmed, enligt stilisationen af nämnde vexlar, desamma jemväl finge inlösas i nyssberörde fall, icke kunde begagnas, skulle, derest den erforderliga summan icke erhölles i guld eller silfver, ett misstroende lör dessa vexlar uppstå, nedsättande dem i värde, till skada och förlust för den, som emottagit dem såsom tvunget betalningsmedel eller på god tro desamma invexla!. Utskottet har icke förbisett att motionärens mening är, att enskilda Bankernas sedlar borde, efter verkställandet af den utaf honom föreslagna reform, med metalliskt mynt infrias; men då en sådan förändring i sättet för bedrifvande af nämnde bankers rörelse sannolikt skulle föranleda dels förminskning af sedel-utgifningen och dels inskränkning af sedel-invexlingen till Bankernas hufvudkontor, torde någon lättnad för den trafikerande häraf icke uppstå.
Återkommen hem skapade hon 1867 Ålbert-föreningen, som under åren 1870- 71 verkade så mycket godt för de sjuka och sårade i tyska hären. Kronprinsessans förtjenster på detta område vunno allmänt erkännande och hon erhöll både preussiska Luisenorden och sachsiska Sidonie-orden. I mars J 871 följde hon sin gemål till Compiegne, der det höga paret i två månader hade Liksom sin gemål eger drottning Carola sedan mänga år till baka i hög grad det sachsiska folkets innerliga kärlek och vördnad. » Detta skrcfs för mer än tio år sedan, men de sista orden hafva ännu i dag sin giltighet. Drottning Carola anses fortfarande såsom en af Tysklands mest bildade och älskvärda furstinnor som kan allt jemt glädja sig åt att ega sitt folks kärlek och vörduad i rikaste mått. Denlefnadsteekning, hvarur vi ofvan lånat några rader, åtföljdes af ett porträtt, som då skall hafva varit mycket likt originalet. Det visar oss ett behagligt, intelligent ansigte, upplyst af ett älskvärdt leende, som dock ej förmår alldeles förjaga ett litet drag af melankoli. Det är som om man hade kastat ett lätt sorgflor öfver en vacker blomma. Porträttet, som vi i dag meddela, är det allra nyaste; man kan deraf få ett mycket godt begrepp om den älskvärda furstinnans utseende. Drottningen gästar f. n. hufvudstaden, så att våra läsarinuor här hafva tillfälle att bedöma likbeten. Drottning Carola af Sachsen. sitt högqvarter och höll sitt hof, som för alla officerare af alla arméns vapen blef en det glada sällskapslifvets och de ridderliga öfuingarnas medelpunkt. Må hända hafva åren gjort den lätta slöjan af melankoli något tyngre, må hända har en och annan silfverstrimma blandat sig i det rika håret, men det ljufva leendet är ännu det samma och blicken säger oss, att hos den snart 55-åriga drottningen klappar samma varma hjerta, som gjorde den 30-åriga kronprinsessan till » eu äkta barmhertig samarit ». — Sista numret I allvarsord. Daniel Fallström.
Hvad beträffar anmärkningen att i den nu för arméförvaltningen upprättade stat lönerna för sekreterarne äro för låga, får jag erinra, att en motion blifvit väckt om förhöjning af dessa, men att denna motion blifvit afstyrkt af Stats-Utsk:t; det beror således nu på R. St:r att godkänna Utsk:ts Utlåt, eller icke. Den nämnde värde talaren har slutligen ogillat, att K. M:t nu icke äskat något bestämdt anslag för aflöning af den tillökade revisionspersonal, sorn kunde blifva behöflig med anledning deraf, att granskningen af åtskilliga räkenskaper, som varit ämnad att öfverflyttas till Kammar-Rätten, fortfarande skulle åligga arméförvaltningen. K. M:t har emellertid endast tillkännagifvit att ett sådant aflöningsbehof framdeles kan uppstå, om det visar sig att arbetet icke af den nuv:de personalen kan medhinnas, men förr än erfarenhet härom vunnits och den nya förvaltningen någon tid varit i verksamhet, synes det vara ganska välbetänkt att anslag härtill hvarken äskas eller beviljas, och alldra minst lärer deraf anledning böra hemtas att ställa hela embetsverket på interims-stat, såsom den värde talaren ifrågasatt. Efter att hafva sökt vederlägga den föreg:de talarens anmärkningar, får jag anhålla om propos. å bifall till Utsk:ts hemställan. Frih. Liljencrantz: Jag får upprigtig! bekänna, att jag icke besitter den egenskap, som den föreg:de talaren ansett mig ega eller att kunna läsa allt hvad jag vill i en skrift; jag smickrar mig med att icke läsa annat än hvad som står skrifvet. 1 Exp.-Utsk:ts skrifvelse vid förra riksdagen till K. M:t angående denna fråga finnas uppräknade alla de vilkor, hvarunder R. St:r medgåfvo, att Krigs-Coll. finge ombildas till en arméförvaltning. Intet af dessa vilkor har blifvit uppfyldt. Jag vill icke klandra detta, men jag kan icke dela K.
Uppå härefter serskildt ä såväl Utslas tillstyrkande till ränteförenklingens definitiva bestämmande, som å hvardera morn. af Utsk:s förslag ronde sättet för densammas utförande i Skaraborgs län, biföll R. o. Ad. hvad Utsk. härvid tillstyrkt och föreslagit. Kronobergs och Jönköpings län. Utsk:s i afseende på dessa län gjorde tillstyrkanden blefvo af R. o. Ad. bifallne. Westmanlands län. Gr. Lagerbjelke: Vid behandlingen af skatteförenklingen för Upsala län uttryckte StatsUtsk. den åsigt, att hö var en otjenlig räntepersedel, emedan densamma vid landtbrukets och ladugårsskötselns utveckling blifver af större vigt för jordbrukaren och i följd deraf jemväl stiger i värde. I afseende å Westmanlands län, hvarom nu är fråga, har Utsk. väl icke uttryckligen frångått nyssnämnde åsigt, men dock föreslagit, att hö skulle bland länets hufvudränte-persedlar bibehållas, på grund af länets deputerades derom framställde önskan. Det är likväl ganska troligt, att denna önskan upkommit deraf, att länets deputerade tänkt sig det gamla förhållandet, då räntepersedlarne utgingo in natura och då jordbrukaren med sin jords egna produkter afbördade sig skatten, under hvilket förhållande hö för vissa trakter af Westmanland kunde vara en ganska tjenlig räntepersedel. Men detta förhållande kommer att i framtiden uphöra samt denna räntepersedel endast blifva värdemätare och såsom sådan är hö en af de otjenligaste, som kan uptänkas. Förutom det att höpriserne från det ena året till det andra ganska betydligt vexla, förefinnes en högst betydlig skillnad i pris emellan hö af en sort och af en annan, så att man svårligen kan säga, hvad sorn är verkliga priset å hö. På samma torg och vid samma tid kan det ena pundet hö kosta 32 sk. och det andra endast 8 sk.
Larl 6eokA>i En - Den 3o April. 1041 Enligt Regerings-Formcn skulle angörandet af desta onmärkningar ywila till nasta Riksdag. ^ -FöredrogS ett ifrAn Stats-Utstottet ingifivit sä lydande: Wördsamt Memorial. Waktbetjeningen i Stats-Utstottet har hos Utstottetsig dcröfwer beklagar, att dä hans Weterlikar, Waktbetjenins gen i de öfrige Utstottcn e hällit ib st. Banco hwardera om dagen i Tractamente för deras uppastning under närwarande Riksdag, stulle de endast ätnMit 10 st. 8 r:st Banco eller ib st. RikSgälds-Sedlar hwardera r Dagtracktamente; Och dä deras uppastning stall warit wida trägnare än för de öfrige Utskottens Waktbctjenter, sä hafwa de anhällit att med dem uiidfä lika Tractamente eller Z st. 4 r:st. Banco hwardera onsdagen i tillökning. Stats-Utstottet fär harwid tillkännagifwa, att dä Riksens Högloft.
Hon steg upp på kanten af en af vallarne och stannade der. På bottnen af gropen sutto barnen, hennes båda barn. Nadja gjorde ugnar i sanden och hade till hälften begraft sig sjelf i en af sina ugnar, Weli stod med ryggen vänd åt systern och musicerade. Barnet märkte ingenting. Han fortsatte med sin musik. Med ögonen drömmande fästa på träden der uppe spelade han ett märkvärdigt instrument, hvars ton stod i intet förhållande till dess utseende. Än lät det som en dålig fiol, än som en guitarr, än hade det något af en kanteles metallton. Sorgsen och förbittrad betraktade modern det lilla instrumentet. Det var ingeniörens gamla aflagda cigarrlåda, hon kände väl igen det betsade, aflånga och hoplappade mahognyskrället, som han sagt vara ifrån hans farfars tider. I locket hade Weli skurit tvenne små hål och spänt deröfver en hop vaxadt segelgarn till strängar. Stråken var gjord af en sticka, vid hvilken han fastgjort litet tagel... Skrufvarne utgjordes af spik. Än gned han med stråken på strängarne, och än knäppte han på dem med fingrarne. När ljudet det oaktadt var svagt eller till och med ohörbart, hjelpte han till med rösten, en vek, skön sopran. Det var en gammal positivspelarmelodi han föredrog. Några strofer ur den populära Normaduetten. Så svek honom minnet. Då gaf hans fantasi honom ett lyckligt stöd och han fortsatte efter eget hufvud det Belliniska motivet, i samma rytm, men på ett nytt, originelt och föga italienskt sätt, som mer påminte om en nordisk vallflickas lurmelodier och fioriturer, än det liknade någonting annat. Kajsa blef alltmer utom sig, ju längre hon lyssnade. Olyckliga unge, ropade hon, hvem har lärt dig det der handtverket! Du har det i dig från farfar din, kan jag tro, han var en sådan der! Vet du hvad, det är det som mest förtretar mig, att du skall ha den der uselheten i kroppen på dig!
Genom en sådan inskränkning för vexelköpen å Pund Sterling borde förluster för Banken på ifrågasatta operationer blifva förebyggda och i 22 Banko-Utskottels Utlåtande JU 26. slikt fall vore hela åtgärden i sjelfva verket att betrakta endast såsom ett försök alt få utredt med hvad större eller mindre fördel för Banken omförmälda vexelhandel kunde bedrilvas, grundande en erfarenhet, som lemnade den säkraste vägledning för Rikets Ständers framtida beslut och åtgärder i förevarande afseende. Hvad angår den maximi-kurs, hvarefter köpen skulle fä ega rum, har Utskottet, i betraktande deraf att, såsom ofvan blifvit anmärkt, värdeförhållandet mellan silfver och guld omvexlar, funnit någon bestämning härutinnan icke lämpligen kunna meddelas, utan att åt Fullmägtige bör öfverlemnas att verkställa köpen när sådant med fördel för Banken kan ske och sålunda efter den kurs, Fullmägtige för hvarje tillfälle bestämma — en frihet, som jemväl synes böra Fullmägtige tillkomma vid trassering af vexlar å Pund Sterling. Vid bokföringen i Bankens räkenskaper af vexlar å denna myntsort torde deremot vara af nöden att något visst värde tjenar till iakttagande, och anser Utskottet detta värde böra beräknas efter nu gällande bokföringsvärde å dukater, utgörande 8 R:dr 23 öre Runt per dukat.» På grund häraf föreslår jag, att Rikets Ständer matte besluta att för bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa Fullmägtige må bemyndigas att af välkända och solida trassenter eller endossenter låta köpa på Stockholms Börs, när sådant med fördel lör Banken kan ske, efter den kurs Fullmägtige för hvarje tillfälle bestämma, vexlar å Pund Sterling, dragna på tre månader eller kortare lid, och betalbara i London, under iakttagande likväl af stadgandet i § 112, att inköp af guld lill Banken icke får ega rum, då tillgången deraf uppgår till en tiondedel af Bankens metalliska kassa.» Uti denna reservation har Herr //. P. V. Gahn instämt.
Genom förvillelsen alt glömma, det Coursell sjelf står i ovilkorlig! beroende af vår inre produetion; genom denna oljmksaliga förvillelse, att lemna för mycket afseende åt Conrsens skadlighet, och för litet afseende åt produetionens angelägenhet, äro vi redan nedbringade till ett tillstånd af penningebrist, hvars förtryckande verkan på Näringarne, och följaktligen på produetionen, hela landet bevittnar; men i stället för att återkomma ifrån vår förvillelse; i stället för att Den 6 Junii f. m. 229 hjelpa oss utur det olyckliga tillstånd, hvartill en falskt beräknad och för långt sträckt omsorg för pappersmyntets värde redan hänfört oss; stå vi, efter mera än sex månaders sammanvaro, ännu hardt nära, att så öfverlemna oss åt fortsättningen af enahanda omsorg för Coursell och pappersmyntets värde, att omsorgen för Nationens tillstånd illa uppfylles. Jag fruktar icke den djupe tänkarens dom; och icke den, må hända, af en dyr erfarenhet endast upplyste efterverldens, då jag lill Högloflige Ridderskapets och Adelns mogna eftersinnande ödmjukast hemställer, om det icke ännu är tid, att något lemna det penningesysteme, som vi följt alltsedan 1812, och i stället något mera närma oss till det productionssysteme, som upplyfter näringarne, och tillika utgör det enda naturliga och allmänt nyttiga sätt, att förbättra pappersmyntet. Den tvångseffect, som penningebristen ger åt Pappersmyntet, är nyttig för penningeägaren; men är högst skadlig för det allmänna; ty utom allt det lidande, hvari Gäldenären försättes, då han kastas i beroende af Borgenärens godtyckliga behandling, blifva alla utskylder svårare att bestrida, och all förlagsränta dyrare; hvilket allt drabbar massan af Folket, återhåller National-idogheten, och förminskar productionen, samt måste följaktligen också, på en längd, återhålla sjelfva populationen. 5jgo Den 6 Juni i f. m.