Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har alla dygderna: plikttroheten, uthålligheten, sparsamheten, den starka hjälteviljan, som oförfärad brottas med motgångar och faror, den organisatoriska kraften, som bringar ordning och reda rundt omkring sig med klara, oemotsägliga kommandoord. Men han har också alla de obehagliga sidorna: torrheten, kylan, bristen på älskvärdhet, ofördragsamheten mot andras illusioner. Sällan har någon varit så litet drömmare och poet som han, trots all känslofull fraseologi och alla deklamationer. Hans metafysik är känslan af att det måste finnas en öfverkorporal öfver allt det jordiska befälet, och hans tusental och åter tusental af franska verser flyga icke mot en okänd horisont med diktens nyckfulla vingslag, men marschera fram på strategiskt bestämda vägar med exercerade truppers disciplin. För att man skall kunna hålla af honom, måste man tänka sig honom i hans lifs största och mest förtviflade ögonblick, då faran lockar fram ur hans innersta en egendomligt djup, tysk malmklang af manlighet och dödsförakt. Men – trots enstaka familjedrag mellan morbror och systerson – hvilken motsats är Gustaf icke i det hela till Der alte Fritz, Gustaf med sitt ständiga fantasteri, sina nervösa ansatser, sitt behof att blifva liksom på ett poetiskt vis eggad till handling. – Äfven hos Katarina fanns något starkt tyskt, som var Gustaf III:s karakter helt främmande. Det var hela den värld af tyskt gemyt, aldrig sinande humor, hvars varma spiselflamma vi känna ur kejsarinnans bref eller i de många dagboksanteckningar, i hvilka hennes sekreterare Chrapowiskij fört bok öfver de tusen lustiga infall och idéer, som farit genom detta på en gång så beundransvärdt klara och viljestarka och så kvinnligt lekfulla och improvisatoriska sinne. Är Fredrik i viss mån idealet af manlighet, är Katarina idealet af den fullmogna och rika kvinnlighet, som aldrig saknar beslut, råd och själslig läkekraft, liksom i besittning af en evigt spänstig ungdom. Men hemligheten med hennes väsen är hennes mångsidiga mänsklighet.
Domstolens fleste ledamöter afgifna, af Justitierådet biträdda underdåniga utlåtande; och anmälde Justitierådet Bredberg i underdånighet, att Justitierådet äfven för sin del uti samma utlåtande instämde. Kongl. Maj:t behagade, uppå enhällig tillstyrkan af Statsrådets ledamöter, godkänna det af Herr Justitie-Statsministern afgifna förslag, i öfverensstämmelse hvarmed nådig proposition, sådan den finnes detta protokoll bifogad, skulle till Rikets Ständer aflåtas. In fidem N. A. Heurlin. Utdrag Kongl. MajUs Nåd. Proposition, N:o 11. 9 Utdrag af Protokollet öfver Juslilie-iirenden, hållet ali Kongl. MajUs Högsta Domstol den 7 Maj 1847. Närvarande: Justitieråden Nyblaeus, Engelhart, Backman, Grefve Snoilsky, Grefve C. Sparre, af Rolén, Schmidt. Expeditions-chefen Alexanderson anmälde i underdånighet: att sedan, uppå underdånig föredragning i Statsrådet den 9 Januari 1846, genom Chefen för Finans-Departementet, af Rikets sist församlade Ständers underdåniga förslag till lag för enskilde banker, författning i de financiella delarna af frågan blifvit i nåder beslutad och sedermera under nämnde dag utfärdad, hvars 1G § 2 mom. antyder den förutsättning, att, i fråga dels om preskriptionstid för inlösen af enskild banks förbindelser, dels om och i hvad mån bevakning deraf i bankens konkurs eller årsproklama erfordras, särskilda föreskrifter voro af behof påkallade; och förslag till nådig proposition i dessa sednare ämnen till Rikets Ständer blifvit i Justitie-Departementet uppgjordt; så hade Kongl. Maj:t, vid underdånig anmälan af samma förslag i Statsrådet den 9 sistlidne Mars, anbefallt, att Högsta Domstolens underdåniga utlåtande deröfver skulle inhemtas, för det ändamål, som 87 § Regeringsformen omförmäler; varande den föreslagna propositionen så lydande: Högsta
Enligt en i Kongl. General-Tull-Styrelsens Kammar-Contor upprättad och Utskottet meddelad calcul öfver totala Tull-uppbörden samt Afkortningar och Omkostningar derå, efter afslutade Hufvud-böcker, utgöra År 1836, Stats-Verkets medel 8,183,636: 20. 4. Afgå: År 1837, Stats-Verkets Afgå: Utgörande i medeltal för dessa 3:ne år 3,431,599: 9.10. När härifrån afgå de i följd af Rikets Ständers beslut calculerade nedsättningar, nemligen: Å Import-tullinkomsten, enligt bilagde Tabell Litt. A 33,497: 13. 1. 7. det belopp, hvartill Tull-inkomsten årligen synes kunna uppgå. Då likväl Rikets sednast församlade
Beträffande åter Sågqvarnar och sättet för deras skattläggning, så har Kammar-Collegium upplyst, att, enligt de äldre skattläggnings-methoderne, utom för Vestmanland, dessa Qvarnar icke blifvit såsom serskilda lägenheter skattlagde, utan vid hemmanens skattläggning betraktade såsom Herrligheter, dertill sjelfva vattenfallen äfven räknades, hvarå, vid grundräntans bestämmande å jorden, afseende gjordes; att under den senare tider! icke eller någon allmän method för Legooch Salu-Sågars skattläggning blifvit utfärdad, eller räntan till lika belopp, som för Mjölqvarnar beräknad, utan att skatten så å grofsom hnbladiga Saluoch LegoSågar varit högst skiljaktig och omvexlat från x-4:del till r-io:del, i-i2:del, i-i3:del, x-3o:del, till och med 1-5o:del, än af årliga afverkningen, än af Sågegarnes vinst; att denna beräkning grundat sig på de serskilda omständigheter, som vid hvarje Såganläggning förekommit och blif - StatsB ev.-Lags. Oec.-Vtsk. Bet.
Då 1111 Stats-Utsk:t sjelft tillika har upplyst, att det blott till en del har handlagt frågan, och att en annan del, på grund af 1862 års revisorers berättelse, återstår, så anser jag, att den enda åtgärd, som bör vidtagas 128 Den 14 Januari f. m. med frågan i dess nu befintliga skick, är att återremittera densamma, hvarom jag, i likhet med Gr. Mörner, anhåller. Hr Reutersvärd, Patrik Oskar: Då det, enligt min tanke, varit stals-revisorernas skyldighet att granska de ifrågavarande räkenskaperna, ehuru dessa på förhand blifvit af K. M. déchargerade, beslöt 1862 års revisorer, likväl efter votering, att förutnämnde granskning skulle ega runi, men då densamma skulle företagas, inträffade den besynnerliga omständigheten att räkenskaperna icke kunde i Slats-konloret återfinnas, och, elter hvad det är mig berättadt, lärer dessa ännu icke återfunnits, och är detta förhållande således orsaken, hvarföre ifrågavarande granskning uteblifvit. Då det dessutom blir tillfälle att vidare yttra sig i denna fråga, när 1862 års revisorers berättelse inkommer, så anhåller jag om bifall till den nu föredragna punkten. Hr Skogman: Jag har begärt ordet, endast för att nämna, det jag delar reservanternes åsigt om saken. Hr Montgomery: Jag ber att få hemställa, hvartill en återremiss skulle tjena. Frågan är ju icke af (Jtskit sammanblandad, utan är det ju i Betänk:t tydligen utsatt, huru dermed förhåller sig. Utsk:t har nemligen sagt, att, beträffande den delen af frågan, sorn rörer décharge-åtgärden för den StalsrådsLedanrot, som haft dessa medel till sin disposition, Utsk:t kommer att framdeles yttra sig derom i sammanhang nied 1862 års revisorers berättelse, som ännu icke är tryckt. Hvad åter vidkommer den åtgärden att revisorerne icke ansett sig kunna företaga granskning af siffror, så förklarar Utsk:t bestämdt att det anser denna åtgärd origtig.
Jag hade under denna tid hunnit långt på den karrier, hvars perspektiv jag sett öppna sig framför mig under den tid, då Tore Gam och jag skildes. Jag hade utgifvit flere afhandlingar, fått ett par af dem med beröm aftryckta i utländska facktidskrifter, och jag nämndes redan som auktoritet på det område, hvilket jag gjort till min specialitet. Och jag har aldrig smickrat mig med att vara okänslig för denna fördel. Men jag hade samtidigt ej sällan den förnimmelsen, att jag icke kastat mig in i studiet af forntiden med den glada viljekraft, som drifvit entusiastiska män att ägna sitt lif åt vetenskapen för att få sätta sin egen personlighet som insats i den stora utveckling, hvilken de på en gång öfverskåda och känna sig tillhöra. För mig hade forntiden spelat rollen af morfin för att döfva den oro, hvarmed nutiden uppfyllde mig. Ju mera jag begagnade detta narkotiska medel, desto starkare doser behöfde jag, och när jag nu mot min vilja åter igen mötte den man, hvilken af alla jag känt villigast underkastat sig det lidande, som ligger i att lefva med sin samtid, kände jag med ett slags förtviflan, att det motsatta intresse, hvilket syntes följa honom som en egen atmosfer, grep mig, kastade mig in i tankar, som jag under åratal hållit undan från mig själf och nästan hotade att kullkasta hela den konstlade mur, med hvilken jag afstängt mig från allt, som jag med allt större energi förklarade icke angå mig. Ja, jag kände nästan med förbittring, att denna villighet att påtaga sig allt detta lidande, som kommer af att tänka och känna med allt och alla, var något, för hvilket jag innerst hyste vördnad, och det fanns ögonblick, då jag fick tvifvel om det berättigade i att döda denna känsla. Det föreföll mig stundom, som om i denna känsla låg en artskillnad mellan människor och människor, och i den irriterade sinnesstämning, hvari jag befann mig, framkastade jag för mig själf understundom den frågan, om ej i just denna villighet låg kärnan af den stora religiositet, som jag beundrade hos det tidehvarf, hvilket var mitt studium och min specialitet. Men jag ville icke låta dessa tankar regera mig.
D, ang:de gjord framställning, att ränta af odlingslägenheter å allmänningar, i vissa fall, bör upphöra att till statsverket ingå; jNt:o 64, Litt. E, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af den, vid fördelningen af utmarken på Öland, samma utmark åsätta ränta; N:o 64, Litt. F, örn tillökning i skattefrihets-dygnen vid masugnar; N:o 64, Litt G, i fråga om mäntalspenningårnas upp hörande eller ändring uti deras beräknande; N:o 64, Litt. H, i fråga om lagmansoch häradshöfdinge-räntans upphörande; N:o 64, Litt. J, i anledn. af väckt fråga om nedsättning uti sterbhus-afgiften; N:o 64, Litt.
Hörd öfver detta senare memorial, hade Herr Landshöfdingen med åberopande af sin föregående förklaring ytterligare andragit, att enär, i anseende till icke blott ärendenas antal utan ock deras beskaffenhet, expeditionen vid Landskansliet under den ifrågakomna tidrymden varit särdeles arbetsam och tungskött, samt Landssekreteraren, ehuru sjuklig, dock sträfvat att sina göromål fullgöra och i möjligaste måtto rättat sig efter Herr Landshöfdingens påminnelser och ej heller sparat kostnader för att skaffa sig ökadt biträde, så ofta tillfälle dertill yppats, Herr Landshöfdingen, som icke någon gång funnit med Landssekreteraren vårdslöshet, lätja eller liknöjdhet, ansåg e sig icke hafva ägt fog att emot honom väcka åtal för det att några af målen och ärendena under sådane förhållanden ej blifvit så skyndsamt afgjorda, som önskligt varit; hvarjemte Herr Landshöfdingen upplyst, att efter hvad utredt blifvit, af de mål och ärenden, hvilka jag anmärkt såsom beroende på Konungens Befallningshafvandens åtgärd, åtskilliga vore dels derförinnan afgjorda dels, så vidt ditintills kunnat ske, handlagda och dels beroende på sökandenas anmälan eller andra omständigheter, ehuru anteckningar derom i diarium för tillfället saknades. De exempel härpå, som Herr Landshöfdingen anfört, voro till antalet nio, och i det yttrande, Advokatfiskals-embetet öfver sistberörda förklaring afgifvit, hadeEmbetet förklarat, att ehuru anledning icke förekomme att bestrida riktigheten af de uppgifter, Herr Landshöfdingen angående de i hans förklaring omförmälda ärenden meddelat, Advokatfiskals-embetet likväl, med afseende å de för åtalet utstakade grunder, icke funnit Herr Landshöfdingens senaste förklaring nöjaktig i vidsträcktare mån, än att åtalet i afseende på fyra af de uppgifna målen icke fullföljdes. 40 Kongl.
Den vakthafvande förde Apollonides genom en lång rad af verkstadsrum. Först kom man in i stor sal, där högar af tryckt papper lågo uppstaplade. Några dussin arbetare voro ifrigt sysselsatta med att vända och syna dessa högar. En unken luft fylde rummet. »Här ser ni själfva virket,» upplyste ledsagaren, »det som vi använda vid tillverkningen. Det är gamla böcker i alla möjliga ämnen, i synnerhet i mekanik, landthushållning, köksvetenskap, fysik och ren matematik, också något litet af hvad i forntiden kallades poesi, jämte ett och annat filosofiskt arbete. De medarbetare som äro här sysselsatta hafva en ganska maktpåliggande uppgift. De få endast välja godt och användbart virke, ju torrare och segare, dess bättre.» Arbetarne läto icke störa sig af de besökande. De rotade utan rast i de gamla luntorna, omgifna af tjocka dammoln. Från detta rum fördes Apollonides i en annan sal, där flera maskiner voro i verksamhet. »Här göras de första utdragen,» sade ledsagaren. »Vi söka att så mycket möjligt är taga vara på det afskräde som uppstår, men hvad vi icke kunna använda sälja vi till andra tidningar samt äfven till flera originalförfattare som arbeta på egen hand.» »Men förfärdigar man då ingenting nytt här?» frågade skalden. »Nytt?» utropade ledsagaren. »Jo vist! Det varder ju nytt, när man låter alt det gamla gå genom våra rensnings-, omstöpningsoch finpoleringsmaskiner. Har ni någonsin sett något annat nytt i verldsliteraturen? Inbillar ni er, att ni gör något nytt med edert gamla tillverkningssätt i poesien? Se, nu komma vi till omstöpningsrummet. Och här ha vi finpoleringen.» Ledsagaren förde Apollonides från rum till rum. Öfver alt voro maskinerna i verksamhet, och maskinerna matades af flitige medarbetare. Det var en idoghet som gjorde ett djupt intryck på skalden. »I det rummet försiggår den slutliga sorteringen,» upplyste ledsagaren och pekade på en stängd dörr, »men dit få vi icke gå. Maskinerna där äro af så utomordentligt fin beskaffenhet, att de icke tåla någon främlings närvaro.
1 Öfverkontrollör å ®) 3,500: — Administrationskostnad ,0) i Götheborg, Halmstad och Lund å 4,100 R:dr ' 12,300: — Dito i Kongsbacka, Warberg, Falkenberg, Laholm, Engelholm och Helsingborg ä 1,700 R:dr 10,200: — ! 1 Tillsyningsman vid hvarje af öfrige 12 stationer ä 200 R:dr 2,400: — 0 Konduktörer ä 1,000 R:dr 1 b 6,000: — Ärlig kostnad för 6 Hufvudpostvagnar 5,678: — Lega för med 5 hästar skjutsade 20,440 mil k 1 R:dr milen 13) 102,200: — Oförutsedda utgifter, å 50 R:dr milen, å postliniens väglängd 1,400: — 143,678 Summa R:dr 332,578 linfvin/postimf/n för feni liäslnr. berg 11) Morup 11, Falkenberg 1 j, Slöinge lf, Qvibille lf, Halmstad 1 f, Laningc 11, Helsingborg 1, Glumslöf lf, Saxtorp 1 4, Kjeflinge 1 §, Lund lf — 28 mil. Riksmynt. ■ Posthålliiing8kostna<len minskas med omstående lega 102,200 — i Afgifter af resande för 4 täckta platser, a 1 R:dr milen, 20,440 mil *0 81,760: — Vigtutrymme G till Postverkets disposition . 820 skålp., hvaraf, sedan för bref m. m. reserverats . 600 ,6) » utaf återstående 520 skålp. hälften, eller 260 skålpund, anses alltid begagnad och i frakt å 1 öre per mil för 20,440 mil inbringa . 53,144: — 134,904 i
Hvad Utskottet i afseende på öfrige, här ofvan icke omförmälda, varu-artiklar hemställt och föreslagit så väl särskildt som i dess bifogade, "Förslag till Tulltaxa," blef i allo bifallet, och bibehölls, utom hvad beträffar den under artikeln "Glas" upptagna rubriken "Buteljer, Bunkar och Burkar m. m.," detlaf Utskottet föreslagna tullvärdet oförän - Prot.-Utdrag den 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10 och 11 Maj 1854. 213 dradt äfven vid de artiklar, å hvilka införsels-tullen genom Ståndets beslut blifvit höjd eller nedsatt. Utskottets å Betänkandets 69 sida framställda förslag, dels "att de hittills förbjudna varor, som till införsel lofgifvas, icke må på kredit-upplag uppläggas och ej heller på nederlag annorlunda, än till äter-utförsel i de städer, der samma varor, oaktadt införsels-förbuden, nu ega dylik nederlagsrätt, eller städerna Stockholm, Götheborg, Carlshamn, Landskrona och Söderköping," dels "att den vid upphäfvande af införsels-förbuden å Sockersirap samt Topp-, Candioch Kaksocker, stadgade inskränkning i upplags-rätten för nämnde artiklar måtte upphöra," blef af Ståndet bifallet. Vidkommande Utskottets förslag rörande Utförsels-tarifen, beslöt Ståndet, att, med ogillande af Utskottets tillstyrkande angående tullfrihet vid utförsel för artiklarne "Ek-bark," "Oarbetade Ben," "Träd-kol," "Lumpor," "Spillning, affall och spån," "Bandstakar,” "Bräder och Plankor, sågade af ek och ask," "Enträd och Enstafrar,"
Det fans ett drag af vemod i hennes ansigte; hon hade förstått hans tankegång. För första gången kände de tystnaden tryckande i hvarandras sällskap. Och det var som skulle den aldrig taga slut. Han bröt den till sist. »Hade du inte fått nog derinne?» sade han i kall och ovänlig ton. »Nog?» – hon strök med handen öfver bänkens gräs – »nog? Jag höll på att kväfvas derinne och jag visste inte hur jag skulle bli det qvitt.» Hon slog med handen som om det fastnat dam vid den. »Nå!» skrattade han hånfullt medlidsamt. »Och så tänkte du: ondt ska’ med ondt fördrifvas.» Hon skakade endast sakta på hufvudet som om hon velat säga: du förstår mig inte ändå. Det nyttar inte att tala om saken. Också han teg. Han såg på henne der hon satt, i samma ställning som förr med hufvudet tillbakalutadt och de grå ögonen vidöppna mot luften. De hade samma uttryck som nyss. De tycktes lika lugna och klara som förut, men hvad tjenade det till att se in i dem nu. Han förstod ju inte att läsa i dem; och han hade trott, att det icke fans ett skrymsle i hennes själ, som han icke kände. Han reste sig upp; de voro ju främmande för hvarandra. Det var bara en illusion som ramlat, men det smärtade honom mer, än han någonsin skulle ha trott. Han vände sig om utan ett ord och gick. »Alfred!» Det fans en underton i hennes röst, som ovilkorligen kom honom att stanna. Hon satt qvar på gräsbänken och sträckte boken emot honom. »Tag den – bränn upp den om du vill nu kan det vara detsamma nu kan jag ändå aldrig läsa i den mer!» Det var icke det vanliga lugnet; der låg någonting i hennes ögon, som han aldrig sett der förut, någonting af oro och strid på djupet. Han såg, att hon våndades under hans missnöje, men det var icke endast det, som kom henne att se så sorgsen ut. Intresset fick öfverhand. Han gick tillbaka och satte sig vid hennes sida; men den framräckta boken tog han icke. »Hvarför skulle du inte kunna läsa i den mer?» sade han vänligare.
Och de drucko, och åto, och blefvo fulla, och gingo ut att sofva hos flickor. På eftermiddagen den tredje dagen derefter steg Truls åter af på den lilla jernvägsstationen, rådbråkad till kropp och själ. Det blef skymning öfver slätten, medan han gick hem, – skymning med tusen glimtande ljus nära och fjerran. Den ena gårdsporten var låst redan; han gick omkring huset till den andra: den stod öppen. Bandhunden kom ilsket farande emot honom, men tystnade, viftade med svansen och kröp emot honom, när han hörde stämman. Truls steg in, helsade god afton; fadern satt i sin gamla länstol och läste tidningen. Han lade glasögonen från sig, sade intet, men väntade få höra någonting utifrån verlden af sonen, hvilket denne såg af hans stillsamt förnöjda, förväntningsfulla gamla ansigte. Det retade Truls; han kastade sig raklång på soffan och var stum. Den gamle satt en stund, tog åter på sig glasögonen och grep på nytt tag i sin tidning. Väggklockan tickade och tackade, tick-tack, tyst, tick-tack, tyst; och en ensam fluga, som vaknat upp ur sin vinterdvala i den starka värmen i den låga stugan, surrade sömnigt och matt. «Du säger ingenting i kväll,» sade gubben sorgset förebrående. «Har du ingenting att berätta? Truls vände ansigtet in emot väggen och gat icke svara. Fadern väntade en stund och tog så åter stillsamt till sin tidning. Truls hade gått in till sitt. Der var kallt och otrefligt; modern kom in med ett helt fång bokved och begynte att lägga i kakelugnen. Hon låg på knä framför den, tog vedstycke efter vedstycke ur sitt förkläde och lade in, tände och blåste på. Truls hade satt sig i gungstolen. När modern var färdig och brasan sprakade, gick hon till sin länstol, som stod i sonens studierum. «Hvarför är du så ledsen i kväll?» «Det är ingenting särskildt.» «Jag har märkt det hela kvällen. Du har nånting.» Intet svar. «Säg mig nu: hvad har du?» Hon såg inne från den mörka vrån, der han satt, något hvitt lysa, en näsduk för ett ansigte.
Föredrogs ånyo Stats-Utsk:ts den 24 och 27 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 194, i ani. af K. M:s Nåd. Skrifvelse till R. St:r i fråga om kostnadsersättning till militäre, civile och eeklesiastike tjenstemän för en del resor i tjeosteärenden. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Ilen af K. M. i förev:de ämne afgifna Nådiga Propos. är föranledd af en utaf R. St:r vid 1856—1858 årens riksdag gjord framställning, det K. M. måtte för R. St:r framlägga dels om och i hvilka fafl ersättning borde tillerkännas militäre, civile och eeklesiastike tjenstemän för resor vid förrättningar inom deras tjenstedistrikt, dels ock om de kontrollföreskrifter, som i berörde hänseenden kunde linnas erforderlige. Vid sådant förhållande förefaller det särdeles besynnerligt, att Utsk:t nu hemställt, att den af R. St:r sjelfva begärda nådiga framställningen ej måtte af R. St:r bifallas. Utsk:t anser de af K. M. föreslagna grunderna för reseersättnings utgående mindre lämpliga, med hänseende till dels de med sjelfva beräkningssättet förenade olägenheter, dels svårigheten Den 28 Oktober. 157 af nödig kontroll. I den utredning, som Propos:n innefattar, synes mig dock vara tydligt framställdt, att snarare en förenkling än ett försvårande i beräkningssättet skulle uppkomma. Kontrollen är äfven tillgodosedd, då K. M. föreslagit, att vid den reseräkning, som afgifves, alltid det förordnande skall biläggas, som föranledt resan. Utsk:t anför vidare såsom skäl för afslag å Proposm, att R. St:r redan uti underd. skrifvelse af den 26 sistl. Mars anhållit, det K. M. måtte i nåder låta utarbeta ett nytt, efter nutidens kommunikationsanstalter lämpligare afpassadt rese-reglemente.
I sammanhang härmed foredrogs en af Välloflige Borgare-Ståndet, genom Protocolls-utdrag af den 31 October gjord inbjudning att dess beslut i denna del biträda. Preste-Ståndet anlog i denna punkt Utlåtandet N:o 170, med ogillande af N:o 326; och var sålunda nyssnämnda inbjudning bifallen. 6:0 Om förändrade stadganden i afseende på controllen öfver uppbördens redovisande. Hvad Utskoltet i denna del föreslagit i Utlåtandet N:o 170 och vidhållit i Utlåtandet N:o 326, afslogs. 7:o Angående ifrågastälid förändring uti terminen för uppbördens redovisning samt förändring uti landsboks-räkenskaperna och deras tidigare afgifvande. Utskottets afstyrkande, enligt Utlåtahdet N:o 170, af en senare redovisnings-termin, än den nuvarande, godkändes. Den föreslagna underdåniga anhållan om framflyttande af redovisningstiden för Gottland, gillades, enligt Utlåtandet N:o 170. Deremot afslog Ståndet den i ULlåtandet N:o 170, pag. 33, föreslagna underdåniga anhållan om pröfning och bestämmande, huruvida icke de föreslagna förändringarne skulle bereda en enklare och skyndsammare redovis ning m. m. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskoltets den 7 October sisth å bordet lagde Utlåtanden: N:o 327, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 177, N:o 328, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 178. Sedan Ståndet afslagit momentet lil t. a i andra punkten af Utskottets Utlåtanden Abris 170 och 326, var med Utlåtandena N:ris 327 och 328 ingen annan åtgärd att vidtaga, än att desamma till handlingarne lägga. N:o 329, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 185.