Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är denna tid, vid hvilken de aucloriteter, som skola efterse vägarnes vidmakthållande, hafva rättighet att dervid göra anmärkntr, såvida icke så stora skador uppkommit, att de böra ögonblickligen lagas. Jag tror således att intet Landsh.embete kan tillämpa författningen på annat sätt, än att vid den tid författningen föreskrifver hålla dessa syner. Del är således, hvad tillämpningen angår, lemnadt hell och hållet åt de väghållningsskyldign att göra väglagningen när de behaga, från vårens början till den t Juli. Det är oftast mera lämpligt för dem att göra den midt under sommaren. Detta verkar, att raan alltid liar dåliga vägar, om våren uppblötta, om hösten likaså, och om sommaren uppfyllda af grus, som lill största delen bortblåser. Så blifva de dåliga hela året om, då de icke lagas höst eller vår. Jag får säga, alt jag anser lik — gilltigt vid hvad tid de lagas, blott det sker vid den tid, då vägarna äro uppblötta, så att gruset nedköres och fastnar, i stället för att bortblåsa. Jag får dessutom anmärka, att i fråga om IJtsktns yttrande om Landsh.embetenas rättighet att tillvägabringa öfverenskommelse!' om en annan lagningstid, är det visserligen sannt, att ett öppet fält är lemnadt Landsh.embetena att göra sådana öfverenskommelse!'; men det är de väghållningsskyldiga alltid lika öppet lemnadt att säga nej dertill. Inom det län, som är mig anförlrodt, finnas på mångå ställen sådana öfverenskommelse!', och hvad förbättring vägarne derigenom erhållit, torde kunna bevittnas af dem, som försökt vägarna, der sådana öfverenskommelse!’ blifvit lillvägabragta, men det har ej kunnat ske på många andra ställen. Om väglagningen skedde vid den tid, jag nyss hade äran nämna, antingen då vägarne nyss blifvit eller skola blifva uppblötta, så skulle det säkert medföra nytta både för de resande och de väghållningsskyldiga sjelfva. Jag yrkar på återremiss af betänk, och anhåller att dessa mina anmärkmr dervid må få åtfölja. Frih. Cederström, Jacob:
7» same desiukom hwad genom ett minfkadt antal Bränneridrangar samt mängfaldiga tillfälliga utgifter wid Brännerierne och de indragne Magasinerne kan besparas, som ofelbart uppgär till ett gansta betydligt belopp hwarje är, men hwarä precis uppgift, i brist af underrättelser frän MagasinsDireclioncn icke kan meddelas, Utstotren anse likwal, alt de projeckerade indragMMna böra göras med största »varsamhet, och att K Den 5 Zebruarii. 105 sa mäl Werkets styrelse, som den till indragning fö, reslage Betjeningen, bör deröfwer höras, omannars mängden af de werkeligen fattige och en del med mänga Barn omgisne individnerne icke stall förgäs; och Utstotten hoppas, att de Embets och Denstmän wid Werket, hwilkas sysilor afstaffas, mätte, sa midt ste kan, ill andre sysilor förhjelpas, men desi» förinnan fä behälla halfwa Lönen, säsvm Pension. I anseende äter till Magasinsoch Bränneriebyggnaderne, haima Utstok-en funnit följande blifwa umbärlige, nemligen af Magoziner: i:o Alla i Stockholm, utom de ä Skeppsholmen och Ladugårdslandet. 2:0 Furusunds i, Stockholms Län. Z-o Det nedra Magasinet i NorrTelje, emedan där, desiutom finnas 2, hwilke arv alldeles lillräälige. 4:0
Man mil! helga sina skrifter med bifall af forntidens stora mäns ränkesäkt. En päbördas principer, oförenliga med histori» ens uplysning. Hans lefnadsbana, icke sofistiffk bedömd, bewisar att han nu för tiden skolat mota Lemocrationen med samma Verksamhet, som han störtade sin tids pläga: hicrarchicn ock arisiocraterne. Denne store Statsmannen, hade wist insett faran af atr urwagen skaffa alla mellanstånd kill thronen, hwarigenom desi störtande kunde bero af en folkyrans nyck. Denne store mannen hade med säkra steg till intet gjort demagogiska tilltag och utgallrat del bländwerk, det förstörande, som den Franska revelmionsandan lämnat i ars ät bet olyckliga menniskostäglet: Han hade med en skarp blick wisat folkstagen wägen till friheten uran sjelfswald. Det rättseende, den fosterlands - känsla, som Konungens nådiga proposition rörande tryckfriheten inmanar j energien och förelysande kortheten i desi sammanfattning; och icke minst, nödwändighekcn at! ämnet Utan längsamhet cugöres, bjuder mig titt att bifalla owilkorligt de 4 första § § af ConstitutionsUtskottetS betänkande, samt art anhälla det Here Landt-Marskalkcn nu räckes göra proposition dera, Zerr Den 26 Iunil78? Zerr Landt-Marstalkon tillkäimagaf, att sedan sä iäirgt pä liven more lidit, och utom dek nu förewarande ämrick, åtskilliga andra äterstode, hade han genom anstag till kl4 i dag eftermiddag, söranstalrat om förläggning af detta plenum.
Ständer begär ett anslag af ett hundra tusen Riksdaler Riksmynt till stadens läroverksbvggnad med hvad dertill hörer, får jag, såsom stöd för bifall till denna anhållan, vördsamt andraga: Att för staden och orten deromkring ovilkorligen erfordras en sådan lokal för elementar-läroverket, som nu blifvit föreslagen. Att kostnaden för läroverksbyggnadeu, enligt en genom kommitterade föranstaltad af behörig person uppgjord projekt-ritning och kostnadsförslag, uppgår till ett belopp af 109,539 Rull' G8 öre. 3:o) Att nuvarande skolhuset är uppförd t utan något bidrag af statsmedel, dels genom sammanskott, af stadens och ortens innevånare och dels genom bidrag af stiftets byggnads-kassa. 4:o) Att staden ej förmår åstadkomma medel för ifrågavarande vigtiga ändamål, enär staden, som, i följd af en densamma är 1847 öfvergången svär eldsvåda, råkade i betydlig skuld, mäste öka denna genom följderna af de härjningar cholera-farsoten tio år sednare, eller är 1857, förorsakade samt. nu ytterligare för sin existens ser sig nödsakad att, f r en bibana frän Hessleholm till staden, öka sin förut, stora skuldsumma, sä vida statsanslag till denna sednare kostnad ej kan komma att erhällas, hvilket, är ganska ovisst. — Detta allt, i förening med andra af allmänna behof påkallade kostnader, har vållaten tryckande tillökning uti innevänarnes ärliga bidrag till staden och dess institutioner samt derjemte, sorn sagdt, i betydlig mån ökat stadens skuld. Att Rikets Högloflig» Ständer, behjertande det nu anfonia stora behofvet för staden Christianstad af ett ändamålsenligt läroverkshus och stadens oförmåga att detsamma bekosta, täcktes bevilja det af mig begärda anslag, 100,0C0 R:dr Runt., derom får jag vördsamt, anhålla; Oell torde denna min Motion remitteras till Högloflig» Stats Utskottet, der jag anhåller att. så fort ske kan, få förete detaljerade ritningar ä de tillämnade byggnaderna, jemte kostnadsförslag.
sorn för de skattskyldige gjorde det nästan omöjligt att vid den tiden erlägga sina utskylder, hvilka åter längre fram på våren, sedan sjöfarten börjat, med lätthet afbördades, af hvilken anledning Eders Kongl. Maj:t ock i Nåder bifallit begärdt uppskof med liqviderandet af 1844 års kronoutskylder till medlet of Maj 1845 samt framflyttat tiden för Summariska Redovisningens afgifvande till den 1 Juli sistnämnde år; Och, då de med en tidigare uppbörd å Gottland förknippade ofvannämnde olägenheter äro af ständig beskaffenhet, hvarföre serskilde föreskrifter till deras undanrödjande af behofvet påkallas samt någon olägenhet för Statsverket af framflyttning utaf uppbördstiden på Gottland så mycket mindre bör kunna ifrågasättas, som en dylik undantagslag sedan år 1823 varit för Stora Kopparbergs Län gällande, hafva Rikets Ständer funnit sig böra understödja den gjorda framställningen, till följd hvaraf, och då uppbördens afslutande samt Summariska Redovisningens afgifvande svårligen kunna medhinnas på kortare tid än den af Eders Kongl. Majit för år 1845 bestämda af 1| månad, Rikets Ständer i underdånighet hemstält, det krono-uppbördsstämmorna på Gottland icke må utsättas förr än från och med Maj månads början, samt tiden, dels inom hvilken uppbördsmännen skola begära handräckning för bortflyttade och till vistelseorten okände personers obetalde kronoutskylder, dels ock för Summariska Redovisningens afgifvande, för Gottland bestämmas till den 15 Juni. 21* 164 Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Gottlands Län, med anmärkning att det af Rikets Ständer åberopade exemplet med Stora Kopparbergs Län icke undfallit dess uppmärksamhet, men att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funnit sig böra bedöma frågan med afseende endast på i Gottlands
Maj:t i underdånighet öfverlemna fastställandet af en ny löne-reglering, intill nästa Riksdag, för samtlige Fång-Predikan terne i Riket, dels ock slutligen, att Fång-Predikanterne, då de erhålla dubbla löner, borde mista sin dubbla tjenst-äis-beräkning, såsom ledande till motsatsen af hvad Utskottet åsyftat med löne-förhöjningen. Utskottet, som det, enligt 3o §?. Riksdags-Ordningen , tillkommer att utröna, pröfva och föreslå Rikets Ständer det, som till Stats-Verkets behof erfordras, har, vid fullgörandet af detta åliggande, ansett sig pligtigt att, om behofvet för något visst föremål finnes vara större, än som blifvit ge - 35 . Ståts-Utskottets Utlåtande, Nto 216. liom Kongl. Maj:ls Nådiga Propositioner, eller enskilda motioner ifrågasatt, tillstyrka Rikets Ständer beviljandet af ett högre anslag för ett sådant behof, lika väl sorn Utskottet, vid etfmotsatt förhållande, eger att föreslå nedsättning uti hvad äskadt blifvit; i följd hvaraf Utskottet finnér sig ej kunna fästa afseende å de anmärkningar, sorn rörande formen för detta ärendes behandling blifvit inom de serskilda Riks-Stånden väckta.
Med anledning af den vid 12 §. här ofvan omförmälda anmärkning, och då, emot hvad Förvaltningens af Sjö-ärendena samt Commerce-Collegii gemensamt afgifna förslag till Reglemente i i5 §. origtigt och uppå ett för Utskotten missledande sätt innehåller, Tolag af bergadt och försåldt gods ensamt tillkommer den Stad, inom hvars Tulldistrict strandiiingcn timat j men icke den Stad, inom Staissamt Allm. Besv.- o. Oet.-Utsk, Uti. JY.o 93. 17 inom hvars Tulldistrict försäljningen skcr„ hafva Utskotten, med erkännande af anmärkningens vigtighet, vördsamt skolat hemställa, att första perioden af 21 §. 1 Mom. måtte erhålla följande lydelse: ”Tolagen tillkommer, på sålt och i den ■”ordning 12 §. närmare anvisar, den ”Stad, inom hvars Tullkammare-district ”strandningen timat.” 25 g. Bemåide Hr President har ansett innehållet af sista Momentet i denna §., såsom redan idet föregående af samma §:s stadganden innefattädt, kunna såsom öfverflödigt utgå. Utskotten dela, i denna omständighet, icke Hr Presidentens öfvertygelse, men anse deremot, att åt ett Piegiemente, serdeles af förevarande beskaffenhet, den möjligaste tydlighet och fullständighet bör beredas. Det år af sådan orsak, och på det ändamålet och nyttan med Dykeriresdementets öfverlemnande till Befålhafvaren å u strandadt fartyg icke må, för sjönödlidande åf Bih. lill R. Uti.
För detta ändamål ske årligen tidtals utvandringar till mer och mindre aflägsna orter utom Länet, derifrån förtjente arbetslöner återbringas, till ett icke obetydligt belopp hvarje år. Sjöfart. Seglationen på Wenern och Götha Elf, till så vidt den har till föremål jern och trävarors transporterande från Wermeland och Dahsland till Götheborg, samt återtransport, för dessa och andra Orters behof, af Stapelstads-varor, lemnar någon biförtjenst äfven åt den Allmoge som bebor Sjö- och Elfstränderne; och i öfrigt förser Wedtle, Ähle och Flundre Härader staden Götheborg årligen med något Sjöfolk till Coopvaerdie-Segelfarten, deraf en inkomst, fastän ringa, således jemväl torde tillskyndas hemorten, genom Sjöfolkets besparda månadshyra. Handel. Till så vidt frågan härom rörer Landsbygden, drifves i allmänhet handel med spanmål, bränvin, kreatur och andre Ladugårds-alster samt skogs-eflecler, med mera af Landets production och tillverkning, som afsättes i angränsande Städer och på Marknader, inom eller utom Länet, och från Dahlsland, stundom äfven till Norrige, merendels af producenterne och tillverkarne sjelfver likväl kan denne, genom Kongl. Kungörelsen den 3i A.ug. i8i5, för Landtmannen tillåtne handel, eller försäljning, icke komma i beräkning såsom serskild näringsgren, hvilket den till sin natur ej eller är; men dessutom finnes, inom de fleste orter på Landet, der läge och öfrige omständigheter gynna slik handel i stort, en eller flere personer som sig härmed befatta, och äfven derföre taxeras till bevillning, utan att de till handels utöfvande sökt eller erhållit patent, hvilket de ej eller torde behöfva så länge deras handel inskränkes inom de genom ofvanåberopade Kongl.
2:o) till bestridande af kostnaderna för kolonien S:t Barthelemys förvaltning, Aderton tusen R:dr, att utgå under år 1867; 3:o) till godtgörande af åtskilliga af Statskontoret under förskotlstitel bestridda utgifter, Tvåhundrasextiotre tusen femhundrafyratiotre R:dr 64 öre; 4:o) för vidare fortsättning och vårdande af Kamereraren Carl Sandbergs till Staten försålda historiska och kamerala samlingar, Femhundra R:dr, att för år 1867 bemälde kamererare tilldelas, på sätt och under vilkor, som Kongl. Maj:t kan finna för godt föreskrifva. § 147. o Yid regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel hafva Rikets Ständer, utöfver de å samma Hufvudtitel uppförda summor, till Kongl. Maj:ts disposition på Riksgälds-kontoret för år 1867 anvisat följande anslag, hvilka på vederbörliga reqvisitioner skola utbetalas, nemligen: l:o) för tjenstebiträde vid handläggning af de inom Ecklesiastik-departementet förekommande ärenden rörande den nu pågående löneregleringen för preslerskapet i riket, för hvartdera af åren 1866 och 1867, Tre tusen R:dr, eller tillhopa Sex tusen R:dr; 2:o) till förbättring af de svagast aflönade komministrars, kapellpredikanters samt pastoratsoch socken-adjunkters lönevilkor, för år 1867, Tio tusen R:dr, att användas enligt de föreskrifter, som för dispositionen af det vid sistlidna riksdag till samma ändamål beviljade anslag äro meddelade; 3:o) Tretio tusen R:dr att för år 1867 användas till lönejörbätlring utöfver minimi-lönen åt examinerade folkskolelärare, på det sätt att der församlingar, hvilkas folkskolelärare redan i lön åtnjuta 400
förut sagt, » ingenting uppå jorden är förgäfves » — vi hafva i alla fall haft litet tankeöfning och — törs jag omtala det — gått igenom en del ljufva minnen — • ty detta lilla b o, som vi här lemna förteckning och prisuppgift uppå, är alls icke taget » u r luften ». Tvärt o m, är det vårt eget, för ej så länge sedan hygda lilla » n ä s t e », som fått göra tjenst som modell, här oeh der något ändradt för att passa in på frågans begge svar, men på många ställen är det, till o c h med på öret, taget från mina, nu framför mig liggande förteckningar. Och så var det j u ej mera! — Ebon. Men vi gå bestämdt för mycket i detalj, hvadan vi skola i det följande fatta oss kortare, Tyget till sängbolstrarne och derjemte sjelfva fjädern kunna vi ju beräkna till en sammanlagd Summa af 70 kr. Linneskåpets innehåll af lakan (6 ä 8 par), örongott 12 ä 16 st.), handdukar (två dussin finare, ett dussin gröfre, dess utom två dussin för köket), dukar (6 å 8 st) med servetter (två dussin kan till en början vara nog) kan man godt få för 150 kr., men vi anslå dock för säkerhets skull till denna post 200 kr. TJfcaf allt detta skulle vi få en af följande beskaffenhet varande. Sluttablå: Sängkammarmöblemanget Matrumsdito Tredje rummets dito Uppköpen från jernboden Dito af glas ock porslin Dito hos bleckslagareD Dito i lerkärlsbutiken Dito hos kopparslagaren Dito hos guldsmeden Sängbolstrarne Linneskåpet kr. 1,288 Så kunna vi taga en ytterligare kompletteringssumma till en del smärre, ej uppräknade saker kr. 12 så få vi den jemna summan kr. 1,300 Detta allt afses för frågans a) då årsinkomsten Och b) första afdelning, är kr. 2,000. så komma vi till frågans andra afdelning, då årsinkomsten är kr. Det enklaste vore nu att, som inkomsterna, äro precis det dubbla, endast fördubbla hvarje summa.
Jag ville blott hafva äran tillkännagifva, att jag önskar det contra-propos:n måtte innehålla bifall till Utskins förslag med Hr von Rosens tillägg, att då flera socknar sammanträda, utser Konungens Bef:h:de eller domcapitlet stället för sammanträdet. Frih. Nauckhoff: Jag tror att den siste värde talaren misstagit sig, emedan Hr von Rosen, efter hvad jag vill minnas, föreslog, att Konungens Bef:b:de eller domcapitlet icke blott skulle bestämma stället för sammanträdet, utan äfven utse ordföranden. Detta anser jag öfverflödigt och in - ' D a n 8 M a rs f. m. iji stämmer derföre uti hvad Hr von Hartmansdorff i detta hänseende föreslagit. Hr Aminoff: Jag anser att. tillägget bör vara redigeladt på sätt som Hr von Rosen tillstyrkt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den ändring Rivon Rosen begärt vore, att i början af §:n orden "och minst en vecka" skulle utgå; samt att den sista perioden, som börjas med ordet "påkallas", skulle få följande lydelse: "Påkallas öfverläggning i ämnen, som gemensamt röra flera socknar af olika pastorat, sker anmälan derom hos Konungens Bef:h:de eller domcapitlet, som förordnar om ordförande, samt till sammanträde bestämmer tid och ställe, och äger hvarje socken att utse deputerade, som för sådan öfverläggning sammanträda med deputerade från öfriga socknarna.” Hr von Rosen: Jag kan icke afstå ifrån hvad jag tillstyrkt. Det kunde nemi. hända, att ingen prest befann sig ibland de deputerade; men då ordförande nödvändigt måste finnas, så bör han antingen väljas af de deputerade sjelfva eller ock utses af den auctorilet, som bestämmer stället för sammanträdet. Jag håller mig till sednare alternativet såsom i min tanke lämpligast. Hr von Hartmansdorff: Förevarande författning angår sockenstämmors och inga andra stämmors hållande.
Många typer voro ganska intressanta: här träffade man en nunna med mörka, vackra ögon, som tindrade af en medeltidsaktig, mystisk glöd; här åter en annan, som med godt hull och fryntlig min erinrade om någon af våra gammaldags snälla och välmenande » mostrar », som kanske ännu växa i undangömda vrår af gamla Sverige. I allmänhet gjorde dessa kvinnor intryck af något ordentligt genomlefvadt och genomkämpadt, intryck af att ha kommit till harmoni med sig själfva och sin lilla värld. Ett undantag gjorde kanske en ung novis, som ännu icke anlagt det svarta doket. Jag glömmer icke de hälft förskrämda, hälft förtjusta blickar, som den lilla nunnan kastade på kronprinsessan och hennes omgifning. Hon mönstrade de besökande och studerade deras dräkter med en tveksam nyfikenhet. Stackars liten, det var som om förbjudna fröjder, kanske minnen af lyckligare stunder hade hägrat för hennes själ. Och jag tror för min del, att den lilla novisen den natten hade svårt att få en blund i sina ögon vid tanken på allt, hvad hon under dagen fått se af den stora världen. Mildhet, ödmjukhet och vänlighet präglade klostersystrarnas ord och låter. Det var, som om man velat taga de snälla gummorna i famnen, ehuru de sannolikt föga hade värderat ett dylikt känsloutbrott. För öfrigt voro de ingalunda surmulna, utan skämtade gladt, då de i sitt refektorium trakterade kronprinsessan och hennes följe med citronlemonad I D U N 182 och välsmakande bakverk. Jag upprepar det än en gång, det kändes, som om man varit hos en af dessa gamla hederliga svenska » mostrar », som äro idel godhet och välvilja, som gärna hjälpa och gärna försaka, som tänka minst på sig och mest på andra. Men stackars nunnor! D e bära på en sorg, som går dem djupt till sinnes. Hvad som fördystrar tillvaron för invånarne i den vackra klostergården, det är tanken på, att det lugna hemmet, mänskligt att döma, snart måste öfvergifvas.
Detta låter osannolikt, men är dock ett faktum, som icke kan vederläggas, och möjligheten låter sig förklara af de fördelar, som ligga uti sedelutgifningsrätten. För privatbankerne låter det sig icke göra att förändra systemet derhän, att de kunna lemna lån på längre tider och hålla räntan låg, ty desse låneanstalter äro alltför mycket beroende på sedelvexlingen, för att kunna binda sina kapitaler. De måste fördenskull vara mer rörliga än en Statens penningeinstitution. Men, om nu så är verkliga förhållandet, om privatbankerne, i förening med bankirbolagen, äro lämplige låneanstalter för handel, fabriker och öfrige industrigrenar Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 65. 97 industrigrenar — utom jordbruket — så frågas billigt: är det då fortfarande af nöden, att i bankoregleinentef bibehålla stadgandena uti 52 § litt. A, B och O, äfvensom de i sammanhang dermed stående §§ 53 och 54? Min oförgripliga mening är, att sjelfva splittringen af Riksbankens fonder gör denna, eljest så nyttiga, inrättning oförmögen att uppfylla sitt ändamål såsom man eger rätt att fordra af en slik inrättning. I anledning häraf tager jag mig friheten vördsammast föreslå: att alla Riksbankens fonder sammanföras till allmänna fonden och utlånas med vanlig omsättningsrätt, företrädesvis åt sådana yrken, som tarfva längre tid för realiserande af sina produkter, mot den ränta, som Fullmägtige cga bestämma. I sammanhang hvarmed Banko-Utskottet, torde vidtaga alla de förändringar i bankoreglementet, som häraf blifva en följd. Slutligen torde icke böra lemnäs obemärkt de omständigheter, som orsaka att t. ex. enskilda bankiranstalter bär i bufvudstaden förmå uppdrifva sina låneoperationer till nära nog lika omfattning som Riksbanken, ehuru deras resurser äro ojemförligt mera inskränkta. Den hufvudsakligaste af dessa orsaker är ostridigt Riksbankens vägran att mottaga privat-bankernas kreditsedlar. Ensamt berörda omständighet gör, att Riksbanken går miste om nio tiondedelar af alla de depositioner, hvarpå öfriga bankinrättningar florera och skörda sin största vinst.
Sundhetsnämnden af gällande författningar varit fullt berättigad, att från gemenskap med land afhålla sådana passagerare eller besättning på fartyg, som före förbi Berg och komme från cholerasmittade orter, eller med sådana orter eller personer derifrån under resan haft beröring, eller hvarå cholerasjukdom utbrutit; dock finge derigenom skeppare icke betagas att på den plats vid Bergs kanalstation, Sundhetsnämnden anvisade, alla andra till Berg från smittad ort destinerade varor, än lumpor, sängoch gångkläder, der under nödig ansedd uppsigt och behöriga försigtighetsmått lossas eller inlastas, så vidt sådant utan besättnings eller passagerares gemenskap med land kunde äga rum. I)å jag i anledning häraf begärt Landshöfdingeembetets yttrande, och deruti blifvit åberopade ej blott ofvannämnde den 23 September 1834 gifna kungörelse utan ock Kongl. Kungörelsen den 12 Nov. 1847, hvilken angår förekommande af cholerasjukdomens införande i Riket och handlar endast om fartyg, som inkomma hit från utrikes ort; har jag funnit ärendet bero icke af denna nådiga författning, utan allenast af Kongl. Karantänskommissionens dels omförmälta och dels förutgående dag den 22 September 1834 gifna kungörelser. Det var nemligen dessa författningar, som borde i afseende å sjökommunikationerna inrikes orter imellan, under det cholerasjukdomen vore i riket gängse, tjena till efterrättelse, med den enda inskränkning, som finnes uti Kongl. Kungörelsen den 19 Augusti 1853, att fartyg, som saltsjövägen från Stockholm afgå med bestämmelse till annan svensk, ej cholerasmittad stad, skola tills vidare vara underkastade enahanda karantänsbehandling, som genom 1847 års Kongl. Kungörelse är föreskrifven för fartyg, hvilka från utrikes smittad ort anlända.