Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Beträffande åter redogörelsesättet och fÖreskrifterne derom, så begriper jag ej, huru Banken, som måste röra sig efter erkända Bancoprinciper, kan emottaga deremot stridande föreskrifter. Icke heller kan jag fatta, att Bankens lånerörelse kan bed i ifvås utan inskränkning; Bankens hela behof af ett Creditiv uppkommer förnämligast ifrån svårigheten, att vid påkommande behof kunna realisera sina fordringar. Bancorörelsen består endast uti att indraga och utsläppa sedlar eller myntrepresentanter; och säkerligen skall det misslyckas för oss, att göra andra Bancoprinciper gällande än de, sorn varit bepröfvad® i andra Länders Banker. Egentliga skillnaden emellan vår StatsBank, och privata Banker i andra Länder, består hufvudsakligen deri, att de sednare uppdrifva sin vinst så högt, som möjligt deras credit medgifver, då deremot vår Bank icke så mycket afser stora vinster, som icke mera en måttlig behållning mot största säkerhet för möjliga förluster. Jag har förut nämnt, att de inträffade förlusterne varit obetydliga i förhållande till rörelsecapitalet. Jag anser således tillräck - Den 9 Julli e. m. 163 ligt, att Banken får ett Creditiv, alltför gerna på obegränsadt belopp, hvaraf BancoStyrelsen, enligt gifne föreskrifter, och emot stadgade controller, må vid förutsatte tillfällen lyfta erforderliga medel, Vidkommande anslaget af i Million till låneunderstöd för torkad säd, vet jag ganska väl, att det får ett stort antal af opinioner bland Jordbrukare för sig, men jag är likväl öfvertygad, att alla monopolier gro skadliga; och stödja sig på obilliga grunder, om de ej med samma rätt, som -de erhållits af Jernhandteringen, och nu skulle bekommas af Jordbruket, äfven utsträckas till alla näringar, så att slutligen Skräddaren och Skomakaren erhöllo låneunderstöd på sina productioner emot låg ränta. Eljest skall principen medföra ett ondt, som det blir obeskrifligen svårt att sedermera afhjelpa. Om återremiss, och att dessa anmärkningar må åtfölja, anhålles vördsammast. Grefve •von Schwerin:
Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, samt af hvad Grefve Cronstedt förut yttrat, får jag vördsamt föreslå, att icke allenast de 64°>000 R;dr B:co, hvilka Kongl. Maj:t i sin Nådiga Proposition begärt af Rikets Ständer, må till fullo beviljas, utan äfven en ytterligare summa af D c n 8 December e. m. *7* 3oo,ooo R:dr B:eo anslås till fullbordande af en Bassin i Carlskrona, hvari flottan kunde torr bevaras samt till macbiners och verkstäders byggande, och derigenom an* senliga besparingar årligen uppkomma. Att Höglofl. Ridderskapet och Adeln ingingo till Kongl. Maj:t med den underdåniga anhållan att allt CoopvaerdieSjöfolk i Sverige, af hvad dass det vara månde, blefve inrulleradt samt ålagdt skyldigheten att vid påfordran tjena Kongl. Maj:t och Kronan, samt nödiga förordningar utgifne att Coopvaerdiebefälet finge den bildning och det anseende det så väl beböfver och förtjenar, så att detsamma alltid vid krig vore att påräkna såsom auxiliaire i Kongl. Flottans Oflicerscorps Subalternoch UnderOfficersgrader, Att Båtsmanshållet skulle, såsom derigenom till en del öfverflödigt, reduceras och endast de Compagnie!- bibehållas, som ligga närmast sjöstationer, och hvilka vid påkommande rustning äro nödvändige på varfven, såsom timmerkarlar och tacklare; för de öfrige Båtsmännen skulle en nedsatt vacanceafgift betalas, hvarigenom landets tunga skulle minskas, samt eu årlig fond erhållas aLt använda på Sjöbefälets och Sjömilisens bildning och öfning. Att allt Öfveroch UnderBefäl i Kongl. Flottan blcfve ålagdt att söka förskaffa sig 472 Den 8 December e. m. kunskaper i ångmachineriet och dess applicerande till sjöförsvaret, samt tjenliga uppmuntringar och belöningar Nådigst utlåfvas åt de, hvilka hastigast gjorde sig skicklige i denna vetenskap.
Sedermera hafva 1864 års Revisorer, jemte anmälan, att förhållandet i afseende å ersättning för berörde arbeten under år 1862 varit enahanda som under nästförutgångna år, förnyat den af ofvanbemälde Revisorer gjorda framställning i ämnet. Sedan det förut i Carlskrona stationerade och för Flottans räkning i arbete använda femte kompaniet numera, jemlikt Kongl. Brefven den 22 November 1864 och den 4 April 1865, blifvit från nyssnämnda arbete entledigadt samt till en del förflyttadt till Carlsborg och till återstående delen förlagdt vid straffängelsebyggnaden i Carlskrona för att vid detta byggnadsarbete sysselsättas, är icke något kronoarbetskorpsens manskap med arbete för Flottans räkning sysselsatt och den af Revisorerne anmärkta inkonseqvensen i afseende på godtgörelse för kronoarbetskarlars användande vid arbeten för 4:de och för 5:te hufvudtitelns räkning har sålunda upphört att vidare ega rum. Beträffande åter det väckta förslaget, att ersättning borde tillgodokomma fångvårdsanslaget för de kronoarbetskarlar, hvilka vid befästningsarbetena sysselsättas, synes det Utskottet, som skulle den dermed åsyftade fördel, eller att räkenskaperna såväl öfver fångvården som öfver fästningsbyggnaderna komme att utvisa hvad kostnaden för hvardera i sjelfva verket utgjort, lättare och enklare kunna vinnas derigenom, att den efter ett visst af Kongl. Maj:t bestämdt pris beräknade dagsverkskostnaden för de vid fästningsbyggnaderna anställda kronoarbetskarlar blefve i de särskilda räkenskaperne inom linien utförd; Och hemställer i följd häraf Utskottet, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t göra framställning om meddelande al nådig föreskrift för t vederbörande att så väl i Fångvårds-styrelsens som i de sär skilda fästningsbyggnadernas räkenskaper inom linien utföra dagsverkskostnaden (ör de vid nämnde byggnader använde kronoarbetskarlar, beräknad efter det pris, Kongl. Maj:t kan finna skäligt i sådant hänseende bestämma. § 16- (1863 års Eev.-ber. pag. 136.
Hr Åkerman, Fredr.: Äfven jag anhåller om återremiss af förevar, betänk. I fråga om arfvodet till BondeSt:s sekreterare, hade jag önskat att StatsUtsk. fästat mera afseende på Hrr Talmäns förslag. Den siste värde talaren har redan fästat uppmärksamheten pä den skilnad, som finnes emellan de kostnader och utgifter sekreteraren i BondeSt. nödgas utgöra och dem som de öfrige Stånds-sekreterarne kunna hafva. Dertill anhåller jag alt få ytterligare lägga den omständigheten, att den förre, såsom icke boende i Stockholm, naturligtvis varit underkastad en mängd utgifter i och för flyttningen hit till staden, samt för den förändrade 344 Den 29 April. hushållning han nödgats inrätta. Ilan har på sätt och vis derföre dubbla utgifter, då han naturligtvis icke kunnat upphöra med sin hushållning hemma. Afven om StatsUtsk. icke gifvit akt på eller insett delta förhållande, synes det mig likväl som om, då han blifvit tillerkänd särskild ersättning i ett fall, eller för hushyra, man bordt bestämma denna ersättning till hvad hushyran verkligen uppgår. Hvar och en som känner hvad hyra för rum med möbler för närvar, uppgår till här i hufvudstaden och tillika fäster uppmärksamhet pä hvad som kan anses utgöra en anständig bostad för en person, i den ställning sekreteraren i BondeSt. innehafver, torde tinna att 50 r:dr i månaden icke äro tillräckliga. På grund häraf anhåller jag således att R. o. Ad. ville återremittera betänk., på det alt StatsUtsk. må blifva i tillfälle att taga de här gjorda anmärkn:ne i öfvervägande. Frih. Cederström: Jag har redan haft äran yttra, ali jag icke ämnar begära någon återremiss af betänk, i fråga om arfvode för notarien vid LagUtsk:s sammanträden med andra Ctsk., dä de af StatsUtsk. derom begagnade ordalag icke lära kunna inverka på hvad R. St. förut redan i detta ärende bestämt.
Detta misslyckas dock, som sagdt, i praxis. Sätt i min ena hand en ful och klumpig tegelurna med Gustaf Vasas hjärta och i min andra en utsökt Sèvres-vas med hr Upmarks – och jag väljer den fula tegelurnan. Därför att känslan för anekdotoch affektionsvärdet är allmän, behöfver den icke vara mer borgerlig än något annat allmänt, såsom att en arkitekt hellre äktar en ung dam än sin gamla amma. Icke få af Gripsholmsföreningens ledamöter synas själfva uppskatta fördelen af att penningbrist lagt strama tömmar på byggnadsarbetet, och kunde en omröstning anordnas öfver hela riket, skulle rimligtvis flertalet stämma för, att borgen från och med i dag lämnades sparad och oskärad i arf åt våra barn. Restaurerandets princip står på glasfötter och räddar sig ej genom att i elfte timmen från katedern sätta falska sken på oliktänkande. En bok, en målning, ett musikstycke hemfaller under kritiken utan att däraf författaren, målaren eller musikern ropar på klandersjuka eller skyddas af sitt goda uppsåt. Gripsholm hemfaller tio gånger mer under offentlighetens dom, ty det är hela svenska folkets fideikommiss. Restaurerandet är ett mod från utlandet, och lustresande utländingar ha därför naturligtvis yttrat sig för borgens ombyggande, men i en framtid skall den bli dem dubbelt kostbar, om den ensam kvarstår bevarad, när deras slott och kyrkor modärniserats och förstörts. Poetens synpunkt är här vid lag endast allmängiltig, och vissa tidningsmän skola icke tro att de se saken djupare därför att de skrifva sämre svenska. På Nybrokajen ligger ett tegelrös. Det har form af en röd, fruktansvärd byggnad, hvars ändamål ej ens den fyndigaste kan läsa i utstyrseln. Du gissar på ett slakteri, en straffanstalt, ett korrektionshus för arkitekter. Stirrande erfar du att den dystra tegelmassan är ämnad att hysa så graciösa företeelser som hofvets hästar. Stackars trafvare, om de ej ha tillräckligt stora skygglappar! Kunde detta stall en stund flyttas bredvid det nyligen utrymda vackra Tessinska, skulle det ligga som en tjock padda bredvid en lekande sångfågel. Du förstår med ens det berättigade i att våra arkitekter flitigt studera äldre dagars byggnadskonst.
Riksdagsbeslutet skall af Riksförsamlingens ledamöter underskrifvas och beR. O. § 72. seglas. Öfrige från Riksförsamlingen utgående expeditioner undertecknas endast af talmännen. § 448. De allmänna stadgar och förordningar, hvarom Konungen och RiksförsamlinR. o. § 74. gen under riksdag gemensamt beslutit, skola dock endast i Konungens namn och med Dess underskrift utfärdas. § 149. De i Riksförsamlingens kamrar förda protokoller samt öfriga riksdagshandR. o. § S9. lingar skola, på statens bekostnad, så tidigt ske kan, af trycket utgifvas, de sednare fullständigt och protokollerne i den mån, Hamrarne hvar för sig förordna. F. Riksdags af slutande. § iso. Ej må lagtima riksdag, utan Konungs och Riksförsamlings sammanstämmande R. o. § 80. beslut, upplösas, innan fyra månader förflutit från den dag, då Konungen låtit till R. F§ 109. \\ Kongl. Maj:ts JScld. Skrifvelse, X:o 80. Kamrarne öfverlemna Sin proposition om statsverkets tillstånd och behof. Efter denna tid eger Konungen makt att riksdagen upplösa, nar Han sä för godt finnér. Derest, när riksdagen upplöses, Riksförsamlingen icke staten reglerat eller ny bevillning till bestämdt belopp sig atagit, förhållös, såsom i 90 g Regeringsformen för slikt fall stadgadt är. Urtima riksdag kan af Konungen när som helst upplösas. § 151. R. 0. § 81. riksdag fulländad är, infinna sig, på Konungens kallelse och efter förrät tad gudstjenst, Riksförsamlingens ledamöter, under talmännens anförande, på rikssalen, och framföra, genom Första Kamarens talman, till Konungen sin tacksamhet och sina välönskningar; hvarefter riksdagsbeslutet uppläses. Konungen förklarar deruppå sjelf, eller genom någon af statsministrarne, riksdagen vara afslutad och hemförlofvar Riksförsamlingen. Riksdagsmäns personliga rättigheter. § 152. R. 0. § 1.
Den nppfostran, som systematiskt liirnnats kvinnan, utan kannedom om en he1 del vilitiga organ i hennes egen kropp och som i okunnigheten om heunes vigtiga lifsfunktioner satt det sakraste Iriinnetecknet p l invinlig renhet, har ej varit agnad att locka den bildade livinnsn till barnmorskans yrke, Det ar vdr tid forbellillet att hiirutinnan tistadkomma en rattelse. OcksA ha vi under de senaste Bren erhgllit ej blott en kvinlig kkare, specielt agnande sig i t fijrlossningskonsten, utnn ett ej ringa mtal bildade kvinnor hafvu genornggtt ~ &amp; r barnmorskeinstitut. a Betydelsen af den nya insats, som sbh~nda blifrit gjord, kan komma att hafva det storsta ~ i i r d e for barnmorslrefrdgans utveckling. S8wm ett onskemll skulle vi iifl-en vilja framhfilla, att kvinnans inflytande inom barnmorskeanstalterna m8tte okas. Hvilken reminicens a£ garnla tiders uppfattning ligger ej diiri, ctt ett barnbordshus stdant som Stockholms ledes nteslutande af miin, d. v. s. en anstalt, dar barnafoderskor och deras barn vdrdas och diir elerer utbildns, en anstalt, uteslutande afsedd fijr kvinnor och dartill sb stor och vidtonlfattande att antalet under Br ISSi inskrifna nlodrar var 1347, och inskrifna elever under samma tid 52. Och d l a dessa kvinnor st&amp; under inseende a£ och lyda forordningar och reglementen, hvilka ej blott i sina stora drag utan ock i sina detaljer aro uppsatta sf mau! (SB lange namligen forestdndarinnan raljes sd som nu iir fallet, kan hennes inflytande knappast tagas med i beriikning). Harmed f % vi afsluta denna korta redogiirelse for den rorelse, som nu p&amp;giGr inom barnmorskekbren.
Hvad slutligen den arbetskraft angar, som till jernvägsbyggnadernas utförande erfordras, kan visserligen, på grund af den erfarenhet, som i sädant afseende hittills vunnits, antagas, att, i sjelfva de trakter, der dylika arbeten komma att delvis företagas, arbetare till temligen betydligt antal skola blifva att tillgå; men som dessa arbetare likväl icke torde blifva tillräckliga, och det i alla fall vore mindre lämpligt att från jordbruket i någon trakt bortdraga alltför stor arbetskraft, finner Kongl. Maj:t det blifva nödvändigt att, såsom både Kommittéen och Chefen för statens jernvägsbyggnader tillstyrkt och äfven hittills vid större arbetsföretag inom landet egt rum, kommenderingar ur Arméen jemväl begagnas till ifrågavarande byggnader, helst dessa arbeten i väsendtlig mån åsyfta alt underlätta landets försvar och således icke kunna anses vara för Arméens ändamål främmande. Statens utgift lärer blifva ungefär lika antingen soldater eller private arbetare begagnas. Om af den för statens jernvägsbyggnader årligen behöfliga, till omkring 10,000 man beräknade arbetsstyrka hälften kan, enligt hvad Byggnads-Chefen antagit, påräknas komma att bestå af private arbetare, men desse utgå från Stockholms-trakten, Upland, Södermanland, Westergöthland, Småland och Skåne, bör härigenom någon anmärkningsvärd minskning i den för de särskilda orterna behöfliga arbetare-personal icke kunna åstadkommas och en sådan olägenhet torde äfven, hvad kommenderingar ur Arméen beträffar, kunna i sin mån förekommas derigenom att icke ett alltför stort antal trupper kommenderas från någon särskild provins och minst från en sådan, hvars private arbetare i större mängd låtit anställa sig vid jernvägsföretag i orten. Utmed och i närheten af städerna torde soldater böra uteslutande begagnas, emedan erfarenheten visat, att endast med svårighet ordning och arbetsamhet kunna vidmakthållas bland en större, i grannskapet af släder förlagd styrka af private arbetare. Öfver inkomster och utgifter i och för den trafik, som pa smärre delar af stambanorna redan öppnats, och hvilken före 1860 års slut bör hafva vunnit större utsträckning, kommer särskild redovisning att ega rum. Kongl.
Om, ibland hundrade Innehafvare af TreprocentsSedlar, tio insatt pennin - 56 Den 17 Martil, /. »7. gpjrne på Speculation, att hafva dem stående till begagnande af mera lönande Tnnsactioner, hafva nittio antingen emottagit dem sam contanta Penningar, eller insatt dem, för att tinder en kort tid hafva någon Ränta, tills Penningarne skolat ovilkorligen användas för bestämda Utgifter, eller till dess de kunnat på säkert sätt lagligen förräntas. Man får derföre ej anse alla Innehafvare af TreprocentsSedlar såsom girige Capitalister eller Speculanter, hvilkas dörlust man är ber nägen och tror sig hafva rätt att glädas åt. Tvärtom tror jag Pluraliteten böra anses såsom ganska oskyldiga Creditorer, hvilkas li/ dande man bör söka att lindra så vidt sig gö,' ra låter. Nu, då det är en gifven sak, att Disconternes Creditorer ovilkorligen skola förlora, utredningen må företagas huru som hel 1st, samt största delen af dem ej, utan ett känn, bart lidande, kunna vänta de föreslagna fem utredningsåien , på hvilka de, genom saknad laglig Ränta å sina Capitaler, förlora 18 Procent, är det ganska säkert att de hellre vidkännas denna förlust genast, och kanske tacksamt ännu eftergifva a Procent , så att ds med 20 Procents ren förlust genast finna sig mera belåtna , än med vänlningstiden , under hvilken man ej så noga vet, hvilka händelser som kunna inträffa, föreslås att alla Malmö och Götha CanalDisconternes TreprocentsLån böra genast med 20 Procents afdrag Den 17 Martil, f. m. 57 infrias. I afseende på Götheborgs Discont är förhållandet annorlunda så vida sjelfva Discont-tillgångarne medgiiva 6 Procents Ränta , i hvilket fall de genast till fulla beloppet kunna inlösas.
»Du tror, att du vet något om världarnas uppkomst,» sade han. »Men du misstager dig. Ty du tror inte på Gud. Men Gud sitter däruppe och tänker, och alla världar, som rulla omkring i rymden, äro endast delar af Guds oändliga tanke. När därför människorna tänka en ny och vacker tanke på jorden, då springer en ny stjärna fram på himmelen. Den fanns där nog, fast ingen förut kunde se den. Ty alla stjärnor, som synas, äro tankar, hvilka goda människor tänkt.» »Jag har tänkt fram många stjärnor,» tillade han hemlighetsfullt. Och nu kom en berättelse, som isade mig genom märg och ben och gjorde mig blek af skräck vid tanken på alla de kval, som ett människoöde kan gömma. Reinhold talade om sina motgångar, hur han hade älskat sin vetenskap, och huru han hade blifvit hånad, därför att han var så stor, att ingen kunde förstå honom, förrän en gång hans timme slog och döden kom med eftervärldens upprättelse. Sedan talade han om sina vänner, hur han älskat dem, men hur de svikit honom alla. Då hade han blifvit ensam. I början hade det endast förvånat honom, att ingen märkte, hur han satt ensam och utanför de andras krets. Han gick som långt borta från världen, och allt hvad som hände, lämnade honom mer och mer oberörd. Som ett skal af likgiltighet växte kring hans tankar och känslor, och när något bröt igenom detta skal, var det blott ett hat till allt och alla. Och detta hat frätte bort hans gamla jag. Han flydde från Petersburg och bosatte sig på en stepp, genomskuren af en bred, långsamt rinnande flod. Och i ensamheten kommo andar och besökte honom, andar, hvilka han kände genom deras verk, och som hyste medlidande med den öfvergifne. Det var en underlig samling: Rembrandt och Byron, Galilei och Newton, Svedenborg och Tegnér, Nero och Paulus. Alla, som hade syndat på jorden och nu brunno i helvetet, alla, som varit olyckliga och burit världens lidande inom sig, alla dessa, reformatorer och vetenskapsmän, skalder och konstnärer, alla samlades de hos Reinhold. Reinhold kände deras lif och deras tankar, förstod hvad de lidit och att det var onda människor, som gjort dem olyckliga.
Nykterhets-föreningarne åsyfta otvifvelaktigt ett godt ändamål, men så vidt de söka afskaffa allt bruk af bränvin, är det fara värdt, alt de åstadkomma detsamma, som införselförbud i handeln, nemligen lurendrägeri. — Så länge ännu husbehofsbränningen får fortfara, och Statsverket deraf årligen påräknar en betydlig inkomst, så länge allmogen icke lärt sig att sjelf bereda eller har tillgång på en annan mindre skadlig dryck: så länge tänkesättet fortfar attavara så obildadt, att mängden ej har sinne för någon annan njutning än den rent materiella: —■ så länge allt delta förblifver oförändradt, är det fruktan värdt, att dryckenskapen icke kan utrotas. Under sådana omständigheter lärer man också kunna hoppas mesta framgången af det bemödande, som användes för att rädda åtminstone det uppvexande Slägtet från förderfvet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL S&HnnUKBIl XHKSMHFÅIfllHIEie PROTOKOLL VID Lagtima Hlkidagen i §tockBioIin Åren J.8HS och 1863* ELFTE iiMEiIIGJ-EW. 4 Redan vid 4847—1848 årens riksdag fästade jag allmänna uppmärksamheten på den olika fördelningen af de skatter, som hvila på svenska jorden, och hvarigenom skaltejorden och skaltebonden hållas uti en svår och betryckt ställning, som väsendtligen hindrar dennes förkofran. Jag har äfven i en, vid riksdagen 1850— 1851, väckt motion, framställt billigheten af att lemna skaltejorden frihet att få friköpa sig från sin ålagda grundskatt, hvilken motion jag ansåg mig böra förnya vid riksdagen 185G—1858, då jag hade glädjen alt röna den framgång för densamma, alt Rikets Sländer beslöto en underdånig skrifvelse i ämnet till Kongl. Maj:l, ehuru regeringen då ännu ej ansåg sig kunna lemna bifall till de af Rikets Ständer deri framställda önskningar.
Man ser att en dylik möda skulle hafva besvärat hans sångmö. Det vanligaste versmåttet han begagnar är alexandrinen. Här och der förekomma dock mycket korta versrader, som äro behandlade med utsökt ledighet. Lika enkel är hans repertoar i afseende på poesins hufvudarter, inga episka eller dramatiska ansatser, vare sig från modern eller antik synpunkt, inga pindariska oder och hymner eller försök till någon sammanhängande diktcykel. Hans lyrik inskränker sig till enstaka kärleksvisor, dryckessånger samt psalmer, förutom begrafningsoch bröllopsverserna. Han har tydligen satt det att lefva som poet högre än det att arbeta som poet. Men lika mycket som innchållet är formen nödvändig för att blifva en klassisk författare. Derföre är hans genius, så nyttig hon än var för utvecklingsgången af den karolinska poesin, och trots alla de antika namn hon har på tungan, ett barn från gatan med stora anlag men vårdslösad uppfostran, hvad som också en lång tid hindrat henne från att blifva upptagen och erkänd inom de andras ärofulla krets. Och den efterföljande italieniserande skolan gick i sin ordning ett betydligt steg framom Lucidor, i det att den återförde den svenska poesin, som af honom höll på att förvildas, till lärdomens och förfiningens hem och framför allt underkastade det svenska språket ett uppfostringsexperiment, hvartill det aldrig sedan erfarit maken. Det vore dock orättvist, att anse Lucidor ensam skyldig till dessa försummelser mot det poetiska jemnmåttet och språkrenheten. Det hörde tvert om till den svenska skaldekonstens födslovånda att frambringa dylika vidunderligheter, oaktadt man hade så mycken kunskap om de högsta och renaste mönster. Ett kulturspråk och en poesi byggas vanligen ej på en dag. Det är ej all poesi, som i likhet med den helleniska och toskanska springer fullrustad fram för verlden. Det var ju knappt ett sekel före den franska klassisitetens oupphinneliga formskönhet och lagbundenhet, som Frankrikes moderna skaldekonst leddes af Ronsard, till och med af en Bartas.