Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut skott et a Vud-Post-Contoiret, för att vid granskning af Jtäkenskaperne , lända till Controll; i hvilket afseende Underdånig anhållan, örn behörig föreskrift i detta ämne, torde till Kongl, Maj:t i Underdånighet framställas, utan ock, att de öfrige Respective Riks-Stånden skulle inbjudas, att i detta beslut deltaga, har Högv, Preste-Ståndet, den i5 Oct. i allo instämt med Högloft. Ridderskapet och Adeln , men Hederv, Bonde^Ståndet den 17 påföljande, endast så vida antagit nämnde inbjudning, som det i fråga om Magistraternes skyldighet, att till Hnfvud-Post-Contoiret insända Post-Chartor, för att, vid Räkenskapernas granskning, tjena till Controll, funnit denna befattning icke kunna Magistraterne åläggas, heldst flere PostContoir finnas i Landsorterna, der MagistratsStyrelse icke är inrättad, hvadan Bonde-Ståndet förklarat orden, "Genom Magistraten” böra ur expeditionen uteslutas; hvaremot VälIqfl. Borgare-Ståndet den 20 i nämnde månad, då ämnet förevarit, icke biträdt den sålunda af Högloft, Ridderskapet och Adeln yttrade meningen Vid 'ett sådant förhållande, och då 3:ne af de Pvespectiye Riks-Stånden beslutit, att ofvan omförmälde Post-Chartor skola till allmänt åskådande uthängas, och derefter till Hufvud-Post-Contoiret insändas, men endast 2:ne af välbemälde Stånd funnit, att samma insändande borde ske genom Magistraternas försorg, har Bevillnings-Utskottet, som val an - Setänkanclen. 53 sett sjelfva salen vara genom meranämnde 3:ne Stånds fattade Beslut afgjord, likväl i afseende på verkställigheten trott sig böra föreslå den sammanjemnkning, att Heder v. Bonde-Ståndet skulle behaga förena sig med Högled. Ridderskapet och Adeln, samt Högv.
Hade Konungen ensam deciderat, skulle naturligtvis Utskottet ej hafva något att säga; men om Rådgifvaren yttrat sin mening till protocollet, då inträdde Utskottets anmärkningsrätt. Det vore hans önskan att erhålla upplysning om denna saks rätta förhållande. Det berodde visst på Utskottet att bevilja eller afslå hans begäran, men i det sednare fallet önskade han, att densamma, såsom hans individuella önskan, i protocollet måtte blifva intagen. Friherre Cederström hemställde, om icke en så enkel fråga lätt kunde beviljas, när Rådgifvaren ej kunnat tillstyrka annat än hvad som varit lagligt. Om det ej af annat skäl beviljades, trodde Friherre Cederström det böra ske för att fördrifva allt misstroende, ty han vore öfvertygad, att sanningen i alla fall en gång skulle framtränga, och att den, som följt sin öfvertygelse, lika litet skulle hafva att befara, som, när sanningen röjdes, allmänhetens omdöme skulle kunna förvillas. Herr Assessor Gahn uppläste 15 § Regerings-Formen, i stöd hvaraf Utskottet äger rätt att detta protocoll infordra. Herr Professorn Doctor Wijkman ville derpå fästa Utskottets uppmärksamhet, att denna § bevisade, det öfver Commando-mål protocoll både kunna och möjligtvis icke kunna finnas. Friherre Cederström erinrade, under medgifvande deraf, att, om Rådgifvaren i Commando-mål icke afstyrkt Konungens mening, är han i alla fall såsom dermed öfverensstämmande för sitt råd ansvarig, emedan, då intet protocoll finnes, det är tydligt att han tillstyrkt Konungens beslut. Herr Professorn Doctor Wijkman ansåg detta gälla endast för Stats-Rådets Ledamöter, men ej för Föredragande i Commando-mål. Herr Grefven och Ordföranden hemställte ytterligare om icke Utskottet, vid all requisition af protocoller, bör hafva afseende på de gränsor Constitution föreskrifver för dess åtgärder.
Under tiden trodde han förmodligen, att hela hans parti skulle fatta reformen efter samma måttstock som han sjelf, och förbisåg dervid. att intressena inom detta parti kunde blifva klokheten öfvermäktiga. När så emellertid skedde och den landtmannapartistiske konseljpresidenten samtidigt såg sig i afgörandets stund allt starkare ansatt af denna andra opinion, som bestämdt motsatte sig skatteafskrifningen och hvars styrka han måhända äfven väl mycket underskattat, då var det ej underligt om han fann sig föranlåten att med detsamma också gifva spelet förloradt. Detta gjorde han också som sagdt på ett synnerligen lojalt sätt. När han såg det uppgifna syftet med sitt öfver-tagande af makten, hvilket var förverkligandet af 1878 års program, icke möjligt att uppnå i den ordning han tänkt sig, skyndade han också genast att lemna makten ifrån sig. Man har mycket talat om huruvida vi med det nya riksdagsskicket skulle anses äfven hafva fått ett s. k. parlamentariskt styrelsesätt. Namnet gör nu i allmänhet ingen-.ting till saken, men åtskilliga tecken synas dock antyda, att meningen en gång varit det vi verkligen skulle erhålla äfvén sjelfva saken. Den nya riksdagsordningen var ju tillskuren efter rent parlamentariska mönster, hvarvid man särskildt har att lägga märke till sådana omständigheter som ko-mångens upplösningsrätt och rätten för statsrådets ledamöter att taga plats i riksdagens kamrar o. s. v. Vi hafva redan anfört ett yttrande af frih. De Geer i motiven till 1863 års representationsförslag, hvilket yttrande tyckes peka temligen nära på en underhus-parlamentarism, och redan vid kamrarnes första sammanträdande skyndade han ju också att undervisa dem om formerna för interpellationsrättens utöfvande, hvilket väl likaledes får anses häntyda på parlamentariska tendenser. Också förvara ju riksdagsprotokollen från den tiden ett anmärkningsvärdt yttrande af en man, hvars stora auktoritet ingen af parlamentarismens nu varande motståndare väl då ännu skulle velat éns sätta i fråga. Under dechargedebatten vid 1867 års riksdag visade nämligen grefve Henning Hamilton, att den nya ordningen nödvändigtvis måste leda antingen till ett parlamentariskt styrelsesätt eller också till ett styrande parlament, i hvilket fall det förra naturligtvis alltid är att föredraga.
Med uppspärrade, strålande ögon såg hon i solskenet ut öfver Paris’ bygningar, kyrktorn och menniskofylda gator — här skulle hon ha lof at bo nu, här var lifvets och ödets stad, martyrernas och segrarnes rike! Valentine stod och tog fram kläder ur hennes koffert. Edmée sprang fram till henne, ref det ur hennes händer och kastade det på golfvet. — Låt det gamla skräpet vara, sade hon öfvermodigt och skrattade högt, med glädje i ögonen. I Paris är man fin! Jag vill ha hvita kläder och gyllne bårder och ringar på händerna och stenar i håret, som Mademoiselle de Permon hade. — Men Mademoiselle kan då inte gå i bara lintyget heller — fastän Gud skall veta, de har inte mycket mer på! — till vi ha skaffat allt det, svarade Valentine förargad och böjde sig ned för att plocka upp. Samma förmiddag for Madame de Châteauneuf ut med sin nièce i alla möjliga fashionabla bodar och magasiner. Först till Madame Germon för att beställa ett halft dussin nya klädningar, så till Despaux och Leroi för att välja hattar; och eftersom de nu engång voro i Rue de la Loi, till antikvitetskrämaren Villemain för att se på spetsar. Madame de Châteauneuf hviskade till Edmée, att han var makalös i sitt urval, han hade till och med vetat förskaffa sig drottningens garnityrer — tyvärr var der ingen, som hade haft råd att köpa dem, utom Mademoiselle Lange! Edmée satt hela tiden och såg ut genom vagnsfönstret — der var så mycket att se på. Små konstiga engelska vagnar, som damerna sjelf körde, jagade förbi dem i susande fart — Madame de Châteauneuf nämde dem för henne: wiski, carrick, demi-fortune; några liknade romerska triumfvagnar, der man stod upp bakom karmen och körde.
Eder herå till Nådigt svar, ”•att sorn förordningen af den 8, Maj 1775, icke ”undergått någon ändring, utan ännu är i »in ”kraft och verkan, så anse Wi någon förnyelse deraf icke vara nödig, hälst Eder och vederbörande åligger att ställa sig densamma till ”underdånig efterrättelse.” ’-*Hvad sedan aggåt en ny. praescripti.ans~ ’’tid af tvenne år till introductiops antagande; ”så finne Wi godt Edert derom afgifne underdåniga förslag, till alla delar i Nåder bifalla,: ”•Hvarom J håfven att vederbörande underrätta. ”•Wi befalle Eder &c.” Häraf synes således, att det blott fordrades, att hafva sig. itttro tolftion, anmält och juli-, gjort praejiaiidax fö t att komma, i åtnjutande af Adelskapets prerogativer. Det finnes blott ett ^nda fall, i afseende på hvilket Friherre Cederströms anmärkning kunde syfta, det nemligen, ptt Adelsmän, sorn ej erhållit introduktion, ej pller, enligt nuvarande ordning, kunna få sina Pp^trar intagne uti Adeliga JungfruStiftet. Men, då d.epna rättighet för den nya Adelns Döttrar, endast tillkornmit genom ett Ridderskapets och. Adelns enskildt?, beslut vid 18.09 års Riksdag, så ligger intet hinder i vägen, att utsträcka samm» rättighet, ä,fven. till Adelsmän , hvilka sig till introduetion anmält, i händelse Ridder - 2^4 Den 6 Augusti f. m. skåpet och Adela skulle finna godt, antaga Utskottets Memorial. I öfrigt får jag fästa Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet derpå, att med introduction fordom ej förstods det samma som nu, utan den ceremonie, medelst hvilken den utkorade Adelsmannen intogs i Ståndet. Hvad vi nu förstå med introduction, kallades då en jmmatriculering.
Domstolen, den der i sista instantien för närvarande pröfvar frågor an-, hän g ige vid BergsTingsRätt, och genom, hvilken förändring den förmån bland andre skulle vinnas, att de många tvister om, Domstols behörighet, som emellan Bergs-, TingsRätter och andre Domstolar förekomma och ofta fullföljas till ÖfverRätterne kommo att undvikas; så, och. i händelse, Kongl. Maj:t med afseende ä hvad Särskilta Utskottet uti Betänkandet angående Regleringen af Rikets Ämbeten och Tjenster tillstyrkt, samt det yttrande Riksens Ständer deröfver meddela, i Nåder skulle finna för godt, att på HofRåtterna öfverflytta, BergsCollegii Domsrätt, borde i sammanhang dermed TingsRäitörne indragas, och deras Domare befattning på HäradsRätterne öfverföras; i följd hvaraf Lagutskottet anser sig böra .tillstyrka Riksens Höglofl. Ständer att åt Kongl. Majit uppdraga rättighet att i nämnde fall, en sådan förändring vidtaga, samt att efter locala förhållanden och i öfrigt förekommande omstän-, digheter, emellan vederbörande Härad»' Rätter Bergslagarna indela. LagUtikotttts'Betdukanden. 125 Beträffande åter förslaget om afskaffande eller öfverflyttande på annan myndighet af Bergmästarnes administrativa Arnbetsbefattning, får Ekonomiutskottet yttra: att då Utskottet eger kännedom derom, dels att sf LsgCommit!éen i f irening med Commitiéerne till en förändrad Organisation af Rikets Styrelseverk, samt till samlande och öfverseende af de Ekonomiske Föifattningarne, ett förslag rörande de JudicielaMålecs skiljande från de Administrativa blifvit till Kongl, Maj;ts Nådiga pröfning öfverlemnadt, dels att Committéen till Organiseringen af Rikets Styrelseverk afgifvit ett förslag i detta ämne, som för närvarande är under Riksens Stånders granskning, dels ock att Kongl. Maj:t ibland annat, genom Nådig Skrifvelse den 28 December 1822 förordnat visse
- Tarzte Cissy, &gt;Bara Margit, m. fl. berattelser. H. Geber: M. R. Ballantyne, Buffeljagame. - H. Seidel, En julhistoria och andra berattelser. M. Yoqe, Två prinsessor. (Forts. i iiasta häfte.) Wiiiborgs &amp; kiksprit p5 flaskor för iitspiidiiing. Winborgs Sonap, blniidad som fraiisk o. engelsk. Wiii borgs Biffstoksis. Ivinborgs Soja. Winborgs Bordsalt. N ' iiiborgs Jifstpiilver Wiiiborgs iiialdri Kryddor pfc bleckdosor och paket. Specialitet:. Winborgs Laofoserin-Cacso, välsmakande, kraftigt närande, hälsosam! Fiirordnd af professorerna Olof Haiiiinnrsten, C. E. Bergstrnncl, med. d: r Ch. Em. Hagdahl Iii. fl. Hdsoviiiiiieii, tidskrift för allrn5n och enskild hiilsovl ' rd, yttrar i sitt niinmruer för den 1 Qebriiari följande: ~SurdeZes ~ z i i m m r c Z e och .o&amp;aacZea * i7rt s&amp;om ett 7co~~centreaaarlt och .wa&amp;uli~Zigt ~~Ciriïzg.mecleZ ds8 difuet~ cZeu i 7r .. aruleZr&amp; Iios oss i4rfÖrcZa Zccctoser L~ZCCCCCCO.~ De flere gdnger lwis1) clöiita t~illrcrkniiigarim fuliias att till@ hos hrr spec.erihnndlare aniiit i parti hos Th. Wimliorg dl: Cto, Stocl~hol~~z. Koiigl. Hofleveramtör.
Jag vet väl, att en enskilt mans yttrade mening, icke i detta fall kan hafva någon påföljd och jag åsyftar visserligen icke att föranleda till någon öfverläggning; men jag kan icke undgå att anse det vara tillfredsställande och må hända nyttigt, att till Protocollet få bilägga mina tankar, och således åtminstone få bevisa, att jag icke haft för afsigt, att, utöfver hvad Grundlagen föreskrifvit, inskränka yttrande rättens frihet. Det var, sedan Ridderskapet och Adeln i följe af en gjord framställning, om tillgången uti en bekant Rättegång, fått afhöra både fillmälen och förklaringar i detta ämne, sorn Högloflige Ridderskapet och Adeln, uppå erinran om innehållet af Regerings-Formens 90 §., beslöt att hela den Motion, som innehöll detta Anförande skulle förfalla och utur Protocollet utgå. Det var för att emot alla iagttaga en lika rättvisa, som de af Herr Grönhagen uti dess Motion innefattade Anföranden, om serskildta händelser vid Policen, måste likaledes uteslutas, för att frågan skulle kunna remitteras. Att vid de af Friherre Stael med flere värde Ledamöter, i anledning af Skånska Roteringen gjorde Anföranden, ett lika förhållande icke blef iagrtagit, grundar sig utan tvifvel på 8Q §. i Regerings-Formen, som med-; 24° Den 13. Februarii. gifver, att förändringar uti Roteringen kunna, med Rikets Ständers och Konungens sammanstämmande beslut, äga rum, och detta var således ett serskildt fall vid hvilket sakens sammanhang fordrade, att om Motion skulle kunna göras borde äfven förhållandet utvecklas. Men hvad de förstnämnde Motionerna angeck; så blefvo båda Författarne anmodade att utur sina Memorialer utesluta hvad som enligt GrundLagen icke kunde blifva ämne för Remiss. Då tid dertill lemnades dem, då sluteligen sättet huru detta borde tillgå för dem anvistes, tror jag att hela detta förhållande tillräckeligen bevittnar , att den fullkomligaste agtning för yttrande rätten och att Mottons-rättigheten blifvit iagttagen.
Jag skulle derföre tro, att det vore lämpligare, om coll:m directe afkunnade domen under samina ansvar, som öfriga embetsverk, så framt intet bättre förslag kan uppgifvas. Jag kan ej tillstyrka bifall å detta betänk. utan tror att det vore rätt så godt att bibehålla det nuvar. stadgandet, ehuru jag anser, att det ej heller är rätt lämpligt. Allin, Besvärsoell Ekon.Utsk:s betänk. JV:o 76 blef af B. o. Ad. af-> la g et. Vid förnyad föredragning, biföll R. o. Ad. Allm. Besvärsoch Ekon.UUk:s elen 18 dennes på bordet lagda betänk. N:o 77, i anledn, nf väckt motion om uppförande af brygga vid Blockhus-udds tullstation. Till pröfning företogs Allm. Besvärsoch Ekon.Utskts den 18 dennes på bordet lagda betänk. N:o 78, i anledn. af väckt motion om ändring i K. M;s nåd. tåg-ordning. Frih. Cederström, Jacob: Det hade icke bort vara Utsk. obekant, att hvad det här föreslår R. St. att begära, redan är verksteldt, d. v. s. att förslaget till ny tågordning är af Krigs-colhm, Förvaltn. af sjö-ärendena, Kammar-col!:m och Stats-cont. i gemensamt tind. förslag afgifvet och ligger under föredragning hos K, M. Derom hade Utsk. ej bort vara i okunnighet, efter jag två gånger förut, under öfverläggningarna inom detta Hus, haft äran omnämna detta förhållande; och således hade del varit lämpligare alt hos R St. anmäla, det den af motionären framställda önskan redan vore uppfylld. Jag tillstyrker så myckel mera afslag till detta betänk., som man uti motiverna dertill talar 0111 inqvartering elter hemmantal. Denna fördelas ej efter hemmantal, och kan ej så fördelas.
Hon stannade af och sänkte igen blicken. Jag förtjenar icke, att ni skaffade mig Belles-Rives och Mivry tillbaka — jag vet nog, att ni gjorde det för abbéens skull, tillade hon fint, men ... jag förtjenar det icke. Strax jag kom hit, ville jag icke se er, jag ville icke be er om något, jag föraktade folk af gammal adel, hvilka man sade trängdes omkring er som supplikanter — jag tyckte, att ni som en röfvare hade tagit den gode kungens plats. Jag ville hellre vara fattig — fast Gud skall veta, det är förfärligt! — än att ha er att tacka för något. — Och så öfvertalade man er dock trots allt — Man öfvertalade mig icke — hon höjde hufvudet och öfverläppen krusades stolt. Så kom det sakta, skyggt: — Jag förstod, att jag hade tagit fel. General Bonaparte gjorde en rörelse som för att gripa hennes hand, men hejdade sig. — När — hur förstod ni det? — Strax, första gången jag såg er, sade hon troskyldigt, öppenhjertigt, med ögonen uppemot hans. När jag såg er den morgonen tillsammans med soldaterna och hörde er tala, så förstod jag, att ni var den mannen Frankrike behöfde, att ni ensam kunde ge oss seger och fred. Han gick tigande, långsamt bredvid henne. Hennes stämma hade vid de sista orden en sådan underklang af blyg, innerlig beundran, af omedveten värme; han tänkte ej på att svara henne, att säga, hvad han i detta ögonblick kände, ty ord kunde ej uttrycka det. Detta var ungdomen, våren, friskheten, som ändtligen mötte honom — han, som höll på att förtära sig sjelf i omåttligt arbete, i äregiriga planer och himmelstormande drömmar, i leda och bitterhet mot en otrogen, verldsförderfvad hustru. Nu voro de helt nära utgången. Han böjde sig hastigt fram emot henne: — Om några dagar lemnar jag Frankrike och begynner det farligaste, jag hoppas det ärorikaste företag i mitt lif. Vill ni tänka på mig? Hennes hjerta klappade så häftigt, som skulle det spränga bröstet, men hennes stämma hade en drottnings säkra, superba ro:
M. väl icke afslagit deras begäran om jemkning af Roteringen vid Westerbottens Regemente, men likväl vid denna förrättning fästat ett vilkor, som till en aflägsen framtid måste fördröja dess verkställighet, och 1 öfrigt ansett gamla Roteringen endast till en del böra njuta understöd af de, sedan ljöfc års jemkning, upptagne Nyhemman. Underdåniga Skrifvelstr. 3o3 Deremot har hos Riksens Ständer förekommit, att, om, såsom i Riksens Ständers ofvanbetörde underdåniga skrifvelse, blifvit på goda skäl antaget, Rotehållarne vid Westerbottens Regemente varit och äro lidande, genom Roteringsbördans ojemna fördelning och saknaden af det biträde från de 1 senare tider skattlagde lägenheter, hvilket för mer, än ett halft århundrade sedan, blifvit dem lofvadt, fordra också billighet och rättvisa, att detta lidande icke måtte ännu mera föröka#, genom aflägsnande af tiden för den hjelp, som af en allmän jemkning i roteringen kan väntas och genom inskränkning i det understöd från Nyhemman, hvarom Rotehållarne jemväl erhållit Nådig försäkran; Och då så väl 4:de puncten af det för ineranätnnde Regemente, den 30 Martii 1767, stadfästade Roterings-Werk , som Kongl. Resolutionen den g September 1801, tydligen innehålla, att icke någon viss del af de, sedan år I7G5, upptagne och skatllagde Nybyggen, men alla sådane Lägenheter, utan undantag, borde till ordinarie Roteringens förstärkning användas, hvaraf, enligt Riksens Ständers tanka, följer, det all undersökning om
Banken, sådan som vår, arén Statsinrättning för sig, tillskapad för allmän båtnad, en inrättning, hvilken för dess inverkan på det hela och hvarje dess del, måste lemnäs allt det skydd, som är möjligt, utan intrång på andras bättre rätt. Den är derföre dock ej eri Stat i Staten, utan tvärtom så innerligt införlifvad med Statskroppen, att rätt vårdad utgör den en af dess förnämsta och verksammaste lifsorganer. Banken är således ett Verk af den vigt och det omfång, att dess förhållanden måste betraktas ur en annan synpunkt än enskiltes, enär sådant ej står i strid med dess egen credit, eller den enskilta äganderätten. Ett oförändradt bibehållande af Bankens forum privilegiatum gifver dock ej anledning till någondera. På sätt Bankens Commissariat omständeligt anfört i dess tryckta Utlåtande, skulle, genom Ökadt äfventyr i flere afseenden, mångdubblad kostnad, långsamhet i ärendernas behandling, olika principer i lagtolkning hos Domare, utom andre olägenheter, Bankens fördel förbises, och dess credit för ingen del befästas, under det dess vederparter, i anseende till troligen ökad kostnad och säker tidsutdrägt, äfvenledes genom den föreslagne ändringen, i stället att vinna, betydeligen Den 17 Augusti f. m, skulle förlora. Hvartill då en förändring, som, utan egenteligt ändamål eller gifven practisk nytta, blott vore en gärd åt en tom ide? Men jag vill följa Utskotten närmare 1 spåren. Utskotten finna det vara orättvist mot andra, att på sätt af BancoStyrelsen blifvit föreslaget, Concursmål, som i anseende till Bankens derunder beroende rätt, till S vea HofRätts pröfning blifvit hänskjutne, skulle enligt BancoOrdningen företrädesvis afgÖras. Det är likväl också förordnadt, att Religionsmål, brottmål, växeloell sjörättsmål, samt concursmål i allmänhet, utan uppehåll böra till laga slut befordras, hvilket förutsätter en skyndsammare behandling än med andra mål.
Då Stats-Rådets Ledamöter eller Konungens Rådgifvare i Commando-mål finnas hafva, på sätt ofvanberördt är, gjort sig till ansvar skyldige, döme dem Riks-Rätten efter allmän Lag och den serskilda Författning, som till bestämmande af sådant ansvar utaf Konungen och Riksens Ständer fastställd varder. Expeditions-Wlskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.-o g. R i k s d a g s - O r d n i n g e n. § 2- Riksens Ständer skola, i kraft af rikets antagna Regerings-form, hvatt tredje år sammankomma. Uti hvarje Riksdags-beslut bestämme Riksens Ständer dagen, då de, till följe häraf, åter sammanträda, samt intage deruti uttrycklig Riksdagskallelse, med nödiga föreskrifter i afseende på Riksdagsmannavalen. Konungen vare dock obelaget alt Riksens S'änder derförinnan till Urtima Riksdag kalla. § 15. Allmogen i hvart härad välje inom sig, efter hemmantalet, till Riksdagsman af Bonde-Ståndet, en, inom häradet boende och besuten, hemmansegare, hvilken icke tillförene hört till annat Riks-Stånd, eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst, eller fullmakt derå innehaft. Hvad om hemmansegare nu är sagdt, gäller ock om sådan Krono-hemmans-åbo, som med stadgad åbo-rält hemmanet innehafver. Vilja flera härader, hörande till samma domsaga, förena sig om en inom dennas område boende och besuten Fullmäktig, vare sådant dem obetaget. Skulle någon domsaga innehålla färre än etthundrade valberälligade hela hemman, må den kunna, med ett eller flera inom annan domsaga belägna härader, om gemensam Fullmäktig sig förena. Till förrättande af valen för alla häraderne inom en domsaga, skola Electorerne på samma dag och ställe sammanträda. § 17. 2:o Vid alla Riksdagsmannaval skall den vara Riksdagsman, som de flesta rösterna undfått, och om tvenne eller flere erhållit de flesta och lika många röster, afgöres frågan genom lottning dem emellan.