Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty att bygga hus och göra stora utgifter blott för att undvika det obehag, som förmenas upsla vid beskådandet af bakgårdens nuvar. utseende, det måtte väl icke låta sig så lätt försvaras. Och äfven om man nödvändigt vill kasta sina blickar genom de norra fenstren, så har man ju der en mängd vackrare föremål för sina ögon, än just hvad kanske den mindre praktfullt ordnade bakgården kan erbjuda; men månne icke, för att tala allvarsamt, vi bafva andra och vigligare ämnen att sysselsätta våra tankar med, under våra öfverlåggningstimmar på detta rum, än alt taga gårdsscéneriet i grundligt betraktande? Hvad åter sättet angår för kostnadens bestridande, kan jag detsamma lika litet godkänna. Capilationsafgiflens fortfarande, till sitt nu utgående belopp anser jag visserligen lämpligt, men under förutsättning alt den användes till det ändamål för hvilket R. o. Ad. sig den åtagit, nemi. lill underhållandet af detta Riddarhus, och icke till några främmande projecter. Om medlen icke för ögonblicket erfordras för reparationer, så torde dock vara gauska nyttigt att för framtida behof hafva en tillräcklig reparationsfond samlad och tillgänglig. Alltså bör den icke nedläggas på nybyggnader, som i sin ordning komme alt kräfva medel för underhållskostnad. Att öka capitationsafgiften fruktar jag icke kan ske utan att väcka obelåtenhet hos många, särdeles när en sådan tillökning icke afsåge en blott för n. v. Riddarhusbyggnads underhåll nödig fond. Annu olämpligare finner jag det förslag Frih. Bennet al t er na ti ft framställt, lill ulkräfvande af ett visst belopp hos hvarje adlig familj. Visser), är 50 r:dr, som jag tyckte mig höra summan upgifvas, icke en belydlig utgift bland förmögnare familjer, men del existerar likväl många mindre bemedlade hus, der den vore kännbar och skulle väcka så mycket större obehag, som raan ej kan vänta eller förutsätta bos dem, som till en stor del äro på landet bosatte, ett synnerligt interesse för Riddarhusbakgårdens prydliga bebyggande på deras enskilda bekostnad.
Men det är just bland annat för alt i framliden förekomma dylika olikheter i afgifter och pensioner, som en ny reglering af pensiohsväsendet bör ske. Uti dessa olikheter ligger onekligen den största svårigheten för kassornas förening: men jag tror likväl att man skulle kunn finna en utväg alt bibehålla de nuvande pensionärerne vid de pensionsbelopp, hvartill de nu äro lagligen berättigade och låta reformen småningom träda i verket för blifvande Styrelse. Hr Fåhraus har vidare förebrått mig att hafva helt och hållet förgätit den nästan oöfvervinneliga svårighet, som Utskm trott sig finna deruti, att genom kassornas sammanförande under en gemensam förvaltning enskildta donationer skulle från deras ändamål förryckas. Jag får derpå svara, att för det första är det relativa antalet af sådana donationer ganska ringa, och för det andra är äfven för det närvande förhållandet sådant, att äfven de pensionsanstalter, som fått enskildta donationer, redan . för deni hafva särskildta conto hvilkas tillgångar ökas eller minskas i samma män utlåningen af fondernas medel är fördelaktig eller icke. Deremot 554 Den 25 Februari f. m. finnes äfven donationer af den beskaffenhet, alt deras medel kunna ingå i den allmänna pensionskassan, sora ansvarar för det ordentliga utbetalandet af ett visst antal till beloppet bestämda pensioner, hvilket sednare sätt torde vara vida mera betryggande än det förra. För öfrigt har Hr Bildt redan angifvil ett sätt, hvarpå den oöfvervinneliga svårighet, sora förorsakas af de enskildta donationerna, skulle kunna utan särdeles svårighet häfvas. Hr Fårsus har förmenat, alt välviljan att med testamenten ihågkonma pensionskassorna skulle försvinna till följd af deras sammaslående. Jag deremot tror, att denna välvilja skulle öka sig i samma mån som gifvarena såge att gåfvorna verkligen upfvllde sitt ändamål. De liesta sådana testamentariska dispositioner äro dessutom icke afsedda till pensioner för tjenstemän, utan till ett slags fattigunderstöd för dem eller deras hustrur och barn. Så är t. ex. den s. k. Filénska fonden, afsedd ensamt alt, efter K.
E n d a s t en sida a f p a p p e r e t b ö r tillägga, att, om de skola göra sin fulla nytta, torde det vara lämpligast utföra dem i något långsammare tempo. Den vexlande rörelsen har just till mål att gifva de olika musklerna den spänning, som är nödvändig för deras fullständiga utveckling. Glida rö- relserna för snabt öfver i hvar andra, få ej alla musklerna tid att spännas, och dermed går rörelsens betydelse förlorad. Härmed öfvergå vi alltså till beskrifvandet af de ofvan nämda fristående rörelserna, i det vi i dag sysselsätta oss med de två första utaf dem. Text och bilder skola väl — hoppas vi — gifva tillräcklig vägledning att riktigt utföra dem, och vi uppmana på det varmaste våra läsarinnor att öfvervinna den menskliga skötesynd, som heter maklighet, och raskt taga itu med saken. Här gäller som så ofta: » väl börjadt är halfgjordt arbete ». Rörelsernas namn äro: 1) Sträckstäende knäböjning. Sträckstäende knäböjning afser att göra tå-, fot-, knä- och höftled • smidiga, stärka benoch underlifsmuskler och bör med daglig öfning delvis kunna förebygga den vanliga benåkomman » vatten i knäet ». Armarne böjas med händerna mot skuldrorna och sträckas derefter uppåt i den så kallade sträckstä- ende ställningen. I det man bibehåller denna sträckta, lodräta ställning, häfver man sig upp på tå (fig. 1) oeh böjer I I P \ U I I U M IN användas och marginal lemnas. Vid denna rö- relse bli just de muskelpartier, som i vanligheten ligga mest stilla, väl bearbetade. I tidigare dagar använde man åderlåtning för » båll » öfver länderna, nu brukas massage, men när man genom förståndig öfning kan få dessa muskler utvecklade och blodcirkulationen i dem normal, hvarför då vänta till dess » hållet » kommer och för med sig både smärta och utgifter? Händerna stödjas på höfterna, och den venstra foten ställes något åt sidan för att bereda benen en fast ställning (fig. 3).
Uijkottet mäste tillstå akt denna anmärkning a. ger sin goda grnnd, och att anledningen, hwarföre afgisten för - Kopparwerken b;ef införd »inder berörde Artikel,? hämtades derifrån att Fjcrdepartsägarne af Fah'u Grufwa wero allt för kringlpridds, och med Bewillning annorledes icke säkert kunde träffas, »nen sedan upplyst blifwlt att FjerdepartSlorkcrne uppbjudas och lagfaras, likasom fast egendom; sa sinner Utskottet »ner lämpeligt att Minimi-asgifk derföre, fä wäi som för Koppar förädlingen efter hwarje K>kep - pund 2;6 Den 5 Ja-marik. pund utsätkes; och otc alwen Vsivjliningen för Re. cognirions, E kogar ma betalaS efter Tariffen Nw 2 pa sätt tilläggen i den samma utwlsa. Någon ändring, ehuru påstående d rom bil wik gjorde, kan Ulstottei för fia de! icke tillstyrka i ywad projecter upptager för insatte copual-n i Troichaile gamla S ulswerks Byggnad, hwilka stro tarerave till en fjerdedel af räntan i anseende list den märk-ilga winst, sam rillffyndaS inmhafwame af desse fordrin, gar under owauftgt lang lid, ställde pa etthundrade är emot dubb-ic intresse; hwareurol Ulstottec med o, gillande af hwad derom är anmärkt, hwatken inser någon bililq grund att öka de för Disconterne och Tullarrende Actterne resta ne Bewiliningsprocent, ester are biträda Hederwära Bo de-StandetS yrkande alt hwacje Rustljenstsmark mätte utgöra fyra kappar
Jag tror akt i ett fa »vidsträckt iand som Swerige rwänne Stuterier, långt ifrån att wara öjwerflödiqa ära dei minsta möjliga antal, hwarigenom inhemsk aswef af bättre Hast race kaa 40 Den z Januari». kan ^ befordras. Under m läng tjenstetid ivid Cawal, lektet har jag haft tilliälle finna swarjghcten att er, halla Ryttarehästar, pa annat säcr, än genom i», förskrifning frän det enda land emot hwiiket tunga Cawalleriec är anwändbart; och om än krist n af Remonkhäsiar skulle kunna mindffaö derigenom att enskildce anskaffade och underhölls Hingstar, kan lik, roal af sädana inrättningar icke förwämas Manege, Hästar, som bör wara eqenteliga fvremajkt för Scuterierne wid Strömsholm och Flyinge. —> om r; sä, dane Remoncer ifrån det sednare stället ärligen lesrve» reraS, kan man icke med skäl säga, att detta ställe icke ger någon afkastning; ty urom det höga warde berörde hästar wärkestgen äqa, åstadkomma de en gif, wen besparing af z,z;z R.dr ,6 st. Banco eller s.OOo R:dr Rlgälds, om de ofi»mnadtö lill Konal. Majrt, som i annat sall. enligt reglerad Srat, bör erhålla denna summa kill Hos - Ställers remontcrande. Det ar wäl möstigk, akt en jordbrukare j orten skulle kunna bjuda högre arrende om Stuteriet sär wanwar, daS, och största uppmäck-amheten wänvas oa odling. Men dä Stuteriet bör ettdera alldrlrö fvrjaggaS, eller ock, underhållas sa, att cmdamaiet winnes, bör arrendatorn nödwändigc wara en person, som äger kundskap och skicklighet dertill.
&amp; i I ifseendc hlrp3 se professor Seved Kibbingr k r i i l i p ultalaode mol Strindbergs iGiflas&gt;, S y srmsk Tidskrift 1885 ": r z och Tidskriit för Hemmet 1884 n: r 6. D a sträng, der lif71cts sncknr e9terlj11rh1, D u barm, der hvnrje R211sln rotm sfark: Sknll bloff ditt hjtrfn fn,qra b101111nor 6j11th1 Orh sknll din tanke vnrn ÖdemarkI HvaJ iir CII blu~nsfc~~drd ffUnnfnn dngcr? Jfvmfdr cj +n lager. : j o c! B i r din ltIfimrls loftcr! huad Rart i htm~nct bor, dfin I I I ~ I I S n ~ f f fankm är din äl~fstn dotfcr Och sanni~~gen # lin gamln fosfern~or! E f f littf su~nnlöst bnrn är ~ntnskonntlc~~; Ujpnrnrna honom allt från li~~dcbanden! Och bindn di .. e j ACIIIIIIC~S frän~sfn pl@cr~ Så vårdn front &amp; tfa R~tnpbarn; SI? r@ ditt lc / irnrls~n&lt;ll rncd 3.11gre r~igfc~:. A n brotftricfs fiffa srfiignrn; Gif Gnd ditt hjkrtn, itnu glad din like, Och zä.v i sannirrgo. vux för Guds rikt!
För min <3él är jag öfvertygad, att ingen, af Utskottets värda Ledamöter, äfven Rränvinets vänner icke häldre bispringer den behöfvande nästan, med sina många Potates, Slögsäd äfven skämd Säd, alla bättre än BarkBröd, än förvaxidla desse födoämnen till Bränvin och Drank, I det stånd jag har äran vara en Medi lem, torde upplysningen äfven, i detta ämne, få råda. Det Högvördige PrästStåndet, hvars e* gentliga yrke är att predika Moralitet, lärer ofelbart framställa egennyttan och fylleriet, såsom afskyvärde, Yällofl, BorgareStåndet har manligen stridt mot Bränvinet och dess skadliga följder och Segren blir hedrande; Och det Hedervärda BondeStåodets älskade Bränvinstillverkning inskränkt inom sin rätta gräns, endast till husbehof, ej förande och försäljning, blir sä obetydlig, att detta Hedervärda och Redliga Stånd gerna uppoffra den, om en god ger-, ning derigenom beredes. Min slutliga proposition är till PierrGrefven och Ordföranden samt Häglof], Be* svärsoch Ekonomiutskottet, att hela denna angelägenhet rörande Bränvinet, lika som ani dra öfverflödsArticlar helt och hållit nu och framdeles öfverlemnas till vår goda Ofver* hets faderliga omvårdnad. — Den känner aldrabäst det hela och tillgångarne; och ort^ 44 Besv. och Ekon. Etsk. Betänkanden, de medgifva mer än bröd, så få vi helt säkert äfven bränvin, hvar om icke, får man vänta och bereda bättre tider. Hvad utväg Öfverheten linner nödig att vidtaga till Landets och Folkets väl, blir säkert understödd af hvarje Redlig mans hederskänsla. Och skulle några vanbördingar £nnas här och der, så har en Rättvis Regent tillräckliga och säkra medel att göra sig lydd och tygla vanarten. Om åter Allmänna rösten ropar och får Bränvin och Brödnöd inträffar, huru skulle man då utan blygd, våga anlita Öfverhetens bistånd, när man sjelf, envist, beredt sitt onda.
Utan tvifvel medför hvarje penningeunderstöd nytta för den, sora erhåller det; men blotta förteckningen på dem, som erhöllo de nu ifrågavarande lånen, visar, att det strider mot Statsekonomisk princip att understödja sådane behof. Då en Jern verksägare med 1000 S® smide är i behof af ett understöd till 1000 R:dr eller af 1 R:dr pr S®, och detta skulle vara förhållandet med en hel Bergslag, förstår jag icke, huru näringen kunde förtjena att uppehållas, och det öfvergår till löjlighet att tänka sig ett sådant behof 7° Den 19 Mars f. m. Den 19 Mart f. m. 7i Det är på denna grund, som jag tror RiksSlåiulen, till ledning för sitt omdöme, böra fordra af StatsUtskottet ett Utlåtande [ om sältet, att för framtiden förebygga ett sådanl användande af lilla Creditivet. Man har sagt, alt ingen anmärkning i detta afseende bör äga rum derföre, att ingen Grundlags §. förordnar något om de föremål, hvartill Creditivets användande bör komma i fråga. Jag får härvid fästa uppmärksamheten på sättet, huru alla lagar tillkomma. Det är omöjligt för Lagstiftaren att förese alla fall, utan lagarne stiftas till följd af inträffade händelser. Det tillkommer således äfven Rikets Ständer, till följd af deu nu inträffade händelsen, att förebygga den för framtiden, ifall Rikets Ständer ej kunna godkänna den princip Styrelsen följt, utan finna, att för allmänna behof afsatte summor ej böra användas till understöd i enskild väg. Äfven i Statsekonomiskt hänseende anser jag oriktigt att vänja Näringsidkare vid temporära understöd. Allmänna medel böra endast till allmänna, icke enskilda, föremål användas. Man rubbar i annat fall de vanliga fö» hållandernes gång mera än man i det hela hjelper. Ty det ligger i sakeus natur, att ett låneunderstöd af 25o,ooo R:dr för en hel Bergslag icke kunnat inverka på hela landets tillstånd. Det är i afseende på principen, sorn jag tror att Rikets Ständer böra yttra sig, med förunledning af det Utlåtande jag hade väntat från StatsUtskottet i anledning af Revisorernes anmärkning vid det förevarande fallet.
Dag-korslag, anliäller jag att nu i underdänighet kä Lheropa det yttrande, som ak miF elen iH danuari i83/j uti Högste Domstolen algaks ökver elen dä föreslagna Mdiga Droposition, angäende upphörande ak de sL kallade t^sta körmonsrätterne. Det har sprits mig vara möjligt att förändra elen körmonsrätt, som elen omyndige nu äger uti förmyndarens fastighet, frän hemlig till uppenhar, Lälunda, att clL förmyndaren sjelf läntager pupillens räntehärande capital, oell lian eger fastighet, hvaruti inteckning Iean lemnäs, sadan varder tagen gf en ^uetoritet, som sedermera förvarar den inteeknade skuldsedeln oelr hesörjer att inteckningen, der sa erfordras, varder i heliörig tid körn^ad. I detta afseende skulle Dörm^ndare-Lammare inrättas eller utväg dertill lemnäs; men dä en serskild Mdig Droposition angäende värden ak omyndiges medel gf Dders Longi. lVlaj:t kramställes, torde det i Mder tillätas mig att dervid afgifva vidare underdänigt yttrande i detta ämne. Ivikvelaktigt liar det s^nts mig, huruvida det är med verkliga rättsgrunder öfverensstämmande, att, dä förmynderskap äro llere, de omyndige skola sig imellan ega lika rätt, äfvensom lärkors, Dattigeassors med lieras i Lagförslaget uppräknade fordringar, eller om ieke rättare vore, att lormonsrätten alla dessa fordringar emellan räknades efter tiden dä uppdrag att medel förvalta blifvit gäldenären lemnadt. Dä ett förmynderskap ät en person uppdrages, mäste det tagas i hetraktande, livad säkerliet, som dä kan finnas uti lians egendom, men omöjligt är att förutse, livilka likartade uppdrag sedermera kunna honom lemnäs oeli hvarigenom säkerheten för det förra minskas, i Händelse han kommer pä oheständ.
Nu händer mången gång och snart öfverallt i riket, att flere små socknar sammanlysas på en dag på ett eller två ställen och socknarne äro så små, att det icke åtgår mer än 1 ä 2 timmar för hvarje till skattskrifningens förrättande; skall skattskrifvaren invänta 3:dje timman för hvarje socken innan han äger rätt att affordra uppgift, så blir den derigenom hindrad. Derföre måtte det gerna heta, att skattskyldig infinner sig så tidigt, att han kan lemna uppgift, muntlig eller skriftlig, enär han eller hemmanet uppropas, vid påföljd af böter. § 42. Om uppgifter till mantalsskrifiiingarne. Att på ståndspersoner eller skrifkunniges uppgifter upptaga de på alla dess ägor boende personer, tyckes vara öfverflödigt; dessa uppgifter komma derigenom endast att ökas till volumen utan att någon ytterligare säkerhet vinnes. Alla personerne skola, i alla fall, vid skaltskrifningslillfället införas i mantalslängden, efter det att jemförelse är gjord emot husförhörsboken; och denna införing i mantalslängden kan ske för ifrågavar. personer utan uppgift, likasåväl sorn så mäste ske för dem, som icke äro skyldige att aflemna skriftlig uppgift. På sätt nu tillgår blir verifikationernc till mantalslängden utan ändamål voluminösa och laga rum i arkiven. Det torde vara nog, att på skriftliga uppgifterne upplaga endast .sådana personer som, jemte husbondens egna hushåll, finnas i dess direkta lön och kost, samt alla hemman, lägenheter, verk och inrättningar, lian; äger. För innevånarne i städerne må skyldigheten att aflemna uppgifter qvarstå. § 62. Skriftliga uppgifter till taxerings-comite' äro icke behöflige från andra, än endast tjenstemän i och för deras lön, så framt lönebevilln. fortfarande skall utgå; att, som nu, upptaga alla hemman m. ra., gagnar till intet, emedan comilén i alla fall bestämmer värdet. Vill ägaren ha förändring i sitt hemmansvärde, kan derom ske skriftlig eller muntlig anmälan. Samma sak, om onödiga uppgifter, gäller här som för skattskrifningarne. § 144 mom.
Riksdaler sju skillingar sex runstycken banko ersätta Kongl. Majit och Kronan den brist, som uppkommit i norra korrektions-inrättningens i Stockholm, under inrättningens Kainererares förvaltning ställda proviant-förråd från den 30 September 1840 till den 1 April 1841, under hvilken tid Hård af Segerstad, hvilken då var Material-bokhållare, innehaft förordnande att Assessoren Anders Wallbergs kamererare-befattiiing vid korrektions-inrattningen bestrida; och har Kongl. Majits Högste Domstol, uppå af Hård i underdånighet förd klagan häröfver, genom uislag den 16 Januari 1835, förklarat sig ej finna skäl att i Kammar-rättens utslag göra ändring. I sammanhang med klagan öfver Kammar-rättens omförmälte utslag bar Hård tillika, för den händelse att detsamma ansåges lagligen grundadt, i underdånighet, med åberopande af hvad han i besvären uppgifvit, hufvudsakligen innehållande att Kamereraren, Assessoren Wallberg, ehuru tjenstledig under tiden från den 30 September 1840 lill dea 1 April 1841, likväl skulle, i följd af Styrelsens öfver fängelser och arbets-inrättningar i Riket särskildt gifna tillstånd, fortfarande, emot åtnjutande af dermed förenad afskrifnings-procent, innehaft vården och tillsynen öfver korrektions-inrättningens proviant-förråd, hvarmed Hård, såsom tillförordnad Kamererare, sålunda ej skulle tagit någon befattning, anhållit, att få af gunst och nåd njuta eftergift af den ifrågakomne ersättnings-skyidigheteu. Till Hårds berörde anhållan har Kammar-rättens Advokat-fiskal, i målet hörd, underdånigst tillstyrkt bifall, enär under ärendets handläggning förekommit sådane förhållanden, som gåfvo anledning dertill, att Assessoren Wallberg under sin tjenstledighet vid tiden emellan Rih. lill R. St. Prop.
Jag inser äfven denna möjlighet, och verkligheten deraf har troligen föregått uppkomsten af samhällenas nuvar. constitutiva skick; en afvägning emellan motsatta krafter, som, likt allt menniskoverk, icke kan vara fullkomlig eller med absolut bestämdhet uttrycka gränsorna af Statsmakternas områden. Men, om skiekelsen nedlagt i folkslagens öden anledningar till en spänning emellan Konungar och folk, som ej alltid kan förekommas och någon gång påkallas af den utveckling, som tillhör nationernas eget inre lif; så hör det också till väsendet af våra grundlagar, att den opinion,som genom en sådan spänning uppkommer, sprider och stadgar sig, samt först vid riksdagarna egentligen erhåller kraft att göra sig gällande, då nationens ombud äro samlade kring dess Konung. Enl. de förslag åter, som dessa motioner, N:ris 3, 4, och 5 innebära, inser jag möjligheten af att göra denna -spänning permanent, och ej blott emellan Konungen och nationens ombud, ulan emellan Konungen och nationen sjelf, massan af folket. Icke nog härmed. Motionären förutser grundlagsvidriga regerings-å[gärder, och detta förutseende skall inregistreras i författningarna och derigenom komma till allmänhetens vetskap. Låtom oss ej öppna denna bana; må vi med allvar bevaka nationens heliga rättigheter, med klarhet framföra dess tänkesätt och med styrka försvara dess frihet från talarebänken och i ledet; men låtom oss möta Svea Konung med öppet förtroende, och enigheten skall växa upp i splitets ställe, och frid och kraft förena Konung och folk till en kropp och en själ! Jag afstyrker bifall till remiss af motioner, i sådana ordalag, som här förekomma. Hr Bibbing, Arvid: Då den förevar, frågan, likasom andra vid denna riksdag uppkomna, utvecklat sig i så mån i H. 3 a Den 5 Februari. ga former och frågor om rättigheter, att saken tyckes nästan vara bortglömd; så anhåller jag, att på den få återföra R. o. Ad:s uppmärksamhet.
En af dem trädde fram ur klungan. Det var kapten Berndtson på skeppet »Sonen och Arfvingen», som förde ordet för samtliga. Han talade till sin forna principal med en besynnerlig blandning af myndighet och ödmjukhet. – Vi äro komna hit för att erbjuda herr Hall hjälp till morgondagen, sade han. – Hjälp – huru mena herrarne sig kunna hjälpa mig? frågade John. – Vi mena, att vi inte ämna tillåta den satans Björnberg och de andra kuratorerna att i grund rifva ner det Hallska huset, af hvilket vi och vårt folk njutit så mycket godt. Vi mena, att det ej skall lämnas sten på sten i Björnbergs hus i morgon. Gör Björnberg och hans följe motstånd, så göra vi processen kort. På det sättet kommer auktionen att gå i putten. Alla Götheborgs redliga innevånare äro på vår sida. Det skall bli ackurat som under Björnbergska kriget anno 99, endast med den skillnaden, att nu skall ej den rackaren slippa undan så lättvindigt, som han då gjorde. Då voro ledarne alltför hjärtnupna, men detta äro de ej nu och våra sjömän äro handfasta karlar, som alla tillhört herr Halls salig faders skepp, och som skola veta begagna sina näfvar. Det var bara det vi ville säga herr Hall, att det är vi, som skola hindra de Hallska egendomarnes försäljning i morgon. John hade blifvit alldeles blek. – Hvad är detta för en villfarelse? utbrast han. – Det är ingen villfarelse. Vi ha talat med herr Backman och erbjudit honom vår hjälp, och han har antagit den, fast han ville att vi skulle hålla saken hemlig för herr Hall. Men det tyckte vi ej var ärligt spel, och därför ha vi kommit upp på eget bevåg för att säga herr Hall, att herr Hall inte skall sörja öfver morgondagen, ty gamle grosseur Halls folk tänker inte tillåta, att hans bruk och egendomar bli röfvade och plundrade på detta hutlösa sätt, åtminstone skall det ej ske utan knytnäfsslag. Daggarna skola vi också ha med, så att vi kunna damma af kläderna på Björnberg och de andra herrarne. Det är Backman, som har gjort upp planen. Herr Hall kan fråga honom, hur det skall gå till.