Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Naj:t, i I)e83 llkäöiga Broposition angäenöo 8tat8-^Verket8 tillstänll ook kekok, kram8tä1llle lör8lag, att, 8ä länge Keräkning ak spanmäl unclor penninge-lönerne ansäges köra fortfara, ett ikran Biksäag till Biksclag oköränclerligt meöelpris clerä, gruncia3t pä lie nä8t koregäencle tio arens Biksmarkegäng, mätte kestämmas, k varigenom 8taterna8 köränllertigket emellan Iliks3agarne skulle un<lvikas; korklaraöe öook Ilikets 8täncler, genom unöer<länig 8krikvel86 ak lion 6 Ootoker 1834, öst «lo visserligen insägo, att i>Iarkegängsprisets korän3erligket meökör olägenketer oek kosvär derigenom, att alla 8tater i körkällancle derektör ärligen mäste köränclras, oek att mäkäncla 48 lien eontroll, 8om vili graiurkningen af 8tat8-^Verket8 lläken8kasier hör ega rum, derigenom i någon mon kör8vära8; rnen dä lie vili loregäende Ild<8dag ak Kider8 l<ongl. Nen dä i 8amma mon, 80m penningevärdet vinner 8tadga, heräkning af 8panmäl nncier iönerne hlikver öfverflödig, hade ldiket8 8tänder, med anledning tillika af den ä8igt, 8om ?liket8 8tänder vid föregående Ilik8dag vttrat, vid underdånig amnäian af llof-ilättern68 dä verk8tät1de iöneregiering, an8ett, att vid an8iäende hädanefter, antingen af n^a löner eiler förhöjning i gamla, i förra fallet ingen 8panmäl oelr i det 8enare enda8t det förut varande tunnetalet mä under Iönerne Heräkna8.
Jag gick honom till mötes och han talade om att han afsändt Cedergren, samt återlemnade frimärken, sägande att denhär gången hade jag fått betala hela portot, nästa gång skulle han göra det.64 Sedan satte vi oss vid krocketplanen. Han hade gjort min af att vika in åt sofforna, der jag suttit förut, men jag gick vidare, ty jag fruktade att han skulle inbilla sig att jag var angelägen att behålla hans angenäma sällskap för mig ensam. Vi talade trögt och tråkigt, sedan gingo vi in på kontoret för att få tidningar. Jag gick in i förmaket och satte mig, så att vi kommo hvarken att tala med hvarandra eller säga farväl. Jag undrar om han blef stött öfver min liknöjdhet, så att han inte kommer idag? Han kom verkligen och hade med sig ett långt bref från Skarstedt, hvarur han läste upp några rader här och der. Det gladde mig, redan det var ju en smula uppriktighet. Han hade frågat om inte Skarstedt hade lust att komma hit i sommar, förespeglande honom att han då skulle få göra bekantskap med en ung författare vid namn Ernst Ahlgren. Men Skarstedt har icke tid att komma, ty han läser med en pojke uppe i Vislandatrakten. Under publicistmötet var Skarstedt representant för Folkets tidning. En dag hade han och en bekant stannat utanför Fritzes bokhandel just som ett packlass ”Från Skåne” höll utanför och aflastades. Skarstedts bekant (som också är skåning och heter någonting liknande ”Topson”) gick in och köpte den nya boken. Han hade efter genomläsningen sagt åt Skarstedt att han tyckte om den.65 Skarstedt beundrar Axel till den grad att han finner allt hvad han gör och allt hvad han säger som någonting alldeles förträffligt. Skarstedt skrifver lediga, långa bref, som äro mycket intressanta, men sjelf behandlar han dem en bagatell[e] och säger att Axels äro så oändligt mycket bättre, mycket mer ”systematiska”. Vi blefvo bjudna till Thedenius,66 och så blef det icke mer tal om Skarstedt. Jag bad honom skrattande att stanna tio minuter till. Han drog upp sitt ur och sade: ”Nej, skall ni gå bort så är det verkligen tid nu.” Hur blinda ”ordinära” menniskor ändå kunna vara!
» Tycker du inte att det är ett bra fult namn? » » Nej, det låter så ståtligt och så hederligt, » svarade barnet i en viss lillgammal ton, » och både mamma och pappa tyckte så mycket om det. Men ibland kallade de mig också Gusten? » » Mins du din pappa? » » Inte mycket. Men mamma — » Hon fick gråten i halsen och kunde ej fortsätta. Och öfver Gustafvas kinder summo långsamt ett par klara tårar. Men det visste hon ej af, förrän de droppade ned på hennes hand. De stego upp från bordet oeh Gustafva förde den lilla in i kabinettet. » Här skall du bo, » sade hon, » och derinne är mitt rum. Du är väl inte rädd att ligga ensam här? » » Inte när jag läst min aftonhön, » svarade den lilla tryggt. » Tant, » sade hon strax derpå, » är det inte julafton i morgon? » » Ja, det är så. » » Då fyller jag också tio år i morgon. Mamma sade alltid att jag var hennes julklapp. » » Och nu är du min julklapp, » sade tant Gustafva, » och Gud gifve att jag kan göra mig förtjent af en så välsignad gåfva! » Den lilla såg upp. Hon förstod ej orden, men hon förstod, att hon borde trösta här, om hon kunde, och hon slog sina armar om mosterns hals och tryckte en varm kyss pä hennes läppar. Och fröken Gustafva somnade den qvällen med lättare hjerta än någonsin förr på kanske fem och tjugo år. En liten stund senare stod på byrån den lilla lampan med rosenfärgad kupa, som eljes hade sin plats på fröken Gustafvas arbetsbord. Anna-Greta stod och såg derpå ett ögonblick, men så rusade hon ut i kökskammaren och Nu öppnades porten — nu komma de! Hvem kom strax tillbaka med en ofantlig karamell i guldpapper och med en grann bild pä — en af föräldrarne månne hon liknar? Modren, ung dam med fabulöst smal midja, snörpiga eller fadren? Skall hon kunna älska denna purpurläppar och blå ögon — hvilken karamell för henne alldeles främmande slägting? O, det Anna-Greta för ett antal år sedan fått i markhade hon icke tänkt på — eller det hade hon nadsgåfva af den vän, som för tillfället hade snarare tagit för afgiordt.
De hade penningar och om de än voro löjliga i sitt uppträdande som i sin klädsel, så voro de åtminstone frikostiga. Nora kunde nästan få dem till hvad som helst. Och hon tänkte för sig sjelf, att hon på det hela taget hade det lika bra med denna svärm af beundrare, som hon skulle haft det med en dum, svartsjuk, kanske gammal och ful, rik beskyddare. De »snälla gossarne», som Nora kallade dem, voro egenkära odågor, som hvar och en smickrade sig af att stå hennes hjerta närmast. Hon visste nog, att de alla för hvarandra skröto af att hafva njutit intima kärleksbevis af henne; men den tillfredsställelse skrytet skänkte dem var ju också den enda valuta de fått eller fingo af henne, medan hon systematiskt plockade dem på alla de penningar de ärligt eller oärligt kunde åtkomma. Ty nogräknad var hon icke, när det gälde att förtjena. Det var ett lustigt kamratlif, som numera fördes i hennes lilla våning. Der var alltid främmande. Nora och Magda hade roligt och lefde ett sorgfritt lif. Afståndet dem emellan var icke mera så stort som förr i tiden. Kammarjungfrun var mera väninna än tjenarinna. Nora stod icke ensam ut med all kurtis och kände sig uppriktigt glad, när Magda lyckades afleda en eller annan beundrares uppmärksamhet från henne till sig. Gossarne sörjde så väl för alla deras behof. En betalade hyran, en skaffade toaletter, en »lånade» dem penningar och så vidare. Oftast buro deras presenter ett omisskänneligt slägttycke med deras eget vitæ genus. Men sådant kan ju hända utan att behöfva gifva anledning till något förtal. Om kontoristen för en vinfirma skickade henne viner, om bokhållaren i en galanterihandel försåg henne med alla möjliga s. k. kortvaror, så kunde det ju komma sig helt enkelt af den omständigheten, att dessa unge män voro så »invanda» med dylika varor, att i deras trånga hjernor ej inrymdes tanken på ett lämpligare val af presenter än just sådana artiklar, som de dagligen handskades med. Det var ett bullrande, berusande lif, en vild hvirfvel af nöjen, men ett lif utan känslor.
a. fröken von Meysenbach, författarinnan till » Me-moiren einer Idealistin », hvilken såsom en öfverlefvande och re-spektingifvande representant för idéerna från 48 säkerligen gjort en riklig insats i den nye revolutionärens själslif, på samma gång som hon måhända äfven förbjelpt honom till klarhet öfver det mycket naturstridiga i den moderna kvinnoemancipationsrörelsen. Ett af de starkast framträdande dragen i Nietzsches personlighet var hans afvoghet mot allt som, om än aldrig sä lindrigt, smakade af tvång. Denna antipati kunde emellanåt antaga nästan parodiska former. Under sina långvariga uppehåll i Sila-Marias ensliga bergsnejder, der han lefde som en modern eremit, ensam med sig sjelf och naturen, brukade han ligga, försjunken i meditationer, ute på en grönbevuxen landtunga, som sträckte sig ut i fjellsjön. En dag upptäckte han på denna fridlysta plats, dittills befolkad blott af hans egna allrahemligaste tankar och syner, en bänk, en vanlig, hvardaglig bänk, eu sådan på hvilken jordens triviala menniskor bruka sitta; och i denna anblick af ett alltför menskligt föremål var mer än nog för att göra honom hela den nyss så älskade platsen motbjudande. Han ^tte aldrig mera sin fot på den. Denna motvilja för hvarje art af tvång, denna i lians väsen inneboende fordran på absolut obundenhet, gaf sig äfven uttryck i hans egendomliga sätt att skrifva. Såsom bekant, Uro alla Niezt» ebea böcker efter den stora kris i hans lif, hvilken betecknas af afallet från Wagner, konglomerat af aforismer. Man förutår, attdessa arbeten mäste ega denna form och icke kunde ha nlgon annan, då man betänker, på hvilket sätt de komponerats.
Man ser, att han lyktade sin skaldebana så, som han börjat den: med ”evangeliska dödstankar”. Föröfrigt är uppenbart, att Bellmans sista toner nära nog likna Lidners. Men också var hans slutbelägenhet ej mycket olik dennes; och äfven för honom återstodo, sedan alla andra strängar brustit, ännu kärlekens, armodets och bönens. Dödsdagen blef den 11 Februari 1795. En vecka förut hade han fyllt sitt femtiondefemte år. Hvad af honom var jordiskt, öfverantvardades åt jorden den 19 i samma månad, på Clara kyrkogård. Platsen, genom Svenska Akademiens försorg numera utmärkt af en enkel vård, väntar blott på ”trädens skygd”, hvars fridsamhet den döende skalden tänkte sig utbredd öfver sin sista bostad. Sjelf har han tecknat sig sålunda: ”Jag är en herre af mycket liten djupsinnighet, och frågar ej efter, om solen går eller jorden axlar sig. Hvad jag kan bedyra, är: att jag vill ingen varelse i naturen ondt; älskar oändligt en ädel man och med oupphörlig låga fruntimmer samt små beskedliga barn; äter, efter appetit, litet och godt, – Söndagen hvitkål, Thorsdagen ärter, Lördagen strömming.” Samma högst egna blandning af sangviniska och melankoliska beståndsdelar, som är i hans poesi, var i hans själs hela temperatur: lika ömsint, som gladlynt. Hvad han yttrat om sin kärlek till barn, är äfven af andra intygadt 48: sällan mötte han sådana utan att tilltala dem, smeka dem, och, i fall man vid mötet befann sig i en park eller på en gräsvall, nedsätta sig ibland dem till lek; hjertligt road, när de, lockade af hans fryntlighet, snart klättrade på hans knän eller hängde sig fast på hans rygg. I den fordna Kungs-trägården 49 sågo förbigående lastvandrare ofta detta skådespel. ”Hans sinnelag”, säger Gjörwell, ”var det allrabästa emot andra: alla tjente han, alla gaf han med sig”; och i sin gifmildhet besinnade han aldrig sina tillgångar.
— Denna afgift tyckes ock vara tillräcklig, då Försäljnings-mannen ej har mera besvär för ett ark med 100 Rrdrs stämpel, än för ett med 4 skrrs. Men Försäljnings-mannen här i Stockholm har, jag vet ej af hvad anledning, fått en än mera förhöjd, men för Allmänheten verkligen kännbar provision. Det är omöjligt, att om en person ensamt skall påräkna Chartae. Sigillatae-försäljnings-provisionen i Stockholm för sitt uppehälle, denna inkomst kan vara otillräcklig, men om så är, tror jag det vara för Allmänheten bättre, att försäljningen sker, som fordom, i ChartaeSigillataeContoiret. Jag vet ganska väl, att den skilldes derifrån iSlO derföre, att man trodde Den 11 Maj. e. m. sig hafva upptäckt möjligheten af försnillning} men dä nu mera hvitstäinplingen sker i RiksgäldsContoiret och svartstämplingen i ChartseSigillatasContoiret, samt således en säkrare Controll gifves, kan en försnillning ej äga rum, och försäljningen således åter lämpligen uppdragas betjeningen i ChartaeSigillataeContoiret, hvilken säkerligen skall finna sig belåten med den provision, som finnes uti ChartasSigiliataeFörfattningen utförd. — Dessa bägge anmärkningar torde få blifva till BevillmngsUtskottet ötvcrlemnade. Remitterades till BevillningsUtskottet. Upplästes ett Memorial från BancoUtskottet, af den 6 Maj, hvaruti Utskottet, rörande den till detsamma remitterade Konungens Nådiga Proposition om någon eftergift af det åt Vesteroch Norrbottens Läns innevånare beviiljade Lån, yttrar sig hafva, sedan Fulimägtige blifvit hörde, funnit, att några Lån af ofvanförmälte egenskap och benämning ej äro från Banken utgifna. Herr LandtMarskalken erinrade, att den af Utskottet nämnde Nådiga Proposition äfven blifvit till StatsUtskottet remitterad, och hemställde, att BancoUtskottets Memorial måtte läggas till Handlingarna.
Annat år form, och annat år sak; men då saken just angår undantag från formen, kan behandlingssättet för pröfningen icke vara bundet af formen, emedan det vore icke att pröfva saken, utan att afslå den. Något annat svar år icke att af ConstitutionsUtskottet förvänta; och jag inser då ingen nytta af en återremiss. Hvad saken angår, så får jag påminna om de tvenne undantag, af likartad beskaffenhet, men i större scala, som Stånderne vid 1812 och 1818 årens Riksdagar, vidtagit: och om den inconsequence hvarföre vi skulle taxeras, om vi nu gjorde annat. Då Konung Carl XIII lefde, blef, utan all fråga om former, KronPrinsen Carl Johan, beklädd med rättigheten, att under Konungens sjukdom, utöfva Regeringen; och vid sista Riks-t dag blef, utan fråga om former, samma rättighet uppdragen vår nu varande KronPrins: Jag vet dä icke heller hvarföre formerne mera nu, ån då, skola binda oss; men det Vet jag, att då två Stånd redan bifallit saken, och det tredje otvifyelaktigt äfven gör det; så skulle Adelns vägran, gifva, icke anledning, men tillfälle för uttydningar, för hvilka jag tror att vi icke böra blottställa oss. Jag begär alltså proposition till bifall åt Konungens Nådiga Skrifvelse. Grefve von Schwerin'. En nations garanti för de rättigheter som den betingat sig, ligger i formerr.es Den 19 Martii. äfven aå litet sorn någon annans det förtroende sorn Hans Kongl. Höghet KronPrinsen så rättvisligen påkallar. Jag är också fullkomligen benägen att antaga den förklaring på Kongl. Maj:ts nådiga skrifvelse, som Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt behagat gifva. Jag skulle kanske icke yttrat några betänkligheter, om ConstitutionsUtskottet helt enkelt hade svarat att det icke kunde sig med målet befatta.
Hör nu, god vänner, uppriktigt taladt, så börjar jag bli trött på den här vandringen, och när jag ser att smeden bara spektaklar, fruktar jag att vi glömma det stora målet... LÄKAREN. Målet? Ja, det var ju himmelriket! Vi ska nog komma dit, men först måste vi genom skärselden. Säg, smed, är du också trött på jordevandringen? KONUNGEN. Om jag är trött? Det var jag ren från början, och när jag skådat människor och lif inunder ögonen, mig allting kväljer! Det stora var ej stort tillräckligt, det lilla var mig alldeles för smått, 107 och när man gjort bankrutt här nere, så längtar man till det som ofvan är. LÄKAREN. När djäfvulen blir gammal blir han munk! Kanhända kyrkans famn dig lockar? KONUNGEN. Ej alldeles så fritt, ty re'n som barn jag önskade gå in i helga ståndet! LÄKAREN. Nåväl, vi slå två flugor i en smäll, och Petrus får då nycklarna till himlen, som fadern ner i Rom förvarar, att lösa och att binda honom gifna i arf af den som kyrkan byggde på hälleberget hvad det sedan hette? För sista gången, öfver sista diket vi tåga rakt på Rom och himmelriket! (Scenen börjar förändras; ridå.) 108 Femte akten. Ett kapell af Peterskyrkan i Rom. Musik och sång från sidorna. stod i brons. Till höger Petri bild Första scenen. SMEDEN och S:T PER in; blotta sina hufvuden. SMEDEN. Det var vådligt grant! Så högt i taket sen! S:T PER. Ja, jag känner mig riktigt blyg! SMEDEN. Hvad ska vi säga nu, när Påfven kommer? Det är visst bäst att du talar först! S:T PER. Tyst, jag tror han kommer där! var inte han! Nej, det 109 SMEDEN (pekar på bildstoden). Kors, hvem kan det där föreställa! Låt oss se hvad det står inunder. P, e, t, r, u, s; Petrus; Det är ju du! S:T PER. Nej! Har de gått och tagit af mig i brons också!
Deraf visar det sig nu för oss, som om fråga vore, att vid denna Riksdag göra nytt lån, i stället för att om vi blott begagnade half - 58 Den 21 April f. m. ten af det Lån, sora Rikets Ständer beslöto år i823, vi icke skulle behöfva låna mera. Om den värde Fullmägtigen i RiksgäldsContoret skulle behaga beskrifva RiksgäldsContorets ställning, efter föreskriften: att serskilt bokföra 3-procents-lånet; så skulle förhållandet med dessa Contorets tillgångar genast fallit enhvar i ögonen, och vårt begrepp ej varit så förvilladt i dessa ämnen. Herr Grefven och Ordföranden tillkännagaf, att Plenum komme klockan 6 i eftermiddag att fortsättas, Ilerr Rosenblad, Bernhard: Jag tror att RiksgäldsContoret handlat ganska rätt, som inlöst 3-proceuts-lånet. Jag medgifver visserligen, att en annan tillgång finnes, nemligen omkring if Million uti i£ års förskott på allmänna Bevillningen. Denna ingår i början af året, ligger sedan 9 månader i Hassan, och jag skulle tro, att den kunde disponeras, Då vi uppgöra, om jag så får uttrycka mig, de fasta affairerne med Banken, det vill säga liqvidera dess reverserade Fordringar hos Staten, kunde det äfven måhända vara lämpligt, att uppgöra de löpande, der Staten är fordringsägare. Men till dess må de hälst blifva som de nu äro, en RiksgäldsContorets behållna Fond för möjligen nödiga Förskotter, utan behof att anlita sin credit i Banken. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag anser mig icke berättigad att ingå i discussion öf - Den 21 April f. ni. 59 ver hufvudsak en, och jag hemställer till de Talare, som redan yttrat sig, om de icke skulle tillåta discussionen för närvarande upphöra, dä målet blifvit bordlagt, emedan vi annars begå tvänne olagligheter: den första, att discutera ett ämne, som blifvit hegardt på bordet; och den andra, att till discussion upptaga ettämne, som derunder först blifvit nämndt. Herr von Hartmansdorff:
Hemmantal. Hus och tomter. Jordar. Anm. Uti kolumnen N:o 7 (summa jordareal) äro icke inberäknade de områden, hvilka utgöras af Malmö stads plan, dervarande s. k. slottsplatsen, citadell och hamn, innehållande in alles en rymd af 375 tunnland; ej heller, hvad staden Ystad angår, der befintlige fria tomter, torg, gator, promenader, hamn, m. m. till en sammanräknad rymd af 144 tunnland. Tab. N:o 11. Sökta skiftens antal. Fastställda skiften. Arfvoden till landtmätare och gode män för laga skiften. R:dr R:mt. Hela beräknade utgiftsersättningen. R:dr R:mt. Antal. Skiftade mantal. Skiftade qvadratrefvar Afrösningsjord. Oförmedlade. Förmedlade. Sparbankens benämning och stiftelseår. Antal delHela kapitaltillgången Öfverskott eller besparing öfver delA f d e 1 e g a r n e egare egarnes andel insatt jelopp. R:dr R:mt. uttaget belopp. Ar. Fattigvården Antal fattighus. Antal fattighjon, som erhållit full försörjning. Antal af fattigvården understödde, som ej fått full försörjning. Fatt igvårdens gemensam för hela samhället. | delad på nedanstå- ende antal rotar eller kretsar. Äldre personer vårdade Barn vårdade i och utom fattighus. Summa. Summa af båda könen. inkomster. R:dr R:mt. Samtliga utgifter i och för fattigförsörjningen. R:dr R:mt. i fattighus. på annat sätt. Afkastning af egendom, kollekter m. m. Personliga fattigvårdsbidrag. Värdet af tillskott efter hemmantal. Ersättning Summa. Olikheten i summorna af fattigvårdens inkomster och utgifter härrör af ofullständiga uppgifter. STOCKHOLS), 1862. T. A. NOBSTEDT & SÖNER. Tabb. Malmöhus län. BIDRAG TILL SVERIGES OFFICIERA STATISTIK. mii Kongl. Majits Befallningshafvandes femårsberättelse!-, Ny följd.
Maj:ts nådiga Skrifvelse, angående begärdt anstånd med föreskrifna kapitaloch ränte-inbetalningar å de till Norbergs jernvägsbolag af allmänna medel anvisade lån; och JV2 30, i anledning af väckt motion, angående ersättning af allmänna medel till Klockaren J. Nilsson för liden förlust vid af honom verkställd omläggning af vägen förbi den s. k. Rindboliden. S. D. Föredrogos ånyo följande af Banko-Utskottet afgifna Utlåtanden och Memorial, nemligen: Utlåtande JV2 14, i fråga om årligt anslag till inköp af böcker för läsebibliotheket vid Tumba. Bifölls. Memorial M 18, om utseende af Revisorer och Suppleanter för granskning af diskontverkens räkenskaper och förvaltning. Ståndet, som i Plenum den 14 innevarande månad beslutat, alt de i delta Memorial omförmälda val af Revisorer och Suppleanter till granskning af Bankodiskontverkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning, borde, för såvidt samma val a iså g Bonde-Ståndet, försiggå efter enahanda grunder som hittills, samt derjemte då bestämdt, att Revisorer och Suppleanter för granskningen af Lånekontorens räkenskaper och förvaltning skulle väljas den 28 i denna månad, fann, under åberopande af berörda beslut, ifrågavarande Memorial icke påkalla någon annan åtgärd, än dess läggande till handlingarne. Utlåtande M 16, i anledning af förre Notarien B. J. Bergers ansökning otu förhöjdt årligt understöd. Utlåtande JVS 17, öfver förre Notarien i Banken G. E. Tranas ansökning om förhöjd pension. Bifölls. Utlåtande JVS 18, i fråga om utsträckning till jemväl de före sednaste riksdag oktrojerade filialbanker, af tillåtelsen att å kreditiv i Riksbanken utfärda icke allenast assignationer, utan äfven vexlar. Bifölls; och Utlåtande JVS 19, i anledning af väckt motion om anslag till kreditiv för en tillämnad filialbank i Carlstad.
Dykerioch Bergnings-Bolaget, hvars skyldighet är att, vid inträffande, strandningar eller andra sjöskador, rädda menniskolif och berga Kronan eller enskild man tillhörige Fartyg och Gods, åligger : 1:0 att, inom hvarje Hufvudstation, som bör omfatta en sträckning af nära 10 mil, med någon minskning eller tillökning i denna sträckning efter kustens olika beskaffenhet och fordringar, anskaffa och i fullt brukbart skick städse underhålla de å härhos bifogade Förteckning specifikt upptagna och beskrifna Instrumentalier och Bergnings-redskap , till det antal och med iakttagande af den fördelning deraf emellan sjelfva Hufvud-stationen och de inom densamma, uppå yttersta punkterna af Exp.-Utsk. Förslag lill und. Skrifv. 13 kusten eller dess tillstötande Skär, inrättade mindre depcits, som, uppå Förvaltningens af Sjö-ärendena underdåniga förslag, framdeles kan blifva i Nåder föreskrifvet; 2:0 att i sin tjenst antaga sjövande och välfrejdade personer, som antingen redan äro å bestämda stationer boende, eller ock kunna finnas hugade att dit inflytta, och sådant till det antal, som i anseende till kusternas olika läge och beskaffenhet erfordras, för att åstadkomma skyndsam, driftig samt pålitlig bergning; skolande dessa Betjente, i sådant afseende, med fullständiga Instructioner af Bolagets Direction förses, och tillförbindas att icke, utan med erhållet tillstånd, under den tid af året segelfarten påstår, aflägsna sig från sin anvisade station, och de punkter af kusten inom densamma, uppå hvilka strandnings-händelser mest äro att befara; 3:o att med invånarne i granskapet af hvarje Dykeri-station uppgöra beting om nödigt arbetsbiträde vid inträffande strandnings-bändelser; samt 4:o att ersätta den skada och förlust, af hvad beskaffenhet som helst, som, vid bergning af fartyg och gods tillskyndas Fartygsoch Gods-egare, eller Assuradeurer, såsom följd af vårdslöst eller annat obehörigt förfarande af Dykeriets Betjente, eller det af dem antagna arbetsmanskap. i4 Exp.-Utsk. Förslag till tind. Skri/v.