Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att människohjärtat ibland är vekare, mera mottagligt o c h lättrördt, och då komma dessa små, som det tyckes, obetydliga händelser och göra ett djupt tryck däri, ett intryck, som ofta nog under ens hela lifstid icke utplånas. Det var förunderligt, hvad j a g kände mig vek. Det var icke gåfvan, som k o m mina tankar att stanna, det var sättet att gifva. Gifvarinnan kastade icke, s o m man så ofta får se, med ett hårdt och ovänligt uttryck penningen på yttersta hörnet af bordet, liksom rädd att vidröra den gamla. Den vänliga blicken o c h det vackra ögonkastet, som åtföljde gåfvan, voro liksom ägnade att mildra bitterheten för den fattiga. Där voro tvänne människor med samma höga rätt, då det gällde kärlek, vänlighet o c h godt bemötande, men där de jordiska ägodelarna fallit så olika. Där var ett hjärta tacksamt alt få laga — och ett hjärta tacksamt att kunna gifva. I unga, s o m gån ut på lifvets stora marknadstorg med börsen fylld af blanka kronor, gån med föresats att spara, o c h byten icke ut dem mot något onyttigt skräp, som skänker glädje hvarken åt eder eller någon annan. Gån med öppna ögon och kärleksfullt hjärta, o c h låten icke blicken halka förbi det, som är smått o c h armt och eländigt. Läggen edra kronor, där t sen, att de behöfvas, o c h minnens, att alla gåfvors gifvare blickar ned äfven till det mörkaste hörnet af det brokiga marknadstorget. Gifven villigt och gärna, gifven med vänliga ord, och tron ej, att sättet betyder ingenting, äfven om det förefaller eder som en småsak. I anen ej, hvilka stora, viktiga följder hvar liten småsak kan föra med sig. bli kvinnans Männen bedragne, konster och som äro bestämda icke af sin egen inbillning. De älska gudinnor, men äkta blott dödliga. hustru skulle följaktligen noga se efter, En hvari egentligen det behag bestod, som gjorde henne så tilldragande sträfva efter hustru. den och omtyckt att bibehålla Synnerligt märklig stora uppmärksamhet uppförande, ogift som kvinna.
Sedan jag d. 26 i denna månad framställt förslag om bildande af särskildt Utsk., för behandling af K. M:s Nåd. Propos. om förhöjning i embetsoch tjenstemäns löner, samt dessas pensionering, får jag härmedelst göra den rättelse i förslaget, att, såsom min mening egentligen var, StatsUtsk. måtte varda förstärkt med fyra ledamöter ur hvardtdera Ståndet, samt dessa ledamöter, såsom en särskildt afdelning af StatsUtsk., i den ordning, som för dess afdelningar eljest gäller, behandla nämnde frågor. Frih. von Stedingk, Styrbjörn: Här är f. n. icke stället att undersöka, huruvida den af K. M. i Nåd. afgifna Propos. om lönereglering för Arméen och öfrige Stater inom Riket är tillräckligt motiverad eller icke; det hade dock säkert varit önskligt, att densamma varit något annorlunda än den nu är. Emellertid har det blifvit särdeles modernt inom representationen, att yrka tillsättandet af serskilda Utsk. för behandlingen af sådana frågor, hvilka man anser hafva inkommit i den form, att de icke äro fullkomligt så klara, som R. St:r önskat. Jag tror icke att detta är riktigt, lika litet som jag tror, att hvad som i visst fall kan vara modernt, till följd deraf också är nyttigt. Motionären har föreslagit bildan - Dea 28 November f. m. 475 det af ett särskildt Utsk. enkom för behandlingen af löneregleringsfrågan; jag kan dock icke finna, att om, såsom förhållandet troligen är med den K. Propos., densamma kunnat vara klarare motiverad, det derföre lärer vara R. St:rs skyldighet att inkomma med ett Betänk., som är bättre. När Regeringen, som har alla möjliga embetsverk att tillgå för att afgifva uplysningar, icke ansett sig kunna upgöra ett fullständigt förslag i detta hänseende, hemställer jag, hvartill det skulle tjena, att några medlemmar af R. St:r sätta sig ned för att utarbeta ett dylikt förslag, hvilket efter min öfvertygelse icke kan inkomma från något annat håll än Regeringen. Ty derifrån bör det komma, och derifrån har också nationen rätt att fordra det.
31en det var icke staden det för deni galde a t t skydda mot öfverrunipling, utan kyrkan - katedralen - Georgiens moderkyrka, livilken ibeser sig majestätisk i dalen p i en i floden utskjutande brannt udde. Utan svårighet dominerar den liela taflan, ty kring densainina koncentrerar sig allt, äfven försvaret. Höga murar och starka torn skydda kyrkan, inedaii staden ligger öppen, försvinner till ett intet vid katedralfastningens fot. Och en starkare kontrast kan man icke tänka sig än de pi * iniitiva jordhasen i förhhllande till kyrkans solida prakt och egendoinligt utvecklade stil. Det är medeltiden, soni går igen lifs lefvande, och dess-romantik andas aunu ur de legender, sägner och traditioner, som i iiiiingd knyta sig till denna lilla fläck af jorden. I katedralen ligga de flesta af Georgiens konungar begrafna; och fastan Mzket redan i 5: te årliundradet eft. Kr. iippliiirde att varil liufvudstad, ha7 den dock allt framgent fortsatt a t t vara landets andliga medelpunkt. E n beskrifning af katedralen shille föra iriig för långt. J a g vill blott soni en kiiriosiset anföra, a t t de begge rivaliserande ' heliga rockarne i Trier och Argenteuil aga en farlig medtaflare liar i Mzket, - i n h n e detta iii. kändt i Europa? - livilken utges för att vara den enda, den akta, den af Maria virkade kjorteln, on1 1iVilkeri det kastades lott vid .korsets fot. E11 legend, Iivilken genom siii enkelhet och poetiska skönhet visar långt tillbaka i tiden, knyter sig till denna relik. Icke lkngt från katedralen ligger en mindre kyrka, byggd i samiila stil och liksom denna af dyrbart material. Den tillliör ett gammalt beröindt nunnekloster. Vi funno kyrkan stangd, men på var begäran kom snart en nunna med nycklarna.
Län bär, uti en hos Hedervärd» Bonde-Ståndet väckt och lill Lag-Ulskoltet öfverlemnad motion, anmärkt, att det rådrum, som sålunda vore köpare af faslighet lemnadt, att derå söka lagfart, gåfve anledning dertill, alt inteckningsegure i vissa fidi, utan eget förvållande ginge förlustig sin rätt. Om nemligen egare af fäst egendom förhållit sig så svekfullt, att han liktidigt såll egendomen till en person och till annan utfärdat skuldebref med rättighet att låta det i' egendomen intecknas; samt ej mindre borgenären, okunnig om det skedda köpet, erhållit inteckning innan förutnämnde lid för luglärtssökandet förflutit, än ock köparen sedermera inom samma lid med köpet lagfarit; så mäste, i följd af ifrågavarande lagbud, inteckningsegaren vika för honom, som eganderätlen förvärfvat, ehuru inteckningen i laga ordning: tillkommit. Enligl motionärens tanka, kunde denna olägenhet afhjelpas antingen medelst uteslutande af omförrnälde § eller genom bestämmandet af kortare tid för köparen att göra köpet offentligen kunnigt, i hvilket senare full i3 § skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Ehuru den, sorn egendom förvärfvat genom fång, derå lagfart ske ”bör, jemlikt stadgandet i förordningen om stämplade pappers-afgiften, eger ”att med lagfarts begärande dröja, i stad uti tre månader och på landet ”till det Ting, som infaller näst efter sex månader, sedan han förvärfvade; ”bör likväl den, sorn på sådant sätt åtkommit fastighet, i staden ofördröjligen, och å landet vid första Ting för Rätten» anmälasitt fång och låta 8 Lag-Utskottets Utlåtande > N'.o 53. ”köpe-contract i Rältens inlecknings-protocoll införas. Underlåter lian detta ”försigtighetsmått, och kommer under tiden, eller innan uppbud sökt är, ”förre egarens borgenär med skuldebref eller annan handling, derför inteckning tillåten är, håfve rätt att den erhålla; och söke nye egaren, för ”den inlecknade skuldens belopp, skadestånd af sin fångesman.”
Ånyo föredrogs Coust.Utsk:s den 19 dennes e. m. på bordel lagda mein. N:o 3 till R. o. Ad., ang:de grundlagsenligheten af en yrkad propositions vägrande. Gr. Horn, Claes Fredr.: Sorn den besynnerliga händelse ägt rum, hvilken föranledt Const.Ulsk:s afgifna förevar, dom i en sak, som jag tror icke rätteligen tillhört Const.Utsk. att bedomina, enär den egentligen endast bar afseende på R. o. Ad. enskildt såsom RiksStånd; så anhåller jag, att detta betänk, måtte till Ridd.Utsk. remitteras, för alt vid blifvande utarbetningen af förbättringar i Ridd.Ordn. tagas till grund. Hr von Hartmansdorff, Au g., För min del kan jag icke (inna, att ifrågavar. Utsk:s betänk, kan medföra någon annan åtgärd, än dess läggande till handlingarna. Det Den 26 Februari e. ro. är blott ett yttrande, lill efterrättelse för Ståndet, gifvet af Const Utsk. Att remittera ett Utsk:s betänk, till ett annat Utsk., och särdeles att remittera ett Coust.TJtskts betänk, till Ridd.Utsk., lärer vara så ovanligt och.oformligt, att jag ej kan tillstyrka, utan tverlom afstyrker ett sådant beslut. lalla fall möter icke någon svårighet för Ridd.Utskts medlemmar alt få läsa detta betänk., som är tryckt och (innes i hvarje riksdagsmans hand. Remissen skulle icke vilja säga annat, än att R. o. Ad. anmodar Utsk:s ledamöter att Jäsa det till Ståndet inkomna tryckta betänkande. Gr. Horn: Ifall det anses innefatta en oformlighet att begära remiss af ett betänk., som är afgifvet af ett för R.
SBårt antaganbc öfwertemnat förftag titt g-örorbntng om werfftäftigbet i Swerige af bomar oct) ut Seban be tillförene wäcfta frågorna om utwätjanbe af ttpa ^örebifo-teyter nt. m. [arnt om föränbrittgar i $t;rfobanbbofen numera erbåltit ben förbcrebanbe bet;anb 59 ling, (om af förcmålettö ljöga tutgt toartt påfattab, pr Äottgl. 5D?aj:t till 233art bepröfnxtnbe cfmerfcmnnt bc titt betta äroibc pranbe pnbltngar, för att, efter tnpmtanbe af Söårt unberbåniga pttranbe, titt afgöranbe företaga bcrörbc frågor; Ocf) pfme 2Ötr meb anlebnittg praf, uti unbcrbåntg ffrtftuclfe bett 20 ftflltbnc Snitt, på £ottgl. 9J?aj:t aiintått Södra åftgter t bejja ämnen. §. 69. Sif förefotnne anlebntngar pfttte Söt, för Södr bef, beflutat utfärbanbet af ett författning, l) hvarigenom ftabgaö, att, otti t någon förfamltng, tntb hvtp tt'tt @cbatt, meb anlebtttng af Stifctå @tänbcrå ftnb förra fftifåbagen gjorba unber Slfajtt ntt berörbe affeenbe attgtftta gruttber, prom uti ffrifmelfe af ben 26 ftfl
Riddetskapet och Adeln, Vällofl. BoigäreSiåndet och Hedervärda BondeStåndet ogilladt, och ämnet således åter öfverlemnadt tili det Serskildta Utskottets handläggning; men Högvördiga PrestStåndet deremot har den 6 juli i8iö bifallit Serskildta Ut kottets Beslut. Enär derefter bemäldte Utskott under den § Augusti samma år förehaft frågan, och, på upptägne skäl, tillstyrkt bifall till Herr Kjella"ders ifrågavarande motion, hafva Höglofli Ridderskapet och Adeln den 14 Augusti och Besil, och Eken. JJtsk. Eetänkanden. BorgareStåndet samt Hedervärda Boni äeStåndet den 12 i samma månad gillat Utiskottets åtgärd, hvilken åter blifvit den 15 Augusti förkastad af Högvördiga PrestSlåndet, soth påföljande dag, eller den i6de beslutat* det skulle Högloft. ExpeditiönsUtskottet underrättas, att Ståndet så mycket mindre kuride medgifva, det någon underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t Uppsattes i anledning af serskildta Utskottets 1 hufvtidsakfen afgifnä Betänkande, som en sådan Expedition skulle leda till rubbning af i o §. Presterskapets Privilegier af år 1725, Härvid städnade det således, och någon underdånig Skrifvelse till Kongl. Maj:t afgick icke, enär endast gné BiksSiånd bifallit serskildta Utskottets Betänkande. Vid 1815 ärs Biksdag, då detta ämne blifvit af Pierr Kjellander å nyo motiveradt bch till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet hänvisadt, har Utskottet* på sätt dess under d;n 9 Maj samma år afgifna Betänkand visar, ansett Sig, emot i2 f. uti Högloft. Bidderskapets och Adelns samt 7§uti Högvördiga Presterskapets
Hr von Rosen, Georg: Jag instämmer med Gr. Horn deruti, att den recit, som blifvit införd i tidningarna, icke är öfverensstämmande med det förhållande, som ägt rum i gårdagens förstärkta StatsUtsk.; men jag anhåller att få tillägga, det jag för min del hvarken afeller tillstyrkte, att uppskof med voteringen skulle ske. Jag tror icke, alt förstärkta StatsUtsk. har någon rätt i det fallet att besluta, utan när jag blifver uppropad, så går jag fram och aflemnar min sedel; men blifver jag icke uppropad, så afgifver jag icke heller någon sedel. Då ordföranden i förstärkta StatsUtsk., lill följd af sin grannlagenhet, ansåg sig böra tillstyrka uppskof, såvida icke någon enda af förstärkta StatsUtsk:s ledamöter satte sig deremot, så ansåg jag icke mig tiilständigt att uppträda med yrkande om voteringens fortgång och alt sålunda upphäfva mig till domare öfver ma - Den 2g Maj f. m. jorilelen inom Ulsk. På denna grund leg jag stilla, då ordiöranden gjorde den nyssnämnda framställningen. Sorn det numera tyckes böra till ordningen för dagen att i förstärkta StatsUtsk. icke göra något annat än protestera, så skulle jag önska, att, då ordföranden utfärdar anslag till förslut kt Stats* Utsk:s sammanträden, det på dessa anslag kunde blifva utsatt, huruvida man kummer tillsammans för att votera eller för att protestera, emedan man i sednare händelsen icke kunde behöfva vara der. Gr. Frölich, David: [ afseende på den af Gr Horn gjorda framställning, hvilken skall vara skiljaktig ifrån den berättelse, sorn uti någon af tidningarna lärer vara införd, qch hvilken berättelse jag icke läst, vill jag icke inlåta mig i något yttrande, emedan jag så manga gånger på delta ruin hort sägas, att det är olämpligt att på något vjs fästa uppmärksamhet på hvad tidningame säga om Rik^Sbns öfverläggningar. Jag har i alla fall nu full anledning alt vara öfvertygad om riktigheten af den framställning, som ordföranden i förstärkta StalsUtsJi, Gr. Horn, bär gjort, och med hvilken jag anser mig belåten.
I de uppgifter, som, enligt 5 §. af i83o års Banco-Lag, sammanfattas för att redovisa Wexel-Bankens ställning vid förloppet af hvarje halft år, har allt ifrån början blifvit följdt det beräkningssätt, som synes närmast instämma med Banco-Reglementets 4 Artikel, 1 Afdelning, §. 6, pag. 48» att nemligen en Summa af R:dr 2,400,000 Banco afräknas från WexelBankens hela Skuld, efter det de på vissa Wexel-Banco-Räkningar innestående Guldoch Silfver-behållningar blifvit till R:dr Banco förvandlade. Fråga har likväl sedermera uppstått, huruvida det icke tilläfventyrs vöre i principen rigtigare, att från Bankens Cassa-tillgångar i Mynt och Myntmetaller afföra såsom skuld in natura det belopp, som i Guld och Silfver vissa Räkningshafvare till godo innestår, men deremot lägga till utelöpande Sedelstocken endast så mycket, som Depositions-Räkningarnes Summa i BancoSedlar öfverstiger R:dr 2,400,000. Banco-Fullmägtige hafva, såsom deras Protocoll för den 17 Januarii 1833 visar, ansett häst vara, enär Riksdag snart vore att förvänta, dervid 6 Berättelse af Banco-Fullmägtige. frågan om dessa uppgifters form och uppställning för framtiden i alla fall måste förekomma, att också härutinnan än ytterligare förblifva vid hvad förut egt rum.
» Någon vidare uppfostran hann jag inte få, » hade hon sagt. Hon hade blifvit duktig, företagsam, orädd, själfständig, men någon synnerlig finhet hade ej kommit på hennes lott. Kanske skulle hon kunna lefva sig till det, som hennes uppväxtår ej gifvit henne — möjligheter saknade hon inte. Att Edvard slagit an på henne, kunde man se i kolmörkret. V i träffades ofta, men de träffades, jag tror hvarje dag, och tycktes alltid ha fullt upp att tala om. Hon talade också gärna om honom. Hon fann något så säkert och pålitligt och förtroendeväckande hos honom — han hade en sä klar och god blick. » Han hör till dem, som sprida trefnad omkring sig, inte sant, utan att göra minsta ansträngning för att vara underhållande? Han är visst en människa, som man skulle kunna hålla af. » Hon hade trott, att han var konservativ, men det var han alls inte. Och inte var han hvarken förbehållsam eller inbunden, när man fick tala med honom i lugn och ro. Han hade berättat henne en massa saker. Men han var alldeles för hänsynsfull, för litet fräck — man måste skaffa sig armbågsrum i lifvet, eljes blir man utträngd .. Hon berättade ett drag, som var mycket karaktäristiskt för honom och som han kommit att tala om. I Diisseldorf, när det inte gick framåt med hans arhete och han därför var nedstämd och misströstade, så brukade han resa bort, for hvart som helst, uppåt Rhen eller utåt landet, för att inte tråka ut andra med sitt dåliga lynne. Så kom han igen efter några dagar och var då uppkryad och arbetshågad. Första året i Diisseldorf hade han inte behöft göra några dylika resor. Då hade han lefvat som en enstöring och bara arbetat. Han ansåg sig inte kunna någonting, och han tycktes inte ansett sig värdig att sällskapa med de andra artisterna bara därför. Det var också ett skäl! Men när han blef känd som en lofvande och begåfvad målare, då kom han in i artistlifvet. Rätt gemytligt hade de haft det, men inte var det hela vidare lifvande. Man satt mest på Malkasten eller hos Langenberg och hackade på hvarann.
Till Stats-Utskottet har Bonde-Ståndet remitterat en derstädes af David Andersson från Hallands Län väckt och af Bengt Gudmicndsson från samma Län biträdd motion, angående ritorr spanmåls belånande af Riksgälds-Contoret. Uti denna motion har yttrats den förhoppning, att Svenska Regeringen och National-Representationen måtte allt mer och mer inse vigten af jordbrukets och de öfriga näringarnes understödjande med de enda i sådant afseende verksamma medel: arbetets och handelns frihet, skatternas billighet samt myntväsendets och creditbrukens omvårdnad. Härigenom skulle, under det allmännas och de enskildes gemensamma bemödanden för landets uppodling, climatet mildras, ökade skördar framkallas, lefnadskostnaderna minskas, arbetsklassens vilkor förbättras samt arbetsprisen och productionskostnaden nedsättas. Men om en sådan folkets lyckligare belägenhet skulle kunna förväntas,' måste landtmannen, ju förr desto heldre, försäkras om möjligheten att draga fördel af sina gynsamma skördar och bibehålla dem, såsom tillgång i behofvets stund både för sig och landets öfriga folkklasser. Svenska åkerbrukets nuvarande nedtryckta ställning borde egentligen tillskrifvas den bristande omtankan att torrka och vårda spanmålen, i förening med de betungande skatterna samt nödvändigheten, synnerligast för den mindre jordegaren att, så snart säden hunnit uttröskas, föra den till städerne och der sälja den för det pris^ som derför kan erhållas. Emedlertid hade alla hittills gjorda försök att uppmuntra spanmålens ritorkning misslyckats, och sådana försök måste äfven framgent misslyckas, så länge producenterne af denna vara, till följd af ett falskt ekono - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 222. i3 miskt system, icke kunna upplägga den, utan måste påskynda försäljningen deraf» För att införa och stadfästa vanan att under de goda åren upplägga spanmålen, vore det icke tillräckligt, att utdela prtemier för rior och ritorkad säd. För vinnandet af berörde ändamål, måste de, som önskade bibehålla sina spanmålslager, understödjas medelst befriandet från nödvändigheten att genast försälja dessa lager. Sådant borde åter ske genom Iåns meddelande emot hypothek af ritorr spanmål.
Ett af Herr D: r Backmans påstående, att man från de förmenta mördar-nes bostad skulle kunna se församlingens kyrka — eller någon annan — öfverensstämde icke med sanna förhållandet. Min fullkomliga öfvertygelse är, att D: r Backman omöjligen på vanlig väg kunnat erhålla dessa upplysningar, ali den stund jag ock vet, att den hypnotiserade qvinnan vid det tillfället aldrig sett Yissefjerda socken och således ej kunde hafva ringaste aning om, hur stället såg ut. Sanningsenligheten af denna min berättelse bekräftar jag på heder och samvete. Kalmar den 27 Juni 1889. (Signeradt) I. A. Ljung Poliskonstapel i Kalmar. » (Sigill. Den långa rättegången gaf vid handen, att Gustafsson fått i uppdrag att för Jonassons räkning i sitt (Gustafssons) namn inköpa den senares på exekutiv auktion försålda egendom (ett s. k. tjufköp), hvilket Gustafsson också gjorde, hvarefter han för egen räkning behöll den. De anklagades uppgifter voro mycket sväfvande; fadern hade ett med synnerligen omsorg preparerat alibi, i hvilket dock fattades så lång tid, som bevisligen kunnat räcka till för att utföra dådet; sonen sökte bevisa sitt alibi genom tvänne vittnen, som dock sedan erkände sig hafva vittnat falskt och blifvit af honom tubbade därtill, då de (vittnena) af annan orsak voro fångar å fängelset. Ehuru allvarsamma bevis mot de anklagade förekommo, blefvo de dock i brist på full laglig bevisning ställda under framticbns dom. Som jag i början af min uppsats nämnde, har jag någon gång vid försök af detta slag tillvägagått så, att jag låtit mediet, vaket, skåda in i en liten kristall, infattad i en svart träskifva (Hansens modell). 3) Det gör det dock, om man tänker sig, att man kunde se tvärs igenom en större skog. B — n. Svensk Tidskrift 1891. NÅGRA FÖRSÖK MED SOMNAMBULER ". Jag inskränker mig till ett exempel, hvilket dock skulle kunna förklaras genom tankeofverföring, emedan en om den skildrade händelsen medveten person fanns i rummet närvarande.
Domstolen infordradt underdånigt utlåtande den 21 September samma år och, lemnande utan anmärkning den i Rikets Ständers förslag följda grundsats, yttrade, att enär, om andra punkten af 24 Kap. 5 § Rättegångs-Balken ändrades på sätt Rikets Ständer föreslagit, tredje punkten i samma § samt 6 och 7 §§ i nämnda kapitel ej lämpligen kunde vid deras nuvarande lydelse bibehållas, och förslag till förändrad redaktion af sislberörda lagrum icke blifvit af Rikets Ständer framstäldl, Högste Domstolen ansåge sig vara förhindrad att å förslaget tillstyrka bifall; och enligt hvad E. K. Maj:t i nådig Skrifvelse den 31 Oktober sistlidna år gilvit Rikets Ständer tillkänna, har E. K. Maj:t ej heller-funnit skäl att till förslaget lemna bifall. Då de skäl, Rikets Ständer för berörda laglörslag andragit, fortfarande föreGnnas och icke kunna anses genom E. K. Maj:ls alslag å detsamma till sin vigt och betydelse underkända, samt enär dertill kommer, att stadgandet i ofvan åberopade 7 § af 24 Kap. Rättegångs-Balken, “att alla Rättens domar eller utslag, som, efter kungörelse å Rättens dörr afsägas eller utgifvas, böra förut tvä fald* färdiga skrifvas utan fel, att delomännen må dem med Rättens underskrift och insegel, undfå mot den lösen, som särskildt stadgadt är“, oaktadt den förklaring Kongl. Brefvet den 15 Januari 1856 innehåller, fortfarande står i strid med gällande expeditionslaxas grundsats, att svarande part ej eger skyldighet att lösa Rättens dom eller utslag, har Justitie-oinbudsmannen i sin till innevarande riksdag afgilna berättelse förnyat berörda framställning; och har dessutom särskildt hos Rikets Ständer förslag blifvit väckt i enahanda syftning. På de sålunda vid sislhållna riksdag och nu sednast af Juslilie-ombudsmannen anförda skäl och till följd af de anmärkningar, som vid granskningen af Rikets Ständers förra beslut i ämnet blifvit inom Högste