Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har mig bekant, att BondeSt., i afvaktan på en inbjudning från R. o. Ad., förbigått denna fråga om sportlernas upphörande i K. M:s Cancelli, och jag skulle tro, att många upplysta ledamöter af PresteSt. hysa samma åsigt, som i detta fall af R. o. Ad. blifvit godkänd och jemväl delad af personer inom StatsUtsk., för hvilka jag hyser den största aktning. Frih. Boye: Jag anhåller att få göra några anmärkningar vid de yttranden, som här blifvit afgifna emot det förslag, jag tagit mig friheten framställa. En värd ledamot, Gr. Cronhjelm, har åberopat ordningen; men jag får jemväl på min sida åberopa ordning. Den värde ledamoten torde påminna sig, att då ifrågavar. punkter voro afgjorda af R. o. Ad., begärde jag genast, att Medstånden mätte inbjudas att förena sig uti R. o. Ad:s beslut. Inbjud ni ngsfrågan var således ett accessorium till då förevar, hufvudtitel. Ordningen fordrar således, att detta accessorium afgöres, innan man skrider till något nytt ämne. Frih. Palmstjerna har trott, alt den jäfsanmärkning, han framställt, skulle anses gammalmodig; jag finner den deremot vara så nymodig, att jag ej förut hört någon dylik framställning. Jag får erinra, att om något jäf hos R. o. Ad. skulle uppkomma deraf, att några af dess ledamöter äro löntagande, inträffar samma jäf i de öfriga Stånden. Prest.eSt:s ledamöter äro samt och synnerligen löntagande. BorgareSt. utgöres till stor del af löntagande representanter, och alla ledamöter såväl af detta Stånd som af BondeSt. hafva det, enligt lag, äfvenså giltiga jäf, att deras söner äro tjenstemän. Det är sannt, de hafva den lyckan att icke vara adelsmän; men det ena jäfvet är dock lika lagligt som det andra, och följden skulle då blifva, att samtliga RiksSt. voro jäfviga; men af hvilken auetoritet skulle då frågan afgöras? I afseende på den af Frih.
Till förekommande af ett slikt missförhållande, som syntes Revisorerne serdeles anmärkn:gsvärdt, hemställde Revisorerne till R. St., att öfver 1812 års afsklifningsregltle skulle utfärdas en förklaring, hvarigenom detta reghte försättes i öfverensstämmelse med lil g i 1841 års afskrifningsregl:te för flottan, och då detta stadgande kunnat tilllämpas på redogörare för proviant ombord på fartyg, synes det mig äfven kunna tillämpas på redogörare för kronans magasiner å land. Ombord å fartyg finnas varor, som kunna lika mycket intorka och afdunsta som de, hvilka förvaras i kronans förråder och magasiner, och då redogörare ombord på fartyg kunnat redovisa sin upbörd utan förlust, har jag föreställt mig sådant äfven skulle låta sig göra för redogörare på land. Hr Printzell - 14 O e n 7 Januari. sköld har sag(, att den beräkningsgrund, som i den blifvande förklaringen af 1812 års afskrifningsreglite skulle bestämmas, icke kunde följas med mindre än att kronans magasiner och förråder inventeras. Detta må vara en sanning, men det är äfven tydligt, att dylika inventeringar måste ske till utrönande af, huruvida i inagasinerne finnes brist eller öfverskott. Jag stödjer dessutom mina åsigter derpå, att Kammar-R:n i sitt Utlåt, medgifvit, att 1812 års förenämnda reglite bör tydas så, som jag bär haft äran visa. Fångvårds-Styrelsen, emot hvilken den svåraste anmärkn. förekommit, har äfven sagt, att samma regkte bör sålunda förstås, och att verkställigheten af en författning i sådan rigtning icke mötes af ringaste svårigheter. Endast KrigsCollim har varit af annan tanke, emedan den föreslagna förändringen af 1812 års ifrågavarrde regkte skulle medföra förlust för redogörarne.
— Nio 210- i anledning af väckt fråga om användande af medel irån anslaget till fångars vård och underhåll för uppförande af en byggnad vid straffängelset i Landskrona. XI. B. 20. A. 76- E. I (6. — N:o 211. i anledning af väckt motion om upphörande af en från nya Elementar-skolan i Stockholm till Landtbruks-Akademien årligen utgående hyres-ersättning. XI. B. 20. A. 76. — N:o 212. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående användandet af de å Stats-anslaget för Båtsmansbeklädnaden åren 1849—1851 uppkomna behållningar. XI. B. 20- A. 76. E. 116. — N:o 213. i anledning af väckt motion, att de vid innevarande Riksdag beviljade löne-tillökningar måtte i blifvande aflöningsstater upptagas i särskild kolumn. XI. B. 20. A. 76. — Nio 204. i anledning af väckt fråga om förändring i de angående begrafuingshjelps utbetalning till embetsoch tjenstemän gällande stadganden. XI. B. 21. A. 76. — N:o 215. angående förhöjd aflöning för Rikets Ständers Justitieombudsman samt den vid hans kansli anställda personal. XI. B. 29. A. 77. E. 270. — N:o 217. i anledning af väckt fråga om bestämmandet af pen - 196 — S — sion för Rikets Ständers Justitie-Ombudsman. XI. B. 85, 115. A. 117, 118. U. 268. A. 287. U. 393, 398. E. 357. Stats-Utskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — TST:o 218. i anledning af erhållna återremisser eller Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande de i Utlåtandet
Emedlertid fann man detta arrangement med ambulatoriska klockare föga tillfredsställande, utan önskade sig i stället sådana som voro stadigvarande, och till den ändan ingicks då ackord med skolorna, alt dessa skulle afstå en viss andel af sin återstående helgonskyld till aflönande af substituter i socknarna, mot villkor att sjelfva befrias från sitt åliggande, att dit afsända dessa personer lill tjenstgöring. Skolorna hafva således icke brutit något kontrakt, ulan hafva alltid uppfyllt detsamma, och uppfylla det ännu i dag. Allt tal om ett sådant kontrakts-brott är derföre fruktlöst, och deras rätt till den återstod af helgonskylden, som ännu utgöres, är obestridlig. Denna skolornas rättighet är dessutom bekräftad genom Danska förordmne afår 1539 och 1566 och vidare genom Malmö, resess. Den har sålunda häfden och 3:ne K. expeditioner för sig; och kam.-coll:m har också ganska riktigt förklarat att : ”Skolornas rätt till merberörda helgonskyld vore ostridig, och ingalunda tvist underkastad.” Socknarna hafva likväl alltid (och kanske med skäl) funnit denna afgift obillig, och sedan långliga tider tillbaka framställt anspråk och ansökningar om befrielse' derifrån. Dessa ständigt förnyade och varierade framställningar blefvo likväl i längden så besvärande för R. St., att dessa slutligen år 1749 förbjödo, att frågan vidare skulle få framkallas eller återkomma, och på detta sätt fick man ändtligen fred till år 1789, från hvilken lid man åter finner ämnet upptaget. Enligt hvad jag tagit mig friheten anföra, torde R. o. Ad. emellertid finna, att skolornas rätt är gifven och måste respekteras. Frågan blir således nu endast huruvida staten skall öfvertaga skyldigheten att ersätta skolorna, på det att denna afgift må kunna efterskänkas socknarna. Men hurudan är då denna afgift, som man vill efterskänka? Jo en afgift, som sedan uråldrig lid tillhört jorden, som således helt och hållet har naturen af en grundskatt och så - 316 Den 5 Februari. sorn sådan ingått i värdebräkningen vid jordens åtkomst, vare sig genom arf eller förvärf.
Stats^Utslcoitets Memorial, N:o 56y. 4:o Derest Apothekare-Soeieteten ieke kan eller vill uppfylla de af Rikets Ständer stadgade vilkor för ett å allmänna Indragnings-stalen nu uppförd t ärligt anslag af Ettlusen Riksdaler till understöd för Pharmaceut tis*a Läro-anstalten i Stockholm, skall detta anslag genast till RiksgäldsContoiret indragas. 5- 8. Jemte det Rikets Ständer å den nu fastställda Riks-staten uppfört det anslag af Fjortonlusen Riksdaler årligen, som hittills utaf ManufacturDiscontens öfverskottsmedel utgått till Technologiska Institutet, hafva Rikets Ständer beslutit, att den under Kongl. Commerce-Collegii förvaltning ställda Manufactur-lånefondens behållning i årliga vinstmedel, efter afdrag af alla omkostnader i och för lånerörelsen samt inträffade förluster , O 7 hvarje år skall lill Riksgälds-Contoiret inlefvereras; börande föl jagt! igen berörde fonds, enligt upprättadt bokslut, behållna vinst för innevarande och kommande år till Riksgälds-Contoiret, under det näst påföljande årets lopp, a flem nas. §• .9• I sammanhang med det, vid innevarande Riksdag, fattade beslut, angående Kongl. Numer-Lotteri-inrätt ningens upphörande, hafva - Rikets Stander förordnat, att, vid denna inrättnings upplösning, ej allenast den der befintliga så kallade Brudgåfvofond, utan äfven alla Nuiner-Lotteriets öfriga tillgångar böra aflemnas till Riksgälds-Contoiret, hvarifrån de brudgåfVor, som dessförinnan blifvit beviljade, men ännu icke uttagna, sedermera skola i föreskrifven ordning utbetalas.
Jag börjar härvid med den erinran att Utsk. synes hafva haft en högst ofullständig kännedom om innehållet af 1826 års K. Förordn., som tillägger Wadstena Krigsmanshus-kassa afoch lillträdes-afgilter för rusthåll. Utsk. har nemi., jemte tillstyrkande af ett förslagsanslag, som skulle betacka dessa afgifter, erkänt sannolikheten utaf afgifternes stigande i en framtid, såsom hittills varit händelsen, hvarigenom kassan skulle i längden få vidkännas en minskning i sina inkomster, såvida ej ersättningsansiaget i lika mån med afgifterna förökades. Och derpå har Utsk. antagit att hos Hofrätterna, dit lagfarts-prol:n inginge, uplysning skulle kunna vinnas lill hvad belopp afgifterne kunde tid efter annan hafva blifvit förökade. Denna förutsättning är likväl alldeles oriktig. Utsk. bar helt och hållet förbisett alt dessa afgifter skola erläggas icke allenast för sådane rusthåll, om hvilka köpen inför Häradsrätterna lagfaras, utan jemväl för krono-rusthåll, å hvilka skeende åbo-ombylen anmälas och stadfästas hos K. Bef:h:de, utan att någonsin komma till Hofrätternas kännedom, eftersom dylika rusthållare-ombylen, enl. förfallningarne, icke skola inför Häradsrätterna lagfaras och således ej heller kunna i !agfarts-prot:n omförmälas. För öfrigt stadgar 1826 ars författning Uttryckligen, att, vid hvarje ombyte af egare eller åbo å rusthåll, ehvad lagfart inför domstol eller inskrifning hos K. Bcf:h:de sker 266 Den 8 Mars e. m. eller icke, s. k* aflrädes-afgift ovilkorligen skall af köparenerläggas; hvarföre också i anmärkningsväg hos Kammarrätten köpare af rusthåll blifvit älagde att utgifva en sådan afgift, äfven vid de tillfällen då de, efter blott några få veckors eller månaders besinningstid, öfverlåtit rusthållet pä annor man.
Silfver: af Herr Prosten Ödmannatt då export-tullen för Jern och Koppar bibehölles, borde Silfver icke kunna fritt utföras; men då Rikets Höglofl. Ständer redan, genom enhälligt bifall till Banco-Utskottets Betänkande N:o 45> afslagit en inom Iiögvördige Preste-Ståndet väckt motion, att Silfver måtte med lämplig tull vid exporten beläggas; så har Utskottet å Herr Prosten Ödmanns ifrågavarande anmärkning icke kunnat fästa något afseende. Silke; Herr Grapengiesser har anmärkt, att det vore emot den af Utskottet fattade princip, att uppsätta tullen 200 procent å Silke, rått och ofärgadt; men då den tull, Uttkoltet föreslagit för denna vara, icke utgör mycket öfver en procent af värdet, synes något annat skäl för nedsättning deraf icke finnas, än det, som hemtas från den omständigheten, att denna Bevilhu-Utskoltels Utlåtande N.-o 4$- 3i tull förut varit alldeles för låg; och då Ulskoltet icke kunnat godkänna ett sådant skäl, nödgas Utskottet vidblifva dess förslag i denna del. Sirop: För denna varas införsel hafva Herrar fVijk och Ekerman yrkat förbud, emedan den föreslagne skyddstullen endast skulle föranleda till tullförsnillning, men icke förmå skydda Sockerbruken. —• Sedan Utskottet, på sätt nedanföre närmare upplyses, beslutat föreslå en ytterligare förhöjning i införseltullen för Socker; så har Utskottet ansett deraf böra följa, att äfven afgiften för Siropj, sockerbrun eller hvit öktes, och får i detta afseende vördsamt hemställa, att för denna sistnämnde artikel införseltullen bestämmes till \ sk. $£.det, hvarigenom Utskottet förmodar, att Sockerbruken skola bättre skyddas än genom ett absolut förbud. Skriftaflor af Sten:
Stånd godkännas någon person, hvilken laga kraftvunnen dom förklarat ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott till straff skyldig. » Nu stadgas deremot i RiddarhusOrdms 7 g 2 morn., »att Adelsman, som för nesligt brott, genom behörigt, sedermera icke lagligen uphäfdt, utslag antingen blifvit till straff fäld, eller med mera än halfva skäl besvärad, så att domaren funnit saken böra till framtiden lemnäs, skall vara från säte och stämma på Riddarhuset utesluten.» Då skillnaden emellan laga kraftvunnen dom och ett icke lagligen uphäfdt utslag är påtaglig, och detta moro. således icke står i öfverensstämmelse med RiksdagsOrdmn, som är en Grundlag, så anser jag mig böra yrka att RiddarhusOrdn-n i detta fall måtte erhålla en förändrad redaktion så beskaffad, att den föreskrifna öfverensstämmelsen med Grnndlagen derigenom vinnes. Remitterades till RiddarhusUtsk. Hr Tham, Seb. Mathias, upläste 3:ne motioner, så lydande: l:o. Att under de sistförflutna 10 åren sjöfarten på de norrländska farvattnen uti högst betydlig mån stigit, är hvad väl ingen lärer kunna motsäga. Ett underlättande af denna för de norrländska provinserna lika nödvändiga, som äfven för hela Riket fördelaktiga rörelse bör åstadkommas genom en förbättring och förändring af ej mindre lotsinrättningen än fyroch inseglingsmärken utefter hela kusten. Af sjöfarande föres en allmän klagan, och detta med rätta, öfver otillräckligheten af lotspersonalen på vissa stationer och stadgarne ang:de lotsningsskyldighet, äfvensom deröfver, att farlederne till de på norra kusterna belägna städer och hamnar dels genom sjömärken icke äro utprickade, dels att dessa märken äro af dålig och ej emot ändamålet svarande beskaffenhet
Cederström anfört, får jag särskildt yttra följande.1 Frågan är icke nu, som Herr Biskop Rosenstein påstår, om et stånd skall kunna påtruga eller tvinga de tre andra stånden at uptaga och afgöra förslag til ändring i Grundlagen, utan frågan är, om de tre Stånden skola kunna tvinga et Stånd at icke begagna sin i Grundlagen stadgade och nu yrkade rättighet, at få redan utredda och sedan förra Riksdagar hvilande förslag til ändring i Grundlagarna uptagna och afgjorda. Et stånds rätt förhåller sig här til de andra stånden, som en ledamots af et stånd til et helt stånd. En ledamot kan väl ej påtruga et stånd något, men ståndet äger ej rättighet hindra en ledamot, at få en af honom i laglig form gjord motion uptagen och afgjord. 1 Munck af Rosenskölds yttrande är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 821. Yttrandet ingår, likasom de föregående fr. o. m. Rosensteins och alla de efterföljande i den av sekreteraren skrivna protokollstexten. Den 30 Maj 1815 601 Jag anser Grundlagens föreskrift tydlig: at alla vid en Riksdag väckta och beredda Grundlagsfrågor lora vid den nästa afgöras. 81. §. af Reg.Form. stadgar härom på tvänne särskildta ställen. På första stället talas om de ändringar som Constitutions "Utskottet föreslår, och föreskrifver 1 at Riksens Ständer må icke å den Riksdag, då Utskottet någon sådan förändring föreslår, utan först å den nästföljande derom besluta. För mig är det klart, at här menas, det Riks. Ständer väl icke förr än å nästföljande Riksdag, men nödvändigt då, måste om den föreslagne ändringen besluta: liksom då jag t. ex. frågar Ordföranden i et Utskott, om Plenum skall bli i morgon, och han svarar nej, först i öfvermorgon, är det tydligt, at han menar, det Plenum skall bli i öfvermorgon, men icke sednare, ifall man icke vill förvrida meningen. Men om ock föreskriften på detta ställe af §. vore möjligen at anse som tvetydig, så förtydligas den genom föreskriften på sednare stället i samma §., hvilken angår de ändringar i Grundlagen som Konungen föreslår.
Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen hafva föreslagit, att uti det under rubriken »Kläder» intagna stadgande »nya gångkläder, äfvensom nya färdigsydda duktyg, handdukar, lakan, örongott, med flera dylika hushållspersedlar omärkta eller märkta, förtullas med 50 procents förhöjning i den tull, som är bestämd för tyget, hvaraf klädeseller hushåilspersedeln hufvudsakligen består», måtte, strax efter ordet »tyget» tilläggas orden: »eller det ämne»; och hafva embetsverken till stöd härför hufvudsakligen anfört, att mössor och kasketter enligt taxan skolat tullbchandlas såsom kläder med 50 procents förhöjning, men att vederbörande egare, dä dylika persedlar af t. ex. färgadt skinn, strå o. s. v. förekommit, bestridt en dylik tullbehandling, emedan taxan endast nämner tyg, hvarunder skinn eller strå icke kunde hänföras. På de af Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen anförda skäl tillstyrker Utskottet bifall till nämnda förslag. Likaledes tillstyrker Utskottet, i enlighet med Kommers-koilegii och General-Tullstyrelsens förslag, att näst efter den under rubriken »kläder» intagna bestämmelse rörande »oljade och fernissade kläder, derunder ej in - bevillnir.gs-Vlskollels lielänkande N:o S. 31 begripna sådana, som äro öfverdragna med kautschuk eller gutta percha,') måtte få inflyta följande: »Anm. Möter i något fall hinder för utrönande af hvad slags tyg, oljade eller fernissade kläder äro tillverkade, hänföras de till väfnader, vaxade, andra slag.»
Förefinnes ej redan en vida större genom den verkan, som blifvit tillagd handlandes utskrifna och köpare tillställde räkningar? Bih, till R. St. Betänkande* NjO 2». DS Utskottet jakande besvarar sistnämnde fråga, anser sig U skottet likväl, med afseende å de omständigheter, sora äro förenade med användandet af molböcker, böra medgifva, hurusom det vore i hög grad betänkligt att i lag tillägga dessa böcker någon ovillkorligen bevisande kraft. Deras verkan i detta hänseende måste alltid ytterst ankomma på domaren, derest stridighet derom skulle uppstå; men derom erfordras dock icke någon serskild föreskrift. Dessutom har Utskottet ej kunnat förbise de oredor och tvister, hvartill senare delen af ifrågavarande lagstadgande kan gifva anledning. Om t. ex. köparen ej vill eller kan förete motbok, utan säger, att den förkommit, så måste handlanden bevisa, att det skett genom köparens vanvård, för att få begagna den rätt, som han i sådan händelse skulle ega att nemligen sin handelsbok med ed styrka. Häri ligger dock genast ett frö icke allenast tilt rättegång, utan ock till hvarjehanda försök af betänkligare art. Om man nu erkänner, att hufvud sakliga ändamålet för all kreditlagstiftning måste vara att, genom enkelhet i former, söka bereda säkerhet och ordning i de förhållanden, som densamma afser; samt att den lag, som icke ovillkorligen är af behofvet påkallad och ej eller medför fördelar, öfvervägande de olägenheter, som deraf kunna föranledas, ej bör komma i fråga;, så torde hvad Utskottet nu andragit, i anledning af 4 § i Kongl, Majds nådiga förslag, utgöra tillfyllestgörande grund för Utskottets derom redan förklarade omdöme. Något behof af bestämmelser i omförmälda syftning förefinnes icke eller i förslagets öfrige delar, hvilka, enligt Utskottets omdöme, innefatta de allmänna föreskrifter, som lagstiftaren bor gifva i förevarande hänseende. Hvad derutöfver af omständigheterna tilläfventyrs påkallas, synes, på sätt Utskottet redan yttrat, böra blifva ett föremål för aftal och ej för lagstiftningen.
Meir i afs.-de på sjelfva hufvudsaken: hvari består olikheten? Är peirningeställiiiiigen nu en hårsmån bättre iin den var 1818 och 1823, ifall någon af Hrnne erinra sig den tiden? Nej icke det ringaste. Tvertom, jag vågar påstå, att den om möjligt är sämre, i följd af den olyckliga penningekrisen och de anstalter, man här vidtagit för att skaffa sig pengar för dyrare pris än förhållanderne påfordrat. Men efter nu dessa olyckliga företag haft den olyckliga påföljd att försätta oss i alldeles lika ställning, som vi befunno oss 1818 och 1823, hur kan man då tillåta sig att säga, det förhål-landet icke nu är sådant sorn det då var. Jag skulle tro att samma orsak har samma verkan; då skedde enstrypning i följd af 3:ne privat d iskon t ers fall; nu har strypning skeft r följd deraf, att våra pengar vandrat ur landet, d. v. s. den reela penningens representativ liar, i utbyte mot silfver, sorn man skickat utrikes, vandrat in i banken, hvarigenom man nu har, jemförelsevis till Sveriges behof af rörelsekapital, vida mindre tillgäng på rörelsemedel än man hade 1818. Man må upställa ett bevis på motsatsen. Detta är nian likväl ännu skyldig. Jag har deremot bjudit bevis påmin sats genom att, upläss det väl motiverade Betänk., sorn 1823 iirs Snrntnans. Statso. BankoUtsk. afgaf. Mine Tirri J som bestridt riktigheten af hvad jag sagt, håfven deremot icke framdragit några skid, utan J sägen blott, att förhållanderne då icke voro enahanda med dem som nu äro för handen. Men om man för 5 0 år sedan hade ondt otn pengar och krediten du var förstörd, om man i detta ögonblick äfven har ondt om pengar och krediten är förstörd, så bl i iver ju förhållandet enahanda, och äfven om 200- år vore mellan dessa båda perioder, så'blefve dock förhållandet identiskt.
Mina Hrr. om icke detta också allmänligeu iakttagits bland den stora massan al folket, på hvars förbrukning tullinkomstens belopp egentligen beror. Ringa afsättning och tryckande penningebrist hafva nödgat köpmännen alt i möjligaste mån inskränka sina varulager. Med hvad sannolikhet kan man väl under sådana förhållanden påstå, att ökad import af öfverflödsoch lyxartiklar egt rum, under det folket saknat tillgångar för tillfredsställandet af vida angelägnare behol?! — Helt annan förklaringsgrund till den oförminskade tullinkomsten, under tillämpning af betydligt nedsatta tullafgifter, måste finnas och den finnes också just i lullafgifternas nedsättning från de förra orimligt höga beloppen. Icke stigande förbrukning, icke heller större införsel, utan större lörtullning är den naturliga förklaringsgrunden, hvilken vårt lands och andra länders erfarenhet alltjemt tydligen gifver vid handen, men vännerna af skvdds-systemet och af öfverdrifna tullsatser ändock aldrig synas, kunna lätta. Annu en annan anmärkning i afseende å traktatsfrågans behandling tillåter jag mig att bemöta. Man har förebrått den komilé, sorn lörberedde denna stora fråga, äfvensom man förebrått regeringen, att frågan icke blifvit med nödig fullständighet utredd och i sådant skick för R. St:r framlagd; och för jemtö - 456 Den 8 Februari e. m. relses skull tiar man erinrat derom, att förhandlingarne rörande den Fransk-Engelska traktaten upptagas i 7 tryckta volymer. Jag hade äran leda nämnde komilés förhandlingar och förebråelsen skulle således i främsta rummet drabba mig. Det torde då tillåtas mig upplysa, att komité», efter måttet af sina krafter, egnade träget och omsorgsfullt arbete åt fullgörande af sitt maktpåliggande uppdrag. Angående hvarje särskild artikel, som kunde beröra Svensk fabrikseller handtverks-industri af någon betydenhet, sökte komité» tillgängliga upplysningar både hos Svenska industri-idkare och hos köpmän, hvilka sysselsatte sig med handel med dylika artiklar. Dessa industri-idkare och köpmän hördes hvar för sig inför komité», rörande äfven de minsta detaljer.