Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Siuteligen får jag vördsammeligen anhålla om återremiss af Betänkandet, samt att dessa mina yttranden må få åtfölja återremissen, genom hvilka Lagutskottet lätteligen torde finna, det min önskan år antingen tillstyrkan af motionen, eller åtminstone att Utskottet täcktes uppgifva något skål, uppå hvilket dess afstyrkande sig grundar; och att Lagutskottet vid nästa öfverläggning härom, må blifva mera nogräknad!, ån det nu varit, då det, hvad mm Den I Augusti /• m* notion angår, afstyrkt afhysande af opålitlig Landtbo, och på samma gäng yttrat sig i Betänkandet öfver Grefve Gyllenborgs begärda företrädesrätt till grödan, att: Jordägaren förut haft den utväg oppen, att i ArrendeContractet förbehålla sddane vilkor, som vid denna hån* delfe gifva honom rätt till Landtbondes fällande fran arrendet. Vidare anmärkning öfver denna motsägelse år öfverflödig, ty den år för stor, att icke förefalla alla anmärkningsvärd, hvarföre vore önskljgt, alt ej så mera hände, N:o 2. Friherre Ridderjtolpe, Fredric: Till förekommande af nu öfligt gäckeri mot den regeln att förord bryter lag, skulle jag önska, att lagarne tillhöllo Arrendatorerne att villigt undergå den afhysning, som de underkastat sig, i fall af brott emot contractet. Jag inser nog, att dessa brott emot contractet, böra vara otvifvelaktigt bevisade, och till detta ändamål, vågar jag föreslå, att en CompromissRätt må afgöra huruvida Contractsbrott skedt; hvarefter, då det således blifvit bestyrkt, det må vara jordågarnes rått, att få Arrendatorn, igenom Landshöfdinge-Embetets försorg, afhyst. Om proposition å återretnies, anhåller jag jjdmjukaötj Den I Augusti, 7 N;o 5. Herr von Schinclcel, Johan Fredric: I anledning af Allmänna Besvärsoch Oe-2 conomie-Utskottets
Sig höra eller icke böra aflåta en sådan propos. till R. St., och om K. M. icke aflåter någon propos. före riksdagens slut, blir naturligtvis följden den, att tullen å socker icke blir bestämd. Ett sådant upskof till obestämd tid anser jag mindre lämpligt, och skulle derföre tro det vara förmånligare, att återremittera frågan till Utsk. på det att Utsk. måtte taga den i förnyadt öfvervägande, och derigenom beredes Ståndet tillfälle att se, hvilka förändringar kunna under tiden inträffa. Gr. Sparre: Sedan jag senast yttrade mig har en talare med mera förmåga, än som fallit på min lott, utvecklat hvad jag antydt om den upkommande olägenheten deraf, att man börjar med restrictiva åtgärder emot ett naborike, en början, som otvifvelaktig! skall medföra ett fortskridande på samma bana, och hvilket jag anser i högsta måtto olämpligt. Skall väl Sverige börja med så beskaffade åtgärder emot Norrige? Min öfvertygelse är, alt Norrige icke skall dröja länge, innan det förfar på samma sätt, och att i st. f. att utveckla en närmare handelsförbindelse med Norrige, och hvartill vi länge slräfval, i stället skola afsöndra oss derifrån. Detta skall ofelbart medföra större skada, än de närvar:de förhållauderne kunna förorsaka några raffinadörer inomvårt land. Man har sagt, att denna fråga angår icke mera eller mindre än våra raffinadörers beställd eller fullkomliga undergång. Jag hörde dessa ord uprepas äfven sista riksdagen, då förbudet emot införsel af socker uphäfdes, men någon skada deraf för raffiuadörerne har icke försports. Jag känner bestämdt, att en ägare till ett ganska stort sockerraffinaderi i Uddevalla (jag skulle kunna nämna hans namn) har förklarat, att den förmån sockerraffinadörerne i Fredrikshall undfått, ingalunda skall skada honom, och att han ganska väl kan uthärda den möjligen blifvande konkurensen.
Ilet första steg Iion tog för att vinna sitt niS1, var att hon leiiinade skolan och tog plats som lärarinna Iios en läkare, d: r Dixon, der shon erhöll tillgång till medicinska böcker smit afvcn fick nigon ledning för sina studier. Xasta Sr flyttade hon till Charlestown, uppeliöll sig der medelst musiklektioner, men fortsatte sina studier under anvisning af d: r Dixon, till dcss hon senare i Philadelphia crliöll personlig lcdniiig af doktorerna Allen ocli Warriiigton. Men nu var tiden itinc för dc regelbundna studierna, och Elisabctli iiisändc skriftlig ansökan om tillträde till c11 iiiediciiisk fakiiltct. Svaret kom. Dct var en vigran, .grundad. dels p i den uiidcrordnadc stallning, som blifvit qviiinan anviIlogny. sad såväl nied afseende på hennes natur som på samhällets basta, dcls ock p5 den oerhörda förmatenhet, som hos sökanden väckt önskan ocli hopp att tränga sig in p5 en bana, som var mannen ensaiiit för be hål le ii.^ Efter denna harang följde den karaktäristiska förklaringen: * Det skidle vara bide opassa~ide och ol~ioraliskt att liIirita nr qwi~~rin taga kat~xedorn o111 dm? Man skulle ha trott, att den unga qvinnan kant sig afskräckt och öfvcrgifvit sin djerfva plan. Mcn nej! Det fanns ännu i Förenta Staterna aderton medicinska fakultetes, utom den som afvisat hennc, ocli samma afton utsände Elisabeth aderton bnsökningar, för att s3lunda gifva dem alla tillfalle att uttala sig for eller emot qvinnans tillträde till lakarestudiet. * Jag afskjuter mina pilar i alla riktningar., skref hon till de sina, .utan att veta hvilka kunna nå malet:. Detta lyckades blott för en enda. den som riktats till lakareskolan i Geneva i staten Xew-York.
I öfrigt kan jag väl icke skäligen antaga, det meningen med detta stadgande är att åtkomma alla arbetare med denna bevillning, hvilket man dock skulle göra, om man mycket strängt uptoge alla inkomster, som arbetare å landet hafva, såsom bostad, vedbrand, m. m. Meningen iir vid, att de arbetare, som hafva något mer inkomster, skola taxeras. I allmänhet är det väl också någorlunda säkert kändt, hvad en tjenares underhåll i hvarje ort kostar; och detta är så till vida aldeles tillräckligt, d. v. s. så framt icke meningen är att alla tjenare skola taxeras. Man kan vara öfvertygad derom att taxerings-beredningskomitéerna ganska väl känna hvad en tjenare i den orten i allmänhet kan anses förtjena. På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å det sista mom;t, som börjar med orden: »Derjemte skall», måtte lemna sitt bifall till den öfriga delen af den nu föredragne punkten. Hr Printzensköld, Carl: Då det, i följd af 3:ne Stånds sammanstämmande mening, blifvit R. St:s beslut, att specifika upgifter på inkomst af rörelse och kapital m. m. dylikt icke skola meddelas, — upgifter, hvilka väl egentligen måste anses hafva tillhört de mer bemedlade och förmögna samhällsklasserna, — anser äfven jag att det skulle ligga en uppenbar inkonseqvens eller motsägelse uti att taxera de ofta högst obetydliga inkomster, som åtskilige tjenare på landet kunna ega; och då Gr. Lagerbjelke redan ådagalagt de stora, icke allenast olägenheter, utan till och med orättvisor, som skulle kunna blifva en följd af förevide stadgandes tillämpning, anser jag allt skäl förefinnas för R. o. Ad. att afslå det här föreslagna tillägg. Jag förenar mig således uti det af Gr. Lagerbjelke framstälda yrkande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
För min del tror jag, allden åsyftade meningen vore vida bättre uttryckt , om det blott stod: samlar sig folkmängd; ty eljest kan tvist uppstå om hvad som här förstås med menighet, hvilket ord jag alltså anser böra försvinna, så mycket mera, som det icke på alta ställen uti förslaget är iakttaget, eller också måste detta uttryck begagnas öfverallt. Uti 6 §:n nämnes endast folkmängd, oell man kunde således möjligen leda sig derhän, att ordet ”menighet” vore ämnad t att uttrycka något helt annat än folkmängd, i hvilket fall man skulle hafva svårt att få reda på hvad dermed förstås på detta ställe. I afseende på de straffbestämmelser, som i lagförslaget förekomma, har jag i allmänhet ingenting att anmärka, utom hvad 6 §:n beträffar. På densamma anser jag mig för min del böra fästa Utsk:s synnerliga uppmärksamhet, emedan densamma kan leda till de aldra vådligaste följder, hvilka jag är öfvertygad att LagUlsk. ingalunda åsyftat, men sorn dock möjligen hunna inträffa. §:n lyder nemi. sålunda: ”Samlar sig folkmängd på torg, gata eller annan allmän plats, utan att lägga sådant uppsåt å daga, som i 1 §:n sägs’’ (d. v. s. utan att göra uppror), ”men stör ändock lugnet och allm. ordningen, och låter den sig ej på offentlig myndighets uppmaning till ordning och stillhet återföras, då bölden, som å öfverhetens vägnar bjuder och befaller, uppmana de församlade att skingras och varna dem för de påföljder, som eljest enl. lag kunna inträda. Den x*j October e. m. 4^5 Nu vet en oell livar, att det inträffar gansta ofta, synnerligen uti en stor stad, att gräl eller häftig ordvexling uppstår på en gala, och en folkmängd samlar sig deromkring.
Ständer må hos Kongl. Maj:t i underdånighet framställa den önskan, atti händelse den emellan Svenska och Ryska Regering-.!! ne år 1828 afslutade och innevarande år tilländalupne Handels-Convention skulle blifva förnyad, det undantag deri måtte göras, dels att, lill befrämjande af bestämda spanmålslagar, Finsk spanmål icke mera må få hit till Riket införas mot half tull, utan blifva underkastad samma impoi t-afgifter, som nu eller framdeles bestämmas för från andra utrikes orter ankommande säd, dels ock alt, lill uppmuntran för ladugårdshushållningen i Riket, den vid ofvannämnde Convention fogade Tariff å från Finland inkommande kreatur, salt kött, fläsk, smör, ost och ägg icke måtte blifva för framliden gällande, utan sådane producler beläggas med samma afgifter, som fastställas för likartade från andr;! länder ankommande; och vore Motionairen öfvertygad, alt, genom en sådan reglering af tullen, Svenska landtmanna-induslrien skulle få en belt annan riglning, än den hittills haft, och att densamma, långt ifrån att verka till dyrhet inom Hufvudsladen, skulle befordra tillförsel dit från de flesta Svenska provincer till lika låga, om icke lägre, pris, än som nu linnas, helst erfarenheten, under den tid då communicationen med Finland var afbruten, i anseende till den befarade cholera morbus, visat, alt Slockholm redan kan umbära delta land såsom spiskammare; af Hr af Robsahm j Carl > hvilken, i betraktande, alt det, i anseende till Rikets årligen tillvexande folkmängd, blefve allt mer och mer nödvändigt, att söka uppdrifva den inhemska productionen och bereda de inhemska producenlerne ökade afsättningstillfällen, så att med folkmängden den allmänna välmågan jemväl skall kunna i någorlunda lämpligt förhållande tillväxa, föreslagit, att, lill förekommande af den menliga verkan, som den ymniga tillförseln ifrån Finland af kreatur, kött, smör och ved utöfvade Bihang till 11. St.
Det vore nemligen ej för motionären fattligt, hvarföre den, som eger ett kapital af 100,000 R:dr och deraf genom utlåning, temmeligen sysslolöst, har en inkomst af 5,000 R:dr årligen, skall från afgift till Staten härför vara fri, då han, i händelse han för detta kapital köper en landtegendom och derigenom ådrager sig mycket sysslande och kanske minskning i inkomst, måste i bevillning betala 200 R:dr -årligen. I följd häraf har Herr Westerstrand föreslagit, att kapitalist eller kassa-inrättning, som har penningar utlånta till 5 procents ränta eller derunder årligen, och som ej är specielt från bevillning befriad, bör till årlig taxering uppgifva sin inkomst genom sådan utlåning, och att taxerings-kommittée, enligt uppgiften, när dén anses för riktig, eller, i annat fall, efter opinion och samvete, bör taxera denna inkomst, då den öfversegel1 200 R:dr B:ko, till 5 procents bevillning; — hvarjemte motionären, för den händelse att detta förslag ej skulle antagas, alternativt hemställt, att, vid ränteliqvid, låntagare må få räkna sig till godo 5 procents afdrag, äfven då räntan är beräknad till 5 procent och derunder; hvilket, i motionärens tanke, skulle utgöra en rättvis tunga för den rike och skälig lindring för den skuldsatte.
Finansdepartementet, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 100, och Memorialer N:is 130, 143, 195, 210 och 211 samt Sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskottets Betänkanden N:is 2! och 34, R:mt 5,552,300: — Åttonde Hufvudtiteln, anslagen för Ecklesiastik-departementet, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:is 139 och 195 samt Memorialer Niis 170, 206, 207 och 210, R:mt 4,062,000: — Transport Runt 50,015,500: — 52,909,950: — Stats-Utskottets Memorial N:o 235. 3 Transport R:mt 30,015,500: — 32,909,950: — Nionde Hufvudtiteln, eller Pensionsoch Indragnings-stalerne, enligt Stats-Utskottets Utlåtanden N:is 153, 174 och 195 samt Memorialer N:is 180 och 210, R:mt 1,264,500: — jsj| 280 000- De i Riks-staten beräknade inkomsterna skulle alltså, för hvart och ett af åren 1864, 1865 och 1866, komma att öfverstiga de derå uppförda utgifter med Rmt 1,629,950: — hvilket belopp alltså kan användas såsom bidrag till bestridande af de på Riksgäldskontoret anvisade extra stats-utgifter. (Extraordinarie statsre^leringen:
Allt delta var, s o m sagdt, vid tiden för vår berättelse aderton år sedan, o c h svedan Nu hade hon till och med På den vidsträckta plats, där de få hämta hade gått öfver. frisk luft, synas de vanka mest hvar för sig. fått igen sitt barn, ty Anna tjänade redan Här till exempel en gammal kvinna, som oupptredje året i Stockholm, och under denna tid hörligt sjunger på en entonig trall, här en var det, som tvätterskans Hilma, hvilken beannan, eländig, krumpen och klen att gå, s o m rättat oss händelsen, blifvit flickans bästa v ä n, röker med synbar förtjusning, drag på drag, emedan de respektive herrskap, h o s hvilka troligen af en hittad eller tiggd cigarrstump; hvar o c h en af dem var ensam jungfru, bodde och här en bakom ett busksnår, s o m, mummidt emot hvarandra i samma förstuga. lande för sig själf, blandar en kortlek. Hon Mor Stina var i tillfälle att ofta se sin lägger ut korten på marken och undersöker skatt, sin enda fröjd på jorden. Annas unga dem ifrigt och så blandar och blandar på matmor förstod att värdera en god tjänarinna, nytt. Stackars gamla! Hennes eget öde tycoch det bästa hon gjorde flickan var att visa kes vara afgjordt — är det för en son eller vänlighet mot mor. Därför var gamla Stina dotter hon spår? själfskrifven gäst i köket hvarenda söndagsOch så bruka de tigga genom spjälorna, middag. passa på att af arbetarne eller folk, som roa Först släpade hon sig då, stödd på sina sig i det gröna, få slantar till snus och bränntvå käppar — prydlig i svarta helgdagskjorvin eller nämnda njutningsmedel in natura. teln och hvit halsduksrosett — uti högmesSå gjorde de också för åtta år sedan, när san i Adolf Fredrik, så till sitt goda middagsmor Stina ännu lefde kvar där, men aldrig mål och till hjälp både att råskala potatisen hade hon varit med därom, nej, » vill inte och annat och så, efter allt nigande för frun, mer te! » fastän fattighuset då redan varit till aftonsången i Adolf Fredrik igen.
Hör du, lät jag icke ett rekommenderadt bref ligga ohemtadt der... DAMEN Jo, och derför att det bara var elakheter... DEN OKÄNDE. Eller rättegångshandlingar. (Slår sig för pannan.) Der är det. DAMEN. Gå in, och tro att det är ett godt bref! DEN OKÄNDE (ironiskt). Godt? DAMEN. Tro det! inbilla dig det! DEN OKÄNDE (går in på posten). Jag vill försöka! Der vi började... På gatan, mellan krogen, kyrkan och - DAMEN (går och väntar på trottoaren). DEN OKÄNDE (ut från posten med ett bref). DAMEN. Nåå? DEN OKÄNDE. Jag skäms! Det var pengarne! DAMEN. förgäfves... Ser du! Och alla dessa sorger, och alla dessa tårar TILL DAMASKUS DEN OKÄNDE. det nog inte! Det var den Osynlige jag gjorde orätt när jag misskände... Icke förgäfves! Det ser elakt ut, det här spelet, men är DAMEN Tyst! inte så! Inte skylla! DEN OKÄNDE. icke vara lifvets dupe, och derför blef jag det! Men elfvorna... DAMEN. Ha gjort utbytet! Låt oss gå. Nej! Det var min egen dumhet, eller ondska... Jag ville - DEN OKÄNDE. Ja, låt oss gå och gömma oss i bergen med vårt elände... DAMEN. ljus åt min goda Sankt Elisabeth... Ja: bergen gömma! Men först måste jag in och tända ett AUGUST STRINDBERG DEN OKÄNDE (nickar afböjande). DAMEN Kom! DEN OKÄNDE. Nåja! jag kan ju alltid gå igenom; men stanna gör jag inte! DAMEN Det vet du inte! kom! Derinne skall du höra nya sånger! DEN OKÄNDE (går efter henne mot kyrkporten). Kanske! DAMEN. Kom! Ridå. _______ AUGUST STRINDBERG TILL DAMASKUS ANDRA DELEN & E. GERNANDTS FÖRLAGS AKTIEBOLAG STOCKHOLM
19 kunna få emottaga den nådiga proposition för frågans slutliga afgörande, sorn Kongl. Maj:t förklarat Sig vilja till dem allåta. Då det ofelbart skulle leda till enkelhet vid debiteringen och till lättad kontroll för de skattskyldige, om vid den blifvande ränteförenklingen alla bråktal af ränte persedlar för helt hemman ur jordeböckerna uteslötos, tillstyrker Utskottet Rikets Ständer att för deras del besluta, c) att, sedan för hvarje efter ränteförenklingen qvarstående persedel minsta enheten blifvit bestämd, — och hvartill, i afseende på de af Kongl. Maj:t uppgifna, Utskottet föreslår: för spanmål en kappe. för smör, kött och fläsk ett skålpund, för hö, tackjern samt strömming och lax ett lispund, för kol en tunna och för ved ett mått ('A famn) — hvad i persedeltal, efter helt hemman heräknadt, finnes upptaget till ringare belopp, än nyss angifna enheter, måtte efter samma grund, som för småpersedlarne finnes bestämd, förvandlas och tilläggas penningeräntan; börande jemväl denna sednare ränta för hvarje helt mantal jernnäs till fullt skillinglal på det sätt, att till och med sex runstycken uteslutas, men högre runstyckstal beräknas till full skilling. För deras betryggande, som af fruktan för en blifvande myntförsämring hysa farhåga att förvandla en del af persedelräntan i penningar, föreslår Utskottet, d) att all i räntornc ingående penningskatt skall beräknas och ulga likmätigt Myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830. B. Angående ändring i sättet för de indelda hemmansräntornas och kronotiondens utgörande. På de af Kongl.
Efter den förklaring Hr Gr. o. Landtm, nu afgifvit, borde jag kanske icke yttra mig vidare, och jag skall äfven afstå ifrån att besvara Gr. von Plåtens sista yttrande, sä vida discus sionen förklaras icke skola vända sig omkring annat än anslaget lill AIarin-reg:let, hvilket jag visserligen finner vara det lämpligaste. Gr. von Rosen, Adolf Eugene: Då extra anslaget förekommer torde äfven jag fä tillfälle att yttra mig om ändamålsenligheten af både linieskepp och kanonslupar. Hr Rrakel: Jag anhåller att i anledn. af Hr Gr. o. Landtm:s nyss afgifna förklaring få anmärka, att mitt yttrande endast var föranledt af Gr. von Plåtens, och när det ansågs vara en rättighet för honom att tala utom ämnet, så ansåg jag mig äfven hafva rättighet att besvara det. Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. af detta Hr Erakels yttrande, att om han ansett Hr Brakel hafva öfvertrådt sin rättighet att yttra sig, hade han också ansett sig böra begagna sin rätt att afbryta yttrandet, men att han nu endast gjort framställning om olämpligheten deraf att utsträcka discussionen till ämnen som icke blifvit föredragne. Sedan härefter öfverläggningen förklarats vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att ifråga om yrkandet att Gr. von Plåtens först afgifna yttrande mätte få hvila på bordet, R. o. Ad. torde finna Den 19 April f. ni. 101 Tinna att en sådan bordläggning ej bunde ega runi, enär detta ylrande innefattade ett yrkande i afseende på den punkt af Utsk:s tlåt., sora nu måste afgöras, men att detsamma vid justeringen af iirot. blefve tillgängligt för dem, sora önskade derom taga närmare kännedom. Ropades Ja. Uppå sedermera framstäld propos. biföll R. o. Ad. livad Utsk. i förevar:de punkt tillstyrkt. 3:dje punkten, pastorer vid Amiralilcts-församlingcn i Carlskrona. Gr.
Men ofta nog utvecklas detta » påbrå » ganska mycket, därigenom att föräldrarne själfva icke bry sig om att bortarbeta sina egna fel och svagheter, utan måste låta barnen opåtaldt taga efter allt hvad de se och höra. Om far och mor ständigt knota och äro missbelåtna, afundas andra deras besittningar och ringakta sina egna, så vore det väl underligt, om barnen ej skulle blifva missnöjda, afundsamma och anspråksfulla. Och om sedan lyckans håfvor också bokstafligen regna öfver dem, skall dock detta från barndomen invanda knotande hindra dem från att blifva lyckliga, såvida icke någonting alldeles oförutsedt öppnar deras ögon. Eller när de föräldrar, hvilkas tillgångar sådant tillstädja, göra sig all upptänklig möda att tillfredsställa barnens oupphörligt stegrade anspråk, utan att besinna, att de därigenom tillintetgöra hvarje möjlighet till lycka i framtiden — huru skulle då deras barn, en gång komna till mogen ålder, kunna förstå att vara lyckliga? Det finnes ännu ett annat sätt att frånröfva sina barn den timliga lyckan. Huru mången fattig moder säger icke i sitt oförstånd: » Min flicka eller min gosse skall bli lyckligare än jag, skall icke behöfva sträfva, icke försaka så som jag, » o. s. v. Och så försaka både mor och far mer, än de borde och kunde, barnet växer upp med anspråk på lifvet, som aldrig kunna tillfredsställas, och blir vida mera olyckligt, än det hårdaste arbete och de bittraste försakelser kunnat åstakomma. (Härmed är j u icke sagdt, att sorger, bekymmer och försakelser utgöra lyckan i lifvet, utan blott att man kan äga lyckan trots allt detta, och att rikedom och timliga fördelar icke gifva något bref på lyckan.) Men huru då finna lyckan? H v a d skall man göra, om nu lyckan beror på oss själfva? Man skall] bjuda till att vara nöjd; man skall vara anspråkslös; man skall lära sig förstå, att lyckan bor inom, icke utom oss.
Jag vill emellertid icke upprepa min argumentation, utan begärde ordet för att förklara, att K. M., äfven om 16:de §:n Bevilln.-Förordningen icke ändras, dock är oförhindrad att vidtaga en sådan åtgärd, utan att Svenska folkets rätt att sig beskatta derigenom trädes för när. Den skatt, som i berörda § är bestämd, utgår nemi. icke af Svenska undersåter, utan af utländska, och att Konungen kan genom traktater borttaga denna afgift, är för mig klart. Anledningen till min motion har också endast varit alt undanrödja skruplerna hos Konungens rådgifvare, hvilka visat sig så ömma om folkets rättigheter och grundlagens helgd, att de i fall, som kunna synas tvetydiga, hesitera att taga steget, äfven om de för egen del anse sig oförhindrade att tillstyrka en sådan åtgärd. Jag har varit angelägen att säga detta, på det ingen måtte tro, att jag väckt motionen derföre att jag ansåg det vara nödigt att åt K. M. gifva en magt, som K. M., efter min öfvertygelse, redan eger. Frih. Armfelt: Jag vill icke yttra mig öfver den af siste värde talaren sednast uttalade åsigt, utan har begärt ordet endast för att bemöta Hr Fåhrsei förklaring, att det föreslagna stadgandet icke vore ett upphäfvaridc af ett redan fattadt beslut. Såsom jag förut nämnt, har det genom votering i förstärkt Bevilln.-Utsk. blifvit bestämdt, att alla handelsexpediter skola erlägga berörda afgift Om nu K. St:r beslöte att K. M. skulle ega rätt att fritaga några handelsexpediter från afgifters utgörande, så frågas, om derigenom icke nytt beslut blifvit i en redan afgjord fråga fattadt, och oro således icke i sjelfva verket det förra beslutet blifvit upphäfdt. Hr F åhraeus: Till bemötande af Frih. Armfelts sednaste yttrande, föranlåtes jag åberopa hvad jag redan antydt, eller att 152 Den 27 Oktober. fråga icke är om ändring i den antagna Bevilln.-Förordningen, hvilken i fullkomlig öfverensstämmelse med R.