Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deras vetande är just icke mera omfattande: det har inplantats i dem, möjligen i en högaristokratisk klosterpension, ofta helt rätt och slätt af några schweiziska bonner, som utom sin franska konversation bibringa dem något af sina egna svaga begrepp om historia och geografi. Gränserna för det passande och tillåtna äro naturligtvis de trängsta möjliga. De europeiska regeringarna bevaka ej strängare sina anarA. Fnhlstcdt foto. kister än de polska magnaterna sina döttrar. Hvarje minsta lilla företag å dessas sida kräfver en speciell tillåtelse. En ung polska af familj får ej visa sig ensam ute på gatorna • — - i detta lilla tysta, beskedliga Krakau — hon får ej hedra dess museer, dess expositioner, dess konditorier med ett besök, om ej i sällskap med ett fullt sanktioneradt förkläde, hon får ej visa sig på teatern annat än i loge, hon får öfver hufvud taget ej synas annat än i skuggan af sina föräldrars vingar. Hennes val af lektyr är underkastadt censur och hennes korrespondens likaså — jag känner till och med en dotter på några och trettio vårar, som fann det helt naturligt, att hvarje rad hon skref till sin väninna skulle genomläsas och censureras af familjen. Åldern spelar öfver hufvud taget ingen roll i detta uppfostringssystem; vare sig vår prinsessa är femton eller tjugufem år, är hon lika fullt och i samma grad sina föräldrars privata tillhörighet, med den enda skillnaden, att hon vid femton år förvaras inom hemmets fyra väggar och vid en mera framskriden ålder dekolleteras och föres ut på baler i och för att öfvergå i andra händer. Utom balerna existerar ännu en förströelse för den fångna prinsessan — också den naturligtvis en brygga, som för öfver till äktenskapets förlofvade land. Det är de öfverallt i Polen införda mottagningsdagarna, då man samlas hos hvarandra för några timmar, då dansprogrammen fulltecknas för karnevalens alla baler, och då med jämbördiga anor som utgångspunkt man flirtar sig in i det heliga, äkta ståndet. Hur de unga magnatdöttrarna för öfrigt utfylla sin tid är ej godt att säga, med de ytterligt små resurser, som stå dem till buds.
Dä denne hemställan den n September war under öfwerläggning, yttrande sig en ännu lefwande wärd Ledamot, att Högloft. Ridderskapet och Adeln kunde upstjura denna sak till nasta Riksdag och endast fästa sin upmärksamhet och omtanka pä fullbordandet af Konung I.tes ä re» - Den ro Zebruarii. 389 restod. En annan, nu mera afliden Ledamot säg denna sak utur en annan svnpunct. Han medgaf, att Lagmannen L^IIencreutr war en hjelte, som wägat sig utan enftilt afsigt för Fädernesland och sanning ; Men Herr Landtmarftalken Friherre kelir Ribbing hade stelf icke warit nöjd mev sitt arbete, och ftulle an mindre wara del, om han nu (1772) lefwat; derföre fant han bast att denna sak hwilade. Med detta yttrande instämde en annan, äfwcn nu bortgången Riddersman, som tillika förklarade, akt det hängde föga tillsammans, akt sedan Högloft. Riddcrftapet och Adeln för en mänad sedan (den 21 Augusti 1772) antagit en ny Regerings Form upresa Ärestod för en Landtmarskalk, som warit med att tillskapa den förkastade. Proposition gjordes och beflöts, att med desse Busters fullbordande ftulle hafwas anständ, och ben halffärdige frän Konstnären afhämtaö och pä Riddarhuset förwaras. Knapt lärer nägot Beslut förblifwit oryggeligare. Till den Buste som ftulle gjutas öfwer Lagmannen 6^I!eucreutr saknas ännu modell, och den öfwer Friherre kekr kibbin§, är ehuru ocisklerad, upstäld pä ett mindre passanve rum, Riddarhus-Secreterarens matsal. Fem Riksmöten hafwa blifwit hällna, utan att detta i alla fall dyrbara Konst-stycket blifwit ens efterfrägadt. Längt ifrån mig är, att wilja klandra ett af Högloft. Ridderskapet och Adeln tagit beslut»
Det är icke möjligt att gifva en föreställning om Blendas uppträdande i moderns kammare. Hon gick icke: hon dansade, hon flög in – hon ville berätta den stora tilldragelsen, men hon föll i gråt och visade sig i ett så öfverspändt tillstånd, att fru Emerentia blef helt rädd. ”Du har gått för häftigt, stackars mitt barn: blodet har slagit åt hufvudet, eller kanske åt hjertat drick vatten, flicka, i himlens namn drick vatten!” Men Blenda kunde hafva druckit så många glas vatten som helst, och hennes blod skulle ändå icke hafva blifvit afkyldt, ty det var icke blott hennes lifliga fantasi som råkat i denna vådliga rörelse och, icke nöjd med det närvarande, genombröt framtiden: äfven hennes hjerta genombröt plötsligt de fördämningar, som blygsamheten och oförmågan att begripa sig sjelf hittills satt emot dess rörelser. ”Vill du då icke tala ett klokt ord, barn Tag åtminstone af dig kasta dig icke så med enda hatten Får du lektionerna?” ”Grefven!” utbrast Blenda. Och genom detta magiska ord var det liksom hon återfått talförmågan. Med en uttrycksfull pantomim slog fru Emerentia tillsammans sina händer. Nu följde en fullständig beskrifning öfver hela förmiddagen intill det ögonblick, då Blenda skildes från sin hjelte. Och under allt detta sväfvade modern i icke stort mindre rosenfärgade rymder än dottern. Morgonens första händelser, de som så mycket förödmjukat hennes Blenda, ansågos af den goda frun endast som poetiska skuggor, hvilka voro oumbärliga för att höja effekten af det stora och lysande ögonblick, då grefven åter uppträdde på scenen. ”Nå väl, mitt barn, min lilla grefvinna,” sade hon högtidligt, ”hade jag rätt i mitt påstående att salig farmors namn förde lycka med sig? Det var på Concordia-dagen din tants bref kom, och derefter blef det för oss just lagom att, efter ödets outransakliga beslut, inträffa i Wennersborg på samma gång som den lysande ättlingen af en skånsk anrik familj
Förordn. ang:de uphörande af Kämners-, Lagmansocb RiddareSyneRätter d. 18 April 1849 uphäfdes, i anledn. af LagmansR:nes indragande, 3 Kap. i lt:sB:n, hvilket Kap., som hade rubriken »Om LagmansTing», i 3 § innehöll följande stadgande: »Nu kan så bända, att HäradsRätt skjutit ett »eller flere mål i någon sak upp, eller gått något alldeles förbi, »ändå att de varit instämde, eller till saken höra, äge ock Lag»man makt att dem upptaga och döma tillika med det, som »HäradsR:n afgjort, om det beqvämliga ske kan.» — Genom samma K. Förordn. erhöll äfven, till följd af KämnersR:nes indragande, 6 Kap. i nämnde Balk, hvilket Kap. handlar »Om RådstufvuRätt, en från dess förra lydelse förändrad redaktion, dervid ur 1 § uteslöts det, i afseende å RådstufvuRmas domsrätt i de saker, som voro från KämnersRme vädjade, meddelade stadgande, hvilket lydde: »rätte sig ock» (nemi. RådstufvuR:n) «efter det, som i 3 Kap. 3 och 4 §§ om lagvadda saker till LagmansRätt stadgadt är.» På grund af nu anförde lagstadganden ägde således Lagmansoch RådstufvuRm, hvilka, de förre å landet och de sednare i städerna, i andra instans dömde uti från Häradseller KämnersR:ne vädjade tvistemål, att, då uti saker, som i Lagmanseller RådstufvuRätt fullföljdes, Häradseller KämnersRätt antingen onödigtvis upskjutit eller underlåtit att meddela utlåt, öfver någon del af saken, och talan i sådan del af saken i andra instansen fullföljdes, utan föregången pröfning hos förste domstol af saken i denna del, den upskjutna eller af förste domstolen förbi - 76
61.-sta voteringen (enligt 148 punkten). Den, som vill, att, på sätt tre stånd beslutat, införselstullen å "damast" skall bibehållas vid 2 r:dr skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, nedsättes tullen till t r:dr 24 sk. skålpundet. Voteringen har utfallit med 69 ja och 50 nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 62:dra voteringen (enligt 149 punkten). Den, som gillar det af tre slånd fattade beslut, att införselstullen å “kammarduk44 och “batist" skall förblifva 3 r:dr 32 sk. skålpundet, röstar ja; den, det ej vill, röstar nej; vinner nej, nedsättes denna tull lill 3 r:dr skålpundet. 22 StatsUtskottets Memorial, N:o 302. Voteringen har utfallit med 64 ja och 54 nej samt en sedel kasserad; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 63:dje voteringen (enligt 150 punkten). Den, sorn anser, att, i enlighet med tre stånds beslut, gällande införselstull å Ninon? 1 r:dr 40 sk., bör förblifva oförändrad, röstar , . ia ’ den, det ej vill, röstar nej; vinn.er nej, nedsättes denna lull till 1 r:dr 24 sk. skålpundet. Voteringen har utfallit med 65 ja och 52 nej samt två sedlar kasserade; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i öfverensstämmelse med ja-propositionens innehåll. 64:de voteringen (enligt 151 punkten).
Staden, sorn är belägen vid norra stranden af Umeå eif, mil från hafsbandet, erhöil den 15 Juli 1812 den utvidgade stapelrätt, att i sin hamn fä emottaga främmande fartyg. Vid den lid, dä staden anlädes, var Umeå eif så djup, att större fartyg med full last kunde ligga invid sladsbryggan, men under tidernas lopp bar elfven, genom ras ifrån dess sandiga stränder, så uppgrundats, att fartyg, sorn ligga djupare än 7~l lill 8 fot, vid lågt vattenstånd numera icke kunna uppgå till staden. Större fartyg kunna icke uppsegla längre an lill Holmsund, sting beläget 1$ mil frän staden, ansetts för dess gamla hamn och har ett djup af 14 till 15 lol. Uppmuddring af elfven bar flera gånger varit satt i fråga, men ej kommit till verkställighet i följd af ite dryga kostnader, som gro oskiljaklige från ett sådant arbete, hvilket likväl förr eller sednare mäste verkställas. Vid slutet af år 1850 uppgirrgo de staden tillhörige fartyg lill eli antal af 21, med en drägtighet af 1,521 Svåra läster, roen vid 1855 åts utgång var antalet af stadens fartyg 44, med en drägtighet af 2,624 svåra läster, hvaraf 25 stycken, om tillhopa 2,233 j-8^ svåra läster, gagnats för utrikes sjöfart, och de öfriga 19 lill inrikes segling. Sjöfarten pä Umea och de under Umeå Tullkammare-distrikt hörande landlhamnar har väl under åren 1851, 1852 och 1853 något tilltagit, men har under åren 1854 och 1855 uppnått en förr aldrig anad höjd. Under sistnämnde år ankommo lill Tullkammare-distriktet 1,685 fartyg och båtar af 24,042 lästers drägtighet.
Utskotten, som tagit i öfvervägande de väckte Motionerne, med hvad, i anledning deraf, af åtskillige Ledamöter, så väl hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln som i Hedervärda Bonde. Ståndet, är vordet anfördt, anse sig i första rummet böra lemna en korrt öfversigt af de Författningar, »örn i fråga så väl om Hemmansklyf* i 4 Lag. samt Ailm, Besv-d. Oec-’Utsk.EettN:o lij i ning, sorn angående jord-afsöndring, varit gäl» lande förr, än Kongl. Förordningen den lgjde December 1827 utfärdades. Angående Hemmansklyfning har i allmar!-! na Dagen annat stadgande icke blifvit meddeldt, än det som innefattas i 1? Cap. 7 §. Årfda Balken, att, i händelse vid arfskifte flere erhålla del i Sätesgård eller annan Jord, som icke Väl kan klyfvas eller delas, häfver den, som störte delen eger, rättighet att, efter laga värdering* lösa de andre ut, antingen med penningar eller jemngod ränta, hvilketdera den helst vill som lösen taga skall. Sedermera är, genom Kongl. Förordningen den 30 Junii 1747, Kongl.
Stm terré erganifation, jlprelfe och förtoaltning i alla belar, och ligt hvilken plan Stuteriet, bä bet bleftoe fullt uppfatt, fkulle komma att beflä af 200 älbre och 9W hällar. Daktabt be ringa tillgängar, font för Stuteriets organifation marit att till* gä, häbe reban toib ftfllibite ärS flut häfi-antafet uppgätt till 85 fl. Se fätoäl för betta forn för Strömsholms Stuteri i83i inköpte ©ngclfka fullblobS^äjlar, äftoenfom Stuteriets öfriga päflar haftoa trifmitS toäl. 5lf floen pär en flor bel gätt ute om mim c tern, fä att bet här och ä pela Olattb för häflar begagnabe fä kallabe utgängS-fpflemet fpneS meb framgättg kunna antoättbaS. Schäferiet mib ^ungS Sälunba lofmar betta Stuteri, unber en nitifk och omtänkfam Stprelfe, att, i män forn bet hinner fm utmeckling, blifma af mpeken nptta, färbeleS mib beräkning af be indränkta anflag, fjmarmeb bet är förfebt. — 3 be 3 norbltgafle £änen af SKtfet äro fjingjlar utflällbe på kronans beko|lttab. 3 h^a Sliket ttnberhäller bronan omkring 147 bejkällare, hmilka ärligen betäckt ungefär 4,5oo flon, berefter beräknats falla omkring i5oo föl. — Enligt be tillfrebS* flällanbe unberrättelfer, forn till $ongl.
Och tillämpande af motsatta grundsatserj men ifdet afseendet är besvarandet vigtigt och värdt ett skickligare utförande, än jag kan deråt meddela, att genom utvecklingen af de orsaker, som vålla en nävarande nöd, man kunde hämta en varning för framtiden, att icke stifta lagar, utan fästa noggrann uppmärksamhet på de möjliga och en säker beräkning af de nödvändiga följderna deraf. Jag vill försöka, att efter min förmåga utveckla de väsendteiigaste orsakerna till vår bekymmersamma ställning, och tror dem vara: i;o. Freddugmt efter ett långvarigt allmänt krig. Denna orsak har medfört sin verkan i alla länder. Den spänning af krafter, som genom ett allmänt krig förorsakas, utvecklar nödvändigt nya, men de kunna öfver' pännas. När freden inträffade blefvo alla nationer omtänkte på medel att bota de refvor, sorn i deras Financebyirgnader uppkommit genom så stora ansträngningar. Det säkraste medlet ansågs nästan allmänt vara att helt och hållet förbjnda eller åtminstone inskränka importen a{ 501 Den 21 Februarii. främmande Nationers producfer och detta system antogs lika allmänt, utan att man betänkte att häraf skulle uppkomma blott hämmad rörelse, men icke någon tillökning af inkomst, utom i den händelse, att en eller annan natron uteslutande 2ntsgit detta system och såmedelst fått tillfälle retablera sina affairer genom påskyndandet af de öfriges undergång. Systemets allmänhet gjord® det icke allenast onyttigt, utan skadligt för alla Det antogs äfven här, och jag är långt ifrån att lägga Konungens Rådgifvare det til! last, om de tillstyrkt eller icke afrådt från dess antagande, ty jag tror hvad en annan värd Ledamot yttrat, att vi annars blifvit offer för vår 1 sbelalité; men äfven om Systemets antagande varit lila beräknadt, ville jag icke göra desse Rådgifvare ett fel derutaf att de tillstyrkt hvad Rikets Ständer önskat. Det vore vådligt om dessa skulle kunna på andra öfverflytta ansvarigheten för egn3 misstag och ganska illa om vi skulle vilja det. Men jag återkommer till ämnet; för Sverige skulle kanske det rya Systemet medföra större känning, än för flera andraländer.
Det gaf honom utseende af en man, som kom i alvarsamma ärenden. Karl Johan skrattade för sig själf, när han stod i förstugan och knackade på Pehr Ohlssons dörr. »Stig in», ropade en röst. Och läggande ansigtet i prydliga, alvarliga veck, steg han in i rummet. Karl Johan var så viss på sin sak, så att han gick ända fram till bordet och tog gubben i hand. – Goddag, Pehr Ohlsson, hälsade han och slog sig sedan ned, som om han varit hemma hos sig. Ja, Pehr Ohlsson tog den där smala spelevinkern i hand och lät honom sätta sig också. Han tyckte nog att karlen var litet fräck, men han lät honom hållas och tänkte som så: »I dag är det väl något annat, efter han är så säker. Karl Johan satt och småskrattade, när han såg på Pehr Ohlsson. De utbytte ett par ord om årsväxten, och sedan blef det en stunds tystnad. Pehr Ohlsson började nästan tro, att den andre kom för att köpa något af honom. Ty Karl Johan satt med det ena benet kastadt öfver det andra och såg så vänlig ut, som om han velat göra Pehr Ohlsson en tjänst. – Det har varit bra väder med höbärgningen, sade Karl Johan en gång till. Han var så upptagen af sina egna tankar, så att han aldeles glömde bort, att han sagt detsamma en gång förr. Han kände, att han hade rika Pehr Ohlsson i sin hand, och det riktigt kittlade i honom att få visa det. Men han kunde ändå inte komma sig för att kalla honom för svärfar med detsamma, och därför satt han och funderade på, hur han skulle lägga sina ord för att riktigt snärja gubben. – Ja, gudskelof, vädret har nog varit bra, sade Pehr Ohlsson för andra gången. Han började bli otålig, och han kunde rakt inte begripa, hvad den andre ville. Ty frågan om dottern ansåg han ha blifvit slutbehandlad en gång för alla, och att det gälde henne, det föll honom inte in. – Nå, fortfor Karl Johan i ogenerad ton, och det kom ett uttryck af skadeglädje i hans ögon, som gjorde Pehr Ohlsson litet orolig. Då kanske nämdeman är liksom mera benägen att tala något om vår gamla affär. – Jag vet inte om nå’n affär oss emellan, afbröt Pehr Ohlsson.
4 22 N:0 G. C A L C U L öfver den serskildta Tull-intägten af inkommande och utgående Varor nedannämnde år : Sjö-Tull och Umgälder. Tull för Finska Varor. Summa. Inkommande Tull, Nederlags-, Recogn.- samt uppgäld derå. UtgåendeTull, Nederlags-, Recogn.- samt uppgäld derå. An märkes! Som (lenna Calcul endast afser att visa den egentliga Tull-inkomsten * serskildt för Inkommande oell serskildt för Utgående Varor, så äro tillfälliga uppbörder af Tull-medel, såsom Confiscationsoch Bötes-medel, Stämpel-afgift m. fl. icke här intagna, hvilket äfven är orsaken till skiljaktigheten uti de här förekommande slut-summor och de motsvarande uti Calculen N:o ii. ♦ N:o 7. U P P G 1 F T på det antal af Svenska Fartyg och deras Lästetal, samt omätte Båtar, som ankommit från utrikes hamn under åren 1825, 1826 och 18 2 7. Stycken. Lästetal. Omätte Båtar. Stycken. Lästetal. Omätte Båtar. Stycken. Lästetal. Omätte Båtar. „ Carlshamn. Hernösand. „ Landskrona . 164 i,io3 „ Söderköping 1 35 „ Grisslehamn 1 „ W . I 3o U P P G i F T på det antal al Svenska Fartygoell deras Lästetal, samt omätte Båtar som of gäll till utrikes ort under åren 1825, 1826 och 1827. Fartyg. Lästetal. Omälte Båtar. Fartyg. Lästetal. Omätte Båtar. Fartyg. Lästetal. Omätte Båtar. „ Sundsvall *7 1,756 „ Hernösand. „ Warberg 12 175 Marstrand 9 35 Stycken. Läster. Omätte båtar. Stycken; Läster. Omätte båtar. Stycken, Läster. Omätte båtar. i 112 •’ • • • Stycken. Läster. Omätte båtar* Stycken. Läster* Om ät te båtar. Stycken. Läster. Omätte båtar.
Sålunda uppräknas t. ex. från Gefleborgs, Wester-Norrlands och Westerbottens läns kuststräcka, utom städernas, öfver 80 hamnar, de flesta med betydligt, ända till 160 fots djup, och der naturen ej gynnat sjöfarten på sådant sätt, som i dessa och flera andra kustlän, har konsten med utmärkt skicklighet och ihärdighet samt rikliga understöd förstått att eröfra fristäder åt handelsflottor på de mest vanlottade kuster, såsom i Skåne och Halland. Samina verksamhet för hamnbyggnader utmärker ock de län, som omsluta våra största insjöar. En mängd lastageplatser inrättas ock att ersätta bristen på hamnar. Under så gynnsamma naturförhållanden i det hela, hvilka omisskänneligt hänvisa Sveriges innevånare till sjöfart, har måst uppstå ett stort antal ångfartyg, och då det måhända är för Sverige just ett utmärkande drag, att trafiken kan sysselsätta och behöfver sådana af alla dimensioner och redan äger dylika på sjöar och vattendrag, åt hvilka en allmännare uppmärksamhet ej är rigtad, så har det synts önskvärdt att genom femårsberättelserna tidtals vinna fullständig upplysning om alla dessa större och mindre ångfartygs antal. Villkoret härför är bland annat en fullständig namnförteckning, sorn kan trygga mot dubbelräkning. Tal». Litt. Medel-längd per år trafikerad bana. Mil. Passagerare-trafiken. Gods-trafiken. Antal. Inkomst. B:dr R:mt. Vigt i C:tr. Inkomst.
Hon vore derför tacksam om någon ville gifva henne ett råd, hur detta låter sig göra, samt hur man billigast, ej allt för tarfligt, kan lefva der? Sade. Breflåda. Channdh. Vi äro ej obenägna för eder novell, hvilken tilltalar oss ganska mycket. Den får emellertid, om vi skola använda den, vänta en tid, då tills vidare följetongsafdelningen är upptagen. F. Svaret framgår af dagens n:r. VI vilja särskildt fästa uppmärksamheten på Iduns lämplighet for platssökande och platsutbjudande annonsörer, äfvensom för alla öfriga slags O I P \ I Idun? och en obetydlig mot (dock Innehållsförteckning:: Om konsten att vara gäst. — Hvita syrener; dikt af Johan Nordiing. — Ett tomrum att fylla; prisbelönt uppsats af Inga Schenfeä. — En tete å tete; af E — th. — Sparsamhet i det lilla; af Steida. — Iduns sjette pristäfling. — I flugtiden. — Soppor för sjuka; af D:r Maria. — Ett storstadsbarn; berättelse för Idun af Jolian Nordiing (forts.). — Barnet och blomman; af Gerda N — n. Handarbeten. — Klädedrägten. — Toaletten. — Matlagning. — Bakning. — Drycker. — Efterrätter. — För sommaren. — Fönsterträdgården. — Tvätten. — Hyarjehanda. — Läkareråd. — Frågor. — Breflåda. annonser som beröra familjekretsen. — Annonser mottagas endast genom 8. Qumselius annonsbyrå och hos redaktionen. Abonnentsamlare antagas. Det gläder oss, när vi kunna förekomma våra läsarinnors önskningar. E — th. Var snart välkommen äter! Prest. Vi ha ansett lämpligast att till Guido personligen öfversända er skrifvelse. Klea. Måtte ha fursvunnit i den stora poesifloden. Hvad var poemets rubrik och innehåll! Göran. Eder iblklifsbild är ej oäfven, men lämpar sig i det hela taget ej lör Idun. Red. I I M V_J IN Skandinavisk ersättning. Modetidnings abonnenter genast) mot fraktkostnader. Med.
Förordning belöper; hvaremot, vid Riksdagen 1766, på grund deraf, alt, enligt nyssberörde .författning, hemman, klufna lill |:del, Jgtdel o. s. v., nödgades erlägga |:dels tunna, Rikets Ständer funno rättvist alt, med upphäfvande af hvad i detta ämne vid nästföregående Riksdag blifvit stadgadt rörande matlagen, förklara, det ”1681 års författning, hvad Capellanernes lön angår, bör lill dess tydliga innehåll oförryckt handhafvas.” Såsom jemkning emellan de ski 1 jagliga åsigter, som uttalat sig öfver nyssberörde stadgande i 1681 års Kongl Författning, och då det vill synas billigt att, när J^els hemman skall betala 4 kappar och i hemman 8 kapkap, ett helt äfven bör betala 16 kappar, helst som å hela hemman finnes så mycket större personal af antingen egande åboer eller derunder lag de dagsverkstorpare^ föreslår motionären: att capellanslönen öfverallt, hvarest icke finnas serskildte contract och stadgade öfverenskommelser, måtte bestämmas till 4 kappar af hvarje skattlagd J-;dels eller mindre hemmansdel, samt att för alla hemman af i jordebok upptagen högre storlek än |;dels lill och med ett helt mantal, bestämmelsen måtte ske efter 16 kappar för helt, så att hvar och en härvid har afgiften i proportion till storleken af det hemman eller den hemmansdel, han besitter. Bih, lill R. St. Erot. l844‘ & Sami., 18 Haft. i 2 'Allm. Besv,- och Ekon.-Utskottets Blänkande, N.-o tog.
Herr af Uhr, Gujlaf; I anledning, af Friherre Wrangel» motion rörande fångskjutsen, anhåller jag vördsamt. att få anföra följande; De fleste bland Eder Mine Herrar, hafva förmodligen, under resor vintertiden, erfarit 6vårigheten att fullkomligt skydda kroppen för inflytelse af ciimatets hårdhet. Då kroppen njuter tillräcklig , ' stark och värmande föda, då den är försedd med varma kläder, då själen efter infall kan afväxla mellan intressenta speculationer, tillfredsställande minnen och glädjande förhoppningar, då till exempel, efter något val fulländadt värf, föreställningen i förväg upphämtar glädjen att återse en efterlängtad familj; så är man likväl, (oagtadt så gynnande omständigheter) svårligen i stånd, att fullkomligt utestänga ett smärtande intryck af kölden, när den sänker Termometern till omkring 25 grader och derunder , och man färdas i en pntsiv Jlillasitiande Jiällning. Den 13 Martil, 841 Fången deremot förses med en svag, otillräcklig föda, hans kropp omgifves med en kapott, tiliräcklig kanske, att förhindra den stark» kölden, att göra ett snart slut på hans usla lif; men händer och fötter, de delar af •i J kroppen, pa hvilka kölden utöfvar det smärtsammaste, om ej för det organiska 1 ifvet det mest förstörande inflytande, de kunna så mycket mindre vara försedde med varma betäckningar, som black och handklofvar göra sådant nästan omöjligt. Lägger man härtill, att bans själ oupphörligt mäste nedstämma den physiska värmen, i samma man, som den torde vara fjettrad vid den lörtviflade utsigten, att ett rysligt straff, och ett derpå följande beständigt föragt, lärer utgöra det olycksfull* målet för hans resa; så har man teckningen färdig af ett lidande, hvilket det väl i de flesta fall, berott på fången, ej på Samhället, att förekomma; men på Samhället ensamt beror det likväl, huruvida detta, för fången, såsom fånge, oundvikliga lidande, skall öfvergå till den rysliga pina, sorn uppkommer derigenom, att lången i stark köld ej tillåtes att ga utan måste äka.