Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna upplåning, som icke får företagas i annat fall, än att penningar blifva inom riket att tillgå mot ett pris, som icke öfverstiger kosinaden för det under innevarande är till fortsättning af Statens jernvägsbyggnader utom riket upptagna lån, och hvilken under åren 1861 till och med 1863 icke får uppgå lill högre belopp än en summa af 3,000,000 R:dr R:mt, sker genom fonderade, inora riket utgifna, räntebärande obligationer, lydande å Svenskt mynt, och utfärdade, på Rikets Ständers vägnar, af deras Riksgälds-kontor. 3:0. Obligationerna ställas pä innehafvaren, men äro å dennes sida icke uppsägbara. Deremot eger Riksgälds-kontoret att dera uppsäga, till inlösen efter sex månaders förlopp; hvilken uppsägningsrätt dock icke må af Fullmägtige begagnas, förrän efter tio år från obligationernas utgifvande. Uppsägning sker medelst derom i Rikets officiela tidning införd kungörelse. 4:0. Räntan för den i obligationerna förskrifna lånesuinraa utgår med för hundra efter år räknadt, och tillhandahålles ovilkorligen obligationsinnehafvaren hvarje halft år, emot återställande af den å samma ränta utfärdade kupon; börande hvar och en obligation, vid dess utfärdande, vara försedd med dylika kuponer å halfårsräntorna för en tiderymd af Tio år; och skall samma obligation sedermera, intilldess den varder inlöst, hvart tionde år förses med ränte-kuponer för enahanda tid. Vid upplåningens företagande, äfvensom under dess fortgång, må, i fall att penningar ej kunna erhållas mot den i obligationerna förskrifna ränta, rabatt å det kapital-belopp, derå obligationerna utfärdades, af Fullmägtige lemnäs, dock att kostnaden för lånet derigenom ej må blifva större än för innevarande års jernvägs-byggnadslån. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 165. 5:o.
Mynt-Verket, uppå reqvisition af så väl Rikets Ständers Bank, som Kongl. Maj:t Befallningshafvande och andra offentliga myndigheter; har Utskottet hållit före, det Banken ej eller bör, vid hvarje växel eller liqvid emottaga sådant mynt till högre belopp, än det i åberopade Kongl. Kungörelse bestämde, eller 32 sk. B:co samt i berörde afseende, genom punkten 8:o, omredigerat 109 § i Banco-Reglementet. Punkten 9:o är ordagrannt lika lydande med det under § 58 i Utskottets utlåtande N:o 44 upptagne af Rikets Ständer gillade förslag; och skulle bilda en ingress till den underafdelning i förevarande artikel 5:o, hvilken innefattar stadganderne angående Bankens metalliska Cassa. Banco-Reglementets 110 § motsvaras af punkten 10:o, hvilken åter är uppställd i enlighet med Utskottets af Rikets Ständer godkända memorial N:o 18, med dels det under till h förekommande tillägg, grundadt på Rikets Ständers sedermera fattade beslut, angående rättighet för Fullmägtige att uppköpa och försälja vexlar, samt dels den förändring, att orden ”jemte andra utländska guldmyntsorter” äro borttagne, enär Banken icke inköper dylikt mynt samt det, som förut inberäknats uti Metalliska Cassan, blifvit öfverlåtet till Bankens Myntoch Medaille-Cabinett. 1 afseende på punkten ll:o, hänvisar Utskottet till §§ 54 och 55 i Utlåtandet N:o 44; hvilka §§ äro af Rikets Ständer gillade; kommande i följd häraf lil § i Banco-Reglementet att utgå. Den af Utskottet under denna Riksdag beslutade och uti punkten 12 upptagne föreskrift har, genom bifall till Utskottets Memorial, N:o 18, blifvit af Rikets Ständer gillad. De af Rikets Ständer fastställde reglementariska föreskrifter för vexelhandel äro införde uti punkten 13:o.
I anseende dertill, att det nuvarande Spanmåls-Magazinet icke vore för det dermed afsedda ändamål tjenligt, emedan, oaktadt täta omskoflingar och rökning, masken årligen skall gjort stor skada på rågen; samt enär det till Nedra Verkhuset hörande så kallade Luft-Torkhuset, med afseende å dess aflägsna läge, vore mindre passande lill Torkhus, hafva Banco-Fullmägtige, elJRevitorernes Beriat, ting. Bankoverket. ^ 42 ter derom af Bruksförvaltaren afgifvet förslag, hos Revisorerne tillstyrkt, att terörde Torkhus måtte få till Spanmåls-Magazin inredas, hvilken hemställan Revisorerne bifallit och derom underrättat Fullmägtige på det att den föreslagna förändringen må kunna bringas till verkställighet. Deremot hafva Revisorerne icke kunnat biträda ett af Banco-Fullmägtige, i samband härmed, och uppå Bruksförvaltarens tillstyrkan, afgifvet förslag, angående upförande vid Tumba af en Bryggoch Tvättstuga för Bruksarbetarnes behof. I anledning af en till Banco-Fullmägtige aflåten förfrågan, rörande de aflönings-vilkor, som kunna anses behöflige, för att vid Tumba Bruk erhålla en skicklig och passande Skol-Lärare för Bruksbarnens undervisning, hafva Fullmägtige, uti en till Revisorerne aflåten skrifvelse, med anmälan, att Fullmägtige antagit en person, att, emot de af Rikets senast församlade Ständer faststälda löneförmåner af 100 R:dr Banco contant, 6 Tunnor Spanmål och 5 famnar Ved, samt fri bostad, tills vidare utöfva berörde befattning, förklarat, att det löne-belopp, som efter Fullmägliges förmenande, skäligen skulle kunna en i allo passande Lärare erbjudas, vore 200 R:dr Banco utom den af Rikets Ständer bestämda qvantiteten spanmål och ved jemte fria boningsrum.
Hos Bonde-Ståndet har Riksdagsfullmägtigen Anders Jansson från Westerås Län, uti afgifven motion, föreslagit, att en Canal, som förenade sjöarne Ämänningen och Snyte/i måtte anläggas, till stor nytta så väl för dem, hvilka grunda sina jerntillverkningar på malm eller tackjern från Norbergs grufvor, som för spanmåls-producenter, de der kunde dymedelst till Bergslagen lättare afsätta minst 5,000 tunnor spanmål årligen. Kostnaden för denna canal vore beräknad till 84,312 R:dr, och motionären begärde, att Staten häraf måtte tillskjuta 5o,ooo R:dr, att utgå i fem år, med 10.000 R:dr årligen; men som icke blifvit utredt, om bruksegare och bergsmän i orten vilja deltaga i kostnaderne för denna canal-anläggning, hvilken ej eller af Kongl. Majit och Styrelsen för Vattenbyggnader förordats, anser sig Utskottet, i ärendets närvarande skick, sakna anledning att tillstyrka det äskade anslagets beviljande, utan hemställer, att Anders Janssons motion nu icke måtte till någon åtgärd föranleda. Slats-Vtskottets Utlåtande, N:o 156. 5 7:0 Uti Borgare-Ståndet hafva Herrar Ekholm och Hörnstein , uti väckta, till Utskottet remitterade, motioner, yrkat, den förre, att 5,000 R:dr måtte anvisas för anställande af en fullständig undersökning och upprättande utaf kostnadsförslag, i afseende å Strömsholms canals ledande till WesteråSj samt den sednare, att anslag måtte medgifvas för dylika undersökningar och förslag, i ändamål af nämnde canals utgrening till Köping• varande af Öfverste-Lieutenanten m. m. Edström upplyst, att båda canalledningarne äro möjlige och kunna verkställas. Då denna fråga icke varit föremål för Kongl. Majrts Nådiga pröfning, samt ingalunda upplyst är, huruvida det kan vara lämpligt, att
Då Regementet, jemlikt det vid emoltagandet af f, d. Frcdrikshofs Slott såsom Casei n upprättade Conträr!, förbundit sig att Byggnauerne underhålla samt den verkställda reparationen destohellre bordt af Regementet besörjas sorn detsamma för sådant ändamål samt för anskaffandet och underhållet af erforderliga inventarier eller hvad som förstås under benämning af Servis, af Stockholms Stad uppbär lnqvarteringspenningar lill ett årligt belopp af 4,3oo R:dr och då 3:dje HufvudTiteln genom förberörde anvisningar fått vidkännas en utgift, som å densamma icke är uppförd hemställer Utskottet, i likhet med hvad redan angående de först ulbetalte 2000 R:dr blifvit yttradt alt R. St:r hos K. M:t i underdånighet anhålla, det K. M:t täcktes förordna, att ofvanupptagne, under loppet af åren 1826, 1827 och 1829 lill Svea LifGardes Caserns reparation utgifne 29,064 Rtdr skola StatsYerket ersättas. Den andra omständigheten , som fästat Utskottets uppmärksamhet, ä.r utbetalningen af 10,867 R.-dr ä anslaget för de publika husens i Landsorterna under - Betänkan den, N:o 318. 585 lia 11 till Casernbyggnad för Pionnier - Corpsen vid Wanäs Fästning. Förhållandet härmed är följande: Sedan K. M:t, under den i Mars 1826 förordnat, att Caserner borde uppföras å Wanäs, för så väl der blifvande 2:11c Compagnier Pionnierer, sorn ock för den Garnizon hvilken der konime att förläggas, samt att medel dertill skulle erhållas på det sätt, alt K.
St:r redan bcwiljat eller nu kunna bewilja särskilde anslag eller läne-biträden, eller till de företag, som redan blifwit fullbordade, hwilka, efter Utskottens öfwertygclse, böra för framtiden af dem, som deste biträden bekommit, underhällas. Förenade Utskotten hafwa dernäst funnit det willor böra fästas i afseende pä medlens anwändande, att desamma inäga förcträdeswis utgä till fullbordande af de redan päbörjade arbeten, ä hwilka Utskotten härhos under Drtt. ^ fä bifoga fullständig förteckning. Utsk. Bctsnkanden, Rrv ,6.
Böter efter denna Lag förvandlas i fängelse, utan arbete, i staden eller orten , der förbrytelsen skett. Hvarje månads fängelse, månaden räknad till Tjugnätta dagar, svare mot Seocton Rulf P e n i F e b r n a r i i f. m. 27 TrettioTvä Skillingars böter; Fjorton dagars fängelse svare mot böter under nämnda belopp, Yicl desse 2:ne punkter gjordes icke någon anmärkning, § 28, 2.'o Böterne gånge till tveskiftes emellan Åklagaren och den närmaste Fattigvårdsinrättning , de händelser undantagna, då Böter , enligt hvad här ofvan stadgadt är, Målsäganden ensamt tillfalla. Till yttermera visso håfve vi detta med våra namns och insegels undersättande stadfästat och bekräftat; som skedde i den dagen i månad, Jr efter Christi börd det Ettusende Åttahundrade och på det — —, Herr Crusenstolpe: Sedan Ridd erskapet och Adeln vid flere föregående §§ stadgat, att förbrytelser skola beläggas med böter enligt allmän Lag, och Lagen bestämmer huru vid hvarje fall böter skola fördelas, tror jag, att vid sådane tillfällen fördelningen bör gå derefter, och att serskildta stadganden derom äro öfverflödige och plämplige, Friherre Bålamb: Denna § är redige rad fullkomligt i enlighet med den motsvarande § i gamla TrychfrihetsFörordningen. Då jag ej hört någon annan anmärkning deremot, än den Herr Crusenstolpe nyss 28 Den i Februarii f. m. framställde, och då Ridd. och Adeln beslutat alt återförvisa Utskottets förslag med den anmärkning, att Ståndet önskar bibehållande af 5:te § i nu gällande Förordning, hemställer jag, om icke, på samma skäl, den nu föreslagna redactionen må blifva antagen. II Hans Excellence Herr Grefvert och Latt dtAJar skalk en hemställde, om Ridd. och Adeln instämde i Herr Crusenstolpes anmärkning, att serskildt stadgande om fördelning af de böter, hvilka efter allmän Lag i Tryckfrihetsmål ådömas, vore öfverflödigt och olämpligt. Ropades Nej.
Men samma lättsinniga menniskor hafwa förmodligen för mycken sens commun för att icke tydeligen inse, det de skulle förlora mycket mer, än winna, genom de brott, pä hwilka Lagen sätter nesliga strass och genom hwilka icke de sielwe utan deras obrottfli» ga makar skulle erhälla rätt till äktenskapsskilnad. Det enda jag för öfrigt har att anmärkningswis tillägga, är att Högloft. Laglsi skottet, enligt min o» förgripeliga mening, icke bordt utsätta någon Terminus Peremtorius, alidraminst den korrta tiden af twenne mannder, inom hwilken den oskyldiga makan waste begagna sig af desi rättighet till äktenskapsskilnad ifrän den brottftige. En enfaldig upprörd af den stam och det lidande, som igenom dest makaS brott emot samhällsordningen när man träffat sig och fa» mille, stall i sin willrädighet sällan inom sä korrt tid kunna fakta, ett decisift beslut och sä länge minnet af betz äkta band är för lifligt att icke aflägsna tanken pä nya förbindelser. Säsom för sam» hältet stadeligt, men för mänga lidande högst nyttigt, , fär jag således foresta, att icke nägon wist eller ätminstone tillräckeligare preskriptions tid mätte fastställas för den som will begagna sig af rättigheten till äktenskapsskilnad ifrän den maka, som genom ärelösa och ncstiga handlingar gjort sig förlustig af allmän och enskild agtning och förtroende. Den 18 November787 profestoren Herr Doctor Illarlin^slon. Jag förenar mig med hwcid Professoren Herr Doctor 1*3X6 i detta amne omständeligen anfört och sedermera med Professor Herr Doctor ^Im^vilk i det som rörer för korrt tid, alt äler fä inga nytt giftermål.
Grefve von Schwerin: Det är förmodeligen Herr von Hartmansdorffs skämt, i anledning af Contraeterne, som för ett ögonblick förvillat Ridderskapet och Adeln; men jag försäkrar, att en far icke skämtar, då han skall sätta sin son i lära, för att grundlägga hans framtid , och om Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes förnya propositionen, torde pluraliteten bestämdare kunna utrönas. Grefve Ben 12 November f.m. 5i3 Grefve Löwenhjelm j Carl Axel: För min del tror jag icke, att Herr von Hartmansdorff^ eller någon annans skämt kan leda eller missleda Ridderskapet och Adeln i dess beslut. Jag anser, att det vöre högst skadeligt, att här införa ett processualt förliållande, i stället för det faderliga, som förut ägt rum, och att inympa juridiken äfven på denna folk-klass. Af alla Contracter äro de ovedersägligen sämst, som icke kunna uppfyllas, och de här föreslagna Contracter kunna omöjeligen omfatta alla de dagliga förhållanden, som inom ett hus äga rum. Man har sagt, att det vore obehagligt förde bildade folkklasserne, att sätta harn i lära under det vanliga tvånget; men kunna icke dessa då särskildt uppgöra Contracter för sina harn, lämpade efter den egna omtankans föreskrifter? Man har äfven mycket talat om ofoget deraf, att skicka Lärgossen i ärender, och deraf löpande faror för deras sedlighet m. m. Men utom det att äfven denna art tjenst är erforderlig inom Handtverksstaden, och således af någon måste förrättas, så frågas, om det verkeligen tillhörer lagstiftaren att ingå i sådane enskilte lifvets förhållanden. För min del kan jag ej annat än afstyrka de föreslagna Contracternas införande, såsom en påtrugad skyldighet. Nog af, om de, som frivilligt afslutas , njuta det lagens hägn, Ridd. o, Ad. Prot. X. Band. 33 5i4 Den 12 November f. m. sora lemnäs åt alla andra Jagliga förbindelser, man oell man emellan. Friherre Cederström:
Maj:! yttrat sig finna ”de vilkor, hvarunder utländske undersåler må här i riket utöfva handel, bestämdt utstakade och bland annat grunda sig på stadganden i allmänna lagen, hvaruti ändring utan Rikets Ständers medverkan icke kunde ega runi.” 1 denna del måste likväl vår lagstiftning anses hafva slädnät på en ståndpunkt, sorn tidsandan längesedan ölvergifvil. De åsigler, af hvilka nyssberörda stadganden äro uttryck, tillhöra en förgången tid, hvars stalsekonomiska läror den närvarande förkastar. Också hafva, elter förebilden af de nationer, hvilka sökt och funnit medlen till industriel förkofran uti frisinnad handelslagstiftning, nästan alla civiliserade folkslag i större eller mindre mån anslutit sig tili dess grundsatser och i samma män blifvit delaktiga af frukterna. På denna angelägenhet har nu ock uppmärksamhet blifvit fästad genom en hos Rikets Ständer gjord framställning, hvaruti anlörls, hurusom, änskönt det icke kunde nekas, att vår handelslagstiftning i sednare tider ådagalagt en fortgående fribetsprincip, till Följd hvaraf det inre välståndet i landet i betydlig mån tilltagit och åtskilliga restriktioner, stridande mot tidehvarlvels anda och förändrade förhållanden, måst gifva »ika för allmänna opinionens inflytelse, det likväl ännu för oss återslode att lossa på några för vår industri ganska hämmande band, hvilka förhindrade vårt pä kapitaler fattiga land att, i likhet med andra länder, komma i åtnjutande af utländska kapitalers införande i landet och af de välgörande frukterna af deras användande härstädes. Det vore nemligen just genom vissa bestämmelser i Handels-Baiken samt i Handelsäfvensom Handtverksoch Fabriks-Ordningarne, sorn Sverige visat sig stå efter de flesta civiliserade industriel nationer.
Jag slutar med att begära den ändring i mitt först afgifna förslag — en ändring, som föranledes af åtskilliga talares yttranden i ämnet — att Ståndet måtte besluta att den 5:te punkten före' tages till afgörande före den 4:de. Sedan öfverläggningen om sättet för föredragningen och afgörandet af de ifrågav:de -tale och 5:te punkterna nu förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de derå, af Frih. Tersmeden föreslagits, att de båda ofvannämnde punkterna matte i ett sammanhang komma under öfverläggning samt att, efter öfverläggningens slut, först 5:te och sedermera 4:de punkten skulle göras till föremål för R. o. Ad:s beslut, hvaruti flere ledamöter förklarat sig instämma, men hvilket förslag vid slutet af diskussionen af Frih. Tersmeden förändrats så tillvida, att han yrkat, att föredragningen och afgörandet af 5:te punkten skulle föregå den 4:de punkteus handläggning. Härvid anmälde sig hvar efter annan Gr. Sparre, samt Hrr Bildt, Hjärne och von Ehrenheim, samt förklarade att de förenade sig uti Frih. Tersmedens sednaste yrkande. 34» Ren 23 April e. m. H. Exc. yttrade vidare, att sedan alla de ledamöter, som in* stämt uti Frih. Tersmedens första förslag, numera slutit sig till hans sednare yrkande, återstode det endast för R. o. Ad. att afgöra, huruvida den 5:te punkten skall föredragas och afgöras framför den 4;de, eller om, på sätt al andra ledamöter yrkats, dessa punkter skola i deras nummerordning förekomma till öfverläggning och beslut; hvarefter H.
Det är at qwäfwa all möuLtrie och förhindra kanske annars möjliga förbättringar, således fär jag äfwen härutinnan yrka, det Rivderskapet och Adeln mä lemna ^rrenclatorerne fria händer samt tilständ .at pä hwad sätt de behaga bruka och behandla Ängarne, sä framt de ordentligt betala sitt ^rrenöe. Herr Norlien stolpe. Dä detta mäl har förra gägen förewar, hade jag aran göra nägra erindringar, i likhet med hwad Herr Baron ce äer - riz6 Den 27 Mars. ösrström nu anfort; mig torde dock tillätas at ödmjukeligen hänföra Nidderstapet och Adeln pä någon närmare Laicul öfwer de storg förluster, som blifwa skulle för Staten, om alla Angar ut-arrenöerLlles mot afgift Uti penningar, och som, til nogare bedömande af detta med det mera i sammanhang dermed hörande omständigheter, nödigt blifwer för mig (och kan hända för flere af NidDerstaper och Adeln), at ä nyo genomläsa StatsUtffottets första Betänkande uci detta ärende, sä anhaller jag, at delta Mål mä ater fa blifwa liggande »afgjordt pä borver. Grefwe ^amilton, Hxsl, förenade sig med Friherre Legerström. Friherre Legerström, jacob. Til hwad jag redan, anfört, anhäller jag qt fa tillägga, ar som Utskottet, sedan det ansett Ängarne böra förblifwa i Byalag, gansta riktigt funnic nödwändigheten at förestrifwa en witz tid för rättigheten at
K y r k o rak e ns kape ri 1 a. örn någon bok eller annan tillhörighet ur dessa conti blifvit utesluten, har orsaken varit, att densamma på ett eller annat sätt förkommit eller förmultnat. 3:o Så val af Kärrstorps som ^Glostorps Kyrkor äro löner anslagna åt examinerade Jordegummor, och af Glostorps Kyrka särskilt en obetydlig lön åt Orgeltramparen; hvilka anslag grunda sig på Församlingarnes, vid sockenstämmor fattade, samt af Landslröfdinge-och BiskopsEnvbetena stadfästade beslut. Allt sedan år 1812, hafva lönerna till Jordegummorna utgått, och sedan år m8.2c) till Orgeltramparen, utan att Höglofl. Kongl Kammar-Rätten lunnit sig befogad deremot göra någon anmärkning. Angående Räkenskaperna för Törringe Kyrka. Med anledning af Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorers anmärkningar vid Räkenskaperna för Landtkyrkorna i Skåne , får jag Nåden inför Eders Kongl. Maj:t aflemna följande underdåniga Utlåtande: Skabersjö Pastorat, hvilket jag, såsom Kyrkoherde, innehaft sedan den 1 Maj 1827, äger tvenne Kyrkor: Moderkyrkan Skabersjö och Annexen Törringe. För den förra, såsom patronell under Skabersjö säteri, afgifves ingen räkning. De gjorda anmärkningarna kunna således endast gälla Törringe Kyrkas Räkenskaper; och i afseende på dem vågar jag i djupaste underdånighet anföra : 1:0 Att Törringe Kyrka aldrig något år, under min tjenstetid, innehaft större, men väl de flesta åren mindre oförräntad behållning, än som medgifves i 16 punkten af Kongl. Kyrko-Instruktionen den 12 April 1815.
Den der grundsatsen, att man för det goda skall förbise det dåliga och att man skall bedöma ett arbete efter det bästa det innehåller, är egentligen en den missriktade idealismens älsklingssats, af hvilken dessa »realister» – vi återkomma ånyo till denna sak, ty den förtjenar att uppmärksammas – af hvilken, säga vi, dessa realister med mycken fyndighet begagna sig, när det gäller att beskrifva och bedöma deras egna arbeten. Ty när de författa dem, då fabriceras alltid verklighetsskildringen af verlden och menniskorna efter den motsatta, genuint »Strindbergs-realistiska» grundsatsen, att allt skall bedömas efter det sämsta innehållet. Då hafva de minsann icke så lätt att »för ett par äkta perlor glömma hela det öfriga innehållet.» Nej, men publikum skall snällt taga emot all möjlig ömklighet och uselhet, blott det får något, som är bra eller åtminstone passabelt. Vi behöfva endast bläddra i våra prononceradt realistiska julkalendrar, illustrerade tidskrifter och tidningar, så märka vi snart, att i regel utgifvaren räknar på det välvilliga publikums tillmötesgående tillämpning af den der idealistiska grundsatsen 12. Ja, publiken är mycket snäll och beskedlig, det kan icke nog erkännas. Ty hurudana äro i allmänhet dessa »realistiska» litteratörer och publicister och hvadan äro de komna? Vi lärare torde kanske bäst kunna svara på den frågan. Såsom förr i verlden den, som lyckats krafla sig igenom studentexamen, men sedan icke dugde till något annat, alltid ändå kunde »slå sig till prest» och dermed blifva målsman för de högsta sanningarna, så duger i våra dagar, sedan presterna blifvit satta af väldet och litteratörerna regera, den, som icke duger till något annat, alltid till att – blifva »litteratör» och dermed de stora samhällsfrågornas tolk och målsman. Fordringarna för att blifva litteratör äro på visst sätt liberalare, ty till denna inflytelserika ställning behöfs icke en gång studentexamen såsom kompetensvilkor.
— Nu nyttjas vanligen i domar och utslag uti lagsökningsinål, sedan gäldenären är dömd skyldig betala capitalet och derpå löpande 6 proc. ränta, att de oiden införas; ”med stadgadt bevillningsafdrag;’’ men till förekommande af all misstydning föreslås efterföljande redactionsförändring: '"domare och execntorer åligger, att då rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom ”lill noga efterrättelse; och må dom eller utslag icke bedford ras lill verkställighet förr än säker upplysning ”erhållits, att föregående stadgande blifvit ful Ig jord t. ” Hvad sorn ang:de bevillning af testamenten, gåfvor, fideicommisset-, arf, fynd och vinstmedel stadgas i 36 §:n, lemnäs tilan anmäl kn. i 1 och 5 samt de följande niomina, men jag tror deremot, att 2, 3 och 4 morn , som föranleda till uträkningar och stundom tvister, kunna utgå fran denna § 36, och i det stället matte förordnas, att af alla sterbhus på landet och i städerna, som efter bouppteckningsvärde uppgå lill 5oo ridrs behållning och derutöfver, till Staten erladcs i bevillning Jldels eller -J proc. af hvarje hundrade rldr, hvilken bevillning fullkomligt ersätter hvad sorn påräknats uti berörde §is 2, 3 och 4 rnomir, och, såsom jag tror, icke kan anses vara särdeles betungande, då denna bevillningssumma utgår af oskiftadt bo; skolande, då bouppteckningen ingifves till domstolen, vederbör, uppbördsmans bevis vara bifogad), att denna bevillning är till K. M. och Kronan utbetald. — Jag vill erinra mig hafva sett ett dylikt stadgande i bevilln.förordn. på iy5oeller 1760-lalen, så att mitt förslag icke är nytt, ehuru detsamma icke influtit lili sednare bevilln.förordningar.