Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den glänsande, gedigna och stiltrogna utstyrseln vidkommer, torde väl knappast det omtyckta sällskapet å denna det unga Stockholms favoritteater förr presterat något liknande. Och dock har det, som allmänt kändt, härutinnau ingalunda gjort det minsta. Musiken i den nya operetten, till största delen hemtad från A. Sullivans melodier till den engelska förebilden, tilltalar äfven den genom sina egenskaper: melodirikedom oeh ganska högt musikaliskt värde. Skada blott, atL den något klumpiga libretton skall nedtynga intrycket af det hela. Samtliga rollinnehafvare skildes med heder från sin uppgift. Titelpartiet, den unge mikadon TsingTsings roll, utfördes af fröken Anna Petterson med vanlig musikalisk finess och dramatiskt lif. Fru Carlbeck var särdeles intagande som ung japanska i giftasåren; denna intelligenta skådespelerska gör med hvarje nytt parti anmärkningsvärda framsteg. Hrr Cloed, Grunder och Johanson böra ock särskildt nämnas. Samspelet var utmärkt, regien värd allt erkännande, bifallet lifligt. J. N — g. Filharmoniska sällskapet gaf sistlidne tisdag sin första abonnementskonsert i musikaliska akademien under anförande af sin skicklige och energiske ledare kapellmästaren A. Hallen. Större delen af programmet bestod af acapellakörer, några förut här utförda. De nummer å programmet, som tycktes mest slå an, voro Dvoraks originella och melodiösa stycken » Gyllene åkrar » och » Afconklockan », Hallens fina och vackra fruntimmerskör » Das Aehrenfeld », Jacobssons nätta » Dansvisa » och Mendelssohns » Jagtsång ». Till de mera framstående acapellakörerna torde ock få räknas Schumanns » Schön Bothraut », hvilken liksom öfriga stycken erhöll ett förträffligt och väl nyanseradt utförande. Konsertens slutnummer utgjordes af den populäre tonsättaren P. Heises snillrika — åtminstone hvad de två första afdelningarna beträffar — tonmålning » Volmerslaget », som nu utfördes med messingsackompanjemang. Programmet utfyldes med en aria ur Massenets op. » Cid » och några visor af Kjerulf, förträffligt föredragna af fröken S. Wolfi.
Att den mäste werka hufwudsakliga olikheter uti de Representerades förhällande till sina Representanter, blir emedlertid det säkraste och mest bestämda resultat man deraf genast kan draga. Lika litet lär man kunna neka, att en Corps, som blott bestär af Embctsmän, eller en wich lätthet för en annan Clah af dejsa att komma i Åtnjutande af förtroendets fördelar, eller ändtligcn en wis; olikhet ibland ssclfwe de genom weil utsedde befullmägtlgade, i anseende till antalet af dem som de representera, äro äfwen sä mänga oformlighetcr, som synas tillkännagifwa werkliga brister i sjelfwa Neprcscntations-sammansättningen inom hwart särskildt Ständ. Uti de grunder, som bestämt dessa, ligger äfwen en stor del af anledningar, som föranledt det vrättwisa uteslutandet af wipa betydliga Medborgarcelasscr. Det mäste räknas till en af Representationens iverkliga ofullkomligheter, sä wida begreppet om Stat och om en Rcprescntatif form för desi Lagstiftning mäste medföra det om deltagande i Representation för hwarjc actif Medborgare. Men om således, i fvrhällande till 2 millioners folkmängd, ett antal af ofta öfwer 1000 Representanter (alla Ständcn sammantagne) synes igenom sin Talrikhet wara nog öfwcrdrifwet, och om det oaktadt igenom sjelfwa Ncpresentations-grunderna mängas billiga fordringar more ouppfyllda, mänga ojemnhetcr och olikheter inom sjelfwa Ständen uppkomna, sä lärer redan deraf synas, att brister 490 Expeditioner till Riks-StLndcir. gifwas uti sjelfwa grundförfattningen, att klagomålen deröfwer icke äro utan skälig anledning. Det blir dä frägcm: äro dessa ofullkomligheter de hufwudsakiigaste, bliswa de afhnlpne endast igenom urwidgande af delaktigheten i Representation till de ännu orepresenterade?
i det att hon uppisar en fruktmivUrd syndens frnmhYidelrekrah hos rmful&lt;l.t och hos de indizidtr, hvilka fa,llit för frestelsen alt genombryta Ii ens och den helgsde tidens sknnkor. Dennn predikan torde till (ifventyrs hos &amp; ra frmnkalln pessimismens stomm4 resignation, bos iikrii det förnirna föraktets nbky för hmhYllcts olycksbarn, hos andra seotimentalitctens ofruktbara tllmr. flmr# vore det dock. om hon hos alla förmådde framkalla i ena sidan en med .Ilvarlig sjelfpr8fning enad dom öfver brottslingens gerning och II den andra ett frimodigt och energiskt upptrxdande mot allt, som i samfundsf6rhallandeni, i det enskilda och d n oIientligi lifvet Yr egnadt att inleda individen p i frestelsens och brottets bana .. Lpsala den 21 oktober 1886. E. flrrgarrn. Göteborgs qvinnoförening och dess tidskrift " FramBt ". g et har mgts att ~Praniatw vore ett synnerligen liinipligt namn för en qvinno %renings organ. Vi haf \ .a icke L M denna Isigt. Samnet vill wra ett helt program, nien ntlof \ m blott ett: rörelse, utan att gifva ininsta garanti för rörelsens m51 eller riktning. Franiilt Ran betyda tillbaka, det beror e n d s t fran hvilken p n k t jag iitggr och mot hvilken punkt jag gir. Det kan innebiira ett ondt lika val soiii ett godt. Det kan föra mig upl13.r fullkomningens höjder, men det kan ocksa leda inig utfor förnedringens slippriga stig.
HomÖopatisk kuranstalt, angående underdånig begäran hos Kongl. Majit om vidtagande af förberedande undersökningar för tillvägabringande af en sådan i hufvudstaden. Motion Nio 89. Allm. Besv.- och Ekon -Utsk. Betänk. Hospital, om anslag till ett för spetelske. Motion N:o 48. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. R. St. nnderdån. Skrifv. HultmanHenrik Gustaf, Motion N;o 102, om förökadt lärareantal vid högre elementar-läroverket i Jönköping. Stats-Utsk. Utlåt. R St. underdån. Skrifv. N:o 169. Motion N:o 103, om årlig pension åt Enkefru Biskopinnan Elisabeth Heurlin. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 153. R. St. underdån. Skrifv. Husar-regementet Konung Carl XV, om anslag till lön för en Regementspastor vid. Motion N:o 118. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66 samt Mern. Häradsskrifvare, angående deras lika aflöning och pensionering med Kronofogdar. Motion N:o 56. Stats-Utsk. Utlåt N:is 99 och 153. R. St. underdån. Skrifv. Högsta Domstolen, om löneförhöjning för ledamöterne i. Motion N:o 145. StatsUtsk. IJtlåt. N:is 130 och 143. 2 10 J. Janzon, Jonas, Motion N:o 1, om hela folkskole-afgiftens anordnande till folkskolan. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 139. — —• Motion N:o 45, om rättighet till skatteköp af Wisingsö skolegods. Stats Utsk. Utlåt. Nio 71. R. St. underdån. Skrifv. N:o 77. Motion N:o 63, om lekmannaverksamhetens ordnande. Sammans. Lag sarnt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk.
Ehuru denna min ödmjuka framställning remitteras i sammanhang med Herr von Yegesachs Motion till StatsUtskotlet, önskar jag dock, att Utskottet måtte betrakta min Motion särskildt, och om förmånsrätt vid beslutet kommer i fråga, är jag berättigad dertill; ty det är nära tre - Den 4 December e. m. 35/ tio år, sedan jag första gången ledde uppmärksamheten på detta ämne. Herr von Vegesach: Jag vill visst icke bestrida Herr af Wingård den hedern alt för längre tid tillbaka hafva haft någon dylik plan; men jag kan icke neka mig den, att här hafva först framställt ifrågavarande Motion. Herr von Arbin, Axel: Jag hade ej ämnat uppträda sorn Talare; men jag kan ej underlåta att understödja Herrarne von Vegesachs och af Wingårds Motioner om Stipendier åt Officerare; och jag har dessutom ansett mig böra tillkännagifva min tanka, att om medel dertill beviljas af Rikets Ständer, bör det öfverlemnas åt Konungen, eller, hvad Artilleriet angår, åt detsammas Höga Chef H. K. H. KronPrinsen, att förordna om deras rätta användande. Herr Bråkenhjelm, Pehr Rainhold: Som jag nu finnér denna fråga vara på vägen att remitteras till Utskott, åtföljd af det nya förslaget att inskränka Stipendierne blott till ArtilleriOllicerare, får jag begära frågan på bordet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då Herr von Vegesachs ifrågavarande Motion sedan, den i dennes livi lat på bordet, borde ock Re - 358 Den 4 December e. m. miss deraf till vederbörligt Utskott, enligt 4q § Riksdagsordningen, nu ovilkorligen äga rum. Friherre von Duben, Carl: Herr von Vegesachs vackra Motion, att Rikets Ständer med anslag af Statsmedel ville understödja Officerare, som önska gå i utrikes tjenst, för att bevista krig, kan ej annat än af hvar och en understödjas. Jag anser alldeles nödvändigt, att den bifaltes, hälst jag ingalunda tviflar, att Kongl. Maj:t till elt så nyttigt ändamål lemnar sitt Nådiga samtycke.
De skäl, hvarpå Utskottet grundar sitt afslag på denna motion, är förnämligast i den bestämda förutsättning, alt portots nedsättning skulle verka en högst betydlig minskning i Postverkets inkomster, och försigtigtvis har Utskottet, till stöd för denna sin öfvertygelse, fästat det vilkor, att brefvens antal, före och efter jiedsättningen, skola beräknas lika. Under diskussionen härom inom Utskottet upp - Bevillnings-Utskottets Betänkande 'N:o 18. 5 lystes äfven, att den förlust, som härigenom skulle drabba Postverket, kunde uppgå til! öfver circa 200,000 R:dr Riksmynt, enligt uppgift från en i Postverket erfaren Tjensteman, och att, då bemälde Verk måste aflöna sina Tjenstemän samt vidtaga nödiga förbättringar m. m., så anser Kongl. General-Poststyrelsen sig för närvarande icke kunna undvara en sådan summa. Äfven om det skulle vara ett faktum att, genom en sådan operation, som den föreslagna, Postverket verkligen skulle göra denna förlust, så är det i min tanke icke något gällande skäl att, sedan en bestämd vigtnedsättning är besluten, hvilken af Utskottet ock beräknas till ^0:dels ort för enkelt bref och naturligtvis större i mån som brefven liro tyngre, genom en indirekt beskattning på den stora allmänheten, lägga hinder i vägen för den utveckling uti intelligens samt andelig och materiel förkofran, som ett lilligare meddelande menniskor emellan ovilkorligen befordrar, och kan det ej heller vara lämpligt till den grad göra allmänheten beroende af Postverket, att, för att denna institution må kunna uppfylla sin bestämmelse och sina ändamål, vidtaga sådane utvägar, hvilka ofelbart verka qväfvande på det ömsesidiga utbytet af idéer och meddelanden, hvaraf behofvet alltmer och mer gör sig gällande i vårt tidehvarf.
Han visa honom, så att J skolen förundra eder“. (Joh. 5, 19, 20). Och sedan han skildrat den magt och herrlighet, hvilken Gud förlänat Messias, nämligen magt att gifva de troende evigt lif, såsom han sjelf erhållit evigt lif af fadren, samt att uppväcka de döde och hålla dom öfver verlden – upprepar han åter, för att åhörarne icke må förblanda denna åt menniskans son förlänade magt med Guds, som förlänat den: „Intet kan jag göra af mig sjelf: som jag hörer dömer jag, och min dom är rättvis, ty jag söker icke min vilja, utan Hans vilja, som mig sändt hafver. Om jag vittnar om mig sjelf, så är mitt vittnesbörd icke sannt“ (vers. 30, 31). Vi måste ånyo fråga: hvar finnes i dessa utsagor af Kristus ett spår af kyrkomötenas lära, att sonen är jemlik fadren, absolut Gud som Han? Och dessa begge ställen hos Johannes skola dock vara hufvudstöden för ortodoxiens lära om Kristus! Vi vilja nu till jemförelse meddela sådane ställen ur nya testamentet, som äro egnade att förklara arten af den enhet med fadren, hvilken Kristus sig tillägger, på samma gång som de belysa evangelisternas och apostlarnes språkbruk – de medel, som de använda för att kunna uttrycka den innerliga andliga gemenskap, den etiska förening, den sammansmältning i tro, hopp och kärlek utaf reelt skilda sjelfständiga personer, som utgör Kristendomens väsen, och för hvilket nu ett språkbruk måste skapas. „Men icke beder jag allenast för dem [lärjungarne], utan ock för dem, som genom deras ord skola tro på mig; att alla skola vara ett såsom du fader i mig och jag i dig, att ock de skola vara i oss, på det verlden må tro, att du hafver sändt mig. Och den herrlighet, som du mig gifvit hafver, hafver jag gifvit åt dem, att de skola vara ett såsom vi ett, jag i dem och du i mig, att de skola vara fullbordade till ett, så att verlden må känna, att du mig sändt hafver och älskade dem, såsom du älskade mig“.
Alla dessa olägenheter voro förebyggde efter min tanka, 0111 för framtiden redactionen af en sådan uppgift på de sedan sista Riksdagen hvilande Grundlagsförändringar, blefve uppdragen åt RiddarhusCanzliet, att före Riksdagen författas efter den modell, som denna Riksdags Constitutions - Utskott gifvit, 6amt att i så god tid trycka, att utdelningen ktfndä ske 'på samma gåDg, sorn den 424 Den 22 April e. m. af ett exemplar af Grundlagarne, enligt Riksdagsordningen sker, eller vid pollettens erhållande Att jag härtill föreslår Ridderskapets och Adelns enskildta Canzli, sker dels derföre att det är det enda stadigt varande för något Stånd, dels medan det har Acterne under sin vård emellan Riksdagarne. ConstititutionsUtskottet slapp derigenom hindras genom ett arbete, som af andra kunde uträttas, och lika litet som hvarje Riksdagsman nu enligt 21 §. Riksdagsordningen kan förebära okunnighet om Rikets gällande Grundlagar, lika litet kunde han då förebära okunnighet om de fall, der det kommer att stå i hans magt, inclusivt med andra, att definitivt ändra 6amma lagar, såsom ursägt för försumman det af skyldigheten, att redan från Riksdagens början låta Riksdagserfarenheten småningom stadga sin blifvande opinion, ständigt ihogkoinmande hur mogen denne i Grundlagsfrågor behöfver vara. Då detta är ett allmänt behof för alla Stånden, är det klart, att den obetydliga tryckningskostnaden med allt skäl kan tagas af Statsmedlen, eller fortfara att tagas deraf (ty jag har mig ej bekant, huruvida det ej redan alltid skedt), men då Ridderskapet och Adeln väl kan uppdraga förrättningen åt sitt Canzli, men icke ensamt disponera nämnde medel, torde jag få begära remiss till Stats Utskottet af denna motion. Den 22 April e, m. 425 N;o 5- Herr af Wingård, Joham Den af Economieoch BesvärsUtskottet, på Riksdagsmannen Gråbergs motion, föreslag na Köpingsaniäggningen i Fryksdalen, anser jag mig böra understödja, dock ej Förslaget till alla dess delar.
Derest icke BorgareStåndet skulle vilja frånträda detta sitt skiljaktiga beslut och instämma i de öfriga Ståndens, måste följande omröstning ega rum: 104:o. Den som, på sätt tre Stånd beslutat, anser införselstullen å Smör böra bibehållas vid 1 R:dr 16 sk. lispundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej; nedsättes denna tull till 32 sk. lispundet. Spanmål. Utskottet hade hemställt, alt Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Maj:t anhålla, det spanmålstullen finge förblifva oförändrad under viss bestämd tid af minst tre år, hvilken hemställan blifvit af Presteoch Borgare-Stånden god - Bevillnings-Clskottets Memorial, J\s 14. 67 känd, men icke af Ridder skåpet och Adeln samt Bonde-Ståndet bifallen; vid hvilket förhållande frågan derom lärer böra förfalla. I öfverensstämmelsen med Utskottets förslag, har Borgare-Ståndet beslutat, att Speglar och införselstullen å speglar och lampetter, nu bestämd till 33V-J procent af värdet, skall LamPetlerutgå med 8 sk. per skålpund. Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-Stånden hafva deremot bibehållit gällande tullbestämmelse. Så vida icke Borgare-Ståndet vill frånträda sitt beslut och instämma i de öfriga Ståndens, lärer följande omröstning böra anställas: 105:o. Den, som vill, att, i enlighet med tre Stånds beslut, införselstullen å speglar och lampetter bibehålles oförändrad vid 33 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värde, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, antages denna införselstull till 8 sk. per skålpund.
Instantierne igenom innan någon ännu kan klaga öfver lidande; alltså, och då Utskotten anse, att någre hinder icke må ligga vägen för anläggning nf Husbehofsqvarnar och andre mindre vattenverk, än den skada, som genom vattenuppdämning kan andras egor tillskyndas, hvilken skada åter icke kan tillförlitligen inses och bedömas förr än vattenverket är fullbordadt; finner Utskotten skäligt tillstyrka, att, ggenom utfärdande författning må stadgas: att hvad 20 Cap. 4 §. ByggningaBalken föreskrifver, angående syn af Häradshöfding och Nämnd å den lägenhet, der vattenverk anläggas vill, icke bör tillämpas då fråga är om Husbehofs Qvarnar och mindre vattenverks inrättningar, Ijvil 380 Stafs-IT t* kottets Betänkanden kas anläggning rnS vara hvar och en egare eller innehafvare af jord obetaget, utan annat vilkor dervid, än att annans egor som ofvan eiler nedan ligg t, eller äldre vattenverk, som lagligen bygdt är, icke af uppdämning, men lida, i hvilket fall vattenverks egaren är underkastad den påföljd ? i ao Cap. BvggningaBalken utsätter. Hvad slutligen angår Herr Reutersvärds särskildta yrkande, att hvar och en må få sitt vattenverk skattlagdt om han så åstundar, och jemn. väl till flere par stenar obehindradt utvidga redar skattlagd mjölqvarn; 6a anse Utskotten inga skäl hafva förekommit, att uti de härom nu gällande författningar tillstyrka någon ändring, eller att motionen i denna del bifalla. Dock varder detta allt, tillika med någre .Ledamöters särskildta yttranden, Riksens Höglofl. Ständers vidare bepröfvande vördsamligen hem* etaldu Stockholm den sti Augusti 1823. Stats-Utskottets Bet änka rid en. 381 Utdrag af Protocollet, hållet Uti Rikets Höglollige Ständers sammansatta Stats, Lag, samt Allmänna Besvärsoch EkonomiZ/tskott den 21 Julii 1823.
— I afseende på sättet för utförande taf denna reglering, föreslår Kongl. Majit: n) att det belopp, som, med behörigt afdrag för de boställen och bohemman, som komma alt af kronofogdar och länsmän bibehållas, efter den nya slaten för ofvannämnde tjenslemannapeisonal erfordras, utöfver hvad uu för landsstaten, Transport R:dr 5,247: is. — 36 Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. till Ii. St. 1847. Transport
"En Boktryckare, som ej behörigen legitimerat sig "bör ej strafflöst fä krycka och, oM han trycker cn brott"stig strift bör han ej wara flyddad under den Lagliga "handtwerkarens Privilegium att wara ansedd blott som "Machin. Det är ej troligt att nägon Tryckeri-anläggäre "af okunnighet eller glömsta underlåter att iaktaga en sä "enkel formalitet, söm den att anmäla sin anläggning. "Men det kunde i sädane tider som wära hända alt en "rik och wäldig intrigant, hwilken icke wille anförtro en "wänlig Boktryckare tryckningen af en upprors skrift etter "pasguill, eller kunde fönnä honom. dertill inrättade sjelf "ett tryckerie blott för detta tillfälliga ändamäl, köpte sig "namnet af en författare, som genast fcdan han aflemnae "sin namnsedel rymde och ställde sig sjelf etter nägon till icrZZ Den Zo Apcik. "Tryckeriets synbara ägare antagen hprLakei under handt"wcrkarens inviolabilitct För en sadan möjlig händelse "synes mig att nian utan akt kränka den ordentligen an"mätte Boktryckarens heliga ratt akt warg dum kan stadga "hwatz jag föreslagit'
Denna orsakas blott af den paniska fruktan, som uppkommer hos landets capitalister, hvilka i sådant fall återhålla sina capitaler från rörelsen och tro det vara nödvändigt att sauvera dem genom att köpa silfver. Det beslut, som af de tre Stånden blifvit i detta afseen de faltadt, hvilar således helt och hållet på en förvillelse, och jag tillstår, att jag gör mig ännu den förhoppning, efter BorgareSt. i någon mån underkänt Utsk:s förslag, att det icke skulle vara omöjligt ännu att öfvertala BorgareSt. att återtaga sitt beslut. Göra de det icke, och blir denna § ett Ständernas beslut, så måtte den åtminstone blifva det genom tre Stånds beslut, och för min del skulle jag önska, att det Ständ, af hvilket jag har den äran att vara en ledamot, icke gör sig skyldigt till ett, om jag får så säga, sä oförnuftigt förfarande. Gr. Horn: Jag skulle vara benägen att i denna fråga förena mig med Gr. Frölich, aldra helst då jag finner, att han vid detta tillfälle visar så mycken ömhet om Ståndets anseende, emedan jag icke kan neka, att detta Utsk:s förslag har väckt mina stora be - 1 520 Den 18 April f. m. kymmer. Jag har tagit mig friheten att förut på detta rum yttra, det jag tror, att realisationens bestånd hufvudsakligen hvilar på landets inre välstånd, och att om Bankens lagstiftning ställes så, att den i mer eller mindre mån förstör landels näringar, så är det först då som realisationen kommer på spel och dermed äfven Bankens bestånd. Det är, såsom Hr Lagerhjelm ganska riktigt anmärkt, icke att förmoda, det Sverige sjelf vill gå siu undergång till mötes. Kunde man supponera, att landets lagstiftning och landets affärsmän hade för afsigt att arbeta till sitt förderf, då medgifver jag, att det s. k. strypsysterhet, hvilket BancoUlsk. med sä mycken förkärlek synes omfatta, är en ganska riktig utväg, för att på en gång åtminstone göra slut på hela saken.
Skulle Jussuf varit en förrädare och pådiktat mig brottsliga afsigter? Men hvilken fördel skulle han vinna, att aflägsna min brud? – Eller – och denna tanke gjorde mig mest olycklig – månne Fanny sjelf, af motvilja för en förening med mig, öfvertalat sin far att skyndsamt begifva sig på flykten. Eller månne min far erhållit kunskap om mina afsigter, och missnöjd dermed, låtit fördrifva främlingarne? – Sådana och många andra gissningar framställde sig; men den ena syntes mig föga mera rimlig än den andra. Dock det var nu icke tid att grubbla, utan att handla. Ankommen till staden erfor jag, att Jussuf redan hade afrest. Han var min ende förtrogne, så litet han än tycktes förtjena min vänskap. Men tiden skyndade, och jag måste hastigt utföra mitt beslut. Jag gick till min far, omtalade för honom i möjligaste korthet min händelse, och sade honom rent ut, att jag fruktade, att Jussuf för honom förrådt min hemlighet, och han sjelf bortskaffat den älskade och dess far. – Sedan min far kallsinnigt afhört mina förebråelser, svarade han: hade Jussuf för mig yppat din kärlekshandel, så hade han gjort sin skyldighet; men Jussuf är en skurk, och jag känner det förut genom ett annat knep. Föröfrigt, min son, inser jag ej, hvad jag skulle hafva emot om du toge dig en christen slafvinna: hade jag åter icke velat det, så hade jag förbjudit dig fortsättningen af detta äfventyr, och jag hoppas att du skulle hafva lydt mig: men om du ej lydt mig och jag funnit för godt, att förvisa främlingarne, så hade det otvifvelaktigt skett i din åsyn, åtminstone hade jag för dig ej gjort en hemlighet deraf. Min far strök sig med så mycken tillförsigt och stolthet om skägget, att jag ej vågade tvifla. – Förlåt mig mina orättvisa misstankar, ropade jag bedjande; och återskaffa de förlorade! – Gerna, svarade han utan en enda af alla de invändningar jag befarat, och kallade en slaf. Befall tio man af de raskaste häst-jägarne, och lika många af min ridande lifvakt, att genast sitta upp!
Maj:ts förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nedannämnda nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 1:o angående anslag —; och 2:o om anslag af vinoch byggnadssäd till Trosa stads-församlings kyrka; och behagade Kongl. Majit, jemlikt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagde, samt befallde, alt nådiga propositioner skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo C. A. Th. Ädelgren. Bih. till B. St. Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition M 95. Kongl. Majis Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående användandet af influtna medel för ett parti exporteradl och i Tripoli försäldl krut; Gifven Stockholms Slott den 12 Maj 1857. Hos Kongl. Maj:t har Dess och Rikets Krigs-kollegium i underdånighet anmält, att, sedan betalning för det år 1822 exporterade och genom Handlanden J. P. Wallén till Paschan i Tripoli Jussuf Caramanli försålda parti krut, tillsammans utgörande 2,050 centner, deraf 1.000 centner tillhörde Kongl. Majit och Kronan samt återstående 1,050 centner egdes af enskilde personer, sistlidet år till Utrikes Departementet ingått, i vexlar dels på London, dels på Beilin, och dessa genom handelshuset i Stockholm Michaelson & Benedichs blifvit inkasserade och indragna med sammanlagdt 45,796 R:dr 17 sk., hvarifrån afgått kostnader för negocieringen af vexlarne m. m. till belopp af 535 R:dr 25 sk. och af behållningen, 45,260 B:dr 40 sk.. Kronans andel utgjort 22,078 R:dr 22 sk. Banko; så har sistnämnda belopp blifvit af samma handelshus inbetaldt till Krigs-kollegium, hvarefter, och sedan Kongl. Majit under den 19 December 1856 i nåder tillerkänt f. d.