Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Expeditions-UIsko Hels Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o ISO. 29 Mäskberedning för bränvinstillverkning får företagas högst fem dagar löre den dag, då dylik tillverkning, enligt gjord anmälan, skall laga sin början. Mäskberedning eller bränvinstillverkning vare likväl ej medgifven från klockan 10 om aftonen näst före söneller helgedag till klockan 10 om aftonen å sådan dag. Är den dag, då termin, enligt hvad ofvan stadgadt är, skulle börjas, söneller helgedag, må bränvinstillverkning icke företagas förrän ä nästa söcknedag klockan 12 på dagen. Infaller termins slutdag å soueller helgedag, upphöra rättigheten all tillverka bränvin å nästföregående söcknedag klockan 12 på dagen. § 3. För bränvinstillverkning får begagnas redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, med de inskränkningar allenast, som, för kontrollens handhafvande, finnas i denna författning stadgade. § 4. Den högsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske. vare 1,000 kannor, och den minsta 300 kannor, det tillverkade bränvinet beräknadl efter 50 procents styrka vid 15 graders värme efter Celsii thermomeler, allt i medeltal under termin räknadt. § 5. Pä samma egendom å landel, eller gård eller lägenhet å stads område, får bränvin icke samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri, ej heller i samma bränneri flera än en redskap finnas. Med egendom å landet förslås här hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugård, der utfodring sker. 8 6- Bränvinstillverkning, hvartill jord berättigar, må ej annorstädes än å samma jord utöfvas. Flere till bränvinstillverkning berättigade egare eller innehafvare af i mantal satt eller särskildt skattlagd jord må förena sig i bolag om bränvinstillverkning, hvarvid tillverkningen skall utöfvas å jord, tillhörande någondera bland delegarne. § 7.
Ridder sk apel och Adeln remitterat en af Herr Cederschiöld vackt motion, hufvudsakligen af det innehåll: att, sa länge insigt i Salighels-läran är den enda kunskap Samhället fordrar af menige man, beskaffenheten af den dertill begagnade Lärobok är af yttersta vigt; att de många i senare tider gjorda försök lill omarbetning af den urgamla Catechesen nogsamt bevisa dennes mindre lämplighet, så till innehåll, sorn form, i förra hänseendet, genom en mängd af dogmatiska spetsfundigheter, sorn deri skola linnas, i det senare, genom ämnenas mindre goda ordning samt framställningssättet i frågor och svar, såsom allt för mycket lämpande sig till utanläsning; att deremot en Lärobok i Christendomen för menige man bör innehålla först en kort betraktelse öfver naturen, dernäst öfver menniskans ursprungliga tillstånd och hennes fall, samt slutligen medlen till hennes upprättelse o. s. v.; att dessa ämnen böra till formen strängt logiskt indelas, och utan frågor och svar framställas i aphorislisk korthet med Biblisk enkelhet; samt slutligen, att till vinnande af en sådan förändring Rikets Högloft. Ständer borde hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utsättande af 2 å 3ooo Rdrs belöning för den, sorn inom vissa år författade en, emot ändamålet nöjaktigt svarande, ny Lärobok i Christendomen för menige man. Vid pröfningen af delta ämne, liar hos Utskottet förekommit, att Utskottet visserligen inser angelägenheten deraf, att den egentliga undervisnings-boken i Christendomen, eller Catechesen, ernår all möjlig fullkomlighet, men att Utskottet derjemte finner den af Motionairen föreslagne utväg icke vara lämplig för ändamålets vinnande. Utskottet får i detta afseende fästa Rikets Högloft. Ständers uppmärksamhet derpå, att utarbetandet af ett förslag till Cateches, som skulle uppfylla alla rättmätiga anspråk, är ett företag af den egna beskaffenhet, att det, minst af alla, torde kunna framkallas genom lockelsen af en yttre och tillfällig belöning. Dertill erfordras, utom ett förvärfvadt grundligt studium af Christendoruslärans urkuu - Ållin.
Med ett ord , alla omständigheter förena sig, att hos många af hufvudstadens invånare stadga en ofullständig opinion om det verkeliga tillståndet i provicern». Den lo Februarii, Att detta tillstånd icke är så tillfredsställande sorn Herr Grefve Mörner sökt bevisa ; icke ens af den natur, att Regeringens ledamöter kunna länge deröfver förblifva obekymrade, torde kunna bevittnas af de flesta ifrån landsorterna hitkomna Riksdagsmän äfvensom af Landshöfdingarncs embetsberättelse!-. Må det tillåtas mig att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på facta, som för verklige Svenskar icke äro angenäma att påminna sig: Sedan sista Riksdag hafva ej mindre än 87 Ledamöter af detta stånd, till följe af R ddarhusOrdningens 8 § '') blifvit ursfåndsatte, att deltaga i våra ofverläggningarj Guds tjenare hafva äfven blifvit hem ökte i sina fredliga boningar af lika olyckor ; Endast inom Linköpings stift hafva manga prester blifvit tvungne att till creditorers förnöjande uppgifva sin stat Uti städerna är samma förhållande. Vi finna der oräkneliga bankerutter, förstörd handel, ödeliggande skeppshvarfoch overksamhet. Ståndspersoner och allmog? r, pä landet hafva blifvit insvepte uti lika förstörande oredor. De ännu fortfarande pant auetioner och tvungjie hemmansförsäljningar vittna deromHvad hjelper öfverflöd af lifsmedel, då de icke kunna försäijas eller utbytas mot andra varor? lee tunnor säd, som icke kunna realiseras äro ej ■->) Denna §. innehåller: "Häfver någon Adelsman afstått sin egendom till sine borgenärers lörncjaride, må han, under det frågan derom vid doms olen anhängig är, hvarken för sin eller annan ätt intaga säte på Riddarhuset, och ej eller fulimagi utgifva, m. ny’ Dell io Februarii'. ej niera Värde än 100 tunnor sand.
Af nuvarande ränle-persedlarne hade E. K. M:t ansett spanmål, smör, fläsk, kött, ved, tackjern, hö och dagsverken samt dessutom penningar lämpligen kunna komma i fråga alt såsom särskilda skalte-litlar bibehållas; äfvensom att nuvarande räntepersedlarne oxe. får och lam kunde förvandlas till kött, halm till hö samt osmundsoch stångjern till tackjern. Flertalet af de i länet valde deputerade hade uttryckt sin önskan, att spanmål, hö och tackjern mål te qvarstå såsom ränte-persedlar, att fläsk och dagsverken måtte förvandlas lill spanmål; halm, smör, kött, oxe, får och lam till hö, samt osmundsjern, stångjern och ved till tackjern; hvarjemte deputerade från Nora och Lindes fögderi ansett sig böra bibehållas vid det, den 8 Juni 1664, a (slutade kontrakt, hvarigenom det medgifvits, att, i stället för de ordinarie räntepersedlarne, med undantag af tionden samt mantals-, boskapsOch skjulsfärds-pehningarne, finge framgent för hvarje hell mantal erläggas 3 skeppund 5 lispund tackjern.' E. K. M:ls Befallningshafvande, sorn ansett nämnde 1664 års kontrakt fortfarande böra tjena till efterrättelse, hade anfört betänkligheter att bibehålla spanmål och hö såsom de hufvudsakligaste ränte-persedlarne, enär deras pris vore ganska ombytligt, då deremot dagsverks-ränlan ej på. de sednare 20 åren undergått någon förändring; och har, uti den Nådiga Propositionen, E. K. M:t, som funnit del olämpligt och föranledande till räntegifvarnes betungande att förvandla smör, kött, oxe, får och lam till hö, enär dessa skiljaktiga ränte-persedlar tvärtom syntes böra finnas för att motväga höräntans omby (liga värden, behagat, med (åstadt afseende derjemte å deputerades yt - 212 Expeditions-Utskoltets Förslag till underd.
Frölich omnämnda underslef alt i köpebrefvet utsätta annan summa, än den, för hvilken varorna äro försålda, hemställer jag, om ej den som söker utmätning kunde äga rättighet alt få varorna på offentlig auction försålda, då den som sökte utmätning kunde erhålla sin betalning af det belopp, hvarmed auctionssumman möjligen kunde öfverstiga den uti köpebrefvet emellan gäldenären och den person, till hvilken varorna skulle vara försålda, betingade köpesumma. På grund af hvad jag nu anfört anhåller jag om återremiss af betänk., och att LagUtsk. ville taga i öfvervägande hvad jag nu yttrat, så väl som Hr von Röök uti sin reservation i min tanke ganska riktigt tillstyrkt. Frih. Cederström: Jag har begärt ordet för alt bemöta Hr Cederschjölds anmärkt!, i afseende på 2:dra morn., hvilken anmärkn., jag medgifver det, till sin princip är riktig, men i tillämpningen möter betydliga svårigheter. Inom Utsk. har detta mom. ganska länge varit under öfverläggning, innan man tilltrodde sig att tillstyrka detsamma. Utsk. utgick hufvudsakligen från den åsigt, att det vore svårt för borgenären alt slämma en uppgifven ägare, om hvars vistelseort lian kunde vara okunnig. En svekfull gäldenär skulle ju, för alt få behålla den egendom, som han sade tillhörn en annan, kunna såsom ägare dertill uppgifva en aflägse i landet eller utrikes vistande person, för hvars kallande kostnaden kunde öfverstiga värdet af den utmätta egendomen.
Jag föreslår nemi., att den summa, som jag förra gången för detta ändamål begärde eller 10,000 r:dr b:co, mätte för en gäng blifva beviljad. Del skulle vara för tidigt att nu ingå i närmare utredning af förhållandet, då jag icke kan med officiella handl, styrka mina uppgifter, men del 11. Ståndet torde tillåta mig alt göra det en annan gång. Ladcs pä bordet. Gr. Frölich, David, uppläste följande 2:ne motioner: 1. Man hade väl kunnat förvänta, i anledn. af de flere flygskrifter och tidningsartiklar i financiella ämnen, som på de sista åren varit synlige, oell af den dessutom i allmänna samtal lemligen ofta förekommande klagan öfver förlägenhet i allmänna rörelsen, att vid denna riksdag skulle yppas ätskillige förslag, åsyftande genomgripande förändringar i organisationen af riksbanken, i privatbankväsensendet och creditlagarne; men vid en allmän öfversigt af alla de motioner, som intill denna sista timma af motionstiden äro kända, torde dock den reflection upp - Den 25 Augusti. 509 sta — möjligen under någon missbelåtenhet i landsortcrne — att ännu icke något förslag med den vidt omfattande syftning framlrädt i dagen, alt detsamma kunde anses hafva lill uppgift alt nöjaktigt tillfredsställa ens skäliga anspråk, utan hafva samtlige motionärer, som vidrört dessa ämnen, med undantag af en som jag slraxt skall nämna, inskränkt sig till det partieHa, under mer eller mindre yttrad tillförsigt, att de nya detaljbestämmelser de föreslagit skulle kunna afhjelpa den allmänna förlä genheten, eller för framtiden trygga rikets flnarieiella ställning. Jag vill ej nu vidlyftigt undersöka orsaken härtill, antingen den ligger i en mera allmän öfvertygelse hos dem som med skäl anses för sakkunnige, all förhållandet med det s. k. rörelse-capilalel äfvensom med förlägenheten mäste hjelpa sig sjelf samt alls icke är af natur alt nu kunna genom lagstiftning afhjelpas, eller deri, alt R.
Meurling, för sänkningen af Säby-sjön i Säby socken och Norra Wedbo härad, å 3,664 R:dr, emot inbetalning af 5 procent årligen å detta belopp, hvarvid 3 procents ränta å kapital-återstoden beräknas; hvilken betalnigsskyldighet vidtog år 1848, . » deltag arne i rensningen af Storån i Svartorps och Lekaryds socknar af Tveta härad, å 6,366 R:dr 32 sk., dito dito år 1849, » strandägarne vid sjön Nätaren i Barkeryds och Jersnäs socknar af samma härad, för sänkningen af nämnde sjö samt Bruksoch Rekebo-åarne, å 2,650 R:dr 42 sk. 8 r:st; hvilket lån skall återbetalas genom erläggande jemte kronoutskylderne af 132 R:dr 26 sk. 2 r:st årligen för åren 1850 med 1879, och med 132 R:dr 19 sk. 5 rist för år 1880, » deltag arne i aftappningen af Stensjön och Laggarbosjön i samma härad, å 3,000 Ridr, dito dito af 150
Men jag förlorar ej hoppet I Jag har ju nu fått någon att arbeta för, och den tanken gör mig lycklig midt i alla tråkigheter. Tyvärr komma vi för den närmaste framtiden att blifva än längre åtskilda. Jag har nämligen från första april fått predikokondition hos prästen Thorell i Åkelösa, långt ner i Kronobergs län. Det är en anställning pä ett år minst. Visserligen kommer den något att inverka på min examen, men jag får en praktisk erfarenhet, som senare skall komma mig väl till pass. Hur mår min älskling? Har det sträfsamt kan jag tro; men vi ha ju, både du och jag, ett gemensamt mål alt sträfva till, och det skall göra oss mödan lätt. Seså, nu är klockan sex, och min enda discipel väntar mig. Jag hinner därför ej mer i afton. Tusen, tusen kyssar från din stackars Axel. P. S. Jag sänder här pantsedeln på klockan, så att du må kunna sätta om den, tills jag sänder dig penningar. En kyss till. D. S. » Ack, hvad brydde sig Kerstin väl om klockan, då hon läste dessa i brådska nedskrifna rader, som ju ytterligare visade henne, hur afbällen hon var af honom. Men att de nu så länge skulle bli skilda åt helt och hållet I Dock, icke knota. Det var ju godt för framtiden. Och ett och ett hälft år var ju ändå ingen evighet. Kerstin var en stor vän af » Svensk Läraretidning », som hon höll för egen del, trots det att kamraterna sade henne, att kyrkoherden Olofsson icke tyckte synnerligen därom. Han ansåg den vara för frispråkig, och när det så kunde bära sig till, lade han alltid ett godt ord för » Folkskolans vän ». Den redigerades i en så kristlig anda, sade Grunder och Rundberg samt hr Vallenius. Den han. Men Kerstin höll på sin tidning och försvasistnämndes finska kosackvisa slog lifligt an, och fru rade den städse. Hvarje lärare och lärarinna Rundbergs täcka tolkning af de danska visorna, borde hålla den, menade hon. Alltid fanns det hvilken på sina ställen höjde sig till verklig genialinågot att läsa däri. Den var ärlig ocli sade ifrån, tet, tog alla med storm.
De röstande, som till en och samilia bänk höra, träde inom skranket, när deras bänk nummer uppropas, och hvar och D e n 10 Maj e. m. en framlägge, vid upprop af dess namn, sin valeller voteringsrsedel på det pappersark, sorn hålles afen ledamot vid bordet.” § 34. ”Sedan voteringseller val-uppropet är slutadt, öppnas sedlarne af ordform samt granskas af honom och de ledamöter, som vid bordet sitta, hvarvid dessa sednare föra särskildta prot., hvilka, efter fulländad omröstning, collationeras. Derefter upprättas ett omröstningseller val-prot., hvilket underskrifves af ordform och ledamöterna vid bordet, samt genast uppläses.” Stockholm den 11 Maj 1840. På RiddarhusUtskottets vägnar: Henning Hamilton. W. F. Dalman. Hörsamt Memorial.
Han har visat, hvarthän mina motståndares princip leder, om den consequent följes, nemi. att det skulle bero på Constit.Utsk. att bestämma, hvad som vid nästa riksdag får blifva föremål för afgörande i grundlagsfrågor, så att, om ock alla 4 RiksSttn ogillade ett af Utsk. afgifvet grundlagsförslag, skulle det ändock, i följd af Constit.Ulsk:s myndighet, hvila till nästa riksdag. Samme värde talare har sagt, att proposrr till votering i förstärkt Constit.Utsk. ej få uppgöras i Ståndens plena. Jag vet dock icke, hvarföre man ej der skall få uppgöra votertsproposlr i detta likasom i alla andra dylika fall. DåRiksSt:n ej blifva nöjda med de förslag till voter:spropos:r, som vederbörande Utsk. uppgjort, så äger man ju rättighet att ändra dem; och om ett sådant Utsk. ville sätta sig på tvären mot RiksStln och icke alls uppgöra några proposrr, så måste väl RiksStm ej vara bundna af ett sådant Utskott, utan berättigade att sjelfva uppgöra propositionerna. Men här är icke fråga om behof af några voter:spropos:rs uppgörande; ty sedan, enligt den underrättelse jag erhållit, BondeSt. frånträdt sitt yrkande om förändring i elen fråga, som till juryns besvarande skall framställas, förfaller denna skiljaktighet, och befinnas de 4 RiksStrns beslut vara sammanstämmande för bifall till förra och afslag till sednare delen äf Utsk:s förslag. Gr. v, Fersen har sagt, att det ej finnes mer än a:ne sätt för grundlagsfrågors behandling vid den riksdag, de väckas, och, såvida jag rätt fattat hans mening, skulle frå - 300 D c 11 13 Februari cm. gorna antingen genom bifall till Utsk:s förslag eller genom votering i förstärkt Constit.Utsk. blifva hvilande. Jag skall dock utbedja mig alt fä fästa den värde Grefvens uppmärksamhet derpå, att ännu ett 3:dje sätt finnes, nemi. det att alla 4 RiksStm förkasta Utsk:s förslag.
Hvad först angår det ovilkorliga åläggandet för städer, hvilkas befolkning stiger öfver 2,000 personer, att i sin kommunalstyrelse använda den representativa formen, så nekas visserligen icke att det blir nästan omöjligt för större städer att utöfva sin sjelfstvrelse, genom omedelbara sammankomster af alla röstberättigade å allmän Rådstuga, men det bör då ej heller kunna betviflas att sådana städer skola sjelfmant begagna sig af utvägen att införa fullmägtigskapet, äfven om intet lagbud ålägger dem det, och säkerligen skall fullmägtigskapet då af dem omfattas med mera kärlek och intresse, än om detsamma blifvit dem genom lag påtrugadt. Dessutom måsto hvarje bestämmande af någon viss folkmängdssiffra, der fullmägtigskapets nödvändighet skulle börja eller sluta, blifva fullkomligt godtyckligt, och torde det derföre äfven ur denna synpunkt lämpligast kunna åt hvarje stad öfverlcmnas, att sjelf efter egen erfarenhet bestämma hvad som i detta hänseende för densamma är fördelaktigast. Beträflände dernäst förbudet för städer, som engång antagit fullBih. till R. St. Prot. 1859 1860. 8 Sami. 32 Häft. 4 26 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande N:o 161. mägtigskapet, att åter afskaffa detsamma, så befarar Utskottet att ett sådant förbud, hvarför de Kommitterade icke anfört något motiv, skulle direkt motverka fullmägtigskapets införande i sådana städer, som i afseende derå ega valfrihet. Man skulle icke utan skäl tveka att försöka en inrättning, hvars fördelar man icke af egen erfarenhet känner, men som har den bestämda olägenheten att man, äfven om den skulle befinnas aldrig så olämplig, icke åter kan blifva densamma qvitt. Utskottet anser derföre rådligast, att äfven i denna del lemna stadskommunerna lika fria händer, som dem på landsbygden. På grund bäraf tillstyrker Utskottet, att paragrafen, hvars rätta plats torde vara, icke här, utan i början af Kap. III, erhåller följande lydelse: Vill staden åt
Uti häröfver afgifvet utlåtande har Under-styrelsen, bland annat, förmält att, efter hvad erfarenheten ådagalagt, Bankens Kassörer, hvilka besörja all vexling och till största delen all insättning och utbetalning af penningar i Banken, oaktadt största uppmärksamhet och noggrannhet, icke kunde undvika förluster i följd at missräkningar; att Kassörernes göromål på sednare tiden mycket ökats dels derigenom att dessa tjenstemäns antal vid 1853—1854 årens riksdag blifvit förminskadt från 7 till 6, och dels i följd af sedelrörelsens betydliga utsträckning samt utgifningen från Banken af Riksmynts-sedlarne, ibland hvilka en del egde den förvillande likhet med hvarandra att, då en mängd af deni på en gång inkomme, Kassörerne lätteligen kunde misstaga sig på valören och sålunda tillskyndas stora för - tor sä vidt aen atser att ofvanberördc förhöjning i löner och arfvoden nu skulle ior sa viar, aen aiser att ot van berörd e förhöjning i löner och ari voden tilläggas egenskapen af fast aflöning, hvadan Utskottet endast tillstyrker att Bankens embetsoch tjenstemän samt betjente må för åren 1861, 1862 och 1863 få bibehålla den tillfälliga löneoch arfvodes-förhöjning, som vid sistförflutna riksmöte blifvit dem beviljad. lianko-Utskottets Memorial N:o -i2. luster, hvarpå exempel icke eller saknats, samt att Kassörerne före år 1836 åtnjöto 200 R:dr Banko i missrak ni liggpenningar, ehuru då i Bankens kassor emottogos endast sedlar å 3 R:dr valör och derunder.
Den lilla ville hafva .näring af modern, den aldre en bit bröd. Hon gick ut i mörka sko gen och lyckades s&amp; srntiriingom leta sig till en backstuga, der hon tills vidare blef mottagen. Det ar ej ovanligt att kvinnor hemkomma med barn, inhysa sig .nAgonst&amp;des: rymma fran barnet, som derefter m h t e omhandertagas af fattigvhien. Hr efter &amp; r kan modern upprepa samma Atgärd; hon .har kvar sin plats i Danmark, nytt arbetsbetyg behöfves siilunda ej, .och intet hindrar henne att fortsatta sitt lastfulla och förderfbringande .lefnadssatt. Förunderligt ä r ock huru litet mAnga föraldrar anse sedlighetsbrott som synd och skam. Jag hörde mangen g&amp;ng uttryck sasom: ' " Det kommer inte flera barn till i världen iin Gud villn och " Ja det har gatt vhr flicka riktigt bra i Danmark. Visst har hon ett barn: derifrh, inen det betalar hon oss för, SA att det är det ingenting att saga p&amp;. " Emellertid hafva de till Danmark utvandrande svenska tjänstgickoroa förvarfvat sig ett &amp; ligt rykte. I Nöbbeled sades: " S9 m h g a som resa ut, SA komma de nog i olycka, om man bara visste om det; " .och i Karlshamn: " Det stigs allmiht har, att ingeu piga kan resa till Köpenhamn utan att hafva barn med sig hem. " E n högre polisman i ICöpeuhamn uttalade de harda orden: " Ni .matte inte hafva niigra sedliga flickor i SverigeJ). Han stödde denna sin Asigt bland annat derpA, att t. ex. bland 18 för osedlighet under: 3 manader tilltalade svenska kvinnor, 9 sade sig redan i Sverige hafva t r l d t in p&amp; lastens bana. Detta skulle d&amp; tyda p&amp; att det är de osedliga flickorna, som lemna Sverige. Att förhallandet I&amp;ngt ifriu alltid Ar sidant., hafva vi ofvan visat och tillika att just de samsta flickorna stanna i Köpenhamn.
Han hade som pojke kommit till häradshöfding Hygrells, i hvad egenskap hvet jag icke. Hygrells voro menniskor med stora inkomster, det var innan domsagan delades, men de hade många barn och lefnadssättet var något af en småfurstes. Linden blef som ett slags hofnarr, alla gjorde narr af och skrattade åt honom, men han var icke dum, och han blef använd som skrifbiträde på kontoret. Han var flink i arbetet som i tungan och benen. Att han skrattades åt, det sväljde han. Småningom lärde han sig till att skrifva för bönderna vid deras rättegångar. Han kom allt mer in i knepen och började förtjena pengar. En rikskurtisör var det. En piga hade han barn med, men när hon stämde honom svor han sig fri. Sedan Hygrell dött flyttade Linden som inackordering till Ola Jepps’ i Slagtofta, kommunalordförande Nils Anderssons svärföräldrar. Det påstods att deras enda dotter var hans barn. Hos Ola Jepps tjenade Anna, Anders’ mor. Hon var en stadig och bra menniska, som aldrig brukat ha sådana der konster för sig, och hon hade tjenat flera år på stället. Äfven här ville han förneka faderskapet, men gubben Ljungberg och Christian sade åt honom att om han det gjorde, så fullkomligt emot bättre vetande, så kunde han vara säker på att de för alltid skulle stänga sina dörrar för honom. Den skrufven tog, och Anna Linden, som hon sedan i alla tider fick heta, hade med det samma fosterlön åt sin pojke. En grann unge med stora mörka ögon och långa ögonfransar. I följd af vissa kringsmygande rykten undrade jag ofta om han och Mathilda voro halfsyskon. Men Christian sade sjelf under sin öppenhetsperiod, att det var häradshöfding Wengberg eller Weinberg (jag vet inte hvilket han hette, ty Chr. uttalar alltid så sluddrigt) ja, emellertid skulle det egentligen varit den hon blef misstänkt för. Jag tänker det var osanning alltihop; bysqvaller. Fast nog var menniskan bra – hm – ”så der”, efter allt hvad Chr. talat om.352 I går var jag med gumman Lundegård på kyrkogården.