Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den l:sta punkten i förslaget innehåller att inom hvarje län skall arbetsförtjenst beredas åt alla länet tillhörande personer, som sig dertill anmäla. Först och främst måste jag härvid anmärka en Den 4 Januari. 17 obestämdhet i meningen. Alla skola erhålla arbetsförtjenst, men af hvad slag ? — Gräfning, stenhuggning, eller annat groft arbete, hvartill egentligen endast den råa kraften erfordras, passar visserligen för det största antalet, men säkerligen skola äfven ganska många anmäla sig, som i anseende till svaghet, lyten och ovana vid dylika arbeten äro dertill alldeles oförmögna, men som deremot genom handafärdighet i ett eller annat fabriks-, slöjdeller handtverks-yrke äga alldeles tillräcklig utväg att sig sjelfva försörja, om tillfälle lemnäs till färdighetens användande. Ar då meningen att arbetsförtjenst äfvenledes skall beredas åt alla dessa, eller skola de afvisas och uteslutas från den allmänna förmån, sorn utgör grundtanken i hela förslaget, nemi. att arbete ovillkorligen skall tillhandahållas hvar och en utan undantag som det fordrar. I det ena fallet är stadgandet uppenbarligen overkställbar!, och i det andra lika uppenbart orättvist. Huru skall dessutom ett allmänt arbete under sådana omständigheter kunna handhafvas? Om detta lösa arbetsfolk, som säkerligen till största delen skulle komma att bestå af lata och liderliga personer, ingenting vill göra, utan blott står och hänger öfver spaden, hvad skall dä ske? Det naturliga medlet, alt en sådan lättjefull arbetare ej vidare mottages, kan icke användas, ty denne svarar trottsigt, med lagen i hand, den ena dagen som den andra: här skall jag blifva antagen. Bör då käppen tillgripas? eller huru vill man reda sig? Förslaget säger, att underhållet skall bestämmas allt efter personernas större eller mindre arbetsförmåga. Nå väl! tror man verkligen det vara möjligt att kunna med minsta sannolikhet till rättvisa bedomina arbets-förmågan hos hvar och en af denna jemrande och hycklande fattighop, samt i siffror bestämma densamma till 0, ], J, -J o. s. v.? — Tror man slutligen det vara verkställbar! att en fattigstyrelse, som omfattar hela länet, skall kunna lemna ”nödtorftig vård” ät alla fattiga inom ett så stort distrikt, såsom förslaget bjuder?
Det är endast genom bedömande af dessa serskilda omständigheter och på hvarje handling inflytande förhållanden, som dess större eller mindre brottslighet kan afinätas -—• endast derigenom, som den allmänt erkända regel kan göra sig gällande: att straffet bör motsvara brottet, eller att ingen bör straffas hårdare än han förtjenär. Så bjuder äfven förnuft — sä rättvisa — så den hos menniskan inneboende känslan. Det bör ock anmärkas, alt de, som ifra för ovilkorligen bestämda straff, söka grunden Ii 11 straff endast i behofvet deraf till förebyggande af brott och afskräckande derifrån; hvadan för dem egentliga måttstocken för det qvanlilativa i straffet endast igenfinnes i dess tjenlighet för ändamålet. Men då denna grund, enligt Utskottets åsigt, ytterst måste sökas i sjelfva rättvisan, ligger häri den mest bjudande väckelse att lämpa straff efter förbrytelse. Det är visserligen härvid att förutse, det till namnet lika brott någon gång kunna komma att olika straffas; men då rättvisan så kräfver, befarar icke Utskottet, att denna olikhet skall minska aktningen för lagen eller de bland dess tolkare, som göra rättvisans befordrande till målet för sina bemödanden. Om det dock stode i mensklig förmåga, att förutse alla de omständigheter, som karakterisera brottslighetens större eller mindre storlek, vore det visserligen val, om lagstiftaren för alla brottets olika modifikationer utsatte - La g-Utskottets Betänkande, N:o 93. 33 sälle beslämda straff"; men då ingen lagstiftare hittills förmått lösa detta problem, och sådant troligen ej eller hädanefter lärer komma att ske, synes annan utväg ej eller finnas, än den, att tillämpa den i förevarande Lagförslag uttalade grundsats: att straff ' skola, inom de i lagen derföre utsatta gränsor, mätas efter geniingens mer eller mindre svåra beskaffenhet och den större eller mindre brottsligheten i viljan, gerningsmannen ådagalagt; så ock öfriga omständigheter, som försvårande eller mildrande äro. Faran af grundsatsens tillämpning kan ej blifva betydlig, då domarens pröfningsrätt inskränkes inom vissa bestämda gränsor; men fördelen deraf måste blifva desto större, i samma mån, som den bidrager till rättvisa.
Lika med mig har han ansett, att så länge som nuvärde proc.-beräkning är i Bevilln:s-Förordn:n intagen, bör man icke söka att på en serskild klass lägga sådana kontroller, att denna proc. efter egendomens fulla värde utgår, under det att andra klasser undandraga sig sådant; men han har talat för återremiss derföre, att då frågan om proc. vore af 2 Stånd återremitterad, så borde äfven R. o. Ad. återremittera denna punkt, för att hålla frågan öppen. Stånd hafva återremitterat frågan, så är det gifvet, att Bevilln.Utsk. får å nyo sysselsätta sig med frågan, och att R. o. Ad., då det nya Betänk, inkommer, är oförhindrad att rör:de proc:n och följderna af dess förändring, fatta det beslut, som Ståndet anser vara rikligt, men att återremittera frågan, då man, såsom Hr von Koch anser, att man icke bör införa några starkare kontroller än de nuvandé, så länge bevilln:s-proc:n är bibehållen, tror jag icke skulle vara conseqvent med R. o. A:ds beslut att bibehålla denna proc. De öfriga St:n, som återremitterat frågan om proc.-beräkningen, må sköta om saken och R. o. Ad. derefter fälla sitt omdöme. Hr von Hartmansdorff har emot mig anmärkt, att jag icke borde tala om länsvis sammansatta Komiléer, utan att taxeringen kunde verkställas af en Komité i Stockholm med ledning af de köpslut, som under de sista 10 åren afslutatsoch om man inom hvarje län tog ett medelvärde af hemmanen.
Tätast är det dock under akterdäckets skuggande soltält, ty der sitta alla fruar, som i dag varit inne och gjort uppköp; de sitta der i sommarhattar och halfhandskar, småprata, bläddra vårdslöst i engelska gouvernantsromaner och göra i tankarne förbittrade öfverslag öfver sina väninnors toiletter. Och vidare går fartyget med stampande maskin, medan lätta rökhvirflar i gråa slingor ringla utur skorstenspipan, vidare förbi grönklädda holmar och trädbevuxet fastland, der topparne tyckas röra vid den helblå sommarhimmeln, förbi täckt inbäddade sommarställen, bygda i den älskade nationelt svenska ladustilen, förbi kala klippor med röda stugor och grönmålade förstuqvistar, förbi lummiga strandpartier med nakna, skinande ryggar öfver långgrund sandbotten, med botaniserande pojkar i gräset och lustfarande sällskaper på backen. Vid are och vidare ilar ångbåten, vidare och vidare, medan der rundt ikring den af solrök rätt töckniga luften skymta glänsande, solglittrande fjärdar med tusentals lekfulla små böljbarn, hvilka brottas i ystert gnabb, framskjutande näs med underliga, klockbehängda, hinduiska pagoder längst ut på uddarne – romantiska kryddkrämares arkitektoniska utsväfningar, – stenlagda kajer, trampade af damer, hvilka med koketta simdrägter på armarna klifva in i ett badhus med grekiska citater ur Pindaros utanpå, ett badhus, som blifvit uppbygdt af en man, hvilken från sin spädaste ungdom stått och mätt ut madapolam, och snäva, grunda kanaler, hvilkas vatten skiftar i gult, kanaler med albekransade stränder och ankor, som snattrande gräfva utanför knöliga trärötter bland sjöbottens rödgula, lungsura sandskärfvor.
Nog är det berättigadt att skämta litet med Svenska folket, sådant det förekommer vid festmiddagar, jernvägsinvigningar, dödliga frånfällen och i retoriska vändningar. Vår Nationela bildningsanstalts franska repertoar har verkligen också sina löjliga sidor, som det väl knappast är något helgerån att gyckla med, och hvad angår Våra Idealister och det som skrifvits om svenska akademien i Så går det till, så vet hvar menniska, hurudan den literära satiren i alla dagar varit. Men man gör sig skyldig till en betänklig sammanblandning af två vidt skilda saker, när man som hr Staafif i sin broschyr om Det Nya Riket söker försvara Strindbergs tillyägagående med nödvändigheten för en författare att, när han vill skildra verkligheten, taga förebilder ur lifvet. Detta sista är nu alldeles icke något, som har med detta arbete att göra. Hr Staafif talar om noveller. Men “ Nya Riket “ innehåller inga noveller. Från Scarron eller ännu längre tillbaka och ända upp till de allra nyaste skildrarne af modernt samfundslif kan man vara säker på, att de nog setti hvad de skildrat, att de aktgifvit på lifvets minsta detaljer, i minnet inpräglat händelse » och karaktersdrag, som kanske oftast undgått andra, och sedan vid nedskrifvandet af sina alster öst ur den källa, deras eget lif skänkt dem. Men Strindbergs Nya Riket har icke allt igenom karakteren af diktning. Det är personlig satir, och vid den torde man medgifva, att en viss försigtighet får iakttagas. Detta har nog hr Staafif gjort, men så i förbigående, att hela hans hok får utseende af en genomgående apologi, ©eh det med \ gifvande, han gör på slutet, kommer som en ren öfverrask-ning för läsaren. På så sätt tjenar man ingen sak. Den personliga satiren torde tills vidare få anses berättigad. Åtminstone få vi lära oss det, när vi läsa litera-turhistoria, och det är knapt tänkbart, att ett undantag skulle behöfva göras för det 19: de seklet. Man har tvifvels-utan rätt att med satirens vapen angripa en person, i hvad som gäller hans offentliga uppträdande. Ty i detta har han stält sig under allmänhetens dom och måste vara beredd på den.
Huruvida åter man icke torde kunna sådant betvifla, öfverlemnas åt Svenska folkets representanters opartiska omdöme att afgöra. Enligt min uppfattning, ega icke dessa enstaka rådslag, äfven om de med yttersta stränghet bedömas, den inneboende skadlighet, hvars fortsatta utveckling Regeringsformens 107 §. afser att hämma, genom den deruti åt Riksens Ständer erkända och förvarade rättighet, att begära aflägsnandet af en Rådgifvare, hvars bibehållande ansågs hinderlig för Rikets väl.. Jag förutsätter nemligen, att, om den 107 §.n skall kunna rimligen tillämpas på ett enda, ja, till och med på 2:ne rådslag, såsom här är framstäldt, mäste dessa antyda en så i ögonen fallande brist 38 Konstitutions-Utskottels Memorial, N:o 18. på omdömes-förmåga, att derom hos Riksens Ständer ej kan uppstå mer än en mening. Detta är påtagligen icke förhållandet med de af Konstitutions-Utskottet såsom klandervärda anmälda rådslag, hvarföre jag också reserverar mig emot alla de beslut, Utskottet härutinnan fattat, och sådant, icke allenast i fråga om den sak, hvarom dessa beslut handla, utan jemväl i afseende på de personer, mot hvilka desamma riktats, i thy att då, på sätt jag uppfattar meningen af den 107 §., denna endast har för afsigt att bereda aflägsnandet ur Statsrådet af någon dess ledamot, men icke att förfölja honom äfven sedan han icke mera finnes i Statsrådet eller på jorden, jag med stöd häraf anser en bortgången Statsråds-ledamot böra vara fredad mot all tillämpning af nämnde §. Denna §. är ett medel att vinna ett gifvet ändamål, och hvarföre då framtaga och tillämpa medlet, långt efter sedan andamålet vunnits? Utskottet har slutligen — monne för att äfven här handla utan ändamål? — omtalat att Kongl. Maj:ts höga beslut emellanåt afvikit från Statsrådets ledamöters enhälliga tillstyrkan, hvilket jemväl med några framställda exempel är vordet ådagalagdt.
Kanske de uppräknade exemplen nu äro nog — och vi sluta med att tillägga, att vi skulle vara glada om dessa små » samvetsknackningar » kunde ruska upp något sjukt samvete, vare sig det nu gäller böcker, paraplyer, pengar eller andra saker. Ja, gå fram till ditt bokskåp och se grundligt efter, om alla de böcker där stå äro dina egna! Det beder vänligen Pax. hvilken g o d och älskvärd människa den fru Myhrman är. Jag umgås med henne alldeles som med en mor, hvilket jag äfven kallar henne, då ingen mer hör det. Du skrattar kanske, o m jag gjorde dig förtroendet af min passion för hennes yngsta dotter. Den är dock mera stark än jag förmodat. Hon söker äfven att underhålla den och ville gärna, att jag kunde få hennes A. M., och har utsatt en tid om åtta år, hvarpå jag kunde bereda mig; men utsikten för min framtid är så mörk och så aflägsen, att jag väl ej kan hoppas mycket; men jag vill dock ej öfverge hoppet. »: Esaias Tegnérs maka. Några minnesblad, hopplockade för Idun af Birger Sefiöldström. let var vid den vackra, af björkskogar kantade Ramsjön, belägen i Filipstads bergslag, nära gränsen mot Dalarne, som den store skald, hvars minne i dessa dagar återupplifvats i vårt fosterland, första gången såg sitt lifs blifvande ledsagerska. Den unge Esaias ' vistelse på den Myhrmanska bruksegendomen Ramen är närmare skildrad uti Bottigers i klassisk skönhet ännu oupphunna mästerverk: lefnadsteckningen öfver Tegnér. Själf har skalden uppdragit bilder från dessa da ' r, » då morgonens dagg låg på lifvet kvar »: Jag minns en tid, fast det är längese ' n, då lifvets vårdag för oss bägge sken vid Ramsjöns gröna strand, där idog hammar slog takt till glädjen mellan björkens stammar. Vistelsen vid Ramen hade börjat redan under Esaias ' barnaår, och han återvände därifrån till sin moder och för att beredas till sin första nattvardsgång. Emellertid kom han snart tillbaka till den Myhrmanska familjkretsen.
Januarit förklarat, att då, enligt hvad handiingarne upptysa, åboerne å de x 5 g2 oförmedlade mantal , som Högstsalig Hennes Maj:t Drottning Christina till Holländske Handlanden Daniel Tripp försållt, och hvilka af dennes utrikes vistande arfvingar ännu innehafva*, anmält sig sakna förmåga att nämnde hemman inlösa och derföre lösningsrättigheten 6ig afsagt, under yttrad önskan att Kronan om hemmanens inlösen måtte besörja, E. K. M. funnit Riksens Ständers uti ofvanberörde måtto gjorda underd. hemställan böra förfalla ; hvarjemte och enär, å ena sidan, utredt blifvit att åtskilliga f. d. Trippiske hemman, utgörande 39 || Mantal, genom arf blifvit öfverlåtne åt Svenske undersåtar och numera med enahanda rätt, som vanliga Frälsehemman, tillhöra dels åboerne sjelfve och dels andre Frälsegodsegare i Halland, samt, å den andra, Trippiske arfvingarne, uti afgifven förklaring ej bestridt Svenska Kronans rätt att för egen räkning inlösa de hemman, som af dem disponeras, men, bland annat, deremot förbehållit sig att för en serskild förment fordran hos Kronan tillika undfå betalning, E. K. M. till Riksens Ständers pröfning öfverlemna!, dels om icke, enär Trippiske hemman innehafvas af Svenske Män, desse borda förblifva i orubbad besittning deraf, och frågan om inlösen af samma hemman , på grund af Kronans rätt dertill, för j* nu och i framtiden förfalla, dels ock huruvida, Riksens Ständer vil - 100 Underdåniga Skrifvelser. Je anvisa nödiga medel till inlösen af de öfrigt Trippiska godsen, som befinnas i utländske mäns ego, och i sådant fall uppdraga åt E. K. M., att om en sådan inlösen, sedan summan blifvit bestämd, i behörig ordning låta föranstalta, samt derefter med hemmanen till Kronans möjligen största fördel vidtaga de åtgärder, som med författningarne kunde instämma.
R osenblad upläste ytterligare 3:ne sålydande motioner: l:o Enl. nu gällande Bevilln:s-förord:n. äro alla enskildta kapitaler utlånta efter 5 proc. och lägre ränta lagligen fria från all bevillning, och utom Privat-bankerne, äro sådane aktie-bolag, som stundom åtnjuta en afkastning af 30 proc. och derutöfver, såsom t. ex. gamla Sjöförsäkrings-bolaget, endast deraf i bevillning underkastade en afgift af 5 proc. 5 proc. å sin lilla utdelning måste äfven Götha Kanal-bolag betala, ehuru det för ett stort allmänt företag upoffrat 3 millioner r:dr b:co, och derå haft en högst ringa afkastning, under många år ingen, och för det närvar, ej alla år 1 proc. för en del och J proc. för de öfriga aktierne. 236 Den 30 December f. m. Detta förhållande torde finnas obilligt. Jag får sålunda alternatift föreslå: "”att Götha Kanal-bolag befrias från all bevillning å utdelningen å dess aktier, så snart utdelningen ej öfverstiger 1 proc. för år räknadt å aktie-kapitalet”, eller, •—• ”att bevillningen å utdelningar å Götha Kanal-aktier bestämmes till samma proc. som utdelningen utgör af aktie-kapitalet. 2:o Jag får vördsamt föreslå, att det af Tulldistriks-cbefen W. Karström, med en rik sakkännedom och vidsträckt praktisk erfarenhet utarbetade förslag till Tull-taxa för inkommande varor måtte blifva antaget med följande förändringar. Artikeln: Arsenik: härvid tillägges ”för öfrigt förbjudes”. Böcker fria. Bränvin alla slag U 5 sk. 4 r:st. Thara 23 proc. Lin ohäcklad fritt. Smör Lu> 1 r:dr. Tharan öfverlemnas åt K. M. att i nåder låta be stämma efter närmare undersökning för serskilta vinslag. Ull fritt. Under rättelser ne: (Nuvarande) § 13.
Hvad först rätta motivet beträffar, så erkände Utsk. visserligen billigheten och riktigheten deraf, att producenterna af de målbara våla varor, som från landet hit lill hnfvudstaden intransporteras, äfven borde bekosta underhållet af broar och quaier till det belopp, som kunde anses motsvara den genom samma varors aflastning uppkommande skada; men då Utsk. tillika insåg det obilliga deruti, att producenterne skulle under namn af underhåll för quaier och broar betala en afgift, som utgjorde nära dubbla beloppet af hvad som dertill i sjelfva verket behöfdes, samt sålunda Den 30 O c lober f. m. 403' bidraga lill för dem alldeles främmande ändamål, så ansåg Utsk. sig böra, i likhet med hvad föregtde Ständer gjort, begära upplysning, om huruvida den inkomst, som genom nyssnämnde brooch quaiafgift bereddes, icke allenast motsvarade utan äfven till väsendtlig del öfverskredo det egentliga behofvet; och dä dervid upplystes, att reparationer å broar och quaier i Stockholm under de sednare åren icke uppgått lill det belopp, hvartill denna inkomst under samma tid stigit, sä har Utsk. deraf (rott sig hemta grundad anledn., icke alt afskaffa, men väl att nedsätta ifrågavar. afgift till ett emot det verkliga behofvet svarande belopp. Den värde talaren har sagt, att han gillar de afgifter, hvilka gå på consumtionen; det gör äfven jag. Men dessa afgifter gå på productionen och det är någonting helt annat. Jag skulle tro, att både rättvisa och intresse för det goda fordra, att en hög afgift lägges på consumlionen af den vara, som här är omtalad nemi. bräuvinet; men denna afgift bör dä, enligt min tanke, drabba krögarne, ty det är der som consumlionen äger rum, och icke pä broar och quaier.
På Smedjebacken bosatte handlande, hvaraf de fleste äro borgare i Säter, uppköpa likväl en stor del af tackjernstillverkningen i Vestra Bergslagen, samt afyttra derefter godset utom orten. Handlandernes antal i städerne har unk der ifrågavarande tre år blifvit minskadi med 3 och handtverkarnes med 16. Förhållandet torde i någon mån härleda sig från den inskränkning ! omkretsen för borgerskapets verksamhet, som uppkommit deraf, att handel och handtverkerier med mindre kommunalumgälder kunna drifvas af å lank det bosatte personer, enligt Kongl. Handelsoell Handtverks-ordningarne aa den 22 December 1846, men jemväl hafva sin grund i en för alla skadlig^ oftast obetänksamt och vårdslöst drifven, kredithandel. I Hedemora och Säter lemnäs ungdomen undervisning i dervarande lät gre lärdomsoch folkskolor, samt i Falun, oberäknadt den högre lärdoms* skolan, i en lancaster-folkskola, i medeltal under år 1850 besökt af 29(J| barn, äfvensom i en söndags-skola. i Utom af distriktets provincialläkare besörjes i Falun läkarevården af en lasarettsläkare, som tillika är stadsläkare, samt af en der bosatt grufveläkare; i Hedemora af provincial-läkaren, som der jemväl är stadsläkare, och i Säter af der boende regementsläkaren. Den i Falu stad oförändrade fattigvårdsinrältningens räkenskaper för år 1850 upptaga behållningen från föregående år till 11,799 R:dr 4 sk. samt uppbörden af ordinarie inkomsterne för året till 4,210 R:dr 27 sk. 9 rst. och tillfälliga inkomster lill 1,702 R:dr 47 sk. 7 rst., tillsammans 17,712 R:dr 31 sk. 4 rst.
Maj t förde Proto-wller, och pä de skäl och grunder, som deruti innefattas, framställes nu af Kongl Majit til Riksens Ständers bifall den förklaring af oftanämnde stadgande i Kongl. Krigs-Nrticlarne: det mä alle de Militaire förbrytelser, som under krig föröfwas och ifrän Krigs - Domstolarne antingen hemställningswis eller genom underdäniga beswär och ansökningar Konungens Nädiga pröfning underkastas, af Kongl? Majit eller Desi Högsta Befälhafware ,i enligt den Jnstruction Konungen dem meddelar. 712 ven 8 Augusti. pröfwas och afgöras, utan tillämpning af hwad för General-Auditeurs ÄrenderneS handterande i fredstid, jämnlikt Regerings - Formen finues stadgadt. Kongl. Maj:t förblifwer samtelige Rikfens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest wälbewägen. Stockholms Slott den 1Z Julli 1309. c ^ k i.. Lam. Noreus. Utdrag af Protocollet, öfwer Gene. ral-Auditeyrs Ärenderne, hältet up. pä Stockholms Slott den iz Julii 1809. inför Hanö Kongl. Maj:t i närwaro af Hans Excellence Herr Riks-Drotzet samt Justitiä Stats-Mininstern Grefwe Irolle ^Vachtmeister. Hans E^cellence Herr Stats - RädeL Grefwe von Lssen Hans Excellence Herr Utrikes StatsMinistern Friherre von Lageström. Stats - Den 3 Augusti. 71Z Stats-Räderne Friherre Losendiaö. Friherre ^ätcrbenn. Justitiä-Räderne klintsberg Liom och Justitiä-Cancellern Grefwe wacktmeister. GeneralAuditeuren och Revisions-Secreteraren Noreus anmälte i underdänighet det af Högste Domstolen, pä sätt dest Protocoll för den v sistl.
Vid granskning af den för ofvannärnnde Revisorer nu gällande Instruktion har Utskottet, enär det alllid varit vanligt, att Revisorerne pröfvat och åtgjort hvilka lån äro af den osäkra beskaffenhet, alt desamma icke kunna anses innefatta någon egentlig tillgång, och följaktligen ej heller böra i Verkets kapital-summa inberäknaS, utan der ifrån afföras och å balance-extrakten för inom linien förda lån upptagas, ansett lämpligt att föreskrift härom uti Instruklionen meddelas; hvarjemte, och då, i och för pröfning af de utaf Direktionerna öfver Låne-kontoren föreslagna afskrilningar af lån och räntor, Låne-konlorens Revisorer, bättre än Banko-Utskottet, äro i tillfälle att, genom granskning på stället af handlingarne, bedöma huruvida alla lagliga åtgärder blifvit vidtagna för indrifvande af sådane fordringar, det stadgande torde böra liih. lill R. St. 6 Sami. 1 Afd. 54 Hafi. 2 6 llanko-Ulskoltels Memorial J\l 77. i den nya Instruktionen intagas, att Revisorerne öfver Låne-kontoren skola öfver dylika frågor afgifva yttrande. 1 följd häraf får Utskottet hemställa, att vid 2:dra punkten af förberörde Instruktion, hvilken innefattar närmare föreskrifter angående granskningen af Yerkens räkenskaper och förvaltning, måtte få göras ett så lydande tillägg: Revisorerne tillkommer äfven, att bestämma hvilka lån skola, såsom osäkra, inom linien föras samt, hvad Låne-kontoren angår, afgifva yttrande, angående de fordringar, som af Kontorens Direktioner hos Banko-Utskottet föreslås lill afskrifning. För öfrigt har Utskottet funnit annan förändring uti gällande Instruktion icke erfordras, än att det uti 7:de punkten omnämnde traktamente lör Revisorerne af 4 Riksdaler Banko om dagen, i den nya Instruktionen utföres i Riksmynt med 6 Riksdaler. Stockholm den 4 Februari 1858.