Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej må dock, medelst dylikt sammanräknande, rösträtt för någon ökas utöfver det efter någondera grunden bestämda högsta röstetalet. Valbarhet. % 28. Valbar till elektor för väljande af riksdagsman i andra Kamarcn är en hvar R. O. § IB inom afdelningen för val genom elektorer röstberättigad, som uppnått tjugufem års ålder och är bosatt inom det distrikt, för hvilket val af riksdagsman skall ske. % 26. Ifvar valberättigad, som fyllt tjugufem års ålder och bekänner sig till EvanRO. § 18 gelisk-Lutherska eller Reformerta läran, är till riksdagsman i andra Kamaren valbar. § 27. l)e röstberättigade inom bägge afdelningarnc på landet äga, vid val till riksdagsmän i andra Kamaren , ömsesidig frihet alt utse valbara män inom hvilkendera afdelningen som helst. Dock må ingen annan väljas, än den, som är röstägande inom det län, der valdistriktet är beläget. § 28. Till riksdagsman i andra Kamaren för stad, som utgör ett valdistrikt, eller för liera lill ett distrikt förenade städer, må endast sådan valbar man väljas, som är röstägande inom staden eller valdistriktet. § 29. Ledamot af första Kamarcn må ej väljas till ledamot i den andra. § 30. Valbar till ledamot i de valnämnder, som äga att utse ledamöterna i första Kamaren, är en hvar inom valdistriktet boende, som till riksdagsman i andra Kamaren valbar är. § 31- Till riksdagsmän i andra Kamarcn valbare, som uppnått tretiofem års ålder, kunna, utan vidare valbarhctsvilkor, till riksdagsmän i första Kamaren utses, så 12 Kongl. Ma j:is Xäd. Skrifvelse i N:o S5. framt vid valet rösterna af mera än två tredjedelar utaf valnämndens samtliga ledamöter dem tillfalla. Der sådan röstpluralitet icke vinnes, kunna endast följande till andra Kamaren valbare män af minst tretiofem års ålder till riksdagsmän i första Kamaren väljas, nemligen: l:o Erkebiskop, Biskopar, Professorer vid rikets universiteter, Konsistoriiledamöter, Kyrkoherdar i första klassens pastorater.
Det torde då vara bättre att stadga att, hvad som från början också varit meningen, Advokat-Fiskalen icke undfår anmärkms-proc. af andra medel än de, hvilka verkligen kommit Kronan till godo; ty hennes afsigt har aldrig varit, alt meddela anslag för godtgörande af denna proc. Under nuvartde förhållanden, och enär man sagt, att anmärkn:s-proc:n är lemnad Advokat-Fiskalen såsom en upmuntran till nit i tjensten måste om penningarne icke influtit i Kronans kassor, utan efterskänkts, Advokat-Fiskalens anmärkn.-s-proc. antingen derå afdragas eller också Kronan gifva ersättning genom serskildt anslag. Man har vidare sagt, att om Advokat-Fiskalen icke hålles skadeslös i dessa efter - Den 11 Juni 137 gifter, han icke på förhand kan beräkna sina inkomster. Denna anmärkn. om den vore vigtig, skulle uphäfva Advokatfiskalens aflöningssätl; ty icke är det honom möjligt att beräkna hvilka balanser kunna inträffa och hvilka han kan komma att indrifva, och icke heller de inkomsler, han af dessa balanser eller de belopp, sorn af Kronan efterskänkas, hvilka i allt fall utgöra den minsta delen. Såvidt jag förstår, är det då särdeles lämpligt, att instruktionen ändras, på sätt Utsk. föreslagit, och något trassel kan då icke komma i fråga. De belopp, som hitintills blifvit efterskänkte, hafva icjfe varit af den betydenhet, att advokatfiskalens inkomster i någon väsendtligare mån blifvit nedsatte; men örn än så varit, och Advokatfiskalen derigenom skulle få för ringa inkomster, är det väl vida bättre, att Kronan gifvet' honom en bestämd lön, än alt underkasta sig och honom allt det obehag, som upkommer, då fråga upstår huruvida han skall undfå aktoratsarfvode eller icke, då Kronan efterskänkt det fastställda balansbeloppet. En sådan förhöjd penningelön är, enl. min åsigt, en förmån för Advokatfiskalen; ty då vet han hvad han har att påräkna.
Pä en sadan grund kan jag för min del icke inga i någon förändring med den Civila afdelningen af gamla Ämbets organisation. — Beträffande den Miiikairc, fä erkänner jag upprigtig! min lyckliga okunnighet i detta amne, men tror en gammal Milikaire principe, att man ej får för mycket Officerare wid en wäl organiserad Ar» mee. Ur detta jkäl och vin en ny tactique fordrar en annan organisation af Regementerna eller Armeen, sa anser jag för ett opolitiskt tilltag, att genom Reduction af Officerare, i hwilken grad som häldst betaga osi tillfälle till en nödwändig jämnför lighet med bet öfriga Europas krigswäsende. Ät mindsione kan wid den indelta Armeen ingen ändring Lag - behörigen ske, förr än Konungen och Ständerne, lill följe af Regeringsformens 80 § samfält den göra, och torde den dock annorlunda icke böra fle an under wilkor af fred, och att Lönerna ma wara lillgängelige, dä krig och Rikets förswar det fordrar — skulle denna delen af indragnings-frägan kunna hänföras till CommandL mål som 15 Z i Regeringsformen omförmäler torde den klndersakliga granlagenheten medföra nya betänkligheter att något härom decidera. Hwad Deir 4 November. *85 Hivad dernäst angar indragningen af AtclsFanan, som i synnerhet wäckt reductions - nuet; ja anser jag för min del den wara en Pcivilegii sak.
Då Banco-Fullmägtige i ofvanåberopade berättelse (sidan 17—36) omständligt redovisat för de, till förstärkande af Bankens metalliska fond sedan sista Riksdag vidtagna åtgärder, samt uppgifvit de icke obetydliga förändringar, som berörde fond under de förflutna åren varit tidtals underkastad, så får Utskottet, till bemötande af hvad, som utaf någre ledamöter blifvit erinradt, angående utredandet af härvid förekomna förhållanden, äfvenledes hänvisa till samma berättelse. Med anledning af hvad åtskilliga inom Riks-Stånden afgifna yttranden i sådant afseende innehålla, har Utskottet dock trott sig nu böra, såsom tillägg till hvad i omförmälde berättelse härom förekommer, jemväl meddela några ytterligare upplysningar, rörande ifrågavarande, för både Banken och hela Riket högst vigtiga, ämne. Bankens tillgång af guld och silfver motsvarade, efter afdrag af det på depositions-räkning innestående guldoch silfvermynt, vid realisationens verkställighet den i October 1834 R:dr B:co 17,576,957: 8. — Sedermera hafva, i följd af slutade contraet om guldoch silfver-leverancer till Banken ingått: under år 1836, enligt 3:ne serskilde contract, ett sammanräknadt belopp af R:dr Silfv. Om nu från dessa summor, uppgående till R:dr B:co 21,923,469: 21. 4- afräknas metalliska cassans belopp den 26 nästl. Sept 18,131,459: 22 - utgör återstoden, eller R:dr B:co 3,792,009: 47. 4. naturligtvis det belopp af klingande mynt, som från realisationens början och Banco-Utskoltets Utlåtande, N:o tog. i3 till sistnämnde dag från Banken utgått utöfver hvad, som i vexling Lill detta Verk åter influtit.
Majit infordrat underdånigt utlåtande af Kongl. Sundhets-kollegium, som med anledning deraf yttrat, att då Apothekare-societeten, genom bidrag till lika belopp med de af Staten beviljade anslag, med icke ringa uppoffringar under flera år berömligen sökt upprätthålla en för den Farmaceutiska 32 Stals-UIskattets Utlåtande M 123 (Försättning). undervisningen oundgängligen behöflig läroanstalt, men detta oaktadt, det kunde anmärkas att denna läroanstalt, såväl i anseende till otillräckligheten af de medel, hvilka funnits för ändamålet att tillgå, som den provisoriska fot, hvarpå den genom de endast från riksdag till riksdag beviljade anslag, samt i saknad af egen lokal, varit och ännu voro ställd, hittills icke kunnat och framgent svårligen kunde uppfylla alla billiga fordringar af ett läroverk, derest icke Staten mellankomme med erforderligt understöd; — då härvid i betraktande toges, att icke allenast Professorne vid Carolinska Medieo-chirurgiska institutet, der Farmaceuterne under de sednare åren likaledes provisoriskt hafs tillåtelse att begagna det kemiska laboratoriet, men äfven Apothekare-societens Direktion funnit önskligt och nödigt för båda Undervisningsverkens bästa, att den Farmaceutiska undervisningen helt och hållet förflyttades från sistnämnda institut samt derom hos Kollegium gjordt anmälan; — då Apothekare-societeten, genom enskilda bidrag, nu väl blifvit i stånd att bekosta inredning till ett eget laboratorium, men saknade erforderliga medel för uppförande af en dertill passande byggnad; och då ändtligen det vore Kollegii pligt att nu, såsom tillförene vitsorda behofvet och vigten deraf, att det
Transport B:ko R:dr 18,000: 1 Ge - Stats-Utskottets Utlåtande, JVS 85, 25 Transport B:ko R:dr 54,700. Transport B.ko R:dr 48,000. ersättning under embelsresor; för Kavalleri-inspektören, General-fälltygmästaren och Fortifikalions-generalen, hvardera: lön 3,000 R:dr, furage och taffelpenningar 1,500 R:dr; för 6 förste adjutanter, hvardera 400 R:dr; för 5 andre adjutanter, hvardera 300 R;dr; för 5 distriktsläkare (hvilka bortgå med General-befälhafvaroe), hvardera 400 R:dr; slutligen lill förhöjning af öfverste-pensionerne, men hvilket blir obehöflig!, då deras antal minskas till hälften, 6,000 R:dr. Summa B:ko R:dr 54,700. Summa B:ko B:dr 28,200. Besparing 26,500 R.dr. lndelda arméen. Uti vår militär—organisation är intet förhållande mera planlöst och mera förenadt med uppenbar misshushållning med statens medel, än den närvarande korps-indelningen vid indelda infanteriet och kavalleriet. Sålunda finner man vid infanteriet sjelfsländiga korpser, med en varierande effektiv af 1,126, 1,082, 1,079, 982, 888, 883, 810, 790, 745, 743, 686, 556, 445, 401 och 334 man, hvaraf t. ex. den korps, som utgöres af 1,126 man (Ira Lifgrenadiererna), eger alldeles lika antal befäl med den, som utgöres af 686 man (Nerikes regemente).
Fru Bruno och hr G. Bergström gjorde där hufvudrollerna och hr W a r b e r g » kreerade » A d h é m a r. Sedan gafs » L å t o m o s s skiljas! » vid en turné i landsorten m e d hr Hillberg och fru UlfF i hufvudrollerna. P å Södra teatern gaf för ett par år sedan fru Fahlman s o m gäst Cypriennes roll på ett förträffligt sätt. I fjor spelades stycket några gånger på Djurgårdsteatern af Lindbergska sällskapet m e d hr och fru Lindberg i det äkta parets roller. H a n var tydligen på spåren. &gt;Bor doktor Ström här, sade n i? » » Det är i fjärde våningen, numret m i n n e s j a g ej, m e n skall genast taga reda på det. » » Godt — j a g söker själf reda på det », s a d e grefven och gick ut. K l o c k a n var ännu endast half åtta, och grefve S t j ä r n e gick in på hotellkaféet, där h a n m e d en tung, trött suck kastade sig ned i närmaste rödschaggiga soffhörn, tände sin cigarr och rekvirerade en café noir. Vid denna tid på dygnet var kaféet nästan alldeles tomt på gäster; den ende s o m stod att upptäcka var en enstaka figur i motsatta ändan af det långa spegelrummet, att d ö m a af dräktens snitt tydligen en engelsman, djupt försänkt i läsning och till hälften dold b a k o m T i m e s väldiga pappersridå. Sedan grefve Stjärne en stund i tysta tankar b l o s s a t på sin cigarr, begärde han fram främlingslistorna och började söka broderns adress. Fru Hennings gaf en af den smidigaste nyanseTy under de förhållanden, i hvilka A x e l Stjärne ring glänsande bild af lilla Cyprienne.
Öå Utskottet å énä sidan sökt visa några af d€ anmärkningar, sotn kunna anföras emot o» äkta barns arfsrätt, bör Utskottet äfven å den äri* dra nätuna några skäl, hvilka för densamma till någon del kunna anses talande. Alla medlemmar af ett Samhälle aga, då de sjelfve icke begått någon förseelse, ii ka naturliga rättigheter, att der njutä de allmänna fördelar, sorn Samhället har att tillbjuda, utan afseende på anspråk af födsel; Om man derföre för allmän Ordning oéh nytta stadgat äkta barns företrädes rätt till arf, yrnes likväl både rättvisa och t)en s 2 Juni. 12 lp Q.ch billighet likasöm det allman nas tiytfa äfven fordra, att för oäkta barn, hvilka icke kunna ifrån Samhället Uteslutås, medel beredas att iler blifva goda och nyttiga irienniskör oell medborgare. Lagen har också derföre stadgat skyldighet för batt a barns Föräldrar, att gifva dem föda och uppfostran till dess att de kunna försörja sig sjelfva; Då mån vill utöfver dfennå skyldighet gifva Oäkta barn anspråk äfven på atf efter sina föraldrar, uppkommer svårigheten att bestämma gränserna för en sådan rättighet. Del kan, i följd af hvad här ofvan ät* riämndt, hvarken för ordning eller sedlighet vata tjenligt att gifva oäkta barrt lika rättighet i detta fall med äktäs Men det är likväl billigt, att deras rättighet, att i mån af Föräldrarnas tillgångar njuta understöd, blir närmare bestämd äf Lagfens föreskrift och mer utvidgad än den nd äff Föräldrars arfsrätt efter oäkta harti innefattar också ett skäl att en dylik rättighet, åtmindstone till någon dei, bör vara ömsesidig. Så vidt den ifråga ställde rättigheten kan förenas med ordning inom Samhället och enskilta Slägter, och icke leder till rubbning af husliga förhållanden eller dfen sämja inom äktenskapet, som Lagarne böra 1220 Den 22 Juni - böra bevara, bör den således, efter Utskottets tan» ka, anses såsom rättvis och för Samhället nyttig,'
Södra stambanan, som från Malmö sträcker sig genom Skåne och mediersta delen af Småland upp till Jönköping och vidare till vestra stambanan vid Falköping, är en vigtig och välgörande pulsåder för näringslifvet i södra delen af Sverige; men för att den skall kunna fullständigt uppfylla sin bestämmelse fordras onekligen ett väl ordnadt system af utgreningar till de förnämsta kustorterne. Sådana utgreningar, redan åstad komna i den bördiga och rika provinsen Skåne, saknas dock under banans sträckning genom det jemförelsevis fattiga och hjelpbehöfvande landskapet Småland. En början 48 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 22. dertill är gjord genom enskild jernvägsanläggning från banstationen Alfvestad till Wexiö. Men denna korta jernväg, ehuru den tagit i anspråk de största ansträngningar inom den trakt, der den framgår, är likväl icke af någon allmännare fördel, utan inskränker sig till att tillfredsställa ett partielt ort-interesse. Emedlertid har det Svenska jernvägsnätet genom denna nya maska kommit \Andels mil närmare den kuststräcka, som innefattar östra Blekinge och södra Calmar län; Och då denna kuststräcka, dertill äfven ön Öland är att hänföra, är en af rikets mest befolkade samt i afseende på produktion och varu-omsättning, handel och sjöfart, mest framstående trakter, inneslutande inom sig tvänne betydliga stapelstäder, af hvilka den ena derjemte är hufvudstation för rikets sjöförsvar, så lärer det knappast kunna bestridas, att ju befintliga förhållanden göra det i högsta måtto gagneligt och önskvärdt, ja till och med nödvändigt, att fortsätta nyssnämnde redan påbörjade jernvägsutgrening, så att den vid Wexiö, dit den redan nu sträcker sig, må sammanbinda de begge nyss antydda städerna Carlskrona och Calmar, hvilket lämpligast torde kunna ske på det nu föreslagna sättet eller så att banan, då den hunnit ungefär midten at afslåndet emellan Wexiö och kusten, delar sig i två grenar, en åt hvardera kuststaden, en anordning, hvarigenom också vunnes fördelen af en gen och beqväm jernvägskommunikation emellan de begge stapelstäderna.
Hvad det var tomt, innehållslöst hela hennes stackars lif, så futtigt, så jämmerligen tarfligt, utan hvila, utan ro, idel längtan och drömmar, blott oändlig åtrå efter något som hon ej visste, hvad det var, något vidunderligt, som skulle omsluta hela hennes väsen, något underbart, som skulle hopknyta alla hennes fladdrande tankar, något som hon kunde få öfverlemna sig åt helt och hållet med själ och kropp, om ock för att förintas deri som åvattnet i hafvet. Så steg Inez upp och började vandra mot croquetplanen, och medan hon gick steg för steg, sjöng hon halfhögt, vekt, nästan sorgset: Det är tusende trådar, som tvinnas Och från hjerta till hjerta gå. Det är tusende länkar som spinnas Mellan innerligt älskande två. Men af alla de trådar som ena Och gå mellan qvinna och man, Ej någon mig nått, mig allena Ett knytande band icke fann. Och har jag längtat, att binda Med någon en tråd, har han flytt, Från sitt hjerta till mitt en vinda Ej någon i kärlek har sytt. Ack länge jag ensam fått tvina, Och nu är blomstrande vår, Men af nätets maskor de fina Ingen än till mitt hjerta går. När Inez slutat visstumpen teg hon ett ögonblick och såg i marken. Det kittlade i hennes näsborrar – hon började gråta, först sakta, så häftigare med tunga snyftningar. Sedan gick hon åter ett par alnar, men stannade, ty plötsligen kom tanken på det närvarande öfver henne. Snart skulle Gustaf vara framme, och med gråten ännu dallrande i halsen mumlade hon stötvis enstaka ord som ett bortskämdt barn, till hälften i ondska, till hälften i förtviflan: »den der odrägliga bokmalen ... tafatt ... förläst.» Det sista ordet efterföljdes af en bestämd knyck på nacken, man kunde se att hon tänkt ut sin tanke för sig sjelf. Aldrig i lifvet skulle hon taga en sådan der omanlig stackare till man, som använde dag och natt till att rota i gamla böcker och kanske till på köpet skulle binda henne sjelf –hennes varma blod och liffulla själ – vid en stilla enformig existens inom studercellens fyra väggar. Aldrig!
20,980- Hvarje spädt barns medel-vistande inom Barnhuset har utgjort i dagar 50,14- 57,17. Mortalitets-procenten 7,81- 12,97- Medeltal af äldre barn, per dag, inom Barnhuset - 148,24- 110,40. Underhållsdagar för äldre barn 54,119- 40,295. Hvarje barns medel-vistande inom Barnhuset liar i dagar utgjort 140,93. 127,52- utomhus hafva dels i hulvudstaden dels i landsorterna underhållits - 3,872. 3,577. §• 2. Revisorerne, som med tillfredsställelse vitsorda det utmärkta nit och den goda ordning, hvarmed inrättningen vid deras besök derstädes funnits vårdad, beklaga, att dess finansiella ställning ännu inger oro och bekymmer för Barnhusets bestånd. Af här ofvan först intagna tabell visar sig, att inrättningens tillgångar under revisionsåren minskats med 51,526 Rdr 45 sk 3 rst., och då härtill kommer, att de vårdade barnens antal under samma tid minskats med 724, blir förhållandet så mycket mera betänkligt. Att fosterlönerna för barn utomhus under dessa år uppgått till något högre belopp, än under åren 1848 och 1849, härleder sig deraf, att barnen, vid deras utelemnande från Barnhuset, blifvit försedda med bättre och ändamålsenligare beklädnad.
Sedan assignant sin räkning med Banken för det förflutna året mot Bankens bok behörigen kollationerat, bör vederbörande Kamererare genast tillställa assignauten eller hans ombud granskad räkning å den för samma år belöpande folii-afgift, hvilken, så framt densamma icke sist inom Mars månad blifvit insatt i Banken och insättnings-attesten till Låne-afdelningen aflemnad, skall å don på räkningen innestående behållning afskrifvas. Instämmande i Fullmägtiges hos Utskottet gjorda tillstyrkan, att på vederbörande må få ankomma att bestämma, huruvida de önska att från Banken och dess Lånekontor utbekomma, antingen anvisning eller vexel, för att begagnas i stället för remiss af kontanta penningar, samt om sådan anvisning eller vexel skall vara ställd till inlösen i Banken eller uppgifvet Lånekontor eller ock i Banken eller Lånekontoren, får Utskottet föreslå följande förändring af 134 §. Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. 27 37: Till undvikande af penninge-försändningar med posterne särskilda orter emellan, ege en hvar att i Banken och Lånekontoren insätta penningar å belopp från ocn med Etthundra Riksdaler, mot erhållande af till viss man eller ordres ställd vexel eller anvisning, att, vid uppvisandet, inlösas antingen i Banken eller uppgifvet Lånekontor eller ock i Banken eller i någotdera Lånekontoret; och gäller i afseende å denna rörelse för öfrigt till iakttagande följande, nemligen: a) Hvarken vexel eller anvisning får in blanco transporteras; b) Såväl vexel, som anvisning skall, då den af Banken utställes, med först afgående post aviseras Lånekontoren eller vederbörande Lånekontor.
Några bönder stodo där och hviskade med hvarandra om att kriget med Norge snart skulle bryta ut på nytt, och då de hörde Rasmus, trodde de, att han ville göra spe af deras olycka. »Björnunge,» sade de, och hotade honom med näfvarna, »tig, om du vill behålla lifvet! Ej ett ord mer om detta, du bortbyting.» Men Rasmus kolargosse var ej så lätt att tysta. Han började på med sitt än en gång: »Prinsessan kommer. Furuskogens tysta fåglar hörde jag kvittra för att hälsa henne. Där hon drog fram, hasade sig ekorren ned ur trädtoppen och satt stilla på lägsta grenen med svansen upprätt och ögon som eldkol. Och tjädern flög upp mellan träden, dundrande som åskan.» Då han sade detta, rusade Per smed fram och tog Rasmus kolargosse vid örat. »Prinsessan,» hväste han åt honom, »säger du, att du sett prinsessan! Det var ett rå, förstår du, ett fagert skogsrå. Prinsessan kommer ej. Gud ömke sig, prinsessan kommer ej!» Men fastän ingen ville tro ryktet, löpte det genom byn på ett ögonblick, och folk kom från alla håll ned till trekanten för att höra hvad gossen hade att säga. Storgårdsbyn hade till största delen blifvit nedbränd under förra årens krig och bestod nu mest af svarta brandtomter, på hvilka man ej vågat resa nya hus af fruktan för kriget. Men ur källare och usla jordkulor, där människorna bodde, kommo de framsmygande, aftärda och i trasor. De gingo mycket stilla och tordes knappast komma ända fram till Rasmus kolargosse, som om de ej vågade höra hans budskap. Men då Per smed såg, att allt fler och fler kommo, knep han gossen i örat så hårdt, att han jämrade sig. På samma gång försökte smeden att med kloka ord öfvertala gossen att tiga. »Du skall ej drifva gäck med oss arma bönder, som bo i gränslandet under dessa onda tider, då nordens kungar ej bevara freden,» sade han. »Vi äro får, som äro skilda från hjorden. Vi äro jagade af björnar, vi äro fallna i bråddjup.
Men nog tyckes det, sedt efter detta årets resultater, som skulle forde larne för oss blifva af ofantliga dimensioner. Så t. ex. har en skeppsredare i Hernösand benäget meddelat, att minskninaen uti tonnage-och surtaxe-afgift samt lots-och hamnpenningar i Frankrike för ett af hans fartyg året 1865 utgjort icke mindre än 1606 francs 20 cent. för hvarje resa, och, som fartyget gjort 3:ne sådane under året, ett samrnanräknadt belopp af 4,818 francs 60 cent. För ett annat fartyg hade han åtnjutit en resas fördelar med 1662 francs, och för elt tredje likaledes en resas med 1233 francs 90 cent. En enda skeppsredare har således åtnjutit en direkt fördel af traktaten med ett belopp af 7,714 fr. 452 Ben 8 Februari e. m. 50 cent. En rätt vacker summa för endast 5 laster, som, med antagande af ungefär lika drägliga fartyg och aproximativt berä k (inett för 200 laster, hvilka ifrån Hernösand 1865 utklarerat till Frankrike, skulle utgöra den nätta summan af 300,000 francs för en enda Svensk hamn. Man kan då göra sig en föreställning om huru stort beloppet kan blifva, iläll man beräknar de minskade utgiflerne i Franska hamnar för 939 laster, som man hittills vet vara utklarerade från Sverige till Frankrike. Dessa fördelar tillfalla alltid landet, äfven orri lärtvget nr Norskt, ty frakterna kunna nedsättas i samma mån, sorn umgälderne minskats, hvarigenom godsegaren njuter den indirekta fördelen. Tullupphörden har icke minskats, utan tvärtom ökats med 529,804 rdr 9 öre, sedan traktaterne trädde i kraft Bakmedlen hafva ökats under samma tid med 128,552 rdr 34 öre, hvilket är ett ovedersägligt bevis på tillväxt i sjöfarten, alldenstund denna summa med 23 proc. ölverstiger löreglde årets.