Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De gifva mig ibland ingen ro till arbete, de trängas med hvarandra, den ena skuffar undan den andre utan rast och ro; det hjelper ej att jag slår ifrån mig med båda händerna, de jaga mig lika skoningslöst, om jag är än så uppgifven af trötthet. Så har det varit alltid, det är derför jag hunnit få så stor erfarenhet: jag har lefvat med en otrolig intensitet. Men ett sådant själslif står icke ens en jättes kropp ut med i längden. Våren 1885 utkom Ernst Ahlgrens roman Pengar och mitt debutarbete, novellettsamlingen I Gryningen. I slutet af April kom jag till Hörby, och arbetet på skådespelet Final började. Att skyggheten i det personliga umgänget fans kvar, i trots af brefvens öppenhjertiga kamratton, framgår af nedanstående utdrag ur Stora boken: Kära gamla bok! Seså, nu lär du komma riktigt till heders igen och det mera än förr, ty endast så småningom lär man sig konsten att göra anteckningar – att skrifva till sig sjelf. Och så ja, så har jag mistat »Axel» och fått »herr Lundegård» igen, följaktligen fins det ett tomrum, och det får du fylla. För närvarande fins ingen annan än du, som är värd den äran — nu har jag blifvit förvand, nu har jag ingen kamrat att skrifva till, när teorifebern eller pratlusten kommer öfver mig. God natt, gamla bok. Jag håller hvarken af dig eller någon annan, derför behöfver jag ett sådant der surrogat. Ho hej! Jag har pratat mig glad med dig, gamle tvärvigg, som inte har ett ord att svara mig, fast jag förtror dig mina hemligaste tankar. God natt med dig! Jag undrar hvad allt, du skall få se! Och hvem som skall få se dig till sist? Tror du att jag nånsin får se en paria så svart, att du och han skulle passa för hvarandra och så, att jag icke skulle skämmas ögonen af mig för din skull? Det tror inte jag.
läkerunornas, som förläna läkande kraft; brimrunornas, som ränsa luften från skadelystna väsen och gifva makt öfver vind och våg, när det gäller att frälsa seglare ur sjönöd, samt makt öfver elden, när han antändt människoboningar; målrunornas, som återgifva talförmåga åt stumme och förstummade; segerrunornas fimbulsång, som uppstämmes, när man går en fiendtlig här till mötes. Då lyfta stridsmännen sina sköldar till jämnhöjd med öfverläppen och sjunga med dämpad stämma, så att de mångas röster sammansmälta till ett doft brus, likt bränningarnas i hafvet, och om de då höra Oden blanda sin stämma däri, då veta de, att han förlänar dem seger. Då »sjunger han under deras sköldar», och de varda herrar på slagfältet. Hugrunorna äro af mångfaldigt slag och innehålla både jordisk och andlig visdom. De hafva varit eftersträfvade af män och kvinnor, högättade och lågättade. Så äfven läkerunorna, som gått i arf hos somliga höfdingeätter. En bön om dessa slags runor ljuder så: »Hel eder, asagudar! Hel eder, asynjor! Hel dig, månggagnande Fold (jordgudinnan Frigg)! Måtten I gifva oss ordets makt och andens odling och läkande händer, medan vi lefva!» Om Heimdalls sonson, Borgar-Skölds son Halfdan, har det sjungits, att han, den unge, »lärde sig runor, evighetsrunor och jordelifsrunor; han lärde sig sedan att människor frälsa, döfva svärds-egg, lugna hafvet, fågelsång tyda, dämpa eldar, sona och döfva, sorger häfva.» Åtgärder vordo i urtiden träffade att sprida dessa välgörande runor bland alla varelseslägter. Oden utbredde dem bland asarne; alfen Dain och Mimersonen Dvalin, som fått lära dem af Mimer, spredo dem bland alfer och dvärgar. Genom Heimdall kommo de till människorna.
Svenséns från Calmar län, såsom ett tillägg till Sven Hanssons ofvanberörda motion väckta förslag, att i Förordningen om landsting stadgas må: “att då fråga uppstår, huruvida ett förslag bör af landstinget till behandling företagas eller icke, ordföranden väl må uppgifva skälen för sin åsigt härom, men att landstingets ledamöter med enkel röstpluralitet må hafva sin beslutande rätt oförkränkt. “ Hvad nu först angår Herr Bråkenhjelms och Anders Gudmundssons omförmälda förslag, förmodar Utskottet, att de för desamma anförda skäl icke kunna underkännas; och då det är angeläget, att så fort som möjligt förekomma, att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 80. 7 missbruk af den art, som desse motionärer påpekat, vinna utbredning, kan Utskottet icke annat än understödja de derom gjorda framställningar. I sådant hänseende anser Utskottet ibland de af Herr Bråkenhjelm framlagda alternativ för lämpligast det, som öfverensstämmer med Anders Gudmundssons förslag, att den restskyldige skall vidkännas den utgift, som kronofogdes rätt till provision å de indrifna medlen medför, och hvilket torde kunna i författningen tjenligast uttryckas på sätt här nedan anföres; hvaremot den af Herr Bråkenhjelm för denna händelse förordade bestämmelse, att den provision, som påföres restskyldig, ej må understiga tio öre, synes mindre påkallad, helst som i de händelser, då utskylder till lägre belopp, än att tre procent å desamma uppgå till tio öre, skola exekutive indrifvas, exekutionskostnaden, som den restskyldige äfventyrar att nödgas betala, varder i jemförelse med det utsökta beloppet ganska betydlig. Utskottet hemställer således, att Rikets Ständer, med hufvudsakligt bifall till de väckta motionerna, måtte i underdånig skrifvelse till Kongl Majit, med anmälan, att Rikets
1 detta afseende tror jag mig med säkerhet kunna påstå, å ena sidan om man jemför de utländska universiteterna inbördes, alt hufvudslads-universiteter, om också mera rikt utrustade i afseende å personal och materiel, likväl, i afseende å studenternas anda och hållning, snarare äro underlägsna småstädernes, hvarföre också de förras lärarepersonal i Tyskland städse rekryteras ifrån de sednare; samt å andra sidan, vid jemförelse med våra förhållanden, att, om ock mycket vid våra universiteter tarfvar förbättring, deras studentkorpser, och Upsala studentkorps isynnerhet, tryggt kunna uthärda jemförelsen med hvilken annan som helst i hela verlden, vare sig i Paris, Wien eller Berlin. Den utländska erfarenheten talar alltså emot hufvudstadsuniversitet. Ar denna icke tillräcklig, måste vi söka att skaffa oss den inom landet. Dervid vore det dock ganska illa, om man för blotta försöket skulle uppoffra det goda man har bättre än andra länder. Derföre, om man vill göra ett sådant försök, så måste det ske genom upprättande af ett nytt universitet i hufvudstaden eller motsvarande inrättningar derstädes. Detta sätt att gå tillväga, är icke så orimligt, som mången sagt. Vi hafva här i Sverige blott 2 universiteter på 4 Den 20 April. S85 millioner innevånare, under det att Belgien har 4 på 4 mill., Holland 3 på 3 mill., Schweitz 4 på 2A mill., Bayern 3 på 4A mill., Baden 2 på 1A mill., och detta oaktadt dessa länder äro tätare befolkade och alstånden alltså mindre. 1 ungefär samma proportion skulle Sverige ega åtminstone 4. I)å alltså, enligt min åsigt, en flyttning af Upsala universitet är olämplig och en undersökning om kostnaden derför således icke är behöflig, får jag förena mig med dem, som å Betänk:t yrkat afslag. Dervid vill jag likväl tillägga, att jag icke skulle velat motsätta mig den skenbart så hilliga fordran på en utredning af frågan, om icke ett bifall dertill skulle kunnat tolkas såsom ett erkännande af flyttningens fördelar, samt om icke en sådan utredning medförde alldeles onödiga kostnader. Frih. Alströmer, Oscar:
Åt sig sjelf utletade dock denna broder och ätteman en maka, som icke satte något ofrälse tvärstreck på stamträdet, utan som räknade lika många goda anor, som andra goda egenskaper, ty anorna skämma ingen, och Adelgundas unga svägerska var en särdeles älskvärd varelse, så att äfven inom den gamla fäderneborgen uppspirade än en gång verklig huslig lycka, och man påstod till och med, att det kunde ej vara annorlunda, ty icke en, utan flera af det gamla rostiga spöklika fideicomiss-tjenstefolket hade tydligt och klarligt märkt och förnummit: att första gången den unga Grefvinnan inträdt i familje-salen, den höga Stamfrun dragit på den stränga munnen, lika som till ett bifallstecken, hvilket aldrig någonsin händt mer än en gång förut, nemligen 1664 vid ett dylikt tillfälle, en händelse antecknad af den dåvarande slotts-kaplanen och med många underskrifter bevittnad i ett dokument, som i all helgd förvarades bland familjens öfriga otaliga pappersoch pergaments-luntor. När det unga grefliga paret väl voro gifta och i full ordning på det gamla stamgodset – hvilket dock ej skedde förr än fem år efter Adelgundas förening med sin glada sjöman, – så var broderns och systerns innerliga önskan att ännu en gång sammanträffa under fädernetaket, och Adelgundas man lofvade, att, så snart han om hösten hemkom från en sjö-expedition, skulle han, hans unga maka och deras fyra-åriga son, icke försumma en enda stund, utan genast aflägga detta, af alla de fyra unga menniskorna högst efterlängtade besök, ty Adelgunda och hennes unga svägerska voro ingalunda främmande för hvarandra, utan hade som barn och uppväxande varit särdeles goda vänner, och dessutom något litet slägt, så som de flesta af våra äldsta och förnämsta Svenska familjer det nästan alltid äro. Den glada, efterlängtade dagen inföll nu till allas förnöjelse, och Adelgunda återsåg med vemodiga glädjetårar den gamla grå borgen, der hon var född och der hon framlefvat denna ålder, som vi dock, jemförelsevis med alla andra, hela lifvet igenom, kalla den gladaste och lyckligaste.
Till följd af den nu erhållna upplysningen förmodar jag, att Direct. hädanefter skall få lättare att placera medlen i goda inteckningar; men jag inser visserligen, att svårigheter ändock skola uppstå, i anseende till de ökade Jånetil I fä lien, som synas förestå. Jag skattar derföre Riddarhuset lyckligt att hafva en Direct., som velat åtaga sig solidarisk ansvarighet för alla lån på namn; och så framt man alltid skulle kunna få en sådan Direct., ser jag ingen våda att låta beloppet för dessa lån vara obegränsadt. Vinsten vore deremot gifven af den högre räntan, och cassorna kunde aldrig förlora; men jag befarar, att det icke i längden låter verkställa sig, och att man slutligen måste följa med tiden och vidtaga den åtgärden att nedsätta räntan. Emedlertid har jag för min del, så framt Direct. vill åtaga sig ansvarigheten, ingenting att invända motförslaget, att summan skall blifva obegränsad; jag fruktar blott, attR. o. Ad. skall få svårt att finna Ridd.-directörer. Hr von Hartmansdorff: Jag anser Ridd.-Direct. hafva hittills rätteligen förfarit, på sätt som skett; ty det fanns blott 3:ne alternativ, nemligen att utlåna medlen på fastighet mot 5 proc., att låna dem på namn mot 6 proc., eller att insätta dem i Banken mot 2 0 3 proc., allt efter kortare eller längre uppsägningstid; men för att kunna fullgöra pensionsutdelningen mäste den utväg väljas, som blifvit vidtagen. Den är likväl icke riktig i sig sjelf och bör icke fortfara, sedan Utsk. nu föreslagit belåning af statspapper, hvilken jag desto hellre tillstyrker, som troligtvis allmänna räntan kommer alt falla och man då ej kan finna beqvämare sätt att förränta penningar, än genom deras insättande i 5 proc:sobligationer och intressets lyftning i Riksg.-Cont. Lika med Frih. Ehrenborgh tror jag, att med de flera Utvägar till utlåning, som af Utsk. nu blifvit föreslagna, Direct. ej skall behöfva någon utvidgad rätt till namnbelåning.
HofRättens Ledamöter, hvilka öfver varit och enstämmigt fattat slutliga Utslaget, underlåtit den, Domaren åliggande^ skyldighet att anföra de skäl, hvarå detsamma kunde vara grundadt; anhållande jag i underdånighet alt vederbörande mätte öfver denna anmärkningspunkt höras för att få tillfälle uppgifva de saknade domskälen samt i öfrigt sig förklara. Uti häröfver från Kongl. HofRättens anklagade ledamöter infordrad och den 23 Oktober i838 afgifven underd. förklaring, har, till försvar för beslutet att icke tillämpa Kongl. Brefvet af 1777 å ifrågavarande tryckfrihetsmål, blifvit andragit: att vid öfvervägande af hvad detta Kongl. Bref, ej mindre till ordalydelsen, än i afseende på de angifna grunderna för detsamma, innehåller, de ibland svaranderne, hvilka i nämnde fråga utgjort pluralitet, funnit tydligt, att den i samma Kongl. Bref meddeldte föreskrift allenast anginge lastligt tal^ d. v. s. mundtliga yttranden af brottslig beskaffenhet om Kongl. Majit och regeringssättet, samt alt följaktligen, 88 J?. St. jfust. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 fan.
Det är af detta skäl som några tidehvarfvets mest praktiske män, Napoleon lil, Rouher, Chevalier, Gladstone och Cobden, måst beqväma sig, att på omvägen af mindre principenliga och ofta olägenheter medförande traktater och fördrag åt folken bereda fördelar, dem de ännu icke lärt sig att uppskatta. Enligt 26 och 27 §§ af nämnda förordning finnas för utländningar som erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att i riket vistas två inskränkningar, som icke ega rum för Svenskar. Särskild pröfning i hvarje fall om utländsk man eller qvinna, må här idka handel, handtverk eller annan handtering, samt skyldighet att då ställa vederhäftig horgen eller annan säkerhet för ulskylder till Staten och kommunen under tre år. Rättighet att bestämma om utländning må i riket vistas kan emellertid icke utan fara eller olägenhet af någon Stat för närvarande eftergifvas. Men sedan främling erhållit rätt att vistas i ett land, torde det vara svårt utfinna något skäl, att lägga andra hinder i vägen för honom, att genom arbete sig ärligen försörja än för * Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. N:o 64. 131 landets barn. Bruket har dock hittills varit sådant och är ännu sådant, på de flesta ställen, ehuru de grunder hvarpå detta bruk hvilar, väl icke på många ställen, vid anställd pröfning tillerkännas giltighet. Skydd emot täflan af utländning tror jag icke ens de ifrigaste skyddsvänner i della fall påyrka. Jag förmodar deremot, att äfven bland dessa många af egen erfarenhet veta, att det för industriens utveckling är af särdeles stor vigt-, att arbetsskicklige personer lätt kunna fås för hvart yrke, från de ställen inom eller utom landet, der sådana finnas. Att åter en arbetsskicklig person icke gerna begifver sig till ett land, der han såsom utländning mötes af hinder och olägenheter dem hans mindre skicklige inhemske yrkesbröder icke äro underkastade, det torde vara påtagligt. Men, såsom antydt är, restriktionerna qvarstå på de flesta ställen, och om icke naturligaste torde nog ännu det mest praktiska sättet, att förstöra dem hemma och borta vara traktater eller fördrag.
Man anförer ytterligare sorn skäl emot den snara inställelsen af oftanämnde bränvins-bränning, att vi hafva förråd af spanmål i landet, hvilka, i händelse deraf, icke lika’ lätt kunna afsättas. Men utom det att senare tiders erfarenhet ådagalagt, att span målen kan på förmonligare sätt och till varaktigare nytta för jordbruket användas, än till bränvin, lärer det derjemte tillhöra en klok hushållning, att af denna lifvets första nödvändighetsvara hafva ett tillräckligt förråd uti beredskap, på det, när ett hårdt år inträffar, hvilket erfarenheten lärt oss icke sällan sker, och kan vara oss närmare än vi förmoda, landet, efter flere pa hvarandra följande goda skördar, icke genast må tryckas af hungersnöd, eller man, för att undvika denna svåra landsplåga, må se sig nödsakad, att till stort mehn för vårt myntväsende, införskrifva utländsk spanmål. lill följd af nu anförde skäl, och då det utan tvifvel utgör en bland Svenska folkets varmaste förhoppningar, att dess representanter vidtaga skyndsamma och kraftiga åtgärder tili hämmande af det olyckliga fylleriet inom landet, anhåller jag, att Rikets Höglofl. Ständer täckas besluta en underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, med anhållan derom, att bränvins-bränningen måtte med den irsta instundande Junii varda inställd, och alt, till följd deraf, alla bränvinspannor, med tillhörande apparater, vid samma lid inå varda förseglade.” Häruti instämde Herrar von Wahrendorff; Pejron och af Forsell Herr Biskopen Franzen och Herr Winbladh. STOCKHOLM, 1834. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl. Boktryckare. Bevillningsock Oecon.-Utskottets Bet, N:o 2, ( N:o 2. Ankom till Exp,-Utsk. den 23 April kl. 2 e. in. Betänkandei anledning af väckte motioner om Jagt-bevillnmg till pr cemier för roj djurs dödande. Under den irsta sistl.
Prop. N:o i, om Statsverket 1865. delats understöd, hvartill, utom det af Rikets Ständer för året anvisade anslag, tillgång måst beredas från Jnvalidhusfonden, och år 1865 omkring 1500 sökande, af hvilka endast 969 hittills erhållit understöd, med i allmänhet 10 rdr för hvar och en. Då detta, utgörande ungefär 2^ öre om dagen, synes vara nog knappt för män, som numera sakna all arbetsförmåga, hemställer jag, det Eders Kongl Majit täcktes föreslå Rikets Ständer att för år 1867 bestämma anslaget till landtvärnsmäns understöd till 20.000 rdr; hvilket, i följd af den starka afgång, som årligen måste bland dem inträffa i anseende till hög ålder, snart nog för följande år bör kunna förminskas; och torde, i händelse af Kongl. Majits bifall till denna min hemställan, underrättelse derom få meddelas Finans-Departementet till iakttagande vid förslag till reglering af Riks-statens 9:de Hufvudtitel. Beträffande härefter de föremål, hvartill endast tillfälliga statsbidrag eller så kallade extra anslag ifragasättas, så förekommer dervid följande: l:o. Artiller ibehof. ArtiUeriförsö k.
Led. magnar, I. Wedelin. )ons8 ^ ndersson» L. 1une1iu8. Uppläst hsS sttidd. och Adeln d. 22 Juni. PrcsteStandet den 22 - Borgare-Standet d. 22 - Bonde-Ständet den 22 - s Riksens Häglof!. Ständers Stats,Utskotts Betänkande, L anledninZ afL-tig!. Maj is NäL Den 22 Junii. 8n kAädiga Remisie uppä >§ere Genera!- Majoren och Lommendeuren Friherre L. F. Laulbars's underdåniga anfökniug, att af Mad njura befrielse fran ärläggande af räirta a ett under 1788 ärs 7UlZ uti Calmare Läns Landt-Räntcri utqwitteradt förskott af Sjuhundrade Riksdaler till Fält Tractamente, Nationer och portioner. ^ongl. Majit har genom Remiste af den rs sistledne Maii i Nader behagat til! Stats-Utssotlet vlnerlemna den af Herr General-Majoren och Commendeuren af Kongl. Masits Smärds Orden Herr Friherre L. F. Kaulbars i underdånighet gjorda anhållan, att af Nåd njuta befrielse fran utläggande af ränta a det förskott af Sjuhundrade Riksdaler, som under 1788 ars Krig, Herr Friherrcn och General-Majoren uti Calmare Landt-Ranterie uppburit. Af de härwid fogade Handlingar har StatsUtssottet inhemtat, att, sedan under Högstsalig Konung 6u8tat' IH.-8 mistande i Carlscrona ar 1788 Herr Friherren och General-Majoren undsatt Nådig Befallning, att ätfölja den del af Armeen, som pa Flottan till Finland ffulle öfmerföras, Herr Friherren och GenerabMajoren under den is Junii nystnämnde ar till Fält Traktamente , Portioner och Nationer uti Calmare Läns Landt-Ranteri utgwitterat Sjuhundrade Riksdaler:
Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, om inskränkning i Förbudet emot nyttjande afTröskeslagor utaf Ek. Uti ett till Hedervärda Fonde-Ståndet ingifva Memorial, är af Fiksdags-Fullmägtigen från Calmare Län, Jonns Jansson anfördt, att det uti 38 §. al Kongl. Förordningen, angående Skogavne i Fiket den 1 Augusti 1805 stadgade förbud, vid En R:drs bot, mot nyttjande af Tröskeslagor af Ek, hvilket egenteligen har för afsigt att förekomma det missbruk, att uppgräfva unga Ekar, och roten deraf, jemte stammen, till nämnde behof använda, skall hindra ej mindre dem, som å Frälse-ägor hafva rättighet att fälla Ek, än äfven ägare af Skattejord, som fått sådant Träd utstämpladt, att af det fälda Trädet antingen utur stammen uthugga och tillarbeta en till Tröskeslaga tjenlig bit, eller af en dertill passande gren en sådan uttaga, likasom berörde förbud äfven betager Skat-j te-jordägaren att betjena sig af de nya Skott, som från roten af en med behörigt tillstånd fäld Ek uppväxa, och hvilka i framtiden ej kunna blifva till annat behof dugeliga Träd, än Ved, ehuru nämnde jordägare har rätt, aft, om han finner det för sig nödigt, uppgräfva och använda roten af en fäld utstämplad Ek; På hvilka, med de flere af Jonas Jansson anförda skäl, han föreslagit den förändring och rättelse uti ofvanbeiörde §. af Skogs-Ordningen, i$o Lagoch Eesvärs-Utskattens Betänk anden, att, utan vederbörligt tillstånd, å skatteägor företagen fällning eller uppgräfning af rot-ek till Tröskeslagor bör medföra enahanda böter och ansvar, som äro bestämda för på nämnde sätt skedd fällning af större
Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänk inde, N:o 38. Sid. 1, rad. 7 nedifrån, står: något forsing läs: något förslag , “ ' " 99 — i dess helhet — i nes t lie1 et — 11 — 5 — arbetets — bibel-arbetets — 12 — 6 uppifrån, — sig: uti — sig. Uti — 13 — 9 nedifrån, — förordnade — förordade — 14 — 8 uppifrån, — Arnsdorf — Amsdorf 99 Jonae — Jonas — i5 - 8 nedifrån, — hand, när — hand. När STOCKHOLM, Lundberg St Comp. 1818. Allmänna Besvärsoeh Ekonomi-i Iskottets Betänkande, N:o 51. I \:o Hi. Ank. lill Exp.-Utsk. <1. 15 Mars, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, rörande l/ästafrelns förbättrande inom riket. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet hafva, angående detta ämne, blifvit remitterade följande motioner: Från Häglof. Ridderskapet och Adeln: af Herr Friherre Toll, Gustaf, som uti (vänne serskilda motioner hemställt, att Rikets Ständer måtte i underdånighet hos Kongl. Majit anhålla: 1:o det föreningar, serdeles inom de provinser, som hålla sqvadronshingslar, må bildas för stohållning, hvarvid rena inhemska stammar böra användas, i likhet med hvad som tillförene, i följd af nådiga föreskrifter, egt rum i Skåne, samt att det premiebelopp, som hvarje stohållare bör bekomma, jemte vilkoren för detsamma, måtte bibehållas; 2:o om föreskrifters utfärdande för hingsthållare att, vid remonteringarna, förse sig antingen med hingst, uppfödd af inhemsk stam eller, om medel till lättnad i denna renmontering kunde erhållas, alt anskaffa hingstar af i Tyskland eller Ryssland uppdragne stammar.
Skälen dertill äro i korthet: att den så mycket omordade vetenskapligheten i detta system är af ingen vigt i hvad bestämmandet af enheten för längdemåttet angår, emedan det är alldeles likgilltigt, hvad del denna enhet är af qvartmeridianen, utan endast i relationen emellan enheterna för längd-, vt-och rymdmått - Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Utlåtande, N:o 118. 9 mått har en vetenskaplig fördel, som lika lätt vinnes med antagande af hvilken längd-enhet sorn helst; att franska systemet är inkommensurabelt med de i Sverige_begagnade enheterna, hvarigenom de allra största svårigheter skulle uppkomma vid dess praktiska införande och att det för mycket afviker från alla länders mått, mål och vigt, med undantag af de få, der det med maktspråk blifvit infördt, och äfven i flera fall är behäftadt med för stora olägenheter för att, såsom man förespeglat, blifva ett allmänt antaget system. Då likväl de fördelar, som uppkomma genom decimal-systemets införande, äro, i min tanka, af den mest betydande vigt, ej blott för lättnad i alla räkenskaper, utan hufvudsakligen derför, att, då de theoretiska kunskaper, som kunna bibringas den större allmänheten alltid måste blifva af obetydlig omfattning, bör man för att dessa ej skola blifva utan gagn, vidtaga alla medel att underlätta tillämpningen af de praktiska vetenskapernas resultater äfven af de mindre kunnige, hvilken fördel, enligt min åsigt, i hög grad befordras genom den enkelhet, decimal-systernets användande tillåter vid all sådan praktisk tillämpning, deri räkning förekommer; så anser jag Utskottet ej bordt förkasta motionerne i hvad principen att införa decimal-systemet för mått, mål, vigt och mynt beträffar, helst Konung och Ständer redan för 28 år sedan denna princip antagit och nu pj finnes något skäl taga detta steg tillbaka, sedan, under den tid derifrån förflutit, de praktiska vetenskaperna fått en mycket större och isynnerhet mera populär utsträckning.