Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om någon af Bankens vaktbetjening blifver af sjukdom hindrad att sin tjenst bestrida, ege Chefen för Revisions-kontoret förordna extra vaktbetjent att tjensten förrätta mot åtnjutande för den tid, vikariatet fortfar, af ett arfvode, motsvarande den inkomst på lönestat, som för Bankens yngre vaktmästare är bestämd. Punkten 30:o i betänkandet innefattar förslag till förändrad uppställning af 63 § i reglementet. 1 detta förslag anser Utskottet förändring ej vara erforderlig, äfven om Under styrelsen skulle komma att bibehållas; och Utskottet får alltså förnya detsamma, så lydande: 14:o. Om någon tjensteman, antingen vid mindre förseelser i tjensten, ej låter sig rätta af vederbörande förmäns tillsägelse och varningar eller ock beträdes med verklig vårdslöshet eller försummelse i sin tjenstgöring, vare förmannen skyldig att förhållandet anmäla hos Fullmägtige, som bestämma huruvida sådan anmälan bör till åtal föranleda. Om nästförestående punkt af Rikets Ständer bifa lies, torde, på sätt Utskottet i punkten 34:o af betänkandet redan hemställt, 15:o. Stadgandet i 74 § af Banko-reglementet ej böra i blifvande reglemente inflyta. Som frågor angående vaktbetjentes förseelser lämpligen kunna af Fullmägtige behandlas, tillåter Utskottet sig föreslå, dels att motsvarigheten till 73 § må erhålla denna från punkt 33:o i betänkandet något afvikande lydelse: 16:o. Om någon af Bankens vaktbetjening visar ohörsambet mot förmäns befallningar eller på annat sätt felar i tjensten eller utom densamma förhåller sig tadelvärdt, ankomme det på Fullmägtige att, efter anmälan af Chefen för Revisions-kontoret, efter omständigheterna, antingen afhålla den felaktige från tjenst - Banko-Utskoltels Memorial M 55. 15 göring under längre eller kortare tid, med förlust af större eller mindre del af lönen, eller ock genast skilja honom från tjensten.
Jag tror att det är orätt att anse vår allmänhet så mycket sämre än andra länders, att vi måste med förbud söka uprätthålla allmänna ordningen. Jag kan icke tro oss stå så långt tillbaka i civilisation. Den siste värde talaren har, till följd af den erfarenhet, han eger om den jernbana, som är honom närmast, ådagalagt, att lian såsom K. M:s Befide i orten icke haft någon ani. till klagomål öfver inträffade oordningar. Om man betraktar den jernvägskarta, Born här är tillgänglig, och de derpå framställda jernvägs-sträckningarne inom detta stora och vidsträckta land, så skall det genast falla i ögonen huru liten del deraf, som kommer i beröring med Ö en 14 Mars e. m. 149 dessa jernvägar, och huru svårt det måste blifva att dessa förströelser, som man så mycket talar om, skola kunna upmuntras. Jernvägarne äro ju ett kommunikationsmedel, ett medel för att underlätta menniskornas beröring med hvarandra, och då vill man förbjuda det. Det är minsta delen af folket, som har tillfälle att på arbetsdagarne begagna detta medel, och jag hemställer då hvad det ligger för tanke uti att förbjuda den klass af medborgare, som deltagit i kostnaderna för dessa jernvägar, men kanske aldrig eljest komma i åtnjutande af deras fördelar, att någon gång förströ sig på dem. Jag har i ani. af denna fråga blifvit verkligen förvånad öfver en theoiogisk föreläsning, sorn här hållits och hvilken förekom mig såsom hade den varit hämtad från 1400-talet, men ingalunda ämnad att a‘höras å Svenska Riddarhuset under detta århundrade. Men säger man, man anser det vara så oskyldigt att begära t. ex. att icke trupper skola färdas på söridagarne, eller att icke allmänheten skall då få förströ sig, och man säger att det är orätt att Regeringen skall föregå med exempel i detta fall. Det är mycket illa om Regeringens eget verk gifver elaka exempel; men jag är för gammal för att taga allt detta såsom varande så litet betydande, som man vill låta påskina. Mig förekommer det som om man ville återgå till den tid, då man lade bommar på vägarne vid kyrkorne för att hindra de vägfarande att under gudsfjensten passera kyrkan.
Man erkände slutligen, att den som hade personalen under sitt befäl, borde, emedan den är vigtigare än materiellen, också vara chef för det hela; hvadan man bragte saken derhän, att en generalsoch en amirals-person skulle stå i spetsen för hvar sitt departement och alla der under hörande ärenden dermed vara förenade. För min del skulle jag anse det vara en verklig olycka, om man vände tillbaka till det fordna förhållandet. Man måste betänka att den nuvar. organisationen med militära depart:tschefer ämnar åt dem, såsom åt de i andra konstitutionella länder s. k. ministrarne, en odelad ledning af arméens eller flottans ärenden. Detta är en helt annan befattning än den att vara befälhafvare öfver ettdera vapnet under krigstid. — Vanligen åtskiljas dessa befattningar under krig, och böra ej heller onödigtvis sammanblandas i fred. När man vid 1840 års riksd. antog den föreslagna förändringen i stats-rådets organisation, så afsåg man, utom förenämnde fördel, äfven en annan, nemi. den, att depart:ts-cheferne skulle öfvervara föredragningen af hvarandras mål, och sålunda äga en fullständig kännedom af de i stats-rådet afgjorda saker. Det förhållande som först ägde rum, medförde ganska stora olägenheter, emedan den ena föredraganden icke hade reda på hvad den andra i statsrådet förehaft, hvarigenom beslut fattades, som dels voro sig emel - 174 Den 19 Januari a, m. lan stridige, dels kunnat och bort förekommas om öfriga depart:tschcfer, eller då s. k. stats-sekreterare, haft tillfälle att göra sina invändningar deremot. Såsom ett exempel derå ber jag alt fä anföra, huruledes jag, ehuru stats-sekreterare för ecclesiastik-ärendena, icke visste af beslutet om det nya judereglementets utfärdande 1838, förr än jag läste det i Stats-tidningen och på gatorne såg de upplopp som derpå följde. En återgång till sådane förhållanden, vore enligt min öfvertygelse ett steg tillbaka, hvilket jag på det högsta afstyrker.
anmälande Rikets Ständer derjemte i underdånighet, hurusom de dels, med instämmande uti den af Kongl. Majit yttrade åsigt i fråga om hvad 6 Kongl. Majlis Nåd■ Proposition, Nio 59. ofvanbemälde kommitterade föreslagit, angående åtgärder till förenkling af sättet för ularrendering af sådana statens egendomar, af hvilka arrende-afgifterne antingen inflyta til! statsverket, eller aro för serskilda ändamål anvisade, ansett, att genom de föreskrifter, som uti den förnyade författningen om utarrendering af kungsgårdar och andra kronolägenheter af den 17 Juli 1817 blifvit meddelade, den förenkling redan vunnits i ularrenderings-åtgärderne med statens egendomar, sorn af behof varit påkallad, och att följaktligen några förnyade föreskrifter i detta ämne icke erfordrades; dels ock, på de af Kongl. Maj:t och kommitterade anförde skäl, med frånträdande af den. uti underdånig skrifvelse den 18 April 1845, utaf Rikets då församlade Ständer gjorda hemställan, att pröfnihgsrätten af besvär, sorn kunde anföras emot markegångs-sättningarne, skulle för framtiden öfvertagas af Kammarkollegium oell Stats-kontoret gemensamt, ansett en dylik pröfningsratt allt framgent böra af Kammar-kollegium ensamt ulöfvas; hvaremot Rikets Ständer funnit sig icke kunna till Kongl. Maj:ts nådiga proposition i öfriga delar lemna bifall.
April och 2 Maj 1810. S. D. Besiöts k anledning af stedd anmälan frän Bewillnings-Utffottet, att hos Kongl. Wajut stulle i underdänighet anbällas, det mätte Återstoden af kostn-derne för strif-materialer, Wed, Ljus, m. m. för bemälte Utskott, Lestigmide sig till i?8 R:d. 10 st. 8 r:st, Banco-mynt af Statsanflaget till Riksdags-utgifterne blifwa anordnade och godtgjorde; samt att, i anledning af Allmänna Weswärsoch Oeconomie-Utffottets Protocolls-Utdrag, pä lika satt stulle förhällas i afseende pä dylika kostnader för sistbemalte Utstött, utgörande 95 R:d. 42 st. Bancompnt. Herr Grefwen och Landt-Marstalken tillikännagaf, att Herr Bergs-Nädet Friherre llls melin begärt att, till deras tjenst, som stulle behaga subscribera till deltagande i hans Geographista Chartae-Inrättning, en AnteckningsLista mätte fä inlämnas i Riddarhus Cantzliet; och hoppades Kerr Landtmarstalkcn, att Ridderflapet och Adeln mco nöje stulle härtill samtycka. Bifölls. Herr Grefwen och Landt-Marstalken tillkannagaf att ett af Ridderffapet och Adeln redan den io Maj nästlidet Är med starkt bifall fattadt beslut om en Tacksägelse till Friherre IVlAnnerlieim, Dsrs August, i afseende pä den af honom samma dag ä Riks-Salen wackta fräga om den fordna Dynastiens uteslutande frän Sweriges Thron, hade alt sedan kommit i förgätenhet; att Ridderffapet och Adeln wal w!d samma tillfälle hade bestutat en
Det torde dock i alla fall vara skäl, att B. o. Ad. icke derföre bifaller Bet:det, då nu, till följe af redan befintliga stadganden, prygel får användas endast i 2:ne fall, nemi. dels då andra straff visat sig otillräckliga, dels då sådana icke kunna genast användas, och det är af vigt, att felet eller brottet omedelbart bestraffas. Hvar och en, som har någon reda på hvad till krigsväsendet hörer, torde också utan svårighet kunna inse nödvändigheten deraf. Till för öfrigt en befälhafvare plåga sin trupp, har han visserligen andra medel att göra det, såsom t. ex. att pålägga densamma ökade arbeten m. m., men dervid inträffar oftast, att den oskyldige får lida med den skyldige. På större fartyg möter visst ingen svårighet att tillämpa fängelsestraff, men på mindre fartyg, t. ex. kanonjollar, är sådant omöjligt, emedan der icke finnes något fängelserum. Bet återsfode då ingenting annat än att införa ambitionsstraff; men, huruvida båtsmanshållet i allmänhet är moget för sådana, vill jag dock lemna derhän. På handelsfartyg lemnar vanligen befälhafvaren åt besättningen att sjelf tillrättavisa den late eller felaktige, men på ett örlogsfartyg lärer väl detta icke gå an, Att för öfrigt vid ådömandet. af detta straff all möjlig kontroll bör iakttagas, så att ingen öfverilning må kunna ega rum, är tydligt, och jag försäkrar, att hvarken jag eller någon annan flottans officer betraktar skyldigheten att ådöma prygel 544 Den 29 Maj. annorlunda än som en tung tjenstepligt. Prih. Armfelt har i sin reservation omnämnt den åtgärd, som jag skulle anse vara den lämpligaste, nemi. borttagande af denna straffärt vid alla de tillfällen, då den af domstol ådömes, och då i alla händelser straffet ej kommer att följa straxt på hrottet. Vid frågans närv:de ståndpunkt får jag helt och hållet instämma i denna af Frih. Armfelt afgifna reservation. Hr af Funck, Carl Oscar, uppläste följande skriftliga anförande:
Icke heller har jag sagt, att vårt sjöfolk ej tål vid sjön, men väl, att de landtboer och bergsboer, som ofta tagas till båtsmän, behöfva genomgå denna medicinska cur, eller huru man vill benämna det, för att blifva vana vid sjön. Alla våra erfarna sjöofficerare erkänna också olägenheterna häraf och den myckna tid, sora derigenom förspilles, hvilket allt skulle undvikas, om sjöfolket hos oss, likasom i Norrige, endast toges bland kustinvånarne, som redan förut äro sjövana. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag vill blott fästa uppmärksamheten vid en liten motsägelse, sorn finnes i den siste värde talarens föregående yttrande, och hvilken synes hafva undfallit honom. Då han talade om ångfartygens företräde, citerade lian exempel på ett ångfartyg, som, utom 20 andra kulor, uthärdat ett skott af bombkanon; men deremot har han en annan gång påstått, att ett linieskepp icke skulle tåla mera än ett enda sådant skott. Verkan af dessa skott skulle således vara olika på ett ångfartyg och ett linieskepp, hvilket innebär en motsägelse, för hvilken det vill synas sorn någon fördom eller förkärlek för det ena vapnet ligger till grund. Gr. Cronhjelm: Jag är skyldig att undanrödja den motsägelse, som den siste värde talaren velat finna i mina föregående yttranden, och jag får i sådant afseende erinra, att ett bombkanonskott visserligen utan allt tvifvel gör lika verkan på ett ångfartyg och ett linieskepp, när det träffar; men då jag citerade exemplet af Hastings ångfartyg, nämnde jag endast, att detta fartyg uthärdat ett skott af en sådan ihålig projectil, som jag, för att göra mig mera begriplig, kallade en bombkanon, emedan den är af samma natur, men derföre icke alltid af samma pundigtal.
SI. ur 184j.) ^ 146 i de fall, då efterlyste personer, hvilkas utskylder voro afskrifne, anträffades, utan föregången anmälan och utfärdande af ny blankett i stället för den första, som vid afskrifningen borde annulleras, verkställa den uppbörd af de vilkorligt afförde utskylderne, som i dylik händelse författningsenligt bör ske, då deremot för närvarande någon controll å sådan uppbörd ej är möjlig. Härförutan har ock af den ene från pluralitetens beslut skiljaktige Ledamoten, såsom ytterligare skäl för bifall till förslaget, blifvit hufvudsakligen anfördt: att, då, enligt hvad erfarenheten ådagalagt, ofta nog inträffar, att äfven för utskylder, som ä uppbördsstämmor erläggas, de skattskyldige, oaktadt det dermed förenade äfventyr, nöjas med Kronofogdens qvitto, ulan Häradsskrifvarens annotation, denna ofta förekommande underlåtenhet bevisade, att på Kronofogdens och Häradsskrifvarens gemensamma närvaro vid uppbördsstämmor icke ligger den största vigten; samt att desse Tjenstemäns gemensamma ansvarighet icke genom den nya inrättningen komme att upphöra, utan fortfarandet deraf tvertom förutsattes såsom en följd af Häradsskrifvarens skyldighet och rätt att hos Kronofogden inventera qvitlensblanketterne. Vid underdånig föredragning af detta ärende har Kongl. Maj:t, som i Nåder gillat de af KammarRätten yttrade åsigter angående olämpligheten af de åtgärder, för vinnande af controll å skatternes rätta debitering, hvarom BondeStåndet, på sätt ofvan omförmäldt är, väckt fråga, deremot ansett det af KammarRättens minoritet framstälde förrberörde förslag förtjena serskild uppmärksamhet och derföre under den 28 April 1842 i Nåder anbefalt KammarCollegium och StatsContoret att, sedan LänsStyrelserne blifvit hörde, afgifva underdånigt utlåtande, rörande sistnämnde förslags ändamålsenlighet, med hänsigt till beredande af enklare och mera fullständiga controller å kronouppbörden.
Gujlaf idolph den Store, Axet Oxenftjema, Baner, Torftenfon, Helmfeldt, Wrangel, Sahlberg-, m. fl., att förtiga sednare tiders mån-, ga utmärkte män, hvilka utom Carlberg hemtat så väl deras förberedande som applicativct kunjkäper: och när man betänker hvilka mätt äfven i andra än krigsyrket utgått från Upfala och Lund, sedan de förberedande blifvit bildade vid våra Gymnafier, Trivialoch ApologiJiSkulor, män sådane som, Linneer, Lannerhjelm, Warg entin, Polhem m fl; så frågar jag, kanske med mera rättvisa tillbaka: om denna Lärdomsbatta kan anses så ändamålslös, så före fiuftsstndäg, !Jsom att anbefalla ynglingen lä - Den 21 Maji f. ni. ra simma der intet vatten finnes.” I sanning denna slutsats hade icke jag väntad ifrån Friherre Björnf jerna, hvars omdöme jag åtminstone vetat värdera såsom rikt, klart, och opartiskt genomträngande till det sanna och rätta. Icke eller att Friherren gör en jämförelse med Birger Jarl, Torkel Kfintfon^och Matts Kettilmundfon i afseende på läsa och skrifva, hvilket de icke kunde och voro likväl flore män, men man bör, vid denna jämförelse, också taga i beräkning olika tider, olika upplysning, olika fordringar och då torde min slutsats ej bli såsom Friherren söker missmisstyda den nemligen: ”att man ej bör kunna läfa och JkriJva för att blifva en flor inanSåsom må hända mera träffande, motstycke skulle kunna tilläggas: ätt man ock/å nu för tiden icke är eii Jior mally blott derföre att man kan läfa oih Jkrijva. På samma sätt anmärker Friherren och namngifver Napoleon Bonaparte såsom den hvilken, äfven någorlunda skicklig Anförare, vid Krigsskolan i Brienne gjort sin uppfostran: detta exempel skulle kunna anses blott sorn ett någorlunda talande undantag, om man betänker den mängd af Napoleon® samtida, hvilka utan att hafva bevistat någon KrigsAcademie voro stora undran väckande
St:s und. skrifvelse lill K. M., nng:de dels rättighet för enskilde att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å enskilda theatrar uppföras. Begärdes på bordet af Hrr von Hja r t m a n sd o r f f, Au g., och Gripenstedt, Joli. Au g. Upplästes till justering och godkändes Exped,Ulsk:s förslag till R. St;s und. skrifvelse!- till K. M.: N:o 242, ang:de hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva; N:o 243, i fråga om upphäfvande af K. förordningen den 7 October i8o5, ang:dc ansvar för militärtjenstemans öfverfallande. 3^o Den ty Februari e. m. Fortsattes pröfningen af Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns tillut. JN:o 128, i anleda, af ålerremiss å Ubktus betänk. N.-o 5, rör:de allmanna stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande. 3 morn. i 12 §: n. Hr von Rosen, Georg: Jag tillstyrker att detta moni. må utgå, derföre att samma föreskrift innefattas uti ett annat mom. af denna §; men om detta moni skall qvarstå, anser jag detsamma höra omredigeras; emedan §:ns olivar. lydelse lemnar utrymme för den förmodan, att hemläsningen vore något ondt, sorn i möjligaste måtto borde undvikas, då deremot, efter min förmodan, man i första rummet bör söka befrämja hemläsningen. Alt så förhåller sig, som jag nu sagt, synes af Utsk:ns yttrande, att i de församlingar, der skolstyrelserna, i anseende till loealförhållanden eller andra omständigheter, finna en mera utsträckt hem läsning nödvändig, må stadgandet uti föregående mom. af denna § ej anses derför lägga något hinder i vägen.
Man behölver visst icke vara så rädd; medicinsk undervisning och medicinska fakulteterna blifva nog qvar der de äro. Universitetet har i flera hänseenden stora företräden för Institutet, t. ex. i prestigen, i doktorsgraden, som det ensamt eger utdela, och som ännu af gammal vana torde betraktas såsom en lärdomsgrad af icke ringa betydelse. Der finnas äfven stipendier och tillfällen till s. k. konditionering, med ett ord en mängd lockelser, som utan tvifvel skola derstädes qvarhålla ganska mångå studerande. Se vi på förhållandet i England, det främmande land jag bäst känner till, och hvilket jag derför kan åberopa som exempel, så finnes der Oxfords och Cambridges universiteter med fullt utrustade medicinska fakulteter, och jag har aldrig hört deras alumner annat än med aktning omtalas; men icke hemta dessa sina praktiska kunskaper i universitetsstäderna, utan det göra de vid sjukhusen i London, och sedan de der fullbordat sin praktiska kurs, gå de tillbaka till universitetet för att vinna doktorsgraden. Man har äfven påpekat, som ett slutresultat, att hela universitetet skulle komma att flyttas. Denna fråga står dock ännu, såsom en aktad talare på f. m. antydde, i fjerran, ty innan vi kunna tänka på en dylik flyttning, måste vi först besvara den frågan: behöfves ej för vårt Iand ett nytt universitet, utom de två som redan finnas? Upsala universitet anlades i fordna tider just i den stad, som då var centrum för folkets lif och den vigtigaste i hela Norden. Sedermera, vid eröfringen af Skåne, Halland och Blekinge, grundlädes Lunds universitet, för att äfven med intelligensens makt sammanhålla de med svärdet nyförvärfvade provinserna, och för att bilda en motvigt mot de Danska sympathierna. På den tiden egdé Sve rige icke fullt en million innevånare, och Stockholm räknade 30,000. Sedan dess har landets och hufvudstadens befolkning fyrdubblats, och kan det icke då vara skäl och är det ej t. o. m. nödvändigt att nu hafva 3 universiteter, då man redan på den tiden ansåg sig behöfva 2? Förr än denna fråga är afgjord, lärer väl ingen flyttning kunna ifrågakomma. v
Jemte det Utskottet nu omständligt utvecklat skålen, hvarför Utskottet, oansedt de deremot inom 2tne Riks-Stånd framställda anmärkningar, funnit sig böra vidblifva sitt gjorda förslag, att meranåmnde tjenste-befattning, vid nuvarande innehafvares afgång, måtte indragas, har Utskottet ansett sig böra förklara, att Utskottet ingalunda lemnat Fullmågtiges yttrande i denna fråga utan afseende. Men då detta yttrande, likaså litet som de nu besvarade anmårkningarne, rubbat Utskottets öfvertygelse om ifrågavarande indragnings lämplighet och verkställbarhet, så liar Utskottet ansett sig, jemväl i afseende på omförmålde fråga, icke kunna i framstållningarne till Rikets Ständer afvika från sin stadgade öfvertygelse. Utskottet medgifver visserligen, att den, genom det fastställda förslaget, beredda besparing icke år af någon synnerlig betydenhet för det allmänna. Men Utskottet har ansett, att den, vid öfriga af Utskottet behandlade lönefrågor, i allmänhet iagttagna sparsamhet, ej eller vid denna lönereglering 6 Förstärkta Stats-Uiskottets Memorial, N\o 504. borde åsidosättas. Utskottet har derför velat inskränka densamma inom den för samma ändamål förut anslagna summa; och Utskottet har äfven funnit sin åsigt i detta afseende redan vara af 2:ne Riks-Stånd godkänd. Med anledning af hvad, som blifvit anmärkt, rörande vaktbetjeningens antal och löneförmoner, får Utskottet vidare upplysa, att, före sista Riksdag, utgjorde denna personal 11, eller mer ån 2:ne gånger dess nu föreslagna antal, så vida derifrån afråknas den vid Rikels Ständers Hus numera anställde och häribland upptagne husdräng. Derjemte får Utskottet tillägga, att både Riksgålds-Contoret och dervarande tjenstemäns säkerhet ovilkorligen fordra, att den derstädes antagna vaktbetjening år aflönad på ett sått, som ungefärligen motsvarar dess lefnadsbehof.
Af ståltråd eger någon tillverkning icke härstädes rum, och hvad beträffar den jerntråd, sorn på vissa orter inom landet ästadkmnmes, lärer afsällningen deraf icke kunna anses i någon mån lida genom en lättad införsel af den utländska varan, hvadan Rikets Ständer, då förevarande artikel utgör ett nyttigt och i flera industrigrenar auvändt material, samt tull-inkomsten deraf icke är af någon större betydenhet, helst all jerntråd, som inkommit för lelegral-inrallningar, hittills befriats från lull, funnit jernoch ståltråd böra vid införsel vara tull-fri. Af enahanda skill hafva jemväl Kopparoch annan ej specificerad metall-tråd, an dra slag ätr förgvlld, försilfrad eller pläternd, för hvilken artikel af E. K. M:l föreslagits införsels-tull af 20 öre skålpundet, funnits böra vid införsel åtnjuta lull-IVihet. Vid Kommillerades af E. K. M:t godkända förslag lill lull-beslammelser för artikeln Trävaror vid införsel, hafva Rikets Ständer icke haft annat alt erinra, än att, då. enligt hvad upplyst blifvit, genom miss-skrifning artikeln Stäfver, biggoch bolten, alla slag, hvilken i nu gällande tulltaxa är upptagen i förteckningen öfver de vid införsel tull-fria varor, kommit att i förslaget uteslutas, rättelse häraf iakttagits. De af Kommilterade föreslagna förändringar i nu för artikeln Fä/noder gällande tull-bestämmelser, hvilka förändringar af E. K. M:t blifvit godkände nied undanlag endast i afseende på silkrsfelb och plys, .alla slag, hvarå E. K. M:t ansett lull-algiflen böra bestämmas lill 1 R:dr 50 öre Riksmynt, samt artikeln specificeras såväl under helsom half-sidenviilnader, hafva Rikets Ständer bilällil, utom hvad beträffar rubrikerne Helsiden, andra slag, Guld och Silfvertyg derunder inbegripne, för hvilka, under åren 1858 Och 1859, införsels-tullen blifvit bestämd lill 7