Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfver en vagnskorg var lagdt ett tvärbräde, och der tronade utroparen, oupphörligen skrikande sitt enformiga: så och så mycket bjudet, så och så mycket bjudet; omkring stodo de köplystna och trängdes, blåfrusna och uthålliga; och öfver hela gårdsplatsen skräpade husgeråd af hvarjehanda slag, hemtadt från alla hemliga vinklar och vrår samt skoningslöst lagdt fram till allas kritik och dom vid detta den brutalaste af alla ett hems blottelser: slutauktionen. Truls hade stått en stund och sett på, hurusom det slumpades bort til kreti och pleti möbler, hvilka väl på ett sådant der gammalt bondställe – han kom att tänka på sitt eget hem och såg i andanom inventarierna i stuga och kammare, stycke efter stycke – hade stått hvar och en på sin plats, vid sin vägg, i sitt hörn, sedan fars och farfars tider, – möbler och småting, hvilka icke stort annat värde egde än det rent affektiva: arfstycken, minnen, gåfvor, hemarbeten, skänkta af den och den familjmedlemmen eller förfärdigade af den och den familjmedlemmen. Det berörde honom pinsamt, det kalla fina fykande ruskregnet gjorde händerna valna, och det starka draget svepte kallt in på bara kroppen trots kläder och allt. Han vände sig om för att gå in till utskänkningen och få sig något varmt till lifs, – och fann sig stå ansigte mot ansigte till sin okände bekanting från gästgifvaregården den der dagen han satt och väntade på posten. Mannen stod på trappan, med knölpåken i handen och kragstöflar på benen; han hade synbarligen i samma ögonblick stigit ut innanifrån och fylde hela dörröppningen med sin ansenliga person. «God dag,» helsade han fryntligt och steg förbindligt åt sidan. Truls besvarade något öfverraskad helsningen och räckte fram sin hand. «Kandidaten också kommen till auktions,» fortsatte den andre skämtsamt. «Ja,» afbröt han sig, «jag vet ju mycket väl, hvem kandidaten är, men kanske kandidaten inte känner mig? Per Mattsson; man håller auktion här hos mig i dag.»
Banko-Utskottet: l;o af Gustaf Hullman från Örebro län, om beviljande af Kassa-kreditiv hos Banken för Hypotheksföreningar; 2:o Lars Larsson från Elfsborgs län, om Bankovinstens användande till upphjel pande och befordrande af Filial-banker. Den 29 December. Från Högloft, Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: l:o H. Ex. Herr Grefve Löwenhjelm*, Carl Axel, denna dag väckta motion, att Lutherska församlingen i Paris, till inrättande af skolor, måtte erhålla en gåfva af 4 till 5,000 R:dr banko; 2:o Friherre af Ugglas, Curt Gustaf, denna dag väckta motion, att Justitise-råd, som fyllt 60 år och under minst 35 år varit i rikets tjenst anställd samt företer läkarebetyg om fortfarande längre sjuklighet, må vara berättigad att erhålla afsked, med rättig» het Prot.-Utdrag den 29 December 1853. 57 het att såsom pension uppbära två tredjedelar af hvad han i tjensten såsom lön och taffelpenningar åtnjutit; 3:o Herr Westerstrands, Pehr, den 28 dennes f. m. på bordet lagda motion, angående ordinarie räntans förenkling, med anledning af Kongl. Propositionen i samma ämne; , 4:o Herr Westfelts, Otto, den 28 dennes f. m. på bordet lagda motion, att den, soldaterne vid Södermanlands regemente anslagna, spanmål hädanefter måtte få utgå i fuilrägadt mål; 5:o Herr Ribbing*, Arvid, den 28 dennes e. m. på bordet lagda motion, angående anslag af statsmedel för befordrande af hvitbetsodling och för anläggande af fabriker till beredning af hvitbets-socker.
Deremot ar flutsumman af en Mantals - 876 ^ längd en säkerhet och gen-vag at eonrrollsr!» afq-k' Le» för Branwins-nlwerkiiing, hwilken i el ögonblick uptäcker rigtlghet eller fel, och i delta, sä w'.l som «l!a ai-dra ämne» af ^erlonchl besk-rtuing förbi fw r en af alder kind och erkänd grund. Dernnd foller w.l de» nöowä -diga andri ra ak asqifte» för Bränwms-til. wrrk.nii g och nyrstande stulle liebileras, uobäras och redvwisas pä en gang med do öfriga p<-eio»ells Lonell!, ,.: inner ^ i stä!!s för ai de» snrcif-sras i arets borja»; nien werka-.» af en sadan ändring synes icke blchiva betyde.i> för SkatS-Werkck, som blcUt »agra manöver sednare får akgifre» med de öfriga U stnl, Lerna indrifwen; deremot maugsalldig nytta wrnnes deraf i forko: rkade Räkenskaper, undanröjda twlster emeila» asoch tilrrädande abocr pa Hemman, samt Husbönder och Tje«siehjon. 6,0 Det pe smeilä beskattningS-söttet uttstuter ingalunda de» frihet för Folker at betala Spannmål i stället för penningar; sädanr k !! ju iikwal lemnäs öppet efter er ärligt genom Mnkegangen för det sidst föichttna äret fe.sistalldr pris ä torr Rag, med wilker, at ds», som lil den 27. Februari, lefwerrrat Rag i nasta Krono-^aALLin för su hushall, njuter licjeuä derföre tvid Upbördsmötet. Nu förekommer siitteligen den mrjkncha, sam fs'al! bcwisa, at Kong!.
Då man så där ser det hela från en altan, gör taflan en mycket brokig och mera glad effekt än som ämnadt är, ty kvinnorna, som deltaga i tåget, ha i allmänhet hufvuddukar i alla regnbågens färger och därtill ofta ljusbottniga » äkta själar ». Ja, du vet ju att sydländingarne inte dela vår besynnerliga förkärlek för den svarta färgen. En dag, då vi gjorde en vandring upp till det gamla örnboet Mola, som ligger så pittoreskt med sin kastellruin högt ofvanför Taormina, pekade gossen, som var vår vägvisare, på Klas ' svarta halsduk och frågade helt nyfiket, om någon af hans familj hade dött? På annat sätt kunde han tydligen ej förklara, hur det kunde falla någon in att kläda sig i svart halsduk. Vid elfvaslaget på påskaftonens förmiddag blef det ett oväsen i vår lilla stad, så att man kunde tro fienden vara i antågande. Kanoner smällde, en karl sköt två gevärsskott genom ett fönster midt emot oss, vår kypare sprang omkring på terrassen, som gripen af ett plötsligt vansinne, ocli lossade det ena revolverskottet efter det andra. Två pojkar ute på gatan dunkade af alla krafter på en tom packlår, och genom alla portgångar och alla öppna fönster trängde ett öronbedöfvande skrammel och dån. Då vi frågade vår uppasserska, hvad detta skulle betyda, svarade hon med ett litet löje: » De väcka upp Kristus. » Detta egendomliga bruk lär, efter hvad jag sedan har hört, i ännu större utsträckning förekomma inom den grekisk-katolska kyrkan, och där lär skjutningen ofta tjäna som verktyg för personlig hämd — - gevären kunna ju vara laddade » af misstag », och under en sådan allmän villervalla vet ingen, hvem som har fyrat af det eller det skottet. På påskdagsmorgonen vaknade vi vid kanonsalut. En stund därefter tågade musiken genom gatorna och blåste de gladaste marscher i allegrotakt, ty påsken är ju en glädjefest. Frampå förmiddagen pryddes alla balkonger vid stadens enda egentliga gata med flaggor och kulörta lyktor. Högtidsklädda människor gingo af och an.
Medalj, om präglande af en, i anledning af Hertigarnes af Skåne, Upland och Östergöthland födelse. X. 36o. XII. R. i59. XIX. B. 113. XX. A. 282. — om präglande af en, till minne af Hennes Majit Drottningens högtidliga Kröningsfest. LX. A. 220. Medgift och hemföljd, rörande väckt förslag till ändring af 16 Cap. GiftermålsBalken derom. XXVIII. B. n5. XXIX. A. 124. XL. E. 129. LI. U. 246. LIV. A. 160. Melin, Henric Georg af, yttranden. I. 60. VII. 297. Mellby hemman. Se Strömstad.. Militaire Professorer, om anställande af, vid Universiteterne. V. 5g. VIII. R. 186. XXIII. B. 324. XXIV. 42. XXVI. A. MilitairStipendier. Se Stipendier. MilitiasBoställen, om upphörande af Krigs - 302 Collegii befattning med deras utarrenderande. IX. R. 4o. XLII. B. 229. L. Å. 75. LY. U. 184. Militiae-Boställen, om lindring i vissa onera, sorn dem åligga. XIX. 13. 388. XXI. A. 26. — om förändring i de om deras tillträdande gällande Författningar. XXIII. B. 111. XXIV. A. 12. Militiee-Bostälis-Cassan, angående StatsUtskottets anmärkningsanledning vid gjord disposition derå, för inköpandet af ett Boställshus. XVIII. B. 3g6. XXXIII. A. 135. Militias-Boställs-Cassans framgena förvaltning, angående. XLII. B. 229. L. Å. 75. LY. U. 184.
Bland utgifterne å Riks-Statens dåvarande 9:de Hufvud-titel hafva Revisorerne funnit upptagne 3,333 R:dr 16 sk. för en väganläggning från Nås socken i Dalarne till Wermland, jemlikt Kongl. Brefvet den 20 April 1841, och 1,500 R:dr till en brobyggnad öfver Bodsjösundet, enligt Kongl. Brefvet den 24 påföljde Maj, hvilka utgifters sammanräknade belopp anordnats till Comitéens för Norra Väganläggningar disposition; i anledning hvaraf Revisorerne yttrat den mening, att, sedan en Styrelse för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader numera blifvit här i Riket inrättad, densamma borde, jemte sina öfriga åligganden, öfvertaga inseendet öfver de arbeten, hvarför omförmälde utbetalningar egt rum. Instämmande uti denna Revisorernes åsigt, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om Comitéens för Norra Väg-anläggningarne indragning och dess befattnings öfverflyttande på Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader. Sorn. enligt en vid Kongl. Ränte-Kamrnarens hufvudbok för år 1841 fogad utredning, åtskilige från år 1774 till och med 1817 å Banken utfärdade assignationer, till sarnmaoräknadt belopp af 280 R:dr 1 sk. 10 rst., funnits ännu oinlöste, hafva Revisorerne, enär det icke syntes sannolikt, att dessa assignationer någonsin blifva till inlösen företedde, fästat uppmärksamhet å detta förhållande, på det åtgärder måtte vidtagas för beloppets återdebitering.
Yid hvarje ombyte af egare till de, inom förenämnda städer, för byggnadslån intecknade egendomar, bör stadens Magistrat för Riksgälds-kontoret uppgifva den nye egarens namn, på det att detsamma må i Kontorets räkenskaper kunna antecknas. Ränteoch kapital-betalningssummorna för det låneunderstöd, som för uppförande af allmänna byggnader samt nya tomtregleringar blifvit några bland dessa städer af Riksgälds-kontorets medel tilldelade, böra genom vederbörande till Riksgälds-kontorets Kommissariat, inom hvarje års slut, öfversändas. § 52. Det för återuppbyggande af den, i Juni månad 1847, nedbrunna del af staden Christianstad, vid 1847 och 1848 års riksdag, beviljade samt, under sistnämnda och påföljande tvänne år, från Riksgälds-kontoret utbetalda lån å Etthundrafemtio tusen R:dr bör, intilldess samma lån blifvit till fullo godtgjordt, återbetalas med Sex procent årligen af lånets ursprungliga belopp; hvarvid ränta efter Fyra för hundra å det oguldna kapitalet först beräknas och afgår samt öfverskottet utgör kapital-afbetalning. Denna ränteoch kapitalbetalning bör af Drätselförvaltningen vid hvarje års slut verkställas; dock må, derest densammas belopp före den 16 Januari nästpåföljande år till Riksgäldskontoret inkommer, inbetalningen anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnda månads början å kapital-afbetalnings-beloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 28 Stats-Utskottets Memorial J\s 125. § 53.
D e ii 19 November. 025 cont., då det begagnade detta upplåningssätt, ägde obegränsad creditivrätt på Banken; men det kommer alltid att ligga i dylika obligationers natur, att, enär de äga samina egenskap sorn penningar och derjemte sjelfva bära ränta, de icke uppsägas, utan löpa i den allm. rörelsen lika med mynt. Derföre ville jag fästa mig vid Hr Lagerhjelms förslag*7 särdeles då dermed är förenadt, att creditiv för Riksg.cont. * skulle anskaffas; tv de mest förmånliga resultater skulle af en sådan lånerörelse för Riksg cont. uppkomma; och den allmänna rörelsen skulle alltid till sin nytta och belåtenhet se en ökning i dess capitaler uppstå. Hvad angår upptagandet af creditiv i Sverige, torde det vara svårt att på förhand bestämma, i hvad grad sådant blefve möjligt eller icke. För min del skulle jag icke hålla otroligt, att flera handelshus komme alt derom förena sig, enär de såmedelst kunde bereda en fruktbarhet afven åt sina liggande capitaler. Jag begagnar detta tillfälle för alt upprepa den grundsats, att då man genom realisationen lärt hvar och en, huru rik eller fattig han är, skall man tillika begagna sig af denna reglering i en annan riktning, nemi. att sätta näringarna i tillfälle alt genom tillgång på rörelsemedel höja sig utur defbetryck, hvilket genom bristen i berörde afseende fått tillfälle att nog allmänt sprida sig, och som, fortsatt, säkerligen skulle omsider undergräfva vår myntreglerings bestånd. En vigtig fråga är altså att utskaffa i rörelsen ett tillräckligt circulerande belopp bytesmedel, som, utan alt derföre behöfva äga namn af mynt, likväl innehar dettas löpande egenskaper. Antager man Hr v. Troi Is förslag, så komma obligationerna endast att användas i den tyngre rörelsen; och jag vet icke, hvad som hindrar att, om man ändtligen vill det ena sättet, man icke äfven, i bredd dermed, kan antaga det andra. För min del skulle jag önska, att hela lånet, om möjligt, komme att utgå på det sätt lii’ Lagerhjelm föreslagit, och hvarå jag tillstyrker bifall. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anser Frih.
Det var nog bestämdt, att vi skulle träffas igen, sade han. Allting är bestämdt på förhand här i världen, och det som en gång är bestämdt händer nog, om man sen vill eller inte. Hans blick var med ett så stirrande, frånvarande uttryck fästad på mig, medan han gaf luft åt sina fatalistiska tankar, att jag inte genast kom mig för att säga något, men det behöfdes inte häller, ty om ett par ögonblick fortsatte han: Se nu på mig till exempel. Redan där hemma brukade jag emellanåt tänka, att jag borde slå ihjäl den där stockjunkaren som jag berättade om på ångbåten, men så tänkte jag igen, att inte kunde jag ju bli mördare, och så gick det dag efter dag tills han rymde och nu har jag ändå slagit ihjäl honom, fastän det såg ut som om vi två aldrig mera skulle träffas. Var det honom ni dräpte uppe i Wyoming? frågade jag, då han tystnade; ett smålöje, hvars uttryck af tillfredsställelse stod i egendomlig kontrast mot blicken, spelade på hans läppar. Ja, naturligtvis, svarade han, alt fortfarande leende. Hvem annan skulle jag väl dräpa? Huru gick det till? Berätta altihop åt mig. Åh, det är just inte mycket att berätta om. Så snart jag såg honom, visste jag, att det var för den skull jag kommit dit, och så, en dag då han slängde ett skymford åt mig, slog jag honom med knifven bara en gång och han dog strax. Jaja, det som man minst väntar sig inträffar vanligen, sade jag och tillade sedan för att söka förmå honom att småningom meddela mig flera enskildheter af tilldragelsen: tala nu om för mig, huru er resa från Costa Rica gick, hvar ni sedan dess varit och arbetat o.s.v. Till en viss grad lyckades det att få honom ur tankarna på det som bragt honom till platsen, där vi träffades, ehuru han alt emellanåt syntes böjd för att hoppa öfver den mellanliggande tiden och återgå till episoden i Wyoming. Småningom blef han likväl lugnare och berättade snart på sitt gamla, fåordiga sätt, uppmuntrad af idkeliga frågor från min sida, om huru han kommit till New-Orleans och därifrån rest vidare med en flodångare längs Mississippi.
I Norige heter den R:dr Specie, men kallas icke annat än Specie, och i Danmark heter den Specie. Såsom exempel på ett liknande bruk kan jag nämna att i Spanien deras Piaster äfven i skrift numera aldrig kallas annat än en Duro, och ordet duro betyder i Spanskan härd: Hvarföre skulle då ej vår Silfver-R:dr också kunna benämnas blott en Specie? Egentliga orsaken hvarföre jag vill bibehålla Specien med sitt serskilda namn och såsom myntenhet är för att vara försäkrad om att få bibehålla det nuvande 4 R:dr stycket. Ty så länge st:n af 4 R:dr Riksmynt i enlighet med det nuvande förslaget utpräglas, är också Specien de facto bibehållen, och med den, den öfverens - Den 22 Februari, f. m. 211 stämmelse med grannländernas mynt, på hvilken jag sätter värde. Men i den stund Specien uphörde alt vara myntenhet och skyddad af denna sin egenskap, fruktar jag att det sedan skulle gå lätt alt äfven borttaga 4 R:dr stycket, för att i stället slå t. ex. 5 R:drs sådana. Hr Stjernsvärd har ju redan vid denna Riksdag föreslagit detta. Förslaget blef visserligen af BankoUtsk. förkastadt på den grund, att med den novar:de kopparlegeringen,sä skulle 5 R-drn i silfver blifva allt för stor; men om en mindre kopparlegering t. ex. framdeles skulle antagas så skulle förslaget kanske gå igenom, och då vore man af med del 4 R:drseller Specie-stycket, som jag anser ur Skandinavisk synpunkt böra bibehållas. Det är i betraktande af dessa omständigheter, som jag skulle anse att det vore väl om punkten återremitterades, dock yrkar jag hvarken bifall eller återremiss utan anhåller blott att dessa mina anmärkningar målte af Utsk. tagas i betraktande för det fall att återremiss blir utgången. Gr. Liljencrantz: Innan såsom jag hoppas denna punkt af Betänk, blifver lill Utsk. återremitterad, ber jag att få fästa såväl det Högloft.
De framträda nemligen ofta, dessa lagar, så väl till uppställning som språk, i full vetenskaplig rustning, — och stundom skulle man, om man i sjelfva texten blott inskjuter de latinska termini technici, vara frestad att tro, det man har framför sig, icke en lag, utan en rent rättsvetenskaplig afhandling. Man kan loförda det strängt systematiska i dessa lagars uppställning, det minutiöst noggranna i bemödandet att förmå språket att återgifva de finaste begreppsskiftningar och att söka uttrycka alla konseqvenserna af ett lagbud; men dessa loford egnas då åt vetenskapsmannen, icke åt den praktiske lagstiftaren. Rättsvetenskapen har nemligen sin sfer och den positiva rätten sin. Det tillhör den förra att, stå bakom eller stå öfver och vara den osynliga diktatorn af lagbuden, likasom den enda säkra tolken deraf, men icke att sätta sig sjelf i den positiva rättens ställe. Det var dock detta som skodde, då i början af detta århundrade den nyare kriminalrätten framstod såsom vetenskap. Den har dock derigenom icke endast skadat sig sjelf och hämmat sin egen utveckling, utan äfven åstadkommit förvillelse både i lagstiftningen och i lagskipningen. Klagan öfver detta för lagskipningen menliga förhållande har ock försports från vårt grannrike Norige i anseende till den mängd doktrinära satser, som äro inblandade i dess nya kriminallag, och en reaktion emot ifrågavarande tendens har Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. 7 jemväl uppstått i sjelfva Tyskland, kvars förnämste nu lefvande kriminalist, den berömde Mittermaier, varnat för ett vidare fortgående på denna väg, och ur hvars sednaste strafflagar dylika satser ock äro uteslutna. Det kan ej nekas att nu antydda olägenheter i icke oväsendtlig mån vidhäftade de hos oss uppgjorda äldre strafflagförslag; och denna omständighet utgjorde ock, såsom debatter a från 1848 års riksmöte utvisa, en af de största betänkligheterna emot det då framlagda förslaget.
Och bör väl ett inconstitutionelt beslut äga bestånd? Bör då icke saken återgå till sitt förra intet? — Är åter frågan constitutionel, så ser jag icke, att endast tryckningens constitutionella behandling skall kunna corrigera den inconstitutionella gång, sjelfwa frågans afgörande fått, bestående däri, att den ej blifvit väckt i Constitutions-Utskottet, utan i ett Stånds Plenum. Borde icke äfwen i detta fall sjelfwa beslutet, såsom inconstitutionelt, återgå? Men jag wågar till och med påstå, att frågan blifvit fullkomligt constitionelt behandlad. Då frågan kom ifrån ett Stånds Plenum till Högloft. Utskottet, så hade ju Utskottet bordt återförvisa den, såsom icke i behörig ordning wäckt. Men hvad gjorde väl Utskottet? Jo, det uptog frågan. Skedde väl sådant af okunnighet om grundlagarnes föreskrift eller af förhastande? Intetdera är tänkbart af ett Utskott, sammansatt af så kunnige och betänksamme Män, samt till en stor del af de primitive Grundlagsstiftarne. Hvad betydde då detta uptagande? Det betydde ju, att Höglofl. Utskottet sjelft, om ej expresse, dock tacite, förvandlade frågan till sin egen motion, beredde den såsom sådan, och i behörig ordning öfwerlemnade den till Ständernes afgörande. Var icke Den 21 Juni 1815 661 detta Höglofl. Utskottets öpna rättighet, och har icke frågan därigenom fått en fullkomligt constitutionel behandling? Jag finner så mycket mindre tjenligt, att låta frågan om tryckningen hvila till nästa Riksdag, som Ständerne icke kunna på denna fråga svara annorlunda då än nu, emedan hufvudsaken redan är afgjord. Skall man då töfva till nästa Riksdag för att svara endast Ja, utan att kunna då, mer än nu, svara Nej? Eller är väl meningen af grundlagsfrågors hvilande annan, än att de frågor, som kunna besvaras med ja eller nej, skola innan afgörandet få en viss mognad. Är nu intet alternativet att kunna besvara med ja eller nej öppet, så är ju hvilan utan ändamål.
Vid denna ålder år qvinnan nästan endast känsla; men för att känslan icke skall vilseleda, måste den stvrns af förståndet; och detta kan endast väntas vid en något mer framskriden ålder. Motionären liar talat om naturlagarne; men jag anser förståndet vara nödvändigt för att, i den mening dessa naturlagar af motionären här blifvit åberopade, kunna ordna och reglera deras förhållande till qvinnan. Vidare bar man ordat om de olyckor, hvilka kunna blifva en följd deraf att qvinnan, ledd af sin känsla, ingår ett äktenskap; och så till vida kan man hafva rätt häruti, som det icke gifves någon regel utan undantag; men så mycket vigtigare bör det ock blifva för familjfäder och mödrar, att från barndomen söka hos sina barn inplanta den moral och det förtroende till föräldrarnas omdöme, att dottren vid upnåendet af den tidpunkt, då hon önskar inträda i äktenskap, må af deras mognare erfarenhet kunna ledas. Ytterligere har man talat om traditionen. Jag vädjar till verldshistorien. Näfrättens tider, — då sjelfsvåld och tygellöshet hotade med uplösning, — hvad var det då, som motverkade detta? — jo, det var bildandet af lt. o. Ad., hvars syfte och sträfvande blef att värna den förtryckta och strida för det rätta och sanna: qvinnans höjande till hennes verkliga värde. Qvinnans höjande är mannens förädlande; och då vi fortfarande med stora steg framgått på denna bana, så inser jag icke, hvarföre vi ej nu böra lägga slutstenen vid detta arbete, genom att tillerkänna qvinnan rättighet att utan tvång få gifta sig. Jag förenar mig således till alla delar med Hrr Nordenfelt och Tersmeden. Hr Nordenfelt har omtalat det tyranni, som i detta fall eger rum inom de lägre klasserna, isynnerhet hos allmogen, der dottren sällan eller aldrig får gifta sig efter sin vilja, utan måste lyda föräldrarne eller också förblifva ogift. Utaf egen erfarenhet känner jag, att t. ex. en rusthållare högst ogerna tillåter sin dotter att gifta sig med en simpel bondes son. På de skäl, jag nu anfört, röstar jag för Frih. Armfelts reservation.
Sedan Utskottet från de i 1812 års Stadga fastställde 16 sk. i Bevillning, för hvarje till. verkadt centner krut, nedsatt afgiften till 12 sk., hafva Friherre Stael von Hollstein och Herr Marks von Wurtemberg samt i Vällofl. BorgareStåndet Herr Lagman Rönnqvist yrkat en ytterligare nedsättning å hvarje centner till 6 sk., på det Krutbrukens innehafvare måge undgå , att för det öfverskjutantje beloppet söka sin ersättning af Kongl Maj:t och Kronan, som, i de upprättade contracter om krut tillverkningen, beräknat Bevillninge» endast till 6 sk. af hvarje ueutner. Bevil!- 144» Den 17 Juli. Bevillnings-Utskottet, som i anledning a£ berörde anmärkningar närmare granskat denna fråga, finner, efter det deruti nu utredde förhållande, vara vida hällre att nedsätta afgiften till de vid contracternas upprättande afsedde 6 sk., än att genom beloppets upphöjande gifva anledning till tvist med Kronan om skade-ersättning; och antager alitsa i denna omständighet hvad af nämnde Krutbruks innehafvare är yrkadt samt af Vällofl. Borgare-Ståndet i dess anmärkningar understöda fi §. Till Vällofl. Borgare-Stån* dets väckte påstående att r8ta års Redaction af detta Moment borde heldre bibehållas, än den, som nu blifvit föreslagen, anser Utskottet icke nagla gällande skäl vara anförda , heldst meningen ulan ali tvetydighet är densamma , att då af fastigheter efter deras värde, samt af bandel, näring och rörelse efter inkomst, Bevillning utgår, utan allt afdrag för gäld, så kun* na intecknade eller i rörelse instuckne capitaler icke till Bevillning särskilldt upptagas, såsomen* ligt ofvanberörde grund redan till Bevillning beskattade, hvaremot afsigten med samma Stånds erinran , att