Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu hafva Sländerne vid denna riksdag beslutat för deras del, att en ny myntenhet skall införas; om Konungen dertill samtycker, så följer redan deraf, att en förändring i Bankens sedlar måste göras. Vid ett sådant tillfälle tror jag rätta liden vara inne att äfvenledes tillse hvilka förbättringar, som i afseende på gravyr och papper böra göras. För att få kännedom om hvad dervid borde iaktagas, skulle jag tro lämpligast vara, att ifrån andra länder söka inhemta sättet, hvarpå de tillverka sina sedlar och göra deni mer eller mindre oefterhärmliga. I sådant afseende hafva Bancofullm. tillgång att, genom utrikes departementet och Konungens beskickninger i främmande länder, erhålla de upplysningar, som kunna fordras. Dessa fås på det sättet måhända lättare, än om man skulle vilja 632 D cn 19 April e. m. genom premier inom landet framkalla den ifrågavar. färdigheten. Vill man göra det sednare; så är man utsatt för de vådor, som redan blifvit omnämnda. Vill man åter, alt Fullmäktige skola hålla controll öfver tillverkarne, så frågas huru det bör tillgå? Skall den person, som sysselsätter sig med sedelmyntets förbättring, instängas i ett rum, till hvilket vederbörande hafva nyckeln, så återkommer den frågan, om icke Bankens tjenstemän, eller de som hafva uppsigten dervid, äfven böra tillse huruvida den arbetande personen sjelf tillverkar sedlarne, eller om han begagnar sedlar tillverkade af andra eller på andra ställen? Derföre frågas huru förhållas skall, ej blott när den mannen skall gå ut, ulan äfven när han går in? Han måste förmodligen nära nog afklädas, ty huru många förfalskade sedlar kunna ej undanstickas i hans kläder och sedermera begagnas när han kommer ut. Han skulle t. o. m. kunna hafva en liten låda i munnen och på det sättet kunna practisera falska sedlar ut och in. Det är nästan ogörligt att i sådant hänseende iakttaga nödiga controller. Emedlertid vill man ålägga Bancofullm. sådant. Jag befarar att Fullmäktige icke kunna åstadkomma hvad man fordrar; men säkert är väl, att, om controllen misslyckas, så skjutes skulden på Fullmäktige.
Ivf . v ■ tade. förmenande dock Ola Månsson, att den i uppsatsen omnämnde »Hans Jeppsson» rätteligen hette »Bengt Jeppsson», att Ola Månsson jemväl bekommit alla de personers lån, hvilka funnes upptagne å förenämnde vid rekommendationsbevisen fogade specificationer, samt att i afseende å nu ifrågakomne Sjutton lån, Ola Månsson, som redan yttrat sig angående sin befattning med Wigrens och Gumme Perssons lån, aflemnat handlingarna rörande Torslows lån till bokhållaren vid Låne-kontoret Himmelman, samt rörande öfriga lånen, utom Jöns Nilssons i Hofby, angående hvilkens lån Ola Månsson sade sig icke minnas förhållandet härutinnan, till Kamreraren Fogelklou. I sammanhang härmed och då bland de här ofvan omförmälde Sjuttioen liqvidationsräkningarna fanns en rörande ett G. W. Stridde den 16 Juni 1858 beviljadt lån, hvilken äfven till den skrifne kontexten syntes Advokat-Fiskalen vittna om Ola Månssons handstil, anförde Ola Månsson, att i afseende å detta lån och den befattning han dermed tagit, förhållandet vore sådant, att han, som den 15 Juni begifvit sig hemifrån för att resa till Malmö, under vägen helsat på hos Landtbrukaren Bergman och i sällskap med honom på eftermiddagen samma dag kommit till Malmö samt derstädes tagit gemensam bostad under natten; att morgonen påföljde dag, då Ola Månsson skolat gå till Lånekontoret, Bergman anmodat Ola Månsson att taga med sig några papper, som befunnes utgöra ofvanbemälde Striddes lånehandlingar, samt aflemna desamma till Ombudsmannen i Lånekontoret, Malmros, med anmodan till denne att vidare befordra handlingarna hos
Så ryckte hon på axlarna – liksom harmsen på sig sjelf – reste sig upp och gick ett par steg fram i rummet, under det hon nervöst drog den skramlande silfverkedjan upp och ned öfver handleden »Mais, du reste – n’importe.» Hon satte sig vid pianot och spelade ett par takter; – så vände hon sig om emot honom och sade med ett matt småleende: »Medgif, att han är brutalt sentimental–Zola.» På eftermiddagen var hon ute och promenerade med Ester. Herrarne togo sig ett parti biljard, och Ester hade nickat in till henne genom tamburdörren, under det hon virade en gammal röd beduin kring sitt hufvud, och frågat om hon ville gå med bort till kullen – det hade nu upphört att regna. Himlen hängde tung och mulen öfver skogen. Marken var glatt och fuktig, och stelnade regndroppar hängde öfverallt på de gråbruna, aflöfvade grenarne, som knakande slogo emot hvarandra, då en vindstöt från sjön drog igenom dem. Flickorna gingo mycket långsamt – höllo kjolarna högt uppe och satte de spetsiga galoscherna försigtigt ned i den uppblötta skogsjorden, som gaf vika och gled undan för den glatta kautschuk’en. Ester talade nästan hela tiden – om hur bedröfligt tråkigt hon haft i förmiddags med den der ledsamma kandidat Berner, som alltid bara talade om sin afgud, det etnografiska muséet och dess »betydelse» för vår kultur. – Ester försökte säga »betydelse» med basröst. – Om hvad Berta tyckte de skulle taga sig till i afton, och slutligen – naturligtvis – om Åke Kalm. »Vet du, han dansar som en engel – det märkte jag just i går. Men så vildt, jag trodde han skulle ta’ lifvet af mig i Champagnegaloppen.» Hon gnolade ett par takter och slog sjelfsvåldigt hufvudet från den ena till den andra sidan. »Och så, kan du tänka dig, så kysste han mig. Ja, blif icke så förfärad – hon skrattade ystert – bara på handen, kära du. Precis der! – Och hon visade på innersidan af handleden, der hullet är så mjukt och hvitt och de blå ådrorna försvinna in mot handen.
Då rnåtte han också få begagna och beräkna säg tillgodo de tvenne månaderne. Jag åtminstone lrar af denna orsak sagt Nej till Utskottens förslag. Herr Ehrenborg, Casper, och Herr Ugglaf Goran Gustaf, förenade sig med Friherrarne Cederström och Boije. Herr Rothlieb, Axel-. Jag vågar föreslå Herr Grefven och LandtMarskalken att göra en ny proposition på Friherre Boijes hemställan s att nemligen respitmånaderne må få begagnas vid omsättningar af låntagare i FilialDisconterne, på samma sätt Sorn af låntagare i BancoDisconten; då torde kanske tankarne kunna förena sig och vi slippa att bortslösa tiden med ert Votering om ett ämne af så liten vigt. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag tror att hufvtiriskålet för Utskottens förslag år, att utredningen måste blifva slutad på en viss tid. Det torde likväl icke vara så gifvet* attjdetta ändamål kan vinnas, ty rnånga lagsökningar och bevakningar i concourser låra tvifvelsutan ändå komma att återstå, och derföre tror jag det icke Vara af betydenhet, om utredningen med 8 månader öfverskrider den tid, sorn Utskotten föreslagit, då den i alla fall hinner att fulländas till nästa lagtima Riksdag. Ett skål för bibehållan« Ridd. o. Ad. Prof. 5 Band, Den I Arpil f m. do af den förut vanliga principen torde ‘dessut^ om finnas deruti, att då många, synnerligen af Alimogen, hafva svårt att fatta nya stadganden, kunde många derigenom misstaga sig. Jag tror således att det icke lönar mödan, att med votering om en sådan sak borttaga tiden, utan att man bör bifalla Friherre Cederström» och Friherre Boijes förslag. Herr Hjerta, Gustaf; Jag anhåller blott att få fästa uppmärksamhet deruppå, att många redan, i tanka att det skulle blifva votering, aflägsnat sig. Jag tror att det skulle kunna blifva ganska farligt, om man antog den praxis, att först begära votering, och sedan en del gått bort, fatta beslut om frågan utan att votera; det skulle lemna tillfälle till mångfalldixnissbruk.
Hvad angår det till förlagslån för anläggning och drifvande af större fabriksinrättningar af antingen ny eller väsendtligen förbättrad beskaffenhet å Manufaktur-diskont-fonden anvisade särskilda anslag af 750,000 R:dr, så voro vid 18(>1 års ingång dylika lån utestående till sammanräknadt belopp af 749,794 R:dr 59 öre; utgörande således behållningen å förlagslåne-fonden vid samma tid R:dr 205: 41. Under revisionsåret hafva återbetalningar af utgifne förlagslån egt rum af tillsammans » 138,750: — Af dessa medel, sammanlagdt uppgående till R:dr 138,955: 41, hafva utassignerats följande, af Kongl. Maj:t i nåder beviljade förlagslån, nemligen till: l:o Egarne af Stensholms pappersbruk i Jönköpings län, återstoden af det, jemlikt Kongl, brefvet den 10 Februari 1860, dem beviljade lån å 40,000 Rdr för drifvande af nämnde pappersbruk, R:dr 31,000: — 2:o Egarne af Eda glasbruk i Wermlands län, för åstadkommande af ytterligare förbättringar vid samma bruk, enligt Kongl. brefvet af sistnämnde dag, » 30,000: — 3:o Intressenterne i Glafva glasbruk i berörda län, för detta bruks ändamålsenliga drifvande, enligt Kongl, brefvet af samma dag, » 30,000: — 4:o Fabriksidkaren C. L. Appelberg, för tillverkning af vattentäta kläden m. m. vid dess klädesfabrik i Norrtelje, enligt Kongl, brefvet af den 9 Februari 1861, » 12,000: — 5:o
— Menar du för hans skicklighet eller för hvad? — För att jag afskyr honom. — För fan, det är ju i sin ordning. — Jag kände genast vid hans åsyn en sällsam motvilja, det är besynnerligt. — Men det är ju mycket bra, du skall så mycket säkrare märka honom med din kula. — Ack, det begriper du icke! — sade Astley otåligt, under det han tankfull vandrade fram och åter på golfvet. — Nej i sanning att vilja skjuta på sina vänner i stället för på sina fiender, det är då en helt ny teori, — sade Lessley skrattande. — Ja, jag erkänner det, du kan omöjligt följa med min tankegång, det låter besatt, men likväl ... — Se så! Jag skall ännu en gång undersöka dina pistoler, de äro superba, men den ena säkerhetshaken här sitter icke bra; det betyder imellertid ingenting. Jag hoppas, att du aldrig skall behöfva mer än den ena pistolen. Går du med på lady Hamiltons konsert? Det skulle se så bra ut, om du syntes der en stund, qvällen förr än du ämnar slåss. Du behöfver icke vara der förr än klockan elfva och har således god tid att skrifva bref och göra dina små anordningar, i fall något ledsamt skulle hända. — Ja, du bör alltid lemna oss en liten uppsats på hvad du vill hafva uträttadt. Det är ordentligt och i sin ordning vid dylika tillfällen, — sade Morley, då han steg upp för att gå. De båda vännerna tryckte hans hand och aflägsnade sig, uppmanande honom ännu en gång att gå på konserten, der de skulle råkas. Då dörren var stängd efter dem, tryckte Astley båda händerna emot pannan, liksom fruktande att den skulle remna för den mängd af olika och oordnade tankar, som i detta ögonblick stormade fram derinom. Det var liksom ljudet af hundra röster, som på en gång nådde hans öra; han lyssnade till alla dessa ljud, utan att finna något sammanhang eller komma till något resultat.
Till Utskottet har från Högvördiga Presteståndet blifvit remitterad en af Herr Kontraktsprosten Qviding väckt motion, hvari anföres: att den klockare i Lunds stift från äldre tider åliggande och genom 1754 års Klockare-Instruktion för nämnde stift desse kyrkobctjente anbefallde skyldighet, att undervisa församlingens barn, vanligen aldeles icke, eller ock högst obetydligt fullgöres, icke ens då klockarne tillika äro prester, ehuru dessa bibehållits vid rättigheten att innehafva klockarelägenheter just af den anledning, att de skulle bättre kunna undervisningen fullgöra. Flera svårigheter i afseende på verkställigheten och i synnerhet undervisningens utsträckning lill hela pastoratets ungdom, ursäktade visserligen den Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, M 37. S urakllåtenhet, som härutinnan egt rum, men sedan folkundervisningen nu mera blifvit reglerad och den första undervisningen crhålles i folkskolorna, hade en lätthet att ordna klockares undervisningsskyldighet och ett behof, som kunde tillfredsställas, derigenom ock inträdt. Klockarnes åliggande i afseende på undervisningen hade icke blifvit öfverflödigt derföre, att folkskolorna tillkommit. Som dessa skolor, hvaraf stundom tre funnos inom ett pastorat, hade ofta omkring 100 barn, så kunde lärarne omöjligen medhinna att på den korta lästiden meddela lärjungarne kunskaper utöfver Skolstadgaus minimum. Då barnen vid 11 å 12 års ålder utgingo från skolan, hade de vid konfirmationstiden ofta glömt hvad de lärt.
De Äldste kunde visserligen i sådana städer utgöra dessa representanter och deras antal bättre rättas efter folkmängden, än nu är fallet, men den som eger närmare erfarenhet om styrelseverket i städerna, inser beholvet af en myndighet emellan den beslutande och verkställande. Magistraten behöfver i så många fall böra stads-menigbeten eller Exp edilia nslils kottets Förslag till underd. Skrifvelse N;o 211. 225 eller dess ombud, alt represenlanl-kallet blefve eli högst besvärlig! åliggande, derest ej vissa mindre vigliga ärenden kunde åt eli fåtaligare utskott anförtros. Men om detta blefve förhållandet i städer, der sfadsmenighetens kommunala myndighet utöfvades genom ombud, så blefve behofvet af ett medlande utskott än mer påfallande i städer, der bela menigheten egde att sammankomma. S bvilketdera faljet som helst synes nödigt att bibehålla inrättningen af Stadens Äldste, eller en fåtaligare delegation af stadsmenigheten, med åliggande att bevaka stadens rätt och å dess vägnar afgifva af högre myndighet infordrade yttranden, att med magistraten samråda i ekonomioch polili-mål, som angå anslag af medel under visst belopp, beviljande och upptagande af lån, med mera dylikt, hvilka ärenden må till den större församlingen hänskjutas, på sätt jemväl finnes föreskrifvet uti åtskilliga främmande länders kommunal-lagär. [ afseende på grunden för rösträtt råda nu för tiden uti stadssamhällena väsendtliga skiljaktigbeter. I sockenstämman röstas efter fastighetsvärde och bevillning; till Riksdagsmän och Magistralspersoner röstas efter öre, fyrk, skott eller annan antagen måttstock för uttaxering af vissa borgerliga ulskvldgr till staden, och i somliga släder äro för dylika val helt egna röstgrunder, till och med bevillning efter 2:a artikeln, antagna. Uti del på E. K. M:ls nådiga sanktion beroende förslaget till ändring i 14 § R. O. förklaras grunden för valrätt till riksdagsman för stad hädanefter blifva "hvad hvar och en af de väljande lill staden och dess allmänna behof skattar”.
Utskottens pligt att taga frågan i öfvervägande ur dess högre allmännare synpunkt, och i första rummet tillse, om ej tidpunkten nu vore inne att i roten angripa det onda, helst genom förbud eller ock genom aflysande af ali annan bränvinsbränning, än den ringa, som med en 20 kanus enkel panna kan bedrifvas, och dymedelst genom en kraftig och fosterländsk åtgärd inskränka tillgången på en vara, som hotar att i grund undergräfva nationens sedlighet och bestånd. Utskottens alla ledamöter voro derom ense, alt bränvinet är ett ondt, eller åtminstone grundorsaken till de flesta brott, som under de sednare åren på ett så högst sorgligt sätt fylla våra fängelser, men ändå ansåg Utskottens majoritet sig ej böra taga ens ett steg på den bana, som vårt brödrafolk nyligen med så ädel beslutsamhet beträdt. Ett förslag i sådan syftning föll vid derom företagen votering. Då Utskotten derigenom förklarat sig ej vilja eller våga betragta (lågan ur dess moraliska synpunkt, syntes det, som om de hade bordt laga densamma i alfvarligt öfvervägande, åtminstone ur den Stats-ekonomiska, och så bestämma lagstiftningen för densamma, att, då denna tillverkning allt framgent skulle vara tillåten, åtminstone den största möjliga product måtte med minsta möjliga kostnad kunna dragas ur den minsta gillia quantitet råämnen, samt derjemte antaga den grund för beskattningen, som, enligt andra länders erfarenhet, gifver minsta möjlighet till underslef, och lemnar den säkraste controll derpå, att Staten erhåller den inkomst, han bör hafva. Utaf ett ondt, som man ej anser sig kunna bekämpa i öppen strid, skulle man då åtminstone kunnat bereda samhället en rik källa lill inkomst, för att dermed på annan och säker, om ock mera långsam, väg, genom förbättrad folkuppfostran och mera allmänt spridd upplysning, öfvervinna de menliga följderna deraf. 22 Bev.-, Lag-, samt Allm■ Besv.- och Ekon.-Utskott ens Betänkande, N:o 1. Medlen dertill ligga i frihet i tillverkning och bestallning efter mäskekarens cubik-innehåll.
För deras bildning, som Staten ämnade till SkeppsChefer och Befälhafvare, blefve det visst 164 Den 8 December e. m. sedan en nödvändighet att sörja, men jag tror det inga ansenliga uppoffringar derföre blifva af nöden, i synnerhet om det bruket, hvilket fordom varit gängse och nu åter begynner att upplifvas, blefve mera allmänt, alt nemligen låta SjöOfficerare dana sig till Befälhafvare uti utrikes tjenst, hvilket har den dubbla nyttan att icke allenast personen bildas till yrket, utan äfven att de framsteg, hvilka främmande nationer gjort, derigenom införas i fäderneslandets flotta. På detta sätt blefve det möjligt, enligt mitt sätt att se, att både bemanna och commendera en flotta i Sverige, af den styrka Herr Friherren uppgifvit. Då jag emedlertid icke anser att Sverige behöfver, för att trygga sitt oberoende, en flotta af denna storlek, så vill jag icke längre utsträcka bevisen för möjligheten af en sådans uppställande och bemanning, utan går derföre att utveckla skälen, hvarföre jag anser dem icke behöfva en så vid utsträckning. Af alla naturkrafter är onekligen värmen den starkaste, och dess applicerande till mechaniska ändamål genom ångmachiner, har, under de sednaste femtio åren, totalt förändrat verldens industriela och commerciela ställning; men i intet har den skapat en större förändring än i sjöväsendet. Den 8 December e. m. i65 Ångmachinernas applicerande till navigation i allmänhet, har så väl till theori som praktik förvandlat denna vetenskap till en helt annan, än hvad den var för blott tvänne decennier sedan ; den har lika som ryckt det ena landet närmare intill det andra; den ena jordhalfvan intill den andra; och vinden och strömmen hafva redan upphört att vara hinder för speculationen. Om dess inflytande har varit och ännu mera kommer att blifva stort i mercantilt nauticalt hänseende, huru mycket större måste icke dess inflytande blifva på sjökrigsväsendet.
Sålunda har man äfven märkt eh bakvändhet i åtgärderna för commnnicationsmede! äfven i den fysiska verlden; stora, kostbara canaler hafva blifvit företagna, innan vi påtänkt ett förbättradt skick af lands, vägarna i Riket. De lemnäs i hela sitt gamla bristfälliga skick, krokiga, backiga och i allo svåra , medan jätteverk i canalväg företagas med oerhörda ansträngningar. De små communicationslinierna, som dagligen måste begagnas af alla innevånare i landet, och för dem äro absolut nödvändiga, lemnäs å sido, lika ofullkomliga som alltid, ehuru deras upphjelpande vore ett barnarbete och kostade en spottstyfver emot de colossa/a företagen att bana vattenvägar, hvilka ännu icke äro nödvändiga, eller hvilkas riktning ännu icke ens är antydd af någon deråt sig dragande rörelse. De skola göras färdiga för att afvakta, om någon rörelse händelsevis kan vilja draga sig åt den linien, under det de linier försummas, der rörelsen i sekler redan visat sig. De elfva millioner t. ex., som Götha canal kostat landet, skulle, om de användts på förbättrande af våra stora stråkvägar, hafva förslagit att bringa de flesta betydligare vägsträckorna i sådant skick, att tusentals dagsresor och dragare varit insparade, och den, utan all jemförelse, största folkmassan, som icke har nog stora varumängder att transportera, för att behöfva begagna canaler, kunnat med lätthet afsätta sina producter och hemta sina behof. Om tiotusen personer af allmogen kunna med lätthet och tidsbesparing, hela året igenom, forsla hvar sitt kärrlass emellan två orter, är kanske vida vigtigare, än att en skuta kan komma fram med last under halfva året. Hvad blifver den stora rörelsen, om den icke förut har en mindre rörelse, en liflig trafik bland massan att combinera sig med och stödja sig på?
Den 11 Mars f. m. lil R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Eloctorer att sammanträda för att utse en suppleant i Bevilln.Utsk. efter Hr Räfelt, samt en ledamot att inträda i Const.Utsk. för en tid af 14 dagar, ifrån d. 15 dennes, hvarunder Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, erhållit ledighet från sin befattning såsom ledamot i sistnämnde Utsk. Företogs val till ersättande af ledigheter bland Hrr Bänkmän, nemi. inom 9:rfe Bänkm:s-afd., efter N:o 11, Hr Bonde, Fullm. Frih. Bonde, Knut Philip, och 22:dra Bänkm:s-afd., efter N:o 2017, Hr Björnstjerna, Oscar Magnus Fredr.; Och befunnos, efter valförrättningens slut, till Bänkman hafva blifvit utsedde, inom 9:de Bänkm:s-afd., N:o 90, Hr Drake af Hagelsrum, Erik, samt 22:dra Bänkm:s-afd., N:o 2034, Hr Adlerbrandt, Fullm. Gr. Späre, Claes Otto. Föredrogs ånyo StalsUtsk:s d. 4 och 8 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 73, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 4:de hufvudtitel. R. o. Ad. fann detta utlåt, böra punktvis företagas till afgörande. Härvid förekom först Utsk:s hemställan om uppskof med definitiva regleringen af de under ifraguvar. hufvudtitel förekommande indelta spanmålsoch öfriga räntor. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.:
Sa sones bade rättnu fa och billighet haswa fordrat, att i stöd af orwanhögstbcrörde Kongl. Bref och deruti lorfdldc gifne förjäkriugar en morjwarande erlärcning bordt mig i Stat tilläagas, halst jag för NegementsQwartermästare-Beftäliningen pä Grund och dernid närande och i Författningarne Gancrionerade Lönings-förmäncr, utöfver hwad pa Stat egenteligen anftagits, men stin wid Extra Starens upprättande 1826 beräknats betalt ett accord större än hwad de fleste Compagnie-Chefer erlagc, och således utöfwer all jemnförelse drygare, an som swarar emot den i Staten uppförde Lön. Wid upprättandet af Allmänna JndragningsStaten, som grundar fia pa den af f. d. Konungen fastställte Extra Stat, har jag oaktar högstberörde högtidliga försäkringar wäl icke blifwit till någon ersättning för den genom Regementets anbefallts Beducrion »nig stangangne Beklädnads - proCent, utan blorc för den obetydeliga Pennings - Lönen uppförd; Detta kan likwäl sa mycket mindre blifwa något hinder för mig, att fa njuta till godo den ersättning mig bör tillkomma, som de reducerade Esguadrvns-Cheferne wid Lif-Gardet till Häst, icke eller arv pa >L tat uppförde till någon ersättning för deras förlorade Compagnie, Revenuer, ehuru Riksens Ständer förklarat, dem böra en sadan åtnjuta, til! lika belopp, som i 1806 ars Stat blifwit förunnade at Compagnie-Cheferne »vid de öfriga Gardes - Negementerne.
Uppå härefter framstäld propos. blef Utsk:s uti den förevar. 8:de punkten afgifna utlåt, af R. o. Ad. bifallet. 336 Den 12 April f. m. 9:de punkten. Frih. Stjernstedt, Theodor: Jag anhåller att den reservation emot 9, 10 och 11 punkterna, som åtföljer betänk, må få upläsas, emedan jag deruti instämmer. Sedan härefter ifrågavar. af Hr Lagergren afgifna reservation blifvit upläst, yttrade: Hr von Hartmansdorff: Jag får hemställa om icke 10:de och ll:le puukterna torde pröfvas i sammanhang med den 9:de, emedan de med denna punkt stå i så nära förbindelse, att de svårligen lära kunna åtskiljas. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät i anledn. häraf upläsa 9 och 10 punkterne af förevar, betänk, för att i sammanhang med den 9:de punkten till pröfning företagas; hvarefter Hr von Hartmansdorff anförde: Till de skäl mot Utsk:s betänk., hvilka Hr Lagergren i sin reservation anfört, anhåller jag att få lägga tvenne. Del ena är, att om ränteafbetalningar å Bankens fastighetslån, skulle infordras tillika med kronoupbörden, så komme del penningebelopp, hvilket samtidigt utginge från landsorterna att blifva så mycket större och den tryckning så mycket svårare, hvilken man redan alltför kännbart erfar på rörelsen, derigenom att kronoupbördens indrifvande sker på en gång i Sverige, under det i andra länder, t. ex. Frankrike, upbörden göres 12 gånger om året. Hvad staten beträffar, (jag vill icke tala om Banken, derom har Hr Lagergren redan yttrat sig) anser jag orätt att göra Kronans tjenstemän till ombud för enskilda låntagare. Dessa tjenstemåns befattning med upbörden är redan öfverdrifvit betungande, i förhållande till de ringa löner de åtnjuta. Den ersättning, som här lofvas, blefve förmodligen icke tillfyllestgörande för det besvär, som häraf skulle följa.