Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direetionen er”känna, att de uppgjorde förslagen dugde ia8 Den 3o December f. m, ”till ingenting, och att Staten linge komma ”emellan med penningehjelp, som ock be”viljades på grund af då framlagde nya ”calculer, hvilkas tillförlitlighet man icke ”ville betvifla, emedan man trodde att fem ”års erfarenhet bordt kunna lära Bolaget ”och dess antagna Direction, att då med ”säkerhet bedömma kostnaden. En summa ”af i,5oo,ooo R:dr Banco anslogs, att med ”3oo,ooo R:dr årligen utgå af Statsmedlen ”i feni års tid, eller till och med år 1820, ”men detta oaktadt blef Bolaget ändock bankrutt; och vid den just för Götha Canals ”skull, år 1817, började Riksdag, hade Stän”derna det ädelmod, att bevilja afskrifning ”af en summa på icke mindre än 1,083,877 ”R:dr 38 sk. 2 r:st. Banco, som CanalBo”laget var skyldigt till CanalDisconten, således till Staten. Men icke nog med den”na stora förlust; nya af CanalBolagsDirec”tionen upprättade calculer och kostnadsförslag framlades för Ständerne; man trod”de på dem, likasom man åren 1810 och ”i8i5 trott på de då framlemnade; och ytterligare anslag beviljades.
Svanbergs uttryckliga förklarande att en så ringa qvantitet ej kunde garanteras, han i sin berättelse säger om en 15 gånger så stor vigtqvantitet, att ”denna är så ”ringa, att man snarare må anse den ena vägningen såsom bekräftande ”den andra, då svårligen någon större visshet kan åstundas, eller åtminstone ej hittills blifvit uppnådd af chemiska undersökningar.” Då slutligen båda de genom Banco-Fullmägtiges försorg, alldeles oberoende af Myntverket, gjorde undersökningar i ett sammanhang betraktas, visar sig hurusom det nya Silfvermyntet, hvarå Professor Akerman och Lieutenant Svanberg tillsammans gjort 45 prof, i aderton af dessa, med oförändrade bråk funnits hålla 750 tusendelar och deröfver, i fjorton stycken 749 tusendelar och deröfver, i nio stycken 748 tusendelar och deröfver, samt endast i fyra ligga emellan den lägsta tillåtne hallten och närmast hösire tusendel. O * Medelhallten af alla profven är 749—L tusendelar, hvilket tal ligger så nära sjelfva normalhallten eller 750 tusendelar, att, på sätt Lieutnant Svanberg anfört, icke ens de finaste chemiska undersökningar gifva närmare sammanstämmande resultater. Af hvad som här nu blifvit anfört och upplyst, lärer redan obestridligen symas, hurusom Myntmästaren alltid långt ifrån att hålla Silfvermyntet på gränsen af den lägsta tillåtne, i möjligaste måtto eftersträfvat uppnåendet af sjelfva normalhallten. Detta förhållande bestyrkes ytterligare, och än fullständigare, af den vid Myntet förde Journal öfver profven å allt vid Myntet tillverkadt silfvermynt af nya prägeln. Dessa prof, som till antalet utgöra mer än 900 stycken, lämna nemli - — 213 _ gen, på sätt Myntproberaren Tham i dess afgifne särskildte yttrande utredt, ett medelresultat af 750 tusendelars hallt, eller nugot derutöfver, för hela den tid nya myntfoten varit gällande.
Omkring middagstiden den 24 December, stod Frans Mannerstedt, hvilken nyligen slutat sin tarfliga måltid, framför sitt arbetsbord, och hoplade aktsamt några sångstycken, hvartill han sjelf satt både ord och musik. En gång, då han var ensam med Rosa, hade han spelat dem på gitarren, och sjungit dem med sin sköna tenorstämma. De rika, från hans själ strömmande tonerna hade outsägligt behagat henne, och hon hade bedt honom lemna sig noterna till dem. ”Jag har dem icke,” hade Mannerstedt svarat; ”de finnas endast här;” han lade handen på hjertat. ”Det är skada,” smålog Rosa; ”jag ville gerna ega dem.” ”Om jag är så lycklig, bästa mamsell Widen, att ...” Mannerstedt hann icke längre i sin mening; någon afbröt dem. Men han erinrade sig ofta Rosas önskan och sitt tilltänkta svar, och hade nu prydligt färdigskrifvit både noter och ord, för att i dag på aftonen lemna dem till Rosa. Han vågade det; ty hvarje ord var så rent, så heligt, att icke en skymt af det språk, som kläder sig i önskningar, andades en fläkt deröfver. De uttryckte endast ett stilla, ljuft vemod, hvilket hänförde utan att plåga. Mannerstedt hade hoplagt sitt lilla paket, och var i begrepp att tillknyta det med ett snöre, då någon knackade på dörren. – ”Kom in!” ropade han glädtigt; ty hans själ var upprymd, och endast ljusa, friska bilder bodde i hans hjerta. Han kände sig så lycklig, emedan han en lång tid dagligen fått se och tala med Rosa, höjden af hans önskningar. Att begära mera, skulle varit vanvett, och Mannerstedt var en yngling med sansadt förnuft och goda grundsatser. Dessa ljusa, saliga dagar, derom var han öfvertygad, skulle komma att utgöra ett vänligt minne, hvilket, under framtida skiften, skulle teckna en gyllne stjerna på hvarje ännu oskrifvet blad, der Skulda ristade mörka runor. ”Kom in!” ropade Mannerstedt, och straxt derpå lät postgossens välkända, lilla, ruskiga gestalt se sig i dörren.
I förbigående torde jag få nämna, att Allmänna Beredningen nyligen på just samma StatsSecreterares, Herr Danckwardts, föredragning tillstyrkt, att skatterättsfordringar, hvilka ägdes af LandsKamereraren Fischerström, skulle få införselrätt uti elt i Halland belägit, till Kronan hemfallit, hemman. Detta skedde utan att man ifrågasatte, det Rikets Ständer häröfver skulle eller behofde höras. Jag anhåller om proposition å den af mig föreslagne inbjudning. Haus E:r cell ance Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla, att, på sätt Friherre Boye föreslagit, Högvördige PresteStåndet och Välloflige BorgareStåndet måtte inbjudas, att uti Ridderskapets och Adelns ofvanberörde beslut instämma. Ropades Ja. Företogs till pröfning StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens den 9 sistlidne December under N:o 109 afgifne, och den 28 i samma månad e. m. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, om åtgärders vidtagande till Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket. Grefve Horn, Claes Fredrik: Emot ifrågavarande Utlåtande gör jag den lmfvudsakliga anmärkning, att det något sent till Ständerna inkommit, emedan jag tror mig nied någorlunda visshet känna, att Ekono - 42 D c n 13 J o n u a r i i f. m. niiUtskollet för Irc fjerdedels år sedan afgjort frågan, och att det berodt af StalsUtskottet ensamt att handlägga målet. Mig sysynes det vara en uraktlåtenhet af sistnämnde Utskott, att, då man uppgjorde förslaget till Extra Statsregleringen, frågan om förökad UllDiscontfond ej dervid observerades, då den likväl innefattar ett ämne af vida större vigt än många andra, som föranledt beviljandet af så högst betydliga Statsanslag. Uliproduetionen utgör föremål för StatsEkonomien i en högre riktning.
Att från extra ordinarius28, utan att hafva gjort någon tjänst, utan att hafva varit kanslist och afvakta den vanliga ordningen, blifva befordrad till registrator, vore för en yngling af min ålder en så sällsynt lycka, att jag icke kunde därför fyllest betyga min tacksägelse. Att af en så förtjänt ämbetsman som Gerdesskjöld, då varande justitiekansler, tillika slägting och vän af vårt hus29, blifva handledd i mina första steg, skulle blifva för mig en oskattbar förmån; att den syssla jag erhållit icke vore inskränkt inom ett registraturs förande, att det tillika kunde mig tillåtas att föra protokollet i nedre revision och äfven i rådkammaren och genom öfning i sysslor erhålla den skicklighet, som fordrades att framdeles vinna en solid lycka; att intet mindre än en sådan vore en kammaherres karaktär, som skulle uppfylla mig med fåfänga, distrahera mig från sysslan, gifva mig osmak för arbete, föda hos mina kamerater afund och till slutet hemligt förakt. Han bad mig – hvilket rörande ord af en far! – att hafva tålamod och tillade, utan tvifvel för att uppmuntra mig, att den flit, jag användt vid akademien, och den kunskap, jag mig förvärfvat, ej kunde fela att hos en nådig öfverhet komma i åtanka, när tillfälle framdeles kunde öppnas för mig att erhålla en värdigare befordran. Fadershjärtat, som röjdes under de strängaste moraler, var vid genomläsandet af detta bref det enda, som mig rörde. Det rörde mig ända till tårar, men det var ock det enda, som af mig kunde vinnas. Det goda vett, som andades i hvar rad af brefvet var ej af det slag, som kunde mig intaga. Smaken för indépendance, den jag inhämtat ur den filosofi, jag i synnerhet studerat, tillika med skaldernas förtjusande sånger hade tillstängt min själ för alla intryck, som icke därmed instämde. Utan betänkande beslöt jag likväl att följa den lefnadsplan, som för mig var utstakad, och att göra ett offer af mig själf för att icke betaga min älskade far den förnöjelsen, han väntade att skörda af min uppfostran.
Revision omfattar dels den högre disposition, dels förvaltningen och redogörelsen. Den högre disposition fastställer, hvilka Regementer och Corpser under årets lopp, böra hafva möten och mönstringar; huru länge öfnings-mö - Den il Martil. tena skola påstå, om de skola Regements-vis eller i större läger förrättas, och hvarest des-i se sednare då skola hållas. Desse dispositioner, som endast af Konungen kunna gifvas, bestämma PassevoianceCassans utgifter för åxet. Då Riksens StändersReVisorer vid granskningen af Statsmedlens disposition aga till ledning Riksens Ständers gjorde anslag och fastställde Stater, som vid medlens anordnande skola följas; så , saknas deremot för revision af Passevolance-Cassans dispositioner ali sådan grund. Revisorerna kunna härvid endast anmärka, om vissa möten bordt inställas eller förkortas, eller något närmare belägit Lägerställe kunnat begagnas, men härtill fordras att känna huruvida Regementerne för deras militaira tjenstbarhet varit i behof af längre ellet kortare öfningstid; af öfning i detaille-exercicen eller i de större rörelserne; om de begagnade öfningsfäiten svarat emot det åsyftade militairiska ändamålet m. mAtt med sakkännedom bedömma de i dessa afseenden an» befaldte åtgärder, fordras åter att RevisOrerne erhålla Protocollerne. som i Commandomål inför Konungen blifvit hällne, hvaraf grunderne till besluter, kunna inhämtas; men desse har RegerjngsFormen ansedt böra så hemiiga bållås, att ej en gång ConstititutionsUtskottet, utom i vissa fall, äger att dem fordra. Någon Revision i afseenee på hvad jag här kalladt de högre dispositionerna lärer således hvarken varit åsyftad eller kunna äga rum.
SRajd afgifmit en af bent uppgjorb od) antagen bernitt ningö SNaj i 861 utfärbat ben nt»a 3BemillningS 5£>å be på ben lipa flabgan grunbabe tareringar, forn imber årets lopp egt rum, ide blifmit flutligen pröfmabe od) faflflälba, falna S ännu tillrådlig grunb för bebömanbe, ljurumiba bet belopp, forn Nitets ©tauber i bemillning påräfnat, meb tillämpning af benna flabga tom Sftajtt, efter in^emtanbe af kautmar-rättenS ntlå Sorbebotsdontoret, font i början af år 1858 bilbabeS inom kam Sötaj fulljlänbigt granflat befia uträlningar för 38eflerbergSlagS fögberi inom ©tora kopparbergs län, för fanttliga fögberier inom ©todplmS, Skelinge, kronobergs ocf) Norrbottens län, meb unbantag af uträlningarna för be till flflnämnba län pranbe Sappmarfer, l)ioarjemte famtliga fögberier inom NlalmöpS ocb ©^ttfdt OHfet octj t>efö t uträfntngavna font i jorbeböderna, l)mitfa genom fontoretd arbete blifmit itpptädta ocf) rättabe, tsar mät åbagatagt att fontoretd inrät* tanbe marit båbe nyttigt od) nöbigt titt ffpbbanbe af allmän od) enjfilb rätt, men berjemte reban mifat, att granffningéarbetet är mera mibt
E'anders beftiik, att de ämnen, som fordra tn -mne Urskong åtgärd, böra af Dem gemensamt utarbetas, i sadanr ändamål med Beswärs, och Oeconomiä - Utskottet sammankrädr, sa hajma desa kweiine Utskott samfällt öfwerlagt och b. stulit det betänkande rörande bränwinsbränningen samt bewillningen derföre, som Utskotten härmed till Rikftns Högloft. Scänders granskning och bedömande »vördsammeligen fa öftverlamna: Utskotten utbedja sig först alt korrteligen fa nämna de hnfwudsakelige skäl och grunder, som söranledr till de beslut betänkandet iniiehaker; hwar»vid Utskotten anfelt sin pligt fordra, att göra mäsenteligt afseende ä de omständigheter, som synes hofwa werkat de Uti respective Riks-Standen wid Beswärs-Utskottels förra betänkande gjorde anmärkNlNgar. Drt Den 24 November. iZ39 Det är äfwen af sädan anledning Utskotten kill särsk ldt utredande öfweclämnai fragan om Allmänna Magaziner, som pä en gäng med bränwiuöbränningen i förra betänkandet mar ashandlad. As nyssnämnde anmärkningar haswa lärskotten ocksä hämtar stöd till der nu widlagne stadgande, alt Utan allt undantag bränwinsbränningen bör wara fri och tilläten för alla och en hwar, pa h vad lid och med hwad redskap sä till storlek som beskaffenhet, som hälst. I fräga hnruwida någon särskild afgift eller bewiilning i och sör bränwinsbränningen bör erläggas, hofwa Utskotten, om ock nägra andra hinder för denna Stars-Jnkomsts inbegripande i allmänna bewillningen icke skulle sörcfinnas, dock ansett sig ej denna gang bcra ett sadanl sammanstående tillstyrka, enär allmänna bewillningen, efter hwad af Riksens Högloft.
Riket reser all verldens väg: det lägger nog den lufven Bonaparte vantarna på, och icke kan jag se att vi må bättre, om han säljer ena hälften till kejsarinnan Russia, den kanaljan, och andra hälften, som vi få följa med, till Danmark, som gerna vill smeka oss med sina silkesklor. Jo, med sådana utsigter är det allt tid att drömma om småfnask.” Och litet smått i all sköns välmening förtretad, drog gamle herr Lorens igen den grå sommarrocken och tryckte hatten ned på stångpiskan, hvilken sammanhöll det gula håret, som förlänade hans bruna tarfliga, på en gång hederliga och listiga ansigte en viss högborgerlig ärbarhet, hvilken dock aldrig så florerade som då han i sin egenskap af välvis rådman representerade i rådhussessionerna eller vid större representeringar inom staden var klädd i silkesstrumpor och knäbyxor. I de gröna sammetsbyxorna och grå rocken, som i hvardagslag utgjorde hans stående kostym, var han vida mindre storartad, men alltid treflig. ”Låt oss då en gång ge politiken på båten!” svarade min far något otåligt. ”Den, som lefver, får se. Strömstad blef aldrig skapadt att göra lycka – det visade sig från början ... Men jag vill glömma allt det der, när jag så här i qvällningen sitter och betraktar mina backar och mina stenhällar. Kristorp skall bli mors enkesäte: ja, här skall Margreta lefva!” Och vid det han uttalade det kära namnet, var det liksom en fläkt bortstrukit det tunga molnet. ”Enkesäte – god tid att tala om det ... Du kastar bort grofva pengar här. Jag kan säga dig rent ut, att du borde spara dem under denna tiden och lägga dem i sådana affärer som dagen sjelf håller i näfven.” ”Åh, nej, sönerna göra för husets räkning affärer i både det ena och det andra. Jag vill ha rätt att göra mina för mig.” ”Sönerna handla som satans kloka karlar, men nog ä’ de något finsiktade att komma till meg med, som i all min dar varit samtagen och sammalen och hållit mig till orden rätt och slätt så som far min talte dem.
Enahanda har förhållandet icke varit i Sverige, hvarest vid Upsala universitet det missförhållande eger rum, att ingen undervisning meddelas uti växtoch djur-kemi, samt ingen serskild profession finnes uti zoologi, oaktadt dessa kunskapsarters vigtiga tillämpning, serdeles på åkerbruk och medicin, länge varit insedd och vid föregående riksdagar äfven föranledt framställningar till afhjelpande af den anmärkta bristen. Rikets Ständer hafva derföre ansett det i sådant hänseende gjorda förenämnde förslag vara förtjent af synnerlig uppmärksamhet, meri Expedilions-Utskotlets Förslag lill und. Skrifvelse, N:o 173. 437 föreställa sig, att det behof, som dermed velat fyllas, kan till någon del afhjelpas genom användandet af lönen vid en nyligen ledigblifven lärostol inom medicinska fakulteten, så vida det göres för E. K. M:t möjligt, att, från undervisningen uti de egentligen så kallade naturvetenskaperna, skilja undervisningen uti materia medico med hvad dertill hörer och förena denna sednare med undervisningen uti växtoeh djur-kemien. Om en sådan fördelning kan verkställas, hvarom det icke tillkommer Rikets Ständer att inlåta sig i någon pröfning, ldifver det, efter Rikets Ständer tanka, möjligt att afhjelpa det anmärkta hehofvet, genom inrättandet af endast 2:ne nya professioner, nemligen en i kemi och en i zoologi. Pä grund af dessa förekomna omständigheter hafva Rikets Ständer, för att bereda undervisning vid Upsala universitet så väl uti den rena kemien och dess tillämpning på jordbruk och bergsbruk, som uti zoologien, beviljat ett anslag af 2,000 R:dr för inrättande af en ny kemisk profession och ett af 2,000 R:dr för inrättandet af en profession uti zoologien vid universitetet i Upsala, att åtnjutas i tur med öfrige professors-löner uti de verldsliga fakulteterna. 14:o. I enlighet med E. K.
Om nu målen först öfverlemnades åt skiljesmännen skulle dessa kunna afskilja och afgöra de 90 icke tvistiga konkurserna, och sedan vore det mycket lättare för Domstolen att taga ihop med de 10 tvistiga. Domaren skulle icke då som nu genom målens mängd och luntans storlek afskräckas från att taga ihop med saken, och konkurserna skulle hastigare blifva afgjorda. Sedan jag gjort dessa anmärknir vill jag endast tillägga, att om R. St:r besluta den underd. skrifvelsen, så bör den åtminstone redigeras med den varsamhet, att i motiverna icke uttalas någon förkastelsedom öfver ett lagförslag, som R. St:r icke haft tillfälle att pröfva, och så att icke deri uttryckes en grundsats, som man kanske icke är fallen för alt vidhålla en annan gång. Gr. Sparre, Erik: Den siste värde talaren har gifvit sitt missnöje tillkänna deröfver att Disk. icke lemnat obetingadt bifall till de lagförslag, bland andra till civil-lag, som »landets yppersta jurister» utarbetat. Inom parentes må anmärkas, att den värde talaren sjelf äfven deltog i dess utarbetande. Jag lir ingalunda den siste att erkänna dessa lagförslags förtjenster, men medgifvas måste, att den del, som rör konkurslagen, är den aldra klenaste. Såsom bevis härpå får jag anföra, att det finnes ingen del af lagstiftningen med hvilken man är så allmänt missnöjd som med konkurslagen af år 1830, och denna lag är just utarbetad af samma män som uprättat det ifrågav:de förslaget, eller rättare, den är en utbrytning af ett redan före 1830 utarbetadt förslag, och det nu sist af Lagutredningen utarbetade är blott ett upkok på det förra, missnöjet mot nu gällande konkurslag är som jag nämnt så allmänt att jag nästan icke hört någon enda röst höjas för densamma, och då bör väl Utsk. med skäl kunna säga: »Det synes som skulle man ansett det förslag till konkurslag, hvilket, i sammanhang med andra lagar, blifvit utarbetadt, ej vara tillfredsställande.» Utsk. har ingalunda föreslagit representationen att uttala en förkastelsedom öfver nämnde förslag, deruti misstager sig den värde talaren.
Denna iir n u bestamd till 0111 sKnc1ag. V.igseln # gel: rmh efter miissnn Id. 3.2 och sec1.m far luau tilll~aka till Palibino. Ronja tm: ej den ringaste a&amp; sina salrer och det Br n ~ e d nod. man kan. clel i. inl ?dmi~~.,aeh fiirmH heime nth kasta en blicle pA nkgonting. Lisa ~nBste dhrfbr onpphorl igt ta Kovnlevsky till rA.d, hvilken iii: myclret iner pralztisk ocli tyclcs h a stort oi: cln.iiigssinne. Has Bnr ett mycket Behngligt, goc11.uodigt viisen och har redan slutit sig varmt till Lisa och den iifriga fa~niljen. Hnn kommer Sifven r %tt bra ofverens med Wassili Wassiljewitscl~ (Sonjas far), ehuru clenne ej rktt kan forlbtn honom, att han rbfvm. hort ham; ilslrling. Den stac1rn; r.s W. W. iir sii nedstiiind, atit jag blir ledsen Ba: a af att se pb honom. Natnrligtvis gKr ha11 sig storn bokymmer iu1,ac ' Len.de Ronjas frmntid och anser henne vsra for ling for att 1cunu.a k h n s vorklig kiirlelr och tror. ntt hon anart ski.111 w k u u nr sitf; ras. Lisa. iir mycket mer for' hoppningsfnll och Sonjn sjiilf iir en bild af 1ycksdighet.w Sfi. slrild~: as s j d f m brollopet. Det iir i ettl bref claterndt Pali-. bino d. d38 iiro de clR gifta och sin Isos!
Sig med skråmässiga författningar, så kunna deras uteslutande rättigheter icke vara större och heligare, ärt gamla qvarttägares, eller de förre Vara mera berättigade än de sednare, att hindra den allmänna industriens förkofran, och Statens derifrån oskiljaktiga tillväxt i magt, anseende och inkomster, Till Den 5 Martil. Till ytterligare stöd för hvad af mig nu vördsammeligen blifvit anfördt och yrkadt, sorn ännu mer bevisar obilligheten af gällande författningar rörande nya qvarnars anläggning, får jag hänvisa, till en anonym författare i Allmän-* na Journalen för den i Februari innevarande år N:o 26; och torde icke exempel saknas, att ägare af större qvarnar, kunna af enskilt hat och motvilja uträtta mycket, för att hindra en annan qvarnägare att, ehuru understödd af ett helt. mäldelags önskan, komma i åtnjutande af sina naturliga rättigheter. Må derföre den frihet man redan äger för anläggandet af hvarjehanda fabriks-inrättningar med vattendrift, äfven få sträcka sig till alla andra vattenverk, utan undantag; och då frågan härom, afser Statens inkomster, i förening med ökade närings-utvägar, ieke några utgifter» torde den påkalla en närmare granskning och, uppmärksamhet, Att detta mitt vördsamma Memorial må de öfrige Stånden communiceras och till vederbörligt Utskott remitteras, derom anhåller jag öd-; mjukeligen. Grefve Cronhjelm, Polycarpus: Under ett tidehvarf då Skråsystemet i Nä - l6ä Den 5 Martil-, ringar nalkas sin upplösning, torde det afvert vara billigt, att Vetenskäperne göras skrå-frie. Denna princip har hos mig föränledt några reflexioner öfver den elementära militair-undervisningen, vid hvilka jag anhåller, att för några ögonblick få fästa Högloflige Ridderskapéts oell ■Adelns uppmärksamhet. Det är visserligen långt ifrån mig att för härvarande vilja klandra vår Krigs Academies existens.
Såsom sådana finnas angifna De Majestate, Oratio (1800), och Chori altioris Cantica, Teutonicè prius modulata (1806); båda, öfversättningar från ett par hans tyska handskrifter: den ena, ”Rede zur Feier der Krönung Gustaf IV Adolphs” (1800); den andra, ”Lieder im höhern Chor” (1806). Men af dessa bägge har ingendera kommit till min kännedom; hvarken i tysk eller latinsk text. Måtte något exemplar – särdeles af den sistnämnda – ännu kunna genom en lycklig upptäckare räddas! – Enligt en annan plan åter, tryckt under innehålls-förteckningen framför hans ”Gelehrtenwelt N:o II”, ämnade han med sjelfva denna samling af tyska afhandlingar, och under dess gemensamma hufvudtitel, förena åtminstone några af sina latinska; på det sätt, att N:o III skulle innehålla Systema seu ratio Totius, ”mit folgenden Illustrationen: 1. Religio aeterna, 2. Pulcritudo universalis, 3. de Majestate, 4. de Humanitate, 5. vita Naturae”. Illustrationerna känna och äga vi (med undantag af den tredje i ordningen); men den bebådade N:o III utkom aldrig; från Systema seu ratio Totius, som förmodligen skulle bli en ny bearbetning af hans Archimetri, bortryckte honom döden. Med den nyssbemälta tyska samlingen, ”Die Gelehrtenwelt” (N:o I och N:o II), som har valspråket Sapere aude och samfäldt ändamål med de latinska uppsatserna, förhåller det sig besynnerligt. Den angifver hvarken författarens namn, eller trycknings-år, eller tryck-ort; men väl, i afseende på häftet N:o I, att detta var en ”gratis mitfolgende Beylage” till Archimetrien.