Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alt öfrigt, och sä snart nägvn Utländsk skrift, bok eller blad, af Hof - Kan» tzlers Embetct med qwarstad belägges, blifwe händelsen, tillika med orsaken dertill, hos Riksens Ständers Tryckfrihets »Komité omedelbarligen inbcrättad, som den in - Den 2 October. 1253 inställda SkrifkenS innehäll närmare undersöker, och k enlighet med hwars u!lät«nde deröfwcr, samma i fräga warande Skrift, af bcmälte Embete seda» antili» gen frigifwcS, eller till försäljning aldeles fbrbjudeS. Dock skall, hwad Periodiska eller andra fortwarande Arbeten beträffar, derwid i akttagaS, att hwarken qwarstad eller konfiffation utom och öfwer ben i frä» ga satta delen, häftet eller numer», af sädana Skrif» ter, nägonsin sträckas mä. Derjemte skall i hware Landsort, wedcrbörande Domstol wara ffyldig att ivid Laga ätal ä nägon i Riket inkommen utländsk Skrift, in» nehället deraf genast under pröfning taga, och i falk bet skulle befinnas af den antingen owilkorligt förbudna, eller eljest wädcliga bcffaffcnhct, som ! senare punkten af 6:le §. okwanföre antydd blifwit, Skriften med qwarstad beläggas.
Uti sjunde och tretionde årena Joas, Juda Konungs, vardt Joas, Joahas son, Konung öfver Israel i Samarien, sexton år; Och gjorde det ondt var för Herranom, och öfvergaf icke alla Jerobeams, Nebats sons, synder, den Israel kom till att synda; utan vandrade derutinnan. Hvad nu mer af Joas sägandes är, och hvad han gjort hafver, och hans magt, huru han med Amazia, Juda Konung, stridt hafver, si, det är skrifvet uti Israels Konungars Chrönico. Och Joas afsomnade med sina fader; och Jerobeam satt på hans stol. Men Joas vardt begrafven i Samarien när de Israels Konungar. Då vardt Elisa krank, der han ock af död blef; och Joas, Israels Konung, kom ned till honom, och gret för honom, och sade: Min fader, min fader, Israels vagn, och hans resenärer. Elisa sade till honom: Tag bågan och pilarna. Och då han tog bågan och pilarna, Sade han till Israels Konung: Bänd bågan med dine hand. Och han bände med sine hand. Och Elisa lade sina hand på Konungens hand; Och sade: Låt upp fenstret österut; och han lät det upp. Och Elisa sade: Skjut; och han sköt. Han sade: En salighetspil af Herranom, en salighetspil emot de Syrer; och du skall slå de Syrer i Aphek, tilldess de blifva ändade. Och han sade: Tag pilarna. Och då han tog dem, sade han till Israels Konung: Slå på jordena. Och han slog tre gånger, och höll upp. Då vardt Guds mannen vred på honom, och sade: Hade du slagit fem eller sex gånger, så skulle du hafva slagit de Syrer, tilldess du hade gjort en ända på dem; men nu skall du slå dem tre gånger. Då nu Elisa var död, och man hade begrafvit honom, föllo de Moabiters krigsfolk in uti landet på samma året.
I afvaktan, att Hr Gr. o. Landtm., efter närmare eftersinnande, skulle så förfära, ansåg jag ock min pligt vara att qvarstadna på Riddarhuset till öfverläggningens slut, ehuru jag, af skyldig grannlagenhet, ej deltog i en votering, hvilken, sedan Frituna af JNordin, Åkerhjelm och Cederström riktat talan mot mig, kunde såsom prejudicat på sätt och vis röra mig personligen. En sådan uppmaning från Hr Gr. o. Landtm, afhördes likväl icke, oaktadt Frih. v. Stedingks anmärkning, att Hr Landtm, gifvit andra ledamöter ordet, hvilka också börjat sina tal, innan jag ännu slutat mitt och under det jag ännu qvarstod på bänken. Det ligger derföre numera utom möjlighetens gräns både för mig och motsidan att bevisa, om och huru jag kunnat gå i land med en sådan utveckling af frågan, att uttrycken antingen nöjaktigt förklarats genom sjelfva framställningens 3a8 Den 3o April f. m. resultater, eller dessas vigt och bestämdhet kunnat utplana verkan af ett eller annat vågadt, oegentligt, flertydigt uttryck, sorn, ryckt ur sitt sammanhang och enstaka betraktadt, saknar både tillämplighet och lämplighet. Jag är emedlertid hvarken obenägen eller oberedd att uppdraga grundlinierna till Regeringens handlingssätt under sednare årtionden och till de sednare riksmötenas tactik. Ingen lärer dock förtänka mig, att jag ej äfventyrar ett sådant försök på ett rum, der riksdagsmannens yttranderätt bokstafligen trampas under fotterna. Det är nu jag, mina Hrr, som är angripen och förföljd, och ur den förföljdes mun får sanningens språk fördubblad styrka. Det vore ändamålslöst och kan ej vara min afsigt att här förklara det substantivum, som i dag utgör stridsropet, helst i tal hvarje uttryck är relativt och kan än riktigt, än orimligt begagnas. När talet stadnar — vare sig genom talarens bristande förmåga eller i kraft af yttre våld —, innan tankan blifvit fullständigt utsagd, äro ej blott uttrycket, utan t. o. m. sjelfva det stympade yttrandet ett oting, lika litet bevisande för som mot.
Vid i §. får jag göra den anmärkning, att Utskotten sagt, hvad Bankens sedlar angår, att Banken skall inlösa dem, som före sagde utvexlingsdag utgifne är o, efter den af Konung och Rikets Ständer nu fastställde grund, och dem, som efter samma dag utgifvas, till det belopp, hvarå de lyda. Detta gör en otydlighet och oreda i allmänna begreppet, som finner skillnaden besynnerlig emellan sedlar utgifne före i83o och efter denna tid; och man skall må hända tro, att inlösandet af Bankens sedlar endast gäller för de gamla, men icke för de nya sedlarne. En förändring måste sålunda här göras. Jag tror Utskotten ej böra ingå i någon classification af nya och gamla Sedlar, utan blott säga, att Banken är skyldig att inlösa sina sedlar efter den fastställda utväxlingsgrunden. 2 §. är ett foster af misstroende till Rikets Ständer i framtiden, och af begäret hos den eller dem, som sträfva efter att vid denna Riks - Den 23 Octo be i f. in. 245 dag göra sina meningar så vigtiga som möjligt. Den utvisar ett missförstånd om Rikets Ständers rätt att handla; ty det är en omöjlighet för Rikets Ständer att uppfylla de förbindelser, som i vissa fall denna lag dem ålägger. Genom antagandet af denna §. kunde det hända, att domen om Bankens upphörande hade vunnit laga kraft, innan Rikets Ständer hunno sammankomma, Är det Rikets Ständer allena, som kunna anföra klagomål öfver domen, så kunna dessa klagomål komma för sent, om Ständerna ej i tid sammanträda, och villervallan kunde då blifva så stor, att man finge i hogsta måtto skäl att ångra hela åtgärden. Hvad sjelfva utredningssättet beträffar, så finner jag det högst besynnerligt, att, då det anses nödigt hafva iafullmägtige för att styra Banken, när den är i ordning, man endast vill hafva 8 utredningsmän, när den är i fullkomlig villervalla; detta synes mig äfven vara en ofullständighet. Jag tror, att om den princip antages, att
Då Utskotten sålunda hvarken ansett sig tillkomma att ingå i bedömande af de för serskilda fall gifna Nådiga Beslut, hvil. ka föranledt så väl enskilde Motionairers, Som Rikets Ständers Justitise-Ombudsmans a 32 Stats-)Lag s.A.llm.Besv.o.Oec.-UtshiBet'N:o$6. här förut anmälda framställningar, ej eller deraf funnit anledning att tillstyrka någon ändring uti eller förklaring öfver de allmänna Iförfattningar, som till äsnnet äro lämplige, har det likväl icke kunnat undgå Utskottens uppmärksamhet, å ena sidan, att frågan om egande-rätteu till de i Halland befintlige Kyrkohemman, huruvida nemligen den tillhör Kongl. Majit och Kronan eller Kyrkor* ne, icke i allmänhet finnes afgjord och bestämd, utan för hvarje serskildt fall är beroende af bevisning om äldre tiders förhållanden, och således enligt dess natur oftast mäste vara i mörker insvept och tvifvelaktig, och, å den andra sidan åter, att det är af största vigt, både för Staten, Kyrkan och den enskilde medborgaren, att denna egande rätt blifver bestämdt pröfvad och afgjord, emedan deraf beror icke allenast, huruvida Staten eller Kyrkan må vara| rätter egare till ett betydligt antal af de inom Provincen Halland befintlige hemman, än äfven, om nu varande Aboer å dessa hemman hafva enahanda besittningsrätt, som å Kronojord i allmänhet, eller endast äro att anse såsom Kyrka ns Arrendatorer, hvilket på dessa Äboers bestånd och välfärd är af högsta inflytande. I sådant sakens skick, och med hänsigt jemväl till stadgandet i 77 §. Regerings-Formen, hafva Utskotten, öfvertygade, att Kongl. Maj:t städse med välbehag upptager och lern nar - Sta's-,Lag:s.Ållm.Besv ö.Oec.-Utsk.Bet N.o56.
Med iakttagande af hvad Rikets Ständer under 1847 och 1848 års riksdag beslutat och förordnat i afseende på räkenskaps färingen vid Riksgälds-konloret, samt hvad härom för öfrigt är stadgadt, uppgöres och afslutas för hvarje år en särskild hufvudbok öfver nämnde verks samtliga tillgångar och skulder samt inkomster oell utgifter, börande följaktligen denna hufvudbok äfven upptaga och redovisa alla af Riksgäldskontoret verkställda utbetalningar och egande fordringar för beviljade stats-bidrag till jernvägs-anläggningar. Hufvudboken skall inom den 1 Juli året efter det, för hvilket den är uppgjord, vara afsJulad och renskrifven, samt före den 1 derpåföljande September behörigen granskad. Riksgälds-kontorets hufvudböcker böra vid lämpliga lider hållas Kongl. Statskontoret tillhanda, på det att den Riksgälds-konloret tillkommande förvaltning af allmänna medel jemväl må kunna i rikshufvudboken intagas. § 239. Hör till StatsUtskottets Memorial N:o 293. 0 § 239. Under loppet af Juli månad hvarje år, böra, lill upplysning för allmänheten om Riksgälds-kontorets ställning, särskilda, eller det härmed afsedda ändamål lämpade, utdrag af dolta varles lötkens kap er för det näslföregångna året genom trycket oflenlliggöras och jemte allmänna tidningarne utdelas. § 240. I April månad hvarje år upprättas uti Riksgälds-kontoret en ordentlig liqvid med statsverket för det sist förflutna året. Af denna liqvid meddelas Kongl. Stats-kontoret tvänne exemplar, hvaraf det ena, derå Fullmäktige tecknat sitt godkännande, bör derstädes qvarstadna, samt det andra, sedan det blifvit försedt med anteckning om liqvidens godkännande af Kongl. Stats-kontoret, bör till Riksgälds-kontoret återställas, för alt såsom verifikation dess hufvudbok biläggas. Angående Styrelsen öfoer Riksgälds-kontoret. § 241. Riksgälds-kontoret förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning (60 § Regerings-formen).
En sådan lag, säger jag, har icke gifvits, och rättsbegreppet förbjuder att eu .4 H. 47 D c n 17 0 c t o b e r f. m. sådan lag kan finnas» Men missbruk har uppstad derigenom, att fingerade afbandlingar blifvit upprättade, i följd hvaraf den, sorn varit skyldig andra oell velat undandraga sig betalningen medelst icke uppoffrandet af sin lösegendom, gått i connivence med tredje man och med denne upprättat köpebref om lösörena mot förbehåll att få dem begagna; och man måste medgifva, att det är icke bruket, ulan missbruket, som bör motverkas. Detta var ändamålet med författningen af i835; men genom bristfälligheterna i densamma uppstod den följd, alt hvad man velat förekomma, långt ifrån att förekommas, tvertom förökades. Utsk. har nu föreslagit, att då en lagsökning inträffar, som skall verkställas på lösören, och innehafvaren af den lösa egendomen visar upp köpebref, att han densamma försålt lill en annan; så skall denne köpare vara pligtig att stämma den Jagsökande för att bevisa g i 111 iglie ten af sin afhandling. Det har likväl alltid varit och förblifver alltid med rättsbegreppet öfverensstämmande, att hvarje handling, i laglig form upprättad, måste anses lagligen gällande, måste anses ärlig, intill dess vederparten bevisat motsatsen. I följd af denna grundsats, blir det klart, att käranden bör vara den, som vill klandra denna köpeafhandling. Nu har likväl Utsk. satt sig i alldeles omvändt förhållande och betraktat alla sådana afbandlingar för falska. Utsk. har visst icke sogt detta rent ut, men det är detta förutsättande, som endast kan förklara tillstyrkandet, som är det, att den som äger afhandlingen, han skall bevisa, han skall blifva kärande, tverlemot allmänna rättsbegreppet, enl. hvilket det bör vara den som vill klandra afhandlingen, som också skall vara den kärande.
Den engelska bokens utgifvare var pseudonymen John GifFord — John Richard Green, en af Pitts legoskribenter. Han gftr i god för brefvens äkthet, och Taine, utan att derom kunna veta det allra minsta, gör sammaledes. I sjelfva verket saknar man ej skäl att misstänka dem för att vara ett fabrikat, t ex. af Gifford, men för en historiker som med förkärlek uppsöker de otillförlit&lt; ligaste, som till och med anlitar de mest vanryktade källor *, när de passa för hans s. k. forsknings i förväg formulerade resultat, måste dessa bref synas dyrbara. » Sådana vitnen behöfva vi för att lära känna det förflutna » — säger Taine (s. IX) om en auk-tor, hvilken såsom » inqvisitionens mognad » (s. 42) betecknar det helt enkla och naturliga förhållandet, att om hösten 1792, då fienden stod å Frankrikes norra gräns och då England återkallat sin ambassadör, resande utländingar i de norra provinserna måste vid ankomsten från ort till annan uppgifva namn, födelseort, hvar-ifrån de kommo och hvart de begåfvo sig. Denna rättroget stupida bok innehåller ej mindre än elfva bref, som uppgifvas vara skriftia under september månad, de flesta från Arras, några från St. Omer, Amiens och Abbeville. Utom hvad den engelska damen och hennes ressällskap erforo af resande, af flyktande » aristokrater », fingo de oafbrutet (s. 37) i bref från Paris meddelanden om septemberdagarne. Nåväl, om m: lle de Sombreuil och hennes fader finnes här ingenting. Läkaren John Moore anlände i början af augusti 1792 till Frankrike, som han förut tvänne gånger besökt. Den 7 september nådde han Paris, der han tog in i hôtel de Moscovie (faubourg St. Germain), helt nära Abbaye. Söndagen den 2 september kl. 5 eftermiddagen börja hans anteckningar om fängelsernas
Bifölls; N:o 71, i anledning af väckt förslag, att hvarje moder-kyrka och annex i riket må förpligtas inlösa ett exemplar af den psalmhistoria, som af komminister Johan Wilhelm Beckman utgifves, under titel ”den nya svenska psalmboken, framställd uti försök till svensk psalmhistoria. N:o 72, i anledning af väckt fråga om rättighet för åboer å såväl annexoch mensal-, som stomhemman att få lösa densamma till skatte. Bifölls; N:o 73, i anledning af väckt fråga, angående tillsynen å karantänsbevakningen vid rikets kuster och gränser samt dess bekostande af statens medel. Godkändes. N:o 74, i anledning af väckt fråga om utdelning åt församlingarne i riket al 2:ne exemplar utaf svensk författnings-samling. Godkändes. N:o 75, i anledning af väckt fråga om rättighet för magistrat-personer och borgare att erhålla dagtraktamente, då de biträda vid syner och förrättningar för kronans räkning, äfven om sådana räcka blott en dag m. m. Härvid förekommo: Första yttrandet. Bifölls; Det andra. Bifölls; Det tredje. Med ogillande af Utskottets förklarande, angående rätta förståndet af Kongl, kungörelsen den 18 Januari 1841, godkändes det slut, hvartill Utskottet kommit. Det fjerde yttrandet. Bifölls; och N:o 76, i anledning af väckt fråga om nedsättning i räntan förj äldre qvarnar, som genom nya qvarnars anläggande lidit eller lida minskning i mäld-afkastning. Bifölls. Från Hederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banko-utskottets utlåtande N:o 98, i anledning af bokhandlaren J. S. Salmsons ansökning om eftergift af öfverränta å diskont-lån. S. D. Föredrogos Lag-utskottets betänkanden: N:o 63, i anledning af väckt motion om ändring i 11 kap. 10 § rättegångs-balken. Bifölls:
Jag tror att den, som nitälskar för sakens framgång, måste göra anmärkntr, på det förslaget må framkomma i fullständigt skick, emedan det i annat fall icke lärer kunna vinna K. M:s sanction, enär Högsta Domstolen förmodligen icke skulle underlåta att i underd. fästa K. M:s uppmärksamhet på det af mig nu an märkta förhållande, derest an!edn:n dertill qvarstod, och hvaraf följden blefve den att förslaget komme att förfalla. Jag förnyar min anhållan om återremiss, och begär att äfven detta yttrande måtte få åtfölja densamma. Hr Cederschjöld, Robert Theophron: Till beredande af nödig tydlighet uli författningen hemställer jag, att så val 181 3 års förordning som alla sedermera utkomna författningar röride fylleri och dryckenskap måtte förklaras hafva upphört i och genom den nu föreslagna författningen i ämnet, hvilket är så mycket nödvändigare, som, jemte det af den sista värda talaren omnämnda, äfven ett annat K. bref finnes af 1837, som egentligen handlar om straff för iteration af dryckenskapsförseelser. Med en föreg:de talare instämmer jag deruti, att penningeböter icke utgöra ett lämpligt straff för fyllerilasten; men då vi icke äga socken-nämnder, och då vi ej veta om vi erhålla dem, ännu mindre med livad verksamhet de kunde verka till ändamålet: så anser jag någon annan utväg för närvar, icke kun - Den 2 September f. m. 4J na vidtagas, än att lindra penninge-ansvaret, ocli anhåller derföre, att fylleri-förseelse icke må beläggas med högre ansvar än de vanliga böterna, nemi. 3 r:dr 16 sk.; afven då förseelsen itereras. Jag förenar mig med LagUtsk. i den åsigt, att det för 4-de resan stadgade ansvar af förlust af medborgerligt föitroende icke bör finnas, hvarken för 4;de resan eller för ytterligare itererad förseelse. Den farhåga, sorn Frih.
I7Z9 markt, producten eller widsten pa Branwinsbränningen ingar i Stats-Casian och för Riksens Ständer redowisirs, samt Wi anse ingen anledning wara för handen att förklara, ester hwilket kannetal Pannerymden, enligt Riksens Ständers afsigt, bör beräknas, bäfwe Wi funnit lämvligast: allden personela Branwins-Bewillningen för Städerne Stockholm och Götheborg stall i behörig ordning af Eder t-il Stars-Wcrket ersättas; men alt Psnne^afgiften deremot lemnäs oliquiderad, intill desi Riksens Ständer närmare bestämt desi belopp, hwilket da kan, om Riksens Ständer sa förestrifwa, af Magazins-Inrättningens behallna fond utgå. 2:0. Huruwida Bränwinsbränninrr söe kronans räkning hädanefter bör werkftällas i Eörheborg? Och z:o. Om Bränwins Distillering för Kronans räkning hädanefter bör uköswas bade i Stockholm och t Götheborg? I afseende pa desicl frågor förekommer: att I uti underdånig strifwelse af den 10 December sistledne ar, pa anförda stäl, ansett Eder icke kunna werkstalla hwarken B.änwins Distillering i Stockholm och Götheborg, eller, för bristande requisita, innewarande ar åstadkomma någon Bränwinsbranning pa det sednare stället, sa framt ej hwad Distilleringen säostilt beträffar, den stulle kunna till den mestbjudande ut-arrenderas. Hwad I salunda anfört har Stats-Beredningen wäl ej kunnat bestrida, men dock underdanigst hemställt om icke till säkert utrönande af rätta förhållandet, ett försök med Branwins-Distillerinz med eller utan kryddor ma för Kronans rakning, i Stock - 1740 Den 17 Julik Stockholm anställas, ester bast beräknade hushallsgrunder och under möjligaste werksamma Comroll.
Det stolta ryktet om de stora jernvägsarbetenas snabba fortgång i södra Sverige har äfven nått dit upp, och man har der gladt sig deråt afundsfritt och fritt medgifvande, att äldre kulturbygd må ega företräde: men i medvetandet af att ega resurser, sorn med något understöd kunna i en snar framtid göra Norrland ej blott, rikt inom sig sjelft, utan äfven nyttigt och vigtigt för det gemensamma kära fosterlandet, börjar man dock nu anse tidpunkten vara inne att för den gemensamma ansvarigheten erhålla en anpart af de gemensamma fördelarna. Det'vore också högeligen att beklaga, om en sträcka af 2,41 mil vid,östra ändan af den kommunikationsled, som skulle sammanbinda Vesterhafvet med Östersjön, leinnades till framtida fullbordan, i synnerhet sorn just. der mesta rörelsen måste hädanefter såsom hittills koncentrera sig, och der en lättare farled sålunda är i hög grad af behofvet påkallad, hvilket bäst bevisas deraf, att enligt herr Adelskölds i meranärnnda förslag uppgjorda kåikul denna del af den stora linien redan till en början borde ega att påräkna en trafik af 1,000,000 centner gods och 15 k 20,000 passagerare om äret. Af skäl, som jag sålunda haft äran anföra och, dä ifrågavarande konununikationslinea redan endels är vorden såsom statsfarled ansedd, samt svårighet pä lagligen kan anses för handen, att inom orten, hvars bästa resurser just genom den föreslagna kommunikationen skulle väckas till fullt lif, åstadkomma sä stort sammanskott, som motsvarar en tredjedel af kostnaden för anläggande af jernväg från Sundsvall till Stödesjön, vågar jag härigenom vördsamt hemställa, att Rikets nu församlade Ständer behagade såsom anslag, utan återbetalningsskyldighet. bevilja den summa af tillsammans 1,846,475 Ridr Rimt, som enligt åberopade kalkylerna erfordras för åvägabringande, medelst jernväg om 4 fots spårvidd frän Sundsvall till Stödesjön, båtled derifrån till Motioner i Borg are-Ståndet 1862.
Ehingers Memorial, om lindring uti Inqvarterings-besväret, för Släderne i allmänhet. Be v ilin in gs-Uts kottet: Hörr C. Beckmans, om nedsättning i Bevillningen för Stångjerns Manufactur-smidet. 1266 Riks-Ståndens Banco-Utskottet: Herr J. Noraei, om utsträckt Lånerättighet i Banken å metaller; hvaruti Herr Beckman sig förenat, S. D. Remitterades till Lagoch Ekonomi-Utskotten: Herr E. Winbladhs Memorial, i frågan om Näringsfriheten; jemte E. W. Monteus anförande, hvaruti Herr Langenberg sig förenat. Från Hederv, B onde-Ståndet. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: Dels Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den 21 sisth Martii angående : 1:0 Tiden för bevakande af mål, som i Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge göras anhängige, eller derifrån till Kongl. Maj:t i underdånighet fullföljes. 2:0 Föreslagen ändring af 1 Gap. 1 och 10 §§. Rättegångs-Balken, angående val af Nämndemän och extra Nämndemäns tillkallande. Dels Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse af den 10 sisth April, med öfverlemnande af För - ProtocoUs-Utdrag. 1267 ordningen den i3 Februarii 1821 , emot Lurendrägeri och Tullförsnillning, uti hvad angår de der stadgade straff och ansvar. S. D. Beslöts, det skulle Joh. Longbergs, från G eflebo rgs Län, den 3 dennes ingifne Memorial, angående vissa ändringar uti nja Scholordningen, remitteras till Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottet, samt med resp, Medstånden communiceras. S. D.
Friherre 8tae! von wolsteinFörsta frägan ar om den gaurla Wargeringen bör i kraft af Regerings-Formens lydelse i 80 tz. uphöra. D-M kan efter min öfwertygelfe icke annar an beja/kas. Andra frägan är, huru den förlust af Försvarsmedel som härigenom upkommer, skulle, i händelse af inträffande Krig kunna ersättas: och derom är min tanke den, at aile man böra i sädan händelse anses skyldige ar personligen deltaga iLandetS förswar. Sjette Bandet. N:o 20, ^ Zo6 Den 8 Mars. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde proposition om Ridderskapet och Adeln bi» solle at Wargeringen borde uphöra. Ropades Ja. Herr Grefwen och Landtmarskalken proponera widare til Ridderskapets och Adelns bifall, at, i händelse af Krig, alle man skulle anses skyldige at deltaga i Landets förswar. Ropades Ja och Nej. Herr Grefwen och Landtmarskalken: Detta ar ock utan twifwel en annan fraga. Friherre Stael von wolstein: Min mening war, at i fall af behof skulle skyldigheten, at förswara Landet, icke allenast åligga den jordbrukande Folk-class, sorn förut upstallt Manskap, utan alla andra, som njuta skydd af Staten afwen wara förpligtade, at deltaga i förswarer. Herr Grefwen och Landtmarskalken: Denna fraga kan icke för det narwarande upta. gas, den utgör et särskildt amne. Hwad Wargeringens fortfarande angar, är det af Ridderskaper och Adeln afflagit. Ropades Ja. Herr 'Grefwen och Landtmarskalken lät upläsa en lii honom nyss ankommen hillet, hwar uti - Den 8 Mars. 307 Uti Hvf-Cancelleren honom underrättade, ar i morgon Fredag den 9 Mars, klockan z 2 eftermiddagen jkulle blifwa ?le,um kchnoium a Rikssalen/ da Kongl.