Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl berättigades Lånebanko-kommissarien, i den hemliga instruktion lian af bolaget erhöll, »att betjena sig af Vexelbankens medel till ett nulrimenl åt Lånebanken, dock (lecenti mode (på varsamt sätt, eller på anständigt sätt) skolandes han och hans kolleger noga examinera hvad ur Vexelbankcn mistas kan, och dess krafter och förmåga således mesurera, att den intet genom för mycket utlånande debilitteras och försvagas, efter som hans vältrefnad i förmågans konservation består, och för R. St:r (bolaget) så väl som för deras Fullmäktige responsable vara skola, om genom deras vållande Vexelbanken någon prejudicierlig anstöt, det Gud förbjude, i så måtto lida skulle». Palmstruch, mera upriktig än nya bolaget (Rikets Ständer), for illa derföre. Bland Fiskals-embetets klagopunkter mot honom, inför den Hofrätt som dömde honom till döden, var »att han uti sin nya Bankoordning uttryckligen mentioneral, att Vexelbankens medel skulle utlånas, der dock sådant borde vara ett secretum, efter andra Bankers stil.» Ofvannämnde utfärdade nådiga försäkring om Banko säger i 71 §: »Som före detta missbruk och oreda genom Kredit-sedlar förelupit, alltså skola inga sådana sedlar, som dertill kunna hafva liknelse, brukas, utan vara förbudne». Ar 1701 beslöto Banko-deputerade, tvärt emot klara ordaly delsen i nyssnämnde §, införandet af Transportsedlar. Dock så, att minsta sedelvalören skulle vara 100 daler silfvermynt, det vill säga 50 R:dr specie. Ar 1726 beslöts vidare utgifvandet af koppar mynts-sedlar, minsta valören 50 daler kopparmynt, och längre fram ända till 6 daler kopparmynt. Banken utlånade sådant sedelmynt på hvarjehanda säkerheter, fick derigenom betydliga fordringar i landet och ansågs för rik, emedan hemligheten (seeretessen) skylde verkliga förhållandet.
S D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande Jtä 48, Litt. B., dels i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en ny Förordning angående mantalspenningarne och dels rörande enskilde motionärers framställningar i ämnet, afslog Ridderskapet och Adeln § 1 i Utskottets förslag samt antog den motsvarande Irsta §:n i Kongl. Majrts Proposition; och blefvo §§ 2, 3, och 4 i Utskottets förslag af Ridderskapet och Adeln bifallna S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets Utlåtanden: JVJ 82, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående upplåtande under ständig besittningsrätt af en jordrymd vid Kungsöhrs norra kungsladugård; och M 53, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, angående försäljning till skatte af den under Elfsborgs kungsladugård lydande lägenheten Klintens Bana. Frän Hogv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande M 48, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. Härvid förekommo: Tillstyrkandet sid. 2. Bifölls. Ordinarie elter ständiga inkomster Mom. a) och b) Biföllos. 248 Prot.-Utdrag den 28 tebruari 1863. Mom. c), med bifogade Utlåtandet Litt. A., i anledning af väckta motioner, angående förändrade grunder för mjöloch sågqvarnars beskattning.
Om nemligen en handtverkare nu erhåller burskap t. ex. i Trosa, så får han, vore han än i sitt yrke den skickligaste i liela landet, likväl icke afsätta sin vara i någon annan stad än uti Trosa, utom på de allmänna marknaderna. Hvar och en finner likväl hvilken stor förmån, hvilken sporre till täflan och utveckling i slöjdskicklighet skulle ligga deruti, om afsättningen icke vore inskränkt inom en liten folkfattig stads staket och dess omgifning, utan för hvar och en fri och oinskränkt i hela Riket. Är det icke anmärkningsvärd!, att under det utländska handverkerivaror af alla slag kunna försäljas hvar som helst i landet, detta icke likaväl får ske med en inhemsk; och att t. ex. en artikel, tillverkad i Arboga, är confiscabel i Köping, 7 fjerdingsväg derifrån, medan den utländska varan af samina slag hänger i nästa bodfönster och fritt säljes. Bör man väl då undra, om den sålunda kringstängde och, i förhållande till inkomsterna, dessutom af utskylder till staden hardt tryckte handtverkaren högljudt klagar öfver ’’den s. k. utländska införseln?" Jag föreslår derföre vördsamt, att hvarje handtverkare inom Riket må äga att, när, hvar och genom hvem han vill, inom Riket försälja varor af sin tillverkning, naturligtvis under behöriga controller emot missbruk deraf till tullförsnillning. En sådan rättighet äger för närvarande rum för förläggare af böcker och skrifter. Detta har haft den lyckligaste verkan på Svenska bokhandelns utvidgande i sednare tider. Hvad skulle väl bokhandeln varit utan en sådan rättighet? Jag hoppas, att fördelen af dess utsträckande äfven till andra yrken skall visa sig lika förmånlig, och anhåller derföre, att H. Oecon.Utsk. täcktes taga de skäl, jag nu anfört, i ynnestfull! betraktande, såsom, i min tanka, denar - Den i Murs e. m. in mast ledande till ändamålet af näringarnas utveckling, förnad med skydd för individerna. 2:0 Det lärer vara det Högl. Ståndet väl bekant, att R. St. redan vid 1823 års
Af den 10 sisth April: N:o 37 Angående närmare bestämmande i hvad fall Provincial Medici besigtningar ära nödvändige vid uppkommande tvifvelsmål, huruvida död person vådligen omkommit eller icke; N:o 39 Angående ändring uti 17 Cap. 2 §. Rättegångs Balken och 2 §. uti Kgl. Förordningen d. 28 Juni 1798. Af d, 12 sisth April N:o 34 Angående förrymd makas rättighet att ingå nytt gifte. Af d. 14 sisth April. N:o 40 Angående bestämmande af viss grund för fastighetsvärde vid Bouppteckningar, hvarefter en åttendels fattig procenten må beräknas. S. D. Vid förnyad föredragning af Allm, 200 Trot. Utdr d. ,5 Maj 1823. Besvärs och Ekonomi Utskottets d. 21 sisth April Afgifne, samt den 30 i samma månad e. m. på bordet lagde Memorial N:o 69 angående tillämpning af föreskrifterne i Kgl. Förordningen af d. 30 Dec. 18*9, i fraga om vacance-afgift för Släpkläder, fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial, endast borde läggas till handlingarne. Från Hogv. PresteStåndet. S. D. Nédanskrefne på bordet hvilande betänkanden blefvo vid förnyad föredragning af PresteStåndet gillade, nemi. Stats-Utskottets N:o Ilo Angående liqviden af Ministern f. C. Lagersvärds fordran på genuesiska Lånen. Om inköp af CincellieRådet Schöerbings afhandling om Skogshushållningen. IM:o 127 Om inköp af Kronans andel i uppbörden vid Sodra Stäket. N:o 128 Om användandet af Kronans Tionde Koppar och Jern till Flottornas behof. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets N:o 68 Om deltagande i Soldatrotering efter hemmans uppskattningsvärde. N:o 69 Prof, thiir. ä.
Uti de sedermera den 8 Oktober 1733, den 27 Maj 1737 och den 29 Maj 1739 utfärdade förordningar i ämnet, af hvilka, på sätt redan blifvit anmärkt, den sistnämnde ar ännu gällande, följdes enahanda grunder, med tillägg, att lodet skulle delas i 4 qvintin, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, N:o 4. 3 samt att för tackjern borde gälla en särskild vigt, deraf ett skeppund gjorde 26 lisp. bergsvigt, hvilken särskilda vigt skulle användas älven för malm. Råkopparen skulle vägas med bergsvigt. Vi hafva således för det närvarande: l:o iktualievigten, hvilken är lika lör hela riket. 2:o Metalleller Hoppat'- och Jernvigten, af hvilken följande underafdelningar linnas: a.) Stapelstadsviglen, deraf 25 lisp. motsvara 20 lisp. viktualievigt, eller med andra ord: den utgör af viktualievigten. b.) Upps ta ds v ig ten, 84 procent. c.) Bergsoch Bä kopparvig ten, 88 procent. d.) Tackjernsviglen, 114/^ procent, slitningsmarkcrna oberäknade. Dessutom hafva vi Iirulvigten, som beräknas i skålpund och centner, om 100 skålp., samt Medicinalvigten. Angående rymdmåttet eller millet stadgades genom 1594 års Handels-Ordning, att Stockholms stads tunna borde rymma 50 kannor, men tunnan i Upsala, Westerås och Enköping 52 kannor. Således synes äfven i detta afseende transporten hafva tagits i beräkning. Denna method bibehölls likväl ej längre än till år 1605, då genom ofvannämnda mandat af den 7 Maj förordnades, att »Tunna och Spann öfver allt riket skall rättas efter Örebro Tunna och Spann.»
Innerliga tacksam vore för upplysningen N. v. B. Skulle någon af Iduns läsarinnor kunna och vilja med snaraste upplysa om, hvar man tår hyra eller köpa mönster till väfning af Flossa, Ködlakan och Krabbasnår Slcånslm. Kristina H. Vi måste förklara denna fråga för närvarande utagerad i våra spalter, då de redan införda uppsatserna ju ganska uttömmande och allsidigt behandlat den. E. H. Naturligtvis ja — som ni ser! Mary får svar i nästa nummer. E. d. lärarinna. Vi skola bereda er uppsats rum med det snaraste. En fru på landet. Det blir kanske allt för mycket » blötande och stötande » af ämnet till sist. Vi få dock möjligen se. Sed. n n o n s e r. Annonspris: 25 öre pr petitrad (— lOstafvelser). Ingen annons införes under 1 kr. LED / GA PLATSER. Till Iduns läsarinnor. ' Haf godheten att till instundande vårflyttning rekommendera mig en frisk, god och villig jungfru, helst från landet. Jag fäster ej afseende vid hvad hon kan, blott hon har godt förstånd och är villig att lära. Att hon är snäll och pålitlig är deremot hufvudvilkor. Vidare genom korrespondens med » — tz, Sala pöste restante », då löneanspråk torde uppgifvas. Plats för sådan finnes att att i början af instundande maj månad tillträda i en större familj i mellersta Norrland. Sökanden, som skall vara väl hemmastadd i alla husliga göromål och för desammas ordentliga fullgörande bära hufvudsakliga ansvaret, äfvensom kunnig i sömnad, bör jemväl hafva ett godt, kärleksfullt fostrande sätt mot barn. Uppgift på lönevilkor m. m. torde med bifogande af betyg samt fotografi inlemnas till S. Gumajlii annonsbyrå Stockholm, märkt » Norrland ». En ung anspråkslös bättre flicka önskar plats till våren i aktad familj i stad eller på landet. Den sökande är kunnig i klädsömnad, samt inom bushåll förefallande göromål. Pretentionerna små, blott hon anses som medlem af familjen. I brist härå plats i affär, hvaruti den sökande är kunnig.
Andra Löne-Em olumen ter saknas der ej, och torde 100 Tunnor Krono-Tionde på en ort, der Spannemålen merendels bibehåller högt pris, men andre lefnadsmedel deremot vanligen fås för godt köp, kunna anses lemna lika utkomst, som 120 Tunnor på andra ställen. StatsUtskottets Betänkanden. 999 Vid Götheborgs Gymnasium lära 150 Tunnor åt hvarje Lector anses för det minsta, som med billighet kan föreslås. Der linnas blott 2:ne Prebende-Pastorat, inga Prebende - Hemman, inga Ernbetsgårdar. Krono-Tionden är alla Lärarne tilldelad i Småland, och kan således icke med full förmån af Indelningshafvaren disponeras. Vid Calmar Gymnasium behöfves fulla Lönen 120 Tunnor så mycket hällre, som der finnes hvarken något slags Prsebende eller Era. betsgård. Detta förklarar hvarför Commitéen sett sig nödsakad föreslå något högre Löne-anslag tillsammantaget för Calmar Gymnasium, än för Västerås och Vexiö. Vid Carlstads Gymnasium har man föreslagit 30 Tunnors tillökning åt 3 dje, och 4.:de Lectorerne, i afseende på bristande PrtebendeHemman och Ernbetsgårdar. Vid Hernösands Gymnasium hafva Lectorerne nu hvardera 183 Tunnor. Detta synes högt, men förklaras, dels genom bristande Prasbende-Hemman och Ernbetsgårdar, dels^ genom ofvan omtalade beskaffenheten af der existerande Krono - Tionde. Likväl, då Commitéen tillstyrkt bibehållandet af samma Lön för 4 Lectorer, har den trott sig kunna föreslå nedsättning till 150 Tunnor för hvardera af de Lectorerne, som, utom lönen, innehafva Prmbende-Pastorat.
Sedermera, då Påfvedömet rågat måttet af sitt tyranni, dödat och straffat martyrer, utsände Herren Sin tjenare, Luther, och hvarje reformator, som genombröt dessa Statskyrkans stängsel och bommar, sökte i konventiklarne på fullt alfvar Guds ord, och gåfvo sig ingen ro, förr än de funnit det; och öfversalle det på folkets språk, så att äfven det kunde läsa och fatta Guds ord. Omsider fick den Protestantiska kyrkan en förnäm hållning, och blef en beryktad Statskyrka. De gamla fördomarne, det gamla mörkret, de gamla förvillelserna började åter qvickna vid, och Statskyrkans organer förföljde och pinade såsom förut, ty de ansågo sig hafva Guds ord såsom ett monopolium, och kunde icke fatta, att en fattig lekman, som icke genomgått högskolan, skulle känna det, utan endast de ägde det, och skulle framdrifva Guds ord med våld, ty våldet har med förkärlek begagnats af prelaturens och Statskyrkans organer. Prest-list och Prest-välde hafva genomgått Statskyrkan och jemte det, att de utgöra ett agregat lill hennes rättigheter, hafva dé sökt undergräfva Christi Kyrkas grundvalar. Desse äro dock så lagde, att de icke kunna tillintetgöras, utan de sammanhållas ändå. Oaktadt allt detta våld och förtryck, hafva konventiklar funnits, och trogna själar hafva verkat för främjande af Guds ord och samvetsfrid. De hafva icke kunnat föra afvog sköld mot deras Herre och Frälsare. Derföre hafva de stått på Guds ords sida och gifvit ett herrligt vittnesbörd, ehuru det blifvit misstydt. f Protestantismens tid har den rena Evangeliska läran, icke alltid varit Statskyrkans lära, utan man har förföljt just dem, som trott på sanningen, och lärans redligaste försvarare, hafva ofta blifvit af högt-upsatta potentater och prelater aktade som bedragare.
Det var en dag i början af juli. William hade icke kunnat sofva om natten; han hade stigit tidigt upp och gjort en tur ut till Nacka der han ätit frukost. På återvägen gjorde han en titt upp till modern. Blott den omständigheten att han kom på en något ovanlig tid skrämde hennes onda samvete. Han var blek efter den sömnlösa natten och hade blå ringar under ögonen; han såg så dålig ut att det stack till inom henne då hon betraktade honom. Men hon smålog vänligt och räckte honom sin hand till välkomst. »Det var snällt af dig att titta upp», »sade hon. »Snällt?» upprepade han med en axelryckning och i föraktlig ton. »Jag kom att gå här förbi och jag var trött.» Han slog sig ner midt emot henne vid fönstret och betraktade med ett slags slött intresse det arbete, hon hade för händer. »Det är underligt att se dig med de der pinnarne i hand», sade han. »Så-å. Tycker du det?» »Ja. Det passar så dåligt både till ditt utseende och till stilen i det här rummet. Om man såg det på en tafla skulle man säga att figuren var ’ditsatt’; den stämmer inte med omgifningarne.» »Det är visst bara för det du så sällan ser mig syssla med fruntimmersarbeten.» »Nej. Det är något i sjelfva ditt väsen som skriker emot. Det är som att se en kökspiga spela fiol. – Hvad skall det för resten bli till?» »En plaid.» »Du har ju tre förut.» Hon stred mot en plötsligt uppdykande lust att med munter förtrolighet svara: »Men du har ingen!» Emellertid betvang hon den och fortsatte sitt arbete under tystnad; men der låg ett skimmer af inåtvänd glädje öfver hennes drag. William satt och stirrade ut genom fönstret. Der nere låg staden, öfvergjuten af solljus: Skeppsholmen inbäddad i grönska, med de röda tinnarne af den gotiska kasernen och kyrkan på backen högst uppe. Nationalmuseum, norska ministerhotellet, Bolinderska palatset, Grand hotell och Fersenska terrassen drogo sig i en sned linie längsmed Norrström. Närmast, till venster låg
Den bör ock bestämdt vara i bränviusförfattningen tillkännagifven, på det en hvar må veta hvad han har att förvänta sig, derest nödvändigheten bjuder verkställighet af ifrågavarande uppehåll i bränningen. Uteslutes stadgandet ur författningen, och den svåra ställning sedermera påkommer, i hvilken regeringen funne ett bränvinsbränning.sförbud af behofvet oundgängligen påkalladt; då uppstode med skäl den största tvekan, huruvida ett sådant kunde lagligen utfärdas; ty hvar hade man då Kongl. Maj:ts höga rätt i nämnda hänseende förvarad? Och, om man, till följd af hotande nöd och trängande fara, likväl beslöte sig till användande af ofvanbemälde åtgärd, huru oförväntad blefve den ej då för näringens idkare, hvilka, på grund af stadgandets uteslutande ur författningen, gjort sig en säker räkning på, att det icke vidare komme att tillämpas? Och huru mycken, ökad och då kanske oöfvervinnerlig svårighet att freda sig för klander öfver begånget ingrepp i 38 Bevilln.-j Lagsamt Alim. Besv.- o. Ekon.-Utskottens Betänkande^ N.-o 1. den enskildes fördelar åsamkades icke sålunda. Alltså får jag vördsammast yrka, att, ifall det afgifna förslaget skulle för öfrigt godkännas, det uteslutna stadgandet likväl måtte vaf Rikets Ständer beslutas till återinförande på sina behöriga ställen i författningen. Såväl regeringens som näringsidkarnes och landets gemensamma intressen synas mig allvarligen bjuda en dylik omtänksamhet, på det, om och när nödens stund kan vara för handen, den icke må drabba dem alla, utan rådrum till en åtgärd, som, om den rätt handhafves och ej annat än vid verkligt behof, på sätt författningens hittills nyttjade ordalag utmärka, i verket sättes, bör kunna lända till betydligt gagn och hjelp.” Herr von Engeström instämde i första delen af denna reservation.
Han har såsom exempel framställt förhållandet i Preussen och Danmark, samt åberopat den obestridliga sanning, att ett yrke, som drifves fabriks-messigt, skall kosta mindre, än då till - Den 4 Jnnii f. ro. tillverkningen är fördelad på en mängd mindre inrättningar. Men alia Theorier äga värde, blott så vidt de äro tillämpliga för det land, der de åberopas, och man skall komma till helt annat resultat här i Sverige än i Preussen och Danmark; ty om det ej låter göra sig att befalla allmänheten till sammansättningar i stora associationer, och det ej heller nu varit talarens afsigt, så skulle resultatet af den theorie han framställt blifva, att vi lingö håde Fabriksbrännerier och Husbehofsbrännerier, hvarigenom detta land skulle komma att fabricera mera bränvin, än hela Tyskland sammanlagdt. Jag skall äfven mot tillämpligheten erindra, att stora Fabriksanläggningar gå an i Preussen och på Seland, emedan hvarje hemmansägare på dessa tätt bebodda länder ej har längre väg till Sockenbränneriet, än att han med beqvämlighet der kan köpa den Drank han behöfver för sin Ladugård. I det glest bebodda Sverige deremot, skulle det medföra många svårigheter och bidraga dertill, att Landtbrukaren skulle försumma sin Ladugårds skötsel, heldre än han förstörde sin tid och sina dragare att på 6 fjerdingsväg å 2 mils afstånd köpa den lilla portion drank han behöfver. Jag har varit förlänge Jordbrukare, för att icke erkänna husbehofsbränningens oeftergifliga behof för jordbrukaren. Af erfarenheten känner jag således, att det vore orätt och oklokt, att neka 27 H, 8 Den 4 Junii f. m. elen ringa jordbrukaren, att i mån af sin ladugård få begagna små pannor, oell oklokt att vid sidan deraf uppmuntra de stora fabrikationerna; om jag lyckats att uttrycka min mening, så är följden, att Hr Hjertås förord för de stora Brännerierne förlorat sin kraft, och då husbeliofsbränningen ej kan upphöra, böra de stora Brännerierna ej uppmuntras. Jag begifver mig nu derifrån till några anmärkningar vid Hr Nordenankars anförande.
Att få jordbrukaren att under närvande förhållanden frivilligt afstå från sin bränvinsbränning låter lika litet länka och verkställa sig, som att förmå bränvinssuparen att öfvergifva bruket af denna dryck. Man har derföre icke kunnat uptänka något bättre sätt alt nödga jordbrukaren att ordna sin landthushållning utan biträde af bränvinsbränning, än att inskränka brännipgstiden. Ilan kan nemi. icke gerna grunda sin hela hushållning pä en handtering, som icke får bedi ifvås mer än 2:ne månader om året. Såsom ett korrektiv mot bränvinssupandel är äfven tidens förkortande serdeles lämpligt, och jag anser, att ”ju mindre bränningstid, desto mindre bränvin” är en ganska liklig sals, ty ”ju kortare bränningstid, desto dyrare bränvin” är en gifven följd deraf, all produklions-koslnaden under denna korta tid blir större än eljest och denna förhöjda kostnad måste betalas af konsumentenMan säger, att handteringens inskränkande lill en kort tidrymd är en statsekonomisk förlust för hela landet, men detta kan jag ingalunda medgifva, ulan anser tvertom, att man bereder landet en stor statsekonomisk vinst, derigenom att man tvingar landtbrukaren att ordna sitt landtbruk oberoende af bränvinstiliverkningen. Skulle densamma vara tillåten under 6 månader, sä är jag öfvertygad, att alla jordbrukare, hvilka ännu vidhänga fördomen, att bränvinsbränningen är en för jordbruket nödvändig binäring, skulle dermed fortfara och odla stora fäll med potates lill bränvinspannan, ulan afseende derå alt de sålunda förminska jordens närande kraft; skulle fortfara att ställa sin ladugårdsskötsel på drankfodring, utan afseende derå, alt ladugårdsprodukterna derigenom försämras. Åtgärden skulle än ytterligare sammankedja jordbruket och bränvinsbränningen, hvilken sednare skulle fortfarande bedrifvas, icke för all deraf hämta den största möjliga direkta vinst, ulan för att dermed uprätthålla jordbruket. Englands exempel lärer oss, huru högt jordbruket kan stiga utan stöd af en binäring, som lemnar en så skadlig produkt, som bränvinet.
Directionen uppgifne till ett sammanräknadt belopp af 3,6i8 R:dr, så är förhållandet dermed sådant, att, af det till diverse omkostnader å Stat uppförde anslag, Directionen egt att tili arfvoden för Extra Ordinarier, som för Dragningarne begagnas, för hvarje gång disponera erforderliga medel; men då dessa arfvoden, ehuru de af lill ifrågavarande tjenstgöring antagne personer fortfarande åtnjutits, icke utgöra löneförmoner vid ständiga på SLat uppförda tjensler, anser Utskottet de ifrågakomne Extra Ordinarie tjenstemännen icke vara berättigade att de af dem åtnjutne arfvoden på Indragnings-Stat uppbära; Dock som berörde tjenstemäns biträde torde blifva af nöden vid den slutliga utredning, hvilken af Inrättningens upplösning blifver en följd, tror Utskottet skälig anledning förekomma till den hemställan, att på lika sätt, som, då Assistance-Couloret vid 1828—i83o årens Riksdag upplöstes en gratifikation förunnades Contorets på förordnanden med arfvoden tjenande personal, de vid Nummer-Lotteriet mot arfvoden för hvarje Dragning anställde Extra Ordinarie tjenstemän och betjening må, mot skyldighet att lemna det biträde, som vid de af Inrättningens upplösning föranledde göromål erfordras, såsom gratification undfå beloppet af ett års arfvode för hvardera. Hvad angår den af Directionen jemväl uppgifne Tryckeri-Gesällen; så enär denne är en arbetare, som åtnjuter veckolön och otvifvelagtigt måste, lika med andre dylike personer, vara antagen på sådane vilkor, att Stats-Utskottets Utlåtandes N:o 385. 5 han, då så finnes nödigt, kan ifrån Lotteriets tjenst afskedas, hvarvid han af Lotteriets medel bör undfå den aflöning, hvartill uppgjordt contract kan honom berättiga, anser Utskottet nämnde person icke böra å allmänna Indragnings-Staten uppföras. Vidkommande serskildt frågan derom, huruvida Lotteriets tjenstemanna-personal bör, på sätt
B:ko, uppgått år 1855 till 29,618 R:dr 36 sk. 7 rst. och sedermera ytterligare ökats samt för innevarande år beräknades till 36,000 R:dr. begärt, att, då institutets inkomster af räntemedel, kollektör och afgifter al' betalande elever icke kunde antagas utgöra mer än 6,000 R:dr, anslags-summan för institutet mätte förhöjas till 30,000 R:dr nämnde mynt. Utskottet, som inhemta!, att, enligt nästlidct års afslutade räkenskaper, utgifterna för institutet under samma år uppgått till 31,973 li:dr 10 sk. 2 rst. B:ko samt alt inflytande räntor ä inrättningens kapital-tillgångar jemte kollekl-medlen ungefärligen motsvara egendomarnes underhålls-kostnad och de från vissa tili institutet gjorda donationer utgående s. k. lifräntor, anser vid sådant förhållande af högsta vigt. att årsanslagel ökas så att stiftelsen må kunna upprätthållas och uppfylla del med densamma afsedda gagneliga och välgörande ändamål; och då den af motionärerne föreslagna tillökning i anslaget med 7,666 R:dr 32 sk. B.ko, eller 11,500 R:dr Raul, synes icke vara högre än behofvet verkligen klafver, tvekar ej Utskottet att tillstyrka, det årsansiaget för ifrågavarande institut må med nyssnämnde belopp lill 45,000 R:dr R:mt förhöjas. Och anser sig Utskottet härigenom jemväl hafva besvarat den framställning, som Guslaf Bjerkander från Skaraborgs län uti en hos Bonde-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion gjort om förhöjning af omförmälda anslag för beredandet af tillfälle för institutet att emottaga ett ökadt antal fri-elever. 68:o.