Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och dock är detta poem skrifvet så sent som 1788, då den glada tiden dansat i grafven, då Bellman själf var en åldrad och förfallen källargäst – hur hade icke rococons ton och anda införlifvat sig med hans väsen! Utom själfva strofbildningen och den språkliga hållningen, peka en mängd andra formella egendomligheter på inflytande från Frankrike, på studiet just af 1700-talets lätta litteratur. Bellman har ju knappast diktat ett enda kväde af någon betydenhet, där han ej rör sig med den franska rococons Olymp och dess gudomligheter, så lika antikens som Sèvres’ och Meissens porslinsfiguriner likna Akropolis’ marmorbilder. Hos honom härskar tidens behagsjuka Venus med de brinnande ögonen, uppnäsan, den spotska sinnligheten i leendet och den kuttrande dufvan tryckt mellan brösten. Cupido måttar i hvar krog med sin gyllene båga, lekfulla dryader bo i Hagas eklundar, och i Mälarns vatten simma famnande tritoner och nereider ... Pafos ligger på Djurgården, och »Blåsen nu alla» med Ulla roende ditöfver, i spetsen för sitt hof, är den svenska rococons »Inskeppning till Cythere». Gudomlige Watteau, är det förmätet att här erinra om dig? Helt visst – ingen och allra minst en nordbo har någonsin haft en njutningsdröm, som i utsökt elegans, i förnäm och trånfull melankoli kunnat jämföras med den ditt bröstsjuka blod känt och din förtrollande pensel målat. Och du skulle hafva ryst för den »kullriga» Ulla med sin gatustass af nopkin och sina parfymer från krögarns toalettbord, för hennes stab af Jordaënska drinkare, du de fina gestalternas, det skiftande sidenets, den förfinade längtans mest förfinade skald!
Det låter sig ganska väl tänkas, att de två Riks-Stånd, som omfattat det sednare alternativet, skulle, hellre än att välja det förra, hafva af - Lag-Utskottets Memorial N:o 46. slagit hela denna § och bibehållit den nu gällande lagen om mord, enligt hvilken karaktererna på | detta brott äro väsendtligen olika dem, som i förevarande förslag blifvit uppställda. Förändringen af karaktererna å brottet kan derföre icke antagas vara af dessa Riks-Stånd medgifven, utan under förbehåll af omförmälde modifikation i straffet. Enahanda är förhållandet med den likartade straffmildringsgrunden i öfrige ilrågakomne §§, — och anser Utskottet således uppenbart, att nu vidrörda fråga äfven måste blifva föremål för omröstning i Förstärkt Lag-Utskott. Vid uppställande af de derför nödiga voterings-propositioner har Utskottet funnit 1, 2, 3, 4 och 3 §§, förra delen af 20 § samt 30 §, i hvilka delar Ridder skapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagit Kongl. Maj:ts Proposition, men Borgare och Bonde-Stånden deremot godkänt Utskottets i Betänkandet N:o 20 framställda och i Utlåtandet N:o 39 vidhållna förslag, lämpligen böra blifva föremål för en gemensam votering. Dessa §§ hafva nemligen, enär den skiljaktighet, som i fråga om dem uppstått, hufvudsakligen rörer en och samma princip eller ofvan omförmälda straffmildring, det inre samband, att olika beslut derutinnan ej kunna fattas, utan att en uppenbar inkonseqvens i lagen derigenom uppkommer. Utskottet framställer alltså vördsamt, för den händelse att Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet fortfarande vidhålla sina i dessa delar fattade beslut, en så lydande Voterings-Proposition N:o i. Den, som vill att 1, 2, 3, 4 och 3 ,§§, förra delen af 20 § samt 30 § uti ifrågastälde förordning, skola, på sätt Utskottet föreslagit samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, lyda sålunda: s <■
Sådant har en alltför stark smak af slafhandel för att hos oss längre böra tålas - och jag tror ej att Sverige skulle vanhedras af förfiningen, att vara den förste bland Europas Stater, sorn afskaffat och utplånat denna, den aldra sista qvarlefva af lif-egenskapen och slafveriet. Det är i sanning rysvärdt att påtänka, det fordringsägare gifvas, sorn utan ringaste hopp att genom denna hårda medfart kunna vinna sin betalning, likväl af harm och hämnd och med egen ytterligare depence, låta sin, genom revers köpta gäldenär, ofta hela sin återstående lifstid långsamt aftyna och försmägta i fängelse. 74 Den l Martil, skiljd från hustru och barn, sora förut blifvit afpantade allt. Skäligen tyckes det dock böra göra tillfyllest för långifvarens harm, att vid bristande betalning äga frihet, att i Allmänna Tidningar få annoncera, att hans gäldenär vore oförmögen att betala, och att man borde akta sig att med honom ingå i penninge-nogocer; men efter en sådan tagen hämnd skulle fordrings-ägaren också ej äga något vidare anspråk på gäldenären, utan denne befrias från ali betalnings-skyldighet, ehvad framtida förbättring han ock i sina omständigheter genom arf, testamente eller gåfva m. m. erhålla kunde. Härigenom torde ock en civil eller militair gäldbunden hederlig man, som fordom genom bysättning äfventyrat både tjenst och timmelig välfärd oftast i sina unga och bästa år, hädanefter kunna undgå detta hårda öde, då esprit de Corps ej fordrade ett sådant oller för en obetydlig, ej så djupt sårande annonce i Tidningarne. Jag hör väl likasom flere inkast göras emot olägenheten af en slik författning, men detta onda försvinner genom vanan, utan att efter sig lemna skadliga följder för Samhället, och bör för ingen del afskräcka, vid betraktande af de vida öfverstigande stqra fördelar, som deraf ofelbart skola blifva att förvänta, då derigenom vägen i det närmaste skall tillbommas för allt procenteri, eller åtminstone så besås med tistel
Uti de delar af riket, der skatt utginge efter hemmansindelning, funnes icke något hinder för erhållande af uppbud å huru litet brutet hemmantal sorn helst, och ehuru innehafvaren kunde förpligtas' att afträda hemmansdelen såsom obesutenhet, hade han likväl genom lagfarten den fördel att kunna, medelst intecknande af egendomen, bereda sig en utväg till anskaffande af medel lill hem - Lagsami Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, M 58. 5 mansdelens uppodlande och utvidgande af sitt inskränkta jordbruk, men denna fördel vore obesulenhetsinnehafvaren i Dalarne betagen, i följd af 12 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, som förbjuder intecknande af egendom, hvarå uppbud ej skett. Härtill komme, att, om en inköpt obesutenhet i säljarens hand varit af arfvejords natur, så vore den, så länge obesutenheten fortfor, allt framgent underkastad börd, med skyldighet för innehafvaren att afträda den mot er lagd köpeskilling och godtgörelse för »all den nödiga kostnad,» han å egendomen användt; och, till följd deraf, kunde en ny delegare uti besutenheten inträda, äfven om han icke förut egde del deri, och således i strid mot Storskiftesförfattningens ändamål. Vidare hafva motionärerne fästat uppmärksamhet derpå, att en obesutenhetsinnehafvare, som är nödsakad afyttra sin jord, måste antingen antaga den lösen, en delegare i samma nummer vill bjuda, eller ock, i strid mot författningen, sålja sin obesutenhet till annan person, hvilket sistnämnde förhållande ofta uppkomme, jemväl till följd af obesutne fastigheters utmätning.
Domaren rättighet, att tillämpa det föreslagna straffet efter omständigheterna; men jag har icke kunnat riktigt reda för mig, hvad dessa ord efter omständigheterna här vilja säga; ty jag kan icke inse, att några olika omställa digheter här kunna komma i fråga. Antingen har fången sagt osannt, och hör då derföre straffas, eller har han sagt sannt, och kommer då, att lida det straff Lagen för hrottet bestämt; men emellan desse hägge alternativer finner jag inga gradationer möjliga. Herr Munck af Rosenschöld har sagt, att all anledning saknades för antagandet af Herr Rihbings jemförelse emellan dem, hvilka inför rätta säga osanning om andra, och dem, som säga det om sig sjelfva. Det kan väl vara att Herr Munck af Rosenschöld häruti har rätt, ty jemförelser ära sällan fullkomligt rigtiga; men ett står qvar, nemligen att fångens falska bekännelse föranleder till onödig rättegång, och att rättegångsmissbruk förtjenar straff. Jag tror likväl icke, att det förtjenar högsta kroppsstraff, men önskade se det bestämdt och i Lagen utsatt, icke att det öfverlemnas till olika pröfning af Domaren, 346 Den 2j (Jetober e. na. Herr Tham, Wollrath: Hvar och. en, sorn haft tillfälle bivista Under-domstolarne, eller tjenstgjort inom HofRätterne, och sett der förekommande ransakningar öfver brott, som redan dömda och fängslade personer diktat på sig sjelfva, lärer ock känna alia de olägenheter, som d-sssa falska bekännelser, för att bereda sig tillfälle till rymning och begåendet af nya brott, medföra; och hvar och en, som känner allt detta, lärer äfven inse nödvändigheten af en straffbestämmelse, för att förekomma dessa olägenheter. Ått dertill använda strängare fängelse, vet jag icke, huru det skulle tillgå; ty den, som redan är dömd till lifstids fängelse eller högsta kroppsstraff, är redan så strängt förvarad, att jag icke känner något slag af strängare fängelse, så vida man icke vill använda tortur och det hoppas jag icke vara meningen.
Vidare kommer, i afseende på den af Ridderskapet och Adeln beslutade ofvannämnde befrielsen från utförselstull, omröstning jemväl att ske, sålunda: 5a:o. Den, som gillar Utskottets af trenne Riks-Stånd godkände förslag, alt å Fisk: saltad eller inlagd: Lax bör bestämmas 12 sk. utförselstull per tunna, voterar Ja; den, det ej vill, voterar Nej; vinner Nej, Bevillnings-Utskottets Memorial> N.-o 41. 35 Sill: kommer, i likhet med hvad Ridderskapet och Adeln beslutat, nämnde artikel att tullfritt kunna utföras. Trenne Riks-Stånd hafva godkänt, hvad Utskottet rörande saltad Sill föreslagit; men, utom den, på sätt nämndt är, af Ridderskapet och Adeln beslutade tullfrihet vid utförsel, har sistbemälda Stånd jemväl stadgat, att rubriken skulle delas i a:ne, hvaraf den ena borde utgöras af Sill i *:dels tunnor eller derunder med i R:dr 3a sk. värde och 8 sk. tull för hvarje Andels tunna, och den andra benämnas ”ali annan” med ett tullvärde af 8 R:dr 16 sk. och införselslull af 3a sk. tunnan. 1 händelse sammanjemkning icke kan åstadkommas sålunda, att Ridderskapet och Adeln frånlräder dess beslut, kommer frågan att efter en så lydande voterings-proposition afgöras: K O . oo:o. Den, som, lika med Utskottet, anser, att för Fisk: sallad eller inlagd: Sill bör bestämmas ett gemensamt värde och införselstull, det förra af 8 R:dr 16 sk. och den senare af 3a sk. per lunna; voterar Ja; den, det icke vill, voterar Nej; vinner Nej, kommer denna rubrik alt delas i tvänne, nemligen: i *:dels tunnor och derunder med i R:dr 3a sk. värde och 8 sk. införsels-afgift för hvarje ,t.:dels tunna; samt all annan med 8 R:dr 16 sk. värde och 3a sk. införselstull per lunna.
Utlåtande, i anledning af vackt Motion, dels om förhöjning i StatsUtskottets Betänkanden. 21 Lönen för Justitia Ombudsxnans-Åmbetet, dels ock angående den Rang, som Justitise Ombudsman, sedan han från Ämbetet afgått, må tillgodo njuta. XJ"nder öfverlåggningarne inom Högvördige Pråste-Ståndet angående Stats-Utskottets Udåtande, i fråga om Pensions anslående åt Rikets Stånders förre Justitia Ombudsman, Herr Friherre L. A. Mannerheim, har Herr Professoren Fröberg yttrat följande: ”1 anledning af nu ifrågavarande Pensions tilldelande åt förre Justitia Ombudsmannen Herr Friherre Mannerheim, torde mig tillåtas få fasta uppmärksamheten, på nödvändigheten att förse denne Ståndernes Ombudsman, under den tid han Åmbetet utöfvar, med en vida större Lön ån den honom nu år på Rikets Stat bestådd. Så vål vid den af hans pligter, Ämbets anseende, den upphöjda plats han i samhället innehar och uppoffringar af den enskilda vården om sin egen Oeconomie, bjuda, att Stånderne såtta denne man i en sådan oberoende financiel ställning, som någorlunda motsvarar de nyssnämnde omståndigheterne. 23 Stats-Utskottets Betänkanden. De under denna Riksdag inträffade hån* delser, i anledning af återbesättandet af det lediga Åmbetet, uppmana äfven, ehuru på ett mera underornadt sått, till en så* dan nödig omtanka för Tjenstens bibehållna anseende och okade begärlighet, att förtjena Ständernas fortroende, Jag föreslår således, att Lönen måtte förhöjas, till minst 4000 R:dr Banco; hvarjemte den förklaring bör gifvas, att en Justitiae Ombudsman, som utan förebråelse för tjenstefel eller försummelse afgår från Åmbetet, bör få bibehålla samma Rang och värdighet, hvartill han under utöfningen af tjensten blifvit upphöjd.
Ridderskapet och Adeln ingifvet Memorial, sorn till Allmänna Besvärs» och Ekonomiutskottet blifvit retnitteradt, har Friherre /. F. Rehbinder sökt ådagalägga, att den, enligt Riksens Ständers, vid sistförflutne Riksdag, yttrade önskan, af Kongl. Maj:t Nådigst stadgade tiden för allmänna väglagningen, nemligen om våren eller sommaren före den 1 Juli, icke vore lämpelig, i anseende dertill, att Landsvägarne vid nämnde tid i allmänhet äro torra, hvarigenom inträffar, att den anbragte vägfyllnaden, så vidt den ej består af jordfritt grus, bortblåser i damm, samt att äfven de jordegare, hvilkas åkrar och ängar äro utmed vägarne belägne och vid den nu föreskrifne väglagningstiden bära säd och gräs, få å de samma, i och för väglagningen, vidkännas ofredj hvadan Friherre Rehbinder föreslagit, att berörde Stadgande måtte upphäfvas och de faaat gällande föreskrifterne, angå, £32 B.esv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. liga grusningens verkställande höstetiden, åter upplifvas. Härförutan har Heclerv. BondeStåndet till Utskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen, frän Bohus Län, An* ders Veter Pehrsson, som deruti yttrar:
Resolutionen den 9 December 1 766 bestämmer, att för de vakanser, som genom rusthållarens försummelse kunna tima, skola de vid möten hålla klippare; och i tjenstgörings-reglementet af den 1 Mars 1819 stadgas, att om remonlhästen är vakant, sjuk eller eljest obrukbar, karlen bör förses med annan tjenstbar häst eller klippare; detta sednare stadgande är alltför betungande för rusthållaren, då han på intet sätt är vållande dertill att hästen blifvit oanvändbar lör blifvande möte. Med anledning häraf vågar jag föreslå: att Rikets Ständer besluta, att, då rusthållaren icke är vållande till remonthästs obrukbarhel för blifvande möte, han ock må vara lri för att anskaffa klippare. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. J. Lekberg, från Nerikes län. 414 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Johan Persson från Upsala län, om åtgärders vidtagande till en förbättrad skogshushållning samt om kronoparkerna Åsens och Stora Sunnersta parks öfverlätande på arrende åt Ultuna landtbruks-institut. Den del af vår landthushållning, med hvilken det är sämst bestäldt, år skogshushållningen. Skogarne icke blott vanvårdas utan sköflas i de flesta orter oförsvarligt, hvilket är så mycket mera att beklaga, sorn landet derigenom tiiifogas en oberäknelig skada. Får skogsförödelsen fortgå, så skall det snart blifva en omöjlighet alt bedrifva vårt bergsbruk; den betydliga inkomst, som nu kommer landet till godo genom export af skogsprodukter, skal! alldeles komma att försvinna, och sjelfva åkerbruket skall icke längre med någon fördel kunna bedrifvas, om vårt land blir skoglöst samt derefter ett rof för de kalla och utpinande vindar, som, då vextligheten om vårarne skall hörja, stryka öfver fälten och förderfva vegetationen, hvaraf vi redan nu å de större slättbotrakterna hafva en sorglig erfarenhet.
— I alla fall skall jag alltid minnas er med högaktning.“ “Jag tackar! Adjö!“ Hon räckte honom sin hvita, mjuka hand. “Jag önskar af allt hjärta, att det måtte gå er väl!“ Själfva beröringen med denna hand var för honom en frestelse. Men den uppkallade också till lif all hans bitterhet, erinrade honom om, att den länge efterlängtade stunden för uppgörelsen nu ändtligen var kommen. “Och jag önskar er“, sade han, medan en blixt af elakhet ljungade fram ur hans grumligt blåa ögon, “att ni måtte lyckas bättre med nästa informator.“ Nu var det sagdt. Han kände sig, som om allt blod hade sjunkit ur hans hufvud. Hon förstod honom icke strax. “Hvad menar ni?“ frågade hon och såg på honom. Denna blick, i hvilken det icke låg en skymt af medvetande om någon skuld, irriterade honom. Ah — hon hade hård panna! Men krossas skulle hon. “Jag menar, att ni måtte lyckas i er sträfvan att vinna nästa informators — vänskap.“ Tonvikten på det sista ordet och den blick, med hvilken han ledsagade det, tvang henne att förstå. Det kom ett drag af öfverlägsen, godmodig komik i hela hennes uppsyn. De bruna ögonen sågo honom an så öppet — och så hånfullt, att han skulle velat sjunka ner till jorden af blygsel. Men själfva blygseln äggade honom att drifva saken till sin spets. “Så-å“, sade hon, medan hon oafvändt betraktade honom, “ni tror således att — —“ Hon brast i skratt, ett kallt klingande, hysteriskt skratt. “Ja.“ Hela hans skälfvande kropp med det blåbleka, finniga ansiktet andades trots. Rösten var hes, och han stötte fram orden mellan de korta, ansträngda andhämtningarna, då han fortsatte: “Ah — jag känner kvinnorna — änglarne som de vilja kallas — rena jo, jag tackar!“ Han skrattade till, hest, förvridet. Det var, som slog det henne först nu, att detta var en förolämpning. Hon höjde på hufvudet, fram öfver kinderna kommo flammor af blod jagande, och framför de ljusbruna ögonen gled en fuktigt glänsande hinna.
Bctankanäcn pne gångar i veckan utgöras, och att det på Kongl. Maj:ts Befallningshafvande måtte iå ankomma, att derföre bestämma dagarna; dock att undantag härifrån måtte få äga rum vid sådana tillfällen, då Durch-Marcher, Kronoskjuösningar eller andra angelägna ärenden påkomma, hvilka icke kunna uppskjutas till de ss den Ordinarie Brefbäringsdagen inträffar. Hvilket allt likväl vördsamligen öfverlemn&S iill Riksens Högloil. Ständers ompröfvande* Stockholm den 26 Januari 18.18. N:r zg. Riksens Högloft. Ständers Allmänna Besvärs* och EkononiiUtskotts betänkande rörande upplifvande af Kongl. Resolutionen på PrestStåndets Besvär, hvarigenom stadgas, att inga sädana Marknader, sorn allenast en dag påstå, må begynnas dagen före eller efter någon SÖneller stor Helgedag. T. ill Utskottets handläggning hafva 2;ne Memorialer i detta ämne blifvit öfverlemnade: 1:0 Ifrån Högvördiga PrestStåndet ett anförande af Herr Prosten Ek, deruti Herr Prosten, med fastad uppmärksamhet derpå, att Söndagen måtte hållas i behörig aktning, samt denna Gudaktighetens och dygdens högtidsdag ej förvandlas till girighetens, egennyttans’och Besv. och Ekon. JJtsk. Ectänkandtn, 12X sjelfsvåldets, yikar, att en Ekonomisk anstalt, hvilken synbart gynnar Söndagens missbruk och motverkar både Gudomliga och menskliga bud om Sabbatens helgd, nemligen marknaders utsättande att hållas på Måndagen, hädanefter måtte upphöra, och att, då det för en marknad vanligen bestämda Månadsdatum pä en Söndag inträffar, Marknadsdagen, genom vederbörande auctoriteters försorg, må varda åtmindstone till påföljande Tisdagen förflyttad, och i öfrigt vid marknadsdagars bestämmande
Aldrig hördes här denna meningslöst grälsjuka svada, som andra fruar kunna prestera i timtal. mranska regeringen, s o m i sammanhang med verldsexpositionen anordnat en rad af kongresser i alla frågor, hade äfven föreslagit att anordna en kongress för qvinnosaken, men med ett vilkor: man skulle ej få upptaga under diskussion qvinnornas politiska rösträtt. Men detta ville ej alla underkasta sig. I Frankrike liksom litet hvarstädes äro ej alla, som önska förbättra qvinnans ställning, af samma åsigt. Man kan ej enas o m, huru man skall gå till väga eller huru långt man skall gå. Anordnarne af den år 1878 hållna qvinnokongressen, advokaten Richer och m:lle Deraismes, voro följaktligen helt misslynta med regeringens beslut o c h funno för godt anordna en egen kongress. Kallelserna till de toå kongresserna föreföll egendomlig i utlandet, o c h man hade svårt fatta det närmare sammanhanget. Då den enskilda kongressen skulle hållas i slutet af juni och den andra officiella i medlet af jnli, sändes i allmänhet samma delegerade till begge kongresserna. Under det man fann en olika fransk publik i » la Salle de Géographie », der m:lle Deraismes presiderade, o c h i » la Mairie de St. Sulpice », der Jules Simon intog presidentstolen, så fann man ungefär samma utländska delegerade. Den första såväl som den andra kongressen räknade bland sina medlemmar män eller qvinnor Selma fann snart, att här fortsattes hennes * Efter ett bref i denna sak till Stockholms egen uppfostran. Under det att hon meddeDagblad tillåta vi oss meddela denna förkortade lade sina små kunskaper åt barnen, måste | skildring. från Amerika, Belgien, Danmark, England, Grekland, Holland, Italian, Norge, Polen, Rumänien, Ryssland, Schweiz, S.verige; ja, på den andra kongressen uppenbarade sig till o c h med i elfte timmen en representant för Spanien, der dock den s. k qvinnofrågan torde ligga i sin linda. Det var emellertid först på den andra kongressen, s o m d e utländska representanterna kommo i tillfälle att närma sig hvar andra. Den första kongressen var nämligen i många fall ytterst bristfälligt organiserad. Första kongressen.
Maj:t fastställda ritningen, redan varit afsedt att å sistnämnda byggnads hufvudfacad anbringas, den i orten beräknade byggnadskostnad kunnat nedsättas med 12,234 R:dr 34 öre; hvarefter och sedan läroverkets Inspektor och Lärare-kollegium, under förklarande, att de frånginge den af Kollegium framställda önskan att omkring skoltomten erhålla ett jernstaket, funnit omförmälda af Öfver-intendents-embetet föreslagna träomhägnad kring tomten mindre ändamålsenlig och föga varaktig, äfvensom Domkapitlet ansett kostnaden derför öfverflödig, men Inspektor och Kollegium deremot, beträffande det för läroverket föreslagna tornuret, hvilket, ehuru afsedt att åhufvudbyggnaden anbringas, icke kunnat, i följd af bristande tillgångar, derstädes uppsättas, på anförda skäl ansett detsammas anbringande vara af nödvändigheten påkalladt; så hade Öfver-intendents-embetet tillkännagifvit, att kostnadsförslaget för det ifrågasatta byggnadsföretaget, 26,866 R:dr 20 öre, skulle, med tillägg af utgiften för tornurets anbringande å läroverkets hufvudbyggnad, 1,000 R:dr, komma att utgöra 27,866 R:dr 20 öre; men derest kostnaden för den af Öfver-intendents-embetet föreslagna träomhägnad, 2,288 R:dr, ansåges böra ur förslaget utgå, endast 25,578 Riksdaler 20 öre. Enär, å ena sidan, Hernösands stifts byggnadskassa, enligt hvad upplyst blifvit, saknade tillgång för bekostande af ofvanberörda af behofvet högeligen påkallade byggnad, samt dessutom staden Umeå till dervarande, ännu icke fullt färdiga, lärohus, redan lemnat ett i förhållande till sina tillgångar icke obetydligt bidrag, men å andra sidan förekomme, att kostnaden för gymnastikhuset, äfven om ett ur derå an* 76 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.