Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom skulle räkenskapernas revision i KammarRätten medföra flera olägenheter, hvaribland jag blott vill omnämna den af de vidlyftiga handlingarnas och verificationernas aflemnande från Banken, hvarest de som oftast och nästan dagligen behöfvas, men då skulle komma under en längre tid, kanske hela år, att saknas. Till stöd för sin motion har Hr Rosenblad anfört en balance, som hotat BancoDisconlen med betydlig förlust och som skulle hafva undgått trenne efter hvarandra följande DiscontRevisioners uppmärksamhet. Detta anförande innebär en förebråelse emot Revisorerne, som de, efter min öfvertygelse, ingalunda förskyllt. Hr Rosenblad känner sjelf bäst beskaffenheten af denna balance, och inser nogsamt, att det varit nära omöjligt för Revisorerne att ens förmoda dess tillvarelse, och att det ganska säkert skulle varit lika omöjligt för KammarRätten, i saknad af den anledning att misstänka ett sådant förhållande, som Hr Rosenblad sjelf sent omsider funnit och hvarigenom det lyckades honom att, efter mödosamma och förtjenstfulla forskningar, slutligen upptäcka denna balance och förekomma ali förlust för DiscontVerket, Jag kan ej heller finna, att någon synnerlig besparing skulle vinnas genom den föreslagna förändringen; ty då R. St:s Revisorer i alla fall sammanträda för att granska Bankens och RiksgäldsContorets förvaltning, komme bespa - Den 7 7» lingen att inskränkas till någon förminskning af deras dagtractamenten, i anseende till den kortare tid de behöfde vara tillsammans, hvilken besparing deremot på ett annat båll torde komma att mer än uppvägas af kostnaden för en ökad Personal i KammarRättens RevisionsContor, som, redan öfverhopadt af göromål, dessförutan ej kunde bestrida granskningen af' så vidlyftiga räkenskaper. Älven i detta hänseende saknas således tillräcklig grund för motionen, hvilken för öfrigt, jag är öfvertygad derom, härleder sig endast från Hr Rosenblads kända, utmärkta nit och omtanka att tillvägabringa en fullkomligare ordning inom Banken och Discont Verket. Gr. C r o n h je 1 m, Otto Au g.:
Så länge jag minns, har löjtnanten ju dagligen umgåtts här i huset... (Tystnad.) HANS (reser sig upp. Det är visst icke sant. Folk säger så mycket. Lugnt). saker att uträtta. (Till Emilie.) Kan du komma in dig om. (De gå.) Du får ursäkta mig, Bruun, men jag har en del till mig ett par minuter. Jag har något att tala med KATRINE (reser sig upp). manifestet för torsdagen, som jag lofvade. Kan jag få sitta inne i ditt kabinett, Leonora? LEONORA. Då är det väl bäst, att jag renskrifver det där sitter nyckeln i lådan. (Katrine går.) Var så god. Ligger det icke papper framme, så Fjärde scenen. (Under denna scen mörknar det mer och mer i rummet.) MAX. MAX. LEONORA. om, fru Leonora. Ni tycks icke ha några hemligheter att vara rädd LEONORA. jag icke i en skrifbordslåda. Nej. Och dem jag är rädd om, dem förvarar MAX. Hvar då? 54 LEONORA. I mitt hufvud. MAX. Eller i ert hjärta LEONORA. sidiga umgänget i vår krets icke tycks verka utvecklande på de relativa intelligenserna, men att ni... MAX (afbryter). Max jag ber er. Nog vet jag, att det ömse utvecklande på folks intelligens. På hvems? Hur vet ni, att umgänget i vår krets icke verkar LEONORA (betänker sig litet). på Emilie och nu heller inte på Hans! MAX. På min egen kanske. I alla fall helt säkert inte Såå? Det går utför med Hans' hufvud också LEONORA. antaga det. Hur skulle jag annars kunna förklara, att heter. Ja det är ledsamt, men jag blir tvungen att han till den grad ta'r sig nära Emilies klumpiga elakMAX. mera intressant för mig. Låt oss säga »fräcka insinuationer» det låter LEONORA (retad). Ja, ni kan ju gärna taga det öfverlägset... Det kan jag också förresten! Och jag gör det. Men när jag tänker på, att Hans i detta ögonblick sitter och
Likaledes bi föl i R. o. Ad. den nästföljande delen till oell med ordet ”åt var ni ngs tecken.” Hr Landtm, hemställde, om Ståndet behagade bifalla nästpåföljande ord: ”och efter det ljud genom trumma eller trumpet blifvit ask ad t.” Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja. Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Hjerta: Jag anhåller om propos. på det tillägg, som Hr Lefre'n föreslog, nemi. att sätta ordet helst framför trumma eller trumpet. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att åtskilliga förslag voro framställda till andra redactioner af de sednast föredragna orden; enligt en skulle lydelsen blifva följande : ”och efter det ljud, helst genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt;” och enligt en annan: ”och efter det ljud på tjenligt sätt blifvit äskadt;” en tredje mening hade yrkat, att orden "efter det ljud genom trumma eller trumpet blifvit askad t” skulle utgå. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller blott att få erinra, det min mening var, att det blott skulle heta — ”och efter det ljud blifvit äskadt,” utan att tala om tjenligt sätt eller om instrumenter. Hr Palmcrantz: Jag tager mig friheten hemställa, att Hr Frih. o. Landtm, läcktes först framställa propos. på det af Hr Lefre'n gjorda förslag till ändring af §:n, e medan jag anser det förena allas meningar. Frih. Boye: Vanligen brukar Hr Frih. o. Landtm, följa ordningen af framställningar, och Hr von Hartmansdorff gjorde sin framställning långt innan Hr Lefren gjorde sin. Jag får således hemställa, om icke Hr von Hartmansdorffs förslag kunde först erhålla propos., emedan, om det bifalles, det öfriga förfaller.
Pral. 1856 & 1851. 5 Sami. 1 Afd. 17 Höft. 2 10 Bevillnings-UIskottets Memorial N.-o 18. till och med 100 R:dr deröfver till och med 200 R:dr . deröfver till och med 300 R:dr . och vidare för hvarje lOO.tal R:dr . — 60 öre, 1: 20 öre, 1: 80 öre, — 60 öre. § 8, mom. 6. Med godkännande af föreslagna rubriken för skuldebref, har Borgare-ståndet beslutat, att den omedelbart derefter uppställda larifen, så lydande: 15 öre, . 30 öre, Iria — 50 öre, — 75 öre, 1: - — 25 öre; 7 införas, såsom ifrån stäm - till och med 100 R:dr samt för hvarje fulla 100 R:dr derutöfver skulle förändras på följande sätt: till och med 100 R:dr öfver 100 R:dr till och med 200 R:dr öfver 200 R:dr till och med 300 R:dr öfver 300 R:dr till och med 400 R:dr och vidare för hvart lOO.tal R:dr . samt att återstoden af 6 mom. skulle utgå; och uti § Eladt papper fria, skuldebref och öfriga uti mom. uppräknade handlingar, då de i konurser företes. De öfriga trenne Riks-slånden hafva deremot godkänt Utskottets förslag. Derest icke Borgare-ståndet skulle vilja frånträda sitt skiljaktiga beslut, föranledes deraf följande omröstning: N:o 16. Den som vill, att, jemlikt Utskottets förslag och de tre Ståndens beslut, skuldebref skola karteras sålunda: till och med 100 R:dr 15 öre, och för hvarje fulla 100 R:dr derutöfver ... 30 öre, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej. Vinner
Han tog farväl af Grane, skakade flyktigt hand med Randers, utan att se på honom, och gick. – Du gjorde förbaskadt rätt i, att du sade nej, yttrade Randers. – Ja, jag vet inte. Grane tyckte inte riktigt om berömmet. Han kände sig så främmande för Randers. En stark misstämning grep honom. – Jag har just kommit för att tala om för dig, att jag kommer att skrifva i någon af tidningarna om den här saken, sade Randers till sist. – Tänker du det? sade Grane förbluffad. För eller emot? – Ja, du ska få se, hur det blir. Jag kommer att taga saken på mitt särskilda sätt. Emellertid var som sagdt oron stark i Upsala, och allra starkast bland de akademiska fäderna. Professor X. var aldeles rasande. Han blef röd som en tupp och stampade i golfvet, bara nå’n människa kom att det ringaste röra vid denna sak: – Så’na förbannade studentpojkar. Rektor borde blanda sig i saken. Ta mig fan borde han inte det. Professor Y. ansåg det ur rent kristlig synpunkt vara af vigt, att intresset för religiösa ting väcktes bland den studerande ungdomen. Men han beklagade djupt, att detta intresse tagits om hand af så – man kan gärna säga – tvetydiga personer, och att nitet för religionsfrihet skulle tagas till förevändning för bedrifvande af allahanda dämagogiska, radikala, kanske till och med nihilistiska agitationer. Han beklagade detta djupt, djupt ... Men det kom sig af otron, den öfverhandtagande otron, som trängde in i vetenskapen, i människorna, i luften, i hemmen, i lifvet, bland ungdomen, bland de små barnen. Professorn nästan tappade andan vid den sista klimaxen. Professor Z. åter fann hela saken löjlig. – Pyh. Låt dem hållas. Det blir ändå ingenting af, när det kommer till kritan. Professor Ranke sade ingenting, men i hans hem lade fruarna råd, och de kunde ej finna någon annan förklaring, än att tiden var ond, och att ungdomen nu var värre än någonsin. Professorskan Ranke, förklarade, att hon hyste mycken sympati för religionsfriheten, mycken sympati. Men hon ville inte se den försvarad på det sättet. Inte på det sättet.
Enskild egande-rätt vike för det allmänna bästa, der Konungen prof var nödigt, att jord eller lägenhet, som enskild man tillhörer, begagnas skall, vare sig till Rikets försvar, till allmän väg eller bro, till torg eller gata istad, lill utlappning eller sänkning af sjö, till strömrensning, farled eller annan vattenledning, till allmän byggnad eller till dylikt allmänt behof. I alla dessa fall vare egaren pligtig att afstå, hvad af hans egendom för ändamålet fordras, emot ersättning. Denna ersättning må i penningar mätas, efter hvad jord eller lägenhet af samma slag och godhet i orten högst gäller. Uppkommer tvist om ersättningens belopp, stämme då Kronan eller den menighet, som för allmän nytta afsöndringen äskar, egaren till vederbörlig domstol, alt taga del i sättandet af en Compromiss-Rält, för att värdet af jorden eller lägenheten utröna och bestämma samt tillika sig utlåta, om och i hvad mon dea jord eller lägenhet, som afstås, bör vidkännas andel i grundskatten å den egendom, från hvilken afsöndringen sker. Blifver part å inställelse-dagen från Domstolen förfallolöst ute, eller undandrager han sig att ledamöter i Compromiss-Rätten utse, välje då Domstolen i hans ställe Gode Män. Compromiss-Rätten skall utgöras af Domstolens Ordförande samt af sex Gode Män, 116 Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, IV-o 76. sora ojäfvige finnas, deraf parterne, å hvar sida, ega utse tre. Denna Compromiss-Rätt sammanträde efter Domarens kallelse å utsatt dag, då alla till frågan hörande handlingar höra till Rätten aflemnas. Compromiss-Rätten ege, om så nödigt pröfvas, anställa syn å jorden eller lägenheten samt muntligen höra parterne, för att vinna fullständig underrättelse i saken. Sedan skride Compromiss-Rätten, ulan dröjsmål, till frågans afgörande. Yppas dervid olika meningar, men förena sig fem af Rättens ledamöter i samma mening, galle då den för Compromiss-Rättens beslut.
Då Utskotten dessutom vid egendomslotteriers afstyrkande, utgått från den mening, att dessa skulle vålla oreda och oordning i Samhället men likväl, såsom förslagen till lagförändringarne tvisa, förutsatt, det Kongl. Maj:t skulle vilja, oagtadt Riksens Ständers afstyrkande tillåta dem ; så hafva Utskotten äfven antagit, att Högsta Magten skulle vilja föranleda icke blott lagstridiga, utan och skadliga åtgärder, meningar, Ridå Aå, Pr&t. IX, B, And. Ali t Ben 20 Odaln /, m. dem Riksens Ständer hvarken böra hysa elleS framställa. Jag tillstyrker således att Betänkandet må återremitteras. Om Utskotten verkeligen anse fåken origtig, så böra de icke uppgöra fältet att verkställa den; utan måste då, efter min mening afstyrka formen tillika med saken. Friherre Cederftröm, Jacob: Det är egen teligen icke fråga om någon förändring af Allmänna Lagen, ej eller är någon sådan af de sam. xnansatta Utskotten tillstyrkt. Det är endast ett tillägg till stadgandet om bördesskilling. Detta är också det enda, Utskotten ansett böra närmare bestämmas, men derigenom är ingalunda någon förändring af Allmänna Lagen, ifrågaställd. Tillägget innefattar blott ett tillkännagifvande, huru bördessumman vid egendoms försäljning genom Lotteri bör beräknas. Detta är hvad jag ansett böra svaras å anmärkningen. I sjelfve saken har jag genom min vid Utskottens Betänkande bifogade reservation yttrat, att jag anser nyttigt alt för åtskillige Medborgare, söm icke utan större förlust kunna försälja deras fastigheter, bereda' tillfälle att afyitra dem, och såmedelst fullgöra sina förbindelser mot andra Medborgare. I detta afseende är författningen af Utskotten föreslagen, Herr Von Hartmansdorffi Den siste Tala« ren har anmärkt, att icke någon förändring af Utan blott ett tillägg till Allmänna Lagen vöre i fråga. Jag underställer dock Högloflige Ridderskapet och Adeln om icke ett tillägg i Lagen äfven är en förändring, emedan det kan göra ett den förra författningen upphäf - Ben 20 Oelober f. m. Vande undantag.
Till nämnde Betjening räknes hos Ridderskapet och Adeln fyra Canzlister ; i Preste-Ståndet en Notarie och två Canzlister 5 i BorgareStåndet sammaledes; och i BondeStåndet två Notarier och fyra Canzlister. — Till nämnde Betjening, hvilken af Stånden sjelfva tillsattes, räknes hos Ridderskapet och Adein fyra Canzlister; i Preste-Ståndet en Notarie och två Canzlister; i Borgare-Ståndet sammaledes; och i Bonde-Ståndet två Notarier och fyra Canzlister. Se Bibanget till samtliga Riks-Ståndens Protoeoll, 3 Samling, Memorialen N:o 2 och 5. Preste-Ståndets d;o, 2 Band. p. 37 och 626. Bonde-Ståndets dso, 3 Band, p. 373—376. Till ändrad redaction, jemte särskilt tillägg, i afseende på meddelandet af förklaringar öfver Lagens rätta mening. Coust i tutionsUtskottets Memorial N:o i. Regering §• Inkomma till Konungen, från Domstolar och Embetsmän, förfrågningar om Lagens rätta mening i sådana fall, som till Domares åtgärd höra, äge ock Högsta Domstolen att de sålunda sökta förklaringar gifva. §• Konungen äger tvänne röster i de mål, hvilkas föredragning och afgörande Han för godt finner att i Högsta Domstolen öfvervara. Alla frågor om förklaringar öfver Lagen skola hos Konungen anmälas och Dess röster deruti inhemtas och beräknas, änskönt Han icke i Högsta Domstolens öfverläggningar derom deltagit. §• Med förklaring öfver Civiloch Criminalsamt Kyrko-Lag förhålles som med sådan Lags stiftande. De förklaringar, som, till svar på inkomna förfrågningar om Lagens rätta mening, Konungen genom Dess Högsta Domstol emellan Riksdagarna gifver, kunna af Riksens Ständer ogillas, hvarefter de icke längre vare s-Formen. 19- Inkomma till Konungen, från Domstolar och Embetsmän, förfrågningar om rätta meningen af Allmän Civil-, Criminaloch Kyrko-Lag, eller anser eljest Högste Domstolen förklaring, i sådant fall, nödig, äge ock Högste
De fördelar, som för jordbruket hafva uppstått och ännu uppstå, i följd af skiftesverkels framgång, bero i hufvudsaklig mån derpå, alt skiftet förrättas af en person, som dertill äger tillräckliga kunskaper, äfvensom de moraliska förmögenheter, som fordras för en rättvis förrättning. Man ser nemi. att då fel begås, så blifva de sällan rättade. En ägodeluingsrätts ordförande har icke alltid de kunskaper, som fordras för att meddela en sådan rättelse, och tiden blir icke eller alltid tillräcklig för en fullständig öfversigt af en mängd sådana förrättningar. Då saken slutligen kommer till Högsta Domstolen, ser man ofta, att eli formfel föranleder lill en återförvisning och en rubbning i sådana förhållanden, Den 14 December e m. 407 sorn man ansett för säkra. En sådan rubbning leder oftare till skada än till vinst, och derigenom visar sig ännu ytterligare huru angeläget det är att skiftet förrättas af en skicklig person. Då är det äfven högst angeläget, att icke en enda delägare i skiftet, någongäng måhända af egennyttiga moliver, ovillkorligen skall fä bestämma hvilken landtmätare, som skall användas. Jag har sett exempel på olägenheterna af ett sådant hastigt förordnande, och kan derföre icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna del. Den tidsutdrägt, som man förmeDar uppkomma genom en sådan communication, anser jag vara af ringa betydenhet, då delägarne förut sä länge haft sina ägor tillsammans. Ofta nog kommer det i alla fall att förlöpa flera månader, någongåug hela år, innan förrättningen tager sin början, och den farhåga, som man hyser, att den ena delägaren skulle kunna försämra mark för den andra, är förekommen genom den rättighet, som Konungens Bef:h:de äger att förbjuda all afverkning å skog etc. Jag yrkar alltså bifall å betänk. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att under denna discussion, från Ilögv.
Af detta skäl och då det vore önskligt, att pålagor af den art, som ifrågavarande bevillning å utländningar, hvilka sluta handel om varor äfven för egen del, icke i vårt eller något land gifva anledning till andra kontroller å desse än å öfrige resande utländningar; då, om afgifterna endast nedsättas till hälften, rättigheten för Franska regeringen att pålägga Svenska handlande eller deras ombud motsvarande afgift, likväl qvarstode; då chikanen eller den vexatoriska kontrollen för många kändes tyngre än sjelfva afgiften, samt då det torde vara tvetydigt om 17 § kunde och borde tillämpas å alla de magters undersåtar, med hvilka fördrag äro afslutade, äfvensom huruvida samma paragraf icke kunde vara hinderlig för nya öfverenskommelse^ afslutande; så har Herr von Koch föreslagit, att Kongl. Maj:ts förberörda nådiga framställning endast må på så sätt bifallas, att vid slutet af Bevilluingsstadgans 24 § tillägges en punkt så lydande: ”Har Konungen träffat öfverenskommelse, hvarigenom stadgadt blifvit, att Svensk undersåte i annat land icke betungas med annan skatt eller afgift, än inföding derstädes vidkännes, ege för sådant lands undersåte afgift, af den beskaffenhet hvarom i 16 och 17 §§ förmäles, icke rum.” Enligt hvad af den nådiga Propositionen synes, kommer det beslut, som Rikets Ständer kunna fatta, i afseende på den-af Kongl. Majit nu gjorda framställning angående nedsättning uti bevillningen för reseagenter, icke att utöfva något inflytande på beståndet af den handelstraktat, sorn mellan de förenade rikena och Frankrike blifvit afslutad och redan af Rikets Ständer godkänd. Vid sådant förhållande och då nedsättning till halfva nuvarande beloppet af ifrågavarande bevillning skulle i betydlig mån förminska den med samma bevillning åsyftade verkan, att nemligen förhindra utländske krämare att, under förevändning af profvers utbjudande, på landsbygden afyttra sina varor, så har Utskottet, som af berörda skäl ej ansett sig kunna tillstyrka BevillningsUtskottets Betänkande N:o 3.
Maj:t, då förändrade omständigheter sådant medgifva, behagade åt förslaget i sin helhet lemna den Nådiga uppmärksamhet och den tillämpning, sorn Rikets Ständer anse samma förslag förtjena, samt slutligen att, med afseende på den verkliga fördel för landet, som torde inträffa , derest tullen å Öfriga sädes-slag, utom Hvete, vore liv •för någon längre tid, eller åtminstone intill nästa Riksdag, Kongl. Maj:t målte i Nåder bestämma in - i4 Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti. N-o 45. och utförsels-tull efter nedanstående Tariff: Tullvärde! InförselsUtförsels . tull: tull: R:dr. R:dr. st. rist. 8: De mot detta Utlåtande aflemnade Reservationer vidfoga^ vördsamt. Stockholm den ii September 1829. Reservationer: Af Herr Friherre Leijonhufvudj A.: ”Jag har hvarken förra gången, detta ämne af Utskottet afgjordes, eller nu delat den öfvertygelse, att den fixa tullen å åtskilliga slag af Spannmål borde bestämmas till 5o procent af ett i alla fall högt beräknadt tullvärde; derföre reserverar jag mig mot Beslutet i detta fall, och tillstyrker i stället att, Bil. till Bevillnings-Utskottets Uti. N.o 45. i5 en dylik tull må med 33| procent af värdet erläggas.” Af Herr af Wingård, Joli.: ”1 frågan om det af mig föreslagna Tull-systems införande på vestra kusten, är jag fran Höglofl. Utskottets beslut skiljaktig, och får i detta afseende åberopa min reservation vid förra Betänkandet, med tillägg, att, om en partiel tillämpning skulle ega rum, denna äfven borde utsträckas till Hafra, såsom en på England lätt afsättlig artikel.” Härmed förenade sig Herrar Rothlieb, A. F., Uggla, G. G., samt af Geijerstam , O., äfvensom Herr Prosten P. G. Swedelius, hvilken yrkade systemets antagande i sin helhet.
Det är för hvarje styrelse, och således jemväl för ett läns, nyttigt, att när sådana åtgärder skola vidtagas, som bero på menigheters öfverenskommelse eller begifvande, hon har, om jag så får säga, ett handtag, hvarigenom reda och sammanhang i saken kunna vinnas. För sådant ändamål äro dessa länsnämnder ulan tvifvel nyttiga. Jag vill exempelvis nämna, att då Kalmar län var mig anförtrodt och jag ville söka åstadkomma en bradstodsförening, Den 21 Juli. 379 sä fanns der visserligen ett hushållnings-sällskap, men att vända mig till detta trodde jag icke vara lämpligt och det skulle förmodligen icke heller hafva så ansetts af länets innebyggare. Jag hade då ingen annan utväg än att kalla, till sammanträde, alla dem, som hade lust att komma. De som följaglligen inställde sig, agde naturligtvis ingen beslutande rätt, emedan de icke hade något allmänt bemyndigande, utan hvar och en reste och talade endast för sig sjelf. Funnes nu en länsnämnd med sina underafdelningar: sä hade länets höfding alltid tillfälle att, med denna representation för länet, afhandla dess gemensamma angelägenheter. Finge lian afslag, sä vöre det icke hans fel. Men derest lian ville för länet något uträtta och kände sig hafva förmåga dertill, så hade han ock någon att hålla sig till. Man säger, att hushållnings-sällskap finnas inom länen och man åberopar hvad dessa kunna uträtta. Frih. von Kraemer har i synnerhet framhållit den stora nytta dessa sällskap på somliga orter medfört. Jag erkänner detta villigt; men på hvad sätt hafva dessa sällskap tillkommit? Jo, derigenom att deras egna ledamöter välja dem, de linna lämpliga att blifva sina medbroder, ulan att vederbörande menigheter, hvilkas ombud de skulle vara, någonsin blifvit hörda eller fått afgifva sina röster. Hushållningssällskapen sakna alltså den väsentliga egenskapen att utgöra länens lagliga representationer. Man har sagt — och jag har hört det ofta nog uprepas — att Landshöfdingen skulle i länsnämnden få sig en förmyndare, hvilken kunde blifva honom vid åtskilliga tillfällen rätt besvärlig. Ja, det kail verkligen hända.
Eniir na ändteligen är i fråga, att denne på Hemmanen utskifta och med Skatt helägga, skulle Invånarne finna deras ställning emot förr försämrad, om tyngden af den nya Skatten vöre större, än att den svarade emot förmånen för hvar och en att äga visst område för sig, i stället för att befinna sig uti samfällighet, JEtt sätt att häruti linna en medelväg torde vara, att på den tili utskiftande marken, i förhållande till» dess olika godhet, fördela en Skatt som uppgick emot beloppet af 6 procent på Utskiftningskostnaden, berak - igo 'Den 8 Marg. Saknad i Spannmål. Capitalet ingar nogsamt efter hsnd,' genom verkningarna af dess räda och stora föremål, förökad folkmängd, production och välmåga, och deraf uppkommande Bevillning för i värde förhöjd egendom, för Personer, för Qfverflöds-Artiklar &Cc. Det kunde förtjena att öfverväga», huruvida det ej vöre tjenligt, att med en sd, efier sannolikhet, lindrig Skatt, förbinda det vilkor, att hvar och en borde på en bestämd del af det nya området befrämja skogsväxt. Det är isynnerhet derpå, sorn Olands Invånare lida brist. Hvad genom utsyning fås från Krono-skogarna, är alldeles otillräckligt, utan mäste fylinaden sökas från Småländska sidan. Kär i en framtid, genom odling och ej ovanlig misshushållning i allmänhet, tiligångarne äfven derstädes blifva knappa, kornme Öland att sakna en väsendtlig del af nödigt oberoende, en händelse, som visserligen i tid bör fö re kornm as. Det är väl en erkand sanning, att det allan anna ej bör inblanda sig' i den enskifte* hushållning, helst dennes egna forman hör ensam "Vara kraftig nog att leda honom till omtanke for nödiga behof.