Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, enligt Rikets Ständers i underdånighet gjorda anhållan, lärer vederbörande Auctoriteter i Nåder förständiga; och 3:o de besparingar, sorn å anslagen för hvarje serskildt föremål uppkomma, må icke i annat fall, än der sådant är uttryckligen medgifvet, kanna till något annat behof disponeras, utan böra oafkortade till kommande Ständers disposition reserveras. 3© <® 2. f», TRYCICT HOS J. A. WALLDAU, 1841. Stats-Utslotlets Memorial, N'.o 581. Ank. till Exp. litsle. den 8 Juni 1841, kl. 7 c. m. Memorial, med forsla* till voterings'proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, ifråga om skyldighet för Bruksidkaren Gyzanders Sterbhusdelegare att erlägga ränta å deras skuld till Statsverket, i följd af ingången uppbörds-borgen. Sedara Stats-Utskotlet, uti sitt under N:o 514 afgifne Utlåtande, afstyrkt Rikets Ständers bifall till den af Bruksidkaren A. IV. Gjzanders sterbhusdelegare gjorde ansökning om befrielse från den, i följd af Gyzanders i lifstiden, gemensamt med J. Wedelin, ingångne borgen för numera aflidne Kronofogden B.
Majit, på de skäl som Komitéen anfört, funnit dess sednare alternativförslag hafva företrädet, så att byggnaden, med uteslutande af Bihliolbeket, för hvilket ökadt utrymme kan provisoriskt beredas i nuvarande museirumrnen uti Stockholms slott, skulle i den första eller bottenvåningen inredas för do historiska samlingarne, Kongl, klädkammaren deribland inbegripen, och Myntkabinettet i andra våningen för skulptur, för Lifrustkammaren och en af hvarjehanda konststycken af guld, silfver, elfenben, glas, emalj med mera bestående så kallad »konslkammares» samlingar, samt i tredje våningen för målningsoch tecknings-samlingarne, hvarje kollektion med dertill hörande nö diga arbetsrum i samma våning; hvarförutan trapphuset skulle upptaga ofvanherörda samling af gipsafgjutningar efter de märkvärdigaste och skönaste skulpturverk, från äldsta tider till nuvarande, samt källarvåningen innehålla värme-apparater, bostäder för portvakt och eldare, jemte utrymme för åtskilliga förråder. Då den kostnad, som Komilerade, på grund af noggranna och i de minsta delar utförda beräkningar, upptagit för detta alternalivförslags verkställande, jemte byggnadstomtens stenläggning, plantering på östra och en del af norra sidan med låga buskvexter i grupper samt förseende med troltoirer, quai och stängsel mot grannlomlerna, uppgår lill Fyrahundra Fyratiotre Tusen Tvåhundra Sextioen Riksdaler Femtionio öre; men i denna summa inbegripas Femton Tusen Riksdaler ersättning lill Stockholms stad för Kyrkholmskanalen och derintill gränsande delar af den för Museum be hölliga tomt, tillika med dennas äldre åbyggnader, och Stadsfullmägtige å stadens vägnar numera afstålt från anspråket på sådan ersättning, under förbehåll och förutsättning af Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ts nådiga förslag om öfverlåtelse till staden af den Kronan tillhöriga mark, som för strandgatas anläggning vid Ladugårdslandsviken erfordras; kommer vid det förhållande, alt berörda nådiga förslag redan lärer vara vid riksdagen bifallet, ifrågavarande kostnad att, enligt Komité - 16 Kongl. Maj-.ts Nåd. Proposition
Först sedan man genomgått sjelfva författningen och 144 Den 17 Juli. erfarit, huruvida den bifalles elier icke, kan tid vara att besluta i afs:de å den ifrågav:de förändringen. Gr. Lagerbjelke: Jag för min del har icke något att erinra mot det af Gr. Mörner föreslagna sätt för föredragningen, och förenar mig således med honom. Uppå härefter framställd propos. beslöts, att författningsförslaget först skulle paragrafvis genomgås samt privilegii-frågan jemte ingressen derefter förekomma till pröfning. Till följd häraf föredrogs nu Utsk:ts förslag till ny lydelse af Handelsbalkens 16:de kapitel. § 8. Hr Car 1 h ei ra-Gy 11 en sk jöl d, Henrik Adolf Oscar: Det har icke kunnat undgå att för frågans riktiga lösning synas mig betänkligt, att inledningen till denna författning först efter författningsförslagets genomgående skall till pröfning förekomma. Huruvida nemligen den förändrade lydelsen af de uti Betänk:t uptagne §§ skall bifallas eller icke, beror i viss mån på de beslut, 11. o. Ad. fattar, såväl i afseende å den i förevule fall frälseman tillagde förmånsrätt, som ock beträffande de §§, hvilkas uphäfvande blifvit uti ingressen föreslagen och som följaktligen böra utur nu gällande lag utgå. Då man nu deremot icke behagat för beslutens fattande fastställa en sådan ordning, så har man dermed liksom gifvit på hand, att, genom bifall till §§, som följa, äfven antaga h-vad som blifvit af Utsk:t i ingressen föreslaget. Då jag likväl för min del icke är härtill benägen, så länge nemi. icke ordentliga förmyndare-kammare kommit till stånd, kan jag icke annat än ogilla detta sätt att gå till väga; och får, i sammanhang dermed, förklara, att jag kommer att motsätta mig bifall till såväl 8:de som följande §§.
Något äfventyr för anstaltens framtida bestånd i dess närvarande utsträckning syntes således icke af nämnde skuld vara att befara, allenast det kunde lyckas brunnen att, emot billiga vilkor, få skulden ordnad pä sådant sätt, som medgåfve dess liqviderande genom årliga kapital-afbetalningar. För detta ändamål hade ock såväl Bolaget som Brunnsrätten medgifvit Direktionen rättighet, att emot inteckning i brunnens fasta egendom upptaga ett lån å 37,500 R:dr Runt med fem procent ärlig ränta och fyra procent årlig amortering, äfvensom Kongl. Majit, genom nådig resolution den 27 Mars 1858, lemnat tillstånd till inteckning af brunnens fastigheter för nämnde belopp; men oaktadt flere försök dertill blifvit gjorda, hade, i anseende till den under sednare åren rådande betryckta penningeställningen, det icke varit möjligt att på enskilda händer erhålla ett sådant län. Då således för ändamålets vinnande annan utväg, än anlitande af Rikets Ständers mellankomst, icke syntes återstå, och då vattenkur-anstalten såväl genom sin stora nytta i allmänhet, som särskildt genom sin oegennyttiga omsorg för fattige sjuke gjort sig väl förtjent af något understöd från det allmännas sida, samt det bidrag den för närvarande behöfde, kunde lemnäs utan äfventyr af förlust för Statsverket, hafva motionärerne föreslagit, att Rikets Ständer måtte bevilja Styrelsen för vattenkur-anstalten i Söderköping af Statens medel ett lån å 37,500 Ridr R:mt, emot säkerhet af ofvanberörda inteckning samt emot årlig afbetalning af 9 procent, deraf 5 procent borde beräknas såsom ränta och 4 procent såsom amortering af kapitalet.
Denna är efter min tanka ingen annan än den, alt hvarje affärstransaction måste egentligen i theori betraktas såsom ett varubyte; och att det afviker från det normala tillståndet, om man i utbyte mot en vara vill gifva någonting annat, som icke för ögonblicket har ett motsvarande verkligt värde. Den våda, som uppstår af detta afvikande från det normala tillståndet, måste blifva så mycket större i samma mån, som hvad man gifvet’ i st. f. det verkliga varuvärdet tränger längre ned till den arbetande classen, och således en stor del af rörelsecapilalet och af tillgångarne för de dagliga behofvens fyllande hos denna del af allmänheten, hvilken icke kan för ögonblicket bereda sig någon credit, måste vid en kris åstadkomma förluster hos denna dass. Nu frågar jag: om det öfverallt anses såsom en gifven sak att enskilda personer icke må få utgifva sina egna s. k. förbindelser i st. f. mynt, hvad är det dä egentligen som berättigar ett eller Den 16 April e. m. 467 flere bolag att göra detta? Jo, säger raan, naturligtvis den större säkerhet, som dessa bolag hafva att erbjuda. Men vådan kan å andra sidan blifva större, emedan just den stora credit, som förtroendet till ett bolag medför, har den effect, att de hastigare uttvinga det egentliga myntet ur rörelsen och sätta sina s. k. förbindelser i stället. Vadan består egentligen deruti, att ehuru det linnes en solid förmögenhet, såsom basis för privatbankernes creditsedlar, så utgöres dock denna basis till -| af en säkerhet, hvilken icke är en säkerhet i metaller, som genast kan göras gällande. Man säger, att det icke är tänkbart, att icke privatbankerne skulle kunna göra rätt för sig. Men vi hafva icke upplefva! ännu någon sadan period, då verkligen, efter min tanka, detta förhållande kunde inträffa. Låt någon stor national calamitet hota oss; låt krig eller missväxt komma, och man får se om icke ett af de två kan inträffa, nemi. antingen att privatbankerna nödgas manquera, eller också sä våldsamt indraga sina fordringar att samma effect deraf uppkommer. Följden blifver då ingen annan än den, alt Staten mäste träda emellan för att rädda privatbankerne.
Sterbhusafgiften upphöra med detta år att utgå, emot det att StatsVerket, för de af StatsUtskottet under dessa Titlar beräknade summor, på sådant sätt erhåller full årlig ersättning för nu och framtidenj att personella Bevillningen efter irsta Art. ökas från 44 1 ^:c'r för mankönet, och från 22 sk. till 24 sk. för qvinkönet, och att BevillningsUtskottet anmodas fördela återstoden på Bevillningstitlarne vid tillämpningen af Bevillningsgrunderne. StatsVerket kommer häremot att godtgöra vederbörande de under Lagmansoch Häradshöfdingeräntan inbegripne Tingsgästningspenningarne, efter medium af hvad hvarje HäradsRätt under de sista 10 åren åtnjutit; kommandes dock detta Ständernes beslut att underställas Kongl. Maj:ts Nådiga sanction. Den 24 April e. in. I sammanhang härmed anhåller jag, alt få uppläsa en ny Motion, om införandet af en allmän Sterbhusafgift i BevillningsFörordningen. Hvarefter Herr af Billbergh uppläste följande: Då jag föreslagit upphörandet af Sterbhusafgiften, såsom en serskild Inkomsttitel, äfvensom af mantalspenningarne samt Lagmansoch Häradshöfdingeräntän, var det hufvudsakligen af det skäl, att denna afgift icke nu utgöres af alla medborgareclasser, utan tillkommit för samma ändamål som Lagmansoch Häradshöfdingeräntän, hvaraf borde följa, att då den ena grundräntan upphör för en del medborgare, borde detsamma äfven ske med det motsvarande onus för en annan del af medborgare. Emellertid, och då verkliga behållningar uti ett Sterbhus äro att anse såsom en inkomst för efterlefvande, och ChartaeSigillatfe-afgiften endast kan betraktas såsom en rättegångskostnad, får jag vördsamt föreslå, att alla Sterbhustillgångar, sedan gäld och skuld gulden är, må, då behållningen efter Bouppteckning öfverstiger 3oo R:dr, beläggas med en Bevillning af 1 procent, och att stadgandet härom må intagas uti ^:dra Al t. 7 §. BevillningsFörordningen. Herr Rosenblad, Bernhard:
Vid bedömande af förevarande fråga hafva Rikets Ständer måst fästa afseende å beskaffenheten af ingifna handlingar, enär i betraktande borde tagas, dels att de enskilda handlingar, såsom kontrakter m. m., hvilka part företett, kunna inverka på vederpartens rätt, dels ock att den part, som fullföljer talan, kan vara nödsakad att, för rätt dertill förete antingen borgen för ådömda böter, för den kostnad och skada vederparten kan komma att tillerkännas, eller för ådömd ersättning, eller bevis att han i vederbörlig ordning nedsatt omtvistade belopp m. m. Att sistberörda slags handlingar aldrig ma återtagas, så vida parten icke blifvit befriad från eller betalt de böter eller ersättningar, eller annat, hvarom fråga är, synes vara ostridigt, enär, derest part ägde alt i Hofrätt återfå handlingar af förstnämnde slag, utan afseende derå att llofrättens beslut öfverklagas, högsta domstolen kunde sättas ur tillfälle att meddela den pröfning, som vederparten medelst ett måls underdåniga fullföljd åsyftar. Rättigheten att återfå handlingar af om lorm alda fall måste följaktligen, såsom hittills, bero på pröfning, desto heldre som det en och annan gång skall visat sig att dylika handlingar gifvit anledning till broltmålsundersökningar, hvilka klefve omöjliga, så framt parten tillerkändes en ovilkorlig återtagningsrätt. Deremot bör hinder ej möta för part att i Hofrätt, oansedt talan fullföljes emot Hofrättens beslut, samt i Justitise-revisionen, sedan der bevakadt mål är afgjordt, återtaga i målet ingifna protokoll och beslut jemte andra offentliga myndigheters handlingar, helst han kan deraf vara i behof för, bland annat, utförande af sin talan i högsta domstolen, samt den andra parten icke genom ett sådant återtagande sättes ur tillfälle att, vid påkallande, högsta domstolens pröfning vinna.
Det är visserligen sannt, att alla omständigheter vid ifrågavar. skulds iråkande möjligen icke kunna komma till Slandernes kännedom, — naturligtvis icke om de skola hemliga hållas; men då ett sådant särskildt Utsk. är formeradt, och allmänna lanken är, att afsigten dermed vore alt sätta Ständerna i tillfälle att på rationella grunder kunna bedomina, huruvida anledn må vara att gifva eller afslå de medel, som fordras till skuldens betäckande: så vågar jag hemställa, om ej, för att nyttja ett här ofta begagnadt talesätt, eller till bevarande af Ståndets moraliska anseende, det vore skäl att, genom dröjsmål med besluts fattande i denna fråga, låta allmänheten tro, att R. o. Ad. velat afvakta pröfningen af ställningar och förhållanden i denna sak, hellre än att bevilja anslaget på måfå. Då jag endast vill vidröra denna punkt, kan jag ej undgå att fästa mig vid en annan omständighet i afseende på livad H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm yttrat om behofvet af större tractamente, för att kunna gagna inhemska technologer och veltenskapsmän m. fl., som besöka främmande länder. Den värde ledamoten, som yttrat detta, har en obestridlig rättighet att framtaga detta argument, och det skall ej finnas någon, som ej skall godkänna detsamma, om man kunde antaga det som allmänt, men det är blott en personlig förtjenst, som finnes hos denna värda ledamot mer än hos någon annan. Det har funnits ministrar, som icke begagnat sig af sitt tractamente på samma sätt, som Gr. Löwenhjelm: och i afseende på dem upphör det skälet. För öfrigt tror jag, att hvad man kunde yttra i afseende på den förändrade riktning diplomatien tagit i hänseende till nödvändigheten att befrämja vetlenskaper och konster, skulle kanske snarare tala för en reform i beskickningarnas uppsättning. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förslag angtde anslag för ministerstaten. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att han trott sig finna det nej öfverröstat ja, begärde Gr. Frölich votering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad., med afseende på Utskis behandling af denna fråga, torde finna förevaride punkt icke erfordra annan åtgärd, än alt läggas till handlingarne. Ropades Ja. 2:dra punkten, ang:de Bankoreglementels 413 §. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.i Då BankoUtsk., på sätt längre fram i Betänk, omförmäles, föreslagit R. St., alf Bankofull - > Den 1 Juli. 27 mäktige skulle få äga stående i Hamburg under sommaren dubbelt mot hvad nu är tillåtet, och under vintren likaledes dubbelt mot hvad nu är tillätet, torde det vara angeläget; att Bankofullmäklige erhålla rättighet att tillse, att icke så mycket valutor qvarstå hos 1 eller 2 handelshus, som, i händelse af fördelaktig handelskonjunctuf, skola blifva stående i Hamburg. I anleda, häraf lager jag mig friheten föreslå, all Bankofullmäklige måtte berättigas att söka öpna dylik deposilionsräkning med säkra och pålitliga handelshus i Altona, så alt efter ordet Hamburg i mom. Litt. G. inflickas ofdeu '''eller Altona." Likaledes i mom. Litt. H, som hänvisar lill det föregtde morn., bör ordet Hamburg uteslutas och i stället införas orden ”omförmälde handelshus." Hr Gr. o. Landtm, framställde, att Gr. Gyldenstolpe i afseende på förevar:de punkt yrkat den förändring uti Utsk:s förslag, att i mom. lill. g, efter orden ”säkra handelshus i Hamburg” tillädes ”eller Altona" och i morn. litt. h, orden ”i Hamburg” uteslötos, samt hemställde först, om R. o. Ad. bi föl le de utan anmärkn. lemnade momme litt. a, b, c, d, e och f. Ropades Ja.
Konungen (med rynkade ögonbryn): «Grefvinnan beklagar sig, att dragoner, helt nakna, understå sig att bada utanför hennes fönster. Huru är ett sådant oskick möjligt? Står krigstukten på sådana fötter vid ert regemente, baron Ehrensvärd?« Ehrensvärd: «Grefvinnan Höpkens förundran och Ers Maj:ts billiga förtrytelse kunna ej vara större än mina; men är ni alldeles förvissad, min nådiga grefvinna, att de badande varit helt och hållet nakna?« Grefvinnan: «Huru kan ni sätta i fråga, min baron, att jag eljest fallit Hans Maj:t besvärlig med denna klagan? Mot min vilja har jag stundom med egna ögon blifvit varse de nakna kropparna.« Ehrensvärd: «Med Ers Maj:ts nådiga tillåtelse utber jag mig blott att få göra en enda fråga: huru har grefvinnan då kunnat så noga känna igen, att de badande voro dragoner?« Kungen klappade händerna, svängde sig på klacken och utbrast: «Ha! ha! ha! Det var en gudomlig vändning. Hjelp er nu sjelf, min söta grefvinna!« Fru Höpken bet sig i läppen och gjorde, tigande, en djup nigning för konungen. Hon gaf Ehrensvärd ett ögonkast, lågande af vrede, och drog sig undan bland fruntimren, som omgåfvo drottningen. När hon gått, återtog Gustaf en allvarsam uppsyn, vände sig till Ehrensvärd och yttrade högt i närvaro af hela hofvet: «Ni räddade er rätt fintligt från en skrapa, baron Ehrensvärd; men ni vet, att jag ej tillstädjer anstötligheter. Jag hoppas framdeles slippa sådana klagomål, som det grefvinnan Höpken nyss anförde.« – «Jag bedyrar Ers Maj:t, att räfsten skall blifva sträng och näpsten afskräckande,« svarade öfversten och bugade sig djupt. Konungens nitälskan för goda seder vann naturligtvis allmän beundran och återgaf grefvinnan Höpken sitt glada lynne, när hans yttrande blef henne berättadt. Fru Schröderheim, som då stod bredvid, suckade.
Med uppbörden af capital-afbetalningarne och rån torne å de til Riksgälds-Contoret aflemnade låntagares skuldebref för hålles sålunda: att hvarje år, inom November månads utgång, Öfversändes från RiksgäldsContoret till Konungens Befallningshafvande en fullständig förteckning på hvad som af hvarje låntagare skall erläggas, hvilken förteckning derefter från Konungens Befallningshafvande remitteras till Magistraten, som det åligger att, under enahanda redovisnings-ansvar, som för krono-uppbörden, medlen indrifva och till Riksgälds-Contoret kostnadsfritt leverera. r5:o Skulle antingen förste låntagaren, eller den, som, genom köp, arf eller testamente, kommer att inträda uti hans rättigheter och skyldigheter, afstå sin egendom till borgenärers förnöjande, eller oek, i anledning af års-procläma, fatalier skola bevakas, innan ännu det för lånet utgifne skuldebref till Riksgälds-Contoret inkommit, böra Comiterade, opåminte» vid ansvar, till Fullmägtige uppgifva det uppå lånet uttagne belopp, sorn »kall bevakas. 16:0 Hvarje gång en för Eiksgälds-Contorets räkning intecknad tomt ombyter egare, åligger det Magistraten, alt till Commissarierne i Riks - Bil. tiU Stats-ZJiskottcti Memorial N:o 41°- 19 gälds-Conloret uppgifva namnet på den nve egaren, på det anteckning liärom må kunna göras uti Riksgälds-Contoret.; äfvensom skeende ombylea bland Stadens Äldste eller Comiterade likaledes vCommissarierne tillkännagifva s. S5t.
B. 91. Å. 372. VIII. U. 297. A. 331. E. 344- — N:o 61. i anledning af väckta motioner om rättighet för hemmansegare å Gottland att få erlägga penninge-lösen för deras räntetjära. — N:o 62. i fråga om upphörande af de i Norra Länen af Riket utgående RäfsteTingspenningar. B. 92, 376. VII. A. 148. E. 36o. IX. 36i. A. 366. — N:o 63. angående frihetsår för Jernverk inom Norroch Westerbotten. VI. B. 92. A. 377. VII. E. 79. — N:o 64. i anledning af väckt fråga om skatteköp af hemmanet Norrgrytstorp, till klockare-boställe för Carlskoga Församling. VI. B. 92. A. 377. — N:o 65. i fråga om förändrade tider för restransakningars verkställande inom Westerbottens Län. VI. B. 92. A. 377. { ' 93 ) StatsUtskottets Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden; Wto 66. i anledning af väckt motion, att anmärkningar öfver ovigtig debitering ej må drabba den skattskyldige, sedan bans debetsedel blifvit qvitterad, utan den person, som debiteringen verkstält. VII. A. 3. — Wto 67. angående Tullmed flere Bevillnings-medels leverering till RiksgäldsContoret. IX. A. 20g. — Wto 68. i fråga om dispositionen af de vid Kongl. PolioeKammaren i Stockbolm ådömde ensaks och vitesböter. VI. B. 92. A. 42°.
”Jag lemnar derhän”, utlät sig fru Emerentia med all den högtidliga värdighet, som hon förmodade att hennes salig farmor, ”hon som sett verlden”, skulle hafva antagit vid ett dylikt tillfälle, ”jag lemnar derhän om det är grannlaga, än mindre beskedligt, att tala med oss stackars värnlösa fruntimmer i denna ton, men det kan jag försäkra att vi hvarken ångra hvad som skett eller eftersträfva att omändra det – enkornas och de faderlösas beskyddare har väl utsett något åt oss!” ”Jaså”, inföll Henriette, ”det är på det sättet herrskapet upptar min välmening! Jag skall då visst icke besvära hädanefter med hvarken besök eller råd – jag vill blott ge det sista, ehuru jag knappt borde det, och det är att fröken bör akta sig att alltför mycket uppmuntra kammarjunkaren! Med någon erfarenhet kan man väl förstå hvad mening en sådan herre har med sina små artigheter jag bedyrar att han ibland varit nära att skratta sig förderfvad åt vår lilla oskuld!” ”Tyst, barn”, sade fru Emerentia, då hon såg Blenda, hvars beherrskning nu led till slut, vara färdig att svara, ”tyst, barn – det tillkommer ej en ärbar flicka att ens låtsa förstå dylika vinkar! Men jag som mor kan säga att, hur fattiga vi än äro, vi dock ha vår heder och att jag icke kan gå in på att höra den så oförsynt angripas.” Nu uppreste sig Henriette under ett iskallt och förnämt småleende. ”Det syns”, sade hon vårdslöst, ”att svärmor är borta: jag tror verkligen icke det skulle gått an i hennes tid att taga en sådan ton!” ”Jag säger detsamma!” inföll vår fru, ännu under inflytelsen af sin starka rörelse. Men då Henriette hunnit till dörren, föll hastigt den stackars qvinnans mod. Med Henriette försvann hennes sista förhoppning om biträde i bekymren – det var Henriette som verkade allt på Patrik, och Patrik var nu den ende, till hvilken man kunde vända sig. ”Kära hjertandes, gå icke med bittert hjerta ifrån oss!” Och fru Emerentia fattade ångestfullt i fliken af den unga fruns spetsgarnerade mantilj.
O. §§ 50 afseende på statsreglering och bevillning afgifna förslag, utreda och föreslå så väl och 31. statsverkets inkomster och utgifter, som den till de sednares bestridande nödiga®' F' § 70- bevillningsbelopp och fördelning; att yttra sig öfver de inom kamrarne väckta frågor, som med stats-regleringen eller bevillningen ega gemenskap; samt att behandla frågor rörande riksgälds-kontorets förvaltning, inkomster och utgifter. § 97. Banko-utskottet tillhörer att undersöka riksbankens styrelse och tillstånd, samt r, o. § 53. 30 Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 83. att hos kamrarna föreslå och i mål, för hvilka utskottet fått sig sådan makt af Riksförsamlingen uppdragen, sjelft gifva föreskrifter om bankens förvaltning. § 98. Intet utskott, med undantag af granskningsoch banko-utskotten, samt, i mora. 2. frågor rörande riksgäldskontorets förvaltning, jemväl af statsoch bevillningsutskottet, må väcka nya frågor till afgörande i kamrarna, eller upptaga andra än de från dem hänskjutna ärenden. § 99. R. 0. § 42. När utskott finner sig behöfva af någon Konungens embetsman, eller af em betsverk, inhemta muntliga eller skriftliga upplysningar, eger utskottet att, genom sin ordförande, hos den statsråds-ledamot, som Konungen dertill vid hvarje riksdag förordnar, begära Konungens befallning till vederbörande om de äskade underrättelsernas meddelande. Detta förfarande erfordras dock ej i afseende på statskontoret samt bankooch riksgäldsverken, hvilka i frågor om redovisning af medel böra alla äskade upplysningar omedelbarligen afgifva. Utskott må jemväl om ärenden, som äro under dess behandling, inhemta upplysningar af enskilde medborgare. § 100. R. 0. § 45. Derest utskott anser nödigt att, till öfverläggning om något ärende, med annat utskott sammanträda, skall sådant ske genom deputerade, på sätt utskotten derom öfverenskomma. § 101. R. 0. §41. Utskott må ej hålla öfverläggningar inför Konungen, ej eller inför statsrå— R.