Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
: ':) De unga flickor, soni koinina till folkliögskolan, liafva i vanliga fall sina folkskolekiirser ganska bra inprentade; vid den historiska undervisningen t. ex. kommer det darför mindre an på att iiiliira eleverna historiska data och namn an att gifva dem, om jag så far siiga, historiskt sinne&gt;, .lära dem, att fosterlandet sanit kunskap om och kärlek .till detta ej är en angelägenhet för nian allenast, utan ock för kvinnor. Den kände författaren och folkläraren, norinannen Clw. Briiiin, Iivilken 1864 skyndade från Rom, dar han då vistades, fijr att såsom .frivillig deltaga i danska kriget, berättar följande. Han blef iiiider kriget jämte den danska afdelning, han tillhörde, koinmenclerad till en liten ö i ~ ä r a den egentliga krigsskådeplatsen. Han fick då sitt kvarter i en boiidstiiga; liiistrnn har var ytterst förvånad öfver att nigon af fri. vilja s&amp; kunde sätta lif och lemniar på spel; - * fädernesland » och kampen för detta voro begrepp, dem hon alls ej kiinde fatta. Till slut yttrade lion till en grannkvinna:, Ja, du kan tro, a t F d r e l a n d og saadant noget, det liar nok noget a t betyde for saadanlie Folk. 2 wDetta yttrande, säger Bruiin, wslog mig. Det s a r i all sin trolijartenhet ett fiillgodt vittnesbörd om, huru alldeles intet fosterlandet betydde för henne och heiiiies likar. Och denna inblick i den danske bondens ställning till kriget fick jag hundradetals gånger bekräftad. Och livilken inblick i 7zela bondklassens ställning i vår tid till allt det, som wsådant där folkr sätter värde på, till all den inanskliga bildningens förmåner!
— Nio 168. angående de i Regerings-formens 63 §. föreskrifna kreditiv-summor. — Nio 169. angående regleringen af utgifterne under riks-statens fjerde hufvudtitel. — Nio 170. angående regleringen af utgifterne under riks-statens femte hufvudtitel. — Nio 171. angående regleringen af utgifterne under riks-statens sjette hufvudtitel. — Nio 172. angående regleringen af utgifterne under riks-statens sjunde hufvudtitel. IX. 270. U. A. 366. — Nio 173. angående regleringen af utgifterne under riks-statens åttonde hufvudtitel. — Nio 174. angående reglering af utgifterne under riks-statens nionde hufvudtitel. IX. 270. A, 271. U. A. 327. ( 48 ) Expeditioner till Kongl. Maj:t, Rikets Ständers. — N:o 175. angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-departementets handläggning. IX. 271. — N:o 176. angående extra stats-anslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-departementets handläggning. IX. 271. A. 291. — N:o 177. angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Civil-deparlementets handläggning. IX. 271. — N:o 178. angående extra stats-anslag lill föremål, tillhörande Finans-departementets handläggning. IX. 271. — N:o 179. angående de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling m. m. IX. 271. — N:o 180. angående upplåtande till Domkyrkan i Kalmar af arrendeinkomsterne utaf jordlägenheter tillhörande Kalmar f. d. fästning. IX. 271. — N:o 181. angående förhöjning i Postskjutslegan m. m. IX.290. — Nio 182. angående stipendier till föreståndarne för Folkskole lärare-seminarierne, hvilka söka kännedom om sättet att undervisa döfstumma och blinda.
Att människor kunna sammangyttra sig i stä- derna, föreföll henne i denna stund nästan ofattligt, o c h hon ryste till vid minnet af det mörka kontoret, dit hon snart måste återvända. Hon gick fort, med klädningen högt uppskörtad, hatten på nacken o c h ögonen glimmande af lefnadslust. Det var så nytt, så härligt, allt hvad hon såg, och ändå så kärt och välbekant! Där, vid krökningen af vägen, skulle hon få se kyrkan, där hon konfirmerats! Ja, där stack tornspiran redan fram! Hur var det möjligt, att hon inte saknat, inte tänkt mera på allt detta, som hon nu tyckte sig aldrig kunna skiljas ifrån? Hon stod länge stilla på backens krön, så vek hon af till venster, där genvägen började mellan solvärmda blommande rågfält med söt mjölstark doft. Efter en stund var hon inne i skogen. Där var så mörkt o c h underbart tyst, och som ett oväntadt bakslag öfverrumplades hon — som mången gång förut — af smygande bittra tankar, på hvad hon förlorat genom att ej följa med till badorten. Hon var j u så ung! Hvarför skulle hon ej få roa sig som andra, utan bara arbeta — arbeta året o m? Nu hade det kommit ett tillfälle att få vara med, att få visa sig, taga sin del i lifvets glädje, och det hade hon försakat — kanske utan att det var nödvändigt. Hon förstod faderns ord, att » resan - kanske var till hennes lycka ». Hade hon inte tänkt detsamma! Hade hon inte drömt så många dåraktiga flickdrömmar om någon ännu okänd, som hon skulle möta, som skulle älska henne, och som — hon rodnade bara hon tänkte därpå. Visst hade hon mellan raderna i moderns bref läst mer om öfverarbete, längtan och försakelse, än själfva orden uttryckte; men föräldrarne voro ju gamla, och vid deras år kunde man ej begära annat än bekymmer ocb möda, då man i ungdomen däremot har privilegium på all lifvets glädje. Hon hade gått framåt under dessa funderingar, och när hon såg upp, visste hon ej rätt, hvar hon var. Stora höga träd rundtorn och små otydliga gångstigar härs och tvärs.
StatsUtstottri hade genom sitt förslag sökt att i någon mon afhjelpa denna olägenhet. Zerr Landt Marskalken gjorde härefter proposition till bifall pä Stats-Ulffottets utlätande, hwilken för öfrigt med ja, beswarades, men Friherre 8tael von blollstoin önskade undantag fran löne tillökning för Lands-Secrekerarne hwaraf de fläste älnjölo indelt lön, åtminstone kände han att i Christianstad more Lands-Seeretöraren bättre lönt än sjelfum Landshöfdingen. Grefwe Oe la Larstie instämde helt och hållet - 574 Den 9 Iulii. let i sednare delen af hwad Herr Stael anfört, ansag löne tillökningen i thy sall mindre behöfwelig och förmälte sig kanna att äfwen Lands Kamé» reraren i något Län agde indelt och högre lön än Landchösdingen. Grefwe Nornor, ^stolpla 6örnni anmärkte att den ö> si g e förhöjningen uti Lanvs-Secreterarnes inkomster icke rörde deras löner u an endast Expediiions löten. Ctats-Ucstottets betänkande blef härefter bifallit. Före ogs till afgörande sch bifölls Lag-samt Allmänna Besvärsoch Oeconomiä Ukstvrrets i sista pleno pä bordet lagda gemensamma betänkande angående ändring Uli allmänna lagens stadgande vm landsköp. Grefwe slörnet, ä^äcstxlr (loran, önstade härwid asicnast den tilläggning akt Riddersikapet och Adeln ansäge hwad de gemensamma U>. stötten härom tillnyrkt fäfom cn följd af principer för den frie spanmäls handeln som i Konung 6uilal den .lills tid stadgades, och säsom befrämjande landets odling och industrie samt ingalunda kunna anses såsom en Pi iviiegii fräga. Zern LanLt-Narskalken föreflog att hwatz Grefwe lvlörner yrtrat malle nyttjas såsom moliv till Ridderfkapets och Adelns beslut. Bifölls.
Då Herr Silfverberg betviflar , att PrivatBankers tillvarelse kunna i någon mohn, bidraga till Jordbrukarnes fördel, då denna i desse Banker, ej kan mot Inteckningar eller Reverser erhålla penningar, så får jag som sjelf Jordbrukare upplysa, att Landtbruket, denna meder för alla andra näringar i samhället, aldrig kan bestå, genom utvidgade lånebiträden; det är arbete svett, och möda, mera än penningen som gör jorden fruktbar; Landtmannen behöfver långa omsättningstider, på de förlag, han utom sitt egit arbete, använder i sitt yrke, är deri olik de fleste andra och beror dess behållning, på så många tillstötande omständigheter, att han för att vara säker, ej vågar risquera allt för mycket hvaraf kommer, att inkomsten för honom af sin näring, alltid 12 Den 5 April. i proportion, blifver mindre. Jordbrukaren är först välmående och behållen när han utan betydlige gravationer, äger den jord han gräfver och då dess flit, omtanka och besvär, af Försynen belönas 'med en ymnig afkastning, som förmohnligt för honom, kanafsättas; jag har således för Åkerbruket afsett nyttan af PrivatBanker, och den dermed förknippade en-’ skildte Creditens, bättre consoliderande, vara, att tillgångar derigenom öppna sig för spe1 eulationsandan, landets allster få en starkare, en jämnare afsättning och vanvärdet, i hvilket dessa ädla Årticlar nu fallit, förbättrar sig, . samt för framtiden förekommes. De låga priser landmannen nti måste åtnöja sig med för sine effecter, jemförde med dyrheten på större delpn af hvad han oundvikeligen behöfver af andra vahror, dess efter ett högre egendoms^ värde, och en större inkomst calculerade Stats-; bidrag, påkalla begagnandet,* af alla möjlige upptänklige medel, att förbättra det förra, för att kunna utgöra det sednare-, den Svenska jorden är dessutom, redan graverad med Inteckningar, öfverstigande nära dubbla summan af llörelseCapitalet i landet, eller 56,567,42g R dr Banco, oberäknadt utländske gravatioper i främmande myntsorter, och silfver.
Bevillningsutskott tydliga återverkningar försports, på det sätt, att pluraliteten trott sig med fosterländskt nit kunna afhjelpa denna taxas brister, derigenom att på en mängd artiklar öfverdrifvet höga införsels-tullar åsatts, utan att dervid noga öfverväga alla de omständigheter, som härvid böra tagas i betraktande och bepröfvande, nemligen skydd för den inhemska productionen, Statens tull-inkomst, retelsen till oloflig införsel och consumenlens rättvisliga anspråk. Att nu här uppgifva alla de speciella fall, hvarvid, enligt min tanka, här ofvan antydda principer icke blifvit tillämpade, blefve måhända alltför vidlyftigt, och hvarföre jag, i de flesta fall, hufvudsakligen derutinnan förekommen af Herr Grefve Cronhielm, nu endast förenar mig med honom derom, att nu gällande Tull-taxa måtte, med deruti af Kongl. Maj:t redan gjorde ändringar och rättelser, förblifva oförändrad, med undantag för de artiklar, som den vid Gretve Cronhielms reservation fogade tariff upptager, och hvarå äfven angifvas, enligt min öfvertygelse, efter omständigheternas kraf måhända de tjenligaste tullbestämmelser; utbedjande mig dock alt serskildt få reservera mig emot det af liöglofl. Utskottet fattade beslut, med tillstyrkan för Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det export-rättighet under nästa år måtte beviljas för 5o,ooo Sidi tackjern, Bih. lill R. St, Brot. i844-> $ Sami. 1 Afd. 6 Haft. <) 66 Bevillning*-Utskottets Betänkande, N:0 12. emot en nlförsels-lull af i R:dr 24 sk.
Jag föreställer mig, att man svarar mig, det Utskts förslag är grundad! derpå, att flytlningstiden i stad och å landet är olika, men jag kan icke inse, alt den omständigheten kan lägga något hinder i vägen för upbörden. Jag anhåller således att §:n mätte utgå ur förordum. Hr von Troil, Sam. Gust.: Jag är förekommen af Hr Braunerhjelm, med hvilken jag instämmer. Mig synes denna § tjena till ingenting annat, än att försvåra redogörelsen och göra densamma ännu mera invecklad, och jag finnér det temmeligen tydligt alt upbörden af bränvinsmedlen bör ske på samma sätt som förhållandet är med alla andra medel, hvilka lill Kronan ingå eller från den ena 1 Jan. till den andra. Hr Printzensköld, Carl: För så vidt denna §, till följe af dess ordalydelse, kan hafva afseende på den tid, för hvilken afgifterna skola beräknas, förenar jag mig med de 2;ne talare, hvilka yttrat sig uti denna fråga. I likhet med dem, finner jag det endast leda till trassel och oreda, om en upbörds-artikel skulle finnas, hvilken icke skulle i Kronans kassa ingå samtidigt med de serskilda npbörds-artiklar, som f. n. existera. Också känner jag icke någon enda allmän utskyld, af hvad namn och beskaffenhet det vara må, som icke beräknas efter kalender-året och icke, för så vidt den skall redovisas af de vanliga upbörds männen, ingår uti den ordning och på den tid, som för allm. upbörden är stadgadt. Hittills hafva de för bränvinsbräningen utgående afgifter erlagts efter kalender-året, hvarpå man eger visshet äfven derutinnan, att, fastän nuvande bränvinsbränning skall beräknas för Nov. och Dec. samt de 4 påfölj:de månaderna af året derpå, så äro likväl, just för att bibehålla kalender-året i afseende på upbörden och afgifternes beräkning, dessa 6 månader sålunda i författnm uptagne, att det är de 4 första och de 2:ne sista månaderna af året, som nu beräknas för årets bränvinsbränning.
Mörner förklarat sig afstå från sitt särskildta förslag och instämma i yrkandet om återremiss af l:sta mom:t, än äfven Hr Palmcrantz återkallat sin begäran om §:ns afslående, blefvo, uppå särskilda propos:r, l:sta mom:t och yttrandet sid. 33 i Bet:det återremitterade, hvaremot 2:dra mom:t bifölls. Den 16 Maj f. m. 161 H. Exc. Hr Gr:n o. Landtm:n tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. § 30. Hr Hjärne: Då denna § enligt mitt förmenande utgör en fortsättning af de nästföregående, och då alla de §§, som ega sammanhang sinsemellan, blifvit återremitterade, tager jag mig friheten föreslå att äfven så sker med denna §. Gr. Lagerbjelke: Det första mom. af denna § är helt och hållet fristående och ej beroende af B, o. Ad:ns beslut i föregående §. Den skattskyldige har nemi. rättighet att lemna de upplysningar ang:de sina inkomster och tillgångar han vill, men har tillika rättighet att fordra att de hemlighållas, ifall han anser dem af den beskaffenhet att de icke böra offentliggöras. Då således, som jag nyss nämnde, detta mom. är alldeles fristående och utan sammanhang med föregående §, anhåller jag om bifall till detsamma. Hvad åter det andra mom. angår, så, då detta rörer en redan förut återremitterad fråga, torde detta mom. böra återremitteras. Hr Hjärne: Jag är böjd för att instämma i hvad Gr. Lagerbjelke sagt i afs:de å denna §. Men då detta mom. innehåller bestämmelser, som röra uppgifter i och för bevillnings påförande, och alla de föregående §§, som handla om, huruvida och hvilka uppgifter skola lemnäs, blifvit återremitterade, fortfar jag att anhålla om återremiss af 30:de §:n i sin helhet. Erih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik:
92 med sina langa grenas ~ i i t a n d e för eii sniekande vind, rliododendroiigrupperna glödde soin en fiirgditpmih under de iiyss iitslagna, sött doftande akasioriia, och pldregnen mgifvo öfverallt i buskagen en inunter ton; det r a r fest i liiften, som~nitsfröjd öfver den besegrade Iif~rda vinterri. Jag kände niig mäktigt gripen af stanini~igen och s k mig ovillkorligt omkring i folkmassan för att finna ett sympatiskt gen* ljud daraf. Vagnarna rullade frainat i oafbriitiia rader, de promeiieraiide skredo fram i täta kolonner. De flesta passerande sågo belåtna ut, meii - livilket egendomligt uttryck af belhtenhet! Xed aftonens ljufva stämning hade det s&amp; litet gemensamt, a t t det snarare påminde om den niiii en kvinna biir, nar hon första gången visar sig med en klädning, som sitter val. Säg im icke, att jag a r elak, men tänk efter: h i - icke niångeii resande med mig blifvit slagen af denna stereotypa, utitvända, halft pktagiia min, soiii fraiisinii,iinen, och i synnerhet deras - fruntiinnier, bära p&amp; promenad? Det var nu emellertid icke oin den jag ville tala, inen enformig' lieten i denna folkmassas uttryck ledde min uppniarksamliet på enformigheten i hennes dräkt, och det var om denna jag ville utbedja mig r giiiistig tillåtelse a t t säga ett par ord. En lang släpande klädning tillräckligt iipp1~-ft för att visa en spetsgarnerad sidenuiiderkjol, en pärlbeströdd pelerin iiied vinglikit biIiang på axlarna, en ofantligt stor i inånga fantastiska hörn uppviken Iiatt med vingar både fram och bak saiilt.
Riksdags-ordningen är Utskotten medgifven, ytterligare antaga en Notarie och en Kanslist; hvilket Utskottet, i enlighet med den i berörda § gifna föreskrift, får hos Rikets Ständer anmäla, med vördsam anhållan, att äfven för desse sistbemälde tjenstemän måtte beviljas arfvoden i öfverensstämmelse med de grunder, hvilka komma att vid riksdagen tillämpas för Kansli-betjeningens aflönande. Stockholm den 6 November 1865. På Högloft. Ridderskapet och Adelns På Högvörd. Preste-Ståndets Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar: Carl Cf. Mörner. E. Cf. Ering. Pä Vällod. Rorgare-Ståndets På Hederv. Ronde-Ståridets Ledamöters vägnar: Ledamöters vägnar: JLug. Elanche. J». Eriksson. P. O. Bäckström. Bih. till R. St. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1865. Konstitutions-Utskottets Memorial Jtä 2. 1 N:o 2. Ank. till Exp.- Utsk. den 9 Nov. 1865, kl. 12 midd. Konstitutions-Utskottets Memorial till Rikets Stander, angående det hvilande förslaget till ny Riksdagsordning och dermed sammanhängande ändringar i Regeringsformen. Bland de förslag till ändringar i grundlagarna, sorn, enligt §§ 3 och 4 i Riksdagsbeslutet af deu 8 December 1865, blifvit af Rikets sednast församlade
Det blir en annan fräga om Debitorn, som ser sig wara Cesiionsfärdig inom en mänads förlopp, tilltror sig i sickt fall kunna bifalla en mot honom gjord Jnteknings ansök, ning, sedan Concoursstadgan af 1793 wisligen förbundit ett strängare answar wid den händel, se, dä Gäldenären inom nysinämnde tid med pant uppsätligen gynnar nägon Borgenär. Tilltror sig äter Gäldenären att lemna sitt bifall dertill, eller förklarar Domaren pä andra goda ffäl Jntekningen fast, sä lärer den utan twifwel böra tillerkännas förmonsrätt i Concoursen, med undantag, att Jntekningen ffett sä sent, att Gäldenärens fattigdom more allmänt kunnig; en händelse, hwarom den Jntekmngssökande Credi. toren sällan läter öfwertyga sig, och som manligast leke inträffar, förr än med Cesiions. Ansökningen. Widare och som efter den synpunkt, bwar, Mder jag betraktar förhällandet med Jnteknin. gar, nägon fräga om en Jnteknings faststäl. tande efter yppad Concours ej bär kunna in. träffa, sä anser jag ocksä nägot mitt utlätande icke äga rum öfwer tredje momentet af Friher. re Rosenblads förslag, som innehäller, att dä Jntekning blifwit sökt, men Domaren öfwer desi bestånd sig icke utlätit och Gäldenären emcd. lertid begärt Cesiion, det dä bör tillhöra Con. cours. Domaren, att frägan om Jntekningens beständ upptaga och pröfwa.
Det torde knappast finnas någon enda af mina motståndare, som ieke vill medgifva, att ingenting inom Religionen är så heligt, som just Sacramenternas handhafvaude och förvaltande. Böra då dessa läggas i hvar mans hand, böra dessa kunna handhafvas af den, som icke har något ansvar, hvarken inför Kyrkan eller Staten? Jag tror det icke och skulle verkligen beklaga, om den stund någonsin inträffade, då i Svenska lagen icke funnes några straffbestämmelser, som tyglade oell tillbakahölle detta våldförande och kränkande af det heligaste och vigtigaste, som är menniskorna gifvet. Hr Bibbing: Jag hade hoppats kunna undvika, att vidare upträda i denna fråga, då så många föreg:de talare före mig, deri yttrat sig, alla bifallande det förslag jag framställt, om än under anförande af olika motiver, hvilka icke instämma med mina, såvidt de innefatta något störande i kyrklig oeh annan ordning; men då Hr Tham ytterligare förfäktar sin, mot min motsatta, mening — måhända hade han kunnat bringas på en bättre öfvertygelse, om han hört de föreg:de talarne —, så måste jag åter söka ställa frågan i sin rätta dager: För många bland K. o. Ad:s ledamöter, synnerligen de yngre, torde anlednme icke vara bekanta till den lag, om hvars uphäfvande jag väckt motion. I de norra, glest bebodda landskaperna, der vägen till kyrka och prest är lång, bildade sig längesedan, och fanns redan 1814, då jag vistades i dessa trakter, s. k. läsare-sammankomster, och då presterskapet icke der bevakade hvad som förehades, upstodo bruk, sorn afveko från de vanliga i vår kyrka. Att presterna, om än de velat, icke alltid kunnat förekomma detta, i anseende till de stora afstånden och svårigheten att framkomma, vet jag bäst, som till fots, emedan intet annat sätt fanns att färdas, tillryggalagt t. ex. den långa vägen mellan Luleå och Qvickjocks prestgård, troligen öfver 25 mil.
Domar eller klara och tydliga Skuldebref kunna visa , att da lemnat full valuta för hvad de hafva att fordra; så emedan L gea icke gillar pantförskrifning eller 538 Lagutskottets Betdnkanden. köp, som blifvit uppgjorde till dens förfång, hvilken vid desse åtgärders vidtagande egde bättre rätt till det pantförskrifae eller försålde godset , utan hvar och en, som på sådant sätt finner sig förnärmad, är obetaget att sin bättre rätt lagligen styrka, i hvilken händelse sådane alhandlingar varda hafna: ty finner Utskottet någre andre Stadgande», tili de öfverklagade missbrukens hämmande, icke kunna vidtagas. Hvad åter angår, att Gäldenär, vid saknad tillgång till Skuldens gäldande, bör förklaras pligtig densamma med arbete aftjena; så ehuru Utskottet finner den af Kongl., Majit den 16
Rc-mitterades till Stats-Utskottet ett af Olof Olsson från Orebro Län ingifvet Memorial, innefattande upplysningar och tillägg till bemälde Olof Trot. Utdrag den 7 Sept. 182c). \<J Olof Olssons till samma Utskotts handläggning öfverlemnade motion, rörande Kihls, Axbergs oell Bolstads Socknars indelning till rotering, och befrielse i stället från de tjenstbarbeter och den hembudsskyidighet af Kohl och "Ved till SvafvelBruket Dylta, som de För rotenngsfriheten skulle blifvit underkastade, äfvensom angående en bättre förvaltning af nämnde Egendom, S. D. Å nyo föredrogs Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 54, i anledning af väckta frågor om rättelser eller tillägg så vali Kongl. Majus Nådiga Lego-Stadga för Husbönder och Tjenstehjon, den i5 Maji i8o5, som i Kongl. Majus Nådiga Kungörelse, angående flyttningstiden för Tjenstehjon, den 22 April 1819; och fann Bonde-Ståndet för godt att detta Betänkande bifalla, med de undantag, att Utskottens tillstyrkanden, rörande förändrad redaction af 7 Art. 1 §. i Lego-Stadgan> äfvensom angåehde flyttningstidens återförande till den 29 September, och om tiden till fridagarnes begagnande, afslogos, samt att, hvad angick Utskottens hemställan, rörande utfärdandel af en hy LegoStadga, Betänkandet i denna del lades till Handlingarne. S. D. På grund af gjorda anmärkningar åtel‘remitterades Stats-Utskotteis Utlåtande, N:0 216, i anledning af verkställd granskning af redogörel» Bih. till B. St.
Den förste, som underkastades detta våld, kände sina läppar knappt befriade från det ohyggliga verktyget, förrän han försökte utspotta hostian. Men när detta icke lyckades, slog han sitt hufvud mot stengolfvet och utbrast i jemmerrop. Under detta skådespel, värdigt helvetet och icke jorden, tonade genom hvalfven alltjemt sången om Guds lamm, som borttager verldens synder! Bland presterna, som stodo i koret, visade sig en orolig rörelse. Man såg i deras grupp en man, hvars ankomst öfverraskat dem och som nu, i trots af försöken att qvarhålla honom, skyndade fram till altaret. Mannen var Theodoros. Hans ansigte var öfversköljdt af tårar, men då han nu plötsligt höjde sin röst, ljöd den kraftig af harm och smärta. Kommunionen afstannade. Innan Petros hunnit besinna sig, hade från Theodoros läppar strömmat ord, som borde uppskakat hvarje samvete, talat till hvarje närvarandes förnuft. I namn af Jesus Kristus, grundläggaren af kärlekens religion, i namn af en lära, bestämd att med ett gemensamt band omsluta alla menskliga skiljaktigheter, som vill helga menniskan, men ej döda det heligaste, oförytterligaste i hennes väsen, befallde han Petros att lossa de fångnes band, befallde han biskop och församling att nedkasta sig i stoftet och anropa om förbarmande den Gud, hvars vrede de samlade öfver sig, eller ville han, Theodoros, beväpna sig med Elias’ anda och kraft till att nedkalla eld från himmelen öfver deras hufvuden. Medan han utsände dessa bevingade ord, hördes vapenskrammel från kyrkans tvärskepp, till hvilket dess bakport öppnade sig, och innan Petros hunnit gifva tecken att gripa den oförvägne talaren, voro den häpna, uppskakade församlingens ögon fästade på den hjelmbeklädda, spjutbärande skara, som inträngde i koret och omringade altaret. I spetsen för soldaterna sågs prokonsuln af Akaja. Petros blef högeligen öfverraskad vid denna anblick. Han afbröt förrättningen vid altarrunden och gick Annæus Domitius till möte. – Du här, min son?