Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När då härtill kommer, ali om missnöjet med den verldsliga styrelsen, det oaktadt skulle drifvas till sin höjd, så kunna de olika religionsparlierne aldrig hålla tillsammans, hvarigenom alltid den verldsliga styrelsen måste blifva mästare öfver den politiska rörelsen, redan i sin begynnelse, om den förslår att begagna sig af just denna omständighet af verklig svaghet hos sina motståndare. Denna omständighet är dessutom ett erkändt faktum, hämtadl från 1848 års politiska rörelser, då i alla Europas liufvudstäder upror inträffade, utom i London, men hade troligen äfven der inträffat om icke, jemte andra kloka åtgärder, Regeringen hade så skickligt vetat ali begagna sig af de olika religionspat tiernes inbördes förhållanden.” Ett land, som på grund af för handen varande lagar i religiösa mål, likt Toscana, dömmer till böter, fängelser och landsförvisning, torde också snart hafva att vänta sig samma föreställningar, som delta land till sin förödmjukelse nyligen måst upbära, och ännu mera — underkasta sig! — Aro vi rädda om vårt namn och vår Regerings anseende, hvilket ju bör ligga oss nära om bjerta), så lålom oss icke längre hålla på lagar och författningar, hvilka sätta den snart sagdt i nödvändighet att blifva komprometterad inför den Protestantiska kristenheten utom Sverige. Sorgligt är, för den sora verkligen älskar sitt fosterland, alt förnimma Sverige, i detta afseende, stå på det lägsta trappsteget af tidehvarfvets civilisation, då det icke en gång hunnit så långt, när det gäller tron och samvetet, som den hedniske Stålh. Gallion i Corinth för 1800 år sedan. Dennes svar till Judarne, då de drogo för hans domstol dem, som från den Judiska statskyrkan fallit af i den förmenta kristendomens farliga villfarelse, är i sanning lärorikt i alla tider, och efterföljansvärdl i våra dagar och för vårt land, samt tillika behjertansvärdt för dem, som hysa tvifvelsmål om meningen af 16 § Reg.Fin. Han sade nemi.': ”Vöre någon orätt skedd, eller någon dråpelig ogerning, vore väl tillbörligt att jag hörde eder, J Judar.
Utaf allmänna M gajins - Oirectionen i underdånighet anmälda tillfälliga omständighcte', hwilka fordra skpndesamma anstalter, dem Oirectionen likwäl i underdänighct fbrmälk stg icke kunna widtaga och behörigen utföra sä framt den icke blifwer med bertill nödige medel försedd, genom afbetalningar ä dest till KrigSbehofwen gjorda fbrsträckningar, hwilka wid ststledne Junii Mänads utgäng efter Direktionens upgift stege till en million etk hundrade scxliottusende Riksdaler Banco Specie. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 5 Juli f. m. 301 larne beträffar, att hvad som till och med knappast kan praesleras inom den ena delen af provinsen, det utgör mången gång en hufvudpersedel inom den andra. När man icke upgifvit hvilka dessa småpersedlar åro, och icke på dem upställt någon definition, hvilket icke heller kan ske förr, än speciella undersökningar egt rum inom samma provins, och man från Landshrne erhållit upgifter på alla inom deras respektive län, befintlige serskilda förhållanden, så strider det, enl. min tanka, emot både klokhet och god ordning vid ärendens behandling att nu afgöra, det de s. k. småpersedlarne skola indragas. Det har i fordna tider städse varit brukligt, och önskligt vore att man icke allt för ofta frånginge detta bruk, att först med sorgfällighet utreda en sak och sedan ingå i speciel pröfning af densamma. Så handlar domaren när han fattar ett beslut, och så böra väl också statsmakterna gå tillväga.
SKeb amoäitbanbc af be utaf 9lifetd ©tanber loib flfla tflifdbagen m?nj?apct§96e^elw^^a^e rtnffa9 fö t beioäringdntanffapetd befläbnab bär belö reban t(a«bning.,lt::an^affaté äffeitd ätt unber betta ård lopp anffaffad följanbe antal perfeblar, nemligen 15,000 fl. mapenrotfar, 15,000 fl. fotletter, 30,000 fl. lägermödfor, 23,000 par tältbufdbpror meb flibletter, 23,000 par bulbandbpror, 23,000 fl. paldbufar, 23,000 fl. puftoubbonaber, 4,763 omgångar ränfeltttrebning ocp materialter till 23,000 pär fläbedbprot; pioarjemte åt famma ntanflap ytterligare anffaffatd för amotfabe frebitir» 1a«fnhig8 kavalleriet pafioa blanb annat 2,000 fl. referofablar, 18,000 omgångar pöjlffor, 1,500 fl. bricföflaffor blifioit anffaffabe. 50 fl. fält* fmebjor od) 100 fl. fjufioagnar äro för famina bepof imber arbete, trg?: 9lefero 9Jlaj:t äfioen afpjelpt ett länge mib ©toenjfa Armeen ftpretfe fig tillbragit febatt fifta Rifdbag. 17 Arméen fänbt beljof af ferffilba förbön för mebictnal 3etnte bet Armeen fåtunba erhållit 60 mebicina( Den inom främmanbe Slrnicer meb förbel begagnabe utmäg att till <Biutm&tbs SCrniéend leber, t)ar äfmenlebed blifmit af Äongl.
240 " Jag kallar det - för romaner ändi ", ifrade gubben? ' 0 ~ 1 1 det tar bort Guds Ord frin barnens hjertan. " Men " romanera ' (geografi, historia, naturkunskap) är just det soni intresserar folket inest, om de bjudas på förnuftigt sätt. Bli barnen intresserade af arbetet i skolan, tala de om det der hemnia, ocli föräldrarne bli än mer intresserade, lexorna läsas tillsamnians, och lectioiierna berättas der hemrna, och böcker, som lånas, läsas högt af liusfadern för alla samtliga - s i aldyig tages skolarbetet emot med sa mycken tacksamhet soni just i folkskolan. Denne samme gubbe har iiu en liten åttaårig flicka i skolan. När han hörde, att en lärarinna, som de kände, skulle läsa med barnen det Ar då flickan skulle börja skolan, höjde han armarne mot himmelen ocli ropade " Gud ske tack och lof! " Och flickan liar aldrig försummat en dag i skolan, och har linat hem af " romanera ' så mycket hon (eller gubben) hunnit läsa, och det ändå sådana " ronianek " som bilde Axel och Frithiof. En hustru frågade lärarinnan hur det gick för hennes ' Kålle ". Innanläsningen går dåligt, svarades det, men i geografien och svenska historien är han styf. " Geografien är då det käraste han har ", sade hon, " aldrig kan han tala om annat, och Lars-Petter (mannen) är förveten, kan tänka, för han har aldrig lärt något sådant, så han fräjar pöjken livarenda stund han är ledig, och han talar om och liar dri. sa reda på sek. " Det är nog ledsamt, menade hon, att han läser dåligt, men det är roligt att han liar lätt för geografi och historia ' och det är j u också det vigtigaste. ' Föräldrarne fråga alltid mycket noga efter om barnen kunna lexorna, och om barnen äro snälla, och de följa ined skolarbetet i allt.
Svenska jernhandteringens bättre dagar; likasom han ansett en friare tällan, genom införsel af utländskt jern, skola framkalla förbättring af vår egen tillverkning; och då England, sorn vore vår svåraste medtäflare i jern-industrien, för närvarande funné lätt afsättning för allt sitt jern, samt tidpunkten, för frångående af den prohibitiva tull-lagstiftningen för Svenskt jern, följaktligen nu vore särdeles lämplig, föreslog Herr Schwan, på vidare antydda skäl, alt både vid inoch utförsel täckoch barfåst-jern måtte beläggas med en tull af 1 R:dr pr skeppund stapelstads-vigt. Under anförande, hurusom det hittills följd# prohibitiv-systemet isynnerhet hårdt tryckt tackjerns-tiliverkarne eller bergsmans-ståndet, genom det nu stadgade utförsels^ förbudet å tackjern, samt huru dé låga prisen å Sköttskt, Engelskt och Belgiskt tackjern, äfven om det Svenska finge, såsom i Norrige, alldeles tullfritt utföras, fullkomligt betryggade de Svenske stångjerns-tillvefkarne emot all våda deraf, då allenast obetydliga qvantileter Svenskt tackjern skulle kunna på utländska marknaden i vissa länder, såsom Finland och det égefftiiga Preussen, afsäitås, har Riksdags-fullmäktigen Anders 30 Bevillnings-Utskothts Betänkande, N:o 3. Jansson från Westerås län föreslagit, att, i stället för förbud, måtte bestämmas em ulförsels-afgift å tackjern och dermed jemförlige artiklar af 1 R:dr 16 sk. pr skeppund, att årligen minskas med 8 skillingar, eller 1856 till 1 R:dr 8 sk. och 1857 till 1 R:dr pr skeppund; i sammanhang hvarmed Anders Jansson ock yrkat, att införsels-förbudet å tackjern skulle upphäfvas, och en måttlig införsels-tull i stället stadgas; — varande denna motion af flere bland Ronde-Ständets ledamöter understödd och deribland af G.
Bäti ej genom fdrfFilb öfmerenSfommelfe fin rdtt titt #Boen uppldtit. $• 57* ginneS icFe i en ©ocfen, utom ^ofFor, gpra fdbane perfoner, forn Funna mdljas titt Sebamöter i 23erebningS.Sommitfee, mare ©ocfnen förBunben att förena ftg meb en ndfFgrdnfanbe, BdlfF inom famma spafForat, tifl gemenfamt mal af Sebamöter, fmilfet ^ förrdttaS i ben ©ocfen, forn dger (FörfFa hemmantalet; dganbe befje ©ocfnar, om fullt antal dnbd ej dr att tittgd, BrifFen fpfla genom mal af perfoner frän anbra ©ocf (7) - 50 5(rt. III. §. §. 58—62. nar, på fått 54. §. mnebåtler. #afwa fåbane ©ocfnar fdrffilbe $ajio* ra, ware be bdgge, b*var för fin @oc?en, Sebamöter i (fommitteen. §. 58. Sfnneje»©ocfnar ocb be meb egne ^refler förfebbe <£apeflgda (folo, om be bet dfhtnba, dga rdtt, att, meb iafttaganbe af ^rnab reban bltf» mit flabgabt, fin egen S8erebningd.£ommiUee utfe. 5- 59- £marje 8erebningd.$ommiffee, b«>ard faromanfrdben md inom flut» na börrar ^åflfaé, todljer inom ftg Orbföranbe. 9f bdnbelfe af flfiljaftig» bet, an fida e 8 omröflning, od; emedan bern, forn erbåait lifa röfietal, lottning. §. 60.
Ofta ljuger barnet äfven af feghet, af rädsla för straff, men vänjer man det i så fall därvid, att straffet betydligt skarpes just för osanningens skull, och att straffet för en begången förseelse möjligen förmildras vid ett ögonblickligt sanningsenligt erkännande, då skall denna slags frestelse till osanning små- ningom bortfalla. För öfrigt bör man vid alla tillfallen söka framhålla lögnens föraktlighet och lära barnet inse, att lögnaren, förnedrar sig själf. Det måste uppfostras till afsky för osanning och kärlek till sanning och uppriktighet. Här som vid all uppfostran gäller det, att modern föregår med godt exempel och ej blott fordrar sanning, utan ock själf är alltigenom sann. Då feghet så ofta är orsaken till lögn, så bör man redan tidigt stärka barnets mod och uppmuntra det att bekämpa sin rädsla och modlöshet. Ehuru ingen hårdhet bör ifrågakomma, så bör man dock vänja barnet att ej skrika och jämra sig vid minsta kroppsliga smärta och visa detsamma, att plågan kännes mindre, om man beherskar sig och försöker att glömma densamma. Åsynen af blod skrämmer månget barn och äfven dess moder nästan från förståndet, och ändå är det ju den naturligaste sak i världen, att ett barn då och då gör sig illa, så att blod framkommer. " Moderns plikt är då att visa sig lugn, tvätta såret och se till, om det ej möjligen blott är en obetydlig skråma. Och skulle det äfven vara ett större sår, så bör hon dock sköta det med lugn och sans samt genom sitt exempel verka uppmuntrande på barnet och tillhålla det att undergifvet och under tystnad låta sig vårdas. Vänjes barnet att lydigt underkasta sig moderns vilja i dylika fall och att visa sig modigt, så skall det vid en svårare sjukdom lättare kunna vårdas och åter tillfriskna. Huru ofta omintetgöras ej läkarens ordinationer, därför att det själfsvåldiga barnet af fruktan för obehag eller plågor vägrar att lyda modern. Äfven rädslan för åskan bör modern söka motarbeta oeh i dess ställe göra barnet uppmärksamt på det storartade och sköna i denna naturföreteelse.
Regerings-Formen, innefattande definition på Commandomål, jag tillstyrkt ett tillägg, an* håller jag vördsamt, att Högloflige Ridderskapet och Adeln behagade i ProtocollsUtdrag Utskottet anmods, att detta tillägg måtte såsom Ridderskapets och Adelns mening få i Reda» ctions-förslaget inflyta. Hans Excellence Herr Grefven och Landtb Marskalken yttrade, att, då Ridderskapet och Adeln redan till Corstitutions-Utskottet remit-, terat alla de vid Utskottets ifrågavarande Grund-j lags ändring6 förslag inom Riöderskapet och Adeln gjorde anmärkningar, atisåge Hans Excellence, i enlighet med hvad flere Herrar Ledamöter anfört, sig böra förnya dess förut gjorde proposition, att alla förrberörde an-, märkningar jemte Grefve Gyllenborgs nyss afgifne yttrande måtte, såsom utgörande Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, till Utskottet återförvisas. Bifölls. Föredrogs å nyo SiatsUtskottets dea 15 dennes afgifne, samt den 23 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, angående Sala Silfververk. Friherre Drufva^ Thure: Med den kännedom jag bör äga om Sala Silfververks inflyt |oo Den 27 Maji. ta^de på orten, ön6kar jag, att mångå inskränkningar måtte göras uti det reglementariska för driften af detta Verk. Jag tvekar ej att förklara, att med de rättigheter, sorn nu finnas det samma tillagde, är det en verkelig landsplåga lör 12 deromkring belägne Socknar 5 och såsom exempel derå vill jag blott nämna, att sjön Hoilarn, af betydlig storlek, icke existerar af naturen, utan tillkommit genom uppdämningar å ängsmark för Silf-* ververkets räkning-, hvilket förhållande är med flere sjöar och vattendrag, så att en otrolig mängd af inägor och fruktbar jord är för alltid dränkt.
Långt innan Tyskarne ägde egna lagar, och då rättsfrågor der afgjordes efter jus Romanum, hade vi landskapslagar, och det är dessa landskapslagar, hvarpå vår nuvarande lag är grundad. Att vi i vissa oeconomiska frågor hemtat lagar från Tyskland medger jag; men det är ej dessa lagar, som här äro i fråga. Då man här sökte upphjelpa handel och bergsbruk, var man nödsakad att i afseende på dem införa lagar, hemtade från Tyskland och Holland. Huruvida dessa lagar äro nyttiga för oss, lemnar jag derhän; jag tror dock, att de tåla ändring. Men jag har svårt att komma till den öfvertygelse, att vår allmänna lag bör ändras efter utländska mönster. Dessa innefatta visserligen mycket förträffligt; men jag önskar dock, att den grund, som finnes i vår förra lag, må bibehållas. 102 Den i Juli c. tn. I Irågen om ministerstyrelscn liar jag blifvit fullkomligen missförstådd af samme värde ledamot. Med ministerstyrelse förstår jag en sådan, som finnes i England och Frankrike och icke lemnar Konungen något att göra. En sådan ministerstyrelse, som Hr Gr. omtalat och som funnits under Gustaf III:s tid, skulle jag önska se bibehållen. Jag har aldrig gillat, att Konungens Statsråd endast utgöra assessorer vid rådplägningen; jag skulle önska, att hvar och en af dem vore chef för något af Rikets Collegier och ägde rättighet samt skyldighet att der styra. Så skedde i Gustaf II Adolphs, Christinas, Carl X:s, Carl XI:s och Cari XII.'s tid, och jag skulle önska, att en sådan ministerstyrelse åter blefve införd; den skulle ej heller medföra någon ökad kostnad. Men den ministerstyrelse, som sköter hela Rikets politik och hvaruti Konungen ej har styranderätt, den önskar jag ej mitt fädernesland. Jag har ansett mig skyldig att gifva denna förklaring åt mina ord, då jag kunnat missförstås. Måhända har jag af känsla för saken förglömt att med nödig tydlighet uttrycka mig; måhända lia r det handt äfven derföre, att jag velat vara så kort som möjligt för att ej missbruka tiden, som kanske allt för länge af mig och andra talare blifvit upptagen. Gr. Löwenhjelm:
Vxpeneer lill kourege-penninger ät Reridne /rdjutenter, uppleendlrng ris skrik-meterielier, ved oel, ljus kör Vxpeditiönen, tr) eknings-kostnuder, gnskelknmg ek en del modellpersedler, körsöks soStZllgMe, coörir-resör, m. m 3,000: - 8umme 7,600: Rveiköruten Olieken lör Expeditionen oel, /^djutenterne skulle RiReliälle, säsom ur Armeen eommenderede, der-es, viel Regimente,' eller Lorpser egende, löner, semt i ökrigt ätnjute elen in^vertering, som, enligt gellende Vörkettninger, 8toekl,olius 8ted, lo,' liver oell en Rester. utom onslef i mon -il ReRokvet kör extr» utgikter. Vä Longi. lVIej:t i Läder gillet okvenRerurde 8tets-körsleg, livilke 310 uppgjorde inom de nuverende enslegen lör Lenei el-Ldjutents-Lxpeditionerne lör Armeen oel, Vlotten, l,er Longi. Uej:t velet ek Rikets 8tender eske kortlerende el' se mine ensleg, e!t, vid elen nye tztets-regieringen uppköres ä rle Vtgikts-Vitler, som Rlikve stellde under Rundtoell 8jökör8vers-Veperteinentens disposition oelr körveltning. Longi. >Iej:t körRIilver Rikets 8tenders Ltets-Vtskott med eli Longi. Läd oel, önnest stedse väldevägen. Verum ut Supre. 1 Vlottens Ollleer ek Iiögre gred, erkvode 2 Ldjutenter e 35o R:dr d:o , d:o Iios V. L.
Färglafvars insamling, som fordom utgjort en icke oväsentlig näringsutväg för den fattigare befolkningen, är nu, i anseende till den minskade tillgången derå, föga lönande. o Åtskilliga handaslöjder öfvas med skicklighet, men knappast i någon gren utöfver länets eget behof. All åkerbruksoch fiskredskap förfärdigas af allmogen sjelf. Båtbyggeriet i Bohus län öfverträffar de flesta 14 Göteborgs och Bohus län. Bergsoch Fabriksrörelse. andra orters. Synnerligast eftersökas de båtar, som byggas å Koster och Oroust. Inom Landvetters oell Härryda socknar bereder sig allmogen någon biförtjenst genom förfärdigande af laggkäril, skeppsvirke, åror, stegar, trädgårdsstolar m. m., som afsättas i Göteborg. Af qvinnornas liandaslöjder är föga annat att nämna, än ylleoch linneväfnader till husbehof. Tab. N:o 7. Inom Göteborgs och Bohus län finnas följande till Bergsrörelse hänförliga inrättningar, nemligen: l:o ett stångjernsverk, privilegierad t för 500 Sk® smide, anlagdt å hemmanet Munkedal i Sunnervikens fögderi och hvarvid smidesbeloppet år 1856 utgjorde 459 Sk®, men 1857—60 ingen tillverkning egde rum; 2:o ett puddlingsverk, år 1846 anlagdt i Göteborg med oinskränkt tillverkningsrätt, men som under ifrågavarande tiderymd varit hvilande; 3:o ett stålberedningsverk kalladt Ramberg, anlagdt år 1857 i Lundby socken å Hisingön invid Göteborgs redd; 4:o ett manufakturverk bestående af en räckoch 6 spikhamrar, privilegieradt för 150 Sk® smide, anlagdt å hemmanet Munkedal i Sunnervikens fögderi; och 5:o trenne spik-, en knippoch en planerhammare å hemmanet Thorskog i Westerlanda socken.
Kammar-Collegium och Kongl. Stats-Contoiret, som häröfver afgifvit underdånigt Utlåtande af den 6 April 1819, hafva dervid upplyst, att tillökning af ett Fögderi uti Wermland eller Söder-Sysslets, skedt år 1796 genom fördelning af före nämn - StatsUt sköttens Betänkanden. 33 närande Mellanoch Vester-Sysslets Fögderier, samt i afseende på den nu ytterligare ifrågakomne klyfning af Fögderierne aiidragit: att om än, i anseende till deras vidsträckta läge, Krono-betjeningens tjenstgöring vore besvärlig, kunde Fögderierne likväl icke, hvad göromålen anginge, anses bland de större då i andra Län funnos Fögderier med flere hemman och större folkmängd; hvarförutan förekomme, att någon tillgång för den projecterade nya aflöningen icke finnes utan rubbning i den reglerade Staten, emedan de dertill af Kongl. Majrts Befallningshafvande uppgifne odisponerade hemmans-räntorne, ehuru icke för visst behof i Stat anslagne, likväl vore i Riks-Staten påräknade bland Stats-Verkets ordinarie inkomster, hvarmed bestämde Statsutgifter måste bestridas och hvaruti all disposition tili nya och främmande föremål medförde en brist den Stats-Contoiret icke kunde uppgifva andre utvägar att på något sätt fylla.
Då man talat om den nytta, som folkskolorna skulle kunna hafva af dessa ingeniörer, kunde väl ingens mening vara att man, på sätt Gr. Mörner förutsatt, skulle af dem lära sig plantera ärter och kål; utan hvad man dermed afsett bar väl varit, att dymedelst sprida håg i riket för trädgårdsskötseln. Hvad resekostnaden beträffar, medgifver jag visserligen att dess bestridande skulle kunna blifva betungande för 16 Den 3 Jani f. ra. mindre kommuner, men jag tager för gifvet, att landstingen komma att anlita en sådan person samt bekosta åtminstone de större reseutgifterna. Hr v. Koch har visserligen lörordat, alt staten skulle bekosta denna reseoch dagtraktamentskoslnad. Detta förslag kan deremot jag icke finna vara lämpligt, och tror att anordningen derigenom skulle blifva dyrare än om landstingen bekostade de stora resorna och den enskilde de mindre och särskilda afvägarne. Gr. von Platen: Jag skulle icke ännu en gång i denna fråga hafva uppträdt, om man icke här i allmänhet synts gilla sjelfva saken, ehuru man varit villrådig rörande det ändamålsenligaste sältet lör dess ordnande. Till en förmedling af de i afseende å sättet skiljaktiga meningarne vill jag föreslå, att slaten utbetalar den ifrågavarande lönen af 2,000 rdr, samt att kommunerna bestrida reseoch traktamentskostnaderna, och slutligen att de enskilde gifva ersättning för den tid, som ingeniörerne äro på stället. Genom en sådan förmedling eller fördelning synes mig alla billiga anspråk i detta hänseende hafva blifvit tillfredsställda; och anhåller jag derföre fortfarande om bifall till Utsk:ts framställning. Frih. Tersmeden: Jag erkänner villigt behofvet af en förbättrad trädgårdsskötsel; men en annan fråga är, huruvida alla behof, som här i landet förefinnas, böra fyllas genom statens mellankomst. R. St:r hafva nemi. redan lemnat åt hushållningssällskapen ganska rikliga medel genom att tilldela dem en del af bränvinsförsäljningsafgiften. Detta har ock satt samma sällskaper i tillfälle att vidtaga flera för landet ganska nyttiga åtgärder. Sålunda eger jag jemväl kännedom derom, alt just en förbättrad trädgårdsskötsel utgjort föremål lör samma sällskapers öfverläggningar.
Härvid inträffar i Utskottets tanka just motsatsen: decimalräkningen har nemligen för calculer, der en hög grad af noggrannhet fordras, t, ex. de mathematiska och ds astronomiska, den olägenheten, att stundom alldeles icke kunna uttrycka en viss quantilet, t. ex. y, och att stundom fordra, till ett precist bestämmande, många på hvarandra följande zifFror; men, oaktadt denna obeqvämlighet, som för det allmänna lifvets behof är alldeles omärkbar, har vetenskapsmannen länge sedan tillegnat sig decimalräkningen för dan oändligt större lättheten i användandet och åsidosatt de vanliga bråkens absoluta precision för svårigheten af deras bruk* Besv, och Ekon, Utsh, BctänkanJen. 1115 Det torde visserligen icke vara för bittida, att allmänheten i detta fall följer vetenskapsmannens efterdöme. Man har åberopat Frankrikes erfarenhet såsom bevis mot deciraalräkningens antaglighet; men Frankrike har då blifvit seddt på afstånd, Utskottet vädjar till deras erfarenhet, som i sednare år besökt detta Iand, och hvilka bäst kunna intyga den stora lätthet i ali slags liqvid och räkenskap, som härflyter af decimalfördelningen, ej allenast i Mått, Mål och Vigt, utan också i Mynt. Man bör alldeles icke låta förvilla sig af den omständighet, som i Frankrike inträffat, att, sedan det nya Mått-, Måloch Vigtsystemet var i Frankrike allmänt kändt och infördt, det gamla dels ej alldeles utträngdes och dels för icke länge sedan blef till allmännare begagnande anbefaldt; emedan detta härrört af den outsläckliga motvillja, som en del af Franska nationen hyst till allt hvad revolutionen födt, så att man, för att qväfva alla minnen deraf, sökt utrota de goda resultaten med de onda; men ett bevis för decimalräkningens stora nytta och användbarhet är, att det, under så beskaffade omständigheter, icke kunnat afskaflas eller utrotas; samt att man, i afseende på myntets decimalfördelning, icke ens vågat ett försök dertill.