Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. D. Vid nu å nyo skedd föredragning af Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens, den 20 i denna månad, på bordet lagda Utlåtande, N:o 47» i anledning af väckt fråga örn anslag af allmänna medel till aflönande af en Djurläkare i hvarje Län, fann Bonde-Ståndet för godt att samma Betänkande afslå; men beslöt tillika, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det behagade Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla Landshöfdingarne att höra Länens invånare, föreställa dém nyttan och angelägenheten af Djur-Läkares erhållande, samt uppmana invånarne att districtvis och på deras egen bekostnad sådane antagai S. Di Vid förnyad föredragning lades till Handlingarne: Statssamt Allmänna BesvärsOch Öeconömie-Uttkottens Utlåtande, N:o 5i, i anledning af erhållen återremiss å Betänkandet, N:o 22, rörande Tractamente för Städernas Magistrater och Borgersman, då dé till besigtiiingar för Krörians räkning varda kallade; Allmänna Besvärsoch OecoHomie-Utskottets> N:o i38, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, N:o 82, angående förändring i nu gällande föreskrifter om tiden för Väglagning; Banco-Utskottets, N:o 64, med anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets MemorialjNiO qG Proh Utdrag den 27 Julii 182g. 33, om antagande på Bankers
Vidkommande åter Kongl. Maj:ts Nådiga förslag, så vidt detsamma afser sjelfva pensions-beloppen, har Utskottet, lika med Kongl. Maj:t, funnit billigt, att de tjenstemän, som från och med blifvande stats-reglering i årlig aflöning erhålla 3,000 R:dr eller derunder, må, när de tillika uppfyllt de för pensions åtnjutande föreskrifne vilkor, vid afskedstagande uppbära en hela afföningsbeloppet motsvarande pension, hvaremot, då i afseende å Kongl. Maj:ts nådiga förslag i öfriga delar någon bestämd plan icke synes vara följd, Utskottet ansett det blifva mest ändamålsenligt om vid bestämmandet af pension för dem, som ega högre aflönings-vilkor än 3,000 R:dr, en viss procentberäkmng lägges till grund. I detta fall har Utskottet föreställt sig, att 80 % eller |:delar af den aflöning, embetsoch tjenstemannen under tjenstetiden åtnjuter, borde få af honom vid afskedstagandet bibehållas, enär på detta sätt både Staten och löntagaren utan tvifvel skulle beredas ömsesidiga fördelar. Slaten kunde nemligen, genom den tilldelade pensionen och deraf föranledda hastigare omsättning af tjenstemanna-personalen, påräkna yngre och kraftfullare personer för det allmännas tjenst, och tjenstemannen åter skulle, då han blott finge vidkännas 20 % minskning i sina löneförmåner, sannolikt finna sig hugad och med sin fördel förenligt att frånträda en tjenstgöring, hvars fordringar han på äldre dagar icke förmådde nöjaktigt uppfylla. Också borde denna beräkning, enligt Utskottets lanke, iakttagas intilldess pensionen uppgår till 8,000 R:dr, men utöfver detta belopp, hvilket synes vara någorlunda tillräckligt att bereda utkomst äfven för dem, som innehaft högre embeten, skulle aldrig någon pension kunna utsträckas.
Jag inser ej rätt väl att vi i vårt land hafva något, som man kan kalla för finanstuliar, såvida man icke vill dermed mena att vissa slag af importartiklar företrädesvis inbringa tullafgifter, men då tullsatsen äfven Den 27 Maj e. m. 537 å sådana artiklar är, jemförd med andra länders enahanda umgälder, låg, förefaller mig uttryeket mindre egentligt. Om man ifrar för sådana tullar, förundrar det mig, att Utslcts ledamöter icke höjt tullen på en vara, som utgör föremål för en oupphörligt stigande konsumtion, hvilken icke tillskyndar landet någon båtnad och för hvilkens beskattande man således ej bör hysa undseende, nemi. tobak. Jag har icke hört, att någon fråga blifvit vackt om att höja tullen på denna vara. Man har vidare talat om beskattning på arbetarne och att desse skulle vara den bestämmande parten, ty skulle man nemi. höja tullen på hvad som af arbetaren konsumerades, vore ej detta någon förmån för jordbrukaren, som alltid tillfölje deraf finge lof att öka arbetslönerna. Jag måste likväl bestrida alla dessa påståenden. Hvad beskattningen beträffar, måste jag säga, att det är att sträcka filanlropien alltför långt, då man påstår, att ^ öre i tull på en mark rågmjöl skall antagas beskatta arbetaren. Denna tull är verkligen så ringa, att det ömmaste sinne ej deraf bör röras. Att arbetaren bestämmer arbetslönerna, är för mig en ofattlig sats. Jag tror nemi. tvertom, att det är arbetarne, som äro i lika mån beroende af arbetsgilvarne. Skäligen torde alltså böra medgilvas att båda parterne är beroende af hvarandra. Den lidande parten blir emellertid alltid arbetaren, ty arbetsgifvaren kan uppskjuta ett arbete, men arbetaren kan icke lägga sig i ide, utan måste arbeta för att förtjena sin föda. Jag hörde nyss en talare, som, då han utvecklade de stora förmånerna, som tillskyndats jordbruket, gaf sig in på den slippriga frågan angående den nytta, som landet åtnjutit genom hypotheks-föreningarne. Då jag är af alldeles motsatt tanke med honom härutinnan, kan jag ej heller förbigå denna fråga med tystnad.
December på bordet hvilande Memorial , rörande vidtagande af anstalter emot Veneriska smittan, jemte Herr Falkmans vid Memorialet muntligen framställde anmärkningar, samt Herr Eliels svar derå. Från Hedervärda BondeStåndet, På Högvördige PresteStåndets inbjudning, uti ProtocollsUtdrag af den 2, dennes, fann Hedervärda BondeStåndet för godt deltaga uti den Bemiss, som Högvördige PiesteStåndet besluta, af Herr Biskoppen Doctor Faxesframställning , rörande präglande af en Skådepenning af van - «jo6 ProtokollsTJtdrag d. <j Jan. 18 18» lig storlek med en för tillfället afpassad inskrift och sinnebild, till bibehållande af glad åtanka på den för Svenska Folket efterlängtade dag , den 4 Julii 1817; hvarom BancoUlskouet samt Respective MedStåndert skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D. Re mitterades Till Stat&Utskottet: Ito Fullmägtigen i RiksgäldsContoiret Erie Ericssons, f. d. Vice Talemannen Jon Jonssons samt BancoFullraägtigen Anders Danielssons m. fl, muntliga yttranden, rörande vidtagande af nödige anstalter lill afhjelpande af hindren för RiksHufvudbokens afslutande. 2:o Riksdagsmannen Johan Leiditz,s från Bohus Län Memorial} rörande åtskillige föreslagne åtgärder, i afseende på en förbättrad organisation af Tullverket. 3:0 Anders Nilssons och Olof Olssons från Wermeland Memorial, angående sänkning af Sjön Wermelen, samt medels anslående dertill. 4:0 BancoFulImägtigen Anders Danielssons Memorial , angående en bättre organisation af Tullverkets styrelse och förvaltning, 5:0 Ett Anförande af Pehr Isacsson Myrungs från Gottland, innefattande tillägg till Jacob Kinners förut remitterade Memorial , rörande aflöningen för NationalJieväringen å Gott~ land ; samt 6:0 J. JU. Wessings frän Westmanland Memorial, innehållande Förslag att AcademiHemman måtte få lösas till Skatte.
r 1880 var antalet af q \, innor inom staten 924,645, hrilket öfversteg mYnnens antal nied 66,205. 174,183 qvinnor försörja sig sjalfva i 300 olika slag af lönade befattningar, deraf I? som prester, 20 som iiiissionYrer, 186 som Pkare, 42 som författare och föreläsare, 1 2 7 som bibliothekarier, 37 som journalister ocli 268 som konstniirer. För 45 Sr sedan stodo endast 7 Icfnadskall öppna för qviniiaii. 1 Quiinor skoiinspckiörcr. I Kansas ar hvar sjunde skolinspektör en qvinna och i Wisconsin innehafva 8 qrinnor iiiiniiida befattning. A ' cw York. De qrinliga arbetarne i denna stad e r h h för samma arbete blott hB1Ren af den lön, som deras manliga kamrater, men gtira likvit1 större irliga besparingar iin dessa. Af&amp; / @ rtnp pickor i Xew York harva börjat att Iitra sig t %kta för att iitveckla och stiirka sin helsa. Q~NIIIIB smed. En iing flicka i New York 5r en skicklig och framgHnpik IHssmerl. Hon brnknclr hjelpa sin fader i lians verkstad och beslöt slutligen att öppna en egen affir. Hennes kunder iiro nöjda och hon förtjenar bra. Arm York. Q v i ~ z l ~ ahokahr. a Miss Kate Stonelnan. en syster till General Stonenim, hade aHagt sin juridiska examen, men blef af öf~~erdonistolen i staten New York uekad iillftelse att föra andras tdan inför riitm, enri. ordet nnanligi anraiides i lagen i fraga 0111 advokmer.
Denna princip anser jag för min del vara af den stora vigt, att den icke af några konsiderationer hör rubbas. Att K. bef:de, ifall motionärernes åsigter vunne lagstiftningens bifall, skulle komma att agera såsom ombud och domare på samma gång, anser jag, ejler den utredning af ämnet så väl Utsk., som nu sednast Hr Akerman lemnat, vara obestridligt. I det afseendet har man dock sagt, att till undvikande häraf kunde det uppdragas åt någon underordnad tjensteman vid landscancelliet att utföra den processuella delen af saken. Likväl skulle dock härvid återstå för K. bef-.de ansvaret för uppbörden och skyldigheten alt remittera medlen till vederbörl. ort. Dessutom skulle ansvaret för lagsökningens behöriga fortställande i sin helhet, i alla fall hufvudsakligen komma att åligga K. bef:de, ehvad den processuella delen deraf utfördes af honom sjelf eller af någon underordnad. Man har talat om att lemna ifrågavar. uppdrag ät läns-notarier. Sådane finnas dock endast i några få län, såsom måhända i Upsala län; men i Östergöthland, med dubbelt sä stor folkmängd, finnes icke någon dylik tjensteman. Innan man således ålade K. bef:de ifrågasatte skyldighet, borde man förut öfverallt tillsätta sådane tjenstemän, hvilkas åliggande det då skulle blifva alt emottaga och såsom ombud utföra enskildes i promolorialväg anhängiggjorda lagsökningsmål. Detta vore, enligt min öfvertygelse, bäst öfverensstämmande med lagliga former, enär bemälde tjenstemän då vore ombud och K. bef-.de endast domare, såsom det i andra lagsökningsärenden nu tillgår. Men dervid torde likväl böra tagas i betraktande huruvida anställandet af dylika tjenstemän för denna orsaks skull vore med statens bästa i allmänhet öfverensstämmande. Detta är dock en fråga, som egentligeu rörer statsregleringen och som dessutom icke här blifvit af någon väckt. Genom detta yttrande har jag måhända sjelf ställt mig så, att jag blir klassificerad tillsammans med de Hrr landsh:r, som visat ovilja emot saken och som ogerna frångå de former, hvarvid de äro vanda.
Grefve Horn yttrade derefter mundteligen, det lian vid ConstitutionsUtskottets 1 * nu serskildt föredragne Memorial N:o 16, jemväl önskade afgifva några anmärkningar, dem lian skrifteligen författat, och nu uppläste, så lydande: ConstitutionsUtskottet upplyser, att StatsRådet och Föredraganden tillstyrkt Konungens beslut under den 7 November 1827, att någon förnyelse af MötespassevolanceContractet ej skulle äga rum. Sådant var utan .tvifvel grundlagsenligt, emedan ett dylikt contracts förnyande utan Rikets Ständers samtycke skulle hafva varit ett brott mot föreskriften i 73 §. RegeringsFormen, men förständigande! härom till vederbörande framter den oformlighet i sjelfva tillstyrkandet, att Kongl. Maj:t i Nåder skidle offentliggöra sitt beslut, att icke handla mot Grundlagen. Då det sålunda icke kan nekas, att ett nytt MötespassevolanceContracts ingående, innan Ständerne derom yttrat sig, varit en grundlagsvidrig handling, uppstår den fråga: huruvida det är grundlagsenligt, att utan formligt contract, endast i följd af särskildta begifvanden, af Rustoch Rotehållare uppbära ett ytterligare skattebidrag utöfver hvad dem, enligt det lagliga men tilländalupna contractet, åligger? Den 17 Ju lii f. m. 33 7.3 §. RegeringsFormen stadgar: att inga nja pålagor, utskrifningar af manskap eller af penningar och varor må hädanefter utan Rikets Ständers fria vilja och samtycke , i den ordning förut nämndt är, påbjudas, uppbäras eller fordras. Den förutnämnda ordning igenfinnes uti RegeringsFormens 57 och allmänna Lagen stadgar uti 44 Cap. 2 §. MissgerningsBalken, att hvilken Konungens Embetsman hög eller låg, som sjelf eller genom andra intalar, eller förleder undersåtarna till något sammanskott, kostnad, utgift eller arbete; rätte upp skadan, miste embetet och bote 200 daler.
Något förundrad måste jag ock erkänna mig vara deröfver, att StatsUtsk. i detta ämne får uppbära förebråelser af Bevi!ln.Utsk:s ordförande, dä det är just detta sistnämnda Utsk., som vållat behofvet af nu ifra» gavar. creditiv derigenom, att det föreslagit beräkningen af extra bevilln. lill lika belopp under alla åren intill nästa riksdag, ehuru flera af de förhöjda afgifterna ej börja att utgå förrän år i836. Sedan R. St. bifallit detta Bevilln.- Utsk:s förslag, var StatsUtsk. pligtigt att ställa sig detsamma till efterrättelse vid beräkningen af den egentliga statshristsumman, som genom ordinarie bevilln. måste fyllas. Gr. von Fersen: Jag beklagar, att jag varit nödsakad i detta ämne anföra den länga calcul, för hvars framställande jag af den siste talaren fått uppbära förebråelse. Jag känner ganska väl, att det är svårt att fatta och i minnet behålla siffror, när de framstallas muntligen, och jag beklagar, att StatsUtsk. nödgat mig dertill. Jag har emedlei> tid gjort det på den grund, att jag förmodat, att detta utlåt. kommer att återremitteras, och i händelse detta inträffar, blir den värde talaren i tillfälle att åt de klandrade siffrorna måhända skänka någon uppmärksamhet. Enligt mitt omdöme finnes en missräkning och brist af 25o,ooo r:dr uti StatsUtskrs utlåt, Antingen bör man ej reglera saken, eller ock reglera den så, att det är något värdt med den reglering, man gör. Jag har framlagt min calcul till bedömande af Utsk., hvilket må tillse, om den är riktig eller ej. För mig visar det sig åtminstone, som den Summa, hvilken Utsk. föreslagit, vore otillräcklig. Om jag lägger den summa, som StatsUtsk. tillstyrkt, lili den, som StatsUtsk. ansett i Ständernas beslut innehållas för i835,så må man räkna, huru man vill, men man uppkommer ej till den fyllnadssumma, som Statscont. behöfver för att bestrida de utgifter, R. St. beslutat Den af R.
Skrifvelse, N:o 85. stånd alt i förening med inoch utländska män, genom aktiebolags bildande, anlägga jernvägar uti serskilda riktningar inom fäderneslandet, Kongl. Maj .•t, medelst nådig resolution den 27 November 1845, för klarat, att, derest för ofvan uppgifna ändamål ett eller flerabolag bildades och genom aktietekning erforderlig kapilalstyrka blefve alt påräkna, samma bolag skulle undfå rättighet att, under loppet af tjugu år, från och med, år 1846 räknadt, anlägga jernvägar, här i riket, under vilkor, bland annat, att, innan vederbörlig oklroy derför eller erforderliga förordnanden om jords afträdande meddelades, lill Kongl. Maj:t skulle, jemte anmälan om hvad i afseende på bolags bildande och försättande i verksamhet blifvit tillgjordt samt om beloppet af aktieteckningen, i underdånighet aflemnas fullständiga planer och kostnadsförslag för hvarje hufvudoch sidobana, jemte beskrifning å den mark, hvarå jernvägarna skola framgå, rn. to., Ilar Grefve von Rosen, uti en sistlidne April månad till Kongl. Maj:t i underdånighet ingifven skrift, redogjort för den utveckling, berörde fråga liillils vunnit, samt härvid hufvudsakligen anfört: att, hvad' angick bestämmandet af den jernvägslinie, som först borde till undersökande företagas, grefven utgått fränden synpunkt, att den bana, hvaraf landet i det hela måste hemta största nytta, borde forst anläggas; alt följaktligen, då en jernvägslinie till sammanbindande af rikets två största släder, Stockholm och Götheborg, skulle icke blott underlätta den inrikes rörelsen, söm har sin hufvudsakliga rigtning till de betydligaste haudelsptetserne, utan äfven bilda en nära föreningslänk emellan rikets medlersta och södra delar och, genom åstadkommandet af en hastig och lätt gemenskap mellan nordsjön och östersjön, sålunda bereda fäderneslandet stora fördelar i så väl äfven möjligtvis i framtiden leda derhän, att en del af vestra Europas handel på Ryssland komme att taga denna väg, grefven af dessa skäl föranstaltat derom, alt utstakning och afvägning af liela jernvägsiinien emellan Stockholm och Götheborg, med riktning öfver Upsala, Sala, Westerås, Köping, Örebro och vidare, öfver Gullspångs-elfven inuti Westergöthland, öfver Sköfde, Falköping och Alingsås, blifvit, under inseende af en bland Englands utmärktåste ingeniéurer Sir John Rennie, fullbordad; att likväl grefvens afsigt att med biträde af engelska kapitaler kunna sälta hela denna linie på en gång i verket blifvit hindrad genom den redan år 1846 i England inträffade kris i penningemarknaden,
Till manufakturernas och fabrikernas understöd år anvisadt ett kreditiv af 2,250,000 R:dr R:mt, hvilket intill nästa riksdag hålles Kongl. Kommers-kollegium tillhanda mot samma vilkor, som varit stadgade för de hittills å Banken, för berörda ändamål, anvisade låneunderstöd, samt under förbehåll: l:o att Banken för hela det belopp, som å kreditivet kan varda uttaget, eger säkerhet i Manufaktur-diskontens alla fordringar samt egna behållna tillgångar; 2:o att, i händelse Fullmägtige, med afseende å Bankens ställning, finna sig nödsakade att kreditivet eller någon del deraf uppsäga, Kongl. Kommerskollegium då skall, efter 9 månaders förlopp och sedan derom sex veckor förut blifvit tillsagdt, till Banken återbetala, hvad som derå är vordet lyftadt; och 3:o att, för de å kreditivet uttagna summor, Banken eger att beräkna 3 procent årlig ränta, som, enligt deröfver uppgjorda liqvider, vid hvarje halft års slut, till Banken inbetalas, vid äfventyr att, i annat fall, kreditivet anses uppsagd t. Herr af Wirsen, C. Th., har i en inom Höglofliga Ridderskapet och Adeln väckt motion, N:o 163, föreslagit, att det vid 1817—1818 årens riksdag Jernkontoret beviljade kreditiv å Banken, stort 900,000 R:dr må, på hittills stadgade vilkor, intill och med nästkommande riksdag fortfarande få begagnas.
Jag tror icke, att detta förhållande är önskvärdt eller bör bibehållas, och pä grund deraf yrkar jag, att den möjligen största summa, som vid detta tillfälle kan ifrågakomma, måtte till K. M:s disposition öfverlemnas. Jag inskränker mig således till hvad jag tror vara möjligt, nemi. att 10,000 r:dr måtte blifva den summa, som bestämmes för ifrågavar. ändamål. Frih. Cederström, Jacob: Jag har aldrig satt i fråga alt icke enskilda motioner böra behandlas med lika allvar och lika noggrann pröfning, som K. propos:r, som röra anslag, eller afgifvas i lagstiftningsväg. Jag har således icke varit bland dem, på hvilka Gr. Mörner hänsyftade, såsom de der hade yrkat, att frågan om lönelillökning för tjenslemänuen i Svea Hofrätt icke borde tagas i betraktande, derföre att den vore af enskild motionär väckt. Jag är tverlom öfvertygad, alt i afseende pä partiella löneförhöjningar, den enskilde motionären har säkrare kännedom om förhållandet uti enskilda läll, än mången gång kan blifva Styrelsens lott, hvilken får det ofta först i sista hand, sedan besvären blifvt så altmänneliga, att den icke kan undgå att derom erhålla kännedom. Det är tydligt, alt allmänheten i afseende på kronobeljeuingen känner bäst om desse äro tillräckligen lönade, eller om de sjelfva mäste understödja dem. StatsUlsk:s ledamöter af allmogen, med hvilken kronobetjeningen står i en ständig och jemn beröring, har äfven vitsordat ett sådant behof. Det är af obeskriflig vigt för samtlige innevånare i landet, att det förhållande, som nu existerar på flera ställen, mätte kunna undvikas Den 7 December e. m. 205 oell ju förr desto hellre upphöra. På dessa skäl kan jag ej annat än instämma med Hr von Hohenhausen uti den begäran han gjort, all anslaget matte höjas till 10,000 r:dr. Hr von Hohenhausen:
Hvad angar sällskapets lil i erära verksamhet, torde böra erinras, att densamma, som under de första åren af sällskapets tillvaro inskränktes till utgifvandel af årsberättelser, sedermera utsträcktes lill publicerandet al handlingar deraf en värderik serie utkommit samt ytterligare sedan flera år tillbaka af en tidskrift för läkare, hvilken eger och förtjenst stort anseende både inom och utom riket, och hvilken, serdeles för våra fandsorts-läkare, hvilkas tillgångar sällan medgifva dem att hälla utländska journaler, är af stor nytta. Föröfrigt är det inflytande, som sällskapet å hela Svenska läkare-rorpsen utöfvar, lill undethållande och lifvande af dennas vetenskaplighet, af oberäknelig vigt. Det kan med rälla anses såsom en undervisningsanstalt i högsta mening, ty dess lärjungar äro vetenskapligt bildade män, hvilka här utbyta erfarenhet och kunskaper. Det framtvingar vetenskapligt sträfvande der liknöjdhet i mangel fall annars skulle råda. Den unge läkaren i Stockholm är genom sällskapet i ständig beröring med de äldre och erfarnare och eger tillfälle att omedelbart inhemta deras omdömen i de vigtigaste vetenskapliga frågor, och de, som icke ega fördelen af della umgänge med de första bland sina yrkesbröder, njuta dock frukterna af dessas verksamhet, genom tillgången till de skrifter, hvilka af sällskapet utgifvas. Med ett ord, Svenska läkare-sällskapet är för nprällhållandet af vetenskapligheter hos vår läkare-corps, en dyrbar, jag vågar säga en oumbärlig institution och att Slaten å sin sida bereder detsamma de materiella tillgångar, hvarförutan det ser sig hindradt, att uträtta allt det goda, det nyttiga, som det åsyftar, kan sålunda icke betraktas annorlunda än såsom gagnelig! för det allmänna. Om alltså R. o. Ad. bifaller min vördsamma anhållan om ålerremiss af förevarrde punkt gör jag mig förvissad alt StatsUlsk. vid förnyad pröfning af frågan icke skall vägra silt förord för beviljandet af ett till sitt belopp obetydligt anslag, för ett så vigtigt ändamål. Hr Bildt: Jag beklagar den ulgång, som den ifrågavar:de motionen rönt inom Utsk. och anser mig böra förklara att jag icke har deltagit i beslutet om densamma.
Man bör aldrig förtvifla helt och hållet Salen är återigen öfverfyld. Den 12 April. På begäran Hemani. Mycken publik och föga opposition. Jag har spelat bra. Den 13 April. I går var det lugnt, i dag skandal. Hvad vill det här säga? Den 15 April. Ännu all tj em t samma oväsen. Och dertill är jag sjuk! Den 17 April. Två komedier spelas och den i salongen är löjligast Den 20 ApriL Jag har spelat bra. Det är min tröst Men har man märkt det? Den 24 April. Jag spelar nu rollen till min belåtenhet och ger f-n det öfriga. Den 26 Maj. Jag mår ännu illa. Stycket drager fortfarande och angripes alltjemt Den 1 Juni. Mycket mindre åskådare. Fullständigt lugn. Den 3 Juni. Inkomsterna taga betydligt af. Det lider mot slut Den 5 Juni. Hemani har i dag tillryggalagt sin 33: dje föreställning efter hård kamp. Det var ett fullständigt krig, men snart torde striden afstanna af brist på kämpar. Den 11 Juni. Konungen och drottningen af Neapel och familjen Orléans ha bevistat den lysande föreställningen. Jag har spelat väl Den 18 Juni. Ingen skandal. Den 22 Juni. Publiken tycks ha fått nog. Jag också.Efter fyrtiofemte föreställningen, vid julirevolutionens utbrott, nedlades Hernani. Den återupptogs utan meningsstrid 8 År senare. Än en gäng skulle dock stycket ge anledning till en opinionsyttring, men nu gälde det icke längre en ästetisk menings-kamp, det gälde en politisk hyllning. Det var är 1867 — r trettiosju är efter styckets framkomst I femton är hade ett interdikt hvilat pä den biltoge skaldens dramatiska verk. De flngo icke uppföras under hans fiendes regering. Sjelf smädades han i den officiösa Pariserpressen och ingen man var Napoleon sä förhatlig som landsflyktingen pä Guernsey. Emellertid är 1867 blef förbudet mot hans stycken upp-häfdt, i det Théâtre Français fick lof att under verldsutställ-ningen uppföra » Hernani ». Nu var » Hernani » ej längre någon poetisk rebell.