Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Goileg ierna varda uppgjord, samt af E. K. M. och R. St. profvad och fastställd, åtnöja sig med hälften af den nedsättning, som, efter verkställd beräkning, sig nu i ziffran framställer; att de >j6 Båtsmän, från hvilkas utgörande, intill nästa Riksdag/vissa mindre Städer komma, efter én sådan beräkning, 222 Exp.-Utsk. Förslag till und. Skri/v. N.-o 4^8 att frikallas, blifvit fördelade emellan dö Städer, för hvilka tillökning hädanefter måste uppkomma i Öfverensstämmelse med de af R. St. föreslagna allmäuria grunder } samt att den provisoriska lindringen intill nästa Riksdag icke blifvit utsträckt lill andra, än Rikets minsta och svagaste Städer, och således icke till någon Stad af irsta och ardra Classerna;af 3.‘dje Glassens Städer endast tili Borås, med afseende å de stora brandskador, som icke längesedan öfvergått denna Stad; samt, af 4-‘de Classens Städer, endast till Hedemora, Köping, Arboga, Soderhamn och Mariestad, hvilka alla befunnits, af nu gällande fördelning , alltför mycket tryckta och förorättade. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln cl. 15 Mars i83o, Preste-Ståndet d. i5 •— —* Borgare-Ståndet d. 13 —• — Bonde-Ståndet d. iiS —* Rikets Ständers underdåniga Skrift 'velse j angående väckt fråga om ändring i Kongl. Stadgan Exp.-TJtsk. Förslag till und. Skri/v. N.o 458. 2a3 om Inrikes Tullförpassning och Bevakning. S. A. K. Sedan ej mindre Chefen för Tull-Styrelsen, än äfven flere Ledamöter inom RiksStånden, framställt åtskilliga anmärkningar vid 5 §. af Kongl. Stadgan om inrikes Tullförpassning och bevakning, af den io Augusti iSaö, i afseende på de i denna §. stadgade stränga böter för Skeppares och formans försummelse att uttaga Tull-pass, och R.
Vill o.ch kan han förskaffa sig bättre underhall eller större beqvämlighet än i fän - Lag-Utskottets Betänkande JW 55. 5 golset allmänneligen bestås; vare det tillåtet, så vidt ordningen eller säkerheten inom fängelset derigenom ej störes. Fångens maka, föräldrar, barn eller syskon må honom i fängelset besöka; likväl skall anmälan derom förut ske hos fängelsets styresman, som eger att för besöken bestämma lämplig lid samt, der han så nödigt aktar, förordna att under besöken någon af fångbetjeningen bör vara tillstädes. Af andra än nu nämnde personer och dem som i 2 § 2 mom. omförmälas, eger fången ej utan tillstånd emottaga besök. Ej heller må han utan lof af fän gelsets styresman emottaga eller afsända bref; dock att, der brefvet rörer enskilda angelägenheter, sådant lof ej vägras må, så framt brefvet ej finnes innehålla något, hvaraf ordningen eller säkerheten inom fängelset kan äfventyras. Fånge, som ej till arbete dömd är, vare berättigad att med Ijenligt arbete sig sysselsätta, om han sjelf sådant sig förskaffar; egande dock fängelsets styresman tillse, att denna räll ej till brottsliga företag missbrukas. § 7. 1 fråga om hvad ytterligare i afseende å ensamhetsfångars vård, arbete och behandling skall iakttagas, samt hvad i öfrigt lill ordning vid ensamhetsfängelse och tillsyn derå hörer, galle hvad derom redan är eller framdeles kan blifva löreskrilvet.’ Derjemte har Utskottet undfått del af Statsrådets och Högsta
1 2 Priset på glasmålningarna rättar sig naturligtvis efter det utförda arbetets godhet — om detta är schablonmessigt eller egen, fri komposition. En bild af vid pass V meters storlek betalas med 50 — G0 kr., en af flere sammansatta glas med 100 till 150 kr. — alltså i hvarje fall ett mycket väl betaldt arbete med jemförelsevis ringa omkostnader. Utomlands, särskildt i Tyskland, har på de senare åren denna vackra konstgren allt mera vunnit utöfvare bland qvinnorna, och många äro nu de, som med uppdrifven yrkesskicklighet härigenom skaffa sig en god utkomst. Skulle icke också våra landsmaninnor finna mödan lönt att tänka på saken? Äfven här hemma är isen bruten, och tillfälle förefinnes för dem, som ej helt och hållet på egen hand, endast med ledning af någon god lärobok, våga börja försöken, att få facklig och kompetent undervisning. Enligt hvad oss är bekant drifves nämligen för närvarande åtminstone på tre olika håll glasmåleriet i större skala, förenadt med undervisning för hugade begynnare. Rektor Adler har infört ämnet vid den Tekniska skolan i Stockholm och redan kommit till synnerligen vackra resultat. Vid skolans utställning i våras väckte särskildt ett par stora glasmålade vapende2 I r \ I U • i al U IN tidningen Innehåller nästan uteslutande originalbidrag. — Uppglf å närmatte postanstalt namn och adrett t a m t erlägg en krona, sa erkorationer mycken och smickrande uppmärksamhet. Vidare meddela fröknarna Nordberg och Petterson, Biblioteksgatan n:r 18 härstädes, undervisning i glasmåleri och ha utställt vackra produkter. Artisten Callmander i Göteborg, sjelf framstående inom konsten, ger ock kurser deri. Både han och de nämda fröknarna hafva så föranstaltadt, att de kunna mottaga målningar till bränning. Varmt skulle det fägna oss, om denna lilla uppsats kunde gifva ett lyckosamt uppslag, vore det ock blott åt en enda af våra värderade läsarinnor. Ogräset. Hedersamt omnämd vid Iduns sjette pristäfling.
Ridderjkapet och Adeln, wid granskningen af Utskottets Betänkande i denna del, dels förekommit ett anförande till närmare uplySning om beskaffenheten och tillkomsten af nu warande Arrende q VZi mgS» borgs Kongsgård, och dels Herr Grefwe ^sils^-Lronsteäts anmärkning derwid akt f. d. Konungen genom Resolution af den ?r Mars 1827 förklarat det framledne Commerce-RädetS ^lrlllrömmers arfwingar förundte perperuella Arrende ä HöyentorpS Kongsgård böra uphöra och Innehafwarne af gunst och näde tilläggas 25 ärs forlsarande Arrende - rättighet med föreläggande af nya willor för Kongsgärdens skjötsel emot frikallelse^af den uti 1735 ärs Conrracr 994 Dm 2i Zebruaru. Innehafware» älagde pligt att aga del uti Alingsas Manufackurie: I anseende hwartill Herr Grefwe» funne stsal, att förestå, dek amingen Arrendeiden mätte » sträckås till 50 ar med samma wilker som *735 ärs Contract innehåller, fason, en billig motstränghet af Arrende-Jnnehafwarnes redan widkande förlust, eller ock att fä bibehällas wid Arrendet pä fatt 1807 ärs KonglResolution förestrifwer uti 25 är, dock med wilker i sednare fallet, att blifwa befriade ifrän den uti 1735 ärs Contract älagde förbindelse, att dä nu warande Caractershus förfaller ripföra dylik byggnad as sten, samt att i begge fallen, enligt Högstberörds Kongl. Resolution wara befriade ifrän del uti Alingsäs Manufackurie,- som ArrendeJnnehaswarne sig redan afhändt.
Till undvikande af den långa framoch återvägen hvarje dag för skolbarnen, är det ock, som i större församlingar befintlige skolor äro ambulatoriske. Samma olägenheter, som genom förlängd väg uppstå för barnen att komma till skolan, uppstå äfven för föräldrarne att komma till kyrkan. Herr von Hartmansdorff: Ehuru det icke finnes bestämdt uttryckt i Utskottets Utlåtande, förmodar jag likväl, att frågan om behofvet af ombyggnad icke skall bero på Biskoppens och de bisiltande Prostarnes beslut allena, utan äfven på församlingarnes omdöme. Men då detta behof skall afgöras genom bägges sammanräknade röstetal, så är det fruktansvärdt, att den större församlingen skall göra den starkares, eller Lejonets, rätt gällande. Den starkare kan således alltid tvinga den svagare församlingen att bygga med sig, antingen det be - Den 6 Februarii e. m behöfves eller icke, och ehuru mycket det af den svagare bestrides; likasom det om en Läkare berättas, att han, för att erhålla sitt arfvode, påstod att någon behöfde botas, oaktadt dennes ifriga nekande. Hvad inrättningen af folkskolorne beträffar, så lärer det snart erfaras af LäroverksCommitteens Betänkande, då det blifver allmängjordt, alt det ansetts nödigt i alla skogstrakter inrätta ambulatoriska läroanstalter, hvilkas lärare tidtals uppehålla sig än på ett ställe, än på ett annat, emedan afstånden ofta göra det omöjligt att sammanföra barnen på ett enda ställe inom socknen. Skolornas sammanförande på ett enda ställe skulle således i dylika fall snarare motarbeta än befrämja ändamålet» Jag önskar, att Ridderskapet och Adeln icke i denna, mer än i andra frågor, ville neka återremiss. Ehuru jag aldrig skall underlåta att yrka, hvad jag anser rätt, förbjuder mig likväl voteringens utgång på förmiddagen att nu åter äska votering, i händelse Ridderskapet och Adeln ej skulle dessförutan bevilja återremissen, hvarom jag likväl förnyar min anhållan. Herr Hjerta:
Emedlertid och för att ännu mera befästa sig i sin idée samt rätt kraftigt söka att i denna rigtning inverka pä andras öfvertygelse i ämnet har Utsk. onekligen ganska skickligt (ur dess synpunkt) framkastat: ”att om äfven rörelsen i en ort, der privatbank indrages, genom bankens mellankomst underlättades, denna underlättnad blefve obetydlig i jemförelse till den som bereddes privatbankens aktieägare vid utredning af privatbanken, och de qvarvarande privatbankerne, hvilka derigenom kunde, utan att störas, utöfva sina låneoperalioner.” Jag tror mig, genom det sätt hvarpå jag förut under riksdagen behandlat frågor ronde privatbankerna, vara fritagen från såväl att anses för privatbankshatare, som ock från att anses för någon deras gynnare i obehörigt mått; hvarföre jag tror mig, utan alt derigenom utsättas för någon beskyllning att vara af det ena eller andra slaget, kunna yttra, att det vore ganska orätt att blottställa privatbankerna för ett sådant fall, sora här skulle kunna uppstå; äfvensom jag är öfvertygad att, ehuru tillfredsställande dessa banker än må vara administrerade, de likväl ej skulle kunna motstå den choque, som skulle blifva följden af en eller tvennes af dem fäll. Hvarföre skulle man dä icke på förhand betrygga sig emot de skadliga följderna deraf? och om man ock ej velat för närvar, inrätta filialkontor, af riksbanken i landsorterne, synes“deri ej ligga något skäl att, om ett tillfälle sjelfmant erbjuder sig att på sådant sätt framdeles kunna suppleera privatbankerne, försaka alt begagna sig deraf. — Jag ber att få i 11. o. Adis minne återkalla de anmärkmr som här afgäfvos, då ämnet förra gången förevar; måhända skulle de kunna leda till ämnets rätta bedömande och fattande af det be - 152 Den 17 Juni. slut, sora lämpligast vore.
För stämpel å Gesällbref ansvarar den expeditionshafvande, som brefvet utfärdar. 16:o Ordföranden i städernas Handels-, Fabriksoch Handtverks-föreningar åligger att, vid laga ansvar, noga tillse, att ingifne handlingar, enligt denna författning, med stämpel förses. i7:o Ehuru stämpelpapper i hela ark, eller så kallade skrifkartor icke vidare komma att tillverkas, må det likväl vara såväl vederbörande Domstolar, Embetsverk och andra myndigheter, som ock enskilde personer tillåtet alt, så länge tillgång på dylikt slämpelpapper finnes, detsamma i föreskrifven ordning reqvirera och förbruka. Sådant stämpelpapper må ock i stället för beläggnings-slämpel begagnas; dock anses detsamma icke giltigt, så framt ej både värdestämpelu och den i sjelfva papperet anbragta vattenstämpelu äro i behåll. § 9- Anskaffning och försändning af stampelpapper. l:o Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor skall alltid hafva i beredskap tillräckligt förråd af stämpclpapper utaf alla de särskilda slag och värden, hvilka, efter denna författning, erfordras, på det att ingående reqvisitioner deraf må genast kunna expedieras. Kollegier, Konsistorier, Embetsverk och Embetsmän erhålla i föreskrifven ordning, elter reqvisition hos Stats-kontoret i Stockholm och hos Kongl.
A. förklaradt är, påstående om grundlagsöfverträdelse ej kan komma under RiksRätts bedömande i annan händelse, än der Ansvarighetslagen lemnar hänvisning till påföljd, om sådan öfverträdelse skulle hafva egt rum, blef åtalet i denna del af RiksRättens fleste Ledamöter icke till vidare pröfning upptaget. Herr Friherren och Ordföranden samt Herr KammarRådet Fägersten ansågo, på de af dem vid 1, 2 och 3 punkterne af Memorialet Lit. A. anförde skäl, ansvarspåståendet i denna del hafva bordt af RiksRätten till pröfning upplagas. Memorialet Lit. D.j ij 3 och 4 punkterna. Härutinnan fattade RiksRättens fleste Herrar Ledamöter detta beslut: ”Sorn den Norrköpings stad beviljade så kallade inqvarteringslolag å dit inkommande ull samt brooch kajafgiften för målbara våta varor, som sjöledes till Stockholm införas, icke äro att hänföra till sådane nya pålagor, utskrifningar af manskap, penningar eller varor, som, enligt 73 § Regeringsformen, ej må, utan Rikets Ständers fria vilja och samtycke, i föreskrifven ordning påbjudas, uppbäras eller fordras, funno nämnde Ledamöter svaranderne genom deras rådgifvande åtgärder, i afseende å desse afgifter, icke hafva öfverträdt berörde paragraf i Regeringsformen, hvarföre ock Herr JustitieOmbudsmannens påstående om ansvar å dem efter 3 och 10 §§ i Ansvarighetslagen icke kunde bifallas; och ehuru Herr Justitieombudsmannen tillika påstått, att desse rådslag jemväl skulle vara stridande emot 57 och 60 §§ i Regeringsformen, äfvensom att Kongl. Regeringens beslut om nedsättning i kronoafraden för Riddarhytte
Lagstiftningen hindrades uti sin gång eller förvirrades af enskildta viljors obehöriga inflytande. Anmärkaren säger, att Lagen bör vara ett uttryck af allmänt kändt behof; men är det väl att förmoda, att den skyndsamt företagna n 242 Riksdagen 1810. pröfning, hvart och ett ämne före remissen borde, enligt hans tanka, undergå, skulle ljusligen och hastigt öfvertyga ett talrikt samfund, att Motionen innebär eller icke innebär ett allmänt kändt behof? De stadganden ofvanbemälte §§ innefatta hafva, enligt Utskottets öfvertygelse, den dubbla afsigt dels att förekomma allt förhastande uti Ståndens Beslut, dels att moderera Ståndens öfverläggningar, derigenom att målen, alltid utredda, böra från Utskotten till Stånden återkomma. Utskottet kan för öfrigt, då det ur dessa anförda skäl ej kunnat instämma i den synpunct, hvarunder anmärkaren betraktat förevarande ämne, (icke) lemna den omständigheten obemärkt, att derest ingen remiss till Utskott finge göras utan samtycke af det Stånd, der Motionen blifvit väckt, skulle det blifva ett ensamt Stånds rättighet att nedlägga frågor, då likväl decisionen öfver sjelfva saken tillhör alla Riks-Stånden samfäldt. Vidare skulle äfven den olägenhet kunna uppstå, att en och samma Motion Klefve i somliga Stånd till remiss upptagen och i andra alldeles förkastad. Ut supra. Utdrag af Protocollet hållet uti Riksens Höglofl. Ständers ConstitutionsUtskott den 27 April 1812. Ar 1812 den 27 April kl. 10 sammanträdde Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott första gången vid nu löpande Urtima Riksmöte i Örebro, hvarvid följande Herrar och Män, enligt ankomne och uppläste Protocolls-Utdrag, blifvit af Stånden utsedde till Utskottets Ledainöter, nemligen: af Höglofl. Ridder skåpet och Adeln: N:o 54 Grefve Spens, Fullm.: Grefve Mörner, Adolf Göran, Kammarherre. » 246 Friherre Manderström, Fullm.: Herr
Enär erkännas måste att de af motionären öfverklagade olägenheterna, som, vid räkenskapers förande m. m., uppkomma icke blott af de, i åtskilliga rikets provinser, olika benämningarne på mantalets underafdelningar, utan synnerligast af det brukliga sättet att vid debitering af räntor och onera, som efter skatt utgå, uttrycka hemmaneller skattetalet i exakta bråk, äro ganska stora, och antagas kan att desamma med hvarje år skola blifva ännu större, då skattebråken i följd af nu gällande stadganden för hemmansklyfning och jordafsöndring måste oupphörligen till vexa; samt då vid granskningen af motionärens förslag detsamma befunnits vara värdt all uppmärksamhet såsom ledande både till lättnad vid sam manförandet i allmänhet af stora bråkdelar, som ock till en lättare och bättre kontroll vid debiteringens riktighet, har Utskottet ansett sig böra vördsamt tillstyrka Rikets Ständer, att uti skrifvelse hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla det Kongl. Majit, efter vederbörande auktoriteters hörande och såvidt hinder derför icke möter, täcktes i nåder låta utfärda stadgande derom, att hemman-eller skattetalet skall öfver hela riket till enhet hafva det gällande mantalet och att nu varande skattebråk reduceras till decimalbråk med tre decimaler eller till ett-tusendelar af mantal. Stockholm den 21 Maj 1860. 4 Sammansatta Stalssami Allm. Desv.- och Elcoh.-UtskUs Betänkande N:o i o. KH:o ÉO Ank. till Exp.-Utsk. den 3 0 Maj 1800, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väckt motion om lindring i Soldat-roteringen. Motionen härom är väckt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Johan Andersson från Elfsborgs län, med hvilken Sven Johansson, J. Smedberg, Joh. P. Andreasson och A. M. Myrin från samma län sig förenat.
Ar icke della ett vackert och nyttigt ändamål, som man bör eftersträfva, äfven om man för ögonblicket skulle anse det litet obeqvämt att hafva silfver i st. f. sedlar? Jag fortfar uti mitt yrkande. Ilr Ben 20 No vember. 129 Hr Björnstjerna, Oscar Magn. Fredr.: Här har blifvit framhållen nödvändigheten af att hafva silfver ute i rörelsen. Jag vill icke bestrida att i ett laud, med stor tillgång på ädla metaller, det kan vara fördelaktigare att rörelsen hufvudsakligen bedrifves med silfver. I Sverige äger ett motsatt förhållande rum. Vi få icke låta blända oss af den lyckliga ställning, hvaruti Banken under sednast förflutna år kommit, ty huru vackert än dess 10 millioner R:dr specie må glänsa, höra vi besinna, att de till stor del blott äro ett län från utlänningen, åt hvilken de skola återbetalas. Under sådana förhållanden anser jag det icke vara välbetänkt, att i rörelsen tvinga lil mer silfver än nödigt är. Inträffar en kris, hvarigenom Banken Olifver insolvent, lärer man vid förlusten af sina kapitaler icke finna stor ersättning i de få R:dr silfver, hvilka man tillfälligtvis kan hafva på fickan. Att en dylik olycklig händelse kan lättare inträffa, om i rörelsen onödigtvis utsläppas millioner, hvilka eljest skolat ligga förvarade i Bankens hvalf, tillreds att bestrida sedlarnes in vexling och uppehållande deras värde, tror jag icke någon kunna bestrida. Då vi nu hafva emellan 6 å 7 millioner R:dr utelöpande uti enoch tre-r:drs-sedlar, så skulle, i händelse dessa ersättas med silfvermynt, Bankens metalliska kassa blifva med motsvarande belopp förminskad. Det är icke längre sedan än år 1843, då Bankens förråd på ädla metaller nedsjunkit till melian 2 och 3 millioner R:dr specie. Hade Sen ifrägavaride åtgärden då varit vidtagen, skulle troligen följden deraf blifvit vådlig och den är det äfven nu, tv några år härefter kan penningeställningen blifva sådan den då var.
Skepp måtte i Svenska hamnar behandlas lika med Svenska skepp; öfver föresLgne ändringar uti Författningen rörande Husbehof Brånvins-bränningen och dermed gemenskap ägande ämnen ; i anledning af väckt fråga om Skogsägares befriande från kostnaderne till Klamparelaget i Götheborg; om medel till befordrande af Sven. ska Jerntillverkningars och Manufactur-arbetens afsättning på Norra America3 angående upphörande af det så kallade Hemförare-Båt-Gillet i Götheborg 3 om upphåfvande af deri innevånarne i en viss trackt af Elfsborgs Lån förunnade rättighet att idka Gårdfarihandel; rörande vissa föreskrifter i afseende på tillverkningen af papper; om beståndet af sådane stådjobref å de Lunds Academie ans]agne Praebende hemman, hvarigenom lifstids besittning blifvit åboerne försäkrad; angående utgörandet af bidraget till Soldaternes beklädnad vid Westerbottens Regemente; örn Nationalitetens åteiupplifvande m. m ; rörande yrkadt upphörande af de Sjöoch Stapel Ståderne beviljade afgifter för fartyg, som besöka Köpingar och Landth unnar, samt der intaga laster; om modification i författningen angående meddelandet af Pass åt utlänningar ; angående användande af den till Ståderne donerade jord ; om inrättande af Directioner för det Indeldta Cavalleriets beklädnad; angående ersättning för underhåll och fourage för tågande troupper ; samt i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående vickt fråga derom, att LandsFiscaler ej annorlunda än efter föregången ransakning M>tn 30 Augusti t. ot' och genom laga dorn måtte kunna från sina tjenster skiljas, eller ock desse Tjenster komma att alldeles upphöra. ExpeditionsUtskottets: Om Controll derå, att Riksens Stånders beslut må vid hvarje Riksdag blifva till Kongl. Majit expedierade. 4:0 Godkännande af ConstitntionsUtskoftet.s nedannåmnde förslag, till den behandling 56 §. RegeringsFormen föreskrifver, nemligen; till ändring i 68 §.
* Att bland ett större antal Ledamöter för. stärkning vid jäf eller sjukdom lättare kan erhållas, är ett skäl af mera vigt, men då, efter hvad Lag-Comitéen föreslagit, en Ledamot alltid blir le - Den 2 8 Juni, ledig, att vid sådana tillfällen inträda; då ttofRatten dessutom bland sin betjening mäste vara försedd med personer, hvilka likaledes kunna befarnas, på samina sått, sorn hittills skett vid ProtoFlotariernas Adjunction på viss tid, utan föregående underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, och då Lagen föröfrigt kan gifva Hof-Rätten, tillstånd, att vid trängande behof inkalla någon närboende ojäfvig Under-Domare; måste äfven olägenheten häraf försvinna; och huruvida de yngre Ledamöterna 1 Hof-Rätten verkligen för närvarande, såsom Herr Friherre Strokirch sig yttrat, lätta de äldres niodor, ligger utom gränsen för Utskottets forskning, då detta förhållande icke grundar sig på någon Utskottet bekant Lag, utan eftett hvad Utskottet kunnigt är, sakerna genom lottning imellan Ledamöterna fördelas till utarbetande och föredragning, utan afseende, på aldren eller arbetsförmågan hos dem, sorn sig imellan lotta. Inkastet, 0111 nyttan af Hof-Rätternas nuvarande gkick, till Ungdomens bildande för Rättegångs, veiken, finnes i Lag-Comitéens betänkande redin upptaget och besvaradt. Utskottet anser sig vier vid, i anledning af Herr Friherre Strokirchs anmärkning, endast böra tillägga, att när ett mindre ahtal ungdom samlas på ett ställe, dess arbetsamhet måste strängare påkallas, utom det, att en noggrannare ordning alltid råder ibland färre, som kunna hållas uuder jemnare uppsigt» än bland flera, som då och då till ett stort antal visa sig, men om hvilkas uppförande deras förman för öfrigt svårligen kunna inhämta någon n är - vt Den aS Juni - närmare kännedom.
Men det fanns spöken, som voro till sin natur vida värre än de hittills betraktade. Dessa voro värkligt onda väsen, hvilkas gengångarlif uteslutande gick ut på att anställa olyckor eller att sniket bevaka deras egna, i grafven förvarade skatter. Sådana spöken voro antingen aflidna onda människor, som ej kunde finna ro i grafven utan kommo ständigt tillbaka för att vålla ny ofärd, eller voro de girigbukar, som tagit all sin rikedom med sig i grafven och där sutto och vakade öfver den, så att den ej fördes bort af de lefvande. Dessa kallades »högboar». Båda dessa slag af spöken hafva det gemensamt med de förut omtalade, att de äro så märkvärdigt liffulla: de kunna slås ihjäl ännu en gång, och därefter är man t. o. m. nödsakad att träffa särskilda anstalter, ifall man vill vara riktigt viss om, att man oskadliggjort dem för alltid. Berättelser om dessa gengångare finner man ideligen i sagorna, ty segerrika strider med dem kräfde mod och styrka, och de begagnades därför gärna för att utsmycka de största och ståtligaste hjältarnes lif. I synnerhet är Grette den starkes saga rik på sådana bedrifter, enär han just ansågs som en af de käckaste män, som någonsin lefvat på ön Island. Från denna saga kunna vi alltså taga ett exempel, som belyser hela denna öfvertro. Vi få här tillfälle att i detalj bevittna en brottning med gengångare. På gården Torhallstad i Vatnsdalen spökade det svårt, och isynnerhet var det boskapen, som led häraf. Bonden Torhall sökte därför att få en herde, som kunde taga upp kampen med den person, som gick igen, och han fick ändtligen tag i en man vid namn Glåm, som menade, att han nog skulle våga sig på en dust med spöket. »Sådana dumheter är jag icke rädd för», sade han; »än lustigare göra de lifvet!» Glåm var från Sverige. Han var en storvuxen man med underligt utseende; han hade stora blå ögon och ulfgrått hår. Bonden var glad öfver att få honom i sin tjänst, men de andra i gården trifdes ej med honom. Han gick aldrig i kyrkan, sjöng aldrig och trodde icke på Gud.