Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilar någon gifvit annan gift eller dylikt för att honom skada, och dör han deraf-, straffes g er ning smannen efter 1 § såsom för mord. Kommer af den förgiftning svår kroppsskada; dömes till straffarbete på lifstid eller, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, till sådant arbete från och med åtta till och med tio år. Följer af gerningen ringare eller ingen skada, eller stannar brottet vid försök; då skall till straffarbete från och med fyra till och med åtta år dömas. Har någon, i uppsåt att annan till lif eller helsa skada, tillredt gift eller dylikt, men gitter ej att till fxdlbordandet af sitt uppsåt göra försök; varde han till straffarbete från och med två månader till och med två år dömd, der han ej af egen drift och förr, än brottet blef upptäckt, giftet förstört. § 21. Förgiftar någon, i uppsåt att skada andra till lif eller helsa, varor, som till salu hållas, eller hvad annat som helst, så att allmän fara för menniskors lif eller helsa deraf kommer; dömes till strafarbete från och med sex till och med tio år. Fätnågon af den förgiftning död eller svår kroppsskada; vare lag, som i 20 § skils-. § 22. Har någon, utan uppsåt, orsakat förgiftning, som i 21 § sägs, och söker ej, ändå att. han det varse blifvit, att faran deraf, så vidt ske kan, genast afvärja; vare förfallen till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Får någon af förgiftningen svår kroppsskada; då skall till straffarbete från och med två till och med sex år dömas. Ljuter någon deraf döden; dömes till straffarbete från och med sex till och med tio år. Den, som genom försäljning, eller utlemnande af veterligen förfalskade lifseller läkemedel ouppsåtligen vållar sjukdom, kroppsskada eller död, straffes på sätt särskildt stadgadt är. § 23.
BERTA. blir så bitter ibland, när jag tänker på men det är af helt annat slag. Du har rättskänsla, du, och det tycker jag är mer än den vanliga så kallade Bry dig inte om alla mina dumma ord jag Hvarför säger du inte svag. Du sade ju nyss, Du, mamma! Du är den bästa människa på Din mor förtjänar inte är detsamma. Nej, en sådan godhet som din, den godheten. Och därför skall du också aldrig gå in hur orätt det vore. Jag arbetar ju så mycket jag försörja oss alla tre. på att lemna pappa dessa pengar du skall inse, förmår det vet du men jag kan inte ensam FRU BARK. mer att bestorma mig med böner och hotelser det blir svårt. Nej, nej! min älskade flicka. Men pappa kom BERTA. som jag vill att du skall öfverlåta papperen på mig. Af mig vågar han inte fordra dem. FRU BARK. redan komma hem? Gå då min flicka gå, jag ber dig. BERTA. ord Jag skulle alt ha lust att säga honom ett FRU BARK. du vinner ingenting Nej, för guds skull! Han skulle bara bli ond BERTA. Åh den som bara en gång finge tala ut! FRU BARK. det sedan! Berta för min skull! Jag får bara umgälla BERTA. moderns händer; går ut till höger men lemnar dörren på glänt.) (Bark kommer från fonden.) FRU BARK (går vänligt emot honom). Nej, se! Är du redan hemma, min käre gubbe? Ja det är sant god som han är (Kysser Tyst! Det tar i dörren. Skulle pappa verkligen Ja, det är ju just för att skona dig för detta, BARK (kastar sin hatt på en stol). Det är sista gången jag spelat i afton. FRU BARK. Ack, Pontus om jag kunde lita på det. BARK. på det det är en föresats hos mig FRU BARK. gubben Men det har du sagt många gånger förr, käre BARK. tror du inte, att jag är en sådan karl, att jag håller att spela jag har haft den infamaste otur FRU BARK. Såå du har förlorat? BARK. Ja. FRU BARK. Mycket? BARK. är det rätt betydligt Ja, som man tar det med mina tillgångar så FRU BARK.
På det att denna stora olägenhet för framliden må kunna afhjelpas, har motionären hemställt, alt Rikets Ständer behagade hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla: ilo att, på sätt H err Danckwardt föreslagit, en Comité' måtte förordnas, för att samla och iordningbringa alla gällande författningar, dem granska och med hvarannan jemföra, samt derefter föreslå nödiga rättelser och ändringar deri; 2:0 att denna Comité' måtte er hålla uppdrag att, så snart de nu gällande författningarne blifvit samlade, genast låta författa ett i alfabetisk ordning upprättadt, fullständigt sak-register öfver samma författningar och detsamma, efter Kongl M*j:ts Nådiga förordnande på trycket till embetsverkens och allmänhetens kännedom utgifva; 3:o ali Comiteen derefter till hvarje Riksdag måtte från trycket utgifva ett nytt så beskaffadt sakregister, hvaruti de sedan förrRiksdagen upphäfna författningar uteslutas, men de under tiden tillkomne deremot intagas;. samt 4 o 4,11 hvarje författning, hvaruti någon, äfven den minsta, ändring eller, tillägg eger rum, måtte förklaras upphäfven, och en ny fullständig författning i stället utfärdas, på det att icke mer, än en sådan, för hvarj» förekommande fall, måtte tjena lill efterrättelse. I händelse den föreslagna Comiteen icke blefve permanent, så torde det i tredje punkten för densamma föreslagne åliggande i stället kunna fullgöras af Rikets Sänders Justitie ombudsman, hvilken det, enligt i4 §• i Allm. Betr.- och Ekon-Utskottets Betänkande, N:o i03. 13 den för bemälde tjensteman utfärdade instruction, tillkommer att vid hvarje Riksdag för Rikets Ständer uppgifva, hvilka af deras vid sistförflutne Riksmöte fattade beslut och gjorde hemställningar blifvit af Konungen gillade, utfärdade och i verket släilde.
Men likasom man allmänt är ense derom, att myndigheterna ej förmå med säkerhet bedöma det verkliga behofvet af näringsidkare för hvarje ort, då afsättningen af Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 119. 7 deras tillverkningar icke är inskränkt till boningsorten och det närmaste grannskapet, och att, i samma mån som genom ett förmedlande koncessionssystem uppställas många svårigheter och inskränkningar för tillträde till näringarne, ett nytt näringstvång inträder i utbyte mot skråtvånget; så har man äfven kommit till insigt deraf, att den väsendtligaste af dessa inskränkningar, mästerskapet, endast i ringa mån uppfyller sitt ändamål, att nemligen gifva konsumenterne trygghet för produkternas fullkomlighet; och erfarenheten har dessutom visat, att större utveckling eller konstfärdighet icke vunnits inom de yrken, hvari mästerskap erfordras, än i andra, för hvilka detta vilkor ej finnes föreskrifvet. Härtillkommer, att, till följd ai de under sednare åren inrättade tekniska skolor och andra undervisningsanstalter för danande af skicklighet i olika näringsgrenar, de förr behöfliga mästerprofven icke vidare erfordras. Ett af de väsendtligaste inkasten till stöd för bibehållande af mästerskapet är, att handtverksmästarne icke skulle bestå konkurrensen med kapitalisterne, och att endast några få skulle komma i åtnjutande af de fördelar, som blefve en följd af arbetets frihet. Härvid torde dock höra tagas i betraktande, att för närvarande flera yrken, antingen för sig eller i förening med andra, drifvas såsom fabriksrörelse, i afseende hvarå någon klagan ej försports öfver kapitalernas inverkan, och att beträffande sådana yrken, hvilka till fabriksnäring icke äro hänförliga, kapitalerna genom det beredda tillfället till vidsträcktare användande af tillgängliga arbetskrafter skola väsendtligen bidraga till produkternas fullkomnande. De idkare af sistnämnda yrken, hvilka drifva en större rörelse, och hvilkas tillverkningar tillvunnit sig en stadgad kredit, skulle ock i ofvanberörda afseende ej hafva mycket att befara. Konkurrensen skulle tvärtom verka gagnande genom att sporra dem till användande af större omsorg för tillverkningarnes möjligaste fulländning.
Naj:t nu, i enliglret ineel 8tats-Rädets unelerelaniga tillstyrkande, att clenna fråga skulle, i sammanlrang ineel öfriga anslags-frägor, till Rikets 8täneler ötverleinnas. 8:0—18:0 Rti gfgilven underdänig lrerättelse af elen i3 Reeemlrer törlielet är-, lracle sista Revisionen öt'ver Rikets Rlementar-Räroverk föreslagit åtskilliga Ret^dliga förändringar i Räroverkens organisation i allmänlret, indragning af vissa, men eleremot utvielgning gf anelia skolor, serskilda anstalter till laddande gf Rärare viel Rlementar-Räroverket, en allmän löneförlröjning för clesse Rarare samt liers andra åtgärder för nämnde Räroverks Irringande i ett fullkomligare skick, genom lrvilket allt n^a lret^elliga anslag af 8taten skulle erfordras. Derjemte lracle åtskilliga framställningar rörande Rlementar-Räroverket serskildt lrlifvit gjorde, lrvilka, om ele vunne framgång, jemväl skulle fordra n^a 8tats-anslag, nemligen om utvidgning af Rrösö 8K0I» i demtland, äfvensom skollr^ggnaelernas L
Om dessa skiften å ena sidan på ett förvånande sätt höjt jordbruket från den vanmakt och utur det tvång, det låg, så länge' nästan all jord inom Länet brukades i vidsträckta samskiften,. visar sig dock å den andra sidan, att den brådska, synnerligast i deras början, hvarmed de fortgått, och att de medel, som användes för att befordra och påskynda dem, ej, voro i öfverensstämmelse hvarken med jordega-' 8 rens fria vilja eller dess krafter. Ått dessa laga skiften verkställts med stora, kraftiga ansträngningar, kan deraf skönjas, att sedan år i8o3, då de togo deras början, tili sistlidna år i83S, icke mindre än 1982mantal, med en jord rymd af 497.839 § geometriska tunneland blifvit i enskifte lagde. Häraf hafva 843^ mantal, med en jordrymd af 102,696 tunneland blifvit skiftade under loppet af de år denna underdåniga Berättelse afser. Till dessa kunna än ytterligare Hera procent läggas, enär flere skiften äro påbörjade, men ännu ej afslutade eller laga kraftvunne. Att resultaterna häraf varit stora , vidtomfattande och till mycken fördel för jordbrukets framgång och en deraf större sädesproduktion är obestridligt, men att en betydande del af den generation, som genomgick enskifles-perioden, fick vidkännas härda prof, ej motsvarande dess tillgångar, får ej eller förnekas. Mången jordegare, som var, innan dess jord kom i skifte, om ej välmående, åtminstone behållen, blef nödsakad, i följd af de ofrivilliga ansträngningar, som han ej ens egde rätt att undgå eller uppskjuta, till dess tillgångarne medgåfvo honom att bestrida de kostnader enskiften och uppodlingar kräfde, att skuldsätta sig och sin egendom till ett belopp och under så tryckande vilkor, att egendomens styckning och slutliga försäljning ofta deraf blef en följd. Den, vid enskiftenas början, inom
Riks-stat uppförda förslags-anslag för nämnde manskaps vapenöfning med 2 78,533 Il:dr Riksmynt årligen, dock med förbehåll, att berörde exercistid fördelas på 2:ne år i lika terminer samt alt de två bevärings^-klasser, som sålunda komma att årligen sammandragas, icke samtidigt exerceras; äfvensom Ståndet, med afseende på de i sista momentet af ifrågavarande 33 punkt omförmälda frågor, beviljade de af Kongl. Maj:t äskade anslag dels till lega m. m. för 76 stycken hästar, afsedde för exercis med det åt Artilleri-regementena anslagna beväringsmanskap, dels till fouragering för samma hästar. Ståndet, som ogillade Utskottets afstyrkande yttrande i 39 punkten, biföll så till vida Kongl. Maj :ts i denna punkt omförmälda nådiga framställning, att Ståndet beviljade ett årligt anslag af 15,000 R:dr Riksmynt i och för organiserandet af en ridskola vid Strömsholm, med rättighet för Kongl. Majit att använda första årets anslag, på sätt i den Kongl. Propositionen föreslås. Tillfälliga eller extra anslag. 1, 5 och 6 punkterna biföllos. Beträffande 2 punkten förhöjde Ståndet den i mom. a), för fortsättande af Carlsborgs fäslnings-byggnad, tillstyrkta anslags-summa 300,000 R:dr till 405,000 R:dr Riksmynt eller lika belopp, som Kongl. å Utskottets hemställan i förra delen af inom. bJ dels ändring af tillstyrkandet i sednare delen af samma moment, ett belopp af 510,450 R:dr Riksmynt, att under nästa statsrégleriilgs-period ställas till Kongl. Maj:ts disposition för att användas till fortsättande af fästnings-byggnads-arbelena vid Carlskrona, Marstrand och Waxholm; samt beslöt, med ogillande af Utskottets yttrande i mom c), att 75,550 R:dr 10 sk. 8 r:st Banko eller 113,304 R:dr 22 öre
Om detta ej är tydligt nog uttryckt, så kan jag åtminstone svara för mig, att jag menat det närvar. förhållandet efter år i838; ty då man ger ut en sådan stadga, så afser man naturligtvis de privilegier, som 1111 existera, ej numera upphörda eller förändrade. Den värde ledamoten har äfven anmärkt, attUtsk. har för bergslagerna föreslagit villkor, som ej kunna uppfyllas, och som således skulle göra det omöjligt att erhålla den oinskränktare smidesfriheten. Att detta villkor skulle utgöra en återhållande kraft, har Utsk. verkligen åsyftat, och lior Ulsk. ansett, att vid den brytning, som alltid måste uppslå vid öfvergången från ett tvångsystcme till ett fiihels-systeme, det måste vara en gifven följd deraf, att en del medborgare måste afsäga sig de privilegier, som de förut haft framför andra landets innevånare, örn de å andra sidan vilja åtnjuta förmåner, som de hittills ej innehaft. Jag får således öppet och ärligt bekänna, ali meningen varit alt ej göra det alltför lätt att inom bergslagerna erhålla en oinskränktare smidesfrihet; men deremot vågar jig bestrida, att del före - aS Deli 16 November f. m. slagna villkoret är ouppfyllbart, ly det kan alltför lätt hända, alt en sådan bergslag, som t. ex. Westerbergslngen, som redan är roterad, skulle finna sin fördel uti att öfvergå till landslag och derom förena sig. Visserligen kan en eller annan finnas, som aldrig skall låta tvinga sig till ett sådant steg, men då återstår för majoriteten inom hyttelaget alt genom köp förmå dem alt afstå från sina rättigheter. Slutligen bar man i allmänhet anmärkt, att Utsk. skall alltför litet hafva beaktat skogarnes vård så inom som utom bergslag, neli att om Utsk:s förslag antoges, så skulle skogarne snart förstöras och tillgången på trädkol aftaga lika snart här som uti England, der man nu endast begagnar stenkol.
Af J. O. Sandgren från Stockholms län, om upphäfvande af 2 § i 4 Artikeln Kongl. Stadgan den 13 April 1808, angående jagt och djurfång samt förhöjning af i 7 § af 5 Artikeln af samma Stadga stadgade böter. Såsom bekant är har det genom 2 § och 4 artikein af Kongl. Stadgan angående jagt och djurfång den 15 April 1808 blifvit föreskrifvet, att i yttre skärgården, hvarest skatt för skytte erlägges, får, utan afseende [tå tid, ali sjöfågel dödas, och tillika en sparsam äggning i de egentligen så kallade hafsfåglars bon ega rum, hvilken likväl endast af husvärdarne sjelfva ur så kallade holkar får anslällas, hvarjemte i 7 § och 5 artikeln al samma Kongl. Stadga är vordet bestämdt, att den, som å andras enskiida egor förstör ägg eller ungar på bo, skall böta för hvardera förbrytelsen, för fredlyst vildt 5 Rdr och för det eljest älelige och nyltige 3 R:dr 16 sk. Sker oloflig äggning å egne egor eller förstör man derstädes ägg och ungar i bo, så är plikten i dessa fall 5 ll:dr 16 sk. för fredlyst vildt samt 1 R:dr 52 sk., allt Banko, för det eljest nyltige och ätelige. Då dessa föreskrifter icke allenast äro i så målto otjenliga, att de i hög grad föranleda lill hafsfåglarnes utrotande, helst någon kontroll på den sparsamma äggningen icke finnes, utan ock plikten så obetydlig, alt den icke är i stånd att afskräcka från dylika förbrytelser, så får jag, dertill uppmanad af mina kommitlenter, härjemte vördsamt föreslå: alt 2 § af 4 artikein i ornförmälda Kongl. Stadga må upphäfvas samt böterna i 7 § af 5 artikeln sålunda förändras, att de i förra fallen utsättas till 30 och 20 R:dr samt i sednare fallen till 15 och 10 R:dr R;mt. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhåiles ödmjukast.
Trots din själfförgudning är du dock ej annat än en vanlig kvinna, som till på köpet särdeles öppet visar sitt hjärtas önskningar och med all makt försöker eröfra den, som, troligen utan att vilja det eller ens veta därom, fängslat dig. Bry dig därför inte om att visa dig öfverlägsen l ä n g r e. det imponerar ej det minsta på mig. » Elsa hade under detta långa tal alldeles förfä- rad stirrat än på den talande än på Anna. Den senare stod som bedöfvad. En djup rodnad hade så småningom uppstigit på de annars så bleka kinderna, och hennes bröst häfdes våldsamt. Då Siri slutat o c h vände sig för att gå in till sig — det var i Elsas rum de nu befunno sig — höjde hon handen liksom för att hålla henne tillbaka, men lät den åter falla och stod tyst. Det var i stället Elsa, som svarade: » Kära Siri, » sade hon sakta, » hur kan du tala så? Snälla Anna, blif ej ledsen, hon menar ej så illa, som det lät. » » Åhjo, » genmälde den äldre systern bittert, » det gör hon nog. Men jag tager mig ej så djupt däraf, » tillade hon med hård och kall ton, » ty jag förstår nu orsaken till hennes smädelser. H o n är svartsjuk och den, som lider af detta onda, är ej tillräknelig. » Därmed gick hon in i sitt rum och tillslöt dörren hårdt efter sig. Siri tog några steg för att följa henne, men kvarhölls af Elsa, som slog armen om hennes lif och drog henne med mildt våld med sig in i hennes eget rum. Efter någon tvekan kastade sig Siri i den unga systerns armar och brast i häftig gråt. » Jag vet ej, hvad som varit med mig i dag, » snyftade hon, » det är, som om jag ej rådde mig själf, utan behärskades af något främmande inflytande. » » Det har kanske varit värmen, » sade Elsa lugnande. » Jag har tyckt mig märka, att du sett nå- got feberaktig ut hela dagen. » Hon fortfor så- lunda att tala vänligt ock gladt, utan att beröra det obehagliga uppträdet nyss, tills Siri slutat att gråta.
Tilldetosammanhängandeutivåra militaireorganisationer lärer utan tvilfvel kunna hänföras, att en så obetydlig Cavallerietrouppe stöl LifRegementets Husarar af 500 man, skall Den 24 Februarii, vara formerad på 8 Sqvadroner för aft såmedelst upptaga ett befäl af 3 Regementsofficerare och 8 Ryttmästare, som är mera än dubbelt det befäl, som till samma styrka bestås uti andra länders arméer; och då säkerligen intet land är i större behof än vårt, utaf indragningar och besparingar i Statsutgifterne, så må man undra, att sådane förhållanden så länge varit oanmärkte; hvadan de öfverlemna* till ett upplyst StatsUtskolts bepröfvande. August Anckarsvärd. För att icke upptaga Ridderskapefs och Adelns dyrbara tid, med flera anföranden i detta för provincen vigtiga ämne, hafva undertecknade Rusthållsoch egendomsägare inom Nerike, förenat sig i den gjorda motio: nen, om LifRegementsHusarers afsittning och sammanslående med Nerikes Kongl. Rege', tnente C. H. Anckarsvärd. Gust. Liljehorn. G. af Flodin. Carl Maule. Herr Lefren, Johan Pehr: Vördsamt anhåller jag få fästa Ridder~ skapets och Adelnä uppmärksamhet vid en häo$ delse sorn inträffade år iStS, emedan den tor* Den &4 Februarii. de förtjena det i en tid då man synes benägen att med alfvare sysselsätta sig med uttänkande af medel till Svenska näringarnes upp» hjelpande. I början af sommaren år 1818 anlände hit en förmögen köpman från Baltimore i Norra Arnerica. Hans afsigt var att på stället inhämta upplysningar huruvida ej möjligt vöre att öpp* na afsättning på Norra Amelica för Svenska manufacturproducter. Han hade kännedom derom att våra arbetslöner i allmänhet voro låga i jemförelse med Americas och Englands, samt att vår skicklighet att tillverka finare varor icke mycket eftergå! Engelsmännens
Jag hemstäLler , när i en Grundlag står, att Ständerme fastställa denna bevillning, och på eit annai 485 Ben 14 Augusti e, m, etälle, att den ej af Konungen får förhöjas , men det ej finnes någon §. som nekar Konungen, att minska den, om icke det gifves tillkänna att Lagstiftarens mening varit att ej fråntaga Konungen rättigheten att minska denna afgift , när så kan erfordras. Detta gäller dock. blott om allmänna afgifter ; Konungen är ej berättigtd att leanna enskilta licencer. Sådane äro ej med lagprincips öfverensstämmande. Men att Konungen må kunna fästa en minskning i tullen vid varan , deruti finner jag ej någon obillighet, då Riksens Ständer blott hvart 5:te år sammanträda. Jag tillstyrker således bifall på denna punkt med Herr von Hohenhausens tilläggo Herr Tham-, Det bör icke längre förundra mig, att höra flere Ledamöter klandra Bevillningsutskottet derföre, att det ej haft sammanträde med OeconomieUtskottet , då jag hör uttryckligen yttras , att Riksens Ständer ej iner äga rätt att sig sjelfve beskatta. Hvar finnes något ställe i Betänkandet , som hindrar Konungen att minska tullen? Hvar finnes något hinder för 60 §. att gälla. Men så vida tullen är bevillning, skola Riksens Ständer sjelf* ve utsätta den. Om Regeringen skulle göra det, så behöfves ej Riksdag, då behöfves ingen öfverläggning. Jag tror att BevillningsUtskottet enligt Grundlagen förfarit. Tullen äga Riksens Ständer att bestämma. Derföre har Bevillningsutskottet inkommit med förslag dertill. Det beror på Riksens Ständer att höja’, ändra, förkasta eller antaga förslaget. Än - Ben 14 Augusti e. rn. ♦87 nu Sr intet vidgjordt ; blott klander anmält. På intet ställe har Bevillningsutskottet framkastat den tanka , att minska Konungens makt att nedsätta tullen , men väl att höja den. Utskottet har trott det vara nog att förese de möjliga händelserne , att tullen borde, efter förhållanden till främmande magter, ökas eller minskas.
De bestämmelser 2 §. innehåller, hafva Utskotten ansett enklare och med samma åsyftade fordel till liderlighets förekommande bland Gesållclassen, kunna hänföras dertill, att ingen, sorn under loppet af sistförflutne året varit dömd för fylleri, och ingen, som blifvit dömd förlustig medborgerligt förtroende, eller eljest år vanfrågdad, må meddelas burskap och dermed förenad rått till Handtverks idkande. Det synes dock billigt, att en sådan, då han aflågger behörigt prof af kunskap och skicklighet, lemnäs den rått, att med egne händer försörja sig af Handtverket, som, längre fram i författningen, blifvit lemnad Mästare, de der vunnit burskap, men detsamma genom dylike förhållanden sedermera förverka. Bibehållandet af 5 §. beror deraf , huruvida det ena eller andra af ofvannåmnde alternativer antages. 8 §. hafva Utskotten uteslutit, då de ansett de kunskaper, hvilka, enligt 1 §. erfordras, vara för en Borgare så oumgäpglige, samt tillfål - 4o LngUtskottets Betiinkatiden, let till deras inhemtande så allmänt beredt, att undantag från stadgandet derom ej erfordras. Vid 11 §. hafva Utskotten ansett nödigt tillägga , att Mästare, som uppsagt burskap och sig derom å nyo anmäler, skall, vid dess beviljande , å nyo erlägga dermed förenade afgifter. De anmärkningar , som vid 12 §. blifvit gjorde af åtskillige värde Ledamöter af Vållofl. BorgareStåndet, liafva icke undfallit Utskottens uppmärksamhet. De, som framställt desse anmärkningar, hafva nemligen ansett förslaget i denna §. stridande emot ordningen i Handiverkerierne, och ledande dertill, att en och samme Näringsidkare skulle kunna slå under sig flere Handtverk.