Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer i Konungens Nådiga Proposition, att hela den Summa, som förut af Banquen blifvit använd i Discont-Rörelse, må i denna väg bibehållas. Då Provmce-Disconternas Låne-rörelse inställes, så bör väl på annat sätt till samma Folk-classer nya Låne-tillgångar öppnas Utvidgad Production är en klar följd af lättnad och ymnig tillgång till förlag. Med förlag kan allt uträttas, det förutan intet. Hvad vore England, om det icke hade väl användt sin oerhörda Myntmassa. Hvarföre har icke frågan om Disconterne förekommit i sammanhang med FinanceRegle - *) Dessa Låne-biträden, om de stola ske i Discontväg och uppfylla ändamålet att upphjelpa Jordbruket, böra icke mer än en gång om året omsättas med % afbetalning å Gapitalet, och Räntan högst vara 5 procent. Den i5 April. 453 ringen, då rlen likväl utgör en icke obetydlig del af det liela? Hvarföre har man icke till Myntvärdets upprätthållande på ett eller annat sätt begagnat Kungsgårdarue, hvartill Kongl. Majit i Dess Nådiga Proposition gifver anledning? Och hvarföre icke heller de tillgångar jag tagit mig den friheten att föreslå? Må det tillåtas mig, till styrka för hvad jag yrkat, att anföra några ord, yttrade år 1810 af den åldrige och erfarne Riddersman, som, lika känd för financiel kunskap, som utmärkt och aktad för patriotiska dygder, ännu i denna stund hedrar detta öfverläggningsrum. »”Det är,” säger han, ”vid en sann patriotisk öfverensstämmelse emellan Konung och Ständer, till befordran af kloka Oeconomiska Författningar, jordens möjligaste fördelning i sjelfägandes händer samt utvidgad Näringsfrihet, som Sverige bör öfverflödigt kunna föda sig sjelf, och för våra Producter, Guld och Silfver inflyta, utan allt konstigt bemödande, såsom ett öfverskott utöfver våra få verkliga utländska behof. De dyrkade ädla metaller utgöra utom dess ingen verklig välmåga eller rikedom. En mera sjelfständig förmögenhet böre vi beflita oss om.
ar den ej redan, skall den ej med hwarje dag blifwa än mera gemensam för alla Ständ, i den man Säterier förwärfwas af ofrälse? Dä det är en gifwen sanning at af alla i Riket warande Säterier, hälften pä 70 hemman nära, äro i ofrälse mans hand, kunna wi wäl bortskänka annan mans rätt, en rätt grundad genom köp pä lag, pä Författningar? jag tror det wore et mäld och som, om wi saken nu biföllo, kunde gifwa hwar enda ofrälse, som af o§ köpt dylik jord, rättighet at fordra hemul för de förmaner wi lofwat, dem han betalt, dem han ej mera finge njuta. — Och om denna äganderätt genom et enda Ständs högst obilliga fordran ikullkastades, om efter alla möjliga upvffringar dem wi sjelfkraft gjort, rättigheter, Säterijorden tilerkände af 20 Konungar, genom mer än dubbelt antal Riksdagsbeslut och seclers häfd, skulle o§ ifrantagas, hwad är som försäkrar Skattebonde at ej med lika orättwisa se alla slutade Skatteköp uphäfde, all jord förwandlad til Krono, och med detsamma otaliga källor öpnade Lil rubbning af dess egen besittningsrätt, Lil osäkerhet för alla Ständ.
Enär, efter hvad Stats-kontoret anmält, det vid senaste riksdag beviljade reservations-anslag för fourageringen af artilleriets legda hästar, 5000 R:dr årligen, visat sig vara för ändamålet otillräckligt, helst dertill, enligt afgifna redogörelser, åtgått: år 1845 för Sveaoch Wendes artilleri-regejnenternes hästar 5,031 R:dr 10 sk. och år 1846 för alla tre regementernes hästar 8,300 Ralr 12 sk. 2 rst., linner jag mig häraf föranlåten att, lika med Stats-kontoret, underdånigst tillstyrka nådig framställning till Rikets Ständer om berörda anslags tillökande med minst 3,000 årligen, eller ock att Eders Kongl. Maj:t täcktes, med förnyande af Dess vid sista riksdagen i ämnet aflåtna nådiga proposition, föreslå Rikets Ständer, att anslaget må, sålunda tillökadt, eller med 8,000 R:dr sammanföras med förslagsanslaget till fouragering för värfvade kavalleriets och artilleriets hästar, under medgifvande, att kostnaden för underhållet af artilleriets legda hästar äfven får af detta sistnämnda anslag bestridas, hvilket skulle icke allenast mycket förenkla redogörelserna öfver fouragerings-kostnaderna, utan ock underlätta kontrollen å dessa redogörelser. I sammanhang med mitt förut underdånigst åberopade förslag till ordnande af försvarsverket till lands har jag framställt behofvet af en serskild ingeniör-trupp, hvilken svenska armeen ännu saknar, ehuru sådana trupper uti alla väl organiserade armeer finnas och anses oumbärliga, emedan serskild skicklighet, som ej förvärfvas utan öfning, erfordras för utförande af dem åliggande arbeten samt till dessa måste, vid saknad af serskildt inöfvad trupp, användas manskap af den för striden påräknade styrkan, till minskning i dennas stridskrafter, stundom då de bäst behöfvas.
Månne det icke nu skulle vara en feg, en brottslig uragtlåtenhet, att fördölja huru Svenska Folket på långt när icke, genom sista förändringen uti d?ss samhällsskick, vunnit den minsta lättnad eller förbättring i sin ställning, månne msn som representant uppfyllt sin pligt; innan man framfört denna vigtiga sanning9 Den 24 Februari t. och månne man inför samtid och efterverld kan ansvara för de följder , sorn kunna beredas genom en längre tystnad härutinnan Det är ganska vådeligt tor friheten att låta den bibehålla allt för mycken likhet med enväldet, och synes vara tid att fästa uppmärksamheten härå, och det synes vara billigt om Svenska Folkets representanter, en gång med alfvare börja höja sin röst, för att för samhället fordra åtnjutandet af ett lyckligare tillstånd, långt för detta, genom ett beundransvärdt tålamod förtjent. Det förhateliga af en förfluten olycks tid förglömmes snart, om den ej efterträdes af en bättre, och den styrelse som ifrån folket icke undanrödjer lidandet, förblandas snart med de som skapat dem. Det är bedröfligt att Sverige efter så manga och så svåra lidanden, sorn det utstådda, ej skulle uti den återvundna friheten finna återkomsten af de lyckliga och bättre tider, som man ägde så mycket skäl att hoppas; men Sverige hemsöktes genast ifrån början af den^ na nya tideräkning, af den svåraste af alla landsplågor, nemligen af en osammanhängande och derigenom svag ministerére, som under en l.-pårig fortsatt overksamhet, ej lemnar andra spår än landets aftagande i krafter och deråt härflytande missnöjen och olust. Riksens
Hennes andra arbete är det nyligen utkomna dramat Sin nästas hustru, en dikt af allvarlig och gripande skönhet. Det är åter ett erotiskt-etiskt ämne författarinnan behandlat, men nu med tragisk utgång. Hon visar ett fritt äktenskapligt förhållande — liknande det hvilket ingås af Adil och Saga i Lejonets unge — som blir mera djupt bindande än månget lagligt. Hjältinnan i detta nya stycke ställes nämligen i en konflikt, där hon väljer att försaka lyckan, men dör af sin försakelse. Hon handlar emellertid icke på grund af rättskänsla eller principer. Hennes öde blir tragiskt — såsom alla djupt tragiska öden bli det — därför att hon är den natur hon är, en djupt känslig varelse, som ej kan bringa enhet i sitt lif, emedan hon ej kan komma förbi den del däraf, som hon redan lefvat; emedan hon ej kan besegra sin ömhet för sin icke laglige make, hvilken älskar henne, och endast hänsynslöst följa den man, hon själf helt älskar. Det intressanta dramats grundtanke, den att människor icke handla efter vare sig sekelgamla eller modärna rättsbegrepp, utan efter sitt väsens art, emedan vår vilja icke är fri att följa endast våra meningar, utan är bestämd af otaliga, hemlighetsfulla inflytanden — denna grundtanke kommer helt visst att framkalla diskussion. Men — i motsats till Lejonets unge — är idéen i Sin nästas hustru så otvetydig, att sådana missförstånd som de till hvilka vissa oklarheter i Lejonets unge onekligen gåfvo anledning, icke borde ifrågakomma. Däremot är det antagligt att Frida Stéenhoff ånyo får höra, att hennes åsikter äro farliga, hennes afsikter onda och hennes insikter i människonaturen bristfälliga. Möjligen skall hon också erhålla den öfverraskningen att man, från ett motsatt håll, tolkar hennes nya drama som början till en återgång från den radikala ståndpunkten i Lejonets unge. Ingen tydning vore emellertid mera oriktig. Hennes nya drama är endast en utveckling af tankegången i hennes första: att den starka personligheten har rätt att gestalta sitt lif efter sitt eget sedliga ideal, men att utgången af hvarje nydaningsförsök på det etiska området ytterst bestämmes, icke af omständigheterna, icke af principerna, utan af personlighetens väsen.
Och sedan då du började d r ö m m a, o c h det där » något » fick namn, h v e m var det, du gaf ditt förtroende? Jag behöfver ju ej säga det. Hvad ingen skulle få veta, hvad du inte ens vågade säga åt dig själf, det hviskade du till moder Musik. Det är j u så ljuft att hafva en hemlighet så där ä d e u x! Du är ju ibland så glittande glad o c h ibland åter så suckande sorgsen, och det vill ej rymmas i n o m dig, hvarken glädjen eller sorgen. Och h o n förstår dig så godt. Då du nu jublar i himmelens höjd, tystar hon ej på dig, utan h o n säger: sjung, sjung, det är blott en gång vår, kärlekens v å r! Och då det blir så där skumt o c h behängdt s o m m e d sorgflor — man har sina små sorger! — då ser hon dig in i ögonen m e d sin skälmska blick o c h säger: » Stackars liten, fick inte visa nya sommarhatten i dag, o c h den klär så ofantligt. » — Och så vaggar h o n m e d hufvudet o c h säger: » Oj, o j, o j, så sorgligt det där låter, m e n man ska veta så ' n sorg, så ' n sorg! » — Och så måste du le åt din barnslighet, o c h hur det är; så glider du in i dur. Och det är till h e n n e du säger, hur ljuft det är i rosengård. D u talar o m, hur du går där bland rosor i väntan; den ljumma sommarluften fläktar o m dig, o c h din lyckas svunna timmar och dagar smyga som fagraste drömmar omkring dig. Och så k o m m e r han. H v a d är tid, hvad är evighet m o t denna vandring vid hans sida i rosengård? Ett försvinnande intet. Och så nickar h o n åt dig, s o m ville h o n säga: » Jag v e t det. » Och det gick några moln öfver din lyckas himmel. Det kändes kyligt i skuggan, o c h se där några rosor vissnade. Du betogs af oro, ja, nästan 1898 af förfäran.
61 47. f ö d d ' rider rubriken » Kvinnan och politiken », finnes i n:r 41 af Idun en artikel, hvilken ger en sådan bild af » äkta kvinlighet », att uppsatsen lätt nog kan få en verkan tämligen motsatt den författaren åsyftat. Ty om den nuvarande » kvinnopolitiken är ett nät af de finaste, ett system af tusende hjälpmedel » o. s. v. för att hvarje helgfri H E L L B E R G. Träffas å byrån kl. 12 — 1. Nicoline 4&gt;:de årg. Utgifnlngstid: (vid kompletteringar). Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser. 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Luplau, o n r a d. septembernumren för i år den malde om hennes bortgång ur tiden, men det torde vara af intresse för Iduns läsarinnor att få höra något mera om en kvinna, som öppet, ärligt och oförskräckt kämpade för kvinnans rättighet, ja, skyldighet att deltaga i det politiska lifvet. Nicoline Monrad, född 1823, gifte sig vid 24 års ålder med teol. kand. Luplau, som kort efter giftermålet fick ett pastorat i Sönderjylland (Slesvig); och det starkt upprörda andliga lifvet ute i detta landskap jämte de allvarliga förhållanden inom politiken, som där rådde, hafva säkert starkt bidragit till att utveckla den unga kvinnans tankar och rikta henne3 blick på allmänna angelägenheter. Under kriget 1864 blef hennes man, i likhet med många af sina danske medbröder, af preussarne drifven bort från den af dem annekterade provinsen, och två år senare fick han pastoratet i den lilla danska staden Varde, där båda makarne lefde och verkade i 22 år. Här var mycket att göra för en dylik kvinlig arbetsförmåga; fru L. sparade sig ej, och där fanns mer än en slapp och loj natur, som önskade, att hon måtte lemna dem och samhället i ro med det gamla eländet; men för alla dylika önskningar var Line Luplau stendöf.
Då nemligen ifrågavarande embetsoch tjenstemän emottagit sina befattningar under vilkor att iakttaga då gällande bestämmelser i afseende å berörde löne-innehållningar, kan Staten icke hafva någon förbindelse att medgifva dem ersättning för samma löne-innehållningar på annat sätt eller i annan ordning än författningarne stadga; — och utbetalningen på en gång af alia dessa ersätfnings-belopp skulle dessutom för Stats-verket medföra en högst betydlig och under närvarande förhållanden betungande utgift, hvilken deremot bhfver mindre kännbar, då den småningom under loppet af många år verkställes. Utskottet kan, för sin del, icke heller inse angelägenheten deraf att, på sätt motionären alternativt hemställt, uträkningar öfver begrafningshjelpens belopp för alla i tjenst varande embetsoch tjenstemän nu skulle på en gång verkställas, helst sådant skulle föranleda en betydlig tillökning i göromål för vederbörande redogörare och sannolikt äfven anspråk å deras sida på ersättning härför af Stats-verket; hvartill ock kommer, att den föreslagna förändringen, som åsyftar att begrafningshjel pen skulle uträknas enligt nu befintliga förhållanden, helt och hållet står i strid med Stats-Uiskottets Utlåtande M 214. 3 hvad författningarne härom stadga, nemligen att begrafnings-hjelpen för indelta löner skall utgå efter det års markegång, hvarunder löntagaren aflidit. I betraktande häraf har Utskottet alltså funnit sig sakna anledning att å förevarande motion tillstyrka Rikets Ständers bifall. Stockholm den 2 Januari 1858. Reservationer: af Herrar Björnstjerna, J. M., v. Troil, F. A. och Gripensvärd, J. O., hvilka, i afseende å sednare alternativet uti förevarande motion, åberopade Inkomst-afdel ningens förslag till Utlåtande, så lydande: »Beträdande åter det sednare alternativet af förevarande motion eller att ut räkningar ofördröjligen borde upprättas öfver beloppet af den begrafningshjelp, som skulle tillkomma sterbhusen efter nu i tjenst varande embetsoch tjenstemän, har Utskottet funnit detta förslag vara i flere afseenden förtjent af uppmärksamhet.
De omständigheter, hvilka sålunda nödgat Utskottet, att till tiden begränsa sitt arbete, hafva äfven utgjort hinder för Utskottet att åt detta betänkande gifva all den fullständighet både till form och innehåll, som varit önskvärd; och redogörelsen för grunderna till några få af Utskottet föreslagna väsendtliga förändringar of det Kongl, förslaget har derföre också måst blifva i möjligaste måtto kort och sammanträngd. Men Utskottet har trott sig kunna antaga, att mindre vigt fästes härvid, än vid behofvet att, med afseende å den utbildning handelsoch sjöfartsförhållandena här i landet och hos andra civiliserade nationer redan uppnått, samt den inbördes beröringen och handelsgemenskapen emellan dem och oss, utan vidare uppskof erhålla en lag, hvars större eller mindre värde och förmåga att motsvara sitt ändamål mera torde komma att mätas och bestämmas af erfarenheten om tillämpningen och verkan af de nya eller förändrade föreskrifter den innehåller, än af på förhand anställda mer eller mindre utförliga reflexioner deröfver. Några ord torde Utskottet nu få tillåta sig, angående den lag, som efter all anledning snart går att söka sin plats på laghistoriens område. Om rättsskipningen i sjörättsmål inom vårt land i de äldsta tiderna, och om någon »beskrifven lag» härutinnan då funnits, är ej något med visshet bekant. Wisby Sjörätt, som öfver allt i norden lärer varit tillämpad innan 1667 års sjölag utgals, skall vara den första man känner. Härom yttras i den Kongl, faslställelsen å den sistnämnda: — »Huruledes Wäre förfäder Svea och Götha konungar icke mindre flit och arbete håfve anlagt, till att styrka sine Land och Riken med god och tarf velig Lag, än all försvara och utvidga des gränsor och rättigheter med tappre och frimodige vapn, del kunna alte fr amf arne lider med sanning vilna och stadfästa. Och ställa icke allenast alla Landskaper här i Riket, hvart med sin särskilte
Maj:t ville meddela det vidare beslut derom, som kunde af omständigheterna påkallas; samt f) att till öfriga aflöningen användes det ä Riks-slalen derför uppförde anslag af 31,760 R.dr; dock att, enär detta icke blefve fullt tillräckligt för fjllande af de å nja staten upptagne aflöningar, hvarom Kongl. Maj.t icke något serskildt stad gat, utan en brist af 1,448 R.dr 32 sk. dervid uppstode, frågan, huru i anledning - Stati-Ulskotlefs Utlåtande, M 83. 9 ledning deraf, med fördelningen af nämnde anslag måtte förfaras, finge bero på pröfning af den interims-stat, som för detta år kommis att upprättas; börande för öfrigt, intilldess tillämpning af nya lönestaten i sin helhet kunde varda påbjuden, för hvarje tjenstegrad icke utgå såsom lön mer, än hvad gamla staten under sådan rubrik upptager, samt återstoden, enligt nya staten, utbetalas såsom arfvode. Jemlikt merberörde nådiga Bref bar Kongl. Majrt, angående vilkoren för den nya löneregleringen, i öfrigt stadgat: l:o Alt
Af alla de stät sm StäderncS Ombud uppräknadt, anser lag icke någor enda wara nog bestämt och talande för att wä -leda till nägot destut t detta werkeligen grannlaga ämne. Awén t De Skader, som redan äga NederlagS' frihet, såsom Götheborg och Carlst) mn, saknar man nog erfarenhet för att afgöra lrägan, hwad dernnd är wunnit för Riket. Kofdmden till uppbyggande af färstl«dte Nederlags. Magazln, med underhäll lör erforrerug Tull Betjening stall sannolikt medtaga Handlands enstildte winst; f.whägan för werkeliqe olägenheter af Nederlags friheten mäste likwä! wara ögonskenlig, sa länge Tullbewakningen är vä d.tz nu w-wande ofullkomliga lot. Med tillökning i Tull - Vekje-^S antal är saken ingalunda huipen, sä lange de alla mäste si ma sig i sä knappa Löne-wilkor, att de a^ ren nöd mäste för likt winna bergning se igenom fingren med Lag - HI7 Den 27 Iauuarit. Lagbrott Det är säledes en nog grundad suppo» sition att Tuilförsnilling och Lurendrägerie skulle okas i samma män föremålen, hwarpä dc kunna föröswas bliswa genom Nederlagsftiheten mängfalldigade; och dä härtill kommer, att ett ound» ivikligt dröjömäi eller ansiänd med Tullumgäldernes erläggande lcke kan förenas med St tS WerketS och PudHci behof af de-na inkomst, eller medgiiwas under nu subsisterande Tull > Arrende ; sä anser jag för näcwarande någon åtgärd i an» ledning af detta Memorial icke kunna widtagas. Jag enMer ödmjuk:st, att detta mitt ytk» rande sär ätsölja Högloft Utskottets Betänkande till de Re'peck,ve Ständen. Stockholm den 4 Januarii r8ro L. Lckiönkerr. Lx krocvcoko k. Begärdes pä bordet.
110:o af den 10 Mars 1860, i anledning af Kongl. Majits nådiga proposition om användande af en del af Fångvårdsanslaget till nybyggnader vid Landskrona fästnings* fängelse. (40.) 1860 den 23 Mars i Statsrådet anmäld, och nådiga Rref expedierade till Statskontoret och fullmägtige i Riksgäldskontoret. lilio af den 10 Mars 1860, om upphäfvande af 7 kapitlet Byggninga-balken. (41.) Förslaget blef den 20 November 1860, af Kongl. Majit i Statrådet gilladt, och nådig För ordning i ämnet under samma dag utfärdad. 112:o af den 17 Mars 1860, om lag angående vård af fästnings-fångars egendom. (43.) Kongl. Majit har i Statsrådet den 21 September 1860 funnit ifrågavarande skrifvelse icke böra till någon åtgärd föranleda. — 27 — 113:o af den 2 April 1860, angående Sveriges och Norriges ömsesidiga förhållanden. (49.) Sedan detta ärende vid särskilda tillfällen Utgjort föremål för öfverläggning, har Kongl. Majit > Statsrådet den 18 Februari 1862 behagat förklara att i anledning af den väckta frågan om en revision af det gällande Förenings-fördraget emellan Sverige och Norrige någon åtgärd för närvarande icke borde vidtagas, i sammanhang hvarmed förordnades om tryckning af handlingar som belysa revisions-frågans behandling intill då varande tidpunkt ]14:o af den 14 April 1860, om upphäfvande af skyldigheten för resande inom Sverige, samt för Norrmän vid resor till Sverige att vara försedde med pass. (51.) Kongl. Majit har i Statsrådet den 21 September 1860, med anledning jemväl af Rikets Ständers ifrågavarande Skrifvelse, låtit utfärda nådig Förordning om upphäfvande af skyldigheten lör resande att vara försedda med pass. 115:o af den 20 Juni 1860, angående upphäfvande af stratTarterna prygel och dagg. (73.) Denna Skrifvelse, deruti anhållits, att Kongl.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Nov. iS34- Preste-Ståndet de-n 24 Borgare-Ståndet den 24 Bonde-Ståndet den 26 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående reglering af Utgifterne under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel. (Stats-Utsk. N:ris 86 & 219). S. A. K. Vid regleringen af utgifterne å Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel eller anslagen för allmänna och extra utgifter, hafva, till följd af E. K. M:s Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och behof, samt, i anledning af i öfrigt gjorda framställningar, följande frågor hos Rikets Ständer förekommit: itc Angående fångars skjuls och underhåll m. m.
Hvad åter bitraffar den af Utslct tillstyrkta vigtenheten, sa torde denna utan skada kunna antagas, och derigenom äfven vinnas någon, ehuru ringa, förhöjning af intraderna. Det ar visserligen sannt, att den nuvarande enheten derigenom komrne att nedsättas från 11/4 till oinkr. 1 lod, emedan 3 ört utgöra 96/1PO:dels lod; men jag vill i afseende härå nämna, att såväl i Norige som i Danmark och Tyskland utgör enkla brefvigten blott ett lod, och äfven detta torde vara ett skäl att vår enhet bestämmes i enlighet dermed. Icke heller tror jag att de olägenheter, man af nedsättningen befarar, skola blifva af någon betydenhet; ty allmänheten skall utan tvifvel snart lära sig att begagna sådana papperssorter, som lämpa sig efter den nya vigt enheten. Man har äfven velat framhålla, att, synnerligen genom moderationstabellens förändring, en stor skilnad i nuvarande förhållanden och en ansenlig förhöjning i portot äkulle upkomma; men då, såsom kändt är, endast ett jemförelsevis ringa antal bref afgå med högre vigt och porto än enheten, och den stora mängden deremot endast äro enkla, så tror jag att derpå ej får fästas särdeles stort afseende. På de skäl, jag nu haft äran anföra, grundar jag min öfvertygelse, att försigtigheten bjuder att icke någon nedsättning i portot under närvarande omständigheter vidtages, äfvensom att den enkla bref-vigten lämpligast bör bestämmas till 3 ort, såsom närmast motsvarande 1 lod. Jag anhåller sål. om bifall till hvad Utsk:t i dessa båda afsm föreslagit. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag tillstår, att jag varit ganska böjd att understödja det lörslag, som blifvit fratnstäldt af en reservant, om nedsättning af postportot; men då Chefen för FinansDepart. nu uplyst, att sådant icke gerna låter sig göra i anseende, till del inflytande, åtgärden skulle hafva på Postverkets finanser, så vill jag icke. yrka derpå. Tåg hade dock icke föreställt mig, att någon fara i detta afs. kunde upstå, då K.
Alldenstund Kyrkohemmansåboen Pehr Andersson i Skintaby N:o 6 Jöns Jönssons gard, ett halft mantal, med 2 Lispund Smörränta till Harplinge SockneKyrka, förmedelst kroppssjuklighet, icke mägtar gårdsbruket längre förestå, utan anmäler sin innehafvande lifstids besittningsrätlighet få Den 10 September f. m. öfverlåta till sin tillämnade Måg Drängen Bengt Mattisson, hvilken af Socknemännen så väl som Församlingens Kyrkoherde Högärevördige Herr Hans Ring, till Städje brefs erhållande föreslås; alltså, och i kraft af thetta öppna Städjebref, varder å Harplinge Kyrkas vägnar, bemälte Bengt Mattisson antagen till åbo på förenämnde N:o 6 Skertaby, ett halft hemman, att thetsamma uti Tjugu års tid, såsom Landtbo, få nyttja, bruka och besittia, emot thel, alt han ej allenast årligen och i rättan tid utgjör afrad eller olla utlagor lill Kongl. Maj:t och Kronan samt Harplinge Kyrka oell all annan skatt och tunga af hvad namn thet vara må, som af themia Hemmansdel utgå bör, utan ock vårdar, vidmakthåller och bygger lius och gärdesgårdar, samt väl brukar och upodlar åker och äng tillika med alla andra ägor och tillhörigheter, efter lag och ByggningaBalken, så att intet varder eftersatt, som upodlas och förbättras kan och bör, såsom ock vidmakthåller the gamla och anlägger nya diken och Stengärdesgårdar, planterar Ek-, Bokoch andra nyttiga Trä, och them undan Boskapsbet vårdar och vidmakthåller, ej något foder eller gjödsel från hemmanet bortförer, utan till ägornes förbättring använder, ej något hygge af bärande