Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utur ett protokoll må vid justeringen, med Ståndets eller Riksniimndens bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt; dock kunna ej sådana uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grundar. §. 51. De uti Stånd eller Riksnänmden förda protokoll, samt öfriga riksdagshandlingar', skola på statens bekostnad från. trycket ulgifvas till de delar, Riksens Ständer förordna. Förslag till ändring, i Grundlag. — Riksdags-Ordn. 47 utdrag, sorn innehålla Riks-Ståndens deröfver fattade beslut, äfvensom Riksens Ständers skrifvelse/: till konungen, och Riksdags-Beslutet särskildt från trycket, tinder En/i c dido n sU(sk otte Is eller, sedan Riksdag slutad ur, Tryckfrihets-Kommitteens uppsigt, utgijvas, dock alt hvad förut är på allmän bekostnad tryckt,och till Riks-Stånden uldeladt, icke må i Bihanget u nyo irtyckas. §. 00. Vilja Riksens Ständer till Konungen framföra någon deras allmänna önskan, i hvilket ämne sorn helst, förhålles dermed på det sätt Regerings-Formens 89 § utstakar; och gore derå Konungen, sedan StatsRådet blifvit hardt, det afseende Han för Riket nyttigt finnér. Vid svars afgifvande å Konungens Propositioner förfares enligt Regerings-Formens 87 §. §• 61. Du val lill Konung eller Thronföljare skall förrättas, äge Riksens Ständer, att i deras särskilda Plena, genom allmän omröstning välja, till en Nämnd, Sexton Personer för hvarje Stund, med uppdrag att, vid förefallande skiljaktigheter emellan Riks-Stånden, bestämma valet. Dagen efter, sedan Nämnden är vald, skride hvarje Stånd särskilt till, val af Konung eller Thronföljare. Förena sig alla Stånden om en och samma Person, vare Han utkorad. Äro Stundens röster delade emellan flere, afgöre Nämnden; dock må ej hos densamma komma under omröstning andre, än de, som flesta rösterna i hvarje
SeglationsÖrdningen, LurendrägeriFörordtiingen o. d. alla de, som blifvit dömde lill stora böter efter de förra författningarne, skulle till Kongl. Maj:t inkomma, och begära ersättning derföre, att Kongl. Maj:t genom ändringen erkänt, att de förra författningarne voro oriktiga? Denna princip vore i högsta grad vådlig, och jag måste derföre på det högsta protestera mot dess antagande. Hvad denna särskildta sak angår, tillkommer det ej mig att bedömma, på hvilken sida rättvisan är. Men jag vill blott påminna, att en Lag icke bör anses så alldeles urbota felaktig, derföre att Domstolarne tillämpa den olika; ty hvilken §. i Lagen skulle väl då kunna anses oklanderlig? Dessutom har Motionairen, då han sagt, att Högsta Domstolen följt ordalydelsen af författa in gen, och de andra Domstolarne billigheten, erkänt sin egen försummelse. Jag vill derföre ej medgifva ersättningen såsom rältsfordran, utan såsom en personel välvilja; och jag upprepar ännu en gång, att jag icke vill sälta mig emot, om denna välvilja kunde sträckas ännu längre. Jag öfverlemna!' följaktligen till Herr Adlerstams närmare vänner, om de vilja blottställa sig och honom för äfventyret af en ålerremiss. Den 14 September f. m. >97 Friherre Boye., Fredrik'. Mig tyckes, att saken är ganska enkel. Herr Adlerstam har lagligen orätt, och fråga är nu om Ständerna af godhet, af välvilja, af ädelmod, vilja gifva honom en ersättning någorlunda svarande mot hans lidande. Jag skulle önskat, att Utskottet tillstyrkt en större summa; men då Betänkandet första gången är före, anhåller jag om återremiss, på det Herr Adlerstam må erhålla en ersättning, svarande emot hans och hans familjs lidande. Herr Munck af Rosensköld: I anledning af Herr Cederschjöids yttrande, vill jag endast nämna, att jag ej hört någon understödja Herr Adlerstams ersättnings-anspråk såsom en rättsfordran. Jag anser således öfverflödigt, alt ytterligare ingå i en Bevisning i denna fråga, utan förnyar min anhållan om återremiss.
Dessutom torde erfarenheten af de följder, som Kongl. Maj:ts högstberörde nådiga Handels-ordning medlört, icke för närvarande gifva anledning till eh ytterligare utsträckt handelsfrihet å landet. Af dessa skäl och då, hvad serskildt angår förslaget, att allmogen måtte tillåtas att hålla specerivaror till salu å landet, rättigheten dertill, på de vilkor, som ofvannämnde nådiga Handels-ordning innehåller, äfven af allmogen kan förvärfvas, men icke torde böra derutöfver medgilvas, får Utskottet hemställa, att ofvanberörde förslag om utvidgandet af handelsfriheten å landet icke måtte föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Derjemte får Utskottet tillkännagifva, att i fråga om grunden för beräknande af de tre mil från närmaste stad, hvarinom handelsbod å landet ej får inrättas, Utskottet yttrat sig uti sitt serskildta Utlåtande, i anledning af väckt förslag om inskränkning i friheten alt å landet idka handel m. m. Stockholm den 17 Mars 1831. Bih. lill fi. St. Reservation: Af Herr Friherre v• Stedingk, B. S. »Emot Utskottets beslut i afseende å Herr Hjertås motion om utsträckning af den genom Kongl. Ilandels-ordningen den 22 December 1846 beviljade frihet att ä landet idka handel, får jag mig reservera. Jag har icke kunnat förbise, att den grundsats, som gjort sig gällande i sednaste näringsförfallningar, är frihet för en hvar att sig bosätta oell med sitt arbete redligen försörja, hvarhelst och på det sätt honom lämpligast synes. Från denna grundsats utgör förbudet emot handels anläggande närmare än 5 mil från stad, ett undantag, måhända påkaliadt af en klok betänksamhet, innan man hunnit samla någon erfarenhet rörande den utvidgade näringsfrihetens verkningar, men om behöfligheten hvaraf tankarna från början voro, och ännu mer efter vunnen erfarenhet äro, delade. De frågor, Utskottet haft att besvara, äro, huruvida det ofvannämnda förbudet medför någon olägenhet samt om dess upphäfvande sannolikt skulle hafva någon sådan till följd.
Man har föreskrifvit formaliteter, som kunnat undvikas, men hvilka man ansett nödvändiga för Bankens betryggande, och det har varit frånträdandet af Bankens rätta funclioner, som varit orsaken till ej blott Herr Adlerstams, utan äfven manga andra personers olycka, hvilka fått plikta dyrt för sin uraktlåtenhet att fullgöra på bestämd dag de föreskrifter BancoFörfattningarne innehålla. Det är blott denna anmärkning jag ansett mig böra göra, och jag öfverlemnar för öfrigt åt Ridderskapet och Adeln a It besluta i detta ämne, hvars afgörande torde mera bero på godtycke, än verkliga rättsgrunder. Grefve von Roserij Axel: Ingen inom detta Stånd kan vara lifligare deltagande för Herr Adlerstams olycka än jag, och det är naturligt, då ödet så fogat, att jag skulle vara handräkningsgifvare för att utvräka Den 28 December e. m. 61 honom samt maka och barn från egendomen, och taga en betydlig afkastning i seqvester. Jag har med mycken uppmärksamhet afhört det anförande han uppläst, och jag tvekar ej att till större delen med honom instämma, helst jag ej kan fatta annat, än att det icke allenast är medlidande, utan äfven rättskänsla, som gjort att motionen blifvit med behjertande upptagen, och att, då ersättningsfrågan första gången inkom, den med så många anmärkningar blef återremitterad. Sjelfva saken, hvarföre Herr Adlerstam blifvit olycklig, måste vara ett tvisteämne öfver min pörte, när den ej kunde tagas på en sida af aktningsvärde Domare, och var till den grad oviss, att HofRätten förklarat Herr Adlerstam fri, och Nedre Revisionen i samma Domstol, som slutligen afgjort målet, varit af samma tanka som HofRätten. Men jag kan ej dela haus påstående om ersättningens belopp. Jag medgifver, att hans förlust kan gå till 3o,ooo R:dr, men jag vill ej gå så långt i ersättning för det han förlorat. Jag känner noga denna inom mitt Län belägna egendom, och jag tror den vara mycket modikt värderad till 13,548 R:dr 16 sk. R:dr är den försåld.
Att wid utbrytande krig anskas» fa Ryklarc-hästar wore oinöjligt för Rusthällarne, men della sednare böra de kunna åstadkomma, i synnerhet som genom Foder prisernes waniiga färhöjning nian med mindre saknad dä äfwen kan aflemna en duglig klippare. Pä detta eskla sätt imobsiserodcS hcla wart Artiller ie, som eljest kostar Skaten osankeliga Summor, och i »vidrigt fall blott längsamt kai» sättaS i werkställlghct. 4.0 Om sätret atc reducera Lif-Darder till Häst. Stak? Utskottet har föreslagit att lwenne Estsnadroncr af Lif Gardet kill häst skulle reduceras; jag leumar derhän om Statens behof kräsrva indragning ä en i alla afseenden sa brukbar och pälikelig Corps, der Trouppeus inrsIliALnce, crinstuirs och esprit är bättre än den någonsin förr i Swerige funnits; mendet förslagna sättet att werksiäila denna indragning kan i alla fall cannorlunda anse än motbjudande och orätt»ris.
Ridderskapet och Adeln blifvit återförvisadt, med en för Ståndets gemensamma tanka förklarad anmärkning, syftande derhän att, till förekommande af misstydningar och tvister i framtiden, ordet: ”Önskningsmål,’’ måtte utbytas mot orden: ”de mål, hvar. °na 89 §• handlar.” ConstitutionsUtskottet Unner val betänkligt att ordagrant tillstyrka denna förändring, enar önskningsmål kunna beredai äfven af andra Utskott än Allmänna Besvärsoch EkonomieUtskottet, och då dessutom 8g §. Regeringsformen handlar icke blott om egentliga önskningsmål, utan ock om sådana, Rikets Styrelse beträffande ärenden, dem Konungen öfverlemnar åt Riksens Ständer att gemensamt med honom afgöra, och hvarvid förfares , såsom för Lagfrågor är stadgadt; men medlertid får, med anled - 344 Constitutions-TJ tskottets betänkanden. ning af återremissen, och för att gifva önskningsjmålen den i 89 §. använda benämning , Utskottet vördsamligen hemställa, om icke dess förra förslag vid 56 § Regeringsformen mätte omredigeras på följande sätt: ”Dock ir.å i de mål der Rik sens Ständer endast ega magt att besluta underdåniga föreställningar och önskningar , Utskotts först framstälda förslag genast af Stånden konna med ändringar antagas. Stockholm den xi December 1823. Ankom den 17 December 3823. Memorial till Riksens Ständer, tued yttrande om sättet till slutliga behandlingen af frågan rörande omsättningsbcloppet för DiscontLån. Med bifall till BancoUtskottets den 9 dennes onder N;o 96 allåtna Memorial, i anledning af Respective RiksStåndens olika beslot om sättet till definitiva behandlin - gen Constitutions-TJ tskottets betänkanden. 345 gen af frågan rörande omsättningsbeloppet för DiscontLån, hafva Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv.
Men de vände sig alla bort, utåt — liksom sträckte de sig i förtviflan efter sista solstrålen. Dubbeldörrarna voro uppslagna i hela våningen, och han såg genom salongen och de två smärre kabinetten ut i orangeriet. I dess midt stod ett väldigt blomsterbord, med växterna terrassformigt ordnade, en symfoni af färger och oroliga dagrar med spelande ljus — öfverst en väldig palm, som lyfte sina stora, handlika blad ända upp till taket. Och längst borta, som fond till allt detta, trädgården i solljus och sommarfägring. Där ifrån kom hon just, varm och frisk. Det bleka ansiktet hade fått en smula färg af rörelsen. Genom orangeriet och småkabinetten gick hon med fasta, frimodiga steg. Redan på afstånd såg han de ljusbruna ögonen glimma som eldslågor. Herr Blomgren reste sig upp. “Jag kommer för att säga farväl“, sade han med darrande röst. “Mitt ekipage är för dörren! Jag och den andre drängen få väl hjälpas åt att lyfta kofferten på, och så bär det i väg!“ Hon smålog så godt, som ville hon utplåna all hans förbittring. “Ja, min man reste bort alldeles nyss nå, herr Blomgren är just inte van vid någon öfverdrifven artighet från hans sida, så det var kanske inte så oväntadt.“ “Ne-ej, det ska’ gud veta“, försäkrade herr Blomgren trovärdigt. “Han är så oresonlig, har inte fördragsamhet med olika tänkande och hatar särskildt allt hvad prester heter men jag hoppas ändå, att ni inte lämnar oss med allt för oangenäma minnen.“ “Nej, mina minnen äro oändligen angenäma! I hans ansikte kom vid dessa ord ett uttryck af grämelse, som rörde henne djupt. “Ja, förlåt min man, ifall ni kan det“, sade hon i bedjande ton. “Hvad mig själf beträffar“, fortsatte hon och gaf honom en blick, som jagade blygsamhetens rodnad öfver hans kinder, “har jag från första stunden känt mig dragen till er, och vi kunde ha blifvit riktigt goda vänner, om ni inte varit så förbehållsam, så ängsligt tillbakadragen. — Låt vara att vi ha’ mycket olika åsikter — vi kunde nog ändå haft åtskilligt att lära af hvarandra.
Styrkan borde således dertill vara stor, och då inträffade åter, att indelta trupperna, med den tjenstgöring.de i öfrigt bestrida, oftast vore från rotartia, frånginge nästan helt och hållet sin bestämmelse i fredstid såsom åkerbrukare, och således äfven sin natur af indelta trupper. StatsUtsk. har i följd häraf, på grundade skäl, afstyrkt den af Hr Petre' föreslagna indragning af någotdera utaf gardesregiterna. Nämnde ledamots yttrande, i sin emot detta beslut afgifna reservation, i fråga om gardesregtterna, ”befraktade från en moralisk synpunkt,” anser jag Jmig icke till vederläggning böra upptaga, såsom ej behöfligt fcller värdigt, med kännedom af Representationens rättskänsla och de upphöjda tänkesätt, som utmärka såväl Svenska militären i allmänhet, som den del deraf, hvilken reservanten - Den 27 Maj f. m. ten så orättvist anfaller, hvarföre jag oet tror, att riktigaste behandlingen af detta ämne är att endast öfverlemna detsamma till de rätt-tänkandes bepröfvande, hvarigenom såväl reservationen som reservanten säkerligen blifva bedömda så, som de förtjena. Jag vågar således hoppas, att den af K. M. nådigst föreslagna tillökning, att framdeles på ordinarie stat utgå, må af R. H. St. medgifvas. 4:0 För Kronprinsens Hussar-regtte är äfven en lämpligare organisation än förut fastställd. Genom densamma har en bättre ordning, större controll i flera afseenden och en högst nödig lönetillökning för civila personalen, regtts-qvartermästaren, i:sta lieutenanterna oell adjutanterna åsyftats. Tillgång i och för dessa förbättringar och löneförhöjningar har man sökt åstadkomma genom indragningar af flera platser och genom pennitteringens utsträckande så långt, som den med hänsigt till tjenstgöringen är möjlig. Men det oaktadt här en brist uppstått, hvilken, då den endast uppgått till en högst obetydlig summa, man icke ansett kunna lägga hinder i vägen för införandet af den åsyftade förbättringen.
Martil, täckts infordra Högsta Domstolens underdåniga Utlåtande, hvilket nu blifvit afgifvet, deruti Högste Domstolen, på anförde skäl, yttrat: att Utslag rörande den förbrytelse, aft komma drucken i kyrkan eller der göra oljud och förargelse, icke borde Hof-Rättens pröfning Underställas; samt hvad angick frågan , huruvida särskilda Sabbatsbrottsböter böra åläggas den , som begår ifrågaställde förbrytelse eller skola inbegripas i det större ansvar af 25 Dalers böter , Lagen härföre bestämmer , ansåg Högste Domstolen sig böra i underdånighet hemställa , att en förklaring måtte utgå , så att de i 6§. 3 Cap. Missgernings-Balken föreskrefne böter för Söndagens ohelgande må ådömas den, som begår de i 4 §. nyssnämnde Capitel och Balk omtaldte förbrytelser å Söneller Högtidsdagar. Hans ExcellenCe Herr Grefven och Justitiae-Stats-Ministern yttrade sig: ”Uti i:sta Puncten af Högste Domstolens utlåtande instämmer jemväl jag , ehuru jag funnit af Kongl. Brefvet den 17 Aug. 1738, att man redan den tiden, endast några år efter den nya Lagens utfärdande , vanligen understälde sådane mål Hof-Rättens pröfning. samt 4 §• 3 Cap. Missg. Deremot är jag af skiljaktig tanka i den andra frågan, eller om de i 6 §. af 3 Cap. Missgernings - Balken för Sabbatsbrott utsatte särskilde böter böra tilläggas den i 4 §. af samma Cap. stadgade plikt , enär de der Dämnde förbrytelser inträffa på Söneller Högtidsdagar. Jag tror det icke för min del. Mina skäl äro: 1:0 Att 3 Cap.
Hvad åter angår andra delen af mom:t, så tror jag, i likhet med åtskilliga af de föregide talarne, att det klefve ganska svårt att vid Arets slut bestämma beloppet, till hvilket besparingarne just på anslagen till elementarläroverken uppgått. Etil. mitt förmenande vore en sådan uträkning under nuv:de förhållanden nästan omöjlig, då det mycket väl kan hända, att K. M:t användt besparingarne i allmänhet till åtskilliga andra behof. För min del kan jag ingalunda finna lämpligheten af den af Utsk:t i denna punkt föreslagna åtgärd, hvarföre jag ej kan annat än förena mig med dem, som anhållit att ifrågav:de punkt måtte afslås. Sedan öfveriäggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att Utsb:t uti förev:de mom. föreslagit, dels att elementarläroverkens anslag hädanefter skulle uppföras såsom reservationsanslag, och dels att R. St:r skulle hos K. M:t anhålla, det K. M:t täcktes medgifva och förordna, att de besparingar, som vid slutet af innev:de statsregleringsperiod å anslaget förefinnas, må afskiljas från Åttonde Hufvudtitelns allmänna besparingar och vid afslutandet af innevide års räkenskaper utbalanseras såsom en för elementarläroverkens behof reserverad behållning till år 1861 och påföljande år; och hade under öfveriäggningen derom yrkats, dels bifall till förslaget i dess helhet, dels bifall till den förra delen, men afslag å den sednare, samt dels afslag å förslagets båda delar; till följd af hvilka yrkanden delning af proposm komme att ega rum. Härefter framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts hemställan om ifrågavide anslags uppförande såsom reservationsanslag, dervid svarades flere nej och några ja, samt sedermera propos. på afslag å samma hemställan, då svaren utföllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Utdrag af Protocollet hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, f. m. den 27 November 1823. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls StalsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 11 dennes under N:o 5y afgifne, samt den 20 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående upphäfvande af så väl Inrikes Tull-Bevakningen, som Gränse Tull-Bevakningeu emot Norrige. Ut Supra Den 27 November e. wii Utdrag, af protocollet, hållet hos Högloflig»? Ridderskapet och Adela vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 27 November i S 2 3. S, I). Föredrogs å nyo och bifölls StatsBevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oecouomie-Utskotten* den 1 1 dennes under N:o 599 afgtfnV, samt den 17 derpåföljde e. m. j)å bordet iagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om rättighet för Härjeådalen? Allmoge, alt Tullfritt få hämta salt från Rörås Koppar-Verk i Norrige till egel behof, Ut Supra, S. D. Föredrogs å nyo och gillades Statssarot Allmänna Bevarsoch Oeconomie-Utskoltens den 18 dennes under N:o 611 afgifne, samt den 22 dérpåfoljde e. m. på bordel l«gde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddelte Betänkande, i frågan om återiäggande a'f Jemtland till Wester-Norrlands, samt Härjeådalen till Gefleborgs Län. Ut Supra. S. I).
Då inom 2:dra afdelningen af statsrevisionen, der, under granskningen af telegrafverkets räkenskaper, frågan om denna ersättning af mig framställdes, mitt förslag icke vann afdelningens bifall, får jag reservationsvis föra till protokollet min ofvan utvecklade åsigt om saken: att de städer eller kommuner, der telegrafstationens inkomster ej betacka tjenstgöringskostnaden, skulle förpligtas ersätta statsverket bristen, så vida de ville fortfarande njuta förmånen af den ifrågavarande telegrafstationens underhåll, men i vidrigt fall att stationen indrogs.» 6:0. rid berättelsea angående Strömsholms stuteri, § 4. Transsumt af Protokollet, hållet hos Rikets Ständers Herrar Revisorer den 5 Oktober 1861, kl. 10 förmiddagen. S. D. Vid uppläsning af 4:de §, innefattande anmärkning deremot, att den vid de öfriga stuterierna, såsom kostsam och mindre ändamålsenlig, redan frångångna method att till kringliggande landsort utsända s. k. vandringshingstar, vid ifrågavarande stuteri ännu användes, Yid framställd proposition på bifall till nämnde förslag , i anledning hvaraf votering, på begäran, anställdes — —• — •—• — ■—• — samt sålunda 9 ledamöter röstat ja och 7 nej, var nämnde § af Herrar Revisorer godkänd. — 284 - Emot beslutet anmäldes reservation af Herr Grefve Cronstedt, Doktor Forssell samt Riksdagsfullmäktige Muns Månsson och Lars Olsson, hvarförutan här skulle antecknas, att Herr Doktor Sandberg ej deltagit i omröstningen. 'Enligt protokollet:
«Du följer icke med sjelf, Albert lilla?» sade hon, och såg så godt hon kunde på honom. «Tror du dig icke nog säker i Eduards sällskap?» frågade Albert. «Jo bevars, min vän! men ända ...» «Min söta vän,» sade Albert, «du får icke göra dig tråkig. Du följer din önskan. Och går. Jag min – och blir qvar. – Vi ha ju kommit öfverens om, att aldrig genera hvarandra? Albert gick derefter ifrån henne och började helt trankilt ett samtal med Eduard V. Evelina gick och satte sig på en stol. Hon hade tagit en smörgås. Men hon kunde ej äta. Hon måtte likväl sätta sig till bordet. Hon tog så litet hon kunde och lemnade likväl hälften. Hon hörde Albert på andra sidan bordet säga åt sina vänner: «att man icke bör skämma bort qvinnorna.» Fru B. hade tagit plats hos Evelina, och Evelina, som hade hört henne flere gånger sucka om aftonen, tyckte sig känna en ovilkorlig sympati. Hon hade icke någon gång sett herr B. tala vid henne. «Hon är säkert icke lycklig.» tänkte Evelina, och hon suckade redan med henne. «Jag hoppas,» sade Evelina, «att fru B. är så god, och snart gör mig en återvisit. Jag känner inga fruntimmer här. Jag sitter alltid ensam hemma, då jag icke är ute med Albert.» Fru B. tackade henne hjertligt. «Hon hade också, sade hon, sedan hon blef gift, lefvat fullkomligt isolerad. Hon ville ej genera någon med sitt sällskap – Och efter hennes lott en gång var kastad, måste hon väl finna sig i sitt öde.» Evelina hörde åter en suck. Hon började fundera, hvad fru B. kunde mena med genera någon med sitt sällskap; och finna sig i sitt öde. Albert hade sagt, att hennes föräldrar voro ett förmöget aktningsvärdt folk. «Kanske har hon gift sig mot deras vilja,» tänkte Evelina. Deras tarfliga bostad gaf äfven anledning till denna slutsats. Säkert hade de annars gifvit henne bättre utstyrsel. Och kanske .. Evelina studsade vid denna opåkallade tanke ... hennes bättre känslor fullföljde mot hennes vilja meningen: «kanske är hon också gift som jag.» Det var då verkligen en vanheder.
Detta förslag synes mig äfven strida emot formen och böra behandlas oberoende af Constit.Utskts förslag; ty onekligt är, att detta sistnämnda kan bestå och med de förut omnämnda förändringarna gå igenom utan Hr v. Troils tillägg, som således i sjelfva verket utgör en särskild motion. Icke heller kan jag medgifva Hr Cederschjölds förslag, att Konungens rådgifvare nödvändigt skulle infinna sig i det Stånd, som sådant askar; ty en slik skyldighet skulle lätt kunna komma att stå i strid med deras öfriga åligganden. Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. må såsom gemensam tanka antaga de ändringar i Utskts redactionsförslag, som Hr v. Hartmansdorff uppgifvit. Frih. Boye: Man har omtalat de fordna Riksråden och deras deltagande i öfverläggningnrna här på Riddarhuset. Som jag har något minne från den tiden, får jag upplysningsvis anmärka, att från 1773 till 1789 voro Riksens Råd blott Konungens rådgifvare och deltogo då i R. o. Ad:s öfverläggningar. Jag minnes bestämdt, att jag sett Riksråden Bunge och Falkenberg här utöf>a säte och stämma inom Ståndet, och jag inser ej något skäl, hvarföre en Stafsrådsledamot skulle förlora sin representationsrätt endast derföre, att han råkat inkomma i Conseillen. Frih. Boye, Fredr.: Såsom elt historiskt bidrag till jemnlörelsen emellan de fordna Riksråden och nuvarande Statsrådet ber jag, utan att för öfrigt blanda mig i den fö - Den 17 Octohcr f. m. 77 revär, frågan, att få meddela en upplysning om den betydliga skillnaden dem emellan. Riksens Råd ägde alt göra lag tvärtemot Konungens vilja, och detta gick så långt, att 0111 Konungen satte sig emot Riksrådens mening, fanns en namnstämpel, som begagnades och gällde lika med Konungens underskrift. N11 deremot kunna alla Statsrådets ledamöter reservera sig till prof., och det fordras ändock blott contrasignation för att Konungens vilja skall blifva lag.