Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cronhjelm anfört, alla år bereda dem en så lång öfningstid, utan antingen måste man hafva ännu kortare möten alla år, eller ock hafva 17 dygns möten i 2 år, samt det 3:dje blott exersera rekryter; och jag hemställer om det finnes någon armé i Europa, som har så liten öfningstid! Hvarföre delta anslag är så otillräckligt, härrörer äfven deraf, att åtskilliga afbränningar derutaf äger rum, såsom t. ex. till portionsvärdets förhöjning för särskilda kommenderingar af indelta ar - D c n 11 Mars f. ra. 11D nimi, omkring 2000 r:dr; till vakanta rotar för upphörd passevolans (hvilken borde af Staten särskildt betalas) 10,(500 r:dr; till krigscollegii underhällsafdelning, samt till reg:ls-kommissarier, byggnaders underhåll och inventarier m. m. åtgå 27,000 r:dr. Detta belopp af summans förminskning för arméens vapenöfningar utgör ej mindre än 39,000 ndr. Resten bar blifvit använd för arméen, oell då K. M. nu ieke begär för densamma mer än 17,631 ndr, så skulle jag ej tro bågen vara för högt spänd då fråga är om fäderneslandets försvar. Jag fortfar att yrka ålerremiss af denna punkt. Hr von Troil, Sam. Gust.: Det bör af ingen ibland R. o. Ad:s ledamöter kunna ifrågasättas, all icke jag, lika med flera af de talare, sorn förut yttrat sig, inser den stora vigten af bifall till det anslag som K. M. för detta ändamål begärt. Jag gör det så myc ket mera, som enligt cn tabell, hvilken jag inför StalsUtsk. framlagt, det visar sij att, under loppet af de sista 7 åren, arméens öfningst. id i medelltl icke utgjort mera än 10i dygn per år.
Ständer funnit nödigt förordna för utarbetandet af allmänna grunder, icke allenast för indragning och sammanslående af öfverflödiga embeten och tjenster, utan ock för en förändrad Arbetsmethod, har nu fullgjort sitt uppdrag på ett sätt, som, om det tilläfventyrs icke så fullkomligt instämmer med den syftning mången trodt ligga till ensam grund för Rikets Ständers steg i denna del, och hvilken åtminstone med lika om ej större lätthet kan hämtas af de vidsträckta och obestämda ordalag, hvari uppdraget gafs, som någon annan, likväl jag och flera med mig från början ansågo vara det enda, hvarpå Utskottet med framgång och någon sådan båtnad för det allmänna, som kunde rättfärdiga dess sättande, skulle kunna behandla det dem uppdragna vigtiga värf. De svårigheter, hvilka vid detta arbete måste möta och mött Utskottet, icke mindre än de tillförene för samma ändamål tillförordnade och hörde Auctoriteter, och som Utskottet tror icke kunna undfalla den som bemödar sig att af ärendet taga närmare kännedom, hafva äfven, med den obetydliga kännedom deraf, hvilken jag kunnat inhämta, icke heller undfallit mig, och då Utskottet ansett sjelfva sitt uppgifna förslag icke hafva kunnat blifva annat än ofullkomligt, borde väl jag förutse, att hvad jag i denna del skulle kunna hafva ait erindra, borde blifva så ofullkomligt, att 318 Den 27 Maji. det alldeles icke förtjente att upptaga en tid * sorn för Högloflige Ridderskapet och Adeln börjar blifva allt mer och mer dyrbar. Det är också icke något fullständigt Systeme, sorni jag ernar motsätta Utskottets plan till förändring i Inrikes Administrationssättet; min inskränkta erfarenhet och af flera andra göromål upptagne tid tillåter det ej.
Beträffande dervid till en början frågan huruvida en fullständigare lagstiftning i ämnet, än den som för närvarande finnes, må vara behöflig; så enär Sex Private Banker redan finnas, och Utskotten måste instämma uti den af flere motionärer uttalade åsigt, att deras indragning vid octroy» tidens snart iöiestående slut, skulle, i fall de icke genom andra credit-anstalter ersattes, helst under närvarande ändock bekymmersamma penningeförhållanden, bringa landet i en allmän förlägenhet, samt den författning, i kraft hvaraf enskilde Banker äro tillåtne, eller Kongl. Kungörelsen af den i4 Januari 182^ jemförd med 15 Capitlet Handels-Balken, uppenbarligen är ofullständig, ej mindre uti föreskrifterne om de för allmänna säkerheten nödige garantier vid enskilde Bankers stiftande, än ock i afseende på bestämmande af föremålen, vilkoren och sältet för dylika Bankers rörelse, äfvensom all föreskrift deruti saknas om de controller öfver dessa inrättningars verksamhet och utsträckning, samhället bör äga rättighet att utöfva; anse Utskotten, lika med motionärerne, det vara af yttersta vigt, 2tt en fullständigare författning för enskilde Banker varder utfärdad, än den 1 nu gällande Kongl. Kungörelsen den x4 Januari 1824* Då Utskotten således öfvergå till granskning af de framställde serskilde förslagen till Lag för enskilde Banker, få Utskotten erinra, alt ifrågavarande lagstiftning varit föremål för Rikets Ständers pröfning vid de två nästföregående Riksdagarne, och att Rikets Ständer vid begge dessa Riksdagar uppgjort förslag till Lag för enskilde Banker, samt uti underdåniga skrifvelser den 9 Maj »835 (N:o 348) och den 3 Juni i84l (N:o 358) öfverlemnat desamma till Kongl. M):ts Nådiga stadfästelse, ehuru, i anseende till Riksdagarnes kort derefter inträffade slut, något svar å dessa underdåniga skrifvelser från Kongl. Maj:t icke följt. 8 Bancooch Lag-Utskottens Betänkande, N:o i.
Sådan den 6:te punkten nu finnes uttryckt, anser jag den stridande mot all Bank-principj upphäfvande alla öfriga garantier, såsom öfverflö Bihang. till R. St. Prot. i834j 6.te Sami. 2:dra Afd, Häftet, i6 i ' 2 Hor till Bancooch Lag-Utsk. Betänk. N;o 2. diga och orimliga, och slutligen motarbetande alla så beskaffade creditinrättningars uppkomst. För att med desto större tydlighet och korthet detta ådagalägga, torde mig tillåtas att, med några få ord, söka åskådliggöra innehållet af hvad som här är i fråga. Utskottens första beslut stadgade, alt Bolags-Banks ulgifna creditsedlar och förbindelser fingo uppgå till en summa, svarande mot hvad delegare insatt af grundfonden, men icke högre. Utskottens senare beslut stadgar, att denna insats äfven skall vara innestående. Dermed kan icke menas, att den af delegare icke får till större eller mindre del åter uttagas; en supposition så orimlig, alt den icke kan ens sättas i fråga, då Bankens delegare under octrojtiden aldrig kunna komma i disposition af mera än vinsten. De, som djupare se in i saken, lära icke härom tvifla: och skulle möjligtvis någon betänklighet härvid återstå, så kunde lättligen ett tillägg göras vid den i2:te punkten, som handlar om Bolagsstämma, der det kunde stadgas, att Bolaget under intet vilkor egde att disponera öfver någon större eller mindre del af den en gång insatta grundfonden, utan endast öfver vinstmedlen. Stadgandet att den insatta delen af grundfonden äfven skall vara innestående måste således innebära, att den skall vara oförminskad. Förminskning kan ske dels genom inträffade förluster, som dock under en klok och varsam styrelse måste blifva få och ringa, och dessutom endast, genom Bankens fortsatta, oförhindrade functioner kunna ersättas: dels genom vexling i den contanta cassan emot de utgifna och dagligen återgående creditsedlarna. Denna sistnämnda förminskning kan icke undvikas. Det ligger i Bankens natur, att den måste ega rum.
Jag är skyldig att för herrarne anmäla hvad jag bestämdt känner af de mantalsskrifnings-förrättningar, hvarvid jag varit närvar., att under första timmen är ingen tillstädes, under den andra få, och alt först under den tredje timmen de skattskyldige börja att mera mangrannt infinna sig. Jag kan således ej annat än förena mig med de herrar, som föreslagit, att plikten genast må åläggas , när man icke infinner sig i den ordning , som är föreskrifven, och -att icke dessa 3 respit-timmar må äga rum. Derigenom att de skattskyldige ej infunnit sig före den tredje timmen, har ofta inträffat, alt förrättningen räckt inpå natten, till skada för de personer, som varit ordentlige och infunnit sig på rättan tid, men fått dröja till slutet, emedan de personer, som varit frånvar. vid första uppropet, ansetts hafva rättighet att blifva antecknade, då de anmälte sig. Det har på somliga ställen ansetts, att de borde vänta tilI slut, hvilket torde vara det rätta; men någon lag derom finnes icke, och det har tillgått olika. Jag instämmer derföre med de herrar, som yrkat, att den bör plikta, som ej på utsatt tid infinner sig. Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, att beslutet redan vore fattadt rör:de ordalydelsen af stadgandet i 4i:sta §:n Ilr Eden hjelm: Jag får äfven reservera mig emot beslutet och det af så mycket mera skäl, som det inom skärgården är alldeles omöjligt för de skattskyldige att vara precisa; ty de gå ut med god vind, som sedan kan helt och Den 10 October f. m. hållet vända sig, och de kunna ej med vittnen styrka förhållandet. Hr af Schmidt, Georg Lars: Jag får äfven reservera mig i denna fråga, ty det linnes så många tillfälligheter, som kunna hindra folket att infinna sig på den bestämda tiden, att det är hardt att pliktfälla dem, som under en lång resa kunnat blifva uppehållna. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att få erinra hrr reservanter, att laga förfall gäller för uleblifvande vid mantalsskrifning, och att dertill äfven hörer hinder af sjö.
Då, enligt Kongl. Brefvet af den 10 Juli 1810, alla de medel, sorn, efter Stat och serskilde Författningar till Öfver-Ståthållare-Embetets disposition anordnas, skola på räkning i Rikets Ständers Bank insättas och derilrån, i mon af behof, sedermera utassigneras, men d-etta oaktadt, på sätt Revisorerne erinrat, någon sådan räkning icke blifvit i Banken öppnad, utan Cassa behållningarne, till icke obetydligt belopp, vid redogörelse-årens utgång funnits bos Kamereraren innestående; gå har, med anledning häraf, Utskottet, som icke kunnat godkänna den af Öfver-Ståthållare-Embetet i ämnet afgifne förklaring, funnit sig böra hemställa, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det läcktes Kongl. Maj:t i Nåder anbefalla bemälde Embete, dels att, i öfverensstämmelse med stadgandet i högstberörde Kongl. Bref, låta å läkning i Rikets Ständers Bank insätta de medel, hvilka, efter Stats-Utékottels Utlåtande, No 54. 53 S<at och serskilde Författningar, tili Embetets disposition anordnas, dels ock att tillse, det de hos vederbörande Redogörare innestående contanta behållningar af nämnde medel icke må öfverstiga hvad, sorn till bestridande af smärre, snart förestående, utgifter kan erfordras. Länens Landsböcker. § 79. (1841 års Rev. Ber. pag. 165. Förkl. 219. 1843 års Rev. Ber. pag. 281. Förkl. 19.3 Revisorerne hafva fästat upjmärksamhet å angelägenheten deraf, att Länens Landsböcker, hvilka vanligen till Kongl.
Sig, mycket mindre afhända någon något fritt och frälst gods; i 25 §, att sådana frälsegods, som för allehanda efterräkningar och gravationer eller embetsförseelser m. m. kunde blifva till Kronan indragna, skulle få infrias af slägt och herdeman eller andre frälsemän, så att dädanefter intet frälse, som under Kronan kornme. måtte hos Kronan förblifva, utan gå tillbaka i Irälsemanna hand; att uti 26 § blifvit förordnad!, att derest någon af Rid derskapet oell Adelil sitt jordagods förverkade godset skulle efterlåtas någon af dem i siägten; och vidare i 27 §, att ej ofrälse man linge köpa till sig någon frälse jord eller gods, sorn ägde och uti sig begrepe säteris, ladugårds, rå och rörs eller veckudagsrätt och frihet emedan sådan ej finge besittas af någon utom Ridderskapet och Adeln dock vore det, hvad anginge frälse strögods och utsocknebeinman, tillåtet Adelns vederlikar, så väl som Presterskapet och Borgareståndet, att köpta hemman behålla och besitta. Meu häremot förekormne, att efter det uti Föreningsoch Säkerhetsakten af den 21 Februari och 3 April 1789 blifvit stadgadt, att alla fyra Stånden i Riket ägde att besitta och förvärfva jord i deras gemensama fädernesland, dock att Ridderskapet och Adeln, på sätt hittills stadgadt och ölligt varit, bibehölles vid deras gamla rättigheter att äga och besitta säterier samt rå och rörs och de i Skåne, Halland och Blekinge så kallade insockne hemman; hade uti Kongl. Majits nådiga Kungörelse af den 6 April 1810 angående de vid då ännu påstående riksdag
Derföre är det förmodligen med afseende på denna punkt som Hr Hjerta yrkat återremiss, ty första punkten handlar om Statens öfvortagande af väghållnings-skyldigheten, hvilket Ulsk. afstyrker, och häruti lär väl i allmänhet ingen här vara af olika tanka med Utsk. För den händelse att en återremiss kommer att äga rum, är det nödvändigt att Utsk. får veta om i en eller annan punkt Utskis åsigter äro delade af Ståndet, på det V H. 28 I) en 2 Maj. Utsk. icke må tvingas att arbeta på en väg som representationen ogillar. Då nu de här upställda 4 punkterna anvisa olika utvägar att komma till det mål man åsyftar, nemi. lättning i väghållningsskyldigheten eller dess jemnare fördelning, så hemställer jag om det icke är lämpligast att företaga hvar punkt för sig och till Utsk. återremittera de punkter, der Utslcs åsigter icke af Ståndet gillas. Enl. min tanka bör man derföre först afgöra frågan om Statens öfverlagande af v8gha 11 nings-skyldigheten, och derefter företaga den 2:dra punkten, då Hr Hjerta blir i tillfälle att göra sina åsigter gällande och påyrka en återremiss af denna punkt. Hr Ribbing, Arvid: Det förefaller mig icke underligt att R. o. Ad. är villrådig om sättet att behandla detta Betänk., ty det är upställdt på ett mycket ovanligt sätt. Första punkten handlar om Statens öfvertagande af väghåi In i n gs-sk yld ig heten, andra punkten handlar om den skall bibehållas vid jordbruket eller fördelas på kommunens samtlige innevånare, den tredje om väghällnings-sky 1 digheten fortfarande skulle hvila på jorden men ock läggas på bruk, vattenverk etc. Alla dessa punkter har Utsk. afstyrkt, men antagit den fjerde, som föreslår vägunderhållets bestridande genom upbärande af väg-afgifter.
Fortsattes granskningen af Riksdags - Ordnin» gen och bcgpntes med sz Z Bifölls med Consirlutions-Utssottcks fö, pcsiagna förändring. 54 §. Bifölls äfwen med Utskottets förändring. 55 §. Herr käorntk: Jag tror akt helt och hällit man c) bör underkasta sig nägot Utffotts decisiva yttrande, utan att Ständerna böra fä besluta öfwer alla mäl, hwarföre de till klena böra hänskjutas. Grefwe VörvenkjeIm: Som här just ctr sräqan om en Eiljagtighet i öfwcrtpgelse mellan Tredje Band. Nro 318, Slän, 4542 Den sr October. Ständer och betz Taleman, och huruwida den scnares »vägran af proposition är enlig med grundlagen eller «j, synes mig Ständct eller Ständerne dcröfwer ef wara de rätta Domarcna. Ett Ständ skulle ju tömma i sin egen sak, och de andra Ständen böra ej fä döma öfwer det fjerde. Cn förenings - punkt bör finnas att filta en sä wigtig fräga, och dertill finner jag ingen skickligare än ConstilutionS - Utskottet, hwars befattning i allmänhet förutsätter att detz Ledamöter närmare begrundat RegeringS - Formens esprit. Herr bell örn tb>: Jag skulle gerna önska akt kunna sörena mig med Herr Grefwe I^öevsnbj !m, men kan det ej enligt min Lfwerkygelsc. Ätminfione skulle jag önska alt med detta stadgande uppstjötcS till nästa Riksdag. Herr Liiverstoipe, krefiric, förenade sig med Grefwe lL evenhjelm. I kraft af den förbindelse, som är Talemänncn älagd, att pä Konungens wägnar waka öfwer Constikukionens helgd, bör rättigheten att wägra propofirion, när cn Taleman finner den stridande emot grundlagen, e) kunna bonvin förnekas. Skulle
I fråga åter om räkenskapernas granskning i Ofver-revisions-departementet, innan de till Rikets Ständers Revisorer blefvo öfverlemnade, och hvilken fråga redan vid 1857 års stats-revision varit väckt, hafva Revisorerne anfört, att enär af de underdåniga utlåtanden, Kammar-rätten i detta ämne förut afgifvit, kunde hemtas anledning till den förmodan, att hädanefter, såsom vid den nu sednast verkstälda stats-revisionen ägt rum, företrädesvis de räkenskaper, hvilka äro af större omfång och betydenhet, ej skulle vara i nämnda Departement reviderade, innan de af Stats-revisorerne skola till granskning — 270 — emottagas, Revisorerne ansågo detta oegentliga förhållande böra för framtiden förekommas, och att angelägenheten således påkallade rättelse härutinnan, antingen sådant nia ske genom påskyndande af gransknings-arbetet i Ofver-revisions-departementet eller på hvad annat, sätt, sorn kunde finnas lämpligt och ledande till ändamålet. Då emellertid alla hit ingående räkenskaper, i mohn af omfång och beskaffenhet, äro uppskattade till viss arbets-tid, omvexlande från en dag, hvartill de minsta äro beräknade, ocdi ett år, sorn de största och vidlyftigaste anses erfordra, samt hvar och en af de i Ofver-revisionsdepartementet anställde Revisorer och Kammarskrifvare, med undantag blott af dem, som inom hvarje af de 3 Revisions-kontoren äro sysselsatte med renskrifning och aktoratsräkningens förande, fått sig tilldeldta räkenskaper, utgörande så kallad full revisionslott eller 12 månaders revision s-arbete, låter det sig icke göra, åtminstone icke med nuvarande, vid sednaste lönereglering med afseende på nyss anförda förhållanden till antalet i möjligaste måtto begränsade arbets-personal, att på en tid af 74 månader, eller tilldess Rikets Ständers Revisorer sammanträda, hafva fullbordat ett arbete, annars beräknadt att, med noggrannhet verkstäldt, ej kunna afslutas på mindre än helt år.
Men den omgifvande naturen öfverhufvud, folket och deras lif – allt ser blott kälkborgerligt, stelt och snusförståndigt ut. Med njutningen häraf kan man fortsätta i Leipzig, der dock på nyaste tid några verkligt sköna hus upprest sig, i Halle, den till det yttre obehagligaste stad i Tyskland, och i Magdeburg, stapelstaden för de varor, som gå ifrån Hamburg till Leipzig och det inre landet, der, likasom vid Halle, omgifningen är så platt och prosaist, en nordtysk någonsin kan önska sig den. Så äro också Elbens stränder beskaffade ända ifrån Magdeburg, låga, sandiga, videbevuxna, floden grund, så att de ruskiga ångfartygen ofta icke kunna fullända sina turer mellan denna stad och Hamburg, vattnet gult och tjockt – med ett ord allt mäkta tråkigt. Förf. hade dessutom den egna lyckan, att både i Leipzig, Halle och Magdeburg blifva beluxad på värdshusen, något som föröfrigt icke händt honom i Tyskland. Den resande, som icke har affärer, må gerna fly hela denna trakt af Tyskland och, om också icke från något håll vid dagsljus, resa midt ibland all denna naturens prosa till det poetiskt förkonstlade Berlin. Teater. Tysklands teater torde hafva lika liten egendomlighet, som de flesta sferer i öfrigt, uti hvilka nationens andeliga lif uppenbarar sig. Englands dramatik var mönstret för den nyare tyska, och ännu ses franska dramatiska alster på Tysklands skådebanor oftare än stycken af inhemskt ursprung. Schiller gäller väl ännu för Tysklands teaterskald. Men ehuru hans entusiastiska kärlek för allt upphöjdt och ädelt i känsla och handling, hans djupa reflexion och varmt svällande språk göra hans dikter nationella och älskade, så hafva hans dramer likväl småningom flyttat från scenen till studerkammaren och sybordet. I teatertidningarna ser man beständiga klagomål öfver vederbörande direktioners uraktlåtenhet att gifva hans eller Shakespeares mästarstycken, men direktionerna synas känna sin publik och hvad som ger teaterkassan inkomster. I sjelfva Berlin såg förf. Maria Stuart efter ett års hvila gifvas för halft hus. Man får ej tillräkna detta blotta nyhetsbegäret.
Att den gamla för Staten och FriSocknarne mer än behöfligt kostsamma Svafveltillverkningsmetlioden vid Dylta måtte afskaffas och tillverkningssättet af denna vara, i likhet med hvad vid de enskilte Svafvelbruken redan för längesedan skedt, lämpas efter de i Svafvelprocessen gjorde förbättringar, som, på vetenskap och konst grundade, af många års erfarenhet skola blifvit mer än tillräckligt godkände. 2:0 Att sedan genom en undersökning af dertill behörigen qvalificerade personer blifvit utrönt hvad som erfordrades för Dylta Svafvelbruks innehafvare, för att på denna mindre kostsamma tillverkningsmethod, utan förlust och med någon skälig vinst tillverka Kronans Svafvelbehof, det måtte, med hänsigt till den bättre Svafvel-processens mindre behof af FriSocknarnes prasstationer blifva bestämdt, så väl hulu många dagsverken efter denna reglering borde af FriSocknarne utgöras, som ock huru många stafrum ved derefter å de svafveltillverkningen anslagne Kronoskogarne af Frisocknellemmansägarne borde huggas och vid Svafvelbruket lefvereras. 3:o Att då den FriSocknarne åliggande andel i kostnaden för Kronosvaflets tillverkning sålunda blifvit fixerad, denna andel så fördelades, att ett Fri - Betänkanden, N:o 39.6. jq SöckncIIemman ej, såsom förhållandet nu ar, belädes med större Prestationer än som kunde motsvara elt dylikt Hemmans rotering. 4:o Att då genom den mindre kostsamma ti 11veikningsmethoden, icke alla FriSockneHemmanen behöfde betjena Dylta Svafveltillverkning, de Hemman som från denna betjening befriades, i stället skulle underkastas rotering eller rotefrihetsafgifts erläggande; och 5:o
Ständer wid Urtima Riksdagen ar i8>o bewiljade Fond till Pensioner för blesserade Officerare — 5500 Samt till arkwoden m. m. för Lag-Comminöen till näfta Riksdag 52O0 ^o,;oo. __ Hwarjemte Stats, Utstottct i Betänkande af denne dag tillstyrkt, att till Löner för till äswentyrs blifwande Expectanter af Pommersta Regemen, terne m. fl. pä denne Stat bibehålla de 20,000 R:dr ftin wid bemälte Urtima Riksdag af Besoaringarne an, ftogos till ränta pä ätstillige Banquierers i Hamb.urg fordringar hos Pommerste Kammaren — 20,noo: — - Hwarefter af förra pä denne Stal uppförde Utgifter kommer att fortfara — R:dr 31 s, 166:12, Den 9 Juli». De noa utgifter tillhörande samma Stat hwar, mcd sistnämnde Summa nn ökas besia i de Expectance Löner, ftm Kongl. Maj:t efter att hafwa ak Finsta och Pommerste Landt - och Sjö - Artilleriet pä Swenst Stat bibehällrt, hwad vumoänaeligt fun, nitS, i Nader fastställt för öfrige af deist Regementers och Corpsers hit öfwerkomne och här qwar/ stadnade Befäl. Deist Epectance böner, som till näftl. ars flut utgätt af Dcfensions. Summan, hwilken nu bör der, ifrän befrias, bestiga nemligen: För Sjö,Artillerister af Finsta och Stralsund, sse Escaderne, enligt Stat af den 7 rästl. Jan. till — 2ziz: z, 2. För Finsta Landt-Artilleriet, ester Stat, bater, den 4 sistl.
R:dr till 19,000 förhöjda årliga anslag för detta ändamål. Den förhöjda utgiften synes härleda sig deraf, att upphandlingarne skett, genom auktion endast vid fastningarne och icke, såsom 1825 års reglemente föreskrifver, på samma gång inför Kongl. Krigskollegium. Af anslaget har emedlertid Kongl. Majit, uppå Krigs-kollegii hemställan, genom nådigt bref af den 25 September 1849, tillagt Kommendanten å Waxholm en gratifikation af 144 R:dr, för ådagalagd synnerlig omsorg och tillsyn vid upphandlingen och förbrukningen af ved och lysningsämnen för fästningens behof. §. 9. Enligt hvad räkenskaperna gifva vid handen, uppgingo reparationskostnaderna för Lifgardesregementenas kaserner och stall: år 1848 till 21,833: 44. 4. „ 1849 „ 27,992: Med nådigt bifall till uppgjordt förslag öfver de reparationsarbeten, som ansetts böra under år 1848 med då befintliga tillgångar utföras, förordnade Kongl. Majit, genom nådigt bref af den 30 Juni samma år, att, enär behofvet af reparationernas snara verkställande icke tillät deras utbjudande på entreprenadauktion, desamma skulle verställas efter derom uppgörande ackorder och kontrakter, med förbehåll likväl, att det uppgjorda kostnadsförslaget, uppgående till 18,918 R:dr, icke finge öf - — 83 — verskridas. Utgifterna för året uppgingo emedlertid, såsom ofvan anmäldt är, till 21,833 R:dr 16 sk., deruti dock inbegripna 3,875 R:dr, utgifna, på grund af kontrakter, för år 1846.