Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Utskotten torde jag äfven få begära upplysning om meningen i 5 Momentet Pag. 3o af innehåll, ”att det bör vara BancoStyreisen ålagt att de ingående Medel i Discontväg åter utgifva/’ är alldeles öfverensstämmande med hvad jag i detta Anförande föreslagit, men jag kan ej annat finna, än att detta stadgandet är alldeles motsagt i det öfriga innehållet af Betänkandet, enär der icke är föreslagit någon Ökad UtlåningsSumma för BancoDisconten, vid hvilket förhållande och då FilialDisconterne, skulle efter Ut - Deri i5 April. 483 skottens föreskrift upphora, uppstår otvttngit deri fråga — livar skall då BancoStyrelsen de inflytande Medel i Discontväg åter utgifva?! ett annat mig förekommande tvetydigt yttrande, torde jag äfven få begära upplysning, nemligen i 6 Pag. 3ö, som innehåller: ”Att Riks gäldsCohtoi* reis Fullmäktige borde öppet lemnäs, atti efter Allmänna Ställningens kraf ^ rätta sina vidare inf ordringar af DiscontLånen _> sä att Medborga* res förlägenhet icke må ökas, enär full säkerhet för en Successiv återbetalning kan lemnäsf och huru berömlig afsigten är att skyndsamt behandla Gäldenärer, synes mig detta vara så obestämdt, att likasom en ny Discontrörelse kunde, i följd deraf, möjligen öppnas och t en längre framtid fortsättas, än Utskotten åsyftadt, hvarom meningen närmare torde ntVeek* las, på det att i denna liksom föregående Uti anmärkte §. bestämde stadganden måga ligga lill grund för de föreskrifter, sorn Riksens Ständers Fullmagtige komma att meddelas* Hvad som i synnerhet mig förekommit anmärknings* värdt, är de, i min öfvertygelse, contradictoriske yttranden, jag trodt mig finna i Betänkandet; huruvida Utskotten anser det böra BancoStyrelsen uppdragas, att med uppoffring af Ban* quens redbarbeter Coursens uppstigande motverka*
Sådane röstlängder skola upprättas serskildt för hvardera afdelningen af valberättigade på landet, upptagande l:o distriktvis, dem, som äro berättigade att deltaga i omedelbara val, oell 2:o för hvarje prestgäll eller under landets jurisdiktion lydande stadsförsamling, dem, som böra utöfva sin valrätt genom elektorer. Inom Maj månads slut det år, då lagtima riksdag inträffar och, när urtima riksdag är påbjuden, inom två veckor efter riksdagskallelsens kungörande, skall röstlängd af - Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 83. 19 lemnäs, för dem inom landt-distrikt, som böra utöfva sin valrätt genom elektorer, till vederbörande kyrkoherde och (ör stad med egen jurisdiktion till Magistraten. Kommer ej röstlängd inom tid, som nu sagd är, skall kyrkoherden eller Magistraten sådant ofördröjligen anmäla hos Konungens befallningshafvande, som då genast fogar anstalt, att den aflemnad varder. Röstlängder öfver dem, som på landet äro berättigade att i omedelbart val deltaga, skola inom tid, som förut nämnd är, insändas till Konungens befallningshafvande, som, sedan den i § 16 omförmälde uppfattning, der så erfordras, blifvit verkställd, skall öfverlemna röstlängden^ till den domhafvande, som valet förrätta bör. Har uppfattning skett, låte ock Konungens befallningshafvande allmän kungörelse derom ofördröjligen i länet utfärda. § 55. Då röstlängd för elektorsval på landet och för riksdagsmansval i stad kommit vederbörande kyrkoherde eller Magistrat tillhanda, skall kyrkoherden eller Magistraten ofördröjligen inom distriktet kungöra, att längden under 14 dagars tid finnes tillgänglig för valberätligade, som åstunda att densamma granska. Likaledes åligger Konungens befallningshafvande att, då röstlängderna för omedelbara val af honom tillställas den domhafvande, som skall riksdagsmannavalet förrätta, i länet kungöra, alt dessa längder under 14 dagars tid finnas hos samma domhafvande för de valberättigade till granskning att tillgå.
Sveriges erfarenhet af de olägenheter och de förluster, som allmänheten fått vidkännas utaf valutor på små summor, måtte icke vara så förgäten bland mängden af It. o. Ad:s ledamöter, att man nu ånyo vill kasta sig in på ett dylikt system. Enligt nu gällande ordning är det endast banken, som får utgifva sedlar, hvilka såsom mynt i Riket skola anses. örn hvarje enskild person erhåller rättighet att utgifva assignalioner till hvad belopp som helst, så får man skillings-assignationer i landsorterna och allmogen blir nödsakad att emottaga dessa skillingsvalutor uti licjvider med de handlande, hos hvilka den köper sina förnödenheter. Vid sedermera inträffande concurser blir bevakningen af dessa skillingssedlar svår, och, der de dock bevakas, concurserna deraf mera invecklade. Men i allmänhet skall största delen af deras innehafvare nödgas försitta sin rätt, för alt undgå omgången af en rättegång. Sådant oskick inom soeiella förhållanden har jag hört jemföras med rättigheten att utgifva inrikes vexlar; men vexlar utfärdas icke och kunna icke emoltagas på skil 1 ingstaI. Inrikes vexelrörelsens utbildning är af verklig nytta för lan - Den 14 0 c t o b e r f. m. det, emedan den lättar communicationen man och man ernellan; enär man kan begagna vexlar i stället för bankens papper. Annat är förhållandet med valutorna, hvilka stanna i orten, der de utgifvas, och åstadkomma oordning i stället för ordning. Jag tillstyrker afslag å betänkandet. Hr Rosenblad: Om deafUtsk. till stöd för förslaget anförde skäl verkligen voro gällande, så voro äfven alla de inskränkningar, som hvarje klok lagstiftning, den Svenska icke undantagen, ansett sig böra vidtaga till vårdande af det ömtåliga creditväsendet, olämpliga. Det linnes ingenting ömtåligare än creditförhållandet inom landet.
Då upplyst är, att Hr Ryltmäst. Silfverstolpe år 1838, oell således innan nästa lagtima riksdag kan inträffa, upphinner den ålder, alt han äger taga afsked från sin vid Skånska Kongl. Dragonregrtet innehafvnnde lieutentsbestfillning, med rättighet att tillgodonjuta den pension ur Armeens Pensionscassa, för hvars erhållande han erlagt icke obetydliga afgifter, samt han skulle förlora ali förmån af dessa inbetalningar till en cassainrättning, som ej behöfver sådan uppoffring, örn han nu skulle afgå från berörde miJ i I ä r t jens t, så synes mig förhållandet förtjena ett närmare afseende derå, huruvida icke ändamålet med åberopade beslut, att nemi. Ridd.secret.-tjensten må städse varda vederbörligen bestridd, fullkomligt kan uppfyllas under nästföljande 4 år, äfven om honom tilläts att derunder förena berörde tjenst. Härvid förekommer, att Hr Ryttmästts företrädare, såsom vid dess antagande försedd med ett civilt embete å stat, bibehöll detsamma jemte Ridd.secret.-tjensten en längre tid, hvarunder 2tne riksdagar inföllo, och att Hr Ryttmästare*! Silfverstolpe af sin lieutenantsbeställning vid ett indelt reg:te, under fredstid, än mindre skulle hindras från secrel.- göromålens behöriga iakttagande; hvarförutan det vilkor kan föreskrifva*, att Hr Ryltmäst., när han från fullgörandet deraf skulle af militärtjenstgöring sättas utur stånd, hade att derifrån taga afsked.
Herr kroksstor von LciwstlLenbeim hur wäckt dcn tredje fragan, ..ngaende hemställande lil Kongl. Mäste at en Fullmä-stig i ?)stkögalds - Omoieer ei mä kunna wäljas ri! R-ksdagsmaii, och fär jag förklara, ac jag harull med honom instämmer. Friherre I)e 6eer, (larl, conformeraste sig äfwen med Herr von Lebull/.snbcim och an sä g en sadan underdånig hemställan wid delta tilfälle pastande. Friherre Liisverlellolst begärde kropoluicm pä delta ämne. Harull hördes äiskillige instämma. Herr von Rosenstein, chilrl. Som den» na staga egenreligen rörer de iwänne öfriga Standell, hwilkag Niksdags.Fullmäglige wäljas, torde Riddcrfka. per och Adeln chlara mig föreställa, vin ej den tilläggning äfwen wore nödig, ar e» Adelsman, som wors Full mägkig i Riksgälds-stloniviret ej eller borde tillatas at ffjlija sig ifrån sin befallning med göromalen derstädes för at resa lii Riksdag. Jag underkastar delta Höglost» Riddcrfkapets och AdelnS egel uplysta eftersinnande. Herr Grefwe, och randt - Marskalken. Som delta ar en ny staga, torde jag fa densamnia hoö Kongl. Mauk anmäla. Harwid hördes någor rop as Ja och Nes. Friherre l-Ijerk-r, lAans. Som denna staga rörer et Riksens Ständers enskilldta Werk, lärer den förmodeligen kunna utan en sädan underdånig hemställan uptogas. Härmed förenade sig åtskilligt. Herr Grefwen och La ndt.Marssalksn» Jag har redan yttrat mig i detta ämne.
Ees v.- och OeeonUtsl:s Utlåtande IV: o cfg. 5 gåfvor, så anse Utskotten sig icke kunna tillstyrka, alt å frågan härom må fästas afseende. 5:o I afseende på de anmärkningar, som Blifvit gjorde vid Utskottens afstyrkande, rörande frågan om creditiv, samt om Landshöfdingarnes befattning med subscription af medel, tro Utskotten sig endast böra åberopa de skäl, som Utskottens Betänkande i dessa delar innehåller. 6:0 Hvad slutligen angår det, af de flesta Bonde-Ståndets Ledamöter understödda, förslaget, att åtminstone ett extra nådår af lediga Presllägenheter borde tillfalla Folkskolorna, så hafva Utskotten visserligen åt detsamma egnat all den uppmärksamhet, som ämnet förtjenar, men, efter öfvervägande af de följder, som af en sådan åtgärd skulle inträffa, anse Utskotten dessa så vådliga, att, enligt Utskottens tanka, detta förslag icke kan tillstyrkas. Utskotten tro sig härvid böra fästa Rikets Höglofl. Ständers uppmärksamhet derpå, att, om det mäste anses såsom menligt, alt tjenste-befattningar i allmänhet en längre lid förblifva obesatte eller förvaltas genom vicarier, så torde ett sådant förhållande i synnerhet verka ofördelaktigt, i afseende på ändamålet med folklärare-platserne inom Församlingarne. Det lärer icke kunna bestridas, att, för en ändamålsenlig utöfning af detta Lärarekall, fordras ej allenast kunskaper, utan jemväl en, endast genom tiden och erfarenheten förvärfvad, närmare bekantskap med folkets lynne, sedvanor och bruk. Måhända är först på delta sätt, som det innerligare och förtroligare förhållande emellan Pastor och dess församling uppkommer, hvarigenom den förre kan utöfva ett kraftigare inflytande på den senares religieusa och sedliga bildning, och hvarigenom församlingen äfven å sin sida blir salt i närmare tillfälle, att emottaga ledning och råd af Pastorns lära och efterdöme.
Att af dessa inhemska stats-obligationer iva olika slag måtte utgifvas, mellan hvilka långifvaren skulle ega fritt val, och det ena slaget draga en ränta af 5 procent, samt det andra en ränta af 3,65 procent, eller 3 R;dr 65 öre för 100 R:dr, allt för år räknadt. Att de obligationer, som skulle löpa med 5 procents ränta, måtte tillhandahållas långifvaren efter kurs al pari, men obligationerna med 3,65 procents ränta efter en kurs af 80 procent utaf nominal-beloppet; och 4:0- Att, i händelse den upplåning, som, enligt mom. 1, borde ske mot inhemska stats-obligationer, ej skulle komma att uppgå till densammas beräknade belopp, Riksgälds-kontoret måtte, på det icke någon brist härigenom skulle uppstå i de tillgångar, som för jernvägs-arbetena vore afsedda, bemyndigas att, genom tillfällig upplåning, fylla hvad som i den påräknade sutnman kunde komma att fattas. Under de öfverläggningar, som högstberörde nådiga Proposition samt deruti uttalade åslgter och föreslagna åtgärder vid samma Propositions remitterande till SiatsUtskottet inom Riks-Stånden föranledt, äfvensom uti de till detta Utskotts förberedande behandling hänvisade motioner rörande åstadkommandet af ett inhemskt fondsystem och befrämjandet af de med fonderade stats-obligationers utgifning inom landet åsyftade ändamål, hafva nedannämnde medlemmar af Ridderskapet och Adeln samt Borgareoch Bonde-Stånden underställt Rikets Ständers pröfning och afgörande följande förslag i sagde hänseenden nemligen: 1:0. Friherre J. W.
SI. — angående rese-understöd åt fabriksarbetare och handtverkare. 82- —• angående Majoren G. Krooks ansökning om godtgörelse för mistade löneinkomster. 83. — angående Kronobagare!! S. Strömbergs befrielse från ådömd återbä ring af beräknad provision å brödbakning i Christianstads kronobageri. 84. — i anledning af Kongl. Majrts nådiga proposition, angående försäljning af den till det s. k. Hof-jaktvarfvet hörande tomt. 85. •— angående användandet al de under Slats-kontorets förvaltning varan de äldre depositions-medel. 86. — angående godtgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf Stats-kontoret af under händer hafvande medel bestridda utgifter. 87. — i anledning af granskningen utaf de under Kommers-kollegii förvalt ning ställde fonder och medel. 88- — angående förändring uti beräkningen af s. k. straffränta för lån utaf Manufaktur-diskontfonden. 89- — angående föräudradt sätt för utöfvande af församlingarnes gransknings rätt öfver Pastorernes redovisning för kyrkornas medel. 90. — om ändring i Kongl, kungörelsen den 5 Mars 1831, i fråga om ti den, då auktion å landet bör vara slutad. 91. — i fråga huruvida Kongl, förordningar den 19 Maj 1845, angående giftorätt och morgongåfva, eger retroaktiv verkan eller ej. 92. — angående en fyr-anläggning å skäret Skomakaren eller Simpnäs klubb. 93. — i fråga om upphörande af Invalid-inrättningen ä Ulriksdal. 94. -— angående delaktighet i Civil-statens Pensioos-inrättning för Borgmä stare i Rikets städer utom Stockholm, äfvensom for Kommissionslandtmätare. 95. — angående serskilda åtgärder till Hospitals-fondens understödjande. 96. — angående en bemmans-innehafvarne å Öland beviljad restitution af ränta eller skatt för utmark. 97. — i fråga om upphörande af s. k. liggetidsoch nädårs-besparingar vid tillträden af embeten och tjenster på rikets stat. 702 'Register.
Redan här i ungdomsverket framträder den Danteska själfständighet, som gjorde skalden hufvudet högre än andra och lät honom blifva medeltidsdiktens Messias, om hvilken allt profeterade, och som själf fullkomligade allt. Hur skall man kortast kunna beteckna det i hans väsen, som gjorde honom så stor? Kanske genom att säga, att det, som för de andra var form, dialektik, skild från verkligheten, en fantasiens lek med allegorier af half betydelsefullhet och syner, blott undantagsvis och omedvetet genomträngda af tingens värma, för Dante ständigt var substans, lefvande realitet. Tingens namn komma sig af de benämnda tingen – nomina sunt consequentia rerum, har han själf skrifvit, och hans symboler och ord äro aldrig blotta tecken, men trots den abstrakta syftningen konkreta verkligheter. – »Då det behagar dig, o Kärlek, att jag skall dikta, vill jag göra det, så väl som jag förmår. – Så skrifver en af de äldsta af provençalarne påverkade italienska kärleksdiktarne, Fredrik II, den upplysta tyrannen på Sicilien, och detta sätt att proklamera sig som lidelsens språkrör var alldagligt i Italien, utan att det betydde mer än, att diktaren utgick från en kärleksepisod, och sedan med välbehag spann sig in i en gratiös och konstlad inbillningsvärld, hvilkens ideal lågo långt bortom det verkliga. När Dante i Purgatorio för sin yrkesbroder Buonagiunta da Lucca på liknande vis tolkar sitt skaldeprogram med orden: Ja, jag är en, som lyssnar, när kärleken täcks tala i mitt hjärta: Jag tolkar hvad han lägger mig på tungan, betyder detta något helt annat. Det betyder, att den kärleksdröm, som han eteriserat till sin lefnads dygdelära, för honom var den allvarligaste af verkligheter, att dess helgd blifvit hans tillvaros mening och gifvit hans ande den starka flykten emot solen. Så varsnar man äfven genom de konventionella verserna i Vita Nuova ett själsdrama och en själsutveckling. Blott småningom och under inre strid genomgår hans känsla den process, genom hvilken den höjer sig öfver allt jordiskt hopp.
Då, efter min åsigt, utvexling från Bankens Silfverfond borde, utan undantag, vara inställd intill dess den i allmänhet för hvarje innehafvare af Barkens Sedlar kan ega rum, tror jag, att Högloflige Utskottet gjort rättast, om det vid detta tillfälle tillstyrkt Rikets högloflige Ständer att helt enkelt förklara, att stadgandet uti 1823 års B nco-Reglemente, 4 Art. 1 Afd. 1 §, till all kraft och verkan upphört. Då likväl 4 Bil. t. Banco-Utslcs Memorial, N:o u3. Utskottet funnit, att en partiel utvexling må kunna tills vidare fortfara, anser jag visserligen, lika med Utskottet, denna utvexling hädanefter böra ske, icke efter 48 skir, såsom hittills, utan efter 128 sk:r Banco för en Silfverspecie-Riksdaler, såsom varande den beräkningsgrund, Rikets Ständer för bestämmandet af Banco-Sedelns Silfvervärde antagit, och hvarå Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse blifvit i underdånighet begärd. Härigenom komma de uti 2:dra momentet af förrberörde omförmälda Academier, Collegier &c., att sakna en förmon, den de såsom en behöflig inkomst påräknat; och då någon ersättning derföre af Statsmedlen nu mera, efter fastställd Statsreglering, icke förr än vid nästa Riksdag lärer kunna dem tilldelas, anser jag, för min del, att de intill nästa Statsreglering må åtnjuta enahanda utvexlingsförmon, som hittills, dock med det uttryckliga vilkor, att den deraf för Banken uppkommande förlust påföres dess OmkostnadsConto, och således kommer att minska den andel af Bankens behållna räntevinst, sorn till Riksgälds - Contoiret skall aflemnasj hvarigenom Banken i sjelfva verket återf’r skillnaden emellan /j.8 och 128 sk. för hvarje utvexlad Silfver Riksdaler; af Herr Cancellie-Rådet <ij /Vetterstedt och Herr Domprosten Lidman Bil. t. BancoTJt.sh:s Memorial, N:o n3.
I.itcraturanniiihn:; VdhilJu L n d 1 1 Döitmr och mödrar; Alfhild April, Hmd ingen ser: Anrn A I svart och rKdt .. 53 11rnjchandn-i qvinnofdgmo .. 56 Stndgnr för lirc&lt;irik3il~rcnie1~Förb~n~Iets sjukknssn 6a Iii&gt;rmpondetisddcloing 63 Sjclfhjelp i forni af s ' ukhjelp .. 65 tiltdmdc o m qrinnofJrPkm Föredrag af Dr Schwnbe. Hamburg 69 n i 1Sn sjelfhiogrnfi M n sextonhundrntnlet (forL1.) 7a h 7 ' t i l l Svurigïs qvinnor Poem 81: l / If., Hunrflirc hörn qviitnor dcltagn i valet nf Siadsfullinl * iige 81 L ' tidandcn för och cmoi idden om en vlirnpligt för qvinnin i form af sjukvhd 87 TmrrioYn n j., Filn scenen I Hur nian gör godt, d A Ch E d p e n II Ensam, af r \ lfhild Agrell III Cormen 89 blvnjchm&lt;ln i qvinnofrlgnri 93, Knrrrspon&lt;lcnsafdelning . (Omslngel) I h n qvinlip vdrUltsrörelrcri i England och hwd vi i Sverige af den hifva att 111m 1 .. 97 FJlm h ' t !. N k m ord o m do iyskc diktarner qvinnoiype r. Skol4if I ... ~. Ititt eller ortttt) Med inleddng nf r \ llhild A p l l s .Ensa nr. i. 1 N$r3 Ord o m IJaniel Sten ' och Stclh Ctevr 114.
Men då dessa genealogiska tabeller redan vid två särskilda tillfällen underkastats granskning, nemligen på 1760-talet och år '1S09, så vore det underligt, om man dä icke sett sig noga för, och det är nästan en för stark beskyllning att påstå, det man då icke skulle hafva förfarit med tillräcklig samvetsgrannhet. En reservant har fästat sig vid den omständigheten, att Brynte Berthilsson Lilliehöök icke skulle varit riksråd. Jag vill icke trötta R. o. Ad. med att uppräkna aila de skäl, som tala för en motsatt åsigt; men jag vili blott nämna, att en författare, Den 10 Januari e. m. 89 till hvilken jag är berättigad att hysa det största förtroende, nemi. Theol. Doktorn Salander, hvilken bodde i samma socken, der Fårdala är beläget, uti sitt förtjenst fulla arbete, tryckt 1811, icke |iå lösa grunder, utan efter noggranna forskningar, uppgifver att Brynte Berthilsson varit riksråd och stamfader för Lilliehöökska ätten N:0 1. Han erkänner också att vapnet verkligen blifvit krossadt efter en Lilliehöök, som dog 1801; men han yttrar vidare: »Sedan en gren af ätten Lilliehöök här på orten sednast utdött, äro de enda manliga descendenter al denna Fårdala gren, som nu lefva, Ofverstelöjtnanten vid Amiralitetet Hr Carl Lilliehöök, f. 1754, och Capitainen vid Elfsborgs Reg:le Hr Anders Lilliehöök, f. 1763, hvilka härstamma från Hr Peder Bryntesson genom dess son Nils.» Dessa Lilliehöökar voro föräldrar och farbröder till de nu lefvande. Att bestämdt säga att Brynte Berthilsson icke varit riksråd, är så mycket svårare, som man på sednaste tider och äfven från universitetet i Upsala hört medgifvas, att till och med en sådan auktoritet, sorn Ugglas rådslängd, hvilken man här åberopat, icke är ofelbar.
Det är af vigt, att alla sådane bestämningar ske icke endast före skeppningen, utan före beställningarnes görande. Grefve Posse har visat mig till ConstitutionsUtsfeottet med den säkra förutsägelsen, att der intet stur att vinna. För min del känner jag den väg jag såsom Representant äger att gå, och behöfver ej dertill Herr Grefvens anvisning; men endast i högsta nödfall begagnar jag den. Jag vänder mig heldre med förtroende till en Styrelse, som förmodeligen ej, såsom Herr Tham tyckes bedöma densamma, skall underlåta, att derpå fästa afseende, än till det ConstitutionsUtskott Grefve Posse så säkert tror sig kunna påräkna. Jag förstår ej, att Herr Tham, som tyckes hysa så mycken tillförsigt, att Styrelsen bryr sig om den enskilte Riksdagsmannens yttranden, kan tro, att hon ej skulle afse RiksStåndens. Jag är öfvertygad, att Regeringen skall fästa afseende vid saken; jag är öfvertygad, att sältet både är mest passande och mest tillfredsställande, äfven om vigten endast vöre bevisad af två fall i stället för G a 8. Jag anhåller om återremiss. i3 II. 17 258 Den 19 Februari i e. m. Herr Tham: Jag nödgas först svara i afseende på hvad Herr Hjerta anfört, att jag måste vidhålla min mening, att Tulltaxan, eller hvad man behagar kalla densamma, icke är en Ekonomisk författning. Konungen nyttjade vid i8a5 års tulltaxa blott sin i Grundlagen stadgade rätt att utfärda förbud, men grunderna bibehöllos, och endast i afseende på tullvärdet, der det ej var passande, gafs Kongl. Majit rättighet, att utfärda förändringar. Detta förändrade dock ej tulltaxan från Bevillningsnatur till Ekonomisk. Att taxans utfärdande dröjde så länge, har jag ej försvarat, tvärtom ansåg jag det vara skadeligt; men jag tillät mig ej alt strängt döma om orsaken, då jag nogsamt kände, hvad tid som i denna fråga fordrades för Regeringens Ledamöter, som vid Riksdagen underläto, att deltaga i detta högst vigtiga ämne.
Jag tillstyrker altså bifall till de voteringspropositioner Utskottet framställt, och långt ifrån alt, med en viss talare, finna en grof tilltagsenhet i Utskottets bemödande att (örena Grundlagens bud med tre Stånds föregående beslut, anser jag detta bemödande såsom en skyldig gärd afaktning för Grundlagens helgd, för hvilket jag enskildt hembär ConslilutionsUlskollet min högaktning Den ii Mars f. m. och erkänsla, och detta med större tillfredsställelse, ju större den stränghet är, med hvilken Utskottet anfalles. Jag anhåller örn proposition på bifall till Utskottets Memorial, och får på förhand begära votering i händelse pluraliteten för denna mening icke på annat sätt kan utrönas. Friherre Adlerbeth, Jokan, anförde skriftligen: Då jag har äran vara en af ConstitutionsUlskoltets Ledamöter, anser jag mig skyldig att i förevarande ämne här yttra mina tankar, hvilka vördnadsfullt öfverlemnas lill Högloft. Ridderskapets och Adelns upplysta bedömande. RegeringsFormens 56 och 81 §§ samt Riksda gsOrd ningens 29 § innehålla det tydligaste stadgande, att Riksens Ständer om ett af deras ConstitutionsUtskott framstäldt Grundlagsändringsförslag må vid samma Riksdag öfverlägga, men ej, förrän vid dea påföljande, besluta. 56 § RegeringsFormen föreskrifver äfven uttryckligen, att då ConstitutionsUtskottet föreslår en Grundlagsförändring, skall af Riksens Ständer ett Utlåtande deröfver afgifvas, för att hvila till nästkommande Ständers afgörande. Både förslaget och utlåtandet deröfver måste altså blifva föremål för Riksens Ständers slutliga åtgärd vid påföljande Riksdag. Hvad sista momentet af RegeringFormens 56 § stadgar, i afseende på be - Den n Mars f. m> a53 handlingssättet af ett ConstitutionsUtskotlets yttrande öfver ett förslag till Grundlagsändring, förutsätter a:ne händelser. 1:0 Att i Riksens Ständers plena inga anmärkningar göras mot ConstitutionsUtskottets yttrande; 2:0 Att anmärkningar deremot göras.