Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Biko, linder dervid fästadt förbehåll att vederbörande låntagare skulle vara ansvarige för så väl den föreslagna båtledens som sjösänkningens fullständiga utförande, hvarjemte stadgades, att, i afseende på detta lån samt dess utanordnande och återbetalning m. m., de för dylika statsbidrag meddelade allmänna föreskrifter skulle 32 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120. vederbörligen iakttagas och tillämpas, dock finge lånesumman icke lyftas pä en gång, utan endast successivt, i mån af arbetets fortgång, vid de terminer Kongl. Majit funne för godt att bestämma. Till följd af dessa föreskrifter skulle låntagarno genom ingånget kontrakt förbinda sig dels att, i noggrann öfverensstämmelse med den fastställda arbetsplanen, inom viss bestämd tid fullborda arbetet, utan att framgent väcka anspråk på ytterligare bidrag af allmänna medel, och dels att genom egna tillskott utgöra hvad som utöfver statsbidraget kunde erfordras. Det beviljade lånets återbetalning borde verkställas sålunda, att efter fem års förlopp från slutet af det år, hvarunder lånemedlen från Riksgälds-kontorct utbekommits, skulle årligen erläggas 8 procent å liela don lyftade lånesumman, hvaraf ränta kornme att godtgöras efter 2 för 100 utaf det obetalda kapitalbeloppet, och det öfriga utgöra afbetalning derå. Sedan kontrakt om arbetets utförande blifvit med vederbörande strandägare afslutadt och arbetet under 1855 års sommar påbörjadt, blcf, uppå derom gjord framställning och enär vederbörande Distrikt-chef intygat att den år 1853 till 168,600 R:dr B:ko för företaget beräknade kostnaden borde, i anseende till inträfiad prisstegring å arbetslön och materialicr, höjas med 60 procent eller till 269,760
Augusti från Nederlagen oell att således den controll, som skulle kunna anses göra tillfyllest till förekommande af Tullförsnillning i Nederlags - rörelsen , aldrig blifver tillräcklig, för att hindra en oloflig åtkomst af varor, som ej kunna förUtllas, äfven som den omständighet förtjenar särskild uppmärksamhet , att då vid ku steller inlopp slika varor, till hvilkas inpractiserande tillfälle sökes, blifva upptäckte om bord på Fartyg, Nederlags-friheten tjenar till förevändning, att dölja deras hemliga bestämmelse och att rädda dem för Confiscations anspråk. Det synes Riksens Ständer äfven vara grundadt i sakens natur, att då, både för inrikes handlandes och utländska säljares räkning, varor af alla slag få uppläggas utan annan afgift än en ganska låg Recognition efter varans värde, hvilket äfven torde ofta till det lägsta utsättas, deraf mäste följa att importen af sådana varor skall vida öfverstiga det belopp, som. möjligen kan i vanlig tid till förbrukning inom landet påräknas: och då deribland befinnes en inängd sådana, sem ej få förtullas, af hvilken orsak ej heller någon speeulation till .deras införande i loflig väg kan äga rum, såframt ej Nederlagsfriheten dertill gifvit anledning! sa måste de, en gång med behörigt tillstånd inkomne, kunna, då omständigheterna i allt öfrigt äro lika, med mera lätthet till dispositionen åtkommas, än deras hemliga insmygande vid sjelfva gränsen eller inlops orten befordras, särdeles som det ej sällan mäste - Den 4 Augusti.' 13g ste hända, att da en slik hopad mängd af både förbudna och tillåtna varor, under det att de äro på nederlag, skola oupphörligen bevakas, den oafbrutna tillsyn, hvars bemödande mångfalltliga gångor blifvit förgäfves användt till underslefs upptäckande, sluteligen försvagas och lamt handhafves. I anseende till dessa skäl, framlägga hos Eders Kongl. Maj:t "Riksens
Emot det här föreslagna tillägg, att, för den åtskillige Städer donerade Kronojordäfven borde utgöras flevilln.-TJ tshts Utlåtande, IV:o 66. 21 BotfrVietsafsift. har hos Vällollige Borgare StSmlet blifvit anmärkt, att det icke skall tillhört Bevillnings-Utskottet att yttra sig oin Städernas donerade jord, enär Städerne skola frän Rotefrihetsafgift derå vara frie, samt Städerne, för denna jord, betungas med Båtsmanshåll, och dessutom, frågan om Båtsmanshållets reglering för närvarande berodde på Konungs och Ständers profning; i grund hvaraf bestriddes allt upptagande i Bevillning*-Förordningen af hvad som rörer ifrågasatta Rotefiihetsafgift lör Städernas jord. Härvid får Utskottet först lemna den, äfven inom Yällollige Ståndet, afgifna upplysning, att ofvannämnde tillägg varit föranledt af etf Kongl. Kammar-Rättens, den tzj. Februarii 1827, i enlighet med berörde princip, gifne Utslag, samt derefter tillkännagifva, att Utskottet om rätta förhållandet härmed sökt skaffa sig tillförlitlig kännedom , och dervid inhemtat, att sådan jord, som med den ifrågavarande å Landet är jemförlig, verkligen i åtskilliga St der finnes, ehuru ännu icke är definitivt afgjordt, huru dermed skall förhållas; ooh har Utskottet trott stadgandet härom böra erhålla en mera all* män egenskap, samt : lifva sådant, att, om den Städernas jord, hvilken kan hänföras under denna cathegori, på det i Borgare.
1846 i nåder tillförordnad kommitté för krigslagarnes omarbetning samt att uti en vid sist hällne riksdag afgifven motion hemställts, att Rikets Ständer skulle till Kongl. Majrt i underdånighet frambära deras und. önskan, att prygelstralfet mätte afskalfas, men att denna motion blifvit af Lag-samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, uti Betänkandet N:o 17, som af tre Riksstånd bifallits, afstyrkt, på den grund, att omförmakle kommitté, derest prygelstraffet funnes utan skada för krigsdisciplinen kunna afskaffas, förmodats icke underlåta att uli afgifvande förslag till ny krigslag härutinnan tillvägabringa nödig förändring och alt, vid sådant förhållande, den af motionären föreslagne åtgärd icke ansetts lämplig. Då Utskotten dela de åsigter, som sålunda af Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskolten vid sislhållne riksdag blifvit yttrade, och Utskotten jemväl anse det böra anlagas, att frågan om andra extrajudiciela bestraffningars lämplighet och behöflighet jemväl kommer att af nämnde kommitté tagas under öfvervägande, få Utskotten vördsamligeu tillstyrka, att omförmälde motioner icke må lill någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 19 Augusti 1851. Reservation: af herr Winge. Ank. till Exp. Ulsk. d. 19 Aug. 1851, kl. 10 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Resolutionen den 13 November 1747, angående förbud för vissa socknar inom Dalarne att till annan än Stora Kopparbergs Bergslag afyttra timmer. Uti ett till Hederv. Bonde-Ståndet ingifvet och till Allmänna BesvärsocligEkonomi-Utskottet remitteradt memorial, bar Riksdagsfullmäktige!! Lars Gezelius från Stora Kopparbergs län anfört, att då, genom begagnande af 6 Lagsamt Allm.
Enligt föreskrifterna i 20 Kapitlet 4 § Bvggninga-balken af nu gällande lag samt särskilda författningar skall löre anläggning af mjöloch sågqvarnar, vare sig all de äro alsedda ali drilvas med vallen, väder eller annan kraft, un lersökning hällas, å landet af Häradshöfding med Nämnd och i stad af Magistrat eller Rådslufvu-räll. dock hvad husbehofsqvarnar beträffar, endast i händelse de skola för vatten inrättas. Ändamålet med denna föregående undersökning är att fä utrönt, dels. huruvida anläggningen genom uppdämning af vatten eller på annat sätt kan lända närbelägna egor och veik till skada eller men, dels huruvida egare af förut skaltlagda qvarnar derigenom komma alt lida förminskning i deras vid skattläggningen påräknade inkomster, dels ock särskildt i afseende å tullmjölqvarnar till hvad belopp årliga spanmälsförmalningen med afseende å qvarnens läge, alverkningsförinåga och mäldelag må kunna belöpa sig. Denna undersökning, som skall anställas ehvad qvarnen bygges å säteri-, frälse-, skatleeller krono-jord, sönderfaller således i (vänne delar: en civilrältslig. afseende bestämmande huruvida vattenverk, som någon vill anlägga, kan tillskynda grannar skada genom uppdämning eller på annat sätt, och en ekonomisk, åsyftande utredning, huruvida genom anläggningen intrång göres i förut skattlagd qvams rätt samt om de, förhållanden, hvilka ligga till grund för räntans bestämmande. Beträffande nu den del af undersökningen, som afser bestämmande af mäldelag och huruvida äldre qvarnars rätt genom det tillernade qvarnverkets anläggning förnärmas, fä Rikets Ständer i underdånighet erinra, hurusom Rikets Ständer vid innevarande riksdag lör sin del beslutat, att grundräntan å mjöloch sågqvarnar skall frän och med nästa stalsregleringsperiod upphöra all utgöras.
StatsContoret, oagtadt den nödställda belägenhet, hvari Marstrands Stad, genom afstannad handel och sjöfart, sig befunne, desto mindre i underd:het tillstyrka nådigt bifall å ifrågavarande ansökning, som någre medel till den begärda ersättningen hvarken voro att af krigsfonden tillgå eller funnos å Stat anslagne. Sedan K. M:t, vid pröfning af detta mål, funnit Marstrands Stads Äldstes besvär, rörande servicen för Garnizons TJnderOfficerarne å Carlstens Fästning böra förfalla, enär K. M:t, genom högstberörde beslut af den 23 October 1823, redan i Nåder förordnat angående den lindring och ersättning, Staden, för dess inqvarterings tunga, komitier att åtnjuta, haf - 36 Stats-Utskottets va lmndlingarne i detta mål under den 29 nästlidne October blifvit i nåder remitterade till Utskottet, för alt, hvad angår frågan om utbekommande af den ersättning, Staden ansett sig kunna, i stöd af K. M:ts i ämnet meddelade Nådiga Resolution, den 10 Augusti i8i3, påräkna, och hvilken ersättning, i anseende till då anbefallde, men fördröjde undersökningar för den intill år 1823 förflutne tiden uteblifvit, sä väl bestämma ersättnings-beloppet, som äfven nödiga medel för ändamålet anvisa. Utskottet, som tagit kännedom af sistberörde bland de remitterade handlingarne ej befintliga K. Resolution, har deraf inhämtat, att K. M:t val funnit, att, genom de åberopade Författningarne af år 1770 och 1771, Staden Marstrand icke varit från all slags inqvartering frikallad, men att K. M:t, i betraktande deraf, att Marstrand, genom afstannad handel och rörelse, befunne sig försatt uti svåra omständigheter, i nåder tillåtit, att Staden dädanefter skulle, i enlighet med hvad K.
Ad. företog hufvudfrågan, utan afseende på att den från tvenne andra Stånd blef återremitterad; jag får anmärka, säger jag, att om icke denna opinionsyttring skett, hade troligen ingen realisation blifvit beslutad, utan skulle vi ännu befunnit oss i samma chaos af hopplös rayntoreda, som förut. Hr Dalman: Jag instämmer med de värda ledamöter, som ansett ett bifall till detta betänk, icke vara vådligt, utan gerna kunna lemnäs. Jag anser nemi. ej betänk, om silfverutvexlingen hafva något oskiljaktigt sammanhang med Utsk:s föregående betänkm, och skulle derföre icke tveka att med min röst bifalla detsamma; men då jag ej är af deras antal, sora anse en opinionsyttring, då den ej leder till något resultat, vara nyttig, allraminst då sådant skulle bero på en sinkadus, såsom Hr Rosenblad befarat, vill jag ej bestrida betänk:s återremitterande, och jag tror, att man så mycket mindre bör sätta sig deremot, som en opinionsyttring, hvarigenom betänk, bifalles, kunde verka menligt hos de andra Stånden, som redan återremitterat betänk. Jag får sålunda förklara, att ehuru jag till alla delar bifaller de grundsatser, Utsk. framställt i detta betänk., vill jag ej motsätta mig deras önskan, som vilja se betänk, återremitteradt. Gr. von Fersen: I anledning af hvad Hr Rosenblad nyss anfört, får jag erinra, att vid det af Hr Rosenblad cilerade tillfälle opinionsyttringen angick företagande af en hufvudfråga, och annat är opinionsyttring, då beslut skola fattas, och opinionsyttring, då man i otid vill neka en återremiss. Hr Lefre'n: Jag tviflar på, att Hr Rosenblad har riktigt uppfattat sättet att befordra realisationen, då han Din ; Maj. 399 al/tid och enständigt yrkar på att sätta alla frågor på spetsen af ett varde. Jag tror, att en lugnare besinning ar ett bättre sätt att "vinna detta ändamål.
Det har visserligen såsom berörda Protokoll äfven upptager, synts mest ändamålsenligt, om alla dessa framställningar, af hvilka en del vid riksdagens början ej änuu hunnit erhålla erforderlig beredning, kunnat blifva i ett sammanhang handlagda, men då de i afseende på läroverksbyggnaden i Malmö infordrade underdåniga utlåtanden ännu icke inkommit samt någon ritning med kostnadsförslag för lärohuset i Upsala, derför platsen först den 30 sistlidne Januari blifvit bestämd, ej kunnat uppgöras, vill Kongl. Majit, som icke anser längre böra uppskjutas med aflåtande af den nådiga Proposition beträffande öfrige läroverksbyggnaderna, hvartill de inkomna frainställningarne kunna gifva anledning, härmed jemte meddelande det Kongl. Majit ej funnit anledning nu förorda de för läroverken i Carlskrona och Carlstad ifrågasatta anslag för vidare handläggning af Rikets Ständer, öfverlemna de återstående fyra framställningarne. A) Hos Kongl. Majit har Domkapitlet i Strengnäs gjort följande underdåniga anmälan rörande dervarande läroverksbyggnad. Uppförd i slutet af 1400-talet och ämnad till biskopshus ansåges denna byggnad icke ega någon af de egenskaper, som numera fordrades af ett skolhus. Indelningen af rummen, olämplig till sitt ursprungliga ändamål, vore det ännu mera för det närvarande. Bottenvåningen innehölle två små, mörka rum med kök för vaktmästaren, ett litet, mycket mörkt rum för samlingar, två mörka, mycket låga och till annat ändamål oandvändbara vedbodar samt två läsrum, det ena 5£ alnar långt, 4j alnar bredt och 3§ alnar högt och det andra något längre och bredare men blott 3| aln högt, båda mörka och fuktiga. I andra våningen funnes fem rum, af hvilka tre vore små, mörka och omkring 5| alnar höga, ett större, ljust och rymligt, men derigenom olämpligt att det utgjorde en Kongl. Maj.ts J\'åd. Proposition N:o 78. 5 genomgång för två andra klasser, och slutligen ett enda stort rum 5| alnar högt, i hvilket alltid sjette och sjunde klassernas båda afdelningar måste undervisas gemensamt och ofta ännu liera, hvaraf följde att alltid fyra, ofta sex lärare undervisade på en gång i ett enda rum.
Jag skulle ock, så snart de blefvo införde i sitt sammanhang, aldrig yrka på några It. gärder , som ej dermed stodo i gemenskap; men så länge vi bibehålla prohibitif-systemet, måste vi laga så, att vi använda dét consequent i ett sammanhang, och icke mera til! skada för den ena än den andra Närings-idkaren. Då det alltså är fråga om en inrättning för att förebygga så väl alltför höga , som alltför låga pris å Spannemå. len, måste jag säga, att jag ej nog kan förundra mig ofver dem, sotn på samina gång tala mot upprätthållande af dessa priser, men tillika medgifva, att Författningar må fortfara, och anstalter vidtagas, som höj* prisen på andra produ - Den 24 October j. m. centers tillverkningar, Korteligen elen vigtigaBie af alla classer, Jordbrukaren, är missgynnad ej blott af elimar och jordmån, utan äfven af Forfattningar. Detta är hvad jag skall taga mig friheten korteligen bevisa. Alla andra producenter hafva alla år lika förmoner af förbud eli" ler hög Tuli å deras produeter; de hafva äfven sila Er ii&a ex port-ratt. De få således alla år taga för sin vara så mycket som de kunna få. Den, sorn följaktligen har export-rätt, kan tvin» ga sint? medborgare, att gifva lika mycket för hans vara som Utländningen. Men huru förhåller det sig med Jordbrukaren? Så enart minsta farhåga för brist uppkommer, förbjudes ututförseln, eller upphöjes UtförselTullen, och. InförselTuilen nedsättés. Han har således ej för en misslyckad produetion ersättning i högre pris 3 han har ej tillstånd att alla år taga forsin vara , så mycket han kan Få. Då detta nu är förhållandet, och icke kan andras, emedan man ej kan utsätta Nationen för brist på en nödvändighets-vara, tå måste man söka bereda Jordbrukaren ersättning för detta tvång, eller derföre att han måste sälja för eamrra pris sorn Utländniogen , isynnerhet nar man vet, att Jordbrukaren kan lemna I ka god vara, som Utländningen, och att en del andra producenter ej kunna det.
Den blinde Abe1 Haralten, som stiindigt bel-ättar sb vackert nr Israels historia, hans dotterdotter Golda, som Meir älskar och som Ilskar lionoin tillbaka med en så oegennyttig kärlek, och Eejbele, den fattige skräddarens idiotiske lille son, huru rörande i allt sitt elande. stå de ej för oss! Eliza Orzeszko vill väcka vår medkänsla oeli lära oss först % alla dessa människor, de onda så val som de goda. Till och med Iios » den svarte mannen, &amp; som Golda kallar rabbinen, och hos den fanatiske Melameden uppletar lioii försonande drag. Ron visar hur de handla i öfvertygelse on1 att de tjäna Herren på det enda ratta s2ittet. Och om vi också maste vredgas p % dem för deras härsklyst nad och oförsonligliet, milste vi dock känna inedlidande med dem för deras okiiiiiiigliet och enfald. » I de djupa clalai.na » iir icke egent.ligen lisad vi i dagligt tal niena nied en roman, ty kärleken, Meiins och G-oldas karlek till Iivarandra, spelar i den eudast en iiiiderordiiad. roll. Men den föi.st&amp;ende kiirleken till alla föitryckta och lidande talar till oss lir denna bok pB det niest bevekande spr&amp;k. BIhigen skall kanske tyclc,z att förf. niPdar i viil bjärta fiirger ocli, trots den lefvaiicle framstiilluingcn, kanna sig böjd att betvifla a t t sidana in~nniskr&gt;r soin clessa lefva, skdana lieinslsa liandelser verkligen ltiiniia tima i Eiiroprt i det nittonde ' &amp; rliilndradet.
GENERALEN. (Samlar sig Går häftigt mot dörren till vänster och slår den upp). Tredje akten. (Annandagsjulkalas på Sätra. Scenen generalens arbetsrum, som förut synts i fonden. Möblerna enkla, solida, gammaldags. En lång liggsoffa, en stor byrå med konstsaker, ett modernt skrifbord, en toalettspegel på byrån. Jaktattiraljer på väggen. Dörrarna på gafvel till salen i fonden, där folk röres af och an. När ridån går upp slutar Generalen sitt tal vid ändan af supébordet, hvilket synes till en del. Senare tages det bort för dansen. Baron står i dörren till scenen, och på den Pastorn, Kronofogden, Länsmannen, en possessionat och Karlsson. På bordet tallrikar och glas). GENERALEN. (talar) således önskar jag doktor Segerstedt bättre framgång på annat hål l. Och nu sj älfva sk ålen, mitt herrsk ap! En skål för den blifvande fideikommissarien till Sätra, baron Fredrik von B rinck! (Alla skåla med baron). (kommer ned på scenen) KARLSSON. Det s äger j ag bara att generalen är en styf nöt att knäcka för h äradsh öfdingen och doktor Segerstedt ! KRONOFOGDEN. Nå, nå, Karlsson! Seg erstedt håller nog generalen stången, får du se. KARLSSON. Pytt san! Det gör han aldrig, ska j ag säga. POSSESSIONATEN. (litet påstruken) Å-jo! Segerstedt kommer att ge ifrån sig alldeles förbannadt. Men så tvålade också general en illa om honom, fy tusan! LÄNSMANNEN. Jag ville vid Gud inte vara i doktorns byxor nu. KARLSSON. Inte jag häller, det ska jag säga. PASTORN. Månne det var bara för den h är affären med fideikommisset, so m generalen kom hit? Natu rligtvis! Men inte hade jag trott han var en sådan inpiskad svek oman. Han borde vistas längre här i landet, så kom h an nog ifrån det. KARLSSON. KRONOFOGDEN. Aldrig i lefvande lifvet!
La Farina. Generalsekreterare. Vidimeras ex officio Arvid Johansson. Sedan det föredragne Prot.Utdr., uppå gjord propos., blifvit lagdt till handlingarne, åtskiljdes R. o. Ad. kl. '/* till I o. m. In fidem, O. Brakel, De ii 11 Januari f. ai.. 55 Onsdagen den 11 Januari 1860. Plenum kl. 10 f m. Justerades lil prot.utdr. för d. 7 dennes och pleni-prot. för d. 5 sistl. Dec. Opnades Hr Bänkmäns lista vid val af en Elektor efter N:o •2,145 A, Hr af Nordin, Gustaf; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1,600, Hr Braunerhjelm, Ferdinand. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsk:ts d. 4 och 7 dennes bordlagde Berättelse N:o 6, ang:de R. St:rs Banks styrelse och förvaltning. §§ 1 och 2 lades till handlingarne. § 3. Hr Sparre, Sigge: Då den nu föredragna punkten handlar om förvaltningen af Statslånefonden vid LAnekont. i Malmö, af hvars Direktion jag då hade äran att, å Bankens vägnar, vara ledamot, anser jag mig pligtig, att vid detta tillfälle yttra några ord. Jag är fullt ojäfvig, att nu göra det, dels emedan jag redan lemnat denna min befattning, dels ock, emedan jag reserverat mig emot Direktionens beslut i de båda här anmärkta punkterna, nemi. de, som handla om utlenmande af lån dels emot namnsäkerhet och dels på alltför lång tid. Det är likväl mindre för att framhålla denna skiljaktighet, än för att anmärka, det Direktionen måhända icke saknat allt stöd för sitt förfarande i detta afseende, som jag begärt ordet. BankoUtsk:ts beslut, som genom Fullmäktige delgafs Direktionen, synes mig nemi. ganska sväfvande i afs:de å beskaffenheten af de säkerheter, som voro antaglige.
(I A.) Sedan Stats-Utskottet, uti sitt under M 46 afgifna utlåtande, afstyrkt Rikets Ständers bifall till väckt motion, angående befrielse för utsockne-frälsehemmanen i Halland från skyldighet att erlägga rotevakansafgift, samt Utskottet uti sitt, med anledning af erhållne återremisser å förberörde betänkande, afgifne utlåtande JVs 221, vidbiifvit sitt förra tillstyrkande, hafva, enligt Utskottet tillhandakomne protokollsutdrag, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet bifallit hvad Utskottet härutinnan hemställt, hvaremot Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, att, med vidblifvande i öfrigt af Rikets Ständers vid sistlidne riksdag fattade beslut i ämnet, medgifva, att den utsockne frälsehemmanen i Halland då ålagde rotevakansafgift måtte från och med år 1852 nedsättas till hälften af det belopp, hvartill vakansafgiflen för en båtsman i länet uppgår, enligt de föreskrifter och beräkningar, som nu följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse; samt att underdånig skrifvelse härom skulle till Kongl. Majit aflåtas. Då således två Riks-Stånd stadnat emot två samt frågan följaktligen bör genom votering i förstärkt Stats-Utskott afgöras, får Utskottet, i sådant afseende, föreslå följande voteringsproposition: Den, som, lika med Stats-Utskollet, anser, att en vid innevarande riksdag väckt motion derom, att »den utsockne-frälsehemmanen i »Halland, vid sistlidne riksdag ålagde rotevakansafgift, till Tsidelar »af det belopp, hvartill vakansafgiften för en båtsman efter gällande »beräkningsgrunder i länet uppgår, måtte från och med 1851 upp»höra, samt dessa hemman hädanefter endast anses skyldiga att »extra rotering utgöra», icke bör till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda, llih. till R. St. Ja; den, det ej vill, Nej.
I sammanhang härmed hafva Fullmäktige, ehuru de, lika med Understyrelsen, ansett den i ofvanberörde 147 §. meddelade föreskrift om årligt erläggande till Banken af belöpande afgift för nedsatt gods icke kunna afse redan i Banken befintliga deposita, likväl och enär detvore angeläget, att få utredt för hvilka af dessa deposita afgiften må kunna uttagas, åt Understyrelsen uppdragit, att, så vidt ske kunde, låta till Banken infordra afgifterne för de af nyssberörde deposita, som under ett eller flere år i Banken innestått och om hvilkas egare Understyrelsen kunde vinna kännedom, samt att derefter hos Fullmäktige anmäla, för hvilket eller hvilka deposita afgiften ej kunnat utbekommas, jemte de hinder, som derför mött; och har Understyrelsen uppdragit vidtagandet af de i berörde afseende erforderliga åtgärder åt Bankens Fiskals-Embete, på hvars åtgärd ärendet ännu är beroende. 38 Influten afgift för Depositions-hvalf vet s begagnande. Afbetalning d RiksgäldsKontorets skuld till Banken. Afbetalning d inom linien balancerade fordringar. Inlösen af koppar sk il jemy n t spolletter. De från och med den 1 Juli 1847 till och med den sista Juni detta år influtna afgifter för Depositions-hvalfvets begagnande -hafva uppgått till 1,118 R:dr 20 sk. B:ko. §. 46, I afräkning å Riksgälds-Kontorets skuld för de af Banken år 1808 förskjutne Krigskostnader, hafva följande inbetalningar blifvit verkställde, nemligen: Kapital. Ränta. vid 1847 års utgång 88,000: 133,760: „ 1848 års d:o ‘ 88.000: 130,240: — Summa B:ko R:dr 176,000: 264,000: — hvarefter Kontorets skuld lill Banken, för qvarvarande 792 Obli gationer å 4,000 R:dr B:ko hvardera, nu utgör 3.168,000