Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
men som frågan om en ny egotaxering icke utgjorde föremål för Kongl. Maj;ts nådiga omedelbara pröfning, så och enär rensningsarbetets företagande i den ordning, hvarom deiegarne öfverenskommit, icke hindrade eihållandet af de rättelser i taxeringen och deraf beroende grunder för deltagandet i arbetet och ansvarigheten för lånesumman, hvartill omständigheterna kunde föranleda, hade Kongl. Mij:t ansett cle i omförmälda hänseende uppkomna stridigheter icke böra uppehålla piöfningen, huruvida handlingarne för öfrigt voro i det skick, alt de af Rikets Sä oder för ifrågavarande vigtiga arbete beviljade statsbidrag kunde, for ändamålets vinnande, till utbetal - Ståls-Utskottets Utlåtandej N.o 97. liing anvisas; vid hvilken pröfning Kongl. Maj:t också meddelat de beslut oell förklaranden, som här ofvan finnas anförda. Under åberopande af Kong!. Maj;ts härom till Fullmägtige aflåtna Kådiga Bref, anhöll Herr Kammarherren Ii. O. af Harmens3 å egne och öfrige commilterades vägnar, uti en till Fullmägtige, i början af sistlidne April månad, ingifven skrift, att den för
Beträffande åter anslagen för befäslningarne vid Carlskrona och Waxholm, anse Rikets Ständer af synnerlig vigt, att ne ilrågasliillde arbetena utföras och med oförminskad drift fortgå, så ali de må kunna, inom beräknad lid, lill undgående af ytterligare förhöjda kostnader, medhinnas; hvadan Rikets Ständer, ehuru de härtill, enligt arbels-planerne, för åren 1858, 1839 och 1800 erforderliga anslags-summor öfverstiga del belopp Eders Kongl. Majit äskat, fuunil desamma böra oafkortadl beviljas; och hafva Rikets Ständer fördenskull, lill utförande af ifrågavarande fäslnings-byggnads-arbeten vid Carlskrona och Waxholm, för hvarlriera af nvssberörde tre år anvisat för deL förra arbetet 80,050 Ridr och för det sednare 90,000 R.dr, eller för de tre åren sammanlagdi 240,150 Ridr för det förra och 270,(iOO Ridr R:mt för det sednare bvggnads-arbetel. c) lill brläsliiings-arbetena vid Slitii på Gottland 153,000 R:dr. Då, enligt hvad Departemenls-chefens betänkande innehåller, delta belopp är afsedt alt beläcka de förskott för nämnde arbeten, hvilka, utöfver de al Eders Kongl, Majit under åren 1853 och 1854 härtill anvisade tillgångar, under de följande tre åren af Krigskollegium dels äro med tillsammans 66,263 R:dr 37 sk. 4 rist. bestridde, dels med 35,736 Ridr 10 sk. 8 rsl., allt Banko, ytterligare behöfva ulgiivas, men upplyst blifvit, att, jemlikt Kongl. Brefvet den 19 Oktober 1855. förskottet för samina år, utgörande 26,463 Ridr 37 sk. 4 rist. Banko eller i Riksmynt. 39.695
Ut Supra. S. D. Jill Uag-Utskottets å nyo föredragna Utlåtande ,' öfver Stallmästaren Friherre Anders Cederströms Memorial, om ändring uti åtskilliga Uagens rum, lemnatlg Prest - Ståndet sitt bifall. |Ut Supra. S. U. fter uppläsande af Höglofl. Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag af den 17 inne vara n - Ex Protocollo J. U. Almqvist. Ex Protocollo J. U. Almqvist. April. 373 rande April, innefattande inbjudning till instäm; mande uti det bpslut, att ett särskildt Utskott, bestående af Sex Ledamöter ■ af hvarje Riks Ständ, mätte förordnas, hvilket skulle åligga, att till Riksens Ständer inkomma, för att sedermera till Kongl. Majtts Nådiga afgörande öfverlemnas, med öfversigt af orsakerna till den i aila orter af Riket öfveiklagade förlägenhet i allmänna rörelsen samt förslag att .densamma afhjelpa, på ett med [Landtbruket, och Näringarnes upprätthållande, samt Sedelmyntets bibehållna anseende, svarande sätt, hvarjemte Utskottet, efter en noggrann undersökning, huruvida flera eller färre af nu tillåtna Utländska varor må kunna i Riket umbäras, afgifver förslag till en inskränkning af deras införsel och förbrukning, äfvensom i allmänhet till hämmande af den tilltagande skadliga y.ppigheten, fann Prest-Ståndet skäligt att uti detta beslut deltaga, med vördsam och vänlig anhållan till Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Bonde-Ståndet, att sig benäget utlåta, om icke, med anledning af Vallöf!. BorgareStåndets och Prest-Ståndets förut gjorda inbjudningar, frågan angående ett förnyadt Reglemente för här varande medlemmar af Judiska Nationen äfven må till samma Särskildta Utskott förvisas. Ut Supra. Ex Protocollo J. U. Ahlmqvist. S. D - 374 Deri i April, S. X).
Således måste det vari t någon skilnad emellan de frivilliga arbetsinrätlntna, och då de före reformen voro så organiserade, alt de fattige der lefde såsom förmögne, så tilldelas i de nuvar. frivilliga arbetsinrältntna en mycket mindre arbetslega, än den enskilde kan erbjuda, men alltid så mycket* alt arbetarne kunna lefva deraf, och följden har blifvit alt antalet af dem, som begagnat dessa inrättntr, allt mer och mer aftagit, utan att man derföre sett antalet af correclionshjoncn tilltaga. Man har talat mycket om grunderna för 5 §:n, som bestämmer, att det skall vara husbondens skyldighet alt underhålla af honom antaget tjenstehjon och statfolk, så länge arbetsaflalet varar. Denna § ser hvar och en vara så till vida förmånlig för dessa tjenstehjon, som, ifall de vilja slå sig på latsidan, husbonden skall vara skyldig att dem försör ja, likasom uran icke heller kari neka, att, om denna § borttoges, det skulle vara lill mycken fromma för ägaren af större possessioner, att han bara behöfde kasta alla dessa mentiiskor på allm. faltigvårdanstalten, för att blifva dem qvitt. Jag skulle tro, att denna § är ganska väl betänkt och således icke bör ändras, emedan deri ligger ett cörrecliv, som hindrar den stora possessionaten att i sin tjenst antaga andra, än dem han tror skola uppfylla sina förbi,n - Den g September f. in. cleiser, äfvensom ett band på arbetsclassen att uppföra sig ordentligt, för att icke gå miste om den bättre förtjenst, som kan erhållas hos den enskilde, än vid de s. k. frivilliga arbetsinrättmna kan påräknas. Derefter hade jag också trott, att det bort vara Utsk:ns åliggande, att åtminstone till de allmännaste grunderna angifva sjelfva administrationen af fattigvården.
Hans kärlek var obesvarad, hon gaf honom ingenting annat än sin ”vänskap”, men hon tog emot allt hvad han hade att ge, han gaf henne hela sitt förflutna, han anförtrodde henne allting, han lade sitt känslolif öppet för henne, hon läste hans dagböcker. Den friskhet och kraftiga omedelbarhet, som hon alltid eger när hon är ny, lät hon spola öfver honom som en kaskad. Det var ju naturligt att den genom sin motsats till grundstämningen i hans eget lynne skulle göra honom alldeles betagen. Ellen hade tyckt vara synd om honom, när hon märkte hur Anna tog honom och hur värnlöst han blef hennes byte. Hon och han voro tillsamman alltid, alltid. Ellen och Anna bodde då tillsamman. Men Ellen hade just då ”en svår strid att utkämpa för egen del” – jag förmodar att det var hennes lifs kris – och hade derför icke mycken uppmärksamhet att skänka de andra två. I djupaste förtroende sade hon mig hvad som är en sanning, att det vore en lycka för de två unga om han kunde få sin verkningskrets någon annanstädes än i Stockholm, ty Anna Wh. är icke sådan som Ellen, att hon tyst kan draga sig tillbaka, utan hon skall hugna de två unga med den mest oegennyttiga mest tjenstvilliga och resoluta vänskap, men denna vänskap skall i följe af hela hennes skaplynne bli dominerande, och de skola bli ofria. De skola bli två stackars småfåglar i ett bo, som hon öfvervakar med sin moderliga omsorg, men som derför icke mer än till hälften är deras bo. De skola alltid ha hennes ögon öfver sig, alltid hennes händer färdiga att ställa till rätta åt dem. Hon skall bli deras tidsfördrif. Deras kärlek skall icke bli en verld för sig, hon skall alltid titta in i den och föra bok öfver deras känslor. Hon skall aldrig släppa sitt tag. Ellen beklagade att Anna icke blifvit gift när hon var ung, hon syns så enkomt skapad att ha man, hus och barn att bestyra. Hennes behof af verksamhet och kärlek verkar nu utåt i stället för att få samla sig och koncentrera sig. Ellens analys af Annas karaktär var för resten förträfflig. När vi slutat att tala sade
Till vederläggande af ett inkast, som möjligen kunde blifva gjordt emot ifrågavarande fyr, att den lätteligen komme att förvexlas med den på Eggegrund, har blifvit anfördt: om sistnämnde fyr toges att vara den å Björn, skulle alltid kursen sättas sydostlig för att leda midt emellan Björn och (leskäret; efter någon segling klefve då fyren å Björn snart synlig och misstaget lorklaradt; skulle åter fyren å Björn af norrifrån kommande fartyg antagas vara fyren å Eggegrund, måste, äfven i detta fall, kursen sättas sydostlig för att med säkerhet passera Björn, i hvilket fall inom kort Örskärets roterande fyr klefve synlig1 och fartygets läge bestämdt; för dem, hvilka kommo öster eller söder ifrån, kunde en förväxling ej gerna ega rum, helst Örskärets fyr ej lemnades ur sigte, förr än fyren å Björn vore synlig; och borde dessutom ett sådant misstag ej gerna kunna komma i fråga, såvida Björnfyrens lyskrets blefve t vän ne tyska mil. Vid 1823 års riksdag har fråga varit väckt om en fyranläggning å skäret Björn, hvilken då af Rikets Ständer afslogs; men detta skär var den så kallade svenska Björn, beläget söder om Alands Imf emellan Söderarm och svenska Högarne, och bör således ej förväxlas med det nu ifrågavarande, som, enligt hvad här ofvan nämndt är, ligger emellan inloppen till Gefle och Öregrund. Utskottet har, vid behandlingen af nu förevarande motion, ansett sig höra begära nödiga upplysningar från Lots-direktörs-embetet, som desamma benäget meddelat och i ämnet yttrat: att, vidkommande en fyranläggning å klippan Björnen, Lots-direktörs-embetet ansåge densamma öfverflödig, enär Örskärs fyr ännu i sitt gamla skick ses pa 1* mils afstånd, sedan klippan Björnen vore passerad, och således långt inom dess synkrets; men dessförinnan kommer jemväl Eggegrunds fyr i sigte, så alt båda dessa fyrar synas på en gång.
Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det de hinder; som kunna mota en skvndesammare verkställighet häraf, måtte Varda undanröjde} samt verksamma anstalter vidtagas till befordrande af ändamålet; men att deremot den Bruksägare, som icke inom en tid af 6 månader, efter det hans rätt i afseende på dess Recöghitions-Skog genom laga kraft vunnit Utslag blifvit faststäid, anmäler sig i Kongl. Kammar-Collegium till Skatteköp å den honom för Brukets drift tilldelade Skog; bör anses förlustig, att fa samma Skog till Skatte iösa, utah så val dermed, sorn med den öfrige Skogen, som för Brukets drift ej tarfVäs, förfaras på lika sätt och efter enahanda grunder, som Stats-Utskottet, angående Kronans öfrige disponible Skogar, i allmänhet tillstyrkt. På ett sådant sätt tror Stats Utskottet, att, efter Riksens Högloft, Ständers egen yttrade grundsatts, Statens största fördel, i förening med den enskildta nyttan och Utan Bruksägarens Undergång, skall säkrast vinnas. Angående Skattläggningen å de Skogar, som blifva Bruken tillärkände, så anser Stats-Utskottet, ätt dermed bör förhållas, 1 enlighet med föreskrifterne uti 1811 års Kongl. Kungörelse, nemligen efter den för hvarje ort faststälde och gällande Skattläggnings-methode ; Och hvad Skatteköpeskillingen vidkommer, den samma äriäggas, enligt 3:dje punkten uti Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse af den 1,6 De* ®ember i8o;). Stats-Utskotteis Betänkanden. 1827 Beträffande åter de på Skogen änlagde Hemman , Torp, och Odlingar med stubbeoch roj. sel-rätt, samt rättighet för Jordägare 6ch Roställs-Innehafväre till mulbete, fiskevatten och fäbodsställen med eller utan yxbörd; så kominer dermed att förhållas, på sätt uti 2:dra och 8ule puncterne af Riksens Ständer3 nyssberör* de Skrifvelse stadgas.
171. XXIV. A. 304. — angående fullbordande af tvänne conservationsdockor derstädes, samt anläggning af tvänne bassiner, till inrymmande af krigsskepp. XVI. B. 202. XVII. 5g. Å. 33o. XXI. U. 98, 578. XXII. A. 198. XXIII. A. 318. U. 356. XXIV. A. 3. XXV. U. 86. U. 87. A. .28. — angående anläggande af en vattenledning till. Se nästföregående. Carlskrona stads pastorat, om ett räntefritt lån för. XIX. II. 514. XX. A. 107. XXII. Carlsson, B., K ronofogde, angående afskrifning utaf några af honom uppburna, men förskingrade lånefordringar. Se afskrifning Cassa-creditiven för hypotheksinrättningar, om förändrade stadganden i afseeude på. II. 262. R. 342. XIII. B. 673. A. 7.3. XVII. U. i75. XVIII. A. .16. Cathedral-skolan i Lund, angående anslag af allmänna medel till, i stället föidertill anvisade 1047 t minor klockarehelgonskyldskorn, VII. B. 137. A. 5o4- VIII. E. 335. Cavalleriet, det indelta, om förändradt beklädnadssätt för. Se beklädnadssätt. — om afskaffande af fotmöten vid. Se Fotmöten. Cederschjöld, Nils Rudolph, yttrande. XIX. 465. Cederstråhle, Johan Casimir, yttranden. I. 220. XIII. 677. Centonal å löner, om upphörande af. III. 264. Chalmerska Slöjdeskolan i Götheborg, örn ökade anslag för. III. 19?. IV. R. 66. V. B. 373, 421» Se vidare Hufvudtiteln, den nionde.
Om jag i allmänhet måste antaga Christendomens syfte vara, att till sig vinna både judar och hedningar, och den tillika uttalat sig som kärlekens religion samt dermed tillkännagifvit och anvisat vägen för vinnandet af nämnde syfte, så mäste jag alltid förkasta ett så kärlekslöst sätt att gå tillväga, som det är, att uti ett isoleringsoch afsöndrings-tillstånd bibehålla dem, som man för Christus vill vinna. Kärlekens art är att förena, icke att söndra. På dessa skäl reserverar jag mig mot Utskottets beslut, sådant del uti betänkandet finnes affattadt”. 14 alllmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande, AV o 54 - N:o 54. Ank. till Exp. Utsk. d. i Mars 1851, kl. 0 f. m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om beviljandet af sta pelrätt för staden Skellefteå.
Det torde för Hr von Hartmansdorff, såsom president i kammarrätten, vara bekant, att förfaltningarne föreskrifva sådant, hvarföre det anförda exemplet ingalunda varit lyckligt valdt för att dermed bevisa, att Kronan, förutan efterlysning, skulle förlorat sin rätt, ty då Hr von Hartmansdorff uppgif 20* - 30S Den 11 September e. m. vit att personen var mantalsoch skattskrifven här i Stockholm och endast tillälligtvis frånvarande, hade, om det, enligt författningarnes nyssnämnde stadgande, blifvit utredt huruvida prestbetyg eller pass blifvit uttagne, personens vistelseort otvifvelagtigt blifvit känd och således frågan om afskrifning förfallit. Hr Printzensköld: Om det också någon gång kan hända alt man använder 10 r:dr för att fä rätt på den ll:te, så är det likväl säkert, att man derigenom hindrar både den 12:te och 13;de alt försvinna för Kronan. Man skall icke bedöma efterlysningarne efter den verkan de ega, såsom liggande lill grund för afskrifningsbesluten, utan man skall bedöma dem såsom en åtgärd, hvilken är den yttersta, som uppbördsmannen bar att vidtaga för utskyldernes indrifniug, och just för det alt så är, vore det skadligt om de afskaffades. Jag bestrider hvad här blifvit ytlradt, och tror, stödd på erfarenheten, alt, om författningen får qvarstå sådan den är, den skall medföra nytta. Före 1812 fanns icke denna efterlvsningsskyldighet, men vid dess införande visade sig genast de välgörande följderna. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle ifrågavar:de punkt, ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, framställde propos. lill afslag ä densamma, samt då svaren härvid ulföllo med starka ja, blandade med nej, förklarade del lian trott sig finna alt ja varit öfvervägande. Hr Sandströmer: Denna fråga är af beskaffenhet, alt det tillkommer K. M. allena alt derom förordna. Den förekommer ej heller i K.
Utskottet uppställt till stöd för meningen om fortfarande förbud emot tackjerns-export, men dem jag i motsatt rigtning vill tillämpa endast för att hemta den slutföljd, det icke någon annan inskränkning erfordras, än skydd genom tullbestämmelse, har jag bordt vördsamt hemställa, om icke Rikets Ständer vilja hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att utförsel af tackjern må blifva tillåten ifrån och med början afår 1842, emot en i tio år fortfarande skyddstull, hvilken, under de första fem åren, borde utgå antingen med två tredjedelar af värdet efter tiondejernets lösiNngspris för nästa år eller ock med 5 R.’dr 32 sk. B:co per Skepp., samt sedermera nedsättas med *:del, efter föregående beräkningsgrund; och skulle, efter nämnde tids förlopp, tullbeloppet följa de bevillningsgrunder, som Rikets Ständer för export i allmänhet framdeles antaga. Det tillhörer likväl Högloft. Bevillnirigs-Utskottet att till summan bestämma denna skydds-tull. Mitt yttrande i detta fall får blott gälla för ett på ekonomiska grunder hvilande förslag; i följd hvaraf det lärer bli erforderligt, om Rikets Ständer godkänna den theori, som jag sålunda framställt, att Bevillnings-Utskottet erhåller föreskrift att till Rikets Ständer med Betänkande i förevarande ämne inkomma. 3:o O/n Stån°jernshamrars anläggning och om härdfrihet. a) Utom Bergslag. Medelst skrifvelse den 21 Februari 1834 \
Pa derom i Ståndet wäckt fraga, beslöts, att sedan Högwördkge Preste-Srandet nu mera läcit första dest föresats wara akt icke inga uti widare Concesstoner i afseende pä Bondc»Standets framstälte fordringar beträffande Högwörhige Skändekö Priwilegier; fa skulle med underdånig förtröstan kill Kongl. Majus Nådiga försäkran om Dest höga bemedling i detta ämne, BondeStondet genom särskildt ansökning hos Konungen underdånigast anhälla, dek täcktes Kongl. Maj:t j Nader widtaga någon sadan åtgärd, hwarigensm allmogen ma fran deltagandet l Prest-gärds-Bnggnad befrias. Om detta Beslut skulle de öfrige Respectiwe Scanden wördsamt och manligen underrättas, Cck lu^rn. Lx krotocollo. 8. L IräAälckb. S. D. Till pröfning upptogs Högloft. BancoUcfkattetS afgifne Betänkande angående medel att weikställa de» söreflugne Götha Canal anläggningen; och beslöts akt som Betänkandet icke kunds oförändrat anragaö. >a skulle fragan kill bemälte Ukfkott äkerförwisas, med anmodan alt i anledning af de gjorde ans märkningarne med förnyat utlåtande inkomma. Härom skMös de östiqe R-speckiwe Scanden genom ProtokollsUtdrag wördsamt och manligen underrättas. Ot Lx krorocollo. 8. L. IrZgLräk. S. D - Den z Januaris. ny S. DPä derom framstäld proposition be« slöt Bonde-Schndct<itt jemre Underdånigt bifall kill Kongl. Majus Radiga Proposition om för detta Konunga-FamillcnS flyttning utur Riket, skulle Siän, dets Taleman uppdragas, att inför Kongl. Majit col» ka Ståndets underdåniga wördnad och tacksamhet, för Kongl. Majus härutinnan widragne wisa och Nådiga åtgärd.
Cassan förvaras under gemensam ansvarighet af hela Directionen; 6:0 att Läns-Directionerne borde mottaga och förvalta subscriptionsmedlen, nådårsmedlen, de indragne Biskops-lönerne samt alla till Länets Folkskolor gemensamt gifne gåfvor och testaments-medel m. m., men Districls-Directionerna mottaga och förvalta collectmedlen samt alla serskildt åt Skolan lemnade gåfvor, testamentsmedel m. m.; 7:0 alt Districls-Directionerna skulle tillsätta och afskeda Skollärare, besluta om alla Skolan rörande angelägenheter samt vaka öfver god ordning och undervisning; och borde de till Läns-Directionerna anmäla namnetå den Lärare, de ämna tilleller afsätta, beloppet af den lön de vilja anslå, alla tilltänkta uppköp af nya skolböcker samt förändringar i läromethoder eller läroämnen; hvarom allt Läns-Directionerne skulle vara skyldige alt, inom en månad efter erhållen del, meddela Districts» Directionerne deras råd och upplysningar.
behjertande; och såsom medlem af della Stånd och flerårig ledamot i en af dessa domstolar, anser jag mig skyldig i sä måtto vitsorda hvad han utsagt och befarat, att jag mer än en gång erfarit, hurusom flere bland Götha Hofrätts skickligaste ledamöter varit föranlåtne att, utan annan grund än behofvet af tarflig utkomst, dertill ledamotslönen icke lemnal tillgång, hos K. M. i underddiet anhålla om nedflyttning till en under-domareplats: alt i anseende till dessa löners otillräcklighet för sorgfri bergning, flera utmärkt begäfvade af Hofrättens tjenstemän, icke kunnat öfvertalas att såsom ledamöter dervid fästa deras framlida verksamhet; och att jag, vid den ledamots ledighet, sora senast inom Hofrätten egde rum, bemärkt den möjligen framdeles icke sällsynta, men uti ifrågavar. afseende särdeles betecknande händelse, att denna ledighet måste med tvänne särskilda ansökningstider kungöras, innan det för förslagets uprättande nödiga antal af Irenne sökande kunnat åstadkommas. 224 Den 28 December f. m. Enl. K. M:s (ill R.
Lika litet, som Staten bör befatta sig med bedrifvandet af andra näringar, emedan lian med sina öfvervägande och af medtäflarne ofta oberäkneliga krafter förslöf och förbryllar deras verksamhet utan att kunna densamma ersätta, lika litet bör Staten befatta sig med penningeförräntning, emedan det leder till samma förderfliga slutföljder, som Statens växelhandel, spannemålshandel m. m. Men ingen föregående erfarenhet synes kunna afhålla oss från nya försök i samma väg, förr än vi å nyo fått pligta derföre med nya förluster för Staten och ny ofärd för enskildta. Jag skall först söka visa, att försöket är orättvist, och sedan att det är skadligt. Att penningen är en loflig egendom likasom ett Hemman, ett Bruk, ett Hus eller ett Fartyg lärer ingen kunna neka. Att ägaren för utlåningen af sina penningar är lika berättigad, att taga den ränta han kan betinga sig, som ägaren af de öfriga egendomarne, att för dem taga det arrende, den hyra eller den fragt han kati få, är äfvenså klart. Ville Styrelsen, som redan satt en taxa för penningeräntan, jemväl sätta taxor för arrenden, hyror eller fragter: så skulle den ifrigaste klagan och motsträfvighet förspörjas; och ville hon sedermera köpa hemman, bruk och far - Betänkanden, N:o 282. >it tyg, för att genom deras öfverlåtande till andra på billigare vilkor, än de gångbara, nedsätta fastighetsägares och skeppsredares lofliga inkomster af deras yrken tili förmån för köpmän, hyresgäster och passagerare: så skalle missnöjet ofelbart ökas med förvåning. Likväl vore ett sådant foretag icke obilligare, än att vilja till förmån för fastighetsägare förringa penningeägares vinst på deras Capital. — Det enda Staten kan och bör göra i delta hänseende är att tillse, det låntagare och långifvare icke göra hvarannan orätt på halten af hvad de låna och betala , samt att täflan mellan inoch utrikes låntagare och långifvare må äga rum, till förekommande af ömsesidiga prejerier. Allt detta vinnes genom realisationen. Att göra och upprätthålla deri, synes således vara Statens enda pligt och rättighet i delta hänseende.
Arrendatorerne komma dä, att ärligen erlägga lika stor del af egendomens afkastning, som del första arrende-äret utgjordes; och räktwisligen kunde de icke begära (halst i Statens närmarande belägenhet) att deru i njuta minskning, synnerligen som de upstigne Spannemäls-prisen owedersägeligen bidraga kill deras fördel och lätthet, att arrendet utgöra. Ett ytterligare stäk som hos mig grundar opinion om detta förslags bitligbet, är att jag hört detsamma af flere Kongsgäros Arrendatorer pä enahanda sätt bedömas. Jag fär fäkedes afstyrka LrrendatorerneS hörande och atthälker om proposirion ä första alternativet sf Skats-Utflottetä Betänkande. Herr Grefwe» och LandrmarskalkenB!» faller Högloft. Rivderlkapet och Adeln att Jnnehaf»varne af de i andra Claften uptagne Kongsgärdar mä sina Contracter till godo njuta samt an härwid tilläggas det af Herr von llexne gjorde förslag an arrende-wilkoren ma af Kongl. Maj:t, efter Anenda torernes hbrande förhöjas. R»p°d-« I-°ch N-i Grefwe Oe la 6ar6ie begärde alt proposition »nätte göras pä MskotletS första alternativ: Att nuvarande innehafware skulle tillätaS fä begagna den Lterftäende Contracts tiden emot Arrendets erläggande i Spannemal, räknad ester det årets markegång dL penninge-räntan bestämdes eller Arrenderättighelen bewtljades. verr Landtmarskalken upläste detta alternativ och gjorde proposition till bifall derä. Ropades äter Ig och Nej Hans Excellenee Herr Grefwe Kuutk begärde först proposition, om Contraeterne borde orubbade bi» behällas eller icke. Herr von thejne Leorx, förklarade det han för sin del, ehuru han föreslagit att till Kongl. Mäste