Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Deparlements-chefcn, Statsrådet Herr Friherre Gripenstedt uppläste lill justeeing ett, i öfverensstämmelse mod Kongl. Majits på Stals-Rådets enhälliga tillstyrkande törut fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Majlis nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lägenheten Stallmästaregården: för anläggande af en lastbrygga vid Brunnsviken. Kongl. Majit behagade, jemlikt Siats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde, att, i enlighet dermed, nådig Proposition skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. Kongl. Maj Is Nåd. Prop. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 April 1865, kl. 11 f. m. Kongl. Muj:ts nådiga Proposition till Rikets Stander i fråga om nedsättning i räntan för åtskilliga skogslotter å förra Kronoparken Rella Tall pä Oland; Gifven Stockholms Slott den 17 April 15J63. I ändamål alt befrämja en förbättrad vård af allmänna skogarne i landet, beslöto Rikets vid 1810 års riksdag församlade Ständer, att de Kronans parker och skogar, hvilka icke voro för allmänt behof erforderliga, skulle till enskilde afyttras, och vid 1817 och 1818 års riksdag bestämdes såsom vilkor härvid, bland annat, att försäljningen skulle ske under skattemannarätt, på öppen auktion och till den mestbjudande, att årliga räntan skulle utgöra minst sex skillingar banko för hvarje tunnland skog eller mark, och någon annan skattläggning derå lill räntans bestämmande icke ega rum; att skatteköpeskillingen borde erläggas med sex gånger den ränta, hvarå högsta anbudet gjordes vid auktionen för hvarje tunnland skog eller jord, och ej mindre den årliga räntan än skatteköpeskillingen beräknas i spanmål efter ett medeltal af länets maikegångspris under de tio näst före köpet förflutna åren; och slutligen att Landshöfdingen egde föreslå samt Kongl.
Klockan omkring sex kommo damerna, och voro så mycket välkomnare, som de herrar, hvilka spelt sig panka, ej hade något att sysselsätta sig med, och de andra, som blifvit vid pengarne, äfven gerna sökte en förevändning att sluta, för att slippa kreditspelet. Nya bålar inreqvirerades; damerna gissade udda och jemt på sedlar med herrarne, och drucko med dem glas om glas. Damerna delade sina gracer, än åt den ene än åt den andre, och just som punschångorna, cigarröken och glädjen stodo högst i taket, kom Petterson in, blinkade åt kapten Transtråle, och hviskade åt honom, att nu vore mamsell Fyrbom kommen med sin prest. «Silence, go herrar, vår själasörjare är här. Låt nu se, mina damer, att ni en gång i er lifstid kan sitta anständigt. Vi får lof att hålla oss lite i skinnet i början, så att presten inte så hastigt drar öronen åt sig och rymmer.» Alla satte sig mycket skickligt och sedigt på sina stolar, dörren öppnades, och voilà vår pastor med sin mamsell under armen. Transtråle förde ordet, presenterade de närvarande, allt under andra namn och titlar, och mamsellerna blefvo till större delen kallade fruar. Presten trodde derpå, så mycket heldre som samtliga damerna voro klädda i negligéer. «Mina herrar, var så goda och tag era glas, och låt oss bedja herr pastorn vara välkommen. Herr pastor, var så god – det är inte mer än vår skyldighet att sörja för herr pastorns kropp, då pastorn har besvär att sörja för våra själar. Lefve pastorn! hurrah!» – Pastorn krusade och bockade, och visste just ej så rigtigt hur han hade’t. «Drick med presten, drick med presten!» hviskades öfverallt, och om en liten stund hade presten en rätt försvarlig florshufva. Han började att finna sig oändligen väl, men höll på att i ett ögonblick bli tvärnykter, ty midt igenom hvimlet och cigarröken upptäckte han sin älskade Stafva, som satt helt ogeneradt i knäet på kongl. sekter Weklingh.
Af herr Oxehufvud, O. Ph.: ”Enrot sammansatta Utskottens, med några få rösters pluralité, fattade beslut derom, att bränvinsbrännings-rättigheten, som af ålder i Sverige uteslutande tillhört jordbruket, hädanefter skall såsom fabriksrörelse få utöfvas af hvarje svensk man, utan afseende på innehafvande jord, får jag nedlägga min reservation. Då 1845 års förordning om bränvinstillverkning uppenbart visat den följd, att begagnandet af mindre bränvinspannor, eller den så kallade husbehofsbränningen, under sednaste åren betydligen aftagit, och man således med redan befintlig fabriksbränning, lika säkert, dock mera på öfvertygelsens väg, kunde ernå det sökta målet, att genom bränvinsbränningens bedrifvande såsom fabriksrörelse undertrycka och tillintetgöra husbehofsbränningen, så synes mig bränvinsbränningens utsträckning utom jordbruket vara i fullkomligaste måtto, lindrigast sagdt, obehöflig. Jordbruket i Sverige är betungadt med en mängd statsoch kommunala onera och det är derföre en naturlig följd, att bekymmer skall Iros' landtmannen uppstå5, då någon af ålder häfdvunnen rättighet för honom förminskas, utan motsvarande ringaste lindring på annat håll. Alla föregående riksdagars historia ådagalägger nogsamt förevarande frågas ömtåliga beskaffenhet, och jag beklagar, att den nu blifvit väckt och förfäktad. För mången, hvars uppmärksamhet icke blir ledd djupare i ämnet, kan det dessutom lätteligen förefalla förunderligt, att man vill utvidga bränvinsbrännings-rättigheten, under det man vill hafva nykterhetspredikanter tillsatte på stat. Emot Utskottens i öfrigt vidtagna beslut och meddelade bestämmelser i afseende på bränvinstill verkning, denna rörelses beskattning och bränvinets försäljande, får jag mig likaledes reservera. Man har velat bygga reglementcrandet angående bränvin på rationela grunder, men man synes dervid haf - Eevilln.-j Lagsamt Allm.
Dä man derjemte vet huru impopulära sådana visitationer äro, huru litet folklynnet fördrager dem, så tror jag, alt det är både oriktigt och farligt all ytterligare utsträcka sig åt det hållet; och det är derjemte obehöflig!, enär den medgifna förändringen i afseende på suspension i alla fall minskar tulltjenslemännens ansvar. Frih. Raab: Afven jag får lika med den siste värde talaren yrka, att R. o. Ad mätte vidblifva de bestämmelser, som 1841 års K. förordn. innehåller. Jag gör del äfven pä grund deraf, att då R. o. Ad. vid en föregaie riksdag beslöt att afskaffa visitationer på kroppen, uttryckte R. o. Ad derigenom ett misshag öfver alla sådana visitationer i allmänhet, som man ansåg kunna slöra husfriden. R. o. Ad. har bifallit en nedsättning i bötesbeloppen för undersökningar på allmänna farvä gar, i uthus och bodar. Jag har sä godt jag förstått under stödt en sådan nedsättning. Jag hemställer nu, om icke Hr von Hartmansdorff skulle vilja gifva med sig i delta afseende, särdeles som i alla fall tvenne ganska vigliga förbättringar i § vinnas, nemi. att den som gör undersökningen icke kan pliktfällas särskildt för hvarje rum eller ens särskildt för hvarje hus, derföre att icke finnes olofligt gods i hvardera, ulan endast om hela undersökningen misslyckats, och att han icke skäligen kan blifva blottställd för att både få plikta och suspenderas ifrån tjensten, så vida han icke gör sig deraf särdeles förtjent genom någon allt för oskicklig undersökning. Den 22 Januari e. m. 381 Hr Fåhraeus, Olof Immanuel: Jag har tagit närma re kännedom af det förslag, som af de förste värde lalarne blifvit gjordt, och jag tror mig böra instämma i detta förslag. Frågan angår icke här visitationer, hvarken |>å vägar eller gator, eller i lägenheter, der försäljning eller upplag äga rum; den angår visitationer i enskilda hus, der försäljning icke äger rum. Det synes mig alt man i delta afseende bör gå tillväga med den största varsamhet.
De öfriga förändringar, som Kommitterade föreslagit i grunderna för Hypotheksföreningars bildande och framtida verksamhet, hafva blifvit i Betänkandet tillräckligt motiverade. De flesta af dem utgöra mer eller mindre omedelbara följder och tillämpningar af nyssnämnda hufvudprinciper. Då den större fastighets-lånerörelsen i landet sålunda skulle komma att hufvudsakligen förenas hos den blifvande Hypotheks-banken, vore det onekligen föga följdriktigt, att i bredd härmed bibehålla den lånerörelse af enahanda slag, som varit af Rikets Ständers Bank bedrifven redan förr, än tanken på särskilda Hypotheks-inrättningar någorstädes vunnit tillämpning, och som i Riks-banken ännu fortfar, men för dess egentliga och bankmässiga verksamhet, enligt en allt mera stadgad åsigt, måste anses främmande och i viss man hinderlig. Också hafva Kommitterade föreslagit, att Hypotheks-banken borde öfvertaga den i Riksbanken till utlåning mot pant af fastigheter på landet nu anvisade fond, 77* millioner R:dr Runt, och i stället lemna Riks-banken sina obligationer, löpande med samma ränta, som för fastighetslånen utgöres. Emot de inteckningar i landtfastigheter, som Riks-banken nu eger, men icke, om så erfordrades, skulle kunna utan stor förlust realisera, komme banken, genom den föreslagna anordningen, i besittning af obligationer, hvilka, i händelse af behof, säkerligen när som helst kunde afyttras och förvandlas i klingande valuta; hvarförutan denna förändring äfven borde leda till någon minskning i Riks-bankens förvaltningskostnad. Vid det förhållande, att sistnämnda fråga om öfverflyttning af Riks-bankens fastighets-lånerörelse står i oskiljaktigt sammanhang med de på Rikets Ständer allena ankommande, beslut rörande samma Banks förvaltning, och att jemväl åtskilliga andra delar af förevarande ämne, hvaribland särskildt må nämnas grundfondens anvisande, äro af beskaffenhet att påkalla Rikets Ständers medverkan, ttih. till R. St.
Hvilka knep skulle han härnäst hitta på för att få träffa Märta? Han reste sig och bad om sin hälsning. I trappan stannade han några ögonblick och såg ut genom fönstret. Dammkornen hvirflade om i den smala orangegula strimma, som eftermiddagssolen kastade snedt in från väster. Fönstrets små röda och gröna prydnadsrutor målade bjärta reflexer, erinrande om färgspelet i någon barnslig laterna magica, på trappuppgångens gammalmodigt marmorerade väggar. Huset var tyst, gården låg tyst. Utanför bredde sig den ena gårdsinteriören bredvid den andra i dof eftermiddagsstillhet. En jättehög gafvelmur utan fönster badade sin tomma, blinda yta i solens skarpast svafvelgula ljus. Tomas stod med uppspärrade ögon och stirrade på denna blinda mur. En tung beklämning hade fått makt med honom. Hur kom det sig, att han stod här i en trappuppgång i ett främmande hus och stirrade på en tom mur och icke kunde slita sig lös ... Det hördes steg nere i trappan. En ung flickas steg. Det var Märta. Hon hade gått fort och var andfådd och varm. Hon hade en slät mörkblå vårdräkt och något rödt siden i halsgropen. Hon rodnade, då hon såg Tomas, och därefter rodnade hon ännu mera af förtrytelse öfver att hon hade rodnat. De hälsade en smula förläget. Tomas berättade, att han hade varit uppe med »Anor och ungdom». Därefter stodo de tysta ett par sekunder och kunde icke finna något att säga hvarandra. Han visste icke om han skulle kalla henne du eller ni. Slutligen tog han mod till sig och sade lågt: »Jag har inte sett dig på så länge, Märta.» »Du får inte säga du – ni får inte säga du åt mig,» inföll hon ifrigt. »Ni skulle kunna glömma bort er och säga det så att någon hör det,» tillade hon mildrande. Därefter rodnade hon på nytt. Hon hade visst sagt något dumt. Men Tomas blef förbittrad. »Det är sant, fröken Brehm,» kastade han fram med hård panna, »jag har glömt att tacka er för sist. Jag måste i synnerhet tacka er för er älskvärdhet hos Arvidsons.» Märta var gråtfärdig. »Ja, men det gillas inte.
Och har orsaken till denna nedsättning, enligt det bifogade Statsråds-protokollet, uppgifvits vara, att Intendenten, såsom boende vid fältet, tillgodokomme fördelar in natura, hvilka borde tagas i beräkning. Jag anhåller att i denna fråga få andraga följande. Den person, hvilken skall vara chef för experimentalfältet efter den omdaning af verksamheten dervid, som af Landtbruks-akademien förordats, måste ej mindre Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 355 besitta de mest vidsträckta kunskaper i jordbrukets och boskapsskötselns theori, än äfven vara en utmärkt praktisk landtbrukare, med förmåga att ordna, leda och öfvervaka det hela. Endast få så qvalificerade personer finnas i vårt land, viilige att åtaga sig denna iutendents-befattning, och de, som dertill skulle kunna anses fullt lämplige, sakna numera icke tillfälle, att rigta sin verksamhet åt andra håll, der visshet om tillräcklig utkomst är att påräkna. Befattningen måste derföre åtföljas af sådana löneförmåner, som göra antagligt, att Akademien städse må kunna påräkna dess beklädande af en man, som är densamma fullt vuxen. Hvarom icke, blir hon nödsakad att inskränka sina anspråk i ena eller andra hänseendet, hvaraf åter följden troligen blefve, att det ändamål, som sökes, komme att förfelas. Bifalles det af Akademien i detta ämne gjorda förslag, skulle Intendentens vid experimentalfältet allöningsvilkor komma att blifva, utom boställslägenhet, 4,000 R:dr i lön och några natura-förmåner, hvilka kunna skattas till vid pass 600 R:dr om året.
Krigs-kollegium. §- « (1853 års Rev. Ber. pag. 49 och 50, förkl. pag. 170.) Beträffande den på Kongl. Majrts nådiga pröfning beroende frågan om fastställande af formulär till hufvudbok för Kongl. Krigs-kollegium, hafva Revisorerne anfört, att ehuru de i anseende till den inskränkta tiden icke kunnat å ' tillämpningen af den nya bok föri ngs-methoden egna allden uppmärksamhet, sorn detta maktpåliggande ärende påkallat och för ett full - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 201. 5 sländigäre yttrande om ra et hoden erfordrats, Revisorerne likväl funhit densamma, fastän i allmänhet irad konsequens tillämpad, i vissa delar medföra olägenheter, suni borde afhjelpaS. Sä hade nemligen skulders och fordringars balanserande endast inom - linien den oundvikliga påföljd, att' hvarken inkomsters eller utgifters verkliga belopp i räkenskaperna klart framslode, hvilket och medförde den menliga verkan, att, hvad, t. ex. förslagsanslagen .beträffade; Krigs-kollegium uti den i hufvudboken intagna liqvid öfver brister och besparingar pålört Riksgälds-kontoret lill ersättning ej allenast de å anslagen yppade verkliga brister, utan och derutöfver hvad sorn blifvit för anslagens ändamål blott såsom förskatt utbetaldt, hvaremot Riksgäldsikonloret god t gjorts ej mindre de å anslagen uppkomna effektiva besparingar, än ock de såsom skulder derå ännu vid löpande års utgång återstående utbetalningar. Den i hufvudboken intagne s. k. generalkassa-räkningen hän visade val till specifika kassä-redogörelser för Kongl. Koilegii särskilde afdelningar; men dessa redogörelser egde icke med hufvudräkenskapen oskiljaktigt sammanhang, utan voro att anse blott såsom enskilde anteckningseller memorial-böcker, hvilka 9ck endast på särskild begäran blifvit
I detta afseende har Eders Kongl. Maj:t, med anledning af min derom gjorda underdåniga framställning, under den 20 Juni 1833 i nåder bifallit och förordnat: att Skogsoch Jägeri-staten i detta Län skall utgöras af en öfverjägmästare, en öfverjägare, fern underjägare och två sandplantörer: att öfverjägmästaren och öfverjägaren skola i årlig aflöning erhålla, den förre 1,300 R:dr Riksmynt och den sednare 730 R:dr jemte lämplige boställen, hvilkas behållna afkastning i lönebeloppen inberäknas: att alla underjägarne och plantörerne skola undfå i årlig lön 300 R:dr hvardera, samt, i den mån det ej redan skett, förses med boställshus och fyra tunnland odlad jord: att fyra af underjägarne skola, emot skyldighet att vid tjenstgöring vara beridne, erhålla i hästlega hvardera ett hundra Riksdaler, jemte höslåtter eller deremot svarande kontant ersättning af 30 Riksdaler om året: att till arfvoden åt nödige extra underjägare må, efter Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes bepröfvande, användas årligen högst 1,330 U:dr, allt Riksmynt: att de påbörjade inköpen fpr Kronans räkning af sådane hemman, som ligga inom parkens rågångar och försvåra dess bevakning, få fortsättas: att den vid 1836 års reglering åt hemmansinnehafvarne i Olands nordligaste tio socknar beviljade rätt till utsyning å kronoparken kommer att fortfara, men med de väsendtliga förändringar, att de ut synta - 41 synta träden skola af jägeribetjeningen med legdt arbetsfolk upphuggas och läggas i högar till afhemtning, och att utsyningstagarne skola, jemte upphuggningskostnadens godtgörande, erlägga i betalning för utsynte skogseffekter dubbelt mot hvad förut varit bestämdt, samt slutligen att vid försäljning genom auktion af öfverblifne skogseffekter tre månaders betalningsanstånd må mot antaglig borgen eller annan säkerhet lemnäs.
Friherre Uagerheims och Herr Stats - Gommissarien Wåhlbergs förvaltning, må i deras nu varande skick öfverlemnas till Biksgälds-Contoiret, för att med detta Contoirs öfriga tillgångar sammansmälta, dock så att uti Riksgälds - Contoirets Hufvud - Böcker för desse medel alltid visas särskild redo ; och torde detta finnas desto mera lämpligt, som i händelse Fon-t Den 2 Juli. 171 Fonderne framdeles med Konungens och Riksens Högloll. Ständers gemensamma samtycke skulle komma att lyftas och uttagas, Staten för desse Fonder skall ansvara. I sammanhang härmed har förekommit, huruledes vid Boupptekningen blifvit anmäldt, att, enligt då varande Öfver-Intendentens, nu mera Herr Presidentens och Commendeuiens Friherre Edelcrantz afgifne Räkning från och med 3:dje Qvartalet 1805 till och med 2:dia Qvartalet 1809, för den del af f. d. Konungens enskilde handpenningar, som blifvit anslagne till dess enskilda disposition, utgörande 12,000 R:dr årligen, och hvilka varit stälde under Herr Friherrens och Presidentens förvaltning och redogörelse, var en behållning f. d. Konungen till godo af Rtdr 3,624: 15, 11. 2:ne Actier uti Trollhätte Slussverk, äfven f. d. Konungen tillhörige, som voro under Herr Friherrens och Presidentens förvar, utgörande med ett års innestående utdelning, tillsammans 389: 8, Och som desse penningar och actier ännu icke, efter hvad vid 1809 och 1810 årens Riksdag blifvit beslutadt, till Kongl. Stats-Contoiret äro aflemnade; så hemställes, att Herrar Fullmagtige i Riksgälds Contoiret få sig uppdraget, att berörde medel infordra och emottaga; då. med dem kommer att förhållas på lika sätt, sorn Stats - Utskottet här ofvan föreslagit, i afseende på de medel, hvilka varit stälde under fram - Ven 2 Julii framledne Harr Presidentens m. m.
Af denna §. beslöt Ståndet följande redaction : ”Vägrar Banken, af hvad skäl det vara mä, att Sedel vid uppvisandet inlösa med det belopp, Iivari den af Banken utgifven blifvit, eftt r thy i 1 §. sägs, mä den, sorn Sedel innehafve:, derom hos Kongl. Maj.-ts och Rikets Svea Hof-Rätt göra skrifielig anmälan, och alägger Hof-Rätten Banco-Fullmägtige, att, inom 3 dagar elter deraf erhållen del, öfver den anmälan sig förklara. Befirines det, att Sedelns vägrade inlösen härrört af orsak, sorn genom Fullmägtiges åtgärd icke kan rättas, förordne Hof-Rätten då , att Bankens utlåningar och Sil. veivexling upphora, oell inberätte förhållandet till Kongl. Majit, som lärer täckas Rikets Ständer till Urtima Riksdag sammankalla, da sådana mått och steg ovilkorligen skola vidtagas, att hvar och en, som Bankens Sedel eller förskriining innehafver, måtte för sin egande fordran njuta full betalning,-” 3 Utlåtandet N:o »6 antogs. 4 (jj.: Utlåtandet N:o 16 antogs 5 §1 Förra delen af nämnde uti Utlåtandet N:o 16, antogs; men den senare från och med: ”Ofverleronas Banken till utredning —” till §Is slut an sågs böra utgå; 6 och 7 §§: Utlåtandet N:o 16 antogs. Prof. Utdrag den 23 December 1829. 109 S. D. Vid förnyad fördragning af Stats.
Så talade Harald för att skingra Susannas nedslagenhet; men hon lyssnade till honom halft drömmande och sade liksom för sig sjelf: «Den som vore väl der och der förbi och framme och sedan» «Och sedan?» upptog Harald den afbrutna meningen, – «hvad sedan!» «Hemma hos min Hulda igen!» sade Susanna, djupt suckande. «Hvad Susanna? Vill ni då lemna oss? Hatar ni verkligen Norge?» «Nej, nej Långt derifrån Men man kan icke tjena två herrar; det känner jag nu. Hulda ropar mig. Jag har ingen ro förrän jag återkommer till henne, och aldrig skall jag skiljas från henne mer. Jag har drömt om henne i natt, och hon var så blek, så blek ... ack! Men äfven ni är blek, förskräckligt blek!» fortfor Susanna i det hon med bestörtning betraktade Harald, «ni är säkert sjuk!» «Det är väl det ljufva månskenet och denna hulda natur, som färga mig så askgrå!» sade skämtande Harald, som ville dölja rätta orsaken till sin blekhet, hvilken var att hans axel begynnt grufligt värka under natten. Och han sökte vända Susannas uppmärksamhet på andra föremål. De samtalande hade imedlertid återkommit till grottan. Harald uppfriskade den slocknande elden med nytt bränsle, och Susanna smög sakta in i grottan och återtog sin förra plats vid sin matmoders fötter. Men först sent fattades hon af en orolig sömn. Hon vaknade vid ljudet af ett starkt dån och brusande. En blek dager föll in i grottan, och hon hörde Haralds röst utanför säga högt: «Det är tid att vi rusta oss till resan, för att hinna så tidigt som möjligt i qvarter. Vi få en arbetsam dag!» Susanna såg sig om efter sin fru. Hon stod redan färdig nära Susanna, som hon betraktade med en mild, uppmärksam blick. Susanna sprang upp, förskräckt öfver att vara så senfärdig, och desto flinkare gick hon nu till väga med anstalterna för frukosten. Buljongen anlitades åter, och bönderna bespisades med lefse, fläsk och myseost upplöst i snövatten. En storm hade blåst upp efter midnatten, som lofvade våra resande ingenting mindre än en angenäm resdag.
Mig synes det icke så, på de skäl jag skall hafva - Den 11 April e. nl. 325 v* åran framlägga, och mitt misstroende 5- kas af den vacktsamhet med hvilken denna fråga under flere Riksdagar blifvit behandlad» som icke tyckes tillkännagifva, att den af Utskottet föreslagna utväg, sorn af ingea kunnat förbises, skulle af pluraliteten hos Ridderskapet och Adeln anses vara tillfyllestgörande. Valen till Bänkmän och af Bänkmän till Electorer synas mig, oaktadt det orätta i principen, äga 2:ne verkliga förmåner hvilka gå förlorade genom det af Utskottet föreslagna Valsättj dessa förmåner äro: 1:0 en slag6 moralisk ansvarighet inför Ståndet hvaruti hvarje dess afdelning står för sitt val när det icke med nödig urskiljning utfallit j ty i dylika fall har aldrig underlåtits att besvära valmännen med klander, hvilket ehuru af enskildta framburit, dock är nog obehagligt då det är rättvist, att icke äfven den lättsinnige önskar att det undvika Denna fruktan för ansvarighet upphör att finnas när valen ske i massa, då hvarje individs verkan på valets utgång skall i mångas ögon betydligt förlora i dess vigt, Utfaller valet icke väl, hvem anklaga derföre? det ordsakar endast ett missnöje med Ståndets sammansättning för den Riksdagen, som kunde medföra liknöjdhet och andra skadeliga följder. Vid de samfäldta val som inträffa vid slutet af Riksdagarne har stundom händt, jag tror mig icke böra förtiga det, att namnlistor förekommit vid den offentliga Uppläsningen» Bil. till Ridd. o. Ad. l3r. III Band. 15 2 36 Den ji April e. m. deruti personer varit förenade med de mest utsökt motstridiga egenskaper och insigter, att dessa listor synbarligen burit stämpeln af att vara författade stundom på gyckel, stundom af personlig ovilja. Det är icke värdigt att sådant förekommer och kan ej heller vara nyttigt, i synnerhet i början af en Riksdag.