Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af föreg:de Ridd.-Utsk. hafva flere sådane blifvit framställda, stundom med framgång, stundom utan; det valsätt, som nu af Hr von Hartmansdorff blifvit föreslaget och sorn är identiskt med det vid 1815 års riksdag af R. o. Ad. antagna, men vid 1817 och 1818 årens uppskjutna och vid 1823 års riksdag afslagna, kan visserligen synas hvila på en. mera rationel grund; men med Utsk. tror jag att det, dels skall i praktiken möta så stora svårigheter, dels t. o. m, mera än nu lemna spelrum, om icke så mycket för slumpen, så desto mera för en välledd, välberäknad manöver, och jag har icke kunnat, ställd emellan dessa båda obehagliga alternativer, annat än föredraga det förra af dem, och, sedan Utsk:s. majoritet förkastat de öfriga förslagen, rösta med densamma för bibehållandet af Bänkmansvalen. Jag vill, till stöd för detta mitt, yttrande, som hastigast genomgå 35$ Den 5 F e br u a r i. Hr von Harlmansdorffs moliver, så mycket hellre, som, just ifrån hvad jag deri anser mig böra anmärka, jag torde få leda mig att underställa R. o. Ad:s bepröfvande det förslag jag i Etsk. framställt, men hvilket der icke lyckades vinna majoritet, och som i min tanka häller den medelväg, i hvilken möjligen det rätta vore att finna. Hr von Hartmansdorff utgår derifrån, ”att det tänkesätt, som är rådande hos ett Stånd, äfven hör vara del hos dess Utsk:s ledamöter, hvars ombud de Uro.” Härvid ber jag att först fä anmärka, att Ulsk:s-ledamöterne visserligen i en del kunna anses och böra vara ombud för Ståndet, t. ex. i Const.Ulsk., der de frågor, som egentligen röra hela organismen af Staten debatteras, och der ett Ulsk:s tillstyrkande är nog för att t. ex. en K. propos., möjliga innebärande ett försök lill intrång i detta eller något annat
Utskotten tillstyrka, att arrendetiden för Miliiias-Boställen må, hädanefter sorn hittills, bestämmas till 30 år; men, enär icke sällan inträffat, att Arrendatorer, hvilka, under de 10 eller 15 första åren, ordentligen uppfyllt sina uti Arrende-Contractet åtagna förbindelser, sedermera genom hvarjehanda händelser, såsom sjukdom, ålderdom m. m., hvil. ka under en längre tidrymd kunnat inträffa, dertill blifvit oförmögne, anser jag det lända både Arrendatorer och Indelningshafvare till ömsesidig fördel, om ett minimum af 15 år för Arrendetiden hädanefter bestämdes, hvarunder Militias-Boställen ej må varda utarrenderade; samt längsta arrendetiden deremot till 30 år utsättas. Förbindelsen för Regements-Comitéerne att vid Ariende-auctioner alltid och ovilkorligen antaga det högsta anbudet, finner jag icke lämplig; hvaremot jag hemställer, att arrendet må upplåtas åt den af vid auctionstillfället närvarande Speculanter, i hvars kända skicklighet, ordningssinne och förmåga att sina förbindelser uppfylla, Cömitén, utöfver den säkerhet en i laga ordning styrkt borgen Innefattar, anser sig ega en ökad garanti för Contractets uppfyllande. Bil,t,Stats-samt Allm.Besv.o.Oec.-Uisk. ZJtl.N-.oii, 35 I sistnämnde hemställan förenade sig Herr Lagerheim, Gustaf, Äf Herr af Sillén, Lars Gabriel: Emot de Höglofl. sammansatta Utskottens beslut, att Militiae-Boställs-Cassan, hädanefter likasom hittills, bör förblifva under Kongl.
Mörner har visserligen rätt deruti, att tjenstemän icke böra åtnjuta högre lön än den, som tillkommer dem tillfölje af den tjenst de innehafva; men här är endast fråga, huruvida man vill ställa de omhandlade 4 personerna i samma förhållande som deras embetsbroder, d. v s. huruvida de skola erhålla den rätt, man tillerkänt deras vederlikar. 42 Den 17 Oktober. För öfrigt kan jag gifva Gr. Mörner den lugnande förklaring, att det icke kan komma att gälla andra än dessa 4 personer, så att man, utan att grundlägga någon farlig princip, kan bifalla mitt yrkande. Gr. Mörner: För min del kan jag icke finna någon grund, hvarföre personer, som, sedan de tillträdt en tjenstebefattning, erhållit löneförhöjning, skola få sådan äfven med afseende å den derförut förflutna tiden; och yrkar jag derföre fortfarande afslag. Frih. af Ugglas: Om R. o. Ad. haft den förmånen att räkna Gr. Mörner bland de Ståndets ledamöter, som deltagit i behandlingen af 8:de hufvudtiteln, hade frågan måhända blifvit genast afgjord. Men då vi återremitterat denna punkt i Betänk:t, och detta just i syfte att vinna en billig ändring, vore det högst besynnerligt, om vi nu lättade ett beslut, som innebure att vi icke haft någon mening med återremissen. Gr. Mörner: En återremiss kan, i min tanke, icke till förbinda R. o. Ad att fatta ett beslut, som Ståndet, efter erhållna upplysningar, anser olämpligt. Om Frih. af Ugglas’ yrkande bifölles, skulle deraf kunna härledas ett för framtiden vådligt prejudikat; och jag förnyar derföre min anhållan om afslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels af Gr. Mörner att R. o.
Då man derjemte tager i betraktande, att staten skall bidraga med V4:del, så kan man väl äfven söka så mycket som möjligt minska beloppet af denna yt:del, och den blir naturligtvis mindre, ju mera man söker befrämja entreprenaderna. Beträffande åter de sista raderna af sista mom:t, är jag af samma tanke som Hr Hjärne, eller att de kunna borttagas; men för öfrigt tillstyrker jag bifall till Utskits framställning. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att någon anmärkning icke blifvit framställd emot de tre första mom:n uti förev:de §, hvaremot, i afs:de å det 4:de mom:t, yrkats dels bifall till detsamma oförändradt, dels bifall dertill med uteslutande af den sista meningen, som lydde sålunda: »börande likväl detta K. M:ts Bfh:des beslut om förhöjning utöfver 1 rdr, för att blifva gällande, underställas K. M:ts Nåd. pröfning»; och dels slutligen, att hela mom:t måtte från §:n utgå; skolande, till följd häraf, delning af propos:n ega rum. Sedan de tre första mom:n härefter blifvit, uppå gjord propos. ; af R. o. Ad. bifallne, framställde H. Exc. propos. på bifall till det 4:de mom:t oförändradt, dervid anmälte sig och yttrade Den 1 September. Hr Hjarne: Jag har icke hört, att någon af de talare, som yttrat sig, yrkat bifall till §:n oförändrad. Två talare hafva nemi. begärt bifall, med uteslutande af de båda sista raderna, och en har önskat hela sednare mom:ts borttagande. I ani. häraf förmiilte H. Exc., att, för så vidt han rätt upfattat Hr Montgomerys under öfverläggningen afgifne yttrande, bemälde ledamot dermed afsett bifall till §:n i dess helhet, ehuru Hr Montgomery nämnde, att han ej ville motsätta sig den sista meningens uteslutande. Hr Montgomery: Jag afstår från mitt yrkande och förenar mig med Hr Hjärne.
som genom naturell och utveckling blifvit hans. Skulle jag våga att ställa ett horoskop för hans diktsamling, så ville jag tvärt om uttrycka min förvissning om, att just ifrågavarande dikter ej höra till dem, som komma att lefva längst, kanske ej ens för honom själf. En gammal nyhet är, att Levertin teoretiskt brutit med naturalismen; det är mig en glädje att konstatera, att han med sin diktsamling äfven gjort det praktiskt. I » Lifvets fiender », som dock bör ha skrifvits samtidigt med fler-OSKAR LEVERTINS DIKTER. talet af dikterna, spökar ännu den gamle Adam både här och hvar under skepnad af Zola och Goncourferna; inom lyriken, där diktens yttre form ej manar till direkt dyrkan af de gamla gudarne, har det varit skalden lättare att utveckla sin nya människa. Och denna nya människa är en mycket älskvärd bekantskap. Jag skulle vilja locka henne upp på min kammare en kall vinterkväll, och framför brasan, som just brunnit ned, skulle jag önska att lyssna till hennes legender och visor, medan glöden falnade till en tunn, hvit aska och de svaga reflexerna från härden lekte en fantastisk brottningskamp med rummets skuggor. Jag tror, att jag i en sådan stund skulle förstå den nye Levertin bäst, och jag inbillar mig, att han i denna stämning af svagt och svagare halfljus skulle berätta mest inspireradt. Han hade då ett osökt tillfälle att dröja vid de aftonstämningar, som blifvit honom så kära, och då skulle jag antagligen icke hemsökas af den tanke, hvilken en nykter, vattensjuk förmiddag som denna tränger sig på mig, — att detta aftonlandskap blifvit honom för kärt, nästan obligat, att det för hans dikt blifvit hvad antichambren var för den franska tragediens den omgifning, i hvilken alla scenerna oföränderligen spelas. Jag antar, att han började: " I aftonrodnans gyllne slott vid solnedgångens glöd, där mötas för en timma blott kung Lif och drottning Död. Nåväl, den visan skulle jag ej bedja honom om, ty den ha-andra förut sjungit lika bra som han.
Ingen för besvär ännu är friad vorden; Hvad har fordom skett, som icke än kan ske? Höghet kan en ej, ej rikdom båta; Under gyllen duk man sorgse hjerta bär; Hvarken gagnar le, ej eller gråta: Fåfängt, fåfängt allt, båd’ gråt och löje, är. Men att jag mig dock utaf min del må glädja, Vandrar jag min väg och söker enslighet: Ensligheten kan min frihet mig tillstädja; Frihet föder ro och dödar all förtret. Nöjet är för allt en himmelsk gåfva, Dock kan ingen nöjd förutan frihet bo: Frihet endast kan oss nöje lofva; Nöjet endast kan i frid och frihet gro. Ack! hvad rolighet, på gröna tufvor sittja, Och på bygden bo och bli bland åkermän; Nyttja lyckans lån och nöjets dammar vittja, Berga årets frukt och mångfaldt få igen! Der kan man sin sorg vid plogen glömma, Och sin helsa kan man der med arbet få; Uppå hårda strå om rosor drömma, Rosor drömma om uppå de hårda strå. När vid dagens rand den gyllne morgonröda Sig om trädens topp och bergens spetsar svängt, Daggen ock förut har vattnat jordens gröda, Samt på blad och blom sin’ perledroppar stänkt: Börjar lärkan strax sin visa qväda, Bjuda herden med sin’ hjordar gå i vall; Luftens fjäderflockar då sig gläda, Mana echos ljud och bergens återskall. Spaka fåren se’n i blomsterängar beta; Gettren gnaga möss af sten och bergen grå, Och det späda gräs på ludna kullar leta, Ell’ af blad och barr sin rika föda få. Herden mellertid dem sammanlockar, Blåser i sitt horn; och när han ledsen är, Han de mogna bär i marken plockar, Eller ock sitt namn i björkebarken skär. När sig solen se’n till skymningsdalen lutar, Bryter han sig löf utaf de gröna trä; Sjunger så en sång, ell’ uti hornen tutar; Under qvad och spel han drifver hem sitt fä. Då ses glada barn i marken springa, Lekar, lust och skämt i gräset börja på; Och herdinnor sig med herdar svinga,
Om man har en god Lag med vissa undantag, så frågar jag om man skall förstöra hela Lagen för undantagen skull. Utskottet har äfven i detta Betänkande föreslagit en förändring i Lagen om giftorätt. Denna giftorätt existerar äfven i Presteoch BorgareStånden; men Utskottet har icke omtalat den olikhet, som äger rum hos Adel och BondeStåndet, att hustru der skall hafva morgongåfva. Jag tror derföre, att. om man bör göra en Lagförändring, bör den göras fullständig, och då borde tillika vara utsatt, att föreskriften om morgongåfva skall förfalla. Annars kommer man ge29 H. 5 66 Den 22 Junii f. m. nast till en Lagförklaring, sorn icke liade varit af beliofvet påkallad. Ytterst får jag hemställa, huruvida det kan vara passande, att nu komma med en Lagförändring, sådan som denna, då man väntar ett allmänt förslag till Civiloch Brottmålslag. Kanske är meningen, att då man funnit allmänna opinionen icke gynnande för det nya Lagförslaget i sin helhet, önskar man att nu, genom ett partielt bifall, binda händerna på Rikets Ständer, att äfven bifalla det kommande, som har sammanhang dermed. Det är detta, som jag med motvilja emotser, och då jag vet, att Betänkandet redan är återremitteradt från ett Stånd, anhåller jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken om enahanda proposition. Herr Hjerta_, Gustaf: Hvad hufvudsaken eller den lika arfsrätten beträffar, anser jag mig icke höra upptaga Ridderskapets och Ådelns tid med något vidlyftigare anförande, enär Utskottets Betänkande innehåller motiven för en sådan arfsrätt, så fullständigt, att dervid intet är att tillägga. Jag anhåller blott att få anföra några ord, i anledning af den siste värde talarens yttrande. Jag medgifver Herr Tham gerna, att den olika arfsrätten leder sitt ursprung från Gothicismens tider, likasom att våra redan införde Lagar om lika arfsrätt härleda sig från den upplysning, hvarmed' andra länder föregått oss.
Otn foder dör, som bebor ett Kronans hemman, så skall sonen begära att få åborätten på sig öfverlåten, och då får han åbobref. Således kan ingen enda af brukarne utaf dessa hemman, som vid domstol blifvit förklarade för att vara kronohemman, framträda såsom rätter åbo, emedan de icke allenast sjelfve sakna åbobref utan icke heller förmå bevisa att sådana under 200 år varit utfärdade för besittningen af ifrågavar. hemman. Men hvem är då rätter innehafvare till dessa hemman? Tvifvelsutan kyrkorna, och då skall kyrkornas ombud i andra rummet träda fram och säga: efter domstolen förklarat min principal icke vara ägare af hemmanen, måste deraf följa, att min principal, kyrkan, som i 200 år ansett sig och ansetts af andra vara ägare till hemmanen, åtminstone är rätter åbo; ty landtbönderne å dessa hemman kunna icke hafva åborätt framför den som innehaft äganderätten ända till dess att hemmanen förklarades vara Kronans, och då begär kyrkornas ombud hos landshöfdingen i orten att få köpa hemmanen till skatte, och jag tror ej, att kyrkorna kunna förvägras alt få tillösa sig nämnda hemman till kronoskatte efter den stadgade ordningen af 10 års räntor efter kronovärdi. Så skulle jag föreställa mig att utgången blefve af denna fråga, och då liar man ej gjort annat an att tvinga kyrkorna att betala 3o a 40 r:dr i skatteköpslösen för hvart hemman till Kronan. Jag är mycket öfvertygad att man svårligen skall kunna komma längre än jag haft äran att anföra. För öfrigt inser jag visserligen ingen möda af undersökningens anställande, meii efter min förmening är den ändamålslös, och den menighet, som tilltror sig att vinna någon rättighet, vinner säkert ingen annan än den att vara arrendator af kronoskattehemman i stället för att vara arrendator af kyrkohemman. Hr von Hartmansdorff: Jag skall ej längre uppehålla R. o. Ad., utan blott anföra några ord. Man bär sagt, att det borde vara Kronan, som skulle kära, men ej åboerne.
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt Förtroende-Embete utöfvat, skall Utskottet då sådant för Riksens Ständer tillkännagifva, hvilka, om de 16 Constitulions-Utskottets Utlåtande N:o 1. gifva, hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att Han ville utur Stats-Rådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord. §• irsta Utom förenämnde i RegeringsFormens 53 §. omförmälda och löreskrifna Utskott, äge Riksens Ständer att välja och förordna ett Expeditions-Utskott, bestående af Tolf Ledamöter, för att uppsätta ej mindre de expeditioner, som under Riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven Riksdags-Beslutet, och alla sålunda författade Handlingar lill Riksens Ständers justering öfverlemna; och äge Hof-Canzleren, eller den hans Embete företräder, rättighet att i Utskottet öfvervara Riksdags-Beslutets justering, i de delar deraf, som röja Konungens yttranden. §• Tjenstgörande Stats-Ministrar, StalsRåd , .Tustitias-Råd, Hof-Canzler, Justi tiae-Canzler, Justitife-Om budsman samt Stats-Secrelerare, kunna ej säte oell stämma i sitt Stånds Plena förnekas, enär de, enligt hvad hvarje Stånds finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen ski litel igen anmäla deras önskan, alt Han ville utur Stats-Rådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord. 36. M o ra.
Jemnlikt det i Statsrådet förda protokoll, har chefen för civil-departementet den 25 Maj 1849 inför Kongl. Maj:t föredragit frågan om ersättning för korvetten Örnens deltagande i Medelhafs-expeditionen, hvaröfver norrska regeringen då afgifvit ytterligare utlåtande; men ärendets slutliga handläggning har dock än vidare fått anstå. 10:o Rörande valet af riksdagsman för staden Skellefteå till nu pågåeende riksdag, har, uppå förfrågan af Konungens Befallningshafvande i Westerbottens län, den under Hans Maj:t Konungens frånvaro i nåder t. f. regering, enligt protokollet öfver civil-ärenden den 21 Augusti 1850, förklarat, att de åligganden vid besagde val, hvilka jemnlikt 14 § R. 0. skolat tillhöra magistraten, derest staden varit med sådan försedd, i stället borde af kronofogden i orten fullgöras. Detta förklarande, i enlighet hvarmed valförrättningen och hvad dit hörer försiggått, afviker uppenbarligen icke allenast från den åberopade grundlagsparagraphens tydliga innehåli, utan äfven från stadgandet i 22 § R. 0., alt riksdagsmannafullmakter för städerna skola af magistraten och äldste underskrifvas. Med föranledande häraf har ock den af kronofogden utfärdade fullmakten blifvit af Borgare-ståndet underkänd; hvadan nu omförmälde regeringsåtgärd icke bordt utan anmärkning lemnäs. liro För vidtagande af åtskilliga ändringar i gällande föreskrifter angående skjutsningsbestyrets utgörande, hade Rikets sednast församlade Ständer i skrifvelse den 15 April 1848 hos Kongl. Majit gjort underdånig framställning, med anledning hvaraf Konungens samtelige befallningshafvande jemte Kammar-kollegium blifvit i ämnet hörde och utlåtanden afgifvit. Vid detta ärendes föredragning af chefen för civil-departementet den 2 Mars 1850, fann Statsrådet sig, i följd af Rikets Ständers berörde skrifvelse, icke böra tillstyrka någon Kongl. Maj:ts åtgärd.
Enär sedlarna å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt, jemlikt Rikets Ständers nyssberörda beslut, skola indragas och med silfver - Banho-V Iskoiiett Memorial, N:o 87. 5 mynt å de lägre valörerna ersättas, samt det i följd häraf blifver nödigt att allmänheten i utbyte mot nämnda sedlar, tillhandahållas silfvermynt å 1/8 och 1/16 r:dr specie, tillstyrker utskottet, att i utfärdande bankoreglemente må på lämpligt ställe intagas en så lydande föreskrift: 7:o Fullmäktige låta från och med nästa års början, i landsorten, tillhandahålla allmänheten silfvermynt al 1/8 och 1/16 specie, i utbyte mot sedlar å 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt. Uti punkt. 43 af fullmägtiges Lill Utskottet afgifna berättelser anföres, alt tvekan uppstått om rätta förståndet af 144 § 1 morn., i hvad detsamma innefattar de räkningshafvare hos bankens depositions-afdelning, hvilka hänföras till fjerde och femte klasserna. Jemte hänvisning lill hvad åberopade berättelse härom innehåller, tillstyrker utskottet, alt, till undvikande af en oriktig tydning för framliden af ifrågavarande föreskrift, åt densamma må gifvas den förändrade uppställning, nedan intagna förslag utvisar, i sammanhang hvarmed Utskottet skoial fästa uppmärksamhet derå, att, enär Rikets Ständer vid innevarande riksdag beslutat, att den hypotheks-föreningar förunnade krediti vrält i banken skall upphöra, lärer den uti sista punkten i åberopade moment af 144 § intagna föreskrift böra från nästblifvande banko-reglemente uteslutas, ehuruväl de hypotheks-löreningar, som för närvarande af omförmälda krediti vrätt sig begagna, jemnlikt 199 § 2 mom. i nu gällande reglemente, icke äro förbundne, att förr än nio månader efter erhållen del af Rikets Ständers förenämnde beslut, hafva sin skuld till banken inbetalt.
Härvid bör Banco-Utskottet ej lemna obemäldt, huruledes Utskottet icke kan finna annan mening , af de Bespeetiva - Ståndens meddeldta yttranden öfver Banco - Utskottets vördsamma fiamställningar, angående utlåningen på Fastigheter, än att Städerna i Riket komma att deltaga uti den för Fastigbets-Lån till och med år lgao ti hokt a Fond, efter enahanda fördelning som Banco-Utskottet före detta, i afseende på utlåningeli af blott inbetalningarna å Fasdghets-Lånen föreslagit, samt att högsta Lån-beloppet af sex tusende Riksdaler till hvarje Låntagare äfven för Städerna bör blifva gällande. Stockholm den 4 Augusti 1815. /. H. Gyllenborg C. Thyselius. G. Lychou Duniel Andersson G. Helsin gins. Upp - o;te Bdet N;o 43. 44. 338 Den 5 Augusti Uppläst hos Samtliga Riks-Stånden d. 5 Augusti Vördsamt Memorial! Sedan Riksens Höglofl. Ständers Särskildta Utskott låtit till trycket befordra dess yttran. de i frågan om Allmänna Magazins-Inrättningen i Riket samt nödigt antal Exemplar deraf i Riks-Stånden utdela, har Allmänna Besvärsocli Oeconomie-Utskottet funnit lämpligt, att pä det Riks-Ståndens samtlige Ledamöter måtte erhålla en närmare kännedom om detta Ut^ skotts-Utlåtande uti samma ämne, äfvenledes låta besörja tryckningen deraf, hvarföre kostnaden enligt Räkning uppgått till en summa af Tjugusex R:d 40 sk,Banco; och får Utskottet nu till Riksens Höglofl. Ständers profning hemställa, om icke denna summa kunde af de till Riksdags-kostnaderna anslagna Allmänna Medlen bestridas. Stockholm den 5 Augusti 1815. På Höglofl. Ridd och På II ögvördiga Prest Adel ns Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Carl• Lied. Ortman.
Derjemte hafva ålskiltige hos Riks-Stånden väckte motioner blifvit till Bevillnings-Utskoltet remitterade; och har Utskottet vid resumerandet af deras innehåll ansett lämpligast att, ulan afseende på liden, då de kommit Utskottet tillhanda, eller från hvilket Riks-Stånd de ankommit, följa Bevitlnings-ZJlskoUetn Betänkande, IV',o 21. den ordning, alt de af en allmännare syftning först, och de af en mera speciel sedermera omfdrmälas, äfvensom alt de, hvilka röra ett och samma ämne, må i ett sammanhang förekomma. De ifrågavarande motionerna äro följande: 1 :o. Herr Cederschiölds, P. G., alt all tull måtte afsk a flas och den deraf hittills ingående Statsinkomst surrogeras genom en bestämd afgift, fördelad antingen på de handlande, eller helst på landets hela befolkning. 2:o. Herr Lidboms, C J., att alla förbud mot införsel af utländska Fabricater måtte upphäfvas och desamma beläggas med en lindrig tull af högst 15 procent, samt att tullen å alla rudimaterie!’ och machinerier för våra Fabrikstillverkningar, hvilka ej lill samma godhet kunna erhållas i Sverige, ulan måste inlörskrifvas, må i möjligaste mön nedsättas, om ej alldeles borttagas. 3:o a) Herr Oxeluifvads, J. G., hvari, jemte åtskilliga andre ämnen, som ansetts böra till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets handläggning, dit motionen ock utaf Höglofl.
Undertecknad bor på landet, men ämnar med sax familj flytta Lill staa och tur därvid tänixt » på .Norrköping eLer Karlskrona. Ville nu bedja någon, som käimcr Lill båda dessa stä- der, säga m g, hvilken af dem, som_ är treiligast och hälsosammast I Britten. Hvem är författaren till en bok med t.teln: » Från Morfars och Mormors t * d », och i hvilken boivhandel skulle den kunna erhållas? Ung finska. Undertecknad har balt mycket vackert guldolondt hår. och, ehuru hon ej är äldre än 2 i år, bar det redan betydligt mörknat. Huru finna ett oskadligt medel för att få det att åtö * blifva ljusare? Tänja. Vill någon Stockholmsbo upplysa om, huru lång tid som erfordras för att genomgå en kurs i frisering och cbamponering, hvad den kostar och hvem man skall vända sig till? Wera. Kan någon upplysa mig om, hvarför min medvurst och s. k. potatismedvurst alltid blir hård efter en tid? Den smakar härsken också. Syrsan. Vill någon säga, hvad en äldre aktningsvärd fru har att iakttaga, öm en yngre dam, visserligen tillhörande sociteten, men med ovanligt lösa grundsatser, utsprider ärekränkande och osanna rykten om henne? Skandal vill hon undvika, men den unga damen unnar hon en välbehöflig näpst. Kyrkobesökare. N: r 1482. Skulle någon vilja lämna mig upplysning om, bur man går tillväga vid gobelinsmålning? Som jag i detta slags målning är fullständigt okunnig, vore jag särdeles tacksam för noggrann beskrifning. Freja. En familjefader, som önskar sända tvänne unga döttrar till London för studier, frågar om nåcon skulle kunna gi Tva anvisning på lämnligt pensionat eller god fnmili därstädes, som Kan lämna god inackordering till måttligt pris o c b där någon familjemed^m har tid och lust att ibland vara de unga flickorna följaktiga utom hus. Paul.