Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
39 iakttagande af de modificationer, hvartill läro-ämnenas beskaffenhet kan föranleda, desto heldre antagas, som tillfället derigenom beredes för meddelandet af undervisning åt så många barn, skolorne kunna inrymma. § 12. 1:0 För att vacka håg till läsning och täflan skolbarnen emellan, böra belöningar, dertill församlingarne, utan serdeles svårighet torde kunna bereda tillgång, utdelas åt de barn, som genom flit, skicklighet och ett godt uppförande utmärka sig, 2:0 De barn, hvilkas föräldrar, eller målsmän icke ega tillgång att bekosta deras kläder, underhåll vid skolan och nattläger, skola genom församlingens Fattigvård understöd jas, äfvensom sådane barn må, sedan de inhämtat färdighet uti innanläsning , ega frihet att blott en eller tvänne gånger i hvarje vecka skolan bevista, likväl endast under det förbehåll, att deras föräldrar eller målsmän gjort sig kända för sedlighet, skicklighet att uppfostra barnen, och nitisk vård om deras undervisning. Den här medgifna inskränkning i skyldigheten för föräldrar och målsmän att hålla barnen till daglig skolgång må äfven ega rum i afseende på de barn, hvilka antingen genom för långt afstånd eller genom en oblid årstid hindras att skolan alla dagar besöka; börande hvar och en husbonde vara ansvarig, att dess tjenstehjons och Stat-torpares harn icke blifva i saknad af det underhåll, sorn utgör vilkoret för möjligheten alt af skol-öfningarne sig begagna. 3:o I de församlingar, der Skol-Styrelserne, i anseende till local förhållanden eller andra omständigheter, finna en mera utsträckt hemlåsning nödvändig, må ofvannämnde stadgande ej anses derföre lägga något hinder i vägen; dock med det förbehåll, att de barn, för hvilka hemläsning medgifves, icke desto mindre anses skyldige att å de dagar i veckan, sorn deltill bestämmas, infinna sig i skolan vid samma ansvars-påföljd för uraktlåtenhet deraf, sorn i allmänhet är bestämd för försummelse af skolgångsskyldigheten. /po
Utskottet bör i sådant hänseende nämna, att ibland de orsaker, som skulle kunna föranleda en tilltagande silfverutvexling, må äfven med fullt skäl räknas en, utöfver rörelsens vid viss tidpunkt varande behof, ökad massa af mynt-representativer inom landet. Sådant var förhållandet på iygoitalet genom Riksgälds-sedlarne, och sådant kan det i en framtid blifva, om Prirat-Banker i större scala och ökad mängd komma att uppslå. Rikets Ständers Banks sedlar blifva då till någon del öfverflödige och böra i mon deraf till beloppet förminskas. Att envisas med försöket att bibehålla ett 20 Banco -Utskottets Betänkande N:o 6. Större rörelse-capital, än allmänna rörelsen synes kräfva, vöre i .sådan härn delse lika ändamålslöst som för Banken vådligt. En väl ordnad Bank måste derföre karina, då så nödigt finnes, förminska till större eller mindre del sina utelöpande sedlar. Yid denria punkt, serdeles i fråga om motiverne, har en Utskottets Ledamot, Herr Nordenankargjort erinringar, som innefattas i dess hosföljande reservation. Och förekomma äfven uti en annan Ledamots, Herr Mcechels , reservation anmärkningar vid densamma. Åtgärderne hvarigenom sådan förminskning i Bankens utelöpande sedelstock kan åstadkommas äro flerfaldige, och måste, med uppmärksamhet på förhanden varande förhållanden, efter dem lämpas. Utskottet tillstyrker af sådan anledning: n\o att Banco-Styrelsen må kunna, äfven genom minskning af ett för rörelsens behof umbärligt öfverskott i representatift mynt, bibehålla proportionell emellan metalliska cassan och sedelstocken och, för detta ändamål, berättigas att: antingen förpanta eller försälja Bankens egande inteckningar i fastighet, under vilkor alt den i skuldförbindelserne Banken serskildt förbehållne uppsägningsrätt för hela skuldbeloppet icke får af annan innehafvare begagnas; försälja till större eller mindre belopp Bankens innehafvande Stats-obligationer; upptaga lån emot räntebärande obligationer, ställda på viss lid eller uppsägning; samt, derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar.
Den enskilde, sorn igenom sin samliälls-ställning blifvit väckt till medvetande af ett gemensamt samhälls-lif, och tillika genom ett af någon medborgerlig verksamhet lifvadt och underhållet intresse är fästad vid beståndet och utbildningen af den samhälls-ordning, han tillhör, kortligen, den som genom bildningens inre, eller de ur hans verksamhet härrörande förhållandens yttre band känner sig vara en lem i Staten, han har anspråk på ofvanberörde politiska rättigheter. Deremot synes renheten och helgden af det representativa systemet oaflåtligen kräfva val, så att prerogativet af sjelfskrifvenhet icke må åt någon utmärkelse eller förmåga tillerkännas. I öfrigt ville jag tro, defc icke beslrides, att en classvis upprättad representation, mer än någon annan, medgifver en afvägd blandning af såväl democratiska som aristocratiska elementer, och derigenom just betryggar ett jemnt och lugnt natio-i nelt framskridande, hvilket, för att begagna Utskottets ord, förutsätter, att alla intressen till fullo höras, men att den tänkande och sansade ma - Bilaga N.o 2 lill Constitutions-U Iskottets Memorial, N.o 38. 15 joriteten eger göra sin öfvertygelse gällande såsom lag. Utslaget af de samfälda valen beror deremot i första band af folkmassan, i den andra af ett ringare antal valmän; men hvarken det ena eller andra ger någon serdeles visshet, att majoriteten inom Riksförsamlingen skall verkligen förtjena att företrädesvis nämnas tänkande och sansadDerhän måste dock Lagen ovilkorligen syfta, ty hvad är dock, sorn i samhället företrädesvis skall representeras, om ej den renti; förnuftiga viljan? Den är ovedersägligen grunden för all politisk rättighet, äfven den att representeras. Och hvarje, uppå annan grundval, vare sig förmögenhet eller befolkning, uppförd represenlalions-byggnad vacklar, i samma man, den vill ställa sig på egen botten, och om den för någon lid dock består, uppbäres den icke af den lagda grundvalen, likasom vore den dess egenLliga styrka, utan af andra, dermed tillfälligtvis gifna stöd.
För dig börjar ett nytt lif, flicka ... i nästa ögonblick gungar du på hafvet. Drake förde hvisselpipan till sin mun och blåste signalen. Från viken hördes årslag, som närmade sig. – Briljant, min gunstling, – sade han, idet han steg ur sadeln och klappade favoritgångarens hals, – du har för sista gången burit din herre. Jag ger dig din frihet. Farväl! Han kastade tyglarne öfver hästens hals, och denne, som längtade tillbaka till stallet, gnäggade sakta, vände sig om och försvann i mörkret. – Ohoj! Becker! hördes andre löjtnantens röst, från stranden. – Här! svarade Drake och fattade Marias hand, för att hjelpa henne ur sadeln. Men han hade knappt känt, att denna hand darrade i hans, förrän den häftigt lösgjorde sig. Maria hade bland de samtalande röster, som hördes från stranden, der båten lade till, urskiljt en, hvars klang aldrig förfelade att tränga till djupet af hennes hjerta. – Det är Adolf! utbrast hon och grep krampaktigt om hästens tyglar. – Ja, svarade Drake, – jag ville bereda dig en öfverraskning ... den kom blott något för tidigt ... du är icke ensam ... du har en barndomsvän, en anförvandt ... Tvenne gestalter närmade sig hastigt. Det var andre löjtnanten och Adolf Skytte. Maria vände plötsligt sin häst, piskade hans hals med tyglarne, tryckte klackarne i hans sidor, manade honom med ett halfqväfdt ångestrop, och innan Drake hunnit uppfatta afsigten med denna rörelse, hade hon sprängt bort. Han hörde hofslagen af hennes häst; den var redan långt borta, innan han instinktmessigt utsträckte sin arm, för att hejda dess flykt. – Becker, sade Adolf Skytte och trädde fram till honom ... Drake stod orörlig och blickade in i skogens mörker. – Kapten, sade andre löjtnanten, – medan ni varit borta, hafva tvenne vigtiga småsaker passerat. Den ene, att vinden kryat upp sig, och den andra, att Fan måtte ha tagit vår i allo aktningsvärde ... Men hvad kommer åt er?
Hvad som ej ett år kunnat användas må också kunna reserveras till de följande, men utan att under tiden inheräknas uti, eller på annat sätt gravera Bankens utelöpande sedelstock; hvaraf följer, att sådana reserverade medel äfven kunna, efter sig företeende förhållanden och med vilkor endast att proportionen emellan metalliska cassan och sedelstocken icke dymedelst öfverskrides, göras fruktbärande i sådan lånerörelse, sora medgifver deras snara återindragning vid påkommande behof. Erbjuda sig deremot tillfällen, att genom silfverköp öka metalliska; cassan, så kan Banken, till följd deraf,' uti ett vida större förhållande utsträcka sin lånerörelse i de grenar, för hvilka intet bestämdt maximum är föreskrifvet, utan våda alt rubba den stadgade proportionen emellan silfverfond och sedelstock.. Till någon farhåga, att rörelsecapita l för näringarna skulle kunna komma att saknas, finnes sålunda icke den ringaste anledning; men Bankens consoliderande går derjemte också alltid hand i hand med rörelsecapitalets ökande. Tvenne Ledamöter af Utskottet, General Lefrén och Herr Helsingius hafva, i fråga om de 88,000 R:dr som å RiksgäldsrContorets obligationer från i835 års början årligen komma att afbetalas,. varit af den tanka, att dessa borde frånskiljas, och för sig användas, på sätt. och i ändamål, som genom hosföljande reservation finnes, utveckladt.. Men Utskottet finnér: 28:0 att de 240,000 R:di*, som skulle; efterhand årligen ingå af BancoDiscontens förlagsfond, ej böra vara på ett uteslutande, sätt reser - Banco-Utskut tels Betänkande N:a 6. 35 verade för silfverupphandling, utan att det må vara alldeles öfverlemnadt åt Banco-Styrelsens klokhet och omtanka, alt, såsom äfven i fråga om Bankens årligen behållna räntevinstmedel i nästföljande punkt föreslås, begagna dem, vare sig såsom fond för Cassacreditiv, eller annars, i mon af sig erbjudande tillfällen, tillförökande af silfver fond och rörelsecapitah, R
Jag instämmer så m}?cket hellre uti Herr Ugglas nyss uppläste Anförande, som jag anser Herr Tannströrns förtjenster mot Fäderneslandet, i egenskap af Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsens Lärare, vara så stora, alt belöningen derföre bör blifva beständig och icke föränderlig. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken framställd Proposition, blef StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, i anledning af de dervid nu gjorde Anmärkningar till Utskottet återremilteradt. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 16 dennes afgifne samt den 19 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjotde Anmärkningar vid dess den 12 sistledne Januarii meddeldte Yttrande, i fråga om fortfarande af det för Fattigvårds-Inrältningen i Carlskrona anslagne understöd af Statens Medel, fann Ridderskapet och Adeln att, enär StalsUlskottets sistnämnde Yttrande redan blifvit den 20 sistledne Januarii af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrå - Den Februarii. *621 gavarande Utlåtande nu endast borde läggas till Handlingarne. Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 16 dennes afgifne samt den iq i samma månad på bordet lagde Förslag till beräkning af Stats» Verkets Intrader i den RiksStat, som af Riksens Ständer vid denna Riksdag skall uppgöras, för att tjena till efterrättelse intill nästa Riksdag; hvarvid Grefve Mörner, Carl Stellan och Herr Ankarsparre, Ingemar August, jemte flere af Ridderskapets och adelns Herrar Ledamöter anböllo, att ifrågavarande förslag matte, i anseende till ämnets vigt och omfattning, få, i stöd af 4p §. Riksdags-ördningen, ytterligare hvila på bordet till nästa Plenum; hvilket uppå af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls.
»Användning af komposter, beredda af dyjord och kalk eller af spillning och granris, »äfvensom af andra ämnen, har i sednare åren blifvit mycket vanlig, till och med »hos allmoge. »För att närmare redogöra för förhållandet i denna punkt, blir det nödigt att »särskildt upptaga de olika delarna af länet: Norra, Medlersta och Södra samt Öland. »Norra delen: Tresädet nyttjas väl, som förut är anmärkt, allmännast; men på »trädan brukas dels potates, lin, ärter och hampa å den del, som är ämnad till korn»säde, dels på ett och annat ställe klöfver och vicker, der råg skall sås; hvarjemte »på flera ställen åkern så indelas, att den, efter höstsäde å gödslad träda, lemnar an»dra året klöfver och 3:dje året besås med korn. Ordentligt cirkulationsbruk begag»nas på alla större herrgårdar. Åkerjorden, som består af, än styfvare, än svagare »lera och, till en mindre del, af lättare sandjord, är belägen i dalar mellan bergen och »tarfvar derföre omsorgsfull dikning, för att ej besväras af syra; men till rymden in»skränktare, skötes den i allmänhet vida bättre än i södra delen af länet, »Hvete, som sås till ungefär y mot rågen, anses lemna 12:te kornet; råg 6:te, »8:de å 10:de; korn 6:te å 8:de; potates 8:de kornet. Hafre sås betydligt på så »kallade nyplöjor och lemnar i allmänhet god afkastning, 6:te till 8:de kornet. Lin »och hampa räcka sällan till husbehof, »En och annan eldria har i dessa trakter blifvit byggd; men i öfrigt torkas sä»den, än i hattskyl, än i öppua trafvar, sedan den blifvit med lia skuren samt bun»den; tröskningen verkställes i allmänhet med handslagor, men på herrgårdarne med »tröskverk; flyttbara tröskverk hafva ock börjat begagnas af allmogen. »Medlersta delen, med hufvudsakligen lätt jord, deraf mest sand och något moss»jord.
Att kurhusanstalterne numera icke voro af den vigt, som lasaretterne, torde ej behöfva bevisas, men erinras kunde dock, att redan under åren 1833—42 voro, i medeltal, endast 2,591 patienter årligen intagne ä kurhusen, medan å lasaretterne vårdades 3,378 oaktadt flere lasaretter saknade utrymme och tillgångar att emottaga aila de sjuka, som der behöfde vård. Då patienternes antal å lasaretterne under tiden efter 1842 sannolikt ännu mera stigit i förhållande till kurhusens gäster, enär det vore ett obestridligt faktum att den veneriska smittan vore i aftagande, syntes Iasaretternes bringande i tidsenligt skick böra blifva föremål för allvarliga bemödanden och dervid, i första rummet, deras styrelse och organisation fotas på principer, hemtade från läkarevetenskapens nuvarande ståndpunkt och öfverensstämmande med den närvarande tidens förbättringar i afseende å sjukvården. Af dessa skäl och då både den militära och den civila sjukvården, lasaretterne undantagne, varit och voro föremål för genomgripande reorganisationer, yrkade motionären, att dessa åtgärder äfven måtte omfatta lasaretterne och deras förvaltning, samt föresloge derföre, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i nåder låta, antingen igenom en Kommitté eller på annat lämpligt sätt, upprätta förslag till allmänna stadgar för Iasaretternes styrelse och allt hvad med dessa inrättningar egde sammanhang och till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemna samma förslag, derest icke Kongl. Majit skulle, utan denna åtgärd, täckas fatta Sitt nådiga beslut i frågan. Allm. Besvoch Ekon.-Utskottels Betänkande N:o i23. 3 Efter det Serafimer-ordens-gillet, i skrifvelse den 11 Juli 1859, med förmälan hurusom förvaltningen af de uti länen befintliga lasarett och kurhus i allmänhet tillkomme särskilda Direktioner och att Ordens-gillet numera icke egde annan befattning dermed, än att, efter förslag af vederbörande
Han liknar en murken trädstam, och de parallelt utefter backen sträckta benen se ut som det murkna trädets halft i jorden ingrodda rotgrenar, medan dryaderna borta i busksnåret slingra sig, där de ligga framstupa och lyssna, med de mjuka hvita linjerna mellan hufvud och höft, ungefär som vidjor af en blommande hvit slånbuske. Men äfven ett utomordentligt öppet och fantasifullt studium af naturen, finnande gestalt och sägnaktig besjälning i dess minsta nycker, är otillräcklig för att förklara den Böcklinska visionens sagoaktiga kraft och underbara, organiska sammanhang med elementens lif. Kanske äro hans hafsbilder i detta hänseende mest talande. Född i Basel, studerande i Düsseldorf, Brüssel och München, lefvande sitt lif i München, Schwerin och Florens har Böcklin säkerligen aldrig haft det förtroliga umgänget med hafvet, som flertalet framstående marinmålare, och ändock öfvergå hans hafsmålningar i oceanisk friskhet vida deras. Vår vän Nils Lyhne hade en kokett väninna, fru Boye, som i en berömd af hela Jacobssens ordkonst lysande prosadikt, skildrade hafsfrun, som drager sjömännen ner i djupet. Böcklin har förkroppsligat henne tusenfaldt, starkare, gassande sig med knäna bredt i sär på skärets blanka stenar bland svarta sjöfåglar med svarta ögon, lekande med stora sjöormen, hvilkens fjäll lysa i skåran mellan hennes bröst, eller balancerande mot den röda armhålan en vild sjöbyting med yra ögon, tofvig lugg och små fiskhvassa tänder. Hennes hår är klibbigt, långt och snärjande som hafsbottens sjögräs, hennes mun röd som dess koraller, hon gungar i kapp med böljorna. Det är ett solsken, ett vågsvall, en stormhvissling i dessa stycken till hvilka ingen hafsskildrare i världen haft maken, och gäll och entonig, som musiken från ett förhistoriskt instrument och den första seglarns vasspipa, skär klangen ur musslan, i hvilken tritonen skriker ut sin fröjd och sin lystnad.
Och så bar det af mot norr — mot hemmet, mot julenl * Då jag vaknade den 2 3 på morgonen, värkte det i alla leder: jag hade kastats som en boll i hytten. » Ni är i Korsar! » ropades det. » A f n å d. ännu en halftimme! » » Omöjligt! Om en kvart går tåget till K0- benhavn! » Jag reflekterade: det går nog snart ett nytt tåg, och jag hinner till dess både kläda mig ordentligt och stärka min uthungrade mage med en frukost. Jag stack därför ut hufvudet genom dörren: » Halloh! Ett annat tåg går väl senare på morgonen, eller hur? » » Tåg, tåg? » svarade en säflig ganymedstämma. » Javisst, ett tåg? » » Jo,. nej,. hm! jo, klockan 9. » Godt! Jag klädde mig i ro oeh åt min frukost, och klockan - | 9 presenterade jag mig för stationsföreståndaren: » När hinner jag fram med det tåg, som går kl. 9? » » Ett tåg klockan 9? Aldrig i världen, herre! » genmälte stationsföreståndaren med samma försmädliga säflighet som ganymeden — för KorS0r måtte det vara en specialitet! » Men klockan 4 på eftermiddagen går det ett. » Klockan 4! Ganymeden hade alltså lurat mig! Det kokade inom mig, och hade » dambskibet » ej lagt sig ute i hamnen, skulle jag ha gett den munsjörn ett duktigt kok stryk. Jag hade alltså låtit mig kastas som en expressförsändelse från det ena tåget till det andra — öfver Frankrike, Belgien, Tyskland, öfver Bälten —, jag hade tålmodigt låtit mig framslungas som ett rekommenderadt bref, nej, som ett iltelegram, och nu. Hvilket väder, hvilket samhälle! Schopenhauer, Hartmann och alla epigoner i yrkespessimism, I måtten bestämdt ha skrifvit edra böcker från Kors0rs horisont! A f människor såg jag i Kors0r för resten ingen enda — de hade allesammans influensa, påstods det. I Kobenhavn var det mera folk, men också mer influensa, och i Malmö mycket influensa, mycket bönder och mycket skånsk dialekt.
Uo kannor och en till proportionerad pannerymd ester hwad egendomens warde öfwerstiger 15,000 Riksdaler. Ropades starka sa och nej Herr Landt-Hstarffaikcil gjorde härefter Proposition pä Herr Lrutvas 9:de punct oförändrad. Ropades aker ja och nej. Herr Landt-Marffalken förmalke sig haf» wa tyckt de nekande rösterne icke hafwa warit talrike ock hemställde om ej de ledamöter som dem yttrat, skulle behaga ätnöjas med anteckning, annars säge Herr Landt Marskalken icke nägvn urwäg till sakens afgörande ulan votering. Grefwe kckörimr yttrade den förhoppning, att om Herr Landt-Marskalken behagade förnya propositionen pä Herr Drufva första? med den af Herr Grefwe bärner förestagne tilläggning, sä torde sinnena kunna förenas. Ropades starka ja blandade med nej, hwarefter manga talade pä en gäng. Zriherre Liljencrants, polian äVilkejm: I anledning af någre Uttryck sdm jag hörr, anser 148 ' Den 9 Julli anser jag nödigt anmärka, att frägan icke är, att hwar och en hemmansbrukare ffulle inskränkas inom tillwerkning af sitt egit husbehof, ty wid intet sambruk supeS sä mycket bränwin som med en 90 kannors paNna kan afryerkas; och om ingen brände mer än sitt egit husbehof ffulle dt sakna bränwin till nödtorft som icke erhälla tillstånd art sädant afwerka. Ändamälet mäste blifwa, att tilse att hädanester icke mer bränwin inom Swerige mä tillmerkas, än Rikets werkeliga husbehof, och akt tillwerkningen deraf ät tillbörlige personer uplätcs, emot en afgift till Staten som är säker och proportionerad emot den förmon en hwar njuter.
Då jag härmed slutar denna underdåniga berättelse, måste jag beklaga, att min af mångahanda embetsbestyr upptagna tid icke tillåtit mig, att, såsom jag önskat, gifva densamma den fulländning, som en till ledning för Eders Kongl. Majlis regeringsåtgärder, hvad detta Län angår, emad framställning om Länets tillstånd och behof bordt ega. Eders Kongl. Majrts landsfaderliga hjerta skall deremot otvifvelaktigt dela den tillfredsställelse, jag eger af att sanningsenligt kunna i underdånighet försäkra, det Eders Kongl. Maj:ts trogna undersåtare i detta Län vid innevarande tidpunkt äro, i följd af liera genom Försynens Nåd sammanträffade lyckliga förhållanden, i åtnjutande af ett allmännare välstånd, än någon kan minnas före denna tid hafva egt rum. Hernösand den 30 December 1843. FR. ÅKERMAN. JAC. WILH. LANGELIUS. CARL AUG. ECKHÉLL. Uträkning öfver medium af nedannämnda Fem års Markegångs-Taxor uti Wester-Norrlands Län. P ris. Utrednings-Pcrsedlar: En Tunna Spanmål Ett Lispund Matvaror, bestående hälften Smör och hälften Kött . af Tillkommer i afseende på underhåll för tågande trupper och fångar under forsling : Ett Lispund Rågmjöl En Tunna Korngryn Ett Lispund Salt Kött Ett Lispund Färskt dito Ett Lispund Koksalt Ett Lispund Salt Fläsk Ett Lispund Torrt dito En Mark mjukt Bröd En Dagportion En Dagration Rote-Vacance-afgift Markegångspris för Ar 1838. 1839. 1840. 1841. 1842. Summa. Jac. Wilh. Langelius. Uträkning öfver Medium af nedannämnda fem årens Markegångspris å ett Gärde-Mantal inom Wester-Norrlands Län. Efter Markegängspris för fern Ar Medel - värdi. 1838. Jordeboks-Ränta. Penningar 8 t£.
Man ser häraf, huru ytlig den föreställning är, att köns-skillnaden är en blott kroppslig; som derföre skulle, enligt ett inbilladt ”renare” begrepp om själens odödlighet, försvinna med det i grafven qvarlemnade materiella omhöljet. Denna föreställning är, fullt ut, lika tanklös, som den nyss skärskådade föreställningen om de osaliges ondska såsom något dem vidhängande yttre, hvars sjelfnödvändiga följder alltså skulle när som helst, om blott Guds rättfärdighet tilläte det, kunna dem fråntagas, och för alltid utplånas, genom ett blott godtycke af hans barmhertighet Att afklädas könet, vore detsamma, som att afklädas personligheten, d. ä. upphöra: ty i Mannens varelse, så den själiska som den lekamliga, gifves ej det minsta, ej ett grand, vare sig af kropp, sinnesart, känsla, böjelse, tanke, lynne, som icke är manligt; och likaså i Qvinnans varelse ej ett grand, som icke är qvinligt. Menniskan är i sitt utvärtes Man eller Qvinna, derföre, att hon i sitt invärtes, ja i sitt allra-innersta, är ettdera; och hon är i sitt innersta väsende ettdera, derföre, att hennes naturs eviga väsendtligheter kunna endast genom denna Motsats komma till den fulla Enhet, hvari de, såsom älskande, bistå hvarandra till ömsesidig förädling och förljufning. Är alltså grundväsendtligheten af Mannens varelse, att lefva till närmast liknande bild af den Eviges Sanning och Vishet; och deremot grundväsendtligheten af Qvinnans varelse, att lefva till närmast liknande bild af hans Godhet och Ömhet, – eller af det, hvari hans Kärlek yttrar sig omedelbarast: så är dermed ock en ursprunglig nödvändighet gifven, som evigt drager dem till hvarandra.