Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så visa hans genom trycket offentliggjorda embetsberättelser i hvad mån han begagnat den åklagaremakt, som honom för ändamålet är öfverlåten; men hela omfånget af de åtgärder han vidtagit, — den närmare uppmärksamhet, hvarmed han följt lagars och författningars tillämpning samt domares och embetsmäns förfaran Bih. lill /{. St. Pral. 1856 & 1857. 7 Sand. 1 Afd. 2 Haft. 2 Lag-Utskottets Utlåtande N:o 5. de, äfvensom till hvad grad enskilde påkallat hans mellankomst, kan man endast af hans embets-diarier och registratur inhemta. Emellertid hafva de af Justitie-Ombudsmannen anställda åtal ej alltid rönt åsyftad framgång eller domarens gillande. Öfverlygelserna och åsiglerna om hvad, enligt lag, är rätt äro dock ofta stridiga; och om än det lefvande nitet understundom motverkar en mångsidigare betraktelse af ämnet, är likväl den kamp, som nitet framkallar, betydelsefull, då den utgår från en innerlig öfvertygelse om det rätta deri, och således innebär en strid för rättvisan. Den som i denna öfvertygelse handlar, inger ock förtroende; och antalet af de klagomål, som enskilde framburit till Justilie-Ombudsmannen, under åkallan af hans skydd emot förmenta lidanden genom domares och embetsmäns åtgärder, bekräftar den allmänna föreställningen derom att folket i Justitie-Ombudsmannen egt en tillitsvärd försvarare af frihet och rättvisa. Om man emellertid af antalet utaf de åtal Justitie-Ombudsmannen anställt och deras utgång, jemiörda med mängden af de mål, som blifvit handlagda vid domstolarne under ifrågaställde tid, saint af den omständighet, att större delen af enskildes klagomål, efter Justitie-Ombudsmannens åsigt, befunnits sakna giltig grund, skulle sluta till beskaffenheten af lagskipningens tillstånd i Riket, kunde omdömet ej utfälla annat än gynnsamt. Det synes ej eller vara förhållanden af den art, som föranleda åtal eller som genom åtal kunna undanrödjas, som i denna del ådragit sig Justitie-Ombudsmannens uppmärksamhet.
IDUN 172 1S97 barnet det höra till sina åligganden att göra Prästen talar om eld och tungor, les honneurs för gästerna, och husets 8 eller ropar med kraftiga herdalungor 10-åriga dotter sitter m e d en världsdams jubel ut öfver stor församling, vana och koketterar för herrarne och låter lyssnande ungmö och lomhörd gamling. sig af d e m beundras, medan lille bror till fönster det yttersta försöker att visa sina sällskapsSolen in genom höga talanger för tanterna, m e n därvid ofta har målar å vaggen flammande mönster, svårt att undertrycka en gäspning, som präste ?i lyfter sin siarhand kunde skvallra o m, att han vid denna tid mot den himmelska eldens land. brukar ligga väl instoppad i sin säng sedan ett par timmar tillbaka. När sedan mamskockar ma vid en hastig blick på klockan finner Klockan ringer och folket att den närmar sig 10, sändas småbarnen hem sig sakta i fromma flockar, till sängs, men de äldre barnen, som äro skogc7i doftar och äng står fager närmare » tonåren », få fortfarande vara uppe, i den skimrande pingstedager. och så kan flickan kväll efter kväll få gå Folket glades åt Herrans hvila, till hvila flere timmar senare än hon borde — smila, och detta just under den tidsperiod då hon gubbar nicka och gummor mest behöfver stärkas och föra ett förståndigt lefnadssätt, och skolgossen, som blott får några timmars sömn, kommer trött och håglös till skolan, ofta med bristfälligt inlärda läxor. Och b vad blir väl det slutliga resultatet af en sådan uppfostran? Svaret ligger nära till hands, t y just så danas nervösa män och kvinnor, af dessa barn som redan i sina tidigaste år blifvit jäktade och öfveransträngda, beröfvade sin erforderliga hvila för kropp och själ. — Mycket skulle återstå att säga, men för att ej taga tidningens spalter för mycket i anspråk måste j a g nu sluta, fast ämnet ej på långt när är uttömdt. Jag har t. ex. e j alls vidrört den viktiga faktor, som heter öfveransträngning i skolorna och s o m nog i sin mån bidrager till barnens nervositet.
Memorial af Grefwe Löwenhjelm, Gustaf, angående det enahanda principe mäste folias i afseende .pa ersättningen till de reducerade Ossicerarn? af Lss Gardel till Häst och f. d. Swensta Garder, svm till Oksicerarne wid Adelsfanan och f. d. OstZötha Cavalleric-Regemente. Memorial af Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludwig, anaäendc dcl Ctats-Werkets Räkenskaper för l8vZ icke blifwit lill Stais-Utskottets granffmng framlagde. Anförande af Friherre Stael von Holstein angamde felande Räkenskaper för förflume är af allmänna Magazins-Directionen; i anledning hwaraf Högloft. Ridderskapet och Adeln destör anmoda Stats-Utskoltet, att inkomma med upplnsning, buruwida allmänna Magazu s Direclioncn aflemn^t Mäkenstaper för de ar. för hwilka sadane saknats. Allmänna Befwärsoch EconsmkeUtftottet: Diktamen af Grefwe Gyllenborg, Johan Henning, angående ändring i Kongl. Förordningen den 4 Februarii innrwarande ar, om Rotehallares skyldighet att förse Soldaterne med stäp, kläder i likhet med Kronomunderingen. Memorial af Friherre Wrangel, Henning Gustaf, angående förändradt sätt till arfwodes beräknande för Landtmäteri-förättningar. Diktamen af Grefwe De la Gardie. Jacob, angående det Hemmansägare matte ifrån sades och höbergningen till den r Maji hwarje ar hälla Kronan ett wisit qwantum säd och foder tillhanda emot betalning. Lag, Utstotter: Memorial af Herr Stjernstam, Ludwig, om förändring i io Cap. 21 §. Rätteg.
Det är sanni, att när ar22 H. 12 9° Den 18 Mars. rneen hemkom, så hade soldatet-ne hvar sitt gevär; men om dessa gevär alla voro i brukhart skick, det torde afmönstringarne bättre än den värde talaren kunna bestämma. Sedermera uppstår jemväl den lilla frågan: huru manga voro de gevär, som i8i5 kommo hem? Utgjordes det antal, som utgick, af hela Svenska armeen och beväringens alla 5 classen? Denna fråga torde vid lägligt tillfälle benäget blifva besvarad. Samme värde ledamot har önskat, att anslaget borde användas, ej till nya gevärs fabrikation, utan till förändring af låsen på de nu i gevärsförråden befintliga några och 70,000 gevär. Jag anser mig deremot böra tillstyrka, alt dessa gevär må förblifva i sitt nuvar. felaktiga skick, under det att man tillverkar andra efter den nya modellen, och att, sedan man fått fullt antal gevär af den nya modellen färdiga, man må reparera de öfriga; eller vore det val klokt att söndertaga livad man har, för att halva intet gevär i behåll för händelsen af ett krig? Är detta meningen, så frågar jag, om icke också meningen är att göra Sveriges försvar oinöjligt. Under de förhållanden, som nu förefinnas, vill jag ej begära utsträckning af anslaget vidare, än som af flere talare före mig blifvit begärt, d. v. s. till 2i,5oo r:dr utöfver hvad Utsk. föreslagit (ej 2 1,000 r:dr, såsom Hr Lefrehi begärt), så att hela anslaget blir 84,000 r:dr årligen, och anhåller derjemte oin propos. på, att delta anslag af 84,000 r:dr måtte anvisas för fem år. Hr Rosenblad, B e r n h.:
Men h u r ofta får m a n ej höra välbergade fäder och mödrar omtala och därmed egga sina döttrar, att den eller den förtjänar 70 eller 80 eller kanske 100 kronor i månaden. » Hvarför skulle ej våra döttrar k u n n a göra detsamma? » - •- Längtan ut i världen, längtan att pröfva egna krafter griper säkert förr eller senare edra döttrar, eller tar den särskilda begåfningen, det gifna anlaget ut sin rätt, och säkert skaffar sig den lifskraftiga och arbetsdugliga ett nyttigt arbetsområde, om h e m m e t ej är nog för den unga kraften. Men låten ej penningbegäret, under sken af själfständighetsträngtan, drifva dem ut därifrån. Låten därför äfven edra döttrar h a sin egen kassa! Jag menar ej så, att den ständigt skall förnyas, så snart de omsatt den redan erhållna. Men gifven dem en bestämd månadspenning, om än aldrig så liten! Låt er dotter veta, h u r mj^cket eller litet hon kan disponera för egen räkning! Låt henne t. o. m., om det skulle så vara, tillfredsställa sina små d u m m a fantasier — af skadan blir m a n vis, fast inte rik! Så snart hon vet, att hennes utgifter måste begränsas (om hon själf får bestämma dem), skall hon nog sätta sin stolthet i att visa, h u r förståndigt hon kan beräkna. Det torde då nog också visa sig, att hon själf kan förfärdiga en hel del saker, för hvilka man förut utan betänkande kastade ut pengar åt höger och vänster. H o n skall för hvarje dag allt m e r och mer komma att intressera sig för lifvet omkring sig, så snart hon börjat komma underfund med, att hennes kraft ej blott ligger i » tankarnes höga flykt ». Hon skall lära sig att försaka något öfverflödigt eller mindre nödvändigt för att k u n n a tillfredsställa sin längtan att utveckla några särskilda anlag — eller m å h ä n d a för att spara för framtiden. Kanske skall hon gärna afstå från ett nöje för att med de besparingar, hon därmed vunnit, hjälpa någon behöfvande, som kominer i hennes väg.
Cederström gjort, alt detta prot. fullständigt, i hvad det rörer Hr Frih. o. Landtnäs vägran af propos. rör:de bänkm:s-valet, måtte afgå lill Coust.Utsk.; emedan jag är öfvertygad, att Const.- Utsk., vid frågans bedömmande, deraf skull hemta många nödiga upplysningar. Men jag kan deremot icke instämma i sednare delen af hans framställning, alt lt. o. Ad. skulle begära en historik öfver våra grundlagar. Jag tror, att detta ligger utom Coust.Utsk:s verksamhet att meddela sådadana upplysningar. Jag kan icke för min del biträda den mening, hvilken synes gifva tillkänna, att R. o. Ad. skulle anse sig behöfva för sina beslut stödja sig på den historiska continuiteten och icke på grundlagens tydliga ordalydelse. Frih. Boye, Ludv.: Den andre talaren i detta ämne bar på en gång yttrat sig örn behandlingssättet och om saken. Delta är hans rätt, och då måtte det också vara min rätt alt yttra mig öfver båda delarna. I formen förenar jag mig med den värde talaren och har nedlagt i prot. ruin reservation. I saken åter ber jag den värde talaren icke vägra att tillerkänna sundt förnuft och begrepp åt oss alla, som, i kraft af den princip och i stöd af samma skäl sorn han, påstått att grundlagen skall efter ordalydelsen förslås. Jag är öfvertygad, att 41 §:n Riksd.Ordn. icke kan tillåta Ministärens ledamöter att deltaga i bänkm:s-val; ty bänkm:s-val är ingenting annat, an en berednings-anstalt till utskrs-val, och utgör således en del af delta. Hr Gedda, G us ta f Georg, anförde skriftligen till prot. följande:
J Apatt om nå-ot af det medförda godset ar utländskt och till inför \ f 11 nrk tillåtet men tulllörsnilladt, detsamma äfven skall vaia sel förbjudet, eller ock tillätet men im pårdfari-handels-rattighet, förbrutet och innehafvare,, r»U °u.t »« *' n_ och ^ „f hetenTZ. andra hänseenden ytterligare begränsad och controllerne „,ot d“S StfÄliT ansvar redan finnes stadgadt ter gärdfariUa vid saaai ntbiuder andre varor, an sadane, handlande, som me oier 0 | delta ansvar, läropadt efter för hvilka äro , hans h »rott l.Uve kade och ^ ( lU| a„dta d ^klTfven ädelse', »‘f förunnade handelsrättigheter och tull-lagar, redan Ä stlgl åt, det hor anses fö* *>£££%■ börligen ti Hampas, och ic e ■*'■* P mjssföl,jlåuande emellan förbrytelse och tan alt derigenom e upp f p. ,p, föresbi liter likaledes re Ä’t att medhafva Pass och för teckning öfver de varor, han medför och .tt namn e oiägenhe nooch Tullbetjente uppv.sa; och h ad ang,r j^. ^ terna af varors utborgning, Kongl. torord*» 8 eller uti föräldrars lifstid att förskrifningar, soin ^ föräldrar eller anhörige njuta underhåll8 äfve/som’ andra afhandlingar om lösegendom, som af sädane undeihall, a/venS! förbindelse till betalning, hvarigenom ifråga att ulfä lagligen genien mäue len,™ «- D-remo" erfarenheten visat, att den gärdfari-handlande, en Uviemot , j - <099 förunnade rättighet att for eget ligt Kongl. Förordningen den 5 Jon, 1822, oru. na de ra, g » hehnf medföra säd,ne mindre par ler cd, lemn.r uiiiäiVtil eludemnde af det för din, i allmänhet stadgade förhud åt Us' """
Beträffande de för lån ur Manufaktur-Diskonten antagliga hypolheker, är uti nyssberörde 10 §. föreskrifvet, att i sådant afseende, utom de uti 4 §■ 1817 års Reglemente omförmälda reverser eller accepterade invisningar, ställda till sedelhafvaren eller viss man och ordres, äfvensom borgen, enligt Kongl. Kungörelsen af den 7 November 1829, må numera jemväl emottagas räkningar ä borgade varor, accepterade att efter bestämd tid betalas till innehafvaren eller till viss man eller ordres; inrikes ve viar, behörigen accepterade och betalbara i Stockholm, antingen samma dag lånet förfaller, eller högst åtta dagar efter lånets förfallotid, samt slutligen annan säkerhet, som Kommerse-Kollegium finner antaglig. Genom 15 §. i det nya Reglementet, är tiden för aflåtandet af Ombudsmannens anmaningsbref till Manufaktur-Diskontens gäldenärer förändrad från i4 dagar till en månad före lånets förfallotid. Det i 9 §. af 1817 års Reglemente intagna stadgande, att hypotheksutgifvarne skulle vara lika med låntagarne ansvarige jemväl för de efter förfallotiderna upplupna räntors erläggande, är i det nya Reglementet uteslutet, i följd af hvilken, efter Revisorernes åsigt, med rättvisa och billighet öfverensstämmande förändring, dylik ansvarighet numera endast åligger sådane hypotheksutgifvare, som, genom borgen för låntagarnes i reversalet åtagna förbindelser eller på annat sätt, iklädtsig skyldighet till förfalloräntas gäldande. Slutligen hafva, jemlikt bilagan Lit. A. till 1844 års Reglemente, ägare af sulläders och saffiansfabriker blifvit upptagne bland antalet af de till låns åtnjutande ur ManufaklurDiskonten i allmänhet berättigade idkare.
Löner utgjorde mera än en tredjedel af deras nu varande belopp, kunde Stadens invånare äfven deruti ingå, hvilket nu mera åter icke är förhållandet, sedandels författningar, dels mångdubblade förhöjningar af Städernas åligganden förorsakat det de nu mera ej mägta draga desse kostnader; och sorn de på landet boende icke äro betungade med afgifter till hnderliållande af de sedermera för Landets beqvämlighet, i Haparanda, Näsby, Skellefteå och Ratan inrättade Tullkamrar, ‘samt någon anledning icke förefinnas, hvarföre Städerne i Vesterbotten och Norrbotten skola för samma rättigheter vidkännas större tunga, än andre Städer, så har hegardt blifvit, att Umeå och Luleå äfvensom Piteå, hvarom Herr Lagman Ullberg äfven viickt fråga, jnåttc befrias från de med Tull kamrar nedför - 38o Sfats - Utskottets knippade afgifter; hvaremot inom Yällofl. Borgare-Ståndet blifvit erinradt, att då detta åtagande grundade sig på en frivillig öfverenskommelse, syntes det bero af Städerne sjelfve, ätt antingen afsäga sig sin Stapelstads rätt och derigenom befrias från denna öfverklagade utgift, eller i annat fall vidkännas densamma. Vid pröfningen häraf hafva Statssamt Bevillning®-Utskotten,' till hvars gemensamma handläggning ärendet blifvit remitteradt, inhemtat det Staden Umeå icke skall genom någon författning ålagd vara, att i händelse Uppbörden af Tullverket icke uppginge till omkostnadernes bestridande, ersätta Kongl. Maj:t och Kronan bristen, men hvad deremot Städerne Luleå och Piteå angår, så och enär Kongl. Majrts
R:dr årligen, eller för alla åren, från och med 1823 till och med September månad innevarande år, till 88,462 R:dr ^5 sk. 7 r:st; men att detta belopp, ehuru ringa i jemnförelse till kostnaden för Canalens anläggning, likväl, om ej olyckor inträffa, borde, sammanlagdt med Canal-områdets afkastning, blifva icke allenast tillräckligt för Canalens underhåll och aflöningar, sedan den blifvit fullbordad, utan ock lemna öfverskott; att, utom Canalens förenämnda directa afkastning, vid Trollhätte Canal uppburits för varor, som kom - 16 Kongl. Majlis Nådiga Propos. No 3S. mit från eller gått lill Gullia Canal, emellan 4 och 5 tusende R:dr årligen, hvilken inkomst lill dess ökade belopp efter Götha Canals lardigblifvande, till större delen är afstådd till sistnämnde Bolag för en längre lid ; att dessa inkomster, såsom influtna af en blott partiel rörelse, dock syntes antyda så.väl de inre Provincernas behof af en sådan lättnad i communicatiomerna, som att, i samma moa Canalen framskrider till sin fullbordan, den skall blifva allt mer och mer begagnad, och inkomsterna, i förhållande dertill, ökas; samt att, då exempelvis inkomsterna vid Trollhätte Canal under hela liden af 28 år, som den varit färdig, med undantag af några få år, varit i jemnt årligt stigande, ända till 4 a 5:dubbelt emot hvad deras belopp de första åren utgjort; så borde med skäl kunna förväntas, att minst lika resultater skola inträffa vid Götha Canal, sorn, jemte communication emellan liera af Rikets inre Provincer, för deras Invånare bereder sjöväg till alla inoch utrikes hamnar, och att slutligen en tillvexande rörelse skall, på ett tillfredsställande sätt, befordra de i Kongl. Majrts och Rikets Ständers första beslut om detta Verks uttryckta ändamål: Åkerbrukets och Näringarnas upphjclpande, Handelns liflighet samt Idoghetens förökande. Vid Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. IV.-o 38. \*j
Flyinge stuteri var redan nedlagdt före mitt tillträde af befattningen och förändradt till en hingst-depot. Öfverallt i provinsen hörde man klagomål öfver att den goda hästrace, som der var bildad, och genom de af Hofstallmästar Ehrengranat på statens bekostnad ifrån Ryssland införde utmärkte hingstar ytterligare blifvit förbättrad, för landet gick förlorad. Min första omsorg blef ock att söka återupprätta stuteriet på ett fordringarne motsvarande sätt, men då jag, på underdånig anhållan om medel dertill, fick ett, i följd af bristande tillgångar, nekande svar, fanns ingen annan utväg än att med de medel, som i följd af Ottenbys förbättrade åkerbruk och lyckliga försäljningar af hästar, stod till min disposition, upprätta stuteriet, så godt ske kunde, och söka erhålla så väl dugliga moderston ibland de, som möjligtvis ännu i orten funnos qvar af den s. k. Flyinge-racen, som ock ifrån rikets stuterier, samt att använda de bästa hingstar å depoten till stambeskällare. Att stuteriet sedermera lemnat flere goda hästar synes bäst af de priser, med hvilka de å auktionerne på stället blifvit betalade. Vid Ottenby stuteri var redan hingsten Roderik, som i motionen omnämnes, död och vid stuteriet, hvars stogång var tillkommen till en stor del genom urval ur kavalleri-regementena, begagnades Romulus, en ifrån Flyinge stuteri härstammande hingst, till hufvudbeskällare, ej Harold, hvilken först sedan dit ankom. Att, så vidt egna tillgångar medgifvit, allt hvad som kunnat göras till racens förbättrande blifvit gjordt, är obestridligt, men att söka erhålla nya anslag till detta ändamål, var då ej att tänka på, sedan såväl jag, som min företrädare, fått afslag på dylik begäran, den ena gången för det den begärda summan var för hög, den andra derföre att den var för liten. Vid Strömsholm har den gamla Godsvensracen dels blifvit ren oblandad behållen, dels genom croisering försök blifvit gjorde till dess förbättring.
Då jag anser den hur öfverläggningen alldeles på sidan om behofvet, enär det är Utsk:ns ovillkorliga pligt alt, i anledn. af R. o. Ad:s nu förändrade beslut, vid uppgörandet af jemknings-betäuk. i målet, iakttaga de förändringar, som i anseende dertill blifva en nödvändig följd; så synes mig, att man ej kan behöfva i förväg nu derom orda. Hr Rosenblad: Jag är egentligen förekommen af Frih. Cederström. Den lagliga tidpunkten, då ånyo för R. o. Ad. kan förekomma att göra de möjliga, smärre jemkningar, sora kunna blifva en följd af R. o. Ad.'s nu förändrade beslut ronde i §:n, inträffar när Lftsk:n inkomma med sitt utlåt, i anledn. af de skiljaktigheter, som förefinnas emellan de olika Ståndens beslut. Gr. Anckarsvärd: Jag har alldeles ingenting att invända emot Frih. Cederströms och Hr Rosenblads med Friherrens öfverensstämmande framställning i detta hänseende, utom att jag beklagar att man icke ansett förhållandet lika tillämpligt på den första §:n, som på de andra, hvarigenom en ansenlig tid och discussion besparats R. o. Ad. 21 H. 6 42 Den i Mars. Vid förnyad föredragning af Const.Ulsk:s den 24 s'st^ Febr. på bordet lagda mera. N:o 85, med förslag till sammanjemkning af RiksSttns i anledn. af Const.Utsk:s mern. N:o 38 såsom gemensamma tankar till Utsk. bånvisade anmärkn:r, blef det ånyo lagdt på bordet på begäran af Gr. Frölich, David, och Frih. Cederström, Jacob. Likaledes lades ånyo på^ bordet, på begäran af Hr Hjerta, Lars, Frih.
Flottans Underofficerare med deras hustrur, enkor och barn, utgörande säkerligen 5oo personer, befinna sig ock vanligen i så fattiga vilkor, att, vid männernas död, enkor och barn blifva fattighjon; och när härtill kommer, att Kronans ofvanomförmälte manskap och arbetare äro, i följd af sin tjenstgöring, ofta blottställde för vådliga händelser, hvarföre ock antalet af Enkor och barn, som sakna husfaders-vård, är så betydligt; så torde det vara lätt begripligt icke allenast hvari de förhållanden bestå, som vålla att Carlskrona Stad, mer än någon annan, är besvärad af en kostsam och betungande Fattigvårds-inrättning, utan äfven att Staten, genom hvars inrättningar dessa förhållanden uppkommit, har en oeftergiflig förbindelse, större än Stadens j alt afhjelpa de olägenheter, som deraf härflyta, förmedelst ett större bidrag till de fattigas underhållande eller besörjande af sådana anstalter, hvarigenom fattigförsörjningen minskas. Huru fattigförsörjningen kan och bör på lämpligare och ändamålsenlig gare sätt organiseras, är ett ämne, hvarom jag serskildt hos Eders Kongl, Maj:t arnar göra underdånig framställning, grundad på Stadens Innevånares beslut och yttrade önskan; men att den icke är verkställbar utan betydligare anslag af publika medel, helst de ökade kostnaderne icke billigt vis kunna fordras af stadens redan nog båldt betungade innevånare, anser jag böra bär i förväg anmärkas. På sätt förra FemårsBerältelsen omförroäler, bar en Spar-Bank blifvit inrättad den irsta December 1826, lili hvilken 5yt personer då hade gjort insättningar till ett belopp af 5,816 H:dr 8 sk. Banco. Denna inrättning har sedermera fortgått med oafbrutet förtroende.
Till ytterligare stöd för den mening Herr Grefven och Den 4 November. 205 LandtMarskalken framställt, får jag erindrn, att, då Ridderskapet och Adeln tillförene lagt Betänkande!! till handlingarne, det endast varit, då de andra gången förekommit, och Ståndet i ämnet förut fattat sitt beslut. Detta Utlåtande förekommer åter nu för första gången, och bör således till antagande eller förkastande framställas. Uppå derefter förnyad proposition, blef StatsUtskottets förevarande Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Föredrogos å nyo och gillades följande från StatsUtskotlet inkomne, och den ig sistlidne Octobcr e. m. på bordet lagde, Utlåtanden : Af den 3 sistlidne October: N:o 287. I anledning af väckt motion om rättighet för hemmansägare i Herjeådalen till skatteköp å visse Kronofisken. I anledning af väckt motion om rättighet för städernes Embetsoch Tjenstemän, att deltaga uti CivilStatens PensionsInrättning. Af den 12 sistlidne October: N:o ago. Angående anslag af medel till utgifternes bestridande för Hennes Maj:t Drottningens höga kröning. I anledning af vackt motion, rörande underhållsskyldigheten af Nyqvarns bro. Den 4 November. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o ^5 förut meddeldte Betänkande, rörande frågan om underhållet af Hallsnäs bro. Af den 14 sistlidne October: N:o 296. Om verkställd granskning af 1825 och 1826 årens räkenskper öfver Hospitalsoch BarnhusFonden samt Lazaretlsoch Kurhusräkenskaper ne för sistnämnde år. Å nyo föredrogs StatsUtskottets den 3 sistlidne October under N:o 288 afgifne, och den 19 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o i65 förut meddeldte Betänkande, rörande fördelningen af de, genom en med Kejserliga Byska Regeringen afslutad LiquidalionsConvention, influtne medel.