Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— K — 79 Kommunikation, från Borgare-Ståndet, af en utaf Herr Gahn, H. C. W., väckt motion N:o 138, om tackjerns-tionde-skattens upphörande inom bergslag: I. 178, 181, A. 181. — af besvär, som blifvit till Hof-Rätt ingifna, i anledning af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på sättet derför: B. II. 612, 620; lil. 177, Å. 178, 179, 180; B. IV. 400; V. 41, 51, A. 51, E. 459. Kompetens till klockare-befattning, i anledning af väckt motion angående förändring af gällande sladganden derom: B. V. 563, 591, A. 591. Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner och Skrifvelser: se Propositioner. Konkurs-lagen, i anledning af väckta motioner om ändringar deri: B. IV. 400; V. 41, 51, A. 51, B. 460, 508, A. 508. Konsistoriela Pastorat och Sacellanier, i anledning af väckta motioner om rättighet för röstegande i dylika gäll att begära fjerde prof-predikant: B. V. 76, 130, 214, A. 214, B. 542, 545, A. 545, E. 701. Konsistoriernas missiverings-rätt, i anledning af väckt motion om upphäfvande deraf samt af den så kallade Indigenats-rätten: B. V. 77, 130, 214, A. 214.
Blef den tilltalade till straff fälld, och straffet till fullo eller till någon del verkstäldt; dömes den falske angifvare», om det var dödsstraff, till samma straff eller straffarbete pä lifstid; om det var straffarbete på lifstid, till samma straff eller sådant arbete i tio är; om det var straffarbete på viss tid, till enahanda straff på lika tid eller till och med två år utöfver den, som för den tilltalade be stämd blifvit, dock ej öfver tio år; om det var ovärdighet att i rikets tjenst nyttjas, till straffarbete från och med två till och med sex år; om det var afsättning, till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år; om det var fängelse eller mistning af embete på viss tid, till straffarbete från och med sex månader till och med två år; och i andra fall lill fängelse i högst sex månader eller böter. 4 §. Pröfvas åtal eller angifvelse, som åtal åstadkommit, hafva af obetänksamhet och utaö argt uppsåt skett, eller har någon gjort angifvelse, men åtal derå ej följt; vare straffet, för det fall, som i första punkten af 1 § sagdt är, straffarbete i högst två år eller fängelse i högst sex månader; för det, som i andra punkten sägs, fängelse i högst sex månader eller böter; och för öfriga fall böter. Skedde angifvelse, hvarå åtal ej följt, af obetänksamhet och utan argt uppsåt; vare straffet böter. 8 §. Ar någon förfallen till straff för åtal eller angifvelse, efter ty som nu sagdt är, och har åtalet eller angifvelsen förorsakat, att den tilltalade eller angifne Lag-Utskottets Betänkande J\Z 3.r\ 35 häktad blef; då varde fängelse, dock ej öfver sex månader, ålagdt, der eljest böter å brottet följa skulle. 6 §. Finnes den, som åtal eller angifvelse gjort, hafva sannolika skäl dertill haft; vare från straff fri. 7 §.
Då likväl uti Riket finnas 3a Stapelstäder, hvilka äga alt uppbära Tolag, synes icke obilligt, att de af dessa, hvilka hafva ingen eller en ringa inqvarteringstunga, ensamt bidraga att lätta della onus för de 4 städerna, hvilka i proportion synas vara för mycket betungade. På alla dessa anförda skäl och grunder anhåller jag om ålerremiss å Utlåtandet, a68 Don 14 September e. m. och att Utskotten ville frångå allt definitift tillstyrkande om inqvarteringsbesvärets upphörande, såsom ett af städerna sjelfvilligt åtagit, samt af Ständer och Konung stadfästadt, onus, men deremot antaga såsom grundsats för en jemkning i inqvarteringstungan, der den befinnes i någon stad mer betungande, än som svarar emot de directa eller indirecta förmåner samma stad njuter af garnizonens stationerande på stället, att en sådan tunga fördelas på de stapelstäder, hvilka uppbära Tolag, utan att hafva motsvarande inqvarteringsskyldighet. Herr Munck af Rosensköld, Eberhard: Om jag icke orätt hört den siste värde Talaren, har han i synnerhet grundat sin tanka, att Inqvarterings-besväret åligger städerne i samma vidd, som de hittills fått vidkännas den, på ett Riksdags-Beslut, vidtagit så långt tillbaka som 1720. För min del anser jag mig icke böra bestämma min mening i denna fråga på grund af något äldre Riksdagsbeslut, än det vid 1809 och 18 io årens Riksdag, då vi erhöllo ett nytt Statsskick, och jag förmodar, att det kunnat upphäfva sådane Beslut, som blifvit vidtagne nära ett sekel förut. Vid sistnämnda Riksdag blef nemligen stadgadt, att invånarne i de städer, der Garnisoner voro förlagde, ej ensamme skulle vidkännas kostnaderne af en för hela Samhällets säkerhet vidtagen anstalt, och alt derföre
Slen alt förändringen leder derhän, att de falla i värde, är i högsta måtto sällsynt, emedan i samma mån, som landets folkmängd tilltager, i samma mån upstår äfven ett ökadt behof att anlita qvarnarne, och i samma mån kan man af dem påräkna större inkomst, hvilket förhållande såsom erfarenheten visat, understundom går ända derhän, att ehuru qvarnar blifvit anlagde med beräkning för ett visst mälde-lag, man sedermera, på ett ganska obetydligt afstånd från dessa, funnit att andra qvarnar npstått; hafva likväl de förras egare, långtifrån att derigenom anse sig beröfvade den inkomst de påräknat, icke allenast icke funnit sig föranlåtne, att nedlägga sina qvarnar, ulan i stället tillökat stenarnes antal, och låtit skattlägga dem, emedan de förut befintlige icke varit för behofvet tillräcklige. Det är, såsom jag nyss sade, en följd af den tilltagande folkmängden, alt qvarnarne i högre mån anlitas, och således är icke den omständigheten, att nya qvarnar anläggas, af den beskaffenhet, att den bör utgöra det ringaste skäl för en förändring i det beskattnings-sätt, som nu eger rum. Hr von Troil har jemväl framhållit såsom ett skäl, för den nu gällande grundskattens afskaffande, att qvarnar, som hafva en låg skatt, dock hafva en gan'ska betydlig mälde-tillgång, och sålunda Den 22 Juni. 447 lemna en vida större inkomst, än som borde ega rum i jemförelse med skatte-beloppet. Jag ber, att med anledn. häraf få erinra, det enahanda förhållande förefinnes i afseende på vissa hemman, hvilka vid den tid, då deras skatt bestämdes, lemnade en ganska ringa afkomst och derföre också (ingo en låg ränta sig åsatte; men sedermera genom omständigheter, hvilka ingen kunde förutse, erhållit ett, i förhållande till ränte-beloppet, mångdubbelt högre värde; men det oaktadt, har ännu ingen ansett rättvist, att öka skatten på dylika hemman.
Utskottet, som i dess Betänkande om Andra HufvudTitelns reglering tillstyrkt, att StatsRådsLönerne till 5,ooo R:dr må förhöjas, äger den öfvertygelse, att GeneralAdjutanten för Ammen, i anseende till de med dess befattning förenade många och betydliga Utgifter, är i behof af större Inkomst. Öfverste-Indelningen vid f. d. AdelsfaneRegernentet, inberäknad afkastningen af Boställen, är uti de Utskottet tillhandakom2 B. 2 H. 17 ne Calculer öfver Indelte Armedens Löne-reglering uppskattad till 5,6oo R:dr, och då härtill läggas de på Stat förut uppförde TafFelpenningarne, har GeneralAdjutanten hittills åtnjutit minst 6,800 R:dr årligen. Vid förslaget, att GeneialAdjutanten härefter skulle bibehålla Lön på Stat vid den Corps, der han för öfrigt är anstäld, fäster Utskottet det vilkor, att härunder må beräknas endast den egentliga Lönen och ej Taffelp:g:r, FourrageMedel m. m. hvilka böra tillfalla den, som i hans ställe den ordinarie Tjensten förrättar; och då RegementsChefsLönerne, enligt den föreslagne allmänna regleringen komma att betydligen nedsättas under hvad Öfverste—Indeluingarne förut utgjort, blifver hvad GeneralAdjutanten såsom Ordinarie lön kan komma att bibehålla, äfven örn han är General på Stat högst 3,000 R:dr. Det härtill kommande Arfvodet, hvilket Utskottet ansett lämpligen kunna nedsättas till 3oo R:dr i månaden, hemställer Utskottet till uppförande å Stat med R:dr 3,600. då GeneralAdjutanten skulle erhålla en inkomst af högst 6,600 R:dr årligen.
I hans hållning är någonting på samma gång ödmjukt och fritt, någonting af mänskligt deltagande, som bryter sig fram till trots för alla småklokhetens och småsinnets betänkligheter. Hans blåa ögon stå fulla af tårar och tindra af en viljekraft spänd till det yttersta med en tvingande makt att öfvertyga: – Det är min plikt att varna Ers M:t för följderna af ett alltför tygellöst lif! börjar han. Men kungen stannar, kastar sitt hufvud tillbaka och ser på honom med en spefullt högdragen blick. – Det är Schönheider, som skall sörja för min själ! Lifläkaren kan saklöst öfverlämna åt hofprästen att predika moralen! – Jag tackar för tillrättavisningen, Ers M:t – fast den var oförtjänt. Lifläkaren har aldrig dristat sig att predika – Men det är hans plikt att sörja för Ers M:ts kroppsliga välbefinnande, och därför måste han säga, att det lif Ers M:t hittills lefvat, icke kan fortsättas utan omedelbart förestående fara Den högdragna minen faller plötsligt af, och Kristian VII:s ansikte får ett uttryck som påminner om ett nervsjukt barns oresonliga mörkrädsla: – Ni menar för döden? – frågar han hest. – Nej, nej! Faran ligger i en kronisk nedsättning af kroppens och själens krafter. Jag hoppas kunna öfvervinna den, om Ers M:t vill unna sig någon hvila. Men tvingas kroppen öfver sin förmåga, torde Ers M:t mycket snart få förnimma följderna däraf. – Jag skulle alltså handla som en förbrytare, om jag i detta speciella fall tillmötesginge Ers M:ts önskningar. Medan han talar, har oron så småningom försvunnit ur det förskrämda ansiktet, hvars minspel är växlande som aprilväder. Konungens blick har nu ett inåtvändt, begrundande uttryck, och han nickar tankfullt, gång på gång. – Det känns, som om ni ville mig väl! säger han sakta. – De andra tala så mycket om, att de älska mig Nu följer en lång tystnad; sedan glider en solglimt öfver dragen. – Alltså är det öfverenskommet, min käre lifläkare. Inga extravaganser på vägen!
Förut, jag vet det af egen erfarenhet, anställdes ofta åtal för åverkan å Krönoskogar Och för försummad väglagning, som sällan föranledde till egentlig rättegång Och nästan aldrig kommo till HofRättens pröfning, emedan man ansåg den ringa plikten för en gärd, som tacksamt borde betalas. Sedan nu åter i de flesta fallvitena blifvit upphäfne och ansvaret således minskadt, hvilket äfven i flera fall torde framdeles inträffa, skall mängden af så beskaffade rättegångar aftaga. Den genom Disconternes myntrattighet utSträckta enskilda crediten, vidkändes, genom deras indragning och andra orsaker, en ovanlig rubbning, hvaraf följden blef Lagsökningar och concufser till en förut oerhörd mängd, 0- förmågan att betala och behofvet af anstånd, Samt till en del kanske äfven mindre redlighet, gjorde hvarje sådant mål till en vidlyftig rättegång, för hvars uppehåll man gerna begagnade utvägen att söka HofRättens pröfning. När nu snart den oförsigtigt begagnade conjuncturen hunnit fullt utveckla sina följder i afseende på enskildas creditförhållanden och det varnande efterdömet af andras undergång alhåller från obetänksamma speculationer, skall Den 20 Maji. 237 mängden af Lagsökningsoch Concursmål alltmer minskar Brottmålens ökade mängd lärer icke kunna tillskrifvas någon egentlig förändring i nationens lynne, utan till en del kunna anses härflyta från Handelns och näringarnes aftagande, hvarigenom en mängd af menniskor, Vane vid mera obestämde näringsfång kommit att sakna sysselsättning} men genom en förbättrad Polis och Criminal Lagstiftning, skola äfven brottmålen aftaga. Emedlertid ökades Rättegångarne 1 Götha HofRätt och åtgärder vidtogos för att sätta densamma i stånd , att oafbrutit fullgöra sitt vigtigare Domarekall.
Ständer funno skäligt medgifva, att extra lärare eller duplikanter, som före den vid 1856—1858 årens riksdag beslutade reglering och utvidgning af de flesta elementar-läroverk varit vid sådana anställde, skulle från början af innevarande statsregleringsperiod berättigas att såsom grund för högre lönetur räkna sig till godo jemväl det antal afslutade läseår öfver fern, som de med godt vitsord på sådant sätt tjenstgjort; och då Kongl. Majit i öfverensstämmelse härmed i nådig Proposition vid innevarande riksmöte föreslagit, att samma förmån måtte ifrån och med år 1861 beviljas äfven vikarierande lärare, hvilka befinna sig i en lika ställning, så synes rättvisa och billighet fordra, att enahanda fördel i någon mån utsträckes äfven till Lektorer, hvilka såsom Kolleger skött Lektorstjenst och af hvilka flere vid sedermera vunnen befordran till den mera ansträngande och magtpåliggande befattningen såsom Lektor gjort en icke obetydlig ekonomisk uppoffring. Till följd häraf vågar jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att Lektorer, hvilka enligt Ephori uppdrag och beslut under den tid, de voro Kolleger, skött en Lektors åligganden, må ifrån början af nästa statsregleringperiod få såsom grund för högre lönetur beräkna sig till godo det antal afslutade läseår, dock icke öfver fem, sorn de med godt vitsord på sådant sätt tjenstgjort, — 112 Motioner i Preste-Ståndet 1862. N:o 5.9. äfvensom att, för ändamålets vinnande, ett reservationsanslag af 12,000 R:dr R:mt må för nästa statsregleringsperiod ställas till Kongl. Majits nådiga disposition. Om remiss till vederbörligt Utskott ankålles vördsamt. Stockholm den 22 November 1862. N. Gr. Wennerström. Af Kongl. Hofpredik anten P. Lithner: Angående anslag af all männa medel till en bibliothehsbyggnad i Ostersund. Genom testamentariskt förordnande af den 31 Maj 1816 donerade framlidne Professorn m. m.
Konungen, som haft för afsikt att annandagen på aftonen begifva sig till Drottningholm, afstod därifrån på grund af lindrig heshet. På annandagen syntes konungen emellertid frisk och kry jämte uppvaktning öfvervara middagsföreställuingen på operan, hvarvid » Värmländingarna » uppfördes. Kronprinsessan företog samma dag en middagspromenad i vagn kring Djurgården och Ladugårdsgärdet, åtföljd af sin son prins Wilhelm. Drottningen begaf sig på tredjedagen ut till Ulriksdal och stannar där till nyårsaftonen. Kronprinsessans tillstånd har under senaste tiden småningom försämrats, i det att de för en tid sedan åter framträdande svimningsanfallen numera inställa sig nästan dagligen, hvarjämte hostan ökats och krafterna nedsatts. På grund däraf kommer hon att på sin läkares bestämda inrådan i början af januari afresa till Italien för att där tillbringa återstående delen af vintern. En svensk musiklärarinnas jubileum i England. Den engelska tidningen » Newcastle Daily Chronicle » ägnar en stor del af sina nummer för d. 7 och 8 d:s åt ett 25-årsjubileum, som väckt mycken uppmärksamhet i Newcastle. Fröken Hildegard Werner, ej obekant för Iduns läsarinnor, hade näml. d. 7 d:s i 25 år utöfvat en omfattande verksamhet som musiklärarinna i den nämnda staden, där man tillskrifver fröken W. en god del af det uppsving, som kännetecknat musiklifvet i Newcastle under de senaste åren. Frö- ken W:s musikhögskola, eller kanske snarare fröken W. själf, är en af stadens institutioner. Hon var den första lärarinnan i violinspelning i Newcastle, men många ha följt henne i spåren. Det var särskildt hon, som gaf uppslag till den artistiska art af musikunderhållning, som kallas » Chamber Concert *, ehuru hon, för att hålla genren uppe, senare måste lämna en del af arbetet i andra händer. ' • * Teater och musik. Dramatiska teatern gaf i tisdags åter nytt program, då för första gången uppfördes » Under förmyndare », komedi i 3 akter af Alexandre Bisson, fri öfversättning från franskan. Då veckans Idun på grund af de inånga helgdagarna tidigare än vanligt måste gå i press, kunna vi först i nästa nummer medhinna ett närmare omnämnande.
Dessa ringlekar, som snarare äro sångän dans-lekar, äro att betrakta som fria utbrott af den mimiska lusten, och de ord, hvilka under dansen afsjungas, hafva ingen eller ringa poetisk betydelse. Dock råder äfven inom denna klass en stor olikhet. Några närma sig mera de egentliga ringdansarna, då åter andra blott afse efterhärmandet af ett eller annat yrke, af något stånds egendomlighet eller dylikt. Till förra slaget hörer den af Rydquist anförda sångleken: ”Skön Vendela”41. Den är öfvervägande mimisk, men de enkla orden, fastän ständigt återkommande, afspegla dock troget lekens grundtanke. En jungfru sitter på en stol i ringen med en slöja på hufvudet och vaggar med kroppen, som om hon rodde. Ringen sjunger: Hvi sitter du och ror:,: Skön Vendela? Jungfrun: Jag må välle ro, Men gräset det gror Om sommaren. Ringen: Jag sporde i dag, Jag sporde i går, Din fader är döder Och lagder på bår, Skön Vendela. Jungfrun: Han får välle det:,: Min fästman lefver ändå. Men gräset det gror Om sommaren. Ringen: Hvi sitter du och ror:,: Skön Vendela? Jungfrun: Jag må välle ro, m. m. Ringen berättar vidare med samma ord, att hennes moder, syster och broder äro döda, men alltid tröstar sig jungfrun, ty hennes fästman lefver ändå. Slutligen säges henne, att äfven fästmannen dött; då drager hon slöjan för sitt ansigte och faller halfdöd ned på stolen. Nu beder ringen henne stå upp, berättande, att både fader, moder, syster och broder lefva, allt med samma ord; men jungfrun vill ej låta trösta sig, ty hennes ”fästman är döder ändå.” När hon slutligen får höra, att äfven fästmannen lefver, springer hon glad upp från sin stol och förjagar dem, som bedröfvat henne. Det enformiga i anläggningen som i orden stämmer dock ej illa till denna kärlek, som i det älskade föremålet ser sitt allt och för hvilken allt annat i verlden är lika likgiltigt och enahanda.
Af kommitterades omförmälda underdåniga betänkande, jemte dervid fogade sammanträdesprotokoll, har Kongl. Majit hufvudsakligen inhemtat: att under de äldsta tiderna Konungarne sjelfva för egen eller statens räkning med bergsmännen deltagit i grufvebrytningen med tillhörande arbeten och kostnader, hvarmed fortfarits till Konung (Justaf II Adolfs tid, då detta Ivonungarnes deltagande i grufvearbetcna eller det så kallade kronobruket upphörde; att emedlertid kronans betydligaste inkomst under en längre tidsrymd bestått i kopparhandeln, som kronan från år 1578 uteslutande för vissa tider tillerkände sig, och hvilken rättighet ömsom eftergafs och återkallades, men slutligen öfverlemnades till det så kallade koppar-kompagniet, efter hvars upphörande år 1638 kronan, oberäknad några skeppund så kallad strömsafrad, donerad till Fahlu stad, samt den vanliga hevillningen, icke af kopparverket uppburit annan afkomst, än dels afraden, hvilken, från början fastställd till ett skeppund för hvar och en af de 1200 fjerdeparter, hvari grufvan är indelad, likväl under tidens lopp måst nedsättas först med en fjerdedel, eller till 900 skeppund, och sedermera till hälften af sistnämnde belopp, samt slutligen år 1721 helt och hållet eftergifvas, dels tionden, som bergslaget, för rättigheten att få försälja kopparen till hvem som helst, år 1638 åtog sig att utgöra med hvart 4:de skeppund af tillverkningen, men hvilken afgift sedermera minskats, år 1770 till hvart 8:de och år 1S05 till hvart 10 skeppund, hvarmed den ännu utgår; att, till befordrande af kopparhandteringens fortkomst och framtida bestånd, särskilda förmåner och privilegier tid efter annan blifvit bergslaget beviljade, af hvilka en del indragits genom Kongl. Resolutionen den 5 Mars 1805, men åtskilliga ännu återstå, bland hvilka sednare rättigheten att in natura uppbära kronans så väl indelde, som oindelde räntekol, äfvensom qvarntullseller mantalskolen i de intill kopparverket närmast belägna socknar, kan anses för den betydligaste; att skatteallmogens i Dalorten skyldighet att förse kopparverket med kol och ved icke blott är forngammal, utan synnerligen härleder sig från den tid, då Konungarne sjelfve började deltaga uti köp - Kongl. Maj;ts A'åd.
Egendomen Rörstrand, Stats-Utskottets Betänkanden. *119 såsom af Konung CARL XII, genom Donations - Bref af d. 30 Maji 1698, upplåten Stockholms Stad till befrämjande af tjenlige Manufacturer, kommit under Stadens disposition, med sådant vilkor, men utan att Kronans egande rått till Jord och grund blifvit afträdd. Då den af Porcellains-Brukets nu varande Innehafvare sökte och af Kongl. Maj:t i Nåder föreslagne befrielse från vilkoret af Manufactur-Inråttningens framtida underhåll, så att de blefvo berättigade, att, från upptagande lån, låta i laglig ordning inteckna Egendomen, skulle innefatta ett afhändande för everldelig tid af Kronans egande rått, samt tillika medföra en rubbning af den nyttjande rätt, som blifvit Staden öfverlemnad, har Stats-Utskottet funnit sig’ härvid böra tillse, att desse rättigheter icke varda åsidosatte och förnärmade, men Porcellains-' Verkets Innehafvare, hvilka, för att kunna fortsätta Fabriks-rörelsen med behörig drift, behöfva en fullständigare egandeoch besittnings-rått till Lägenheten, beredas tillfälle att den förvärfva.
Rikets Ständers Justitise-Ombudsman, som uti dess vid innevarande Riksdag afgifna, till Lag-Utskoltet remitterade, embets-berättelse, ånyo upptagit denna, jemväl vid sista Riksdag förehafda, men då förfallna, fråga till den del densamma bevärings-manskapet rörer, yttrar derom, att, för bibehållande af ordning och lydnad inom krigsmagten samt för att tvinga hvarje medlem deraf till ett punktligt och noggrannt fullgörande af dess IjenstBih. till R. St. Prot. i844- 1 Sami., 2 Afd3 Hift. 2 ?o Lagsamt Allm Btsv.- och Ekon.-Utskc Ilens Betänkande , N.o 13. åliooaniien, det lios oss, likasom i andra länder, ansetts nödigt att stifta serskilda lagar, hvilkas bud krigaren ar underkastad. Det finge nemligen icke nekas, att jemväl mindre felaktigheter och oordningar inom en armé kunde medföra fördelfliga verkningai; och som det helas bestånd varit lagstiftarens egentliga ögonmärke, syntes individernes anspråk på en skonsam eller åtminstone mensklig behandling, i afseende på bestraffnings-sätt och straffmått, någon gång hafva fått vika för hufvudändamålet, den så kallade disciplinen, hvilken man föreställt sig icke kunna, utan denna uppoffring, med säkerhet vidmagihållas; och kunde endast farhåga för förslappning i krigstukten angifva förklaringsgrunden till såväl, den ovanliga hårdhet, hvaraf Krigsartiklarne den 31 Mars 1798 lemna talrika vedermälen, som den sorglöshet, hvarmed den extra judiciela bestraffningsrätten öfver manskapet nästan oinskränkt blifvit öfvei lemuad åt befälets godtycke. Menliga verkningar af öfverdrift i förra och obestämdhet i sednare hänseendet hade icke eller uteblifvit, och det upptäcktes snart, att tillbörlig hofsamhet och försigtighet blifvit åsidosatte vid författandet af Krigsartiklar!!?.