Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledning af vid sednaste Riksdag väckt fråga derom, att de bland stats-verkets ordinarie inkomster upptagpe så kallade gerningsören, förslagsvis beräknade till 1,700 r:dr b:co och ifrån äldre tider erlagde med 16 sk. b:co af hvarje å landet bosatt gerningsman eller sockenhandtverkare, måtie, till beredande af lättnad vid uppbörden och förenkling i räkenskaperne, Irån ordinarie inkomstberäkningen uteslutas och stats-verket för derigenom qppkommande förlust godtgöras medelst förhöjning uti den al bemäldte handtverkare utgående bevillning, funno Rikets Ständer, med antagande, att det otvifvelaktigt skulle leda till ordning och förenkling uti uppbördsoch redovisuings-väsendet samt tillika medföra en säkrare kontroll å skattemedlens behöriga ingående, derest ifrågavarande gerningsören, i stället atL upptagas under serskild rubrik ibland statens ordinarie inkomster, blefve debiterade och uppburne i sammanhang med de bevillningsafgifter, handtverkare å landet i allt fall voro underkastade, hinder emot verkställigheten af en sådan åtgärd likväl förete sig i den omständighet, att vissa städer, på grund af privilegier, hade rättighet att åtnjuta serskilda andelar af berörde gerningsören, hvilka å somliga orter lillfölle städerna odeladt, å andra åter skihades emellan kronan och staden samt på några ställen ingingo helt och hållet lill stats-verket; i anseende hvartill borttagandet, af omförmälde ordinarie inkomst-titel skulle medföra rubbning uti en del städers på privilegier grundade rätt samt meddelandet af den ersättning, hvarpå i sådant fall städerna onekligen egde giltigt anspråk, möjligen blefve med svårighet eller olägenhet förenadt, hvilket Rikets Ständer, som saknade kännedom, angående de grunder, hvarefter städernas andelar af meranämnde gerningsören beräknades och uppburos, då icke voro i tillfälle att bedöma; hvadan Rikets Ständer, genom underdånig skrifvelse den 9 November i844> hos Kongl. Majrt anhöllo, det Kongl. Maj:t täcktes, efter vederbörandes hö - StatsUtskottets Utlåtande, Pf:o 37. Litt.
I ångsten arbetade flickan så häftigt hela natten, att ryggen sprang af henne när sol rann upp; men all säden stod ock då bunden och skylad, och jätten gick in i berget, ropande på sin belöning Ringal, som straxt kom springande till sin nya husbonde, och sedan många gånger låtit höra sitt ramande i berget. Doktor Kalm berättar: “På ett ställe söder i Bohus län skall hafva händt, att en bonde gjorde bröllop åt sin dotter; och då borden voro dukade och maten uppburen samt gästerna ännu stodo och talte vid hvarandra, visste de intet af förr än all maten på bordet var uppäten. Då bonden kom in och fick se detta, sade han: “Nå, nu har hin håle varit och ätit upp all maten; välsignen er mat och gån till bords.“ Lät derpå bära in annan mat, då de satte sig att äta; men ehuru de åto, så gick dock mera mat åt än de förtärde. Nu stod en gammal ryttare vid dörren, som kunde mer än andra; han hörde hur det smackade vid bordet, liksom grisar hade ätit der, hvarför han steg till häst och red till ett berg, icke långt derifrån. Då han kom dit, klappade han på berget, hvarpå det öppnades; då sade ryttaren till den som uti berget bodde: “Låna mig din mössa, du skall få min igen.“ Bergsgubben svarade: “Du kan ändtligen få den; men du skall lofva mig att du skall skaffa den tillbaka innan solen går ned.“ Ryttaren lofvade så, och dermed bytte de mössor. Straxt red ryttaren hem till gästabudsgården med bergsgubbens mössa på sig, och då han kom in uti bröllopssalen fick han se, att emellan hvar bröllopsgäst stodo tvänne troll, som icke annat gjorde än togo med båda händerna maten utur faten och åto den upp. Ryttaren tog då en piska och slog dem hårdt på händerna, så att de ej mera vågade att sticka handen åt fatet, körde derpå ut dem hufvudstupa ur bröllopssalen; derefter tog han bergsgubbens mössa af sig och lade henne att gömmas; och då blefvo gästerna först ryttaren varse, som icke sett honom så länge han hade mössan på sig. Sedan sade han:
Bilaga Q till Meni. N:o 27. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utslcott den 12 Julli 1815. Upplästes Beredningens Protocoll för innevarande dag (se sid. 960) jemte dervid bifogadt nytt förslag till Skrifvelse till Riksens Ständer rörande décharge för Stats-Rådet. Det ingifna förslaget till Skrifvelsen uppsköts till närmare granskning, dock gjordes deremot af Herr Biskop Tingstadius en så lydande reservation: Då inga anmärkningar vid Stats-Rådets Protocoller efter 106 och 107 §§ i Regerings-Formen äga rum, kunna efter min tanka inga andra anmärkningar till följd af samma Grundlag i Höglofl. Gonstitutions-Utskottets Betänkande upptagas, emedan Regerings-Formen i detta ämne inga andra föreskrifter gifvit än dem, som i förenämnde §§ läsas. Herr Doctor Falk förenade sig med Herr Biskop Tingstadius. Herr Munck af Rosenschöld och Friherre Gederström, Jacob, anmärkte, att, om en reservation ifrån en Ledamot skulle åtfölja Utskottets Betänkande, borde de särskilda meningar, de anmält, äfven blifva detsamma följaktiga. Herr Baron och Ordföranden förklarade sig hafva i förra Pleno gjort sin reservation endast till Utskottets Protocoll, samt att han ej yrkade, att den med expeditionen till Riksens Ständer skulle afgå. Bilaga Q till Meni. N:o 27. 957 Herr Rothoff anförde till Protocollet: Då jag såsom Ledamot af Höglofl. Särskildta Utskottet, hvarest den 14 sistlidne Junii förekades frågan om botemedlen för den öfverklagade förlägenheten i allmänna rörelsen, icke kunde hafva äran att samma dag deltaga i Höglofl. Constitutions-Utskottets öfverläggningar, hvaraf nu förevarande ämnes afgörande blifvit en följd, anser jag mig nu icke kunna anföra något egentligt yttrande öfver de ämnen, hvilka nämnde dag inom Höglofl.
Coursen skulle sedan svårligen åter kunna sänkas, och stora vådor uppkomma af dylika våldsamma skakningar i myntvärdet. Utskotten tyckas antaga, att 2 slags mynt borde finnas, nemligen af guld och silfver. Detta torde ej vara rådligt. Emellan olika metaller måste nödvändigt olika värdeförhållanden uppkomma. Det måste Blifva cours emellan guld och silfver. Det är klart, att man insätter guld i Banken, då det står lågt i förhållande till silfret, och tar ut det igen, när dess värde stiger. Derigenom skulle man småningom liksom utsuga Bankens reela tillgångar. Jag kan således icke annat än afstyrka, att guld må antagas som mynt, eller gälla annorlunda, än sorn handelsvara; men får för öfrigt tillstyrka , att yexlingen må taga sin hörjän, så snart tillräckligt antal myntpiecer hunnit Blifva slagne för dess bestridande. Herr Dalman, Wilhelm Fredrikuppläste följande: Uti ett ämne af den vigt, sorn det förevarande, anser jag stadgandet af en opinion, och yttringen af en sådan, vara en pligt för hvarje Medborgare, som, i större Den 9 Ju lii f. m. 79 eller ringare mån, med verkar till ett beslut derutinnan. Af detta skäl har jag vågat begära några ögonblicks uppmärksamhet. Först måste jag tillkännagifva min öfvertygelse, att en åtter remiss af Statsoch Banco-Utskottens första så kallade principbetänkande närmast instämt både med formerna och tryggheten för besluten, rörande verkställighetsåtgärderne. Jag hade derföre önskat dgnna, dels på det Utskotten skolat blifva i tillfälle, att i ett sammanhang behandla hela frågan, dels emedan jag ansåg eri uttrycklig reservation emot låinesjstemerna böra inflyta i sjelfva propositionen till bifall å myntbestämningen; och denna förändring kunde ej eller ske utan återremiss. Jag hade slutligen trott, att man i en representerande församling, icke, såsom i ett debatterande sällskap, borde votera om blotta theorier. Men då Höglofl.
Jag skulle för min del tro, att ju mindre skilnad man gör mellan de belopp, efter hvilka skatten skall utgöras, ju mera billighet skall finnas deri. Jag hemställer derföre att fl. o. Ad., med bifall till hvad Utsk:t föreslagit för jordbruksfastighet, eller 3 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattIiingsvärdet, måtte, i likhet med BorgareStit, besluta 4 öres bevillning för all annan fastighet. I)å meningen är att all egendom skall genom den föreslagna nya beskattningsgrunden upskattas till betydligt högre belopp, än hvartill den f. n. är uptagen, så är val all atil. tro, att man kan komma till det resultat, att bevillningen lemnar den inkomst, som för fyllande af statsbristen är beräknad, och jag skulle för min del anse, att det icke är skäl bestämma proc. så hög, att man derigenom föranleder, hvad man med denna förordning förklarat sig vilja undanrödja, nemi. för låga värden, såsom nödvändiga för att icke uttaga för högt skattebelopp. Det är af detta skill, som jag vågar anhålla att B. o. Ad. måtte förena sig i BorgareSlits beslut att afgiften för annan fastighet, än jordbruksfastighet, mätte bestämmes till 4 öre för hvarje fulla 100 rdr af upskattnir.gsvärdet. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Anhn till Utskits förslag i denna punkt är det riuvide förhidet. Man har nemi. trott sig finna, pä grund af de uplysningar, hvilka komiterade inhemtat, att jordbruksfastigheterna, om man tar ett öfverslag af det stora hela, äro taxerade ungefärl. till */3:del af sitt verkliga värde. Om nu dessa sål. upsättas till det verkliga värdet, så skulle taxeringsvärdet blifva ungefärl. 3 gånger det nuv;de värdet, hvaremot äfven den afgift, som skall erläggas, blir nedsatt något under */3 af nuvide proc., så att följaktligen jordbruksfastigheten skulle komma att hädanefter betala ungefärl. lika med hvad som nu erlägges. Samma förhållande inträffar icke med stadsfastighet.
Sluteligen hemställes vördsamt, om icke detta memorial mA med de öfrige RiksStånden communiceras. Lades på bordet. Herr af Wingård, Johan: Jag bade egentligen velat framlägga det anförande jag går att uppläsa, såsom ett tillägg till Herr von Beckers motion; men sorn den ej torde komma af bordet förr än efter motionstidens slut, har jag velat fästa uppmärksamheten på ett ämne, sorn har något sammanhang med den, men som tillika innefattar en ny Motion. Hvarefter Herr af Wingård, uppläste följande; Yäl kännande Landtmannens förlägenhet och mångå bekymmer under låga spannmålspriser, förutser jag dock alla de svårigheter, sorn skola visa sig vid priser» nes upprätthållande, genom uppköp för Statens räkning. Min öfvertygelse om denna åtgärds otillräcklighet, äfvensom skadlighet, har jag uti min sist afgifna underdåniga Femårs-berättelse ganska vidlyftigt anfört, till hvilken handling jag får hänvisa, i hän - Den 12 December f. m. delse den blir tryckt. Men som jag äfvenledes derstädes vågat antyda min enskifta Öfvertygelse om sättet, hvaruppå spannmålsprisernas jemna upprätthållande endast kan vinnas, har jag trot.' mig böra underkasta Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning denna åsigt, väckt under ifriga bemödandet att utfinna något ändamålsenligare, än hvad hittills i denna del blifvit försökt. Afinnerligt deltagande för en aktningsvärd Medborgare-klass under dess betryck, ej af fåfängan ledd att tro mig kunna föreslå lagar, osvikliga till sina följder, går jag, utan beräkning af möjliga obehagligheter, att sträcka granskningen till ett ämne, föga vidrördt inom vårt land, ehuru ytterst vigtigt i anseende till dess förkofran. Det torde för få afEder, mine Herrar, vara obekant, att man länge stridt i England om ändamålsenliga Spannmåls-Lagar, samt att striden icke ännu alldeles upphört.
Som förhållandet bär är likartadt med det i frågan om Registratorns i Justitie-statsexpeditionen aflöning, får Utskottet, i öfverensstämmelse med dess förslag i nämnda fråga, hemställa, att omröstning må få anställas, enligt följande proposition: »Den som vill att allöningen för Sekreteraren i Justitie-kanslers-expedition bestämmes till 3,500 R:dr Runt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer berörde aflöning att uppföras med 4,500 R:dr samma mynt.» 4:0 Utskottets i 4:de punkten, mom. b., af Utlåtandet M 42 gjorda hemställan, att allöningen för Registrator» i Justitie-kanslers-expeditionen, nu utgörande 1,053 R:dr, men af Kongl. Maj:t föreslagen till 3,000 R:dr, skulle fastställas till 2,000 R:dr, blef af Bondeståndet bifallen, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståudet återremitterade frågan och Tforgare-ståndet bestämde aflöningen till 2,500 Hulr. Sedan, i följd af återremisserne, Utskottet derefter frånträdt sitt förra yttrande och i Utlåtandet M 124 tillstyrkt beloppets bestämmande till 2,500 R:dr, i likhet med Borgare-ståndets beslut, så har detta tillstyrkande blifvit gilladt af sistnämnda Stånd, då deremot Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståudet beslutat, att aflöningen skulle uppföras med 3,000 R:dr, eller samma belopp, Kongl. Majit föreslagit, och Bonde-ståndet åter vidhållit sitt förut fattade beslut.
Då emellertid donationer synas böra till sina afsedda ändamål bibehållas och ej, såsom hittills skett, tagas i beräkning såsom tillgång, inbegripen i de äldre lärare-lönerna, torde det vara angeläget att en utredning genom vederbörande konsistoriers och skolstyrelsers försorg anställes, för att erhålla bestämd visshet om beloppet af de utaf kommuner och enskilde personer till gymnasier och skolor i allmänhet gjorda donationer och vilkoren, hvarunder de meddelats; tillstyrkande derföre Utskottet, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t aflåta en underdånig skrifvelse, deruti anhålles om en slik utrednings företagande, och att resultatet deraf Rikets Ständer delgifves. 113:o. Med anledning af de i Kongl. Maj:ts Nådiga stadga för Rikets elernentar-läroverk gifna föreskrifter, angående undervisningen i främmande lefvande språk, har uti en hos Preste-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion Ilofpredikanten Nordlund anfört, att genom dessa föreskrifter fordringarne och ansprå - 40 Stats-Utskoltels Utlåtande M 148. (Fortsättn.) ken pS elementar-lärarens kunskap och skicklighet i nämnda språk betydligt stegrats, men att, såsom förhållandet hittills varit, blott få lärare behöft eller kunnat förvärfva den färdighet och öfning i dessa språks talande, som endast genom ett längre umgänge med infödde i de länder, der språken lefva, kunde vinnas och utvecklas, hvarföre det synles motionären vara statens pligt, att åt varande och blifvande lärare i de främmande lefvande språken bereda tillfälle att utan allt för stora enskilda uppoffringar ernå den färdighet i språkens talande och den insigt i deras egendomligheter, sorn svårligen annorlunda kunde förvärfvas, än genom resor i nämnde länder; och då behofvet af statens uppmuntran och understöd i detta hänseende borde ju förr desto hellre tillfredsställas, är af mationären, med tillika fästadt afseende å vigten för läraren att inhemta kännedom om de främmande ländernas undervisnings-anstalter, föreslaget, att Rikets Ständer mätte bevilja och till Kongl.
Aid KrigsAcademien deremot, motarbetas denna löjliga barnslighet genom Kronans uniform oell alias vilkor åro lika; hos ynglingen inplantas der att förakta klen veklighet och en qvinlig granlåts fåfänga. Anseende bland kamrater kan der endast förverfvss genom Öfvertråffmde egenskaper, större skicklighet i vetenskaper eller kroppsliga färdigheter. J »g upprepar hvad jag redan en gång förut haft åran nämna, att mangen till Ki igsAcademien inkommen veklig yngling, lemnat den, med glädje och tacksamhet för sin der gjorda omskapning, och med förmåga att gagna Konung och Fädernesland. Den olägenhet, som af Herr von Hartmansdorff med flere blifvit anmärkt vidlåda närvarande uppfostran vid KrigsAcademien, att den gör eleverne isolerade från andra ungdomsbekantskaper, än inom sitt < get Stånd, ar en an. märkning, hvars riktighet jag fullkomligt medgifver, ehuru jag icke tror olägenheterne deraf nu mera så svåra sorn fordom, ty den tid är Den 25 Augusti e. m. 349 förbi då Ståndssinnet delade Nationen uti en mängd små corporationer med ömsesidig afvog, het mot hvarandra. Detta småaktiga lynne tillvar på en tid KrigsAcademien icke fanns, det har försvunnit under dess tillvaro. Tidsandan har ensam uträttat denna förändring i nationallynnet, den har borttagit det imponerande uti och gjort lika löjlig, den civila tjensteman som på sitt embetsrum bortglömmande att han är en - Statens tjenare, vill spela rolen af en myndig Byskolmästare, med dera som anlita dess embetsåtgärder _ och den militair, sorn i samqväm och vid bouteillen, blott skattar värdet af sitt eget Stånd, och förtäljer växelvis historier om sin tapperhet och sina bedrifter i fält och på gästgifvaregårdar. Alen olägenheterne af den isolerade uppfostran som jag villigt erkänner, vara betydliga, försvinna om de trenne första classerne borttagas från KrigsAcademien, hvilken det oaktadt, bibehåller den stora fördelen, att gifva en nära och vidsträckt bekantskap uti sitt eget Stånd.
L If .. ikrr. En sommanagn af A Ch Edgren; H. Idun Os So » Q a c * a &lt;a a Fredagen den 27 juli 1888. B y r å: 8 Sturegatan 8 (ingång från Humlegårdsg. 10) Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Tidningen kostar endast 1 krona fSr qvartalet. postarvodet inberäknadt. Ingen} ösnummerförsäljning! Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Allra. Telef. Der W e l t mehr geben als sie uns giebt, Die W e l t mehr lieben als sie uns liebt; En nutidskonkurrens. Af Inga Schenfelt (Elsa) *. rittas föräldrar det kommit, dag lät dem bli guvernant. Var dant t o k e r i. inte kunde icke fatta hvarifrån dä deras äldsta dotter en veta, att lion ville ut och det hennes allvar. Så- behöfde hon det! Men då hon vidblef sin idé och förklarade, att den o c h den af hennes jemlikar föregått med exempel, gjordes ej flera invändningar. Möjligen voro föräldrarne svaga för hennes önskan eller ock trötta på att se hennes missnöjda anlete o c h likgiltighet för hvad som omgaf henne. G-enom vänner o c h bekanta fick Britta snart nog anbud på plats hos en godsegare i södra Sverige och det behagade henne. Här b l e f ej ens fråga o m att se på betyg. Britta var af familj, hade muntliga förespråkare, hade genomgått elementarskola o c h vistats en längre tid i Paris. A f samma skäl följde långt större lön, än en fattig flicka af tarflig härkomst vågat begära Dessutom var det j u angenämt att visa sig storslagen hela vägen. N u fick Britta sysselsättning, som intresserane henne — för paryren; den skulle moderniseras, tillökas, blifva elegant. H o n ämnade imponera med den. och så kom hon nu i granskapet af en garnisonsstad ... fantasien utspann angenäma framtidstaflor ... Minst af allt sysselsattes hennes tankar med den befattning hon åtagit sig.
Det synes nemi. som om Riksg:sKont:s hus skulle kunna sålunda ändras och tillbyggas, att nuv:de hufvudbyggnaden b i be hö 11 es oförändrad, men att fly g la r n e aftoges till en del samt en ny facad upfördes ulåt Birger Jarls torg. Denna nya byggnad blefve visserligen ej särdeles bred, emedan gårdstomten är smal; men den torde dock kunna bereda mycket utrymme till handlingars förvarande, enär några trappor der ej behöfde anbringas, utan upgången blifva i den nuvide hufvudbyggnaden, hvilken genom delar af flyglarne komme att sammanhänga med det nya huset. Den gamla delen af huset, som anses icke kunna bära pappersmassornas tyngd, kunde användas dels till bibliotbek dels till arbetsrum, hvilkas väggar icke böra vara beklädda med handlingar. Antalet af forskare är nemi. ofta ganska betydligt, så att flera rum härtill äro af nöden ; men om tjenstemännen ej äro så många att de kunna vara närv:de i alla de åt främmande uplåtna rummen, så vore ändamålsenligt att dessa arbetssalar ej äro öfver fy 11 da med handlingar. En sålunda emot Birger Jarls torg upförd hög och vacker byggnad blefve en prydnad för platsen, och torde till en början bli tillräcklig att inrymma de flesta nuv:de handlingar. En ytterligare fördel med denna plats är, att der finnes utrymme för framtida tillbyggnader, medelst flyglars byggande nedåt kanalen. Emellertid medgifves gerna, att åtskilliga svårigheter måste upstå vid en dylik förändring och tillbyggnad; likasom erfarenheten vid inredningen af n. v. RiksArkivets hus visat olägenheterne af att aptera ett vanligt boningshus till ett helt annat ändamål. Bäst vore således att, efter borttagandet af Riksg:sKonl:s 33<; Den 22 April. hus, upföra en helt och hållet ny byggnad. Skulle R.
Skrifvelse, N:o 195 591 Ville man nemligen lala de högsta förmodade, ja, till och med endast de högre bötesbeloppen svara emot det högsta tillåtna dagantalet för straffet, så skulle ett proportionerlig! nedgående i skalan leda derhän, att äfven temligen höga böter försonades med det mihsta dagantalet. Kroppsstraffets afskräckande egenskap vore derigenom födoråd, och sannolikt skulle i de flesta fall, eller så ofta möjligt blefve att göra tillgången lill böternas gäldande för exekutorn oåtkomlig, lagöfverträdaren föredraga kropps-straffet. Den nja straff-art, straff-arbete, Rikets Ständer föreslagit, kan i sin tillämpning innehålla erforderlig skärpa och medgifver, ulan men för helsan, den utsträckning till tiden, som öfverträdelserna i qvanlilativt hänseende påkalla, och uppfjller derföre, efter Rikets Ständers åsigt, hvad i straffet sökes. Hvilket allt Rikets Ständer få i underdånighet anmäla, med anhållan att E. K. M:t täcktes i nåder godkänna bilagde förslag till förordning angående vilkoren för bränvins tillverkning, samt låta utfärda dels Författning i ämnet, att gälla till allmän efterrättelse från och med 1855 års ingång, dels den särskilda Ordnings-stadga för större brännerier, som i det underdåniga förslaget omförmäles. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 November 1854. Förslag till Förordning ungående vilkoren för brunvins tillverkning. 1 Ari. Om rättighet till bränvins tillverkning och liden för dess utöfning. §• 1. Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är, enligt författningarna, berättigad att idka fabriksrörelse eller ock eger eiler innehar i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Jag tänker blott tala för Cancelliet.? vaktmästare, hvilka jag glömde att nämna, då jag sist yttrade mig. K. M:s propos. föreslår för hvardera af dessa 166 r:drs lön. Utsk. har nedsatt den till 200 r:dr. Jemnför man nu förhållandet med StatscontJs vaktmästare, så linner man, att lönen för en sådan är 3oo och för en kammardräng 2Öo r:dr. I detta verk. äro dock 6 kammardrängar, förutan vaktmästaren. Uti Statsexpeditionerna deremot finnes, utom i Krigs-, med arne, blott en vaktmästare i hvardera; och då denne är sysselsatt från morgonen och äfven på aftnarna hvarje postdag, torde R. o. Ad. finna obilligheten af att endast tillerkänna honom 200 r:drs lön. Jag yrkar således äfven för dessa, att de må komma i åtnjutande af de lönefönmåner, K. M:s nåd. propos. föreslår. Den ringaste hör lika väl åtnjuta sin tillständiga rätt som den förnämste. Frih. Åkerhjelm, Gust. Fredr.: Öfver StatsUtsk:s under öfverläggning varande betänk. N:o 80 ämnar jag i möjligaste korthet yttra min mening. Med Hr Danckwardt instämmer jag i dess framställning, rör:de sportelsystemets upphörande vid Just-R.evisionsexped:n, Statsexpeditionerna och öfriga till K. M:s Cancelli hörande afdelningar. Jag tror, att en sådan förändring i denna löneinkomst, som K. M:s nåd. propos. innehåller, af Hr Danckwardt i dag biträdd och ytterligare utvecklad, skall leda till fördel för staten och nytta för enskilda.