Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden är lätt att inse. Tjufven skall börja med att undanrödja ett besvärligt vittne. Lagen skall förmå honom att blifva mördare, ty han har ej mera an ett lif att förlora, och innom sig har han intet baad 36 Den i April. sorn bjuder honom att skona andras. — Om proportionen emellan brott och straff vid all Lagstiftning bör komma i beräkning, frågar jag om förlusten af ett människo-lif kan mätas mot ett olofligt tillgrepp af några sltillingar? Brytes icke äfven genom stadgandet af dödsstraff för tjufvar, den kedja som vår Lag framför många andra Nationers, så varsamt sammanfogadt. Rån, sorn är ett våld både mot Personliga säkerheten och Egendomsrätten, är belagt med dödsstraff, men Hof Rätterne hafva i sådana mål Leuterations-rätt, den de ock nästan alltid utöfva. Hvarföre skall då itererad stöld, som blott är ett ingrepp i Egendoms-rätten, ovillkorligen straffas med döden? Att på sätt Utskottet föreslagit med ett outplånligt märke förseden, som andra gången stjäl, anser jag både orättvist och skadeligt. Många exempel gifvas på personer, som nöden eller lättsinnigheten förledt till brott •, men hvilka vid återvunnen s3us, förbättrat sitt lefverne. Lägst,fta. rens pligt är att befrämja en sådan förbättring. — Huru uppfyller han den, då han för lifstiden trycker brottets stämpel å den olycklige, som likväl tillätes att återgå till Samhället? Hans sinne måste intagas af förtviflan. Förbättring är icke mera af honom att vänta, då tecknet af hans brott, som icke genom den mäst dygdiga vandel mera kan utplanas, skall följa honom genom lifvet. Han har intet val öfrigt - han måste fortsätta att vandra den bana han börjat, och så länge han förmår, söka skada det Samhälle, som förskjutit honom.
Utskotts yttrande, om afskrifning af värdet med flere kostnader i och för åtskilliga på Kungsholmen belägne, till Curhus upplåtne BränneriJByggnader, hvilket yttrande BorgareSiandet redan den 30 sistlidne December bifallit. Frän Hederv. BondeStåndet. S. D. Till BancoUtskottets hemställan, uti nu uppläst Betänkande af den 26 dennes, i anledning af Biskoppen Doctor Faxes motion om präglande af en Skådepenning till åminnelse af den dag, då Hans Kongl. Höghet Hertigen af Södermanland, Prins Oscar, uppnådde myndiga år, fann det Hederv. BondeStåndet för godt att lemna bifall. S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomisUtskottets, sedan de s:ne si - 72 Proh Utdrag d. 27 Jan. rSiS» sista plena hvilande Memorial af den 19 iden." na Månad, deri Utskottet, uppå anförda skäl, för* klarat sig ej kunna taga någon befattning med Biksdagsmannen Erik Svenssons från Bohus Läa till Utskottet remitterade Memorial, innehållande motiver till det förslag, att Bikets nu församlade Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder låta förelägga sig omständl. ga upplysningar huru KyrkoOrdningen i alla dess delar i hvarje Stift efterlefves och hand* hafves, pröfvade BondeStåndet för godt, att vid berörde Utskotts åtgärd i detta ärende låta bero; hvarom Bespecf. MedStånden och OeconomiasUtslcottet skulle vördsamt och vänligen underrättas. S. D Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch OeconomiteUtskottets afgifna ProtocollsUtdrag, hvaruti Utskottet tillkännagifva sig, uppå anförda skäl, ej hafva kunnat till pröfning upptaga Prosten Doct. Stenhammars hos Högvörd.
Jag tillstyrker, att orden: ”och åligge förthy "Rätten, att inteckningsbevis infordra," må utbytas mot dessa ord: och åligge förthy Rätten, att bevis så väl om befintelige inteckningar, som om kungörandet, infordra. 48 H. 21 Den 6 November e. m. Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall å förevarande punkt* Ropades Ja och Nej. Hvarefter, uppå derom af Hans Excel-* lence Herr Grefven och LandlMarskalken framställd proposition, Ridderskapet och Adeln beslöt, att, i likhet med hvad Herr von Hartmansdorff föreslagit, orden: och äligge förthy Rätten att inleckningsbevis infordra, borde utbytas mot: och äligge förthy Rätten, att bevis så val om befintelige inteckningarj som om kungörandet, infordra. C ap it le t 35 ,§'• Herr von Hartmansdorff': Den red aution Herr Ålund föreslagit, lyder sålunda! ”Ulan hinder af den ed, som borgenärerne ”gatt, åge Rätten, alt pröfva giltigheten af ”hvarje fordran, äfvensom att bestämma ord”ningen och företrädet Borgenärerne ernel”lan, efter lag och fordringarnes beskaffenhet, ändå att jäf ej gjordt är. Pröfvar ”Rätten någon fordran, i grund af en eller ”flere Borgenärers jäf, antingen hel och hålfen, eller till någon del, böra försvinna, ”då gälle det till förmon för öfrige Borge”närer, ändå att de ej i jäfvet deltagit.” Efter mitt omdöme är detta rigtigt, ty, ehvad en eller flere af Borgenärerne göra anmärkningar, och visa, att svekfulla fordringar äro anmälde, synas alla böra få gagn deraf, t) e n 6 November e. »rt. 3 j3 Deli ej blott den eller de, som upptäckt sveket. Jag tillstyrker således bifall u Herr Ålunds redacliom Herr Hjerta: Jag tror, ätt skälen för 1818 års ConcursLag äro af den vigt såväl för
Då det torde blifva något svårt, att här detaillera straffbestämmelserne, tror jag det vore bäst, om man till RiddarhusUtskottet öfverlemnade att uppgöra, hvilka de punkter äro, som böra Lagutskottet underställas. Herr Thanij Wolrath: Om icke mitt minne bedrager mig, tror jag, att den proposition Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde, i afseende på publicitetens införande å Riddarhuset, tydeligen bestämde, att allt det Reglementariska ej skulle införas i RiddarhusOrdningen, utan i ett särskilt Reglemente. Jag vill påminna mig, att propositionen innehöll bi - 46 Den i April f. ra. fall till publiciteten, alt förordnande derom skulle införas i RiddarhusOrdningen, men det Reglementariska tillhöra Ridderskapet och Adeln att särskilt besluta. Härigenom torde den frågan vara så afgjord, att den ej längre behöfver vara under discussion. Jag har ej något vidare att tillägga, utom i anledning af Herr Cederschjöld? klander emot det föreslagne sättet att utdela biljetterne. Meningen med den beslutade Publiciteten måtte väl vara, att inkalla bildade och väl uppfostrade personer till vära åhörare. Jag trör ej, att detta ändamål skulle vinnas, om biljetterne i trängsel lemnäs till den förstkommande. Då behöfdes många garantier mot oskick, och jag anser derföre det vara bäst, att biljetterne utdelas af LandtMarskalken och, såsom Utskottet föreslagit, Ståndets egna Ledamöter. Deras känsla af rätt och heder måtte gora, att de ej inkalla personer, som skulle störa oss, utan endast sådane, hvilka man önskade blifva underrättade, att vi hafva till ändamål det rätta, det allmännas väl och enskilt förkofran.
»Jag vet ännu i dag inte hvem ni är.» »Då skulle jag mycket väl kunna säga er, hur ni är», sade han och såg stadigt på henne. »Från den första förmiddagen, jag såg er, hade jag er klar för mig och kommer aldrig att förändra min mening.» »Men det vill ni väl inte sitta här och berätta mig», sade Nina. »Jag vet ingenting värre än att så der sitta modell till en karaktärstudie.» »Nej», svarade Tofte. »Jag har inte alls för afsigt att visa er någon andlig spegel, men till min egen tillfredsställelse vet jag, att jag känner er och kände er genast.» »Det är förskräckligt att bli så genomskådad», Nina sänkte ansigtet öfver sitt arbete. »Ni behöfver inte vara rädd», sade Tofte. »Ni har egentligen bara ett stort fel.» »Och det är?» frågade hon och lyfte hastigt hufvudet. »Jaså, ni är i alla fall nyfiken.» Tofte skrattade. »Ja», svarade Nina allvarligt. »Hvad är det för ett stort fel jag har?» »Det säger jag er inte — inte nu.» »När då?» frågade Nina. »Kanske en gång i framtiden», svarade Tofte. »Och under hela den tiden skall jag veta, att jag går och bär på något svårt och orätt, som jag inte ens sjelf har öga för.» »Det är hvarken något svårt eller orätt», svarade Tofte. »Det är tvärt om något som de flesta visst anse för en dygd, men det skadar er — och kommer att skada er.» »Förlåt mig», sade han ett ögonblick derefter, då Nina satt tyst och sydde. »Inte sant, ni vill förlåta mig, om ni tycker, att jag har blandat mig i saker, som inte angå mig?» Hon såg upp med ett tungt, trött uttryck, men hans ögon voro så milda och på samma gång skälmaktiga, och han log så intagande, ett leende, som på en gång hade något af ett bortskämdt barn och en man, som känner sin makt. Nina log också och räckte honom handen. »Kom, så gå vi ned i trädgården», sade hon för att få slut på det spända i situationen När Nina var ensam, tänkte hon ofta på Tofte. Hon visste knappt sjelf af det, men medan hon arbetade, kom han oupphörligt fram för hennes tankar.
Riksdag utgjorde voter:s-propos:nas antal .• • • 154 » och afgjordes genom votering i Förstärkt StatsUtsk. 114 » Vid 1847 och 1848 års Riksdag upgingo voter:s propos:ne till 363 » och voteringarne till 175 » Och vid sednaste, 1850 och 1851 års Riksdag föreslog BevillmsUtsk. votering i Förstärkt StatsUtsk. uti 188 » och afgjordes genom votering 90 » Dessa exempel torde bära vittne om en ej obetydlig rörligbet i hvad med Tulltaxan stått i sammanhang; och om förändringarne ej ändå blifvit så serdeles häftiga eller genomgripande, så har detta ej sällan berott af de tillfälligheter, som bestämt voteringärnes utgång i det Förstärkta Utsk. Att bågen för förändringar i Tulltaxan likväl ännu ingalunda är minskad visa ibland annat, de vid denna Riksdag framställda talrika motioner i ämnet, deribland äfven finnes sådane, som innefatta yrkande om Tullnedsättning för varor, som knappast längre tid än ett år varit till införsel i Riket lofgifna. För att under sådane förhållanden våga stora kapitaler på \ industriel företag af den art alt de för sin tillvaro äro beroende af Tulltaxans stabilitet, fordras ett så stort mod att jag nästan skulle vilja kalla det öfvermod, och då man invänder att en del anläggningar af nämnde art icke under den förflutna tiden vun\ nit önskad förkofran, ehuru de varit med absoluta förbud skyddade, synes mig svaret ligga helt nära till hands, dels deruti att förbudssystemet visserligen icke är det bästa och lämpligaste, att fortskynda näringarnes utveckling, dels ock deruti att Damoclessvärdet hängt öfver de omnämnde näringarne lika hotande, som öfver alla andra, och att de ej med trygghet kunnat sträcka sina beräkningar längre, än för tiden af en Stats-reglerings-period, samt äfven för denna inskränkta tidrymd varit underkastade äfvenlyret af en under tiden möjligen inträffande Urtima Riksdag, vid hvilken förändrade åsigter kunnat göra sig gällande. Då, vid 1840 års Riksdag, BevillmsUtsk., i öfverensstämmelse med K.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, af elen 8 dennes, om eftergift af ett Danaarf till förmon för Piteå Stad, Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, af den 8 dennes, angående lindring i vilkoren för begagnandet af det utaf Rikets Ständer till .återuppbyggande af Staden Borås anslagna låne-understöd, — af den 28 sistlidne Januarii, angående afskrifning af en i Salpeterfondens räkenskaper bälancerad summa, utgifven, såsom lån, till Carl Gustafs Stads Gevärs-Factori, —. af den 18 sistlidne Januarii, angående Curlius-afgiftens fortfarande, — af den a5 sistlidne Januarii, angående förökadt anslag för anläggande af en vattenledning till Carlskrona, — af den s5 sistlidne Januarii, angående Generalsoch Amirals-pensioners uppförande å Allmänna Indragnings-staten, Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, af den 25 sisllidne Januarii, om ytterligare Stats-anslag för Armeens Pensions-Cassa, om dispositionen af Accords-regleriugs-anslaget och/\om belänings-rätt å Accords-fondens obligationer, Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, af den 18 sistlidne Januarii, angående afskrifning af Upsala Academies återstående skuld till Rikets Ständers Riksgälds-Gontor, för ett erhållet lån till fullbordande af det nya Bibliotheks-huset i Upsala, och — af den j8 sistlidne Januarii, angående afskrifning af någre Stats - 20 Trot. VJtdr. d. i o Februari i 1834.
I Stockholm förfares härmed i enlighet med hvad särskildt finnes stadgadt. § 187. fr. §§ 153, 155 Bev:s-f. Uppbördsstämma förrättas: på landet af krofogde inom sitt fögderi, i närvaro af häradsskrifvaren , hvilken har åliggande att dervid annotera uppbörden samt debetsedlarna med annotation förse; i stad, af behörig uppbördsman, i närvaro af en magistratsperson eller skattskrifvaren med enahanda åliggande i afseende på annotationen, som ofvan för häradsskrifvare stadgadt är. § 188. fr. § 156 Bev:s-förordn. Sedan uppbördsstämma är hållen, kommer med restantiers indrifvande och hvad dertill hörer att förfaras som författningarne bjuda, eller vidare kan varda stadgadt; så att alla utskylder, inom slutet af uppbörds-året eller den 1 Maj, må vara å vederbörlig ort redoviste och i ränteriet nedsatte. § 189. fr. § i5y Bev:s-förordn. Mom. 1. Sjömanshusens föres tändare åligge, att för det vid sjömanshusen skattskrifna eller i deras rullor intagna sjöfolk debitera och uppbära hela bevillningen efter denna stadga, äfvensom öfriga personella krono-utskylder; Deli i Februari. 171 lill följd hvaraf de, vid sjömäns utmönstring, skola sådana afgifler dem för löpande året påföra och affordra, samt, vid afmönstra ngen, för de förflutna åren, af förtjenta hyror innehålla den bevillning jemte öfriga personella utskylder, desse personer under deras frånvaro erlägga bort, så vida ej genom vederbörliga qvittenser styrkes, att utskyIdema å annor ort inom lliket guldna blifvit, antingen af sjöfolket sjelft eller deras redare.
S. D, Remitterades till 25 dennes, på bordet lagde motion om NummerLotteriets afskaffande; jemte de af Hans Excellence Herr Grefve af Wellerstedt, Gustaf, samt Herrarne Rosenblad, Bernhard, och von Becker, Carl Johan, rörande samma ämne, nyssnämnde dag, afgifne yttranden. 2:0 Herr Montgomeries, Fabian, och Friherre Wrangels, Fredric Anton, den 25 StatsUtskottet: err Montgomeries, Gustaf, den 4 D e ti i December. dennes, på bordet lagde motioner, om inställelse af Bytesbristers och de deraf härflytande Efterräkningsposters indrifvande; jemte de af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob, Friherre Cederström, Jacob, samt Herrarne Tham, Wollrath och Börtzell, Johan Abraham, rörande samma ämne, afgifne yttranden. 3:o Herr von Hartmansdorffs, August, och Friherre Ridderstolpes, Fredric, den 25 dennes, på bordet lagde Motioner, angående utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoller vid 1818 och 1828 årens Riksdagar, äfvensom att ett exemplar af de öfrige RiksStåndens Protocoller, jemte Bihangen till samtelige RiksStåndens Protocoller vid nyssnämnde Riksdagar, måtte öfverlemnas till LandshöfdingeEmbetet i hvarje Län; tillika med de af Grefve Spens, Carl Gustaf, Friherre Boije, Fredric och Herr von Hartmansdorff, August, rörande samma ämne, denna dag afgifne yttranden. BancoUtskottet:
Hon steg upp utan att se på Nils och gick ut, plockade fram mat och satte på bordet. — Kom och ät, sade hon kort. Nils rörde sig icke. Hon vände tillbaka och tog i honom. — Kom och ät, så att vi få lägga oss, jag är uttröttad. — Anna, är du ond? — Ond, upprepade hon med hån. — Inte är det så trefligt att veta, att man har att sitta här nu hela långa lifvet, när man kunde få något helt annat. — Jag duger inte mer — jag kan arbeta med kroppen tills jag stupar, men det andra kan jag icke mer — jag förstår ej själf, jag liksom orkar inte, det är för sent. — Ja, jag börjar tro det, sade hon, hvarken hårdt eller mjukt utan rätt ut af sina tankars djup. Oroligt kastade de sig under nattens timmar på sin bädd, ingen kunde sofva. Genom deras klarvakna sinnen drogo i brokigt tåg gammalt och nytt. Deras ögon sågo hvar för sig skarpt och upprördt ut i natten, de vägde och jämförde, de kände dödens ångest och därefter lifslusten skjuta upp som en stålfjäder. De kämpade i tanken om sin plats högt på lifvets lysande älf, men när de envist stöttes tillbaka, släppte de tag, gjorde icke motstånd, drefvo utför utan mycken sorg eller känsla. Och då var det, det bortstötta och föraktade kröp fram, omstråladt af hemvarma färger, då var det, det reste sig allt mer bjudande, detta lilla hem, där hvar stol och hvar sked var efter hand vunnen genom arbete, och som därför vuxit sig fagert och betydande, innan det ens hunnit förvärfvas. Då fick den med ens tillbaka lifvets röda färg, denna miljö, som de för några timmar sedan betraktat som ett lik. Den fick innehåll, kraft, värme, den blef åter deras. — Gossen — ljöd i det stilla mörkret en vek hviskning, och en hand sökte försonande Nils Fredmans. — Ja, lilla flickan — sade hans röst betydligt friskare och modigare — du skall inte vara ledsen — hvad veta vi? Hvad som hälst kan hända, och inte är det sagdt vi alltid stanna här. Hvarför skulle just vi vara bestämda att gå förlorade? Och de somnade in hand i hand. En julafton.
Öfver penningeförlägenhet klagas redan inom de flesta delar af landet, — och den kommer sannolikt under nästföljande år att ökas, äfven ined antagande deraf att, i motsats med förhållandet under nästförutgångna år, landets import skulle med dess export salderas och någon uttagning af Bankens silfver, samt deraf följande minskning af sedlar, således icke ifrågakommer för liqviderande af ett exportens värde öfverskjutande import-värde. Till amortering och ränteliqvid, i följd af Hypotheksföreningarnes högst betydliga utländska skuldsättning, erfordras nemligen en ärlig vexeltillgång till ett belopp, som torde kunna beräknas lill omkring en million r:dr banko, och vid saknad af denna vexeltillgång, utöfver hvad som til! imporlens liqviderande behöfves, måste Bankens silfver användas oeh följaktligen motsvarande belopp sedlar ur allmänna rörelsen ingå till Banken. En minskning i Bankens sedelstock verkar, af kända och giltiga skäl, till minskning af Privat-banker* nes sedelutgifning, och jag fruktar att de följder, som af en inträffande slrypntng uppkomma, framdeles skola föranleda till beslut, i högre grad vådliga för Bankens säkerhet, än det nu fattade kan anses skyddande densamma. Man hemte i detta fall lärdomar och varningar ur vår Riksbanks historia! Så mycket om sjelfva saken. Hvad sättet för sedlarnes utgifning angar, anmärker jag, att om Banken till Stats-verkets behof aflemnar de under detta och påföljande år såsom räntor till Banken inflytande sedlar, så vinnes derigenom, så vidt det på Rikets Ständer beror, det vigtiga ändamålet att bibehålla sedelstocken oförändrad, utan att härföre, hvarken en i de flesta fall föga hankmässig utlåtning, eller I llanko-Utskottets Memorial, N:o 12. 17 eller en härmed närbeslägtad åtgärd, inköp af räntebärande obligationer, behöfva såsom medel tillgripas.
Likaledes har genom Hedervärda .Bonde» Ståndets , med frångående af dess förr yttrade mening, beslutade biträdande af Höglofl. Ridderskapet och Adelns samt Högvördiga Preste-Ståndets godkännande af 11 Puncten uti Utskottens förslag, frågan derom blifvit afgjord på ett sätt, som bestämmer Rikets Ständers bet slut i detta hänseende. Då Banco-LJtskottets Betänkandeni $1 Da vidare Högvördiga Preste-Ståndet godkännt den af Utskotten, I afseeftcfe på förslagen i 23 och 24 Puncterne framstälde Voierings-proposition, livi ken i Contra propositionen innefattade utvecklingen af Ståndets förut i timner fattade beslut, och Vallor]. Borgare-Siandet äfvenledes antagit, såsom sitt beslut, hvad berörde Contra-proposition innehål ler, samt Hedervärda Bonde-Ståndet vid ett sådant förhållande förklarat sig i detta ämne jernnval med Högvördiga Preste-Ståndet instämma; förfaller ali fråga rörande omröstning öfver denna fråga inom förstärkta Statsoch Banco Utskotten, utan kommer, i enlighet rr.ed -omförrnäldte Stånds numera' sammanstämmande Utlåtanden, Rikets Ständers beslut i detta afseende att erhålla följande lydelse: Sä vill de Capilul-afbetalningar, hvilka frän och med nasta ars början inga ä Banquens särskilde emot Fastighets pant utlänte fonder, söm den del af Capital-afbetalningarne å Odlings-län, hvilka, enligt förutgående Punct, icke i samma Jjäneviig uter utgå, bura till ny utlåning emot pant af fastigheter utgifvast hvarförutan 1,200,000 R.dr Banco Transport-Sedlar komma att, fördelade pä fem är, tilläggas förenämnde tillgångar för nya fastigheis-lån.
— N:o 290. med förslag till voteringspropositioner, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i fråga om bränvins-bevillningsmedlens omedelbara ingående till Riksgälds-Kontoret. XI. B. 436, 438. A. 440 — N:o 291. angående den under innevarande riksdag verkställda statsreglering samt den för Riksgälds-Kontorets utgifter erforderliga allmänna bevillning. XI. 446. 447- A. 448. E. 462. — N:o 292. angående särskilda gratifikationer till åtskilliga af Stats-Utskottets tjenstemän. XI. B. 441, 443. A. 449. — N:o 293. med förslag till stadganden i Riksgälds-Kontorets reglemente angående detta verks inkomster samt uppbörden och redovisningen af dit ingående bevillnitigsm. fl. medel äfvensom rörande Riksgälds-Kontorets styrelse och den vid samma verk anställda betjening. XI. B. 459, 460- A. 461. — N:o 294. med förslag till pensions-stat vid Riksgnlds-kontoret äfvensom expektans-stat vid f. d. General-assistans-kontoret. XI. B. 446, 459. — N.o 295. angående den upprättade nya Riks-staten. XI. B. 460. A. 461. E. 466. — N:o 296. angående öfverlemnande till Kongl. Majit af det nya Reglementet lör Rlksgälds-kontoret. XI. B. 460. A. 461. É. 466. — N:o 297. angående öfverlemnande till Danska Rikdags-bibliotheket af ett exemplar utaf Riks-Ståndens tryckta Protokoller, med dertill hörande Bihang. XI. B. 462, 464 A. 465.
Till bevis härpå behöfver jag blott åberopa det sätt, hvaruppå socknenämnderna i allmänhet upfylla sitt kall och får särskildt påminna den värde motionären om en församling, der man under åratal stridde om hvem man skulle få till ordförande i sockennämnden. Den som en gång blifvit dertill vald, klagade hos K:s Beflnde och derefter, om jag ej missminnes, jemväl bos K. M. Så stor var svårigheten att fä en ordförande, eller ett uttryck för socknens kommunala anda. Detta mätte väl vara ett slående bevis derupå, att kommunal-andan är ganska klen, åtminstone i allmänhet. De ifrågasatta kommunal-nämnderna kunna, enl. milt omdöme icke uträtta något verkligt godt, så vida de icke hafva beskattningsrätt. Den värde motionären har sagt, att sådant ej vore ovilkorligen nödvändigt och att derom icke heller fråga blifvit väckt. Häruti har han misstagit sig, ty FIr Stolpe har uttryckligen - Den 21 Juli. 385 tryckligen föreslagit, att beskattningsrätt skulle tillerkännas dessa nämnder. Om våra fastighetsegare skulle vilja öfverlemna åt länsnämnderna rättigheten att beskatta kommunernas medlemmar för kommunala behof, skulle sådant utan tvifvel medföra mycken nytta, men jag tviflar högeligen, att de vilja ingå på ett dylikt förslag. Hr von Hartmansdorff har omfattat motionärernas åsigt och har anfört, hurusom han, i egenskap af Landshöfding, råkat i mycket bryderi derigenom att lian icke ägde någon laglig kommunal-myndighet inom länet, med hvilken han kunde rådgöra om inrättandet af en för länet nyttig anstalt. Jag medgifver gerna denna svårighet, men jag tror ej, att en församling, sådan som den föreslagna länsnämnden, skulle, till följd af dess valsätt, vara särdeles lämplig att afhjelpa denna brist. Det torde nemi. merändels blifva ganska svårt att finna lämpliga personer, som vilja åtaga sig den besvärliga och lönlösa befattningen att vara ledamot i en sådan nämnd. Den skulle då ofta komma att bestå af mindre lämpliga men tilltagsna personer, hvilka sjelfmant erbjudit sig och hvilka ofta torde blifva ganska besvärliga för landshöfdingen, till följd af det inflytande de utöfva på allmogen.