Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Besvärsoch EkonomiUtskottets Betänkande, N:o 107. ämnet blifvit afgifna, men ärendet ännu befunnes oafgjordt, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, genom underdånig skrifvelse, anhålla, det täcktes Kongl. Maj:t i nåder låta förelägga Rikets Ständer handlingarna rörande frågan om mosaiska trosbekännares i Sverige rättigheter och skyldigheter, på det Rikets Ständer må kunna, under denna deras sammanvaro, taga det vigtiga ämnet i öfvervägande samt deras fattade beslut och önskningar till Kongl. Maj:ts nådiga sanktion i underdånighet framställa.’’ Utskottet har sökt att med största sorgfällighet pröfva frågan om medgifvande åt judar här i riket af fullständiga eller utvidgade medborgerliga rättigheteter, och utom det ofvan anförda härvid tagit kännedom af hvad dermed eger sammanhang uti vårt och andra länders lagstiftningar samt derom förekommit vid föregående riksdagar. I följd af allt hvad sålunda inhemtats, har Utskottet stadnat i den öfvertygelse, att judarne i de serskilda länder, dit de blifvit spridda, utgöra alltid äfven ett serskildt folk, jemte det att de tillhöra det land, der de bo. Derföre har det aldrig varit mer än ett enda folk som varit judar, då alla andra religioner kunna tillhöra flera nationer. Med jude förstås ej blott anhängaren af en religion eller sekt, utan äfven medlemmen af ett folk, och om de än höja sig till den mest menniskovänliga tänkesätt, så förblifva dock andra nationers medlemmar främlingar för dem. De kunna blifva goda medborgare uti en stat, men de förblifva alltid på samma gång judar, ty deras religion och deras nationalitet äro så djupt och så nära med hvarandra förenade, att de icke kunna frångå den sednare utan att svika den förra. Hvarje renlärig och ärlig jude anser Palestina ännu såsom sitt förlofvade land, och det säkraste beviset på styrkan och fastheten af deras nationalitet är århundradens vittnesbörd, att hvarken den omenskligaste eller menskligaste behandling, hvarken utskjutandet ifrån samhället eller beviljandet af fullkomlig medborgerlig jeml i k het förmått införlifva dem med andra folkslag.
Författning i detta ämne af den 10 Februari 1819, i ändamål att Begrafningshjelp vid Löntagarnes död må kunna till dess Sterbhus utbetalas , måtte i de fall, då Ämbetsoch Tjenstemannen täger afsked, hvarigenom rättigheten till Begrafningshjelps utbekommande upphör och Lönbesparingen alltså förvandlar sig till Stats-Inkomst, få utgå till Pensions - Cassorne; så emedan Riksens Ständer, sista Riksdag, uti underdånig skrifvelse den 2 Maji 1818, hemställde, att ifrågavarande Sex Månaders Lön besparing äfven då Löntagaren undfått afsked, borde vid hans död, såsom Begrafningshjelp utbetalas, samt särskilde Motioner vid denna Riksdag ock blifvit gjorde, om billigheten deraf, att Ämbetsoch Tjenstemannen må tillgodonjuta hvad sålunda af dess lön innehålles ; så och enär efter de afskedstagande, hvilka undfå Pension, ifrån Pensions-Cassan bör till deras Sterbhus utbetalas Begrafningshjelp, och dertill skä - Stats-Utskottets B etcinkanden. 790 ligen fa påräknas, hvad i sådant ändamål blifvit af Lönerne innehållet, anser Utskottet sig böra föreslå Riksens Ständers bifall dertill, att omförmäldte Sex Månaders Lönbesparing må till Civil-Statens Pensions-Inrättning utgå för de af denne Stats Ämbetsoch Tjenstemän, som från tjensterne taga afsked. — Men beträffande rättigheten härtill för Militaire-Staterne; så förekommer i afseende derå, det olika förhållande, att Arméens Pension-Cassa njuter den särskilde förmån af ofvannämnde |:delar utaf Wadstena Krigsmanshus afgifter, hvilka utgöra ett allmänt Stats-bidrag* som fullt motsvarar berörde Sex månaders Lön-besparing, särdeles sedan desse afgifter uppå Riksens Ständers underdåniga hemställan, vid 180g och 1810 årens Riksdag, blifvit genom Kongl.
Efter granskning af de hos Kongl. Hofrätten förvarade handlingar i ämnet och en i April månad 1851 för sig gången brefvexling med Kongl. Hofrätten, har jag trott mig finna den anmärkning ligga K. Bfhde till last, att auktionen blifvit ogillad på obehörig persons klagan, och den försålda fastigheten således olagligen inroparen fråndömd; hvarföre jag förordnat åtal emot K. Bfhde. Detta åtal, hvilket skulle kunnat med samma skäl vändas mot Hofrätten för det fastställande, som emot K. Bfhdes för det fastställda beslutet, upptogs af Kongl. Hofrätten till pröfning på samma Division, som meddelat fastställelsen; och sålunda hände, att tre af de Ledamöter, som pröfvade min ansvarstalan, hade sjelfve en gång gillat det beslut, för hvilket ansvar yrkades. Då nu desse tre utgjorde flertalet af de öfver åtalet dömande Ledamöter; mäste deraf följa, att åtalet skulle ogillas, derest icke desamma, som förut dömt, skulle nu sjelfve döma, att fel var begånget och ansvar förtjent genom det beslut, de då gillat. För att pröfva den fråga, sorn nu förevar, måste de ock pröfva, huruvida de ville bekänna sig skyldiga, lika med de tilltalade, till ett fel, som borde ådraga ansvar; och att göra en sådan bekännelse, torde väl icke kunna kallas att döma. Att jag icke visste, det någon grund till jäf kunde vara klarare, har jag anmärkt uti de underdåniga besvär, jag anfört både öfver detta Hofrättens förfarande och öfver utslaget i sjelfva saken, gifvet den 25 sistlidne April, hvilket utslag också verkligen innehåller, hvad som erfordrades, för att icke vara en bekännelse om egen felaktighet, d. v. s. innehåller ogillande af åtalet.
Majit för arbetets utförande i nåder bestämt och fastställt; äfvensom att, till kontroll å arbets-intressenternas fullgörande af denna sin förbindelse, det skulle åligga Konungens Befallningshafvande i Rikets län, att genom någon lämplig, helst vetenskapligt och praktiskt bildad, tjensteman låta, tid elter annan och alltid minst hvart tredje år, eller oftare, derest anmälan af behofvet från någon af arbetseller jord-intressenterna eller ock af kronobetjening skedde, undersöka och besigtiga hvarje sådant arbete, samt, i händelse förfall derå sig visade, förelägga intressenterna att det förfallna inom någon viss lämplig tid iståndsätta, hvarefter Konungens Befallningshafvande, vid inträffad underlåtenhet å intressenternas sida att verkställa den vid besigtningen nödig befunna och dem ålagde förbättringen, skulle ega rätt och pligt att besörja, att det eftersatta arbetet blefve utbjudet på entreprenad-auktion, uppå bekostnad af intressenterna, efter samma grund, som de i arbetets första utförande deltagit; kommande underhållskostnaden sålunda att vidlåda jordeller fastighetsegaren, som från arbetets början delat utgifterna och besvären derföre och som af detsamma fortfarande dsogo nytta. Denna motionärens/ramställning har Utskottet tagit i öfvenvägande; och som Rikets Ständer, vid åtskilliga större allmänna arbetsföretag, hvilkas utförande ansetts böra med Stats-bidrag understödjas, för Stats-bidragens tillgodonjutande redan fästat, bland andre, äfven det vilkor, att, till företagens framtida underhållande, en erforderlig fond skall afsättas, samt i afseende åter på sådane företag, för hvilka ett dylikt vilkor icke blifvit föreskrifvet, Utskottet ansett detsamma obehöfligt, enär Utskottet föreställer sig, att de uti företaget delaktiga skola uti sin enskilda fördel ega den verksammaste uppmaning, att behörigen underhålla det en gång fullbordade arbetet, hvilket, i motsatt fall, icke skulle medföra dermed åsyftad nytta och vinst, kan Utskottet icke understödja motionärens framställning i denna del.
Grunderne för de i Götheborg och Malmö förblifvande Diskont-Utrednings-Contoirens verksamhet, komma att i sammanhang med öfrige Re» glementariske stadganden Riksens Ständers afgörande underställas. g. Till Kongl. Maj:ts Höga disposition skall,' för att befrämja Banko-Sedlarnes bibehållande i värde, ställas ett Creditiv på Banken äf en Million R:d Banko-Sedlar, hvars belopp Kongl. Maj:t eger alt lyfta, till uppköpande af myntbare Metaller; - Prat. Utilr. il. g Junii 1818. 609 taller; dock bor en efter Cours motsvarande deposition af sådane Metaller i Banken göras, förrän ytterligare disposition å samma Creditiv kan äga rum, samt äfven iakttagas, att icke för mer, än som motsvarar en Million i Sedlar för hvarje ar, myntbare Metaller till liqvid på detta Creditiv ma af Banken emottagas, derest icke lefvereringen skulle kunna ske till ett Coursförhållande af 100 å g6 skillingar eller derunder, i hvilket fall Banko-styrelsen eger emottaga allt livad Kongl. Mäjrt i Nåder kan erbjuda eller enskilte personer skulle vilja till Banken aflemna; kommandes disposition af ifrågavarande Creditiv, att den 1 Julii detta år vidtaga samt alt derefter årligen beräknas, intill och med samma tid det år, då nästa Riksdag infaller. 10. Frågan om det i denna punkt af Utskotten föreslagne skiljemynt i Silfver af 2 och 4 skillings-stycken ansågs böra hvila intill nästa Riksdag. / 11. Koppar-skiljemynt präglas och utgifves till sådant intrinsekt värde, att af ett Skeppund koppar präglas 166 R:d 32 sk. Banko-Sedlar. 12. Tolfte punkten ansågs böra förfalla. 13. Stats-Verkets Finance - Väsende skall icke i någon måtto med Bankens vidare samman, blandas, men liqviderne till Statsskuldens afbördande orubbeligen fortgå, efter de beslut Riksens Ständer vid denna Riksdag fatta. 14. Begagnandet af Riksgälds - Contoiret#
V id förnyad föredragning af Stafssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens den 34 Juli afgifne, och den 25 nästföljande, på bordet lagde Betänkande, jemte detsamma åtföljande yttrande af Särskildta Utskottet,.; angående allmänna Spannemåls Magasins Inrättningen, i Riket, ble£ det förra at Högloft. Ridder.skapetoch Adeln punktevis bifallet, och det sednare i de delar det med 4et förra; ofverensstämmer. Ut Supra. Ex Protocollo A, Q. Silverstolpe!. Ft Si 35,. JP öredrogos och biföllos följande fråh Allmänna Besvärsoch Oeconcmue-Utskouet den 24 och. JDen i Augusti, och 28 inkomne, samt dea 27 och '31 "Juli pa Jordet lagde Memorial. 1:0 I anledning aF väckt fraga om medels vidtagande til! vinnande af skyndsammare postgång inom Piket m. rm 2:0 Angående Ghaftors upprättande ofver Hemman i Riket, 3:0 Angående förklaring eller ändring uti 5 §. af Kongl, Majus Kfådiga Förordning rörande stängsel-skyldigheten af den 9 Februari iSoa* 4:0 Rörande Hålloch (Jästgifvare-skjutsen, 5:0 angående afhjelpande af åtskilliga, hinder för Jordbrukets förkofran. Ht Supra, Ex Protocoila * A, G. Silferstolpe, Utdrag af Protocollet, hållet hos Högvördig a Prest - Ståndet, den 1 Augusti i8i5\ SD, Med anledning af Höglofl.
Jag tror visserligen, att det skulle kunna låta sig göra, att åt ett Riks-Stånd öfverlemna pröfningsrätten i ifrågavarande afseende; det är ett system, som, om det infördes, kunde hafva flera fördelar med sig; men nu är här icke fråga derom, utan om att öfverlemna en del af pröfningsrätten af ledamots behörighet att sitta i ett Stånd åt domaremagten, och en del åt det Riks-Stånd, frågan närmast rörer. Jag tror dock att i detta afseende ett laga kraftvunnet beslut bör lända till efterrättelse; ty ett sådant beslut måste respekteras, äfven af representationen. De tvistig - 426 Den 10 December f. m. heter, som, i afseende pä ledamots behörighet att taga säte i Borgare-St., vid förra riksdagen föreföllo, och hvartill grundlagens otydlighet gaf anledning, har Utsk:t genom denna föreslagna förändring af 21:sta §m R. O. velat förekomna, och då jag anser att man ej bör motsätta sig Utskrts välvilliga bemödande i detta afseende, får jag anhålla om bifall tili denna punkt. Hr Munck af Rosenschjöld: Här har af en talare blifvit antydt, att jag skulle sedan förra riksdagen hafva förändrat åsigt ang:de tolkning af nu gällande 21:sta §:n R. O. Jag får då förklara, att jag ingalunda gjort det, och att min öfvertygelse, det majoriteten inom Konst.-Utsk:t vid sistl. riksdag, vid tillämpning af denne §, misstog sig, är oförändrad. Jag har deltagit i framläggande af detta förslag, endast för att, om möjligt, för framtiden förekomma dylika tvistigheter, som dem, hvilka då söndrade Konst.-Utsk:t. Gr. Mörner, Garl Göran Detlof: Då denna fråga vid sista riksdagen förevar, antogs Utsk:ts förslag inom detta Stånd att blifva hvilande till denna riksdag, och jag hoppas att resultatet äfven i dag måtte blifva bifall till denna punkt.
I sammansatt svenskt-norskt statsråd den 27 oktober 1863 framlägger utrikes-statsministern » förslag till instruktioner vid underhandlingen om en allianstraktat » med Danmark. Enligt det i detalj utarbetade förslaget skulle Hamilton bemyndigas tillförsäkra konungen af Danmark en svensk hjelpkår på 20,000 man 1 Postoch Inrikes-Tidningar d. 1864. » till försvaret af dess icke till tyska förbundet hörande landsdelar *. Danmark skulle ega påkalla Sverige-Norges militära » bistånd så snart Tyska förbundet förklarat Danmark krig eller Förbundets trupper öfverskridit gränsen mellan hertigdömena Holstein och Slesvig ». De svensk-norska trupperna skulle » fa användas till försvaret af detta rike och hertigdömet Slesvig, inen aldrig öfverföras denna gräns ». Derjemte skulle till danska regeringen öfverlemnas en särskild deklaration af innehåll, att om Danmark toge initiativet till ett anfall mot Tyskland, vare sig till lands eller sjös, eller ock att krig mellan Danmark och Tyska förbundet skulle uppkomma af någon i traktaten icke förutsedd anledning, förbehåller sig Sverige-Norge att, utan hinder af ifrågavarande traktat, fritt besluta öfver den politik, deras regering i sådan händelse kan komma att följa » .1 Ingen lärer kunna antaga, att grefve Manderström utarbetat äfven dessa instruktioner och framlagt dem i svensk-norskt statsråd endast för syns skull. Gagnlösheten och löjligheten af ett sådant spegelfäkteri, vare sig inom statsrådets fyra väggar eller utom dem, förneka hvarje möjlighet deraf. Den allmänna åsigten, att sammankomsten pä Ulriksdal bröt stafven öfver den skandinaviska alliansen, visar sig sålunda vara ett misstag. Tvärtom. Svensk-norska kabinettet hyser fortfarande samma afsigter som förut och vidtager till och med praktiska åtgärder att förverkliga sin unionella politik. Icke dess mindre framträder Ulriksdals-sammankomsten som en vändpunkt i alliansunderhandlingarna. Man spårar nämligen från henne en viss olikhet i ståndpunkt mellan svensk-norska och danska regeringarna, hvilken olikhet utvecklar sig till en bestämd oöfverensstäm-melse, som slutligen leder till söndring och olycka. Men det är icke den svensk-norska regeringen, som ändrar sig.
N:o 5, ang:de sockertullen i allmänhet, utan allt förbehåll, kan Ståndet så binda sina 22 Den 13 Juni. händer, att man icke kan fatta dfe beslut, som blifva af nöden, när den speciella frågan förekommer. Såsom jag redan yttrat, har jag intet emot ett bifall till betänk. N:o 5 endast det sker med förbehåll af de förändringar som kunna blifva af nöden i och för regleringen af de Norrska förliållanderne. Frih. Palmstjerna: Om man vill antaga Hr von Ilartmansdorffs förslag finnes intet hinder deremot. Del torde endast föranleda någon tidsutdrägt enär, förrän betänk. N:o 10 förekommer, votering öfver Utsk-s förslag i betänk. N:o 5 kan begäras och sannolikt äfven kommer att begäras. Hr Printzensköld: Med en rätt ordning plågar öfverensstämma att försl hnfvudsaken och sedan bisaken afgöres. Frågan om de Norrska förhållanderna är här en bisak, som gerna kan afgöras sedan beslut i hufvudsaken blifvit fattadt. Beslutar nu Ståndet öfver hufvudsaken med förbehåll, alt efter sig företeende omständigheter deri göra nödiga förändringar, såvidt de angå de Norrska förhållanderne, synes mig Ståndet icke hafva på sig bundit händerna. Jag förenar mig således med Hr von Hartmansdorff och anhåller alt betänk. N:o 5 först mätte förekomma till afgörande. Gr. Gyldenstolpe: Enl. min åsigt är det likgiltigt, hvilket af de båda betänkm först afgöres, men för att förekomma en onödig votering härom, anhåller jag att betänk. N:o 10 må först afgöras. Då härefter H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. bi folie att Bevilln.Utsk:s mern. N:o 10 nu först företages lill afgörande, ropades ja blandade med nej, hvarefter II. Ex. förklarade del lian trott sig finna att ja varit öfvervägande. Hr von Hartmansdorff begärde votering. Uplästes till justering samt bifölls följande voter:s-propos.:
Den sorn bifaller att, såsom StatsUlskottet föreslagit, Secreterare» och Cancelli, sten vid ÖfverlntendentsAmbetets Canceili måga från nästa års början erhålla förhöjde Löner, den förre till lika belopp med Departements-Secreterare i Kongl, Krigs-CoI legium eiler 5co R:dr med derunder cregripne 55 Tunnor Spannemål och den senare lika med den Copisten uti Kongl. Colfegium eller r 5 j R:dr med i 7 Tunnor Spannemål derunder, voterar Ja; den det ej vill nej, Vinner Nej; kommer ingen Lönförhöjning för desse Tjenstemän att ega rum, utan Lönerne för dem att förblifva oförändrade vid enahanda belopp, som hittills i Stat bestås. Efter’ det voterings-södlarne blifvit öppnade, Ambos 33 Ja och 86 Nej; Och sorn Nej alltså vunnit, så kommer följaktligen någon Löntillökning för Secreterare» och Canceliisten vid ÖfyerlntendenlsÄmbetet icke att ega rum, Hvilket förstärkta StatsUlskottet skolat vördsamligen anmäla, Slockholm den 29 September 1823, 10 Stat s-U tskottets Betan kan de n. Nro 5o4> Ankom den 4 Oj t. 1823. Memorial, angående understöd af Staten till någre Inqvarteringsskyldige Städer.
Exp.Utsktt har således ådagalagt att det ej velat fördröja expedierandet af denna fråga, och derföre har äfven Utsktt vidtagit den enda utvägen, som förefanns, nemi. att afgifva yttrande öfver de delar, om hvilka Ii. 8t:rs beslut kommit Utsktt tillhanda, och det var på den grunden som Utsktt skiljde de tre första afdelningarne af förslaget från den fjerde. Hade Utsktt deremot upskjutit med sitt skrifvelseförslag, derföre att frågan i sin helhet äunu icke hunnit blifva af Stånden genomgången och afgjord, så är jag ganska säker på att Utsktt både inom och utom Stånden hade fått emottaga det skarpaste klander, och jag är temligen förvissad derom, att Utsktts ordförande i främsta rummet blifvit angripen och anklagad derföre, att han egenmäktigt sökt undertrycka ett förslag, hvilket från så många sidor förklarats för ett af de vigtigaste oell lyckligaste, som under denna riksdag blifvit Iramstäldt, så att om man undersöker motiverna till Exp.Utsktts förfaringssätt, jag då är förvissad derom, att hvarje opartisk domare skall förklara att Exp.Utsk:t, långt ifrån att Den 25 Oktober, SSS att hafva begått någon olaglighet, hade i stället utsatt sig för det rättvisaste klander, i fall Utsk:t ej till Ständerna afgifvit ett underd. skrifvelseförslag åtminstone öfver de delar deraf, hvarom RiksStms beslut kommit Utsk:t tillhanda. På grund af dessa skäl får jag för min del tillstyrka It. o. Ad. att antaga Exp.Utsk:ts ifrågav:de skrifvelseförslag. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de å förev:de skrifvelseförslag hade yrkats dels att detsamma måtte utan förändring godkännas, dels att förslaget skulle antagas med de förändringar, att uti reciten intages hvad i K. M:ts Nåd.
Vid det af Herr Kleman gjorda förslag, att Skeppare måtte äga rättighet att, då han ville sådant äfventyra, ineller utlöpa utan biträde af Lots, får Ut - 2^4 Stats-Utskottets skottet erinra, dels att denna frihet är genom LotsFörordningens 2 §. förvarad åt alla Svenska och Norrska fartyg, däckade eller odäckade, då de segla inomskärs, inrikes orter emellan, dels att fartygs och godsägares rätt till ersättning af vederbörande Assuradeurer i händelse af olycka icke sällan kunde komma att äfventyras genom Skeppares alltför stora tillit till sig sjelfve, dels ock att, om nämnde frihet utsträcktes äfven till de från öppen sjö kommande fartyg, den overksamhet och liknöjdhet hos Lotsarne, som nu öfverklagas och hvartill man genom Taxe-förhöjningen och det nya Reglementet sökt undanrödja anledningarne, sannolikt skulle åter uppväckas, om Lotsen, hvilken i allt fall vid Fartygs annalkande bör utlöpa, icke kunde påräkna lotsnings-förtjenst, oftare än vid de tillfällen då hans biträde af trängande nöd påkallades. På dessa skäl, anser Utskottet sig ej kunna tillstyrka hvad Herr Kleman i berörde måtto föreslagit.
Länsmännen i Riket må erhålla 200 R:dr lön hvardera, dock alt för de Länsmanstjenster, vid hvilka för närvarande, genom indeldta räntor eller boställen, löneförmonerne öfverstiga nämnde belopp, tills vidare och så länge indeldta löningssättet qvarstår, dessa förmoner oftjrändradt bibehållas; samt att då, i följd häraf, för så väl de, enligt E. K. M:s Nådiga Skrifvelse, för närvarande å Andra Hufvud-Titeln till löner uppförde 479 Länsmän, som de 7 Länsmän, för hvilka Rikets Ständer, i sammanhang med förehafd reglering af nyssnämnde Hufvud-Titel, löner bestämt, erfordras 40,020 R:dr 42 sk. 8 rst., detta belopp må på berörde HufvudTitel utgå, äfvensom att derstädes må, på sätt E. K. M. i Nåder äskat, upp*- föras det belopp af 72 R:dr 14 sk. 5 rst., som motsvarar värdet af de, uti löne-tillgångarne för Länsmännen beräknade och hittills disponerade 36 stigar kol, hvilka varit anvisade till den numera indragne Jägeri-stalen uti Kopparbergs Län och böra Skogsplanterings-cassan tillfalla; hvarigenom hela löne-tillöknings-anslaget kommer alt utgöra 40,093 R:dr 9 sk. 1 rst. Och få Rikets Ständer till E. K. M. i underdånighet öfverlemna att, efter det E. K. M:s Befallningshafvande i Länen samt Kongl. Kammar-Collegium och Kongl.
Möjligen finnas åtskilliga ofullkomligheter deruti, och förmodligen är det äfven detta, som gifvit Hr Wallenberg anledn. att icke tillstyrka meterns antagande såsom enhet, utan i stället pendelns längd vid en viss polhöjd; men i Frankrike har meter-systemet verkligen blifvit allmänt antaget, och om man äfven någon gång der hört talas om piéds du roi och andra mått, som nu icke äro legala i Frankrike, så kommer det sig helt enkelt deraf, att man icke kan hindra folk att tala äfven om hvad, som icke har gällande kraft. Så veta vi äfven att man i Sverige räknar daler och mark, men jag har aldrig sett några mynt af detta slag. På samma sätt är det äfven i Frankrike och andra länder, der, såsom här, finnas många oegentligheter. Vi veta att franc’en är enheten i Frankrike och att den är lika med 20 styfver. Likväl räknar man der på det besynnerliga sätt, att män t. ex. säger 20 styfver och 40 styfver, men icke 60 styfver utan 3 franc och icke 80 styfver utan 4 franc, men deremot lika ofta hundra styfver som 5 franc. Sådana der oegentligheter får man icke fråga efter, utan hvad som är säkert är, att meter-systemet blifvit infördt i alla dess afdelmr i Frankrike. Jag har lefvat 10 år i Frankrike och der byggt både hus, machiner och fartyg och jag kan försäkra att jag aldrig sert en piéd du roi; men det är gifvet, att när man åbe - 192 Ben 22 Februari f. m. ropar böcker, som iiro skrifna före meter-räkningens införande, så måste man referera till piéds du roi, och del gör, att många menniskor, som icke tala korrekt, säga 3 pieds du roi i st. f. en meter, men aldrig har jag sett den användas vid mätning. Hr von Kraemer har betviflat, alt man i England sysselsätter sig med att förbereda en öfvergång till decimals-räknings införande.