Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Friherre Alströmer* »louns* angående upphäfvande af alla lagbestämmelser rörande den heliga nattvardens begående m. m. Förra riksdagen väcktes en motion angående den aldrahögsta och vigtigaste stiftelse, icke blott vårt samhälle, utan vår Kyrka eger. Men denna motion vederfors detsamma, som så ofta vederfares just de allvarligaste och aldravigtigaste frågorna, att dermed vinnes ingenting. Sådant ådagalägger likväl, att man icke insett och behjerta! vigten och betydelsen deraf. Då nu motionen oemotsägligen var af stor både vigt och betydelse, så väl för Kyrkan i sin helhet, som för dess enskilda lemmar, hvilket måste erkännas af alla, som allvarligare hafva behjertat dessa förhållanden; då får och kan den icke ned tystas, den måste ännu en gång framläggas, och detta sker i det hopp, att den nu måtte rona den framgång, som den eger rättmätiga anspråk på; ty hvarje menniska, som ännu har någon känsla i samvetet, och som på allvar för egen räkning gjort sig reda för det, hvarom frågan handlar, måste omfatta den med helig värma. Denna fråga gäller det gräsliga missbruk af den heliga nattvarden, som, från läng tid tillbaka, inrotat sig i vår Kyrka, och som, då man allvarligt betänker denna höga stiftelses egenskap och värde, och den, vid dess missbruk, fästade domen, ovilkorligen måste medföra ett svårt ansvar, att icke säga förbannelse, för både Kyrka och samhälle. Den heliga nattvarden är, jag vädjar icke blott till alla dem, som hafva erfarit något af dess verkliga och sanna betydelse, utan i första rummet till dem, som hafva embetet att förvalta denna dyrbara nådegåfva: våra prester; de måste intyga, om de vilja med någon rätt bekläda detta heliga embete, att den heliga nattvarden icke är inrättad för dem, hvilka liksom medvetslöst bära namnet kristna, blott derföre att de äro döpta och samhället kallas kristet; utan den är inrättad för dem, hvilka, såsom Herrens Jesu rätte lärjungar, om än i mycken skröplighet, dock i tro, af tro och med tro vilja bekänna Hans namn.
Må man nu först godhetsfullt skänka mig några ögonblick till förberedelser.Det har blifvit med ratta sagdt, att all nyare tidens vetenskap stammar från en stor man Descartes, som trädde upp mot den herskande teologiska auktoritetsmetoden, helgade tviflet inom vetenskapen och lade den gyllene regeln ned: * Medgif inga andra satser än dem, hinlkas sanning är så klar och tydlig, att dm ej kan betviflas. » Den regeln är blifven till en hörnsten för allt vetande. Den förutan vore vi ännu i vidskepelsens tidehvarf, och der den alltjemt saknas, spöka spiritistiska andar, teologiska änglavingar, mystiska hel bregdagörelser och andra rysligheter. Inom vetenskapen är den regeln, om ej alltid praktiskt » så teorfetiskt erkänd. Naturvetenskap och metafysik äro derom ense. Nästa steg Descartes tog var hans bekanta sats: » jag tänker, derför är jag ». Öfversatt på boströmianskt tungomål lyder den: » vara för oss Fastan ofta för sin dunkelhets skull förlöjligad, ger dock denna sats uttryck åt en erkänd sanning. Ty hvad vi först och sist känna är vårt eget medvetande. » Hvad än verlden må vara », säger Huxley, «så är allt hvad vi derom kunna veta den tafla medvetandet visar oss ». Här också, anmärka vi, råder mellan naturvetenskap och metafysik full enighet Eftersom alltså vårt medvetande är källan till all vår kunskap och eftersom man öfverenskommit att erkänna för kunskap ingenting annat än det, som är så klart och tydligt, att det ej kan betviflas, så kommer frågan, htir man skall afgöra, när källan är klar nog till bruk. Ty detta inses ej alltid omedelbart Personer finnas visserligen, som anse sig kunna döma om t ex. apteorien liksom efter smak — den smakar bra, alltså sann — illa, alltså falsk. Slik undersökning har sant nog den fördelen att vara beqväm, men ledsamt nog leder den till osäkra resultat Smakprofvet förkastas defrför af vetenskapen, som fordrar, att medvetandet i svårare fall skall afprofvas enligt vissa allmänt godkända metoder. Här träder nu skilnaden fram mellau naturvetenskap och r 1 1 1 röfvar enligt metoder, men
St:r likaledes med bifall omfattadt. Det var Hr von Hartmansdorffs egen, deremot stridande mening, som ”föll”. Att frågan blef hvilande, således hann så långt den grundlagsenligen vid innevande Riksdag kunde hinna, är ett faktum, hvars kraft ingalunda må kunna försvagas genom räknandet af de röster, som bestämde utgången. Jag har alltid trott det vara betänkligt att, då pluraliteten i laglig ordning fattat beslut, söka försvaga betydelsen af sådana lagenligt fattade beslut, genom yttranden, som låta förslå, alt desamma icke voro fattade med så talrikt öfverlägsen röstöfvervigt, som förtjenade giltigheten af enhälliga eller dertill sig närmande beslut. I alla fall och utan alt ingå i enskildheter, fortfar jag att vara af den öfvertygelsen, som R. o. Ad. genom föreg:de beslut äfven visat sig hysa, att myckenheten, ja öfvennåttet af små bestyr icke kan gifva styrka åt den högsta myndighetens verksamhet, ej heller bidraga att gifva den ett ökadt anseende, utan att tvertom det vore mycket förmånligare för det allmänna, att få denna verksamhet koncentrerad pä färre och vigtigare föremål, än att utbreda den öfver en mängd obetydliga ämnen, hvilka likväl, hvart för sig, hafva ett rättvist anspråk på att icke blifva försummade, eller lösligt behandlade. Det är således både ur det allmännas och de enskildes fördels synpunkt, det är af omsorg för så väl Regeringens, som för folkets sannskyldiga gagn, jag anser det vara af mycken vigt, att representationen icke underlåter något tillfälle att fullfölja be - 316 Den 18 Oktober f. m. främjandet af denna vigliga förenkling och förbättring af våra styrelseformer. För öfrigt och hvad angår den invändning, Hr von Hartmansdorff framställt derom, att man icke kunde vela, huru Konungamakten i ämnet tänker, för den händelse, alt Konungens Rådgifvares, i egenskap af enskilde riddersmän, på detta rum afgifne yttranden icke skulle kunna antagas gifva någon fullt bestämd ledning öfver rigtningen af de beslut, som K. M. i anledn. af R.
V i vilja ej inlåta oss på att beskrifva hennes sång och hennes sångkonst, hennes förträffliga föredrag i såväl dramatiskt som vokalt hänseende, hennes perlande och uthålliga drillar, hennes långa, klangfulla och jemna toner, som ej röja den allra minsta svigtning — allt vittnande om den h ö g 6 t uppdrifna teknik i förening med den ädlaste och fullkomligaste uppfattning af hvad hon. föredrager. V i kunna endast uppmana våra läsarinnor att ej försumma det tillfälle, som gifves att ännu en gång få höra denna sångerska, som näppeligen står till baka för en Kristina Nilsson eller en Adelina Patti. Madame Albanis andra och sista konsert gifves i afton och skall säkert liksom den första locka fullt hus till Musikaliska akademiens stora sal. Att förtjusningen och bifallet vid den första konserten voro stormande, behöfva vi väl knappast nämna. Madame Albani åtföljes af pianisten Bisaccia. En livsuppgift. Berättelse af Ernst Lundquist. 7. let var icke utan, att Ingrid kände sig temligen besviken i sina förväntningar om det nya lif, hon skulle få börja i hufvudstaden. Besviken i flere afseenden — på tanten, på Stockholm, på allt det nya, som skulle komma öfver henne, och som alls icke kom. Först och främst tanten. Hon hade förestält sig henne som en visserligen allvarlig och litet sträng, men i botten ömsint och kärleksbehöfvande qvinna, som skulle komma emot henne med öppna armar och sluta henne tätt intill sig, derför att hon i sin ensamhet behöfde någon att meddela sig åt och hålla af. Men hon tycktes ej behöfva någonting alla, hon var ej hågad att skänka vare sig förtroende eller ömhet, och Ingrid kände sig lika öfverflödig här som nere på Hallerums prestgård. Men kanske ville tanten studera henne först, innan hon tog något steg till ett närmande. Ingrid kände sig verkligen vara ett ständigt mål för iakttagelser, hvad hon sade eller gjorde.
Hr von Hartmansdorff: R. o. Ad. torde således finna, att Ståndet i afseende på de academiska domstolarna icke bör lämpligen falla annat beslut än PresleSlåndet. Hr Lagerhjelm, Pehr: I afseende på frågan om bergstingsrätternas upphörande, får jag tillkännagifva, alt jag uti förevar, uttal, förgäfves sökt någon kännedom oin det under de sednare tio åren i della ämne tillkomna förhållande, nemi. att comiterade, efter erhållet uppdrag alt utarbeta och afgifva förslag till bergstinrsrätlernas upphörande eller förändring, uti ett i anledn. deraf afgifvet utlåt, förklarat bergstingsrälterna icke böra bibehållas tili deras närvar, sammansättning utan bergsmålen handläggas af häradsrätterna gemensamt med personer, som ägde kunskap i bergsväsendet; i hvilket afseende en rättegångsdag under ordinarie-tingen borde utsättas för bergsmålens upplagande. Jag hade önskat alt Utsk, tagit kännedom om comilerades förslag, hvaruti skäl finnas anhilda, deraf man kan finna, att det icke later sig göra att öfverflytta bergsmålen till häradsrätterna, med mindre någon i bergsväsendet kunnig person deltager uti bergsmålens handläggning. Frih. Cederström, Anders: DA häradshöfdingarne alltid hafva tillfälle att uti sådana mål, i hvilka de kunna sakna speciel kännedom i något hänseende, inhemta yttrande utaf sakkunniga personer, så anser jag öfverflödigt att för behandling af bergsmålen sammansätta häradsrätterna såsom Hr Lagerhjelm omnämnt, att den till utarbetande af förslag rör:de förändrad organisation af bergslätterna nedsatta comiteen ansett lämpligt. Det skulle ju kunna hända, att under flera ting intet enda mål förekomme, för hvars utredning någon upplysning af den uti bergsväsendet kunnige personen erfordrades. Gr. Mörner, Carl Göran:
Alla i Riksförsamlingen och dess Kamrar hållna proto coll sådant, som enskildt rör en Kammare. Konungens framställningar, Utskottens utlåtanden samt de Protocolisutdrag, genom hvilka Kamrarne meddela hvarandra sina beslut bihang till Riksförsamlingens Protocoll uppsigt. § 88. R. F. § 65. Dessa medel må icke användas annorlunda, ån fastståldt anföra hvad Riksförsamlingen i denna del förordnat. Skulle Gransknings-Utskottet finna, att, emot Riksför mom. 2 per. 2. samlingens beslut, de till hvarje Hufvudtitel anslagna summor blifvit dragna till andra ändamål, ån dem, som under samma Hidfmdtitel höra, elleF att något af Riksförsamlingen fastståldt anslag blifvit öfverskridet, skall Utskottet emot den embetsman, som sådan anordning contrasignerat, förfara på sätt denna Grundlag stadgar. Skulle Hör till Constitutions-Utskottets Memorial, N',o 85. 25 Skulle ater anledning förekomma, att emot någon för Stats-utgifterna redovisande tjensteman i laglig ordning yrka ansvar, må det hos Konungen kunna anmälas; men ej må sådan tjensteman personligen inför Utskottet eller Riksförsamlingen eller någon af dess Kamrar till ansvar ställas, ej heller Utskottet i klander af Konungens gjorda anordningar ingå. monf' T' §och § 101. § 8i, samt fi. Grundlag kan icke stiftas, andras eller upphåjvas, O. § 29. mom. utan Konungens och två lagtima Riksdagars sammanstämJ> period. mande beslut.
— Sålunda influtne medel jemte bespard ränta blefvo år 1798 utlånte och den 12 Junii 1815 till Militiae-Boställs-Cassan återbetalde med 471 R:dr 37 sk. 6 r:st. banco, utom upplupne räntor. Sedermera upphörde serskild räkning för dessa medel intilldess de år 1835, efter förutgånget beslut af Kongl. Krigs-Collegium, i MilitiaeBoställs-Cassans Hufvud-Bok, såsom en dess skuld, uppdebiterades till förenämnde belopp, grundadt på vederbörande Contoir uträkning öfver de under tiden upplupne räntor. Revisorerne anse det leda till förvillelse, att ifrågavarande medel serskildt bokföras och framgent balanceras såsom en Cassans skuld, hvilket i sjelfva verket icke är förhållandet, enär någon egentlig fordringsägare icke finnes och återbetalning deraf icke kan ifrågakomma i annan ordning, än att Militias-Boställs-Cassan, i afseende på Boställets bebyggande, fullgör de förbindelser, som densamma enligt gällande föreskrifter tillhöra. 3:o Då den i och för Boställs-Cassans förvaltning anställde personal uppgår till icke mindre än 12 Ordinarie Tjenstemän, med en årlig ordinarie aflöningsstat af 5,420 R:dr 30 sk., utom ljuspenningar och andra mindre expenser, synes det ock som Cassan icke bort för hvardera af åren 1834 och 1835 belastas med en serskild utgift af 50 R:dr för Bokslutet, hvilket måste anses inbegripet under någon af de lönade tjenstemännens åligganden. 4:o
Denna konstruktion på slussar (med vattenintappning "genom den höga tröskeln) är den enda af det slaget i våll land och de mångurtade lokala förhållanden, sorn vid denna kanal sig förete, torde efter allt utseende föranleda flera vigliga förändringar i slussarnas konstruktion, om denna segelled skall komma att svara emot det åsyftade ändamålet. Om uppmuddringen af Köpings-åu åberopas i underdånighet, hvad vid artikeln om Köpings Stad här nedan anföres. Vägar och Broar. Sedan Rikets, sednast församlade Ständer till förbättrande af allmänna landsvägen emellan Westerås och Fahlun, kallad Stora Kopparbergseller Bergslags-vägen, anslagit i5,ooo R:dr Banko, hvaraf hälften, eller 7,000 R:dr, blifvit beviljade for detta Län, och Kongl. Maj: t infordrat Dess Befällningshafvandes yttrande, huruledes denna summa skulle kunna med största fördel användas för det dermed åsyftade ändamål, häfva Komiterade, utsedda dels af städerne Westerås och Sala, dels af de vägbyggnadsskyldige och trafikerande, den 6 September iS/ja af - gifvit ett förslag om denna vägförbätlring. Detta förslag, uppgjordt dels med ledning af den undersökning, Öfversten och Riddaren J. af Ekenstam om en Chaussé-anläggniog år i83g förrättat, dels ock på grund af egen erfarenhet om klapperstens användande, blef af Kongl. Maj:t genom nådigt Bref den 22 Oktober i8zj2 gilladt. Under sistlidna år 1843 hafva de förberedande åtgärder blifvit vidtagne, som för förslagets verkställighet erfordrats, och verkställigheten deraf äfven blifvit påbörjad genom hållna entreprenadauktioner å klapperstens anskaffande. Den vidare verkställigheten af delta förslag till vägförbätlring genom klapperstens användande, eller så kallad klappering, har skett innevarande år och tillhör således icke egentligen denna Berättelse. De klapperade vägstyckena äro nyligen af Chefen for det medlersta Kanal-distriktet, Herr Ölverstelöjtnant-Mechanicus och Riddaren J.
Om ej mina motståndare åtnöja sig med den vanliga formen, bifall på Utskottets Betänkande, anhåller jag, att hela Utlåtandet måtte, i stället för en del, i Ja-propositionen afskrifvas. Grefve Frölich, David: Jag skall anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte hindra att sådana framställningar göras, hvilka endast hafva till ändamål att; leka med saken. Grefve von Fersen: I hä'ndelse Herr von Hartmansdorff önskar verkstäldt det sorn han begärt, får jag vördsammast föreslå, att ett tryckt exemplar af BankoUtskollets Utlåtande måtte blifva uppspikadt bredvid voteringspropositionen, på det att onödig tidsutdrägt med afskrifningen måtte undvikas. Vid förnyad framställning af den sist uppläste voteringspropositionen, blef den af Bidderskapet och Adeln godkänd. 86 Den 8 Mars e. in. Voteringen börjarles klockan g och slöts klockan tre qvart till 10 eftermiddagen, då, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne blifvit öppnade, rösterne befunnos hafva utfallit som följer: Ja — 4°. Nej — 28. I följd hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att EkonomiUtskottets ifrågavarande Utlåtande blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallet. Uppå framstäld proposition beslöt Ridderskapet och Adeln, att BankoUlskottets Utlåtande N:o 102 skulle läggas till handlinga me. Grefve von Fersen uppläste följande: Sedan Ridderskapet och Adeln nu bifallit Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 178, och Hedervärda BondeStåndet redan bifallit förr nämnde Utskotts under N:o 143 i ämnet afgifne Betänkande, får jag vördsammast anhålla: det Ridderskapet och Adeln ville inbjuda de öfrige respective Medstånden att, med frångående af deras förr fattade beslut, sig med Ridderskapet och Adeln förena. Grefve Gyldenstolpe begärde detta anförande på bordet.
Besv. och Ekon.-Utskoltens Utlåtande, IV:o 199. oväntad, enär nämnde förslag blifvit framkalladt just af nödvändigheten att rätta de missförhållanden i detta afseende, som i senare tider uppstått, genom en af förändrade förhållanden kanhända rättvisad efterlåtenhet att strängt tillämpa de gamla prohibitiva Författningarne, rörande nya qvarn-anläggningar. Med åberopande af hvad Utskotten i det återremitterade Betänkandet utförligare i ämnet anfört, vilja Utskotten nu blott tillägga, att, i deras tanka, sådana egendomar, hvilkas värde hvilar på mera föränderliga grunder, aldrig kunna, med iagltagande af rättvisa, åläggasen stadigvarande och orubblig skatt, utan att denna bör bestämmas efter det förändrade värdet, hvilket åter icke lärer kunna ske på annat sätt, än sorn Utskotten hemställt. I afseende å den hos Preste-Ståndet gjorda erinran, att den af Utskotten tillstyrkta utredning, i fråga om beloppet af grundräntan å qvarnar i allmänhet, samt serskildt för de qvarnar, som äro upptagna uti Indelnings-verket, m. m., redan skall för en del orter vara verkställd, så förmoda Utskotten, att denna uppgift grundar sig på ett misstag, samt att de, i följd af Kongl. Kammar-Collegii Kungörelse den 16 Januari 182g, företagna undersökningar dertill gifvit anledning. Den ifrågavarande utredningen kan icke, såsom helt och hållet, och endast beroende på vederbörande Embetsverks åtgärder, och såsom ej eller förenad med några locala undersökningar, komma att med någon kostnad belasta qvarn-egarne.
I sammanhang med hvad jag nyss yttrat skall jag be att få upptaga några yttranden af Hr Rääf, som påstår, att planken omkring de nya fängelserna äro mycket lätt öfverstigna af personer, som vilja begagna sig af denna utväg att inkomma i fängelset, helst fångknektarna, som ständigt måste passa upp på fångarnes ringning, icke medhinna att hålla tillsyn äfven häröfver. I anledn. häraf får jag blott yttra, att detta visar till hvilka besynnerliga föreställuingar man kan komma, dä man i stället att genom verklig åskådning rådfråga sina yttre sinnen, endast ur egen inbillning uppfattar förhållandet. Hade den värde ledamoten vidtagit förstnämnde åtgärd, hade sannolikt detta hans yttrande uteblifvit. Gr. Lagerbjelke' har ansett, att fängelserna icke böra vara många, emedan ett större antal celler derigenom erfordras om man skall vara förvissad att alltid hafva det nödiga antalet deraf i beredskap. Denna sats är riktig i och för sig Den 23 l’ebrua ri e. m. sjelf, men det finnes väl något, som vager emot en alltför långt drifven utsträckning deraf, ty eljest vore det ju mest fördelaktigt, att för hela riket hafva ett enda stort cellfängelse med minsta möjliga antal celler. En hvar inser likväl lätt, att en sadan inrättning skulle förorsaka en mängd kostsamma fångtransporter, och ingen lärer vilja föreslå något sådant. Om man nu funnit, att lämpliga afsländet emellan fängelserne icke bör öfverstiga vanliga afståndet emellan 2 länsresidensstäder, men det finnes tingsställen belägna på längre afstånd från länsresidenset, än det som emellan 2:ne residenser är vanligt, så lärer man också inse behofvet af häkten ä sådane ställen. Att ingå uti någon undersökning af frågan, huruvida det kan vara skäl att bygga nya häkten inom alla domsagor, är för ögonblicket fullkomligt öfverflödigt, emedan nu begärde anslag endast kan räcka till de mest behöfliga, hvilket i sig sjelft icke är annat än en fortsättning utaf anläggandet af kronohäkten.
Herr Reutersköld A. D. har i detta ämne äfven yttrat: att genom de, efter det vid 1C09 års Riksdag fattade Beslut om Recognitions-Skogarnes försäljning till Skatte emot den ringa kö* peskilling af Sex års oförvandlade Jordeboks-rän» tor, redan skedde Skatte-köp af sådane Skogar skall Staten förlorat betydlige Penninge-Summor, som vid nu varande finanolelle förhållanden varit en lycka, att sorn behållning beräkna: Att
Hvad åter Amiralerne beträffar; så har Utskottet icke kunnat undgå, så väl finna billigheten deraf, att äfven för dessa bereda möjlighet att, då krafter och helsa aftaga, kunna afgå och för sina återstående dagar ega en betryggad utkomst, som äfven inse vigten af att skicklige och kraftfulle män finnas inom den Embetsmanna-corps, som utöfvar öfverinseende! å Flottans dyrbara materiel; och Utskottet får fördenskull, med hänsigt i öfrigt till Amirals-beställningarnes inskränktare antal, föreslå uppförandet å Allmänna Indragnings-staten af en Atnirals-pension, till lika belopp med Generals-pensionerne, likväl med vilkor att, om den afskedstagande innehaft Bill. till R. St. Fröt. i834• 4 Sami. 1 AfcL 2 -23.eije Häftet. lO Stals-Ulskoltels Utlåtande N.o 8g. lägre lön, blott ett densamma motsvarande belopp upp* fores, samt att i öfrigt de för Generals-pensioners åtnjutande gällande föreskrifter, i afseende på den afskedstagandes ålder och tjenstetid, jemväl vid Amirals-pensionens tilldelande må iakttagas. 6;o Genom den 25 sisth Januarii til! Stats-Utskottet aflåten Nådig Proposition (införd i i Sami. i Afd. N:o 19), har Kongl. Maj:t till Rikets Ständers afgörande öfverlemnat en af aflidne Coinmendantens å Carlshamns Castell, Capitainen och Riddaren J. Benzelstjernas efterlemnade Enka, Magdalena Benzelstjerna , i underdånighet gjord ansökning, deruti lion, med omförmälande af den olycka, sorn år 1817 drabbat sökanden och hennes man, då Commendantshusel å Carlshamns Castell genom vådeld afbrann, vid hvilket tillfälle all deras enskilda förmögenhet gått förlorad, under det mannens hela uppmärksamhet och omsorg varit egnad åt räddandet af Kongl.
Län, angående yrkad förhöjning i 1799 års Tull-Taxa och 1798 års Taxa för Lotsoch Båk-afgifterna. Till Lag-Utskottet. Ett Memorial af Riksdags-Eullmägtigen fran Kronobergs Län, Johan Johansson , angående yrkande, att alla böter skola delas till ireskiftes einellan Kronan, Häradet och Åklagaren. Ett Memorial af Anders Sandsten från Jönköpings Län, om upphäfvande af a 3 Cap, 4 §. Byggninga-Balken , angående Varggårdars och Varggropars anläggande. Till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut skott et. Ett Memorial af RiksdagsFullmägtigen för Oxie , Skjuts och Wemmenhögs Härader i Malmöhus Län, Olof Bruhn, om förbud mot införsel af Spannmål, jemte de i anledning häraf gjorda tnundteliga tillägg och anmärkningar. Ett Memorial af f. d. vice Talmannen Jon Jonsson 'Den 5 Maj. 37 Jonsson från Blekingen, angående förbud för Tull. betjeningen , att , på sätt som i vissa Härader skall ske , af inkommande vedlass taga vedträd. Ut supra. Ex Profocollo Olof Werlin. S. D. Enligt inkommet Protocolls Utdrag för den 27 Aprif som upplästes, bade Höglofl. Ridderskapet och Adeln till det af Riksens Ständer tillförordnade Särskildta Utskott remitterat ett Memorial af Herr Grefve Ankarsvärd, Michael, rörande afskaöände af allt Guld och Silfver från så väl militaire som civile uniformer. Detta Me. morial blef nu äfven uppläst, och fann BondeStåndet för godt, att i nämnde Remiss deltaga. Ut supra. Ex Profocollo Olof Werlin. 5.