Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
MagazinsDirectionens räkning, men att K. M:ts Bef:h:de, emot K. Brefvet d. 26 Februari 1808, hvarigenom K. M:ts Bef:h:de anbefallts att med den omtanka och varsamhet de innestående Spanmålslånen indrifva, att Kronans rätt väl å ana sidan icke försummades, men att ock å den andra, allmogen icke utarmades och råkade på obestånd, ansett sig icke kunna medgifva afhemtningen af dessa panter. — Då härtill kommtr att, enligt hvad RevisionsContoret upplyst och medgifvit, å primitiva skuldbeloppet B etänkanden, N:o 209. 369 59,173 R:dr, omkring 34,000 R:dr influtit ifrån 1808 och till 1814, hvaraf med säkerhet kunde antagas, att ingen med K. M:ts Nåd. föreskrift om Gäldenärernes skonsamma behandling förenlig åtgärd blifvit till bevakande af Kronans ratt åsidosatt och att de ännu återstående skulderna tillhöra de mest utfattiga bland dem som af undsättningarne blifvit delaktige, tillstyrker Utskottet restbeloppets afskrifvande ur Räkenskaperne, helst de många år, som förflutit sedan låntagningen och den i Nåder medgifna skonsamheten vid indrifningen , kunnat gifva de medellöse låntagarne anledning till den förhoppning, att deras skulder långt före detta blifvit dem i Nåder efterskänkte; Utgörande den nu ifrågaställde afskrifningsposten , efter RevisionsContorets uppgift, rätteligen 24,922 R;dr 26 sk. 11 r. 3:o Undsättnings-skulder för år 1813 10.909:34.1. och för år 1817 4,885: 16. 3. Sedan Styrelsen öfver Magazinslnrättningens utredning funnit Hr Landshöfdingen in. m.
Den inkomst, som comiterade begärde, var 15,ooo r:dr; men denna inkomst uppgår till mellan 4° ^ 5o,ooo r;dr, och hvart denna stora summa tager väi>en, liar Utsk. ej kunnat få reda på; men om man aldrig så litet lyfter på ett hörn af denna hemlighetsslöja, så erfar man, alt deraf 12,000 ridr gå till den s. k. hemliga polisen, 10,000 lill läroverken o. s. v. Detta är visserligen en supposition alt så tillgår, men man är berättigad till sådana suppositioner, då man ej kan få tillräckligt ljus i saken. Jag begär att detta milt yttrande måtte få i prot. förvaras. Ånyo föredrogs den del af Bevilln.Ulskts mera. N:o 34, i anleda. afRiksSltns olika beslut, angtde grunderna förden blifvande allm. bevillningen samt föreskrifterna för tillämpningen deraf, sorn angår RiksStcns olika beslut i afseende å 3 art., 37 §:n, bevil lii. förordntn. Hr Frill. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. beslutat, det denna del af Bevilln.Utskts mern. Wto 34 borde hvila tills PresleStts beslut i ämnet blifvit kändt; underrättelse derom vore nu ankommen, och vilie Hr Landtm, låta uppläsa den. Upplästes ett prot.utdr. af den i3 dennes från PresleSl. hvaraf upplystes, att nämnda Stånd, vid föredragningen af Bevilln.Utskts yttrande rörande 37 §:n i förslaget till bevilln. förordn., vidblifvit sitt beslut samt godkänt de under Nlis 27 och 28 föreslagna voter:s-propos:r. 19 H. 55 4 4a Dcu 3o Januari f. in. Hr von Hartmansdorff, Ang.: Dä R. o. Ad. beslöt att borttaga hela stadgandet om hevilla.afgifler å fullmakter och förklarade frågan hvilande, så var det min mening att R. o. Ad. icke skulle godkänna den ifrägavar. propos:n.
Ständer vid sistlidna riksdag äskade allmänna undersökningen af de oafvittrade skogarne skulle utan motsvarande gagn förorsaka högst betydliga kostnader, Eders Kongl. Majit ansett någon föreskrift derom icke böra meddelas; samt att Eders Kongl. Majit, som sålunda funnit, att från de oafvittrade skogarne endast undantagsvis kunde utbrytas mark till kronoparkers bildande, emellertid, med afseende på de af Rikets Ständer anmärkta förhållanden, ansett, att Kronan på annat sätt borde förbehålla sig rättigheten att deltaga i vården om den vexande skogen i dessa vidsträckta trakter; att dervid icke borde ifrågakomma någon inskränkning i den dispositionsrätt, som enligt gällande författningar tillkomme egare af redan befintliga skattehemman i afseende å dertill hörande skog, eller innehafvare af redan lagligen anlagda nybyggen i afseende å den skog, som genom framdeles skeende afvittring kunde dem tillfalla, men att Eders Kongl. Majit deremot icke funnit någon betänklighet möta för att i Expeditions-Utskottets Förslag tilt Rikets■ Ständers underd.
St:r kunna taga i öfvervägande, huruvida denna jernväg bör understödjas. Det kan väl icke nekas att, på sätt Gr. Lagerbjelke yttrat, det för lånets beviljande föreslagna sättet är ganska inveckladt, att bolaget å ena och Statsverket å andra sidan skola rätta sig efter hvarandra på ett sätt, som leder till ganska mycken osäkerhet för aktie-egarne om det belopp, hvartill låneomkostnaderna skola upgå, och till lika stor osäkerhet för Statsverket i afsule å lånets återbetalning. Gr. Löwenhjelm har trott, att en återremiss vore tjenlig, pä det att man ifrån StatsUtsk. måtte återfå detta ärende i ett mera utveckladt skick; men Utsk. följer vanligen den procedura, att om det får understöd af 2:ne Stånd, gör det icke någon vidare utredning af ämnet, än mindre någon ändring af sitt förslag, utan vidblifver helt enkelt sin första hemställan. Bör öfrigt har Utsk. ganska samvetsgrannt redogjort för de i motionen åberopade förhållanden, men slutet på visan blifver ändock ganska visligen, såsom mig synes, det förklarande, att, likasom K. M. har funnit sig förhindrad att tillstyrka bifall å ansökningen under munde förhållanden, så komplimenterar Utsk. företaget på det allra vackraste, men säger, att då inga penningar 148 Den 30 Januari. finnas, och Utsk. anser tidpunkten icke vara inne att tipnegociera ett särskildt lån, så kan ingenting i denna sak nu vidgöras. Jag kan för min del icke heller underlåta att upskatta yigten af det skäl Gr. Lagerbjelke jemväl anfört, att nemi. det icke vore tjenligt att, i en och samma provins, hopa jern vägsarbeten i gång i den stora skala, att 2-J milhr Edr dertill ytterligare skulle beviljas; ty det är naturligt, att Westergöthland kan behöfva några par af armar, som finnas att tillgå, jemväl för andra företag. Landtbruket t. ex. kräfver ganska stora krafter och bör icke obetänksamt tillbakasättas. Jag yrkar bifall till punkten. Hr Hjärne, Harald:
Skulle nu återigen proportionen af 2 till 5 stadgas, så är det ostridigt alt derigenom skulle i Bankens lånerörelse och den allmänna penningerörelsen kunna uppkomma de aldrahastigaste förändringar, som, opåräknade och oförutsedda af dem, hvilka i Banken vanligtvis haft tillfälle att söka sin förläggare eller skaffa sig lån, säkert skulle störta mångens välfärd och på ett högst menligt sätt inverka på näringarnes fortgång, just under de tider, då näringarne måhända mest behöfde att stödjas, icke genom några utom - 424 Den 16 April f. m. ordentliga medel, men genom säkerheten att det stöd, hvarvid de blifvit vande, icke från dem undanryckes i det ögonblick, då de äga det största behofvet deraf, d. v. s. vid den minskade exporten, under hvilken tid sådana förminskningar af Bankens silfvercassa förnämligast pläga äga rum. En kort beräkning af huru det skulle tillgå" vid ett sådant tillfälle kan blifva ganska klar. Om l. ex. Bankens silfverfond vid ett sådant tillfälle utgjorde 5 millioner, så motsvarade det en sedelstock af 33^ millioner. Om denna cassa minskades genom vexling med 1 million i silfver, så skulle på en gång (i-| millioner r:dr b:co försvinna ur rörelsen, dels genom vexling och dels genom indragning på lånerörelsen. En vexling af 1 million skulle ganska lätt på ett par månader kunna äga rum. Men en indragning på lånerörelsen till ett så betydligt belopp, skulle inverka högst menligt, och förorska kastningar uti en mängd affärer, hvilket icke kan annat än vara för det allmänna ganska skadligt. Dä näringarne som minst behöfde söka lån i Banken, vore väl tillfälle dertill; men när åter si 1 fverutvexlingen pågick och näringarne bäst behöfde låna, då skulle det blifva dem omöjligt alt erhålla län, utan tvertom skulle de förut erhållna lånen indragas. Dessa förhållanden äro i min tanka af den beskaffenhet, att deras fortfarande icke kan eller bör af B. St. tillåtas eller åtminstone icke föreskrifvas.
BorgareStåndet ansett, att dä Ståndet redan fattat sitt beslut, rörande ofvannämde tvänne §§. kunde ingen vidare åtgärd uti Målets då varande skick äga rum. Att StatsUtskottets Utlåtande, rörande den för nu varande Hans Maj t Konungen och dess Efterträdare på Svenska Thronen , bestämda årliga ersättnings-summa, blifvit med uttryck af Den 17 Martil, e. m. 263 BorgareStåndets djupa undersåtlig» vördnad och tillgifvenhet lagdt till Handlingarne. Att Ståndet bifallit LagUtskottets Betänkan* de, angående inskränkning uti Domares och Executorers rättighet att meddela Gäldenärer anstånd med betalningen af lagsökte för. dringar. Att sedan Ståndet lemnat sitt bifall till StaisUtskottets Betänkanden, angående: 1:0 Föreslagen, rättighet till Skattelösen af LotsHemman. ' > 2:0 Bidrag af allmänna Medel till fullbordande af Hamnbyggnaden i Malmö; och 3:0 Segelleden genom BaggensSundet och Södra Stäket j någon annan åtgärd icke ansetts vara af nöden i afseende å Utskottes, rörande förenämnde ämne, inkomne ytterligare Utlåtanden , än att desamma skulle läggas till Handlingarne. Att BorgareStåndet låtit bero vid StatsUtskottets uti serskilda Memorialer lemnade svar å de innom bemälde Stånd gjorda Anmärkningar vid Utskottets Betänkande uti frågorna, rörande: 1:0 Förhöjning uti PostSkjutalegan. 2:0 Förbättring pti Länsmännens Löneviltor, samt s64 Den 17 Martil, «. 3:0 Ersättning till Städerne för deras andel ut: Accisoch BakugnsPenningarne. Att Herr C. J Ombergs Anförande, angående Rosersbergs Kungsgårds upplåtande till Hans Maj t Konungens Disposition , i händelse af, Hennes Maj:t EnkeDrottningens dödeliga afgång före nästa Riksdag, blifvit till StatsUH skottet remitieradt.
I allmänhet anser också Utskottet afskrifningar af allmänna låneunderstöd, så vida ej möjligheten deraf blifvit vid lånens meddelande uttryckligen förutsatt, så mycket mindre böra beviljas, som de oftast måste föranleda en både obiIlig och orättvis olikhet i serskilda låntagares behandlingssätt. Och då dessutom den nu för Borås stad föreslagne eftergift sannolikt skulle framkalla ej allenast anspråk på enahanda förmon för öfriga med byggnads-lån an - Stats-Utskoitets Utlåtande, N\0 7/. 7 derstödda studer, ulan ock ytterligare fordringar å dylika biträden af det allmänna, i förhoppning på deras framtida eftergift, får Utskottet afstyrka bifall till Herr Rydins gjorda framställning om ofvanberörde låns afskrifning. Vidkommande derefter det alternativt framställda förslaget, att Borås stads tjenslemanna-personal måtte af Stals-Verket aflönas, så finner Utskottet icke någon anledning att tillstyrka ett serskildt undantag för oftanämnde stad från den, alla andra släder i Riket åliggande skyldighet alt af egna medel bestrida de contanta löneanslagen för sine tjenstemän. Utskottet hemställer följaktligen , att detta förslag måtte lemnäs ulan allt afseende. Beträffande slutligen den nu ifrågaställde nedflytlningen af Borås till en lägre dass bland Rikets städer samt stadens befrielse från en del af allmänna bevillningen och förläggande under landsrätt, så tillhöra dessa frågor icke de ämnen, som, enligt Riksdags-Ordningens 3o §., utgöra föremål för Stats-Utskottets behandling; hvadan Utskottet alltså anser det icke tillkomma sig att något yttrande i anledning häraf meddela. Slockholm den 16 April 1840. Ank. till Exp. Utsk. den 24 April, kl. ?. e, m. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ett räntcfritt lån till jordbrukets upphjelpande inom JVester-Norrlands Län. (Rgs. Afd.) Då de binäringar, hvarifrån 'Wester-Norrlands
Det passar sig icke att ålägga tvångsband, just då när alla de band borde lossas, hvarmed den enskilda kraften är bunden. Jag yrkar att 24 §:n mätte utgå; det är nog att 1788 Ars författning står qvar, emedan den cj blifvit föreslagen att upphäfvas, och derföre gäller ock denna författning och torde ännu i 4° år vara tillräcklig för att mota det onda, som man vill förekomma; ty vi behöfva inga supplementar-artiklar till densamma, som i stränghet öfverträffa allt hvad man i denna sorts lagstiftning kan länka sig. Frih. Cederström, Jacob: Det är en verklig egenhet i detta förslag, att innefatta contradictioner inom sig sjelf; sålunda står den 24 §:n i rak strid med en liten strof i §:n 25^ Den 24 §:n innehåller en mängd af påbud, vida strängare än de som i 1788 års författning förekomma om socknars rätt att vägra inflyttningar; ty i denna § vägras icke blott rättigheten att inflytta från en socken till annan, utan till på köpet rättigheten att bo i eget hus, i hyrd våning. Uti 25 §:n åter, som säger huru fattigvårdsstyrelsen skall bele sig i händelse af inflyttning, och huru hon skall communicera sig med Konungens Bef:h:de o. s. v., der står också: ”Häremot må ingen, i och för äfventyret af framtida ”fal - Den 15 Mars e. m. 545 ■"fatligvårdstunga, inskränkas i rättigheten atl välja v ist else - ”01 t.” Det vore i sanning mer är besynnerligt, om, då 25 §:.« stadgar luiru lör,hällas, skall när iia&yUiungsrätt vägras, nemi. atl frågan härom skall underställas Konungens Befdi.des pröfning, oell domaren t. ex. sagt att inflyttning ej får nekas, den person likväl, som saken anginge, skulle, utan afseende på livad i nämnda § föreskrifves, kunna afvisas på grund af den 2,4 §:ri.
Också har denna åsigt, om jag icke be3 283 dräger mig, varit de Committerades, då de meilan inrikes* och Finance-departementerne etablerat den skillnaden, att skattläggningsverket i hela sin vidd och hushållningen med Statens fasta egendomar skulle tillhöra Inrikes Departementet, men till Finance-Departementet höra statsinkomsternas debitering, uppbörd, redovisning och användande. Härigenom upphöra de åligganden Kammar-Collegium hittills halt i sistnämnde afseende, tillika med dess förbindelse, att förnämligast afse förökandet af Kronans inkom, ster, hvilken förbindelse i stället öfverföres på Finance-förvaltningen, af hvilken flyttning inga olägenheter kunna uppkomma, enär ingen beskattningsrätt af denna förvaltning blifver utöfvad. Väl hafva Committerade i sitt underdåniga Betänkande (sid. 90) yttrat, att Kameral (henderne ferde Minna till Finance-Departementet öfverlemnas. Men troligen halva de förutsatt, att ett förändradt Beskattningssystem då skulle vara stadgadt, ty vid tillämpningen af nu gällande författningarne om hushållningen med Statens egendom , om skattläggningar och förmedlingar, om utgörandet af räntepersedlar in natura, om rustningsoch roteringsskyldigheter och om de hemmanen i allmänhet .åliggande onera, såsom väghållning, allmänna byggnader, fattigförsörjning m. m. torde knappt någon fråga före* komma , hvilken icke på ett eller annat sätt med sjelfva näringen har sammanhang. 284 Staten har t. e. en betydlig fast egen. dom, hvilken dels är Kronan behållen , dels till boställen använd, och dels till enskildes begagnande upplåten. Landtbruksnäringens uppkomst beror till stor del på en god förvaltning af denna egendom. Af större vigt är det onekligen, att egendomarne gifva den högsta möjliga afkastning, än det högsta arrende som kan för tillfället erhållas. På min ort har det visat sig, att en Kronans egendom lidit genom det hittills följda systemet viddess bortarrenderande. Deraf torde följa, att en annan method bör vidtagas och detta synes vara en närings-omsorg.
R:dr, hvilken vid nämnde Riksdag i och för ekeplanteringars verkställande beviljades, samt de serskilda inkomster af härtill anslagna kungsgårdar och kronoparken som, genom upplåtet bete eller försäljning af utgallrade träd m. m., kuade upp - 12 Stats-Ulslattets Utlåtande, 2V:o {98. komma» skulle i Riksgälds-Contoret på serskild räkning upptagas och afsättas, för att utgöra tillgång för bestridande af de med ekeplanteringshagars anläggning och underhållande förenade kostnader. Denna sålunda bildade Ekeplanterings-Cassa, hvars behållning vid 1844 ^rs slut utgjorde 181,094 sk. Banco, har sedermera förblifvit under förvaltning af Riksgälds-Contorets Fullmägtige, hvilka, i mon af behof, utanordnat de för Styrelsen öfver nämnde planteringar erforderlige belopp» Enligt 184* °oh 1845 årens Revisions-berättelser, hafva de af bemälde Styrelse bestridde utgifter, i medeltal för åren 1838—184*, utgjort 7,413 R:dr B:co årligen. Då nu den af motionären föreslagne åtgärd synes Utskottet både verkställbar och ändamålsenlig samt Rikets Ständer redan bifallit Utskottets uti 33 § af betänkandet N:o 54 gjorde hemställan, angående förräntande af Skogsplanterings-Cassans medel, tillstyrker Utskottet, att Rikets Ständer måtte åt Fullmägtige i Riksgälds-Contoret uppdraga att, emot fullgod säkerhet, förränta Ekeplänterings-Cassans nuvarande och blifvande disponibla tillgångar; börande de derå upplöpande räntor ingå till nämnde Cassa, för att, i likhet roed capitalet, efter Kongl. Maj:ts Nådiga anordningar, användas till de med Cassans bildande afsedde ändamål. Ani, tilt Exp.-TJtsk. d, lt Febr., kl. 1 e. m.
Tänk bara detta gamla porslin, mången gång gråhvitt o c h kittadt, o c h sedan så mycket oändligt fint och vackert, som finnes i våra dagar; hvarför då nedsätta det n y a? Att det finnes en m ä n g d antika möbler, s o m hafva ett stort värde och verkligen äro utomordentligt vackra, medger jag gärna, m e n att draga fram gamla maskstungna möbler, kosta på dessa lika mycket s o m jag skulle betala för en vacker n y möbel, det anser jag ganska oklokt. Som ett litet exempel på den där vurmen vill jag blott nämna, h v a d s o m hände mig häromdagen. Jag har en gammal tant, s o m brukar besöka mig ett par gånger o m året. Till min stora blygsel måste jag bekänna att jag just ej sätter så stort värde på hennes visiter, ty hon har ett sätt att nagelfara allt o c h att vilja ändra o m mina saker, s o m jag tycker blir litet tröttande i längden. Nu vill jag tala o m, att jag är i mångens ögon så utomordentligt lycklig att äga rätt många antika saker, s o m jag fått efter aflidna släktingar, ty att själf kosta på stora s u m m o r på dylikt skulle ej falla mig in. M e n vi återvända till tanten. » Min kära Gabrielle, hvad har du nu igen fått för en vacker antik vas; du är då riktigt en lyckans gunstling. Jag har i flere dagar spanat efter något i den vägen, ty s o m du vet är det Elise P:s födelsedag i nästa vecka, o c h jag ville så gärna gifva henne en liten present. V e t du, jag tycker, att den där hyllan är så fullsatt, att du just kunde undvara den där vasen o c h låta mig få köpa den. Kära Gabrielle, låt mig få det, men det säger jag dig, att mer än 20 kronor vill jag ej gifva. Nå, är det afgjordt nu eller hur, söta Gabrielle? » H o n hade talat så ifrigt, att jag ej på n å g o t sätt kunde göra någon invändning vis k vis vasen, ty den var icke alls antik. Jag hade nyligen köpt den för några kronor, emedan den såg litet egen ut och passade till de öfriga sakerna.
IVIoj:t ott ok kAno mSdek Ilisjlrin»o ds Aenom denno ol^ekslländelse mest lidonde med ett understöd ok 1,000 Idvres 8terlinA, oell lior derköruton onvisot nödiAO tillAonAor till de ^ukliko llusens iständsättonde. (loloniens introder voro redon körut kör dess kekok so otillräekliAO, ott en ku ist ok unZekär liko belopp med Ilelo nuvoronde inkomsten orliZen u^^stär, oell Ton^l. Noj:ts förskott kör AodtAÖrondet ok denno krist oell ok kärstödes vid doloniol ve - Ao»g/. ^o 60. 21 Departementet anvisade utgifter kafva säledes, under detta senare tidskifte, likasom alltifrän sr 1828, laisvik, ket^dligen ökade. 8ävida ej politiska tilldiagelser dertill gifva anledning, visar sig kor kolonien föga utsigt lill lorkättring i den conjunclur, svin nu fjettra! dess rörelse, oell neckar lieie al dess driftigaste ock förmögnaste köpman att småningom söka ett annat fält för sin verksamket ock sina capital, ekuru Longi. Naj:t ej emelei lätit att vidtaga alla de ätgärder till kändelns uppmuntran pä stället, som kunnat uppgilvas. I)e försök till direeta kandelslöi kindelser emellan moderlandet ocli (kolonien, som ett enskildt kolag kerömligen anställt ock Longi. lVlaj:t kägnat, kafva slutligen ej eller motsvarat förkoppningarne, kvarföre kolaget under innevarande är sig upplöst.
Nu är jag ju åter hos badsällskapet, som niger, bockar och tager afsked, ty det skall skiljas och upplösas, för att aldrig mera sammanträffa på samma sätt, så länge sol och måne lysa; ty verlden är det stora kaleidoskop, der de samma bitarne (menniskor, djur, etc.) väl finnas, men omskakas för hvar sekund, och komma aldrig två gånger i samma fasoner åter. Vi sade hvarandra oändeligen mycken osanning i dessa afskedsstunder. Vi sade de elaka att vi älskade dem, skulle göra det i all vår tid, och aldrig glömma deras godhet, de ledsamma, att vi saknade deras sällskap, de obetydliga, att vi alltid skulle minnas dem, och de otrefliga att deras sällskap varit oss till stor fröjd. Fru A. sade mig – uppriktigt som jag trodde – att hon vore otröstlig öfver att skiljas från mig, hade jag icke till halfs lofvat att besöka henne i sitt hus, under min hemresa, då det blott gjorde en obetydlig afväg. Hennes ögon glänste när hon sade det, och jag – lättrogna – jag hel-lofvade. Fru B. plockade sönder en törnros äfven under vårt afsked, och sade slutligen, med en darrning på den fina underläppen: »Skulle det icke gå an att taga ett nattqvarter på Björklund hos oss i hemresan, i stället för på någon gästgifvargård? – Jag tackade oändeligen, och lofvade att tänka på saken. Jag glömde det genast. Fru A. och Fru B., som båda varit utan sina äkta män och sina barn vid badet, återvände nu direkte till dessa och sina hem, men jag – stackare – nödgades visa ett af dessa aftvungna artighetsprof som tära på vår lefnadsstråd, ty jag måste göra en lång omväg till X.-trakten för att der hälsa på gamla vänner och slägtingar, som jag icke sett på tio år, och som jag annars icke kunde vetat och begripit, huru gamla, ledsamma och tråkiga de blifvit på dessa tio år. Derifrån begaf jag mig rakt på hemvägen, och kände en icke obetydlig ånger öfver den hela dag som Fru A:s glänsande ögon aflockat mig.
Då Rikets Ständer vid hvarje Riksdag bestämma de anslag, som, i anledning af Kongl. Maj:ts Propositioner, anses vara för Rikets behof i ett eller annat hänseende erforderlige, tages, mig veterligen, dervid aldrig i be - 76 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o J4. rakning såsom någon tillgång hvad, som för afyttrade effecter kan inflyta. Maningen kan således icke vara den, att sådane medel blifvit ställde under Regeringens disposition, emedan, i dylikt fall, Ständerne måste anses hafva för samma ändamål anslagit dubbla summor, utan att, om några persedlar säljas, de härför inflytande medlen skola hållas kommande Rikets Ständer tillhanda för de behof, sorn pröfvas nödige; och torde, vid betraktande häraf, den af mig föreslagne åtgärd, långt ifrån att störa det dyrbara förtroende, som bör cga rum Regeringen och Folket emellan, tvärtom föranleda till befästande a ett sådant förtroende, hvilket snarare skulle kunna lida deraf att åt Regeringen uppläts en alldeles obegränsad rättighet att med Kronans tillhörigheter efter behag förfoga. Utskottet har likväl, med en pluralitet af blott 2-ne röster, icke allenast underkänt ofvanberörde af mig framställda förslag, utan jemväl förklarat, att någon åtgärd, i anledning af Revisorernes omförmälde tillkännagifvande, ick« borde ega rum. Emot detta Utskottets beslut får jag mig reservera.” Herr Berg, Herr Valley, Herr Kjellberg, Herr Lindström, Bengt Gudmundsson, David Andersson, Petter Persson, Anders Nilsson, Sandstedt, Jonas Johansson och Måns Månsson instämde med Herr Norin. STOCKHOLM, thick.T uos W. F. Stats-Utskottets Utlåtande, N.o SS. i N:o 55. Ank. till Exp.-Utsk. d. g Nov., kl. 11 f. ra.