Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid har nu denna fråga, som under loppet af 150 år varit ett tvisteämne, blifvit år 1848 för första gången genom Konungs och Ständers sammanstämmande beslut afgjord. Jag hemställer derföre, huruvida det kan vara lämpligt att uprifva detsamma och dymedelst åstadkomma nya ändlösa tvister. Jag anser mig destoheldre böra afstyrka en dylik åtgärd, som den af K. M. vid sista riksdag föreslagne lindring var ganska betydlig. Såsom jag redan haft äran nämna, föreskrifter rot erin gsverket, att 4 mantal, skola utgöra en båtsmansrote, men K. M. föreslog, att 6 mantal i st. f. 4, borde förena sig om en båtsman, samt att hvarje båtsmansnummer inom provinsen skulle få hållas vakant emot erläggande af vakans-afgift, så under fredssom krigs-tid, och derjemte att alla de roteringsafgifter, som sedan flere riksdagar tillbaka varit de Halländska utsockne frälsehemmanen pålagde, skulle ur räkenskaperne afföras. Om nu R. o. Ad. hade i likhet med 2:ne andra Stånd bifallit detta K. M:s förslag, har såmedelst åstadkommits 3 Stånds beslut, och man skulle då icke vid denna riksdag kunnat framkomma med det inkast, att frågan blifvit genom votering i förstärkt StatsUlsk. afgjord. 11. o. Ad. ville likväl gå längre. 11. o. Ad. ville ålägga de utsockne frälsehemmanen inom Halland rotering efter roteringsverket, d. v. s. att 4 mantal skulle utgöra en båtsmansrote. Genom dylika ytterliga beslut, och sådana äro inom detta Stånd ej sällsynta, åstadkommas ofta olägenheter, hvilka kunna undvikas, om man antager en billig och rättvis medelväg. Då nu emedlertid frågan vid sisth riksdag blifvit afgjord, hemställer jag lill Hrr:ne om det är skäl alt uprifva ett redan fatladt beslut och bevilja nedsättning i den en gång bestämda roteringen. Hvartill skola vi pä detta sätt komma? Frih. Palmstjerna har sagt, att man till norm för oftanämnda hemmansrotering borde taga 8 mantal i st. f. 6 mantal, såsom K.
Allmänna rörelsen är således i min tanka minst besvärad, om Privat-Bankerne tillåtas att hafva något af hvarje sort, och de börja redan att sjelfvilligt draga sig ifrån de mindre och fördela sig äfven på de större valörerne, till och med 5o R:dr Banco. Af dessa skäl anser jag således, att intill dess Riks-Bankens små valörer indragas, må äfven Privat-Bankarne få utgifva sedlar å 2 R:dr Banco, som i allmänhet, och serdeles i den creditivtagande Bruksegarens eller Landtmaunens rörelse, äro väl behöflige. 10 §. Äfven reserverar jag mig emot den stora inskränkning, som ligger i Utskottens förslag, att Bankerne ej må utgifva sedlar till större belopp än sorn motsvaras af grundfonds-hypotheker och contanta tillgångar. De hittills octrojerade solidariska Bankerne hafva alla rättighet att, (med villkor af creditiv-rörelse, som de alla drifva) utgifva sedlar ända till 5o procent utöfver actie-teckningen. Fahlu-Banken, sora i början ej egde ett sådant tillstånd, fann sig ej val deraf, och måste ingå till Kongl. Maj:t med serskildt - Bancooch La g-Utskottens Betänkande, N:o r,' 33 skildt ansökan om större latitud, som ock beviljades. Erfarenheten liar ej visat någon olägenhet, hvaremot, om Utskottens förslag vinner bifall, afkastningen, i min lanke, skall blifva så ringa, alt ingen skall finna uträkning i att genom inträde i en sådan inrättning underkasta sig den omtanka och den ansvarighet, som är dermed förenad. Man öfveruppskattar den reveny Privat-Bankerne hitintills lemnat, då man endast fäster afseende på den ringa contanta irisattsen , utan att taga i beräkning den större insatlsen, som blifvit gjord af de fleste i hypotheker, men af några uti penningar. Bank-Directionerne beräkna bela leckliingssumman och uppgifva revenyen vanligen till 4 procent, under det att allmänheten afundsfull säger t 2 procent.
Ett stycke af den införda dothen, vägande omkring 12 skålpund kostar i London högst 15 R:dr 75 öre Runt och tullen efter 90 öre per skålpund utgör 10 R:dr 80 öre, eller omkring 66 § procent af varans värde. Reflexionerna öfver orimligheten i denna tullbestämning göra sig sjelfva. Spaltade fårskinn, eller klufna mexikanska fårskinn beredas ej heller i Sverige, då till följd af den ringa afsättningen af denna vara, anskaffandet af en klyfningseller spaltnings-machin härstädes ej skulle bära de dermed förenade dryga omkostnaderna. På de af mig anförda skäl yrkar jag således tullfrihet för, åtminstone nedsättning i tull å ofvan uppräknade, inom bokbindareyrket nödvändiga rudimaterier, hvilka ej inom landet tillverkas, och anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Bevillnings-Utskottet. Stockholm den 29 November 1862. • C. E, Ljungberg. Af Herr Ljllllg5)6rg! Angående lönetillökning för K ammar skrift) arne * Kongl. Statskontoret. Vid den reglering af Kongl. Stats-kontorets personal, som omförmäles uti Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 24 Mars 1824, uppfördes för en kammarskrifvare inom samma embetsverk, såsom lön, 400 H:dr B:ko på stat, hvarjemte honom tillerkändes förmån af tillökning för 38 tunnor spanmål efter årligt riksmarkegångspris, så att denne tjensteman inom lägsta tjenstegraden, till exempel år 1827, erhöll ända till och med 529 H:dr 2 sk.
Med en mera invecklad, än egentligen öfvertygande bevisning, har Utskottet sökt ådagalägga, hurusom ingen sannolikhet finnes för en sådan trafik å Nässjölinien, hvarigenom denna skulle kunna godtgöra en anläggnings-kostnad, som med icke mindre än 3,126,000 R:dr öfverstege kostnaden för Laga-linien. — Sedan jag här ofvan visat att denna högre kostnad i sjelfva verket reducerar sig till en dast 1,647.000 R:dr, må Utskottets bevisning gälla hvad den kan; dock kan jag icke underlåta anmärka, hurusom Utskottet, till grund för en under ali framtid af jernvägen beräknad årlig afkastning, tagit det årliga ränteoch amortissementsbeloppet af 1838 års jernvagslån, d. v. s. ett belopp så högt, att detta lån under något mer än 38 års tid dermed varder till fullo betaladt. Med ett sådant beräkningssätt biel ve våra jernvägar riktiga guldgrufvor, ty under de första 38 åren betalade de sig helt och hållet sjelfva, och under nya 38 år bringade de följaktligen Staten en inkomst lika stor som sjelfva anläggnings-kostnaden! — Med ett slikt sätt att kalkylera, notabene örn kalkylerne höllö streck, skulle de dyraste jernvägarne jemväl blifva för Staten de fördelaktigaste, och i så fall borde Nässjölinien ensamt, ur synpunkten af sin dyrhet, hafva företrädet. Men här gifvas enklare sätt att räkna. Då Nässjö-linien kostar i anläggning 1,647,000 R:dr. eller ungefärligen en sjettedel mera än Laga-linien, och räntan på den förra Ii niens anläggnings-kapital följaktligen utfaller i samma proportion, så bör, om företräde skall kunna gifvas åt Nässjö-linien, denna bana gifva V6 högre inkomst än Lagaå-dalens. Om denna höare inkomsts sannolikhet utbeder jag mig alltså att nu få yttra några ord.
Prat. I$z8-I8i9> T-de Styl. a - io LagUtskottéts Betänkande N;o 5. nar angår, deras kyrkobyggnads-skyldig; het är bestämd genom Kongl. Resolutionen på Allmogens Besvär den 1 September 1741, något ytterligare stadgande härutinnan ej är af noden; och e) Att, enär Extraroteringen, i och för sig sjelf, icke innebär skattläggning eller utgör grund för utskylders bestämmande, inga andra extraroterade lägenheter, än de, hvilka mantal verkligen är åsatt, kunna anses skyldige att efter hemmantal i kyrkobyggnad deltaga; Så finner Utskottet sig ej kunna till Botvid Jonssons ifrågavarande motion tillstyrka bifall. Dock varder detta utlåtande till Rikets Högloft. Ständers pröfning vördsamligen hemstäjdt. Stockholm d. 31 December 1828. STOCKHOLM, Elmuns och Granbergs Tryskeri, ijiy. LagUtliotttts Betänkande N:ö 6.’ Sr N:o <5. Betänkande, öfver Herr Fredric Leonard Rosenqvists förslag om tillägg till 27 Capitlet p §. RättegångsBalken, "Under den ig innevarande December har Höglofl. Ridderskapet och Adeln till LagUtskottet remitterat ett af Herr Fredric Leonard Rosenqvist afgifvet Memorial , deruti han anfört, att, da afsigten med stadgandet i 27 Cap. g §. RättegåugsBalken, att lagvadda och instämda saker skola i Idof Rätt genom lott utdelas till HojRättens Ledamöter, skall varit ej blott att pä sådant sätt ordna sakerne till föredragning Ledamöterne emellan, utan jemväl att hindra, det någon Ledamot, som hemligen eller uppenbarligen vore förtrolig vän med någondera parten, måtte blifva föredragande af saken; men erfarenheten skall visat, att detta ändamål helt och hållet förfelades, enär Ledamöter i ÖfverRätt företagit sig att, sedan den i
– Dii avertite omen! 31 utbrast Vanloo i en kall skämtsam ton, då skramlet af svärdets fall mot gatstenarne drog hans blick åt denna sida. Derefter helsade han de begge ryttarne, gaf kusken tecken att köra fortare, och vagnen rullade bort. – Fy d–n, jag tål inga Holländare, sade Lilje till Drake, sedan denne af en förbigående fotgängare låtit räcka sig sin värja, – jag tål ingen dryg, köpslående republikansk mynher, och aldraminst dender. Hans artighet smakar af nedlåtenhet ... hans blick föreföll mig spotsk ... den holländske hunden! – Denhär är dock ingen vanlig Holländare och icke ens en vanlig menniska, anmärkte Drake, som emellertid väl märkt, att det låg något utomordentligt frostigt i Vanloos ton och hållning, skarpt afstickande mot den förtroliga ifver, hvarmed han, Drake, helsat honom välkommen. Sigurd, som var förberedd på sin herres ankomst, emottog honom i porten till hans vid Norrmalmstorg belägna hus. Då vagnen rullade in på gården helsades Vanloo af Algernon Sidneys besättning med väldiga hurrarop, och de raske sjöbussarne, alla klädda i blankläders hattar, blårandiga ylleskjortor och hvita benkläder, trängde sig kring honom, för att trycka hans händer. Dessa män voro af olika folkprägel och tungomål ... de voro samlade, en och en, med strängt urval, under de vidlyftiga resor Vanloo gjort i båda hemisphärerna; men deras ansigten, som företedde alla färg-öfvergångar mellan den göthiske nordbons hvitröda och den spanske kreolens bronsfärgade hy, buro samma uttryck af raskhet, glädtighet och bottenärlighet; de hade med sin kapten till medelpunkt, med ömsesidig aktning och fosterbrödralag under gemensamma faror till föreningsband, sammansmält till ett starkt helt. Det var ett kosmopolitiskt och likväl strängt slutet samhälle, i hvilket det ej var lätt att förvärfva medborgarerätt. – Kapten, ropade en af dessa män, styrmannen Blackwell, – börjar ni icke ledsna vid landbacken? Vi önska alla att snart komma i verksamhet. Algernon
Förslaget åsyftar att öfverflytta den föreskrift, ang:de Stockholms stads representationssätt som f. n. finnes intagen i grundlagen, till dess rätta plats, nemi. Stockholms stads val-ordning. Att stadens nuvande representations-sätt genom en sådan öfverflyttning icke blifver förändradt, har Gr. Lagerbjelke redan ådagalagt och jag ber endast att ännu engång få fästa upmärksamheten deruppå, att då 3 mom. af 14 §:n Riksd.Ordn. som utan hufvudsaklig förändrig, ehuru med annat nummer, är i förslaget bibehållet, uttryckligen säger, att städernas val skola ske efter det hittills öjliga valsätt, deruti ändring ej kan ske utan K. M:s bifall, så kommer det nu i grundlagen befintliga stadgandet ang:de valsättet inom Stockholm att fortfarande vara med all laglig kraft och verkan gällande, intill dess detsamma i behörig ordning förändras. En talare har redan uplyst, att RorgareSt., som frågan närmast rörer, redan bifallit punkten och jag tror mig veta, att äfven ett annat Stånd sammaledes förfarit. Vid sådant förhållande och då R. o. Ad. redan vid föreg:de Riksdag gillat förslaget, kan jag icke föreställa mig, att det Högloft. Ståndet nu skulle motsätta sig detta förslag, som åsyftar att göra hufvudstaden i afseende å dess valordning jemnlikt i rättigheter med rikets öfriga städer. Dertill kommer äfven, att jag anser det vara desto mera skäl att bifalla förslaget, som jag finner högst oriktigt att i grundlagen är utsatt sjelfva siffertalet af den summa, som en Stockliolms-borgare skall i årliga utskylder till staden betala, för att vara till Riksdagsman valbar, enär en tillfällig nedsättning i dessa utskylders belopp skulle beröfva staden möjligheten att till Riksdagsman välja en person, som för öfrigt vore dertill fullt lämplig. 148 Den 8 Mars e. m.
Jag har vetat ville skona dig, ty jag hade hoppet om att kunna rädda Himlen står i begrepp att beröfva mig hoppet! Men ännu kan allt räddas. MARGIT. något! Du har vetat detta ett helt år och icke sagt mig BENGT. Ja, men nu vet du det! MARGIT. himlen för när! Det var derföre... Jag undrade hvad jag gjort HOFMÄSTAREN in igen. garne efter vatten. Fogden säger att riddaren skickat bort alla draBENGT. Har jag? Har jag skickat bort dragarne? MARGIT. Nej! Det har jag gjort! BENGT. Du? Hvarför har du gjort det? MARGIT. låtit torka, medan jag var sjuk. Blommor? Jag ville ha vatten åt mina blommor, som du BENGT. MARGIT. Ja! Ni blygs inte att säga ja? MARGIT. behöfver icke blygas att säga sanningen, då jag icke begått något fel utan endast varit nog olycklig att drabbas af ett missöde! BENGT. Ni berömmer er af att ha ljugit ett helt år! Jag Och ni vill försvara er? MARGIT. Till det sista! BENGT går emot henne med lyftad hand. MARGIT skyddar sig med en kudde. Ni slår mig? BENGT rycker kudden från henne. Jag slår er som man slår ett olydigt barn! MARGIT. En sjuk qvinna! Ert barns mor! (Regnet piskar på fönsterna.) Scen IX. DE FÖRBE. FOGATEN. VITTNET. FOGATEN ger ett tecken åt vittnet att gå, när han blir varse situationen. MARGIT. jag er skydda mig mot denne man, som bär hand på mig! Herr fogat! Som konungens embetsman befaller För himlens skull! MARGIT. Denne riddersman lyfter hand mot en sjuk qvinna! BENGT. ty det var era pengar jag lånade, nu vet jag det! Jag lättfärdiga qvinna som redskap. Tacka henne! FOGATEN. Herr fogat! Himlen har tillerkänt er detta hus; är en förlorad menniska. Himlen har begagnat denna lätt uppstå och lätt häfvas. Vi måste lugna oss! En liten misshällighet kan MARGIT.
Författningen blef å Svenska sidan påyrkad, under uttryckligt förbehåll af reciprocitet, men tiliämpades nu sålunda, att Norrmännen blefve i tillfälle undandraga sig tullen för en stor del af deras sjötrafik på Sverige, hvaremot Expeditionslits ko t tuts Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 54. 39 särskilda restriktioner å deras sida gjorde samma förlättning loga gagnelig för Svenska trafikanter. Gynnade af staden Fredrikshalts belägenhet vid Ideljorden transporterade egare af Norsk vara densamma i huru stora qvantiteter och från hvilken sjöstad som helst till nyssnämude siad, derifrån varorna sedan i mindre farkoster forslades lill en midt öfver Idefjorden belägen udde, Mossviken, hvarest desamma val för formens skull lossades på Svenska landet, men omedelbart derefter inlastades i bredvid liggande fartyg, som med dem seglade till Strömstad. Der förklarade tullkammaren, i stöd af åberopade Kongl. Kungörelse, varan hafva införts landvågen, och erhölle sålunda varuegaren fri disposition deraf samt kunde, utan någon slags afgift till Svenska statskassan, föra densamma lundeller sjövägen, hvart honom behagade inom hela Sveriges rike. Detta sätt att, med kringgående af de för den sjöväga kommunikationen mellan de förenade rikena gillia föreskrifter, sjöledes utan lull inpraktisera Norska produkter till Sverige hade egentligen först för tre är sedan tagit sin början; och enligt företedda utdrag af Strömstads sjötulikammares journal, hade införseln på denna väg i ganska stor skala efter nämnde tid tilltagit. Så hade t. ex. införseln öfver Mossviken af fisk, förnämligast saltad sill, hvilken är 1861 utgjorde 500 centner, år 1862 uppgått till 3,175 centner 30 skålpund och år 1863 till 2,960 centner 86 skålpund, samt år 1864 bestigit sig till 4,114 kubikfot och intill den 21 Oktober sistlidna år till 5,794 ' kubikfot.
Jemte det Utskottet i sådant afseende tagit kännedom af de i dessa ämnen vid sistlidne riksdag meddelda, nu gällande, bestämmelser, har Utskottet till handläggning förehaft följande hos riksstånden väckta och till Utskottet remitterade motioner, åsyftande ändring uti eller tillägg till förenämnde bestäm melser t l:o Uti ett till Ridderskapet och Adeln afgifvet memorial har Friherre CederströmC. K., enär staten, då den medelst understöd, vare sig såsom lån eller anslag utan återbetalnings skyldighet, befrämjar arbeten af den art, alt dermed åt menigheter och associationer beredas lättade försörjnings-utvägar, onekligen egde skäl att förvissa sig ej allenast derom, att de, sorn njuta understödet, ordentligen utföra hvad de för arbetenas verkställighet sig åtaga, utan ock att berörda arbeten, efter vunnen fullbordan, jemväl af menigheterna, bolagen eller jordegarne underhållas i det skick, att ändamålet med Slats-Utskot'ets Utlåtande, N:0 1Q6. 3 företagen må varda uppfyldt; men någon förbindelse å menigheternas eller de enskildes sida i sistnämnda hänseende icke förefunnes, af sådan anledning föreslagit, att Rikets Ständer måtte för egen del besluta och till Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse i underdånighet anmäla ett lagstadgande, hvarigenom menigheter, enskilde och bolag, hvilka af statens medel, för utförande af vattenaftappningar, hamnbyggnader, ängsvattningar eller andra dylika arbeten, njuta understöd genom direkta stats-anslag eller lån, förbundes att framgent underhålla dessa arbeten i öfverensstämmelse med de ritningar och planer, Kongl, Maj:t för arbetets utförande i nåder fastställt; äfvensom att, till kontroll härå, det skulle åligga Kongl.
Det ringa resultat af detta förslag samt måhända den omständigheten, att hr Borg 1885 flyttade öfver till Första kammaren, där utsikterna för en dylik reform voro än mindre, torde ha varit orsakerna till, att hr Borg aldrig återupptog detta förslag. Han öfvergaf därför icke arbetet för kvinnofrågan, han vände endast sin uppmärksamhet till ett par andra sidor af samma sak: kvinnans ställning i skolan, i kommunen och inom äktenskapet. Redan 1883, då ett förslag om löneförbättring åt folkskolans lärare och lärarinnor förelåg, tog hr Borg till orda och klandrade skarpt, att lönen för lärarinnor bestämts lägre än den för lärare. Hau sökte i sitt anfö- rande visa, att kvinnan vore vida lämpligare att undervisa än mannen. Detta anförande, prägladt af hr Borgs vanliga nit for sin sak, skulle måhända hafva verkat bättre, om ej han drifvit sitt påstående så långt och sökt mer, än hvad han egentligen behöfde. Ett par år senare (1885) finna vi hr Borg såsom upphofsman till ett förslag om rätt för flickor att få inträda i sjätte och sjunde klasserna vid rikets allmänna elementarläroverk. Frågan om samundervisning var härmed för första gången dragen under svenska riksdagens domvärjo, och utgången kunde man förutse: förslaget föll, men dock först sedan sympatier för detsamma uttalats. Fem år senare dök emellertid samundervisningsfrågan upp under lyckligare auspicier i samband med den då framlagda läroverksreformen. H r Borg fick äfven då bryta en lans för denna fråga och det med ingen mindre än ärkebiskop Sundberg, men denna gång blef hr Borg segrare. Första kammaren gick in på samundervisningen, ehuru, som bekant, förslaget sedermera af andra orsaker gick om intet. H r Borgs verksamhet för att bereda kvinnan tillträde till åtskilliga kommunala förtroendeuppdrag infaller under senare hälften af 1880-talet. V i kunna tryggt påstå, att, om också en del intresse för kvinnans ställning var orsaken till dessa reformförslag, hr Borg dock alltid i främsta rummet såg på de kommunala samhällenas fördel, då han framlade dessa förslag. - Praktiska reformer ha också på detta oniråde blifvit genomförda, och de visa, att hr Borgs förslag varit väl afvägda med hänsyn till tidens anda och kommunens kraf.
Den 7 Augusti. fandet deraf ofta kan vara förenadt med större kostnad än uteblifvande eller bortovaro utan anmälan af förfall förorsakade; samt en med tiIIgänglig bevisning beledsagad anmälan om sjukdom icke bör i annan väg underkastas strängare granskning än i Rättegångsmål ; så finner Jag något särskildt stadgande härutinnan icke nödigt. Jag förblifver Eder, Gode Herrar och Svenske Män, med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. CARL. Enligheten med Höga Originalet intygar G. af Wetterstedt. Högh Ridderskapet och Adeln åtskildes klockan 4 till 11. In fidem Protocolli A. G. Silverstolpe«, 2)4 Den 8 Augusti. Tisdagen den 8 Augusti. Plenum klockan g förmiddagen. Fortsattes till slut justeringen af PleniProtO' collet för den 30 juli, e. -m. Vid tillfälle af de uti detta Protocoll före. kommande reservationer mot grunderna för Bevillningens utgörande, tillkännagaf Friherre Cederström, Jacob, sig den Plenidagen ej hafva varit närvarande, och anhöll att till Protocollet mätte upptagas dess instämmande i Friherre Mannerhtims uti det nu justerade Protocoll intagna reservation. Justerades PleniProtocollen för den 2i Ju« li, äfvensom för den 22 före* och eftermiddagen.
I vissheten att behaga ligger för kvinnan något berusande, och det var som hade i denna stund alla förkrympta möjligheter inom henne slagit ut i blom. Vacker kunde hon aldrig blifva, det visste hon. Hvilken kvinna som helst — • en tjä- narinna — en värdshusflicka — kunde öfverträffa henne i skönhet, och dock hade hon aldrig tänkt på att söka efter resurser m T - i n h i e r r a) Nydahl h? ^ ", ™ e s lagrad sedan 1891. handelskemist befunnen enl. analys fullgod. Pris kr. 1:25 pr butelj. tel 5 I •d g " ig In •d (D H P dja, O: T lo 12 g 8 o s! • s-B @ 00 CD &lt;1 inom sig som vapen i den fruktlösa kampen om mannens hjärta och trohet Och nu — när hon visste sig kunna vinna honom, önskade hon det knappast. Det var vid desserten. Skämt och skratt öfverdöfvade hvarandra och orden vägdes ej så noga. Festen led mot sitt slut och lite hvar sökte fatta glädjens genius vid den efemära vingen för att hålla henne kvar. Eva framför andra, ty hon kände en dunkel obestämd fruktan för hvad som skulle komma • — efteråt. Hennes blickar föllo plötsligt på Ester, som kommit in och utan ringaste förlägenhet gick bordet rundt för att hälsa på gä- sterna. I dagar och timmar hade hon längtat efter att få visa sig och sin nya hvita klädning med broderier och skära rosetter, och intet ögonblick tvinade hon på den lycka hon gjorde, hon var nämligen ett förtjusande barn och visste det. Föräldrarnes blickar och halfva ord, tjänarnes och besö- kandes oförställda yttranden hade upplyst henne därom. Denna vackra docka, faderns afbild, hade varit moderns stolthet och ögonfägnad — trösten för att hon själf ej tog sig något ut. D e t for en mörk sky öfver hennes ansikte, när hon såg den lilla med en knapp hälsning gå förbi damerna för att åt herrarne skänka sina nådigaste blickar och leenden. » Kokett vid så späd ålder — » tänkte hon — » och jag har ej ens sett det. » Vid dörren, till hälften dold af ett draperi, stod Bengt.
Så yäl af Eder Kongl. Majus Nådiga Skrif - 552 Ifnilerdiiniga Skrifvelser. Telse (ill 3tats-U<skottet som af Kommitterades genom Nådig Remiss den 22 sistlidne Januari Stats-Utskottet tillhandakomne underdåniga Förklaring öfver Revisorernes anmärkningar inhämla Riksens Ständer, att Kommitterades förvaltning Jr el och hållen grundat sig på Eder Kongl. Maj:s Nådiga föresktifter, »arnt att den i Götha-Kanal3Ji . kont-Verk gjorde insättning af 522,300 R:dr hvarvid Riksens Ständers Revisorer fästat uppmärksamhet, varit af Eder Kongl. Maj:t i Nåder anbefukl genom skrifvelse till Kommitterade d. 1 j Februari 18 17. I anledning häraf foran,låtes Rik. sens Ständer hos Eder Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att dylika Allmänna Medel hädanefter icke utlånas, utan alltid i Statens Jtassa hållas i beredskap för de ändamål, hvartill de böra vara att tillgå. Slutligen och i afseende på Revisorerne till-' skyndade hinder för nödig underrättelses vinnande om den under Kommitterades förvaltning ställde Fond, få Riksens Ständer till Eder Kongl. Majit jemväl framföra den underdåniga anhållan, att samtlige vederbörande, som handhafva och redovisa medel tillhöriga Stats-Verket, måtte, då Riksens Ständer eller deras Revisorer i föreskrifven ordning sig derom anmäla, till dem aflemna da Räkenskaper, Handlingar, eller upplysningar, soia de kunna äska och sorn tillhöra deras afgäld. Riksens Ständer framhärda 8Cc. N:C SUR Underdåniga Skri [veise r. 553 N:r 021.