Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfrige 2:ne Commissarler ega gemensamt med den sålunda utsedde Chefen tillsyn öfver så väl Sedlarnes tillverkning och inlösning, som den i och för redovisningen inom Contoret skeende Bokföring. 3:o 3:o Under Chefens för Sedel-Contoret omedelbara uppsigt höra, äfven utom Contoret, alla slags åtgärder, som stå i samband gen med sedeltillverkning eller med skedd slutlig sedelinlösning. Sådane Under Commissariernes i SedelContoret' gemensamma uppsigt antin - Banco-Utskottets Utlåtande Ario 38. a5 Sådane äro:. Sedelpappers-fabricalionen vid Tumba, siereotyperingsoch tryckningssamt (så länge de fortfara) skäringsoch stämplings-anstalterne inom Banken; sedelskrifning af personer ej tillhörande Sedel-Contoret (der sådant kan finnas nödvändigt); förslitne sedlars verkställde suddning i Cassorne, samt den skeende ändtliga granskningen, korsningen och förseglingen af de sedelvaleurer, som komma alt förbrännas, och slutligen sedelförbränningsanstalten. De såkallade patricerne eller plåtarne lill de nya sedelsorterne förvaras uti en afdelning af det uti föreståndarens för stereotyperingen och tryckningen arbetsrum befintlige jernskåp; hvartill bemälde föreståndare och hvartill beinälde föreståndare eger Chefen för Sedel-Contoret hafva en nyckel samt Commissarierne i hvar sin nyckel. Sedel-Contoret under gemensam vård en nyckel. När dessa palricer behöfva begagnas för stereotypers förfärdigande, ske afgjulningarne så väl i gips sorn i bly under ständig tillsyn af Chefen för under ständig tillsyn af en ibland Sedel-Contoret eller den CommissaContorets Commissarier. rie inom samma Contor, som han i sitt ställe dertill förordnar.
I afseende åter på tillämpningen af det yrkande, Gr. Anckarsvärd fram - l6 Den ao Januari. ställt, torde det böra bero vid de lagar, som finnas; och icke lärer något annat Stånd kunna vägra att mottaga de ledamöter, som af R. o. Ad. utses till utskrsmedlemmar. Frih. Boye: Jag begärde ordet, egentligen för att till Gr. Anckarsvärds eget eftersinnande öfverlemna, om de som i saken tänka lika, derföre hafva rätt att afgöra, det frågan är tydlig och klar. Jag finner den sådan; men andra kunna tänka annorlunda. Jag påminner mig, att H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt här ifrån sin bänk förklarade, att, ehuru han ansåg tydligt och klart, att Konungens rådgifvare ägde lätt att deltaga i bänkmrsvalet, ville han på egne och collegers vägnar dock förklara, att de för den riksdagen icke ville begagna sig deraf. Jag förmodar, alt samma grannlagenhet, som då af en Ministerens medlem yttrades, äfven nu skall iakttagas af densammas ledamöter: men annat är form; och jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm, och hela det Högloft. Ståndet hvart vi komma, om man tillägger någondera sidan rättigheten att förklara hvad i grundlagen är kl art eller icke. Jag begär, att Gr. Anckarsvärds motion, hvilken jag helst ville hänvisa till Gonst.Utsk. nu, då intet sådant finnes, må remitteras till Ridd.Direct. Hr Dalman, Willi. Fredr.: I den motion Gr. Anckarsvärd väckt, instämmer jag till alla delar. Jag tror det vara tydligen utredt, att grundlagen ej kan förstås på annat sätt, än Hr Grefven framställt.
Vidkommande åter sednare delen af Memorialet, har Utskottet icke funnit någon ny Lag, i anledning deraf vara af nöden, enär 6 Caj, 5 §. Missg.Balk., sådan 62 Lagutskottets Ba&nkanieH. den genom Kongl. Förordningen den 20 Januarii 1779 blifvit förändrad, samt 4 g. uti 60 Cap. samma Balk, efter Utskottets tanka stadga bestämt ansvar för brott af den beskaffenhet, som blifvit ifrågastälid. Dock hemställes detta Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning. Stockholm den I8:de Martii 1805. Ankom d. 29 Mars 1823. 'Betänkande i anledning af Riksdags* Fullmågtigen Johan Jacob Rutbergs Memorial, om stadgande af lika ansvar för ut pr &ng(ing af falska sedlar, ställde antingen på. Banken eller RiksgåldsContoiren. RiksdagsFulImägtigen Johan Jacob Rut-» berg har, uti ett från Hederv. BondeStåndet till Lagutskottet remitteradt Memorial, fästat uppmärksamheten derpå, att fastän» genom Kongl. Kungörelsen den 8*de Julii 1818» belöning för upptäckten af eftera* pare eller förfalskare utaf Bankens eller RiksgåldsContoirets Sedlar, eller af dem, hvilka de efterapade eller förfalskade
Tablå öfver bankens ställning ingilves i öfrigt för hvarje månad till finansdepartementet oell allmängöres derefter i Statstidningen. Under loppet af nu ifrågavarande tidrymd har en enskild person, numera aflidne Handlanden J. Hasgtedt på S rydjebacken, genom testamentarisk disposition, anslagit en summa af 53,333 R:dr 16 sk. B:ko till en arbetsinrättning för Norrbärkes sockens fattige, så väl äldre, som yngre, Ii vilka deraf kunde vara i behof. Byggnaden för denna inrättning har likväl först med detta år börjat och stadgar för inrättningens styrelse blifvit uppgjorde, sorn komma att till Kongl. Maj:t Nådiga fastställelse öfverlemnas. § 5. Städer. - Bevillningen af den borgerliga rörelsen inom hvarje af Länets tre stäner, Fahlun, Hedemora och Säter, är till beloppet upptagen i tabellen för städerne. 20 Borgerskapel i dessa städer hemta sin utkomst af enahanda näringsfång, som tillförene blifvit uppgifne. Handeln derstädes sträcker sig icke till landets produkter af boskapsskötsel och konstflit, hvilka allmogen sjelf utför och afyttrar inom eller utom orten, och brukens effekter, likasom koppartillverkningen i Fahlun, kunna icke eller räknas till föremål för handeln i dessa städer. Antalet af handlande och handtverkare har icke undergått någon hufvudsaklig förändring, äfvensom icke eller inkomsten af handtverksnäringarne. För de handlande har deremot rörelsen lemnat en lill siffran mindre vinst än tillförene kunde beräknas på den då öfverdrifvet utsträckte kredilhandeln. Denna förändring torde till någon del härleda sig derifrån, att handeln i allmänhet nu drifves med mera försigtighet, och kan, i följd deraf, snarare anses såsom en återgång till ett ändamålsenligare förhållande, än såsom en menlig verkan af en missgynnande konjunktur. Beskaffenheten af städernes jord och begagnandet af densamma, hafva icke undergått någon förändring, och dessa städer fortfara alt icke vara gynnade utaf några för landsorten menliga prohibitiva författningar.
Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande M 46. 15 Ständer, som Regeringen, i flere andra afseenden, under en sednare tids bättre upplysning antagit, att de kostnader, som mäste bestridas för fäderneslandets försvar, till folkets gemensamma väl och säkerhet, borde, så vidt ske kunde, billigt delas, äfven af alla andra folkklasser, genom deras bestridande af de gemensamma skattebidrag, som till Staten inginge; — en grundsats, som, till nationens heder, nu mera icke bestreds af någon rättänkande man, äfven om han förr hyst motvilja att underlätta jordbrukande befolkningens betydligt större bördor än de öfrige medborgarnes. I följd af allt detta har motionären föreslagit: a) upphörandet af rusthållarnes vid de indelta kavalleri-regementena hittills ålagda skyldigheter, utöfver anskaffning af fullt mönstergild karl och häst med beklädnad och sadelmundering, då kommendering inträffar; samt b) anskaffandet af alla öfriga persedlar utan undantag, genom Statens försorg, äfvensom dessas och karlens, hästens, beklädnadens och sadelmunderingens underhållande under möten, kommenderingar och marscher. 3:o af Riksdags-fullmäktigen Johan Pehrsson från Upsala län, med hvilken Riksdags-fullmäktige Samuel Odman och P F. Mengel från samma län sig förenat, och som föreslagit: a) att Rikets Ständer måtte såsom en princip antaga, att så väl rustnings-skyldigheten, som underhållet af bevärings-, sadel munderingsoch beklädnads-persedlarne vid samtlige indelta kavalleri-regementena måtte på passevolans af Staten öfvertagas; b) att grunderne för denna passevolans af vederbörande embets myndigheter uppgöras; och c) att rusthållarne derefter blifva länsvis hörde, huruvida de icke på en dylik passevolans ingå. 4:o af vice Talmannen Anders Andersson från Skaraborgs län, som andragit, hurusom anskaffandet af pistoler och sablar för det indelta kavalleriet förorsakat, isynnerhet på sednare tider, split och oenighet emellan vederbörande å ena och rusthållarne å den andra sidan.
Jag medgifver visserligen, att ingen kan bestrida Ridderskapet och Adeln rättigheten att besluta ett sådant uppskof; men för min del afstyrker jag det. RiddarhusUtskottet har sin plikt likmätigt uppgjort ett förslag till ny Riddarhusordning; jag har redan nämnt, alt Utskottet dervid aldrig fick hugna sig af Herr Bråkenhjelms medverkan; föredragande att begagna sin rätt att tala från Bänken in Pleno framför den att yttra sig i Utskottet, gjorde lian anmärkningar vid förslaget, hvilka jemte öfrige Ledamöters sedermera blifvit i Utskottet pröfvade. Nu är förslaget för andra gången inkommit, och Herr Bråkenhjelm uppträder nu med ett eget förslag till Riddarhusordning. Om nu Utskottets förslag skulle återremitteras på grund af Herr Bråkenhjelms conlraför - Den 3 A ug ii s l i f. m. slag, så kunde det möjligen luinda, attnär Utskottets förslag tredje gången kommer före, Herr Bråkenhjelm åter väcker någon ny Motion, som då kunde anses kräfva en lika behandling. På det sättet skulle, endast för den värde Ledamotens skull, RiddarhusOrdningens inlemnande till Kongl. Majit fördröjas, kan hända så länge såsom vid i823 års Riksdag, eller tre dagar före Riksdagens slut. Jag bestrider uppskofvet. Herr Crusenstolpe , Magnus Jacob: I motsats med hvad en värd Ledamot yttrat, tror jag icke, att propositionen, på grund af några privilegier, kan anses olaglig, men finner , alt den ur annat skäl är i högsta grad olämplig. Ridderskapet och Adeln har nu på tioude månaden galt med förslag till denna Riddarhusordning, och det är således hög tid, att fostret kommer i dagen, helst som jag hoppas Riksdagen icke lärer ytterligare tio månader förlängas. Herr Printzensköld: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken förklarat sig ej kunna framställa proposition på det gjorda förslaget, men man ändock fortsätter discussionen, och yrkar att hela öfverläggningen om RiddarhusOrdningen må blifva hvilande, så får jag deremot protestera.
Dea 28 Februari e. m. C71 De upplysningar, jag sålunda erhållit, hafva hos mig upptändt den förhoppning, att den inhemska gevärsfabrikationen allt mer och mer skall utvidgas, så att den i errframtid skall kunna fylla landets behof, och inom icke lång tid tillverka gevär i den mån, som II. St:r dertill anslå medel. Såsom ett bevis på att man äfven å statens sida söker underlätta fabrikantens sträfvan att fullgöra sina förbindelser, ber jag att få nämna, att artilleristyrelsen, med anledning af den på sednare tiden ökade verksamheten vid Husqvarna faktori, har, för att så mycket som möjligt påskynda aflevereringen, förordnat tvenne fortgående besigtningsförrättningar i stället för en. En annan anledning, hvarför jag förordar bifall till Utsk:ts Betänk., är att, enligt min öfvertygelse, knappast något anslag är för landets försvar så nödvändigt, som det hvilket har till ändamål att förse arméen med tidsenliga gevär. Jag har sökt visa att härigenom den inhemska gevärsfabrikationen uppmuntras, och det är onekligen af allra största vigt, att arméen inom landet kan blifva försedd med ett tillräckligt antal dugliga gevär. Men jag har, såsom ledamot af Landtförsvarskomitéen icke tvekat att tillstyrka inköp af gevär från äfven utlandet, för den händelse att det oundgängligaste behofvet för arméen icke nog hastigt skulle kunna fyllas genom den inhemska tillverkningen. Kan emellertid införskrifning utifrån undvikas, är det naturligtvis så mycket bättre. Jag tror det derföre vara skäl att genom beviljande af de medel K. M:t nu begärt, på en gång gifva uppmuntran åt våra gevärsfaktorier, och sätta K. M:t i till fälle, att utan tidsutdrägt fylla ett af arméens angelägnaste behof. Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt. Frih. Liljencrantz:
De äro naturligtvis oförhindrade att göra det, som lönar sig bäst, antingen tillverka stångjern eller tackjern, eller också, i likhet med Hr von Koch, intetdera, utan sälja skog; men jag tror att hvar och en måste medgifva, att de bruk, som icke hafva eget tackjern, icke kunna bära sig, och det är dock en näring, som på mångfaldiga ställen blifvit framkallad derigenom, att den både af Kegering och Ständer varit på det högsta uppmuntrad. Jag skulle likväl icke säga något derom, om jag icke hyste den fruktan, att man, genom att tillintetgöra denna stångjernstillverkning, snart nog skulle komma derhän, att man hvarken gjorde stångjern eller tackjern, ty om nu tackjernet är det enda, som kan med fördel säljas, så är det naturligt att tillverkningen deraf skall fortfara till dess skogstillgången på de orter, der malmen finnes, tager slut. Skogen har också redan blifvit i så hög grad medtagen, att kolen betalas med det ofantligt höga pris, som vi nyss hörde uppgifvas, och när denna tillgäng helt och hållet upphör, så kan man icke fortfara med tackjernstillverkningen, emedan densamma, i anseende till de kostnader, som äro förenade med långväga transporter af malmer och kol, icke kan med fördel bedrilvas å andra orter, än der skogstillgångar finnas. Den 29 Maj f. m. 611 Jag har icke reserverat mig mot Utsk:ts beslut ang:de denna artikel, derföre att jag ansåg att den låga exporttull, som nu finnes åsatt densamma, är af så föga betydenhet att det kommer på ett ut, antingen den bibehålies eller icke, ty beslutet derom har skadat vår stångjernshandtering lika mycket, som om ingen tull alls hade varit fastställd. För dem, som ansett likgiltigt för landet, om våra produkter utföras i rå eller förädlad form, kan denna fråga vara likgiltig. Icke så för mig, som föreställer mig att landets välstånd ökas i samma mån våra exportartiklar, genom inhemsk förädling, erhålla ett ökadt värde. Frih. Hamilton: Jag har begärt ordet blott för att bemöta ett par yttranden, som blifvit afgifna med anledning af hvad jag sednast hade äran säga.
Sedan ett sådant förslag den 29 Juli 1858 afgifvits och Landtbruks-Akademiens Förvaltningskomité deröfver sig yttrat, har Kongl. Maj:t under den 25 Februari 1859 för Alnarps Landtbruks-Institut fastställt stadgar, som blifvit i Svensk Författnings-samling intagna. 126:0 af den 12 September 1857, angående beviljad ersättning åt jordägare inom Gärde och Mjellgens byar i Leksands socken af Stora Kopparbergs län, för dem tillfogad skada genom vattenöfversvämning (116). 1857 den 2 Oktober i underdånighet anmäld, då Rikets Ständers beslut meddelades Kongl. Maj:ts Refallningshafvande i länet till kännedom, med förklarande att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande skulle äga att i den af Rikets Ständer föreskrifna ordning bland vederbörande jordägare fördela det beviljade understödsbeloppet. 127:0 af den 12 September 1857, i fråga om ändring af Kongl. Brefven den 9 Februari 1802 och den 17 Augusti 1804, rörande besutenhet å hemman i Dalarne (117). Sedan Kammar-kollegium samt öfrige vederbörande sig yttrat öfver såväl denna Rikets Ständers framställning, som åtskilliga andra till Kongl. Majit inkomna förslag i fråga om förändrade föreskrifter i afseende å besutenhetsoch skiftesväsendet i Stora Kopparbergslän, har Kongl. Majit under den 18 Februari 1859 härom låtit utfärda nådig kungörelse. 128:o af den 12 September 1857, om föreskrifters meddelande i afseende på tiden, hvarunder minderåriga personer må användas till arbete vid fabriker och handtverk (118). 1857 den 2 Oktober i underdånighet anmäld, då Kommerce-kollegium anbefalldes att, efter inhämtande af erforderliga upplysningar i ämnet, till Kongl. Majit inkomma med underdånigt utlåtande, hvilket ännu ej skett. 129:o af den 12 September 1857, angående ändring af gällande stadgar i afseende på jordafsöndring (120).
Trtgfifningstid: hvarje helgfri fredag. FRITHIOF H E L L B E R G. Träffas å b y r å n k l. Lösnummerpris: 1 5 ö r e. Allm. Telef. (vid kompletteringar). - r a d. ^.et är visserligen l j icke första gången vi i dag hafva tillfredsställelsen dröja vid det lifskraftiga och energiskt verksamma sällskap, som under det välkända namnet » Handarbetets vänner » utöfvar ett så framgångsrikt och berömvärdt nit att å ena sidan höja och till stilen förädla den svenska textila hemslöjden, å den andra — genom förmedling af en allt mer utvecklad tillverkning och afsättning skaffa utväg till yrkesbildning och arbetsförtjänst åt ett stort antal mindre bemedlade kvinnor. Denna sannt fosterländska uppgift, i så god anda fylld, kan dock aldrig för ofta framhäfvas. Den, som skrifver dessa rader, hade för något år sedan nöjet att i Idun teckna bilden af en kvinna, som om det nämnda sällskapet och dess syften inlagt synnerlig förtjänst — fru Hanna Wiuge. I sammanhang härmed framlades ock i korta drag sällskapets historik, huru det från en ringa begynnelse — stiftelseåret var 1 8 7 3 — hastigt utvecklade sig till det viktiga element det nu utgör inom vårt kulturlif, tack vare de nitiska och dugande krafter, som till enigt samarbete samlade sig kring den vackra idéen. Det är ej heller nu vår mening att här ingå på nå- gon detaljerad öfversikt af denna utveckling; i denna stund äro » Handarbetets vänner » och dess verksamhet så allmänt kända och skattade i våra kvinnokretsar, att det blefve öfverflödsord. Det kan ej bestridas, att » Handarbetets vänner » ega en af de allra viktigaste häfstängerna vid sitt arbete att höja vår hemslöjd just i den präktiga utställningsoch försäljningslokal, de besitta i huset n:r 18 vid Brunkebergstorg. V i omnämnde i vårt senaste nummer, huru just nyligen denna utvidgats och än ytterligare förbättrats.
), Ibsen, Kejsar Wilhelm II m. fl. m. fl. Rätt gentilt for —! 1 no v.På utkik. Musikaliska förpostrekognosceringar af Lakmé. » Nu borijas det! » — Rör inte vid operasalongen! — Ett kapitel om honom som gick omkring och wowwade och ingenting fick för ' et. — Hr Nordqvist stannar. — Förluster??? — Nya operakrafter. — Symfoniska kontrastötar: » Lige mot lige » sä Raeven____ Man kan nu äter tala om » thet i Floor stående Stockholm », för att citera gamle Rtidling. Med andra ord vi befinna oss snart nu midt uppe » i säsongen » allt hvad det kan. Men äonu ha vi inte riktigt kommit oss i gång, fast, gndbevars, man ordentligt fött i ordning inomhus för vinterkampanjen, fast vi haft både en symfonikonsert och ett abonnementsspektakel, fast det för resten na är s&amp; ruskigt atomhas att man rent af tvingas in på teatrarnes nöjesstråt. Men, icke förty ha vi ändå inte säsongen p&amp; allvar här. Hvarför det då? Jag vet inte, men det är ett faktam. Kanske derför att vi så gerna vilja vara litet utländska af oss. I London t. ex. miss Bentsons » förtjusande dimmiga London, der hyn blir så frisk » *, der för allt säsongen vackert låta vänta på sig vid det här laget än så länge. Börsens matadorer, Londonteatrarnes säkraste stöttepelare, äro dä försvunna från stadsqvalmet. Vill man ha reda på dem, så flr man fara ned till de engelska kustbaden på modet eller ge sig ut till hafs och vädra upp dem i deras pleasure-yachtes. Så ingen m&amp; andra på att la saison morte ännu beherskar brittiska Öarnes metropol. Men hemma hos oss har man redan för länge sedan vändt ryggen åt Marstrand, Ronneby och Dalarö och segelsällskapets * * Lakmé », Akt. I.kuttrar ocb alla de små trefliga ColibriprissarDe ha redan snällt och vackert » lagt upp * för detta seglationsår.
Den 14 December. tcrare och Canccllier bestäs; sönik att hwad RuS.Stä-.i, deus Secretecare och Eancellrer anginge, ak Herr Landt» Marstaiken och Herrar Talemän mätte updrages au esler fammanlräde med hwarandra dylika förstag kill Stats» Ulffoktet aflämna: Om hwilket alt Utdraq af Prolocollct skulle de öfrige Refpeclive Slät,den wänligen ineddelaS. Or L>u^r,. Herr G re swen och La nd r.>Ma r sika l kc n upläste derefter ren i dag ankomne bulletinen, af runehäll ali Konungens hälsa och krafter wörö i kilb tagande. - Grefwe körner, 6 sr! 6 a briel , anhöll > att den i gar npläste färdiga redaetisnen af Riksdags, Ordningen nu walke till afgörande fa företagas. Han trodde att fä derwid ff'ulle kunna hafwa något »nmäika, och önffade alt denna grundlag snart lle >ve antagen, pä dek Ridder jlkapet och Adeln sedan mälce kunna fa afgöra Riddarhus,Ordningen. Herr Grefwe» och Landt«Marskalken swarade, alt delta äswen wore hans afsigt, men att först en dags Prowcoll, hwari angelägna anmärkningar wid ett återremitterade Betänkande förekomme, börde jlisteras. Justerades Pleni Prorocollet för den 4^1» cember. Herr 8Z2 Den !4 December. Herr ?ablm»n, Otto breäric. Den högaktning jag har för flere as de wärda Ledamöter, som uti det «m jnsterade Prorocollet anfört lika sä »välgrundade som upiysands skäl för nyttan as <Z>n» scriplion i Swerige, gifwr mig anledning att pä för» hand försäkra del min afsigt är långt isrän alt wilja bestrida något af hwad i detta hänsende blijwit yr» tradt.
Nådiga befallning, utfärdade Ctrduldire-bref äf dé'n T8 Junii i8o5, sorn innehåller, ”att ansökningar om Expeditions-kronofogdars tillsättande icke kunna af bemäkle Collegium upptagas och till Kongl. Maj:ts bifall anmälas, om ej med EéTiorigtXäkarebevis tillika varder styrkt, alt ordinarie Kronofogden ej förmår af ålderdom eller afåkommen sjuklighet sin syssla och de dermed förenade åligganden sjelf förrätta; att ordinarie Kronofogden bör uppgifva hvad lian, för ett sådant biträde, i tjensten vill bestå under den tid han deraf är i behof, och att Landshöfdingen jemväl bör meddela yttrande, huruvida den, som till Expedilions-kronofogde varder föreslagen, kan med det utfästade arfvodet finnas belåten, så alt lian icke må falla allmogen till last, och tunga; äfvensom att i öfrigt Landshöfdingarne icke är tillåtet, att Expeditionsfogdar förordna eiler dylika conslilutorial och fullmagter utfärda, såsom emot författningarne stridande.” Häraf vill det synas som, med undantag af de Expedilions-kronofogdar, hvilka i några Län. blifvit ti 1!agde lön på stat, och således böra anses såsom ordinäre tjenstemän, alla öfrige dylike personer endast äro •att betrakta såsom vicarier för ordinarie Kronofogdarne, hvilka jemväl böra bekosta deras underhåll; och enär ett förbud emot dylika vicariers förordnande skulle vara lika olämpligt, som att betaga hvarje annan tjensteman, hvilken, genom lagligen styrkt förfall, är uturståndsatt alla sina åligganden förrätta, att få antaga ett biträde i tjensten, samt enär de missbruk, hvilka, på sitt Anders Svensson antydt, af de i Halland tillsatte Expeditions-kronofogdar skola blifvit begångna, kunnat af vederbörande, efter befogenhet, i laglig väg lill rättelse anmälas, anser Utskottet sig böra afstyrka Rikets Höglofl. Ständers bifall lill Anders Svenssons motion. Beträffande Anders
Jag anser mig dock böra nämna att Utsk. icke så lösligt behandlat målet, som åtskilliga talare velat påstå, då de sagt att Utsk. bordt uppgöra en historik öfver bänkm.-s-valen intill närvar, dag. Då emellertid tiden så långt framskridit, vill jag icke uttrötta Ståndet med *fhörandet 4S8 Den 12 Februari e. m. af hvad jag i detta afseende kan hafva alt andraga. Hvad angår den yrkade äterremissen, så hvarken hör eller kan jag sätta mig deremot; men i händelse den beviljas, och hvilket jag föreslår, så vida Ilsk: s-1 >e t ä 11 k. icke bifalles, tror jag det icke vara lämpligt eller tillständigt att förelägga Utsk. vissa grunder, hvarefter det skall uppsätta sitt betänk. Detta kan först ske om Hr von Hartmansdorffs eller någon annans modifikation kan blifva gällande såsom Ståndets mening. Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, och tillstyrker bifall lill betänk. Starka rop på propos. hördes åter. Gr. Cronhjelm: Jag skall icke missbruka Ståndets tålamod, utan vill endast med få ord bemöta några af Hr von Hartmansdorffs yttranden. Hr von Hartmansdorff har nämnt, det jag skulle yttrat, att han med sitt förslag åsyftat att åt den inom hufvudstaden boende eller i tjenst varande Adeln gifva inflytande pä landt-adelns bekostnad. Något sådant har jag icke yttrat. Jag har endast sagt, alt förslaget kunde medföra ett sådant inflytande, men att jag förmodade, att en person, som så ofta med värme försvarat Ståndets värdighet, icke kunde hafva en sådan afsigt. Della har jag yttrat, lill olikhet med en insinuation, som förekommer i Hr von Hartmansdorffs anförande.