Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 37 spillan g R:dr, och till Ullström likaledes för tidspillan g R:dr samt för sveda och värk 3 R:dr 16 sk., allt banko. Emot KrigsRättens ofvanberörde Beslut hafva så väl Aktor samt Svarfvare-Mästarne Wedenberg och Ullström, sorn Fanjunkaren Stoltenburg anfört besvär hos Kongl. KrigsHofRälten, som den 20 derpåföljde November äfven utfärdat sitt Utslag, hvarigenom Kongl. KrigsHofRätten, jemte förklarande på anförde skäl, att gardisterne Hallberg och Ågren voro lika behörige att vittne bära emot sina kamrater, som emot sin förman, i öfrigt sig utlåtit: att vidkommande Fanjunkaren Stoltenburgs klagan deröfver, att han blifvit dömd till ansvar, för det han dels underlåtit att verkställa den honom af t. f. Herr ÖfverStåthållaren meddelade föreskrift, att om folksamlingar anträffades, tvenne gånger varna dem, innan några strängare åtgärder vidtogos, dels ock gifvit befallning om inhuggning å folket, ehuru, efter hans förebärande, några ordres derom aldrig blifvit af honom meddelade; funne Kongl. KrigsHofRätten några skäl icke vara anförda, soia kunde verka ändring i KrigsRättens beslut i denna del; likasom Kongl. KrigsHofRätten ansåge Svarfvaremästarné Wedenbergs och Ullströms lius Kongl. KrigsHofRätten fullföljda påstående, det borde Stoltenburg vidkännas det i 21 Kap. 6 §.
Revisorerne hafva, för tillvägabringande af nödig rättelse, ansett sig böra tili Rikets Ständer anmäla den olikhet i anseende till beloppen, som äger rum emellan det på 5:te hufvudtiteln för dennas samtliga stater, med undantag af Sjöforsvars-DepartementetS Kansli-Expedition, uppförda anslag till skrifmaterialier oeh expenser samt verkliga åtgången deraf; och får, med anledning häraf samt då en flerårig erfarenhet vitsordat, att nämnde anslag, utgörande 2,500 R:dr, på långt näi' icke förslår till skrifmaterialier och expenser för Sjöförsvars-Departementets Kommando-Expedition och Förvaltningen med Konstruktions-Kontoret, samt ännu mindre för Flottans Stationer, hvadan ock lör ifrågavarande ändamål måste i deras årliga extra ordinarie, stater, af det derförutan nog knappa anslaget till Flottans materiel, uppföras nödiga medel, sammanlagdt uppgående lill omkring 16,600 R:dr, Förvaltningen i underdånighet anhålla, det Eders Kongl. Maj:t täcktes till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om den — 392 - tillökning i det på Riksstaten uppförda, omnämnda, anslag till skrifmaterialier och expenser, som omständigheterna kräfva, och hvilken det torde tillåtas Förvaltningen att i god tid före nästa Riksmöte underdånigst uppgifva. Uti Carlskrona Stations räkenskaper blifva, med stöd af Kongl. Brefvet den 5 Augusti 1830, utoch inbalanserade 60,124 R:dr 30 sk., utgörande värdet af det ifrån Allmänna Magasinsinrättningen till Stationen, vid 1824 års slut, öf^erlåtna spanmålsoch proviantlager. Denna balanseringsåtgärd hafva Revisorerne, utan att dock uppgifva skälen för sin yttrade åsigt, ansett vara föranledd af en oriktig uppfattning utaf det Kongl. Brefvets innehåll samt icke utgöra någon behörig redovisning eller lända till ringaste nytta; och ehuru
Jag kan likväl icke medgifva, att något lidande uppkommer hvarken på ena eller andra sidan. Hr v. Hartmansdorff har hemtat exempel för sin sats från provinser, der markegångspriset för nurvar. är lägre än det gångbara. Vill man hemta exempel t. ex. från Skåne, skall Hr v. Hartmansdorlfs sats vara fullkomligt motvägd. Det måste alltid vara en fördel för en löntagare att kunna beräkna sina inkomster någorlunda jemnt, och det är just ojemnheten i denna del, som föranledt löneförhöjningarna; ty de lägre prisen äro de vanliga, och de högre gälla blott såsom undantag. Hr v. Hartmansdorff har sagt, att K. M:s propos. icke ger anledn. till borttagande af uppsägningsrätlen för räntetagaren. Jag för min del kan verkligen icke inse, huru man kan äga en bestämd markegång och bibehålla uppsägningsrätten. Det är altså en gifven följd af den K. propostn, att uppsägningsrätten borde afskaffas. Hvad privilegiifrågan beträffar, så är jag, ang:de densamma, af enahanda tanka med de talare, som före mig deremot yttrat sig. Vid sista riksdagen sattes det icke i fråga att så anse saken, icke ens af PresteSt:s egna ledamöter i Utsk. Det förefaller mig i sanning besynnerligt, att Utsk. jemte 3 Stånd kunna fatta ett så obetänksamt beslut, som det Hr v. Hartmansdorff häri funnit, och till tröst hvaremot han fästat sig vid den förhoppning, att K. M. icke må gilla detsamma. För min del, och utan intrång i löntagares rätt, önskar jag, att förslaget må varda till gällande antaget. Frih. Boye: Uti denna strid hafva sådana skäl blifvit anförda å båda sidor, som, efter mitt omdöme, duga till ingenting annat, än att förvilla begreppet och rycka känslan på sidan om det rätta. Jag begär att få undanrödja dessa, för att derefter återföra frågan till dess enkla beskaffenhet, och uti sådant skick öfverlemna densamma till R. o. Ad:s bedömande. II v. Hartmansdorff har tillåtit sig att tyda ärendet till en privilegiifråga. Jag kan icke antaga detta.
Folkmängd den 31 December 1855. Antal Lai m för Stad. ldstingsin. för Hä- r^d eller Tingslag. Hela antalet Landstingsman för Länet. Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. lAntal Landstingsman. Hela antalet Landstingsman för Länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Carlstad 4,128 2 Christinehamn. Örebro Län. Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Landstingsman. Hela antalet Landstingsman för Länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Westmanlands Län. Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Landstingsman. | Hela anta-j let Landstingsman : för Länet. för Siad. för Hä- rad eller TingslagWesterås . 4,085 C) u Sala Stora Kopparbergs Län. 105 Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 81 December 1855. Antal Landstingsman. Hela antalet Landstingsman för Länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Fahlun 4,618 2 Säter 518 1 Hedemora . 1,086 1 Gagnef 6,680 2 Leksand, Åhl och Bjursås 17,106 4 Mora, Sofia Magdalena och Wenjan 12,252 3 Rättvik och Ohre . 11,359 3 Orsa 4,744 1 Elfdal och Särna 4,905 1 Stora Tuna och Gustafs Gefleborgs Län. Folkmängd den 31 DeAntal Landstingsmän. Hela antalet LandsStad. Härad eller Tingslag. cember 1855. tor Stad. för Hä- rad eller Tingslag. tingsman för Länet. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Lar m för Stad. ldstingsin. för Hä- rad eller ingslag. Hela , antalet Landstingsman för Länet. Jemtlands Län. Stad. Härad eller Tingslag. Folkmängd den 31 December 1855. Antal Landstingsman. Hela antalet Landstingsman för Länet. för Stad. för Hä- rad eller Tingslag. Westerbottens Lån.
Ar imedlertid icke frågan om något annat, än införandet af ett ord, som fattas, så har jag ingenting emot att hon genast till Ulsk. hänvisas, så framt Hr Gr. o. Landtm, anser det kunna ske. Men deremot anhåller jag, innan denna åtgärd vidtages, få framställa de anmärkn:r, hvartill jag möjligen kan finna skäl. Jag tror väl icke, att Riksdagens afslutande kan ske så hastigt, sora Frih. Cederström förmenat, utan att det är god tid med upgörandet af Riksg:s-Konl:s reglemente. Men jag vill likväl icke vara motionären i vägen i detta afseende, och får således afstå från den begäran jag framställt, underdel förbehåll jag dervid gjort. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. remiss af ifrågavar;de motion till StatsUtsk. Hr Aminoff, Joli. Fredr.: Sorn en motion af Hr von Hartmansdorff blifvit väckt om vissa förändringar i Riddarh.-Ordnm och denna motion blifvit till Riddarh.Utsk. remitterad, får jag i sammanhang dermed väcka motion om vissa tillägg och förändringar i ofvannämnde Riddarh.-Ordn., samt fördenskull vördsamt anhålla hos Hr Gr. o. Landtm., att en af Hrr Riddarh.-Kanslister mätte anmodas att upläsa min ifrågavartde motion, hvarefter densamma torde blifva till Riddarh.-Utsk. remitterad. Den härvid af Hr Aminoff aflemnade motionen upläsles och var af följande innehåll: Sedan Böglofl. R. o. Ad. lill Riddarh.-Utsk. remitterat Hr von Hartmansdorff:! motion 0111 ändring i 20:de §:n Riddarh.-Ordnm, hvilken sålunda blifver föremål för Utsk:s granskning, så får jag härmed fästa Ulsk:s upmårksamhel på åtskilliga i samma Riddarh.- Ordn. nödiga och nyttiga förändringar och tillägg.
— trädt, till en aldrig förut uppnådd trygghet, på samma gång hon grundlade en sjelfständig verksamhet för egen del. Knappast inträdd i medelåldern hade hon nått det mål, » tillräckligt göra » för tanke och hand samt en oberoende utkomst, för hvars vinnande hon lemnat fädernehemmet. I mån som arbetet vidgades, stego också fördelarne, och med åren befann sig Hanna Lindberg i spetsen för en betydande, sjelfständig affär, på samma gång hon såsom delegare i Almedahls bolag verkade för förbättring och förädling af dess tillverkningar, på ett sätt som kan förklaras endast deraf, att en qvinna med hennes egenskaper bättre än männen kan bedöma arten och värdet af varor, som företrädesvis afse qvinnornas och hemmens behof. Dertill kom, att Hanna af naturen egde ett fint konstsinne, som i umgänget med konstnärer och under deltagande i konstindustriella sträfvanden allt mera förädlades. » Äfven sedan Hanna Lindberg genom de fruktbringande resultaten af sin idoga verksamhet förvärfvat sig en relativt lysande ekonomisk ställning, förhindrades hon af sin enkla och anspråkslösa natur att på sig sjelf slösa af denna verldens beqvämlighet och goda. När hon ändtligen förmåddes att lemna det föga komfortabla inackorderingshem, der hon under en lång följd af år haft sin bostad, och åt sig sjelf inredde ett eget litet bo, inskränkte hon sig äfven der till den solida enkelhet, som var ett utmärkande drag i hennes karaktär. » Det starkaste intryck, man fick af Hannas personlighet i hennes krafts dagar, » säger S. L — d, » var det af en i alla rikningar genomförd sjelfständighet. Allt hvad hon egde och allt hvad hon var, så i fråga om affärsduglighet, rikedom och samhällsställning, som till karaktär och bildning, var så att säga sjelfförvärfvadt. Hon var icke heller lik någon annan, hade sitt hufvud för sig och sitt lynne för sig. H o n stälde höga kraf på menniskorna, men alltid främst på sig sjelf. Hon skydde icke kampen mot konkurrenter och andra motståndare, och hon segrade ofta, kanske derför att hon aldrig begagnade oädla vapen.
Ack du, som karlahjerta på din andel fått, Och dock en kropp, bland fagra qvinnor priset värd, Att lefva mer förtjenar, än att dödad bli. 1205 Skall, Pylades, du stackars man väl miste gå Om sådan qvinna, eller dela prislig bädd? PYLADES. O, att hon följde till Phokensers stad med mig! I sköna bröllopssånger der hon firades! ORESTES. Vid hvilka tider kommer hem Hermione? 1210 Att, liksom allt du eljes sagt på bästa vis, Vi, om det lyckas, fånge nidingsfaders valp. ELEKTRA. Jag menar hon är slottet ganska nära nu; Ty sjelfva tiden sammanstämmer deruti. ORESTES. Rätt så! men, syster Elektra, qvarstanna du 1215 Framför vår boning, och gif akt på jungfruns steg! Och vakta, att ej någon, förrän mordet skett, En bundsförvandt måhända, eller fadrens bror, Må in i huset träda; utan gif du ljud, Och bulta uppå dörren, eller skrik ditin. 1220 Vi mellertid gå in, och till den sista strid Vi båda väpne våra händer med ett svärd, Min Pylades! Ty du rill dela mödorna. Ack, fader, som den svarta nattens hus bebor, Din son Orestes kallar dig till bundsförvandt 1225 I nödens stund; ty för din skull jag lider slikt Helt oförskylldt, och är utaf din bror förrådd. Fast rätt jag gjort. Hans maka nu jag fånga vill, Och slå ihjäl: i sådant värf mitt bistånd var! ELEKTRA. O fader, kom! om du förnimmer under jord 1230 En bön från barnen, dem, för din skull, hotar död. PYLADES. O du, min faders bundsförvandt, min bön också, Drott Agamemnon, hör, och rädda dina barn! ORESTES. Min mor jag dräpte. PYLADES. Samma svärd vidrörde jag. ELEKTRA. Jag det bjöd, och röjde undan hvar betänklighet. 1235 ORESTES. Dig att hämnas, fader! ELEKTRA. Aldrig dig jag heller svek. PYLADES.
Slutligen hade han, efter åtskilliga marscher, lyckats att uppleta den fiendtliga armeen, och gaf nu sin egen tillkänna, att Hans Kejserliga Maj:ts tappra troppar skulle uppställa sig och hålla sig färdiga till anfall. Midt på ljusa dagen angripa fienden! – sådant var under de sednaste åren någonting alldeles oerhördt. Manskapet lät väl uppställa sig, men under ett mummel, som tycktes förebåda antingen ett allmänt uppror eller en förestående flykt vid drabbningens början. Generalen hade mellerlertid tagit sina mått och steg: säker på artilleriet, hvilket han vunnit genom skänker och löften, hade han låtit plantera hälften af sina kanoner i fronten mot fienden, men den andra hälften i ryggen på sin egen armee, och kungjorde nu genom en dagordre, att ifall någon ämnade fly, han ofelbart skulle blifva nedskjuten af sina egna landsmän. Brasilianarne, som ögonskenligen sågo sina egna kanoners mynningar gapa emot sig, funno nu ganska välbetänkt, att minsta faran hotade dem från den fiendtliga sidan, och nödgades sålunda att vara tappra mot sin egen vilja. Den republikanska armeen åter försökte, då den förmärkte att fienden gjorde rigtigt allvar, icke långt motstånd, utan tog till flykten, sedan den förlorat ungefär 100 döde och dubbelt så många fångar. De kejserliga tropparne jubilerade segerdruckne, och tycktes hafva bekommit en utomordentlig aktning för sig sjelfva. Villaflor gjorde sig färdig att begagna sig af denna goda stämning, för att fullfölja de fördelar, hvartill han ansåg denna lilla seger endast såsom en förberedelse, och tågade nu, ehuru försigtigt och varsamt, emot Montevideo. Men få dagar derefter emottog han en parlamentär, af hvilken han till sin förvåning erfor, att en revolution hade i anledning af detta stora nederlag utbrustit i Buenos Ayres, presidenten blifvit afsatt, och den nye Regeringen beslutat, att underkasta sig de från Brasilianska sidan redan långt förut gjorda fredsanbuden; man medskickade fredsinstrumentet försedt med behöriga underskrifter, och begärde af fältherren ett stillestånd, till dess kejsarens ratification hunnit ankomma.
Ingen annan väg stod öppen, än den frivilliga förlikningens. De förenade Utskottens kall blef i ordets sanna bemärkelse en medlares kall. Billighet å ömse sidor blef förlikningens villkor, och eftergifvenhet i mindre vigtiga frågor blef nödvändig, för att komma lill det mål, som borde synas alla det högsta — försoning och större trefnad för framtiden. Under sådane förhållanden äro de Förslag utarbetade, som dels StatsUlskotlet, hvad detaillerne beträffar, dels Statsoch BancoUtskotten gemensamt, framlagt. De tåla ej att sönderbrytas, om förlikningen skall bli möjlig. Den ena parten bör ej vilja tillgodonjuta hvad högst fordras kan, hänvisande den andra till hoppet. — Visserligen har delta hopp, att nemligen Sedelmyntets värde skall vid denna Riksdag bestämmas, blifvit åberopadt, såsom skäl för beviljandet af de fordrade högre anslag; men möjligen torde för den ena parten hoppet aflägsna sig i den mohn, som den andra parten fått sina anspråk fyllda. Andra hafva nu öfverlagd för I i k n i ngsomsorgen; dem tillhör också ansvaret inför Nationen och efterkommande. 220 Den 7 Octo ber f. m. Herr Nordenfalk: Grefve Horn har vid mitt förra yttrande anmärkt, att jag hade orätt i att säga, att frägan om organisation af GardesRegeinenterne ej tillhörde närvarande öfverläggning. Det kunde visserligen icke vara min mening, och det kunde ej eller af mitt uttryck härledas, att jag skul le bestrida Ridderskapet och Adeln rättigheten att öfverlägga äfven i sådana frågor, som ensamt tillhöra Konungens beslutanderätt, endast beslut ej fattades; och jag tror att hvarje Styrelse gjorde orätt, om den ej uppfattade opinionerne. Jag tror ock, att närvarande Styrelse ej försummat rätta sig derefter, så vidt skäl dertill varit. Hvad åter angår frågan om tillgångarne, så finner man sig verkligen i en brydsam ställning, när man af en StatsUtskottets Ledamot hör, att tillgångar finnas, och af en annan, att de ej finnas.
I betraktande af do omständigheter, motionären uppgifvit, anser Stats-Utskottet, lika med honom, en tillökning uti omförmälda 2:ne arfvoden vara af billigheten påkallad; men, enligt Utskottets åsigt, bör denna tillökning dock ej uppgå till ett belopp, hvarigenom arfvodena blefve fördubblade. Utskottet får derföre endast så till vida understödja den af Herr Brinck gjorda framställning, att Utskottet tillstyrker, att det af Rikets Ständer förut bestämda arfvodet för den tjensteman vid Riksgälds-kontoret, hvilken fått sig uppdraget verkställa utbetalningarne för innevarande Riksdag och upprätta redogörelser lör Riksdags-kostnads-medlen, måtte ökas till Trehundra Riksdaler, samt arfvodet för den tjensteman vid samma Yerk, som har sig ålagdt att granska ofvauberörde reqvisitioner och räkningar, få utgå med litlhundrafemlio Riksdaler R:ko. Stockholm den 29 November 1854. » STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOIL BECKMAN, 18 Si. Stats-Utskottets Memorial, N:o 382. 1 A7:o Ank. till Eip.-Utsk. d. 29 Nov. 1854, kl. 9 e. m. Memorial^ i anledning af återremisser å den i Memorialet N:o 547 föreslagna 91 $ af Riksgälds-kontorets reglemente. Rgs. Afd. Presteoch Borgare-Stånden hafva till Stats-Utskottet återremitterat ofvannämnde §, hvilken handlar om det staden fVadstena_, för fullbordande af dervarande hamnbyggnad och härmed förenade arbeten, under denna Riksdag beviljade ytterligare lån; och hvilken §:s sista punkt, deremot anmärkningar inom hemälde 2:ne Stånd förekommit, lyder sålunda; • ”För ifrågavarande lån bör, löre dess utbekommande, en sådan skuldförbindelse vara till Riksgälds-kontoret afgifven, som i nästofvanstående § ”finnes föreskrifven.”
BARONEN. Jag hvarkeh vill eller kan, ty jag är icke angelägen om min vanäras offentliggörande. 30 HÄRADSHÖFDINGEN. Rättens förhandlingar nedläggas, medan jag söker samtal med kyrkorådets ordförande. (Går ned ur domstolen och in till höger.) Tionde scenen. NÄMNDEMÄNNEN (rådgöra sins emellan halfhögt). BARONEN och FRIHERRINNAN (i bakgrunden). FOLKET (talar i grupper). BARONEN (till friherrinnan). Du ryggar icke för meneden? FRIHERRINNAN. Jag ryggar för ingenting, när det gäller mitt barn. BARONEN. Men om jag har bevis? FRIHERRINNAN. Det har du inte! BARONEN. Brefven äro brända, men de bevittnade afskrifterna finnas i behåll. FRIHERRINNAN. Det ljuger du för att skrämma mig! BARONEN. För att visa dig hur högt jag älskar mitt barn och för att åtminstone rädda modern, då jag är förlorad, så tag bevisen här; men var icke otacksam. (Räcker henne en brefbunt.) 31 FRIHERRINNAN. Att du var en lögnare, det visste jag förut, men att du var så skurkaktig att du lät afskrifva brefven, det trodde jag ändå inte. BARONEN. Det är tacken! Men nu äro vi båda förlorade. FRIHERRINNAN. Ja, må båda sjunka, så det blir ett slut på striden. BARONEN. Är det bättre att barnet förlorar båda föräldrarna och står ensamt i världen FRIHERRINNAN. Det kan aldrig ske! BARONEN. Din orimliga inbilskhet, som förleder dig tro att du står öfver lagar och medmänniskor, har narrat dig upptaga denna kamp, i hvilken en med säkerhet blir den förlorande: vår son! Hvad tänkte du på när du började detta anfall, som måste utmana till försvar? Icke var det på barnet! Det var på hämnden? Hämnden för hvad? För att jag kom på ditt brott! FRIHERRINNAN. Barnet? Har du tänkt på barnet, då du stått och smutsat mig inför detta pack!
Innan jag här slutar må det ock vara mig tillåtet, att, så godt jag kan, söka bidraga till att skingra en annan förvillande mening, af hvilken, såsom jag trott mig finna, mången varit gripen. Då man nemligen sett det framhållas såsom någonting anmärkningsvärd!, att, på samma gång sorn tolagen i en stad uppgår till mera än 40 procent af samma stads tulluppbörd, den i andra städer omvexlar från omkring 20 ända ned till 2 procent af enahanda uppbörd; så har den tron genast trängt sig på en, att tolags-afgifterna derföre skulle vara så väsentligt olika i de olika städerna, att trafiken påtagligen mäste tvingas in på onaturliga vägar samt att skiljaktigheterna icke skulle kunna erforderligen jemkas, utan igenom en så utomordentlig åtgärd, som den, hvilken nu blifvit föreslagen och hvarigenom Staten skulle belastas med t. o. m.: skatten för öfverflöd och lyx till vissa stapelstäder. Nu hänger det likväl så tillsammans med de omförmälda procent-förhållandena, att ehuru tolagen t. ex. i Nyköping utgjort mera än 40 procent of tullen, mea i Stockholm endast 10l/3 procent af tull-uppbörden, den ifrågavarande afgiften likväl är på alla varor billigare i Nyköping än i Stockholm. Den erlägges nemligen på förra stället med l*/4 procent af inkommande och % procent af utgående, varor, då 108 Bevillwings-Ulsholtcts Betänkande M 10. \ inkommande-tolagen i Stockholm är 2'/3 och utgående-1 Vt procent, allt af tullvärdet; och hela hemligheten består deri, att hufvudsakliga trafiken i Nyköping utgjorts af sådana varor, som dragit en mycket låg tull, nemligen Norrsk Sill och Stångjern. På andra varor, än sill och stångjern, utgjorde tolagen i Nyköping år 1834 icke fullt (3) säger tre procent af tullbeloppet. Den som icke fullt känner dessa förhållanden, men ser att tolagen i den sistnämnda staden utgjort mera än 40 procent af tulluppbörden och att denna sednare endast uppgått til! 4,300 R:dr, skall lätt tro, att en hög tolag afhällit trafiken derifrån; men häraf synes det, att ett sådant antagande saknar all grund.
Man har alltså i projectet uteslutit föreskriften om sådant Konungens Bcfhrdes eller dess ombuds närvaro i ofvannämnde full , såsom rent af öfverflödig. Se Art. X, §. 68. § 43. Oförändrad utförd i Art. X, § 6g. § 44. Då det måste bero på en hvar, att i rätter tid inställa t H. >4 D c n i Fehr u a r i. sig vid förrättningen, saknas ock skäl att lemna tre eller ens någon timme att derifrån ansvarsfritt uteblifva, så mycket olämpligare, som dagarna redan äro alltför korta, den årstid ifrågavar. förrättningar intratta, i förhållande till elen mängd af göromål, den noggrannhet och de undersökningar dervid förekomma och äro af nöden. Häraf den förändrade redactionen af denna §. Se Art. X, § 72. . ' i 45. Ägandet af fartyg kan icke anses tillhöra de upplysningar, sorn mantalsskrifningen har tillföremål; således stadgandet härom uteslutet. De i städerna och större köpingar, ofta månadtligen, inträffande omflyttningar af bostad, göra det ändamålslöst för skattskrif varén, att före mantalsskrifningens böljan i längden införa någon skattskyldig person. Mantalsskrifningarna och inantalslängdens uppställning mäste derföre, för alt vara fullt tillförlitliga, helt och hållet grunda sig på de till förrättningen inkommande skriftliga uppgifterna, hvilka på stället noga jemföras med husförhörs-längden, och för hvilkas fullständighet och tillförlitlighet husägaren, som icke bör vara okunnig om i huset boende personer, bör ansvara. Man har derföre ansett den i mom. 4 mindre skrifkunnige personer i städerne lemnade tillåtelse att meddela muntliga uppgifter lill skattskrifningen desto hellre böra försvinna, sorn denna rättighet, sällan eller aldrig, hvarken i städerna eller folkrikare köpingar begagnas. 5 45 i öfrigt bibehållen, men lämpad efter detta project.