Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär vid stadgande af husets värde i allmänna brandstodsbolag, tomten ej blifvit beräknad, bör, vid bevillningstaxering, värdet deraf serskildt tilläggas det brandförsäkrade husets; hvilket förhållande äfven iakttages i afseende på den jord, som i vissa städer är med tomterne förenad; hvaremot, då i Stockholms stads brandförsäkringsinrättning tomt och åbyggnad fått ett sammanlagd! värde, någon serskild uppskattning af den förra för bevillningcn ej erfordras. Om eldsvåda inträffar, afräknas vid taxeringen den del af husel, som är uppbränd, och, i fall hela huset brunnit, uppskattas endast tomtens värde, ända tilldess huset åter blifvit uppbyggdt. Bevillnings Utskottets lii tänkande; JU 4. 55 För verkställigheten häraf, åligger det ej mindre allmänna brandstodsoch brandförsäkrings-inrätlningars direktioner, än, i afseende å Stockholms stads brandförsäkring, Öfverståthållare^ att låta upprätta och infordra förteckningar, så vidt förstnämnde verk angår, länsvis författade öfver de, under loppet af hvarje år, antingen beviljade nya brandförsäkringar, eller, i de förut varande, gjorda förändringar, jemte de å busen antagne värden; skolande dessa förteckningar, inom Januari månads utgång hvarje år, af vederbörande direktioner öfversändas till Ofverståthållaren och Konungens Befallningshafvande i länen, för att i rätter tid kunna laxerings-kommittéerne tillställas. § 109. Vid uppskattning af de hemman och bebyggda eller obehyggda läget',beter, som ligga inom städernas områden, äfvensom den till städerne hörande jord, med derå varande byggnader, värderas serskildt åbyggnaderne och serskildt jorden efter enahanda grund för öfrigt, som för landlegendomar är stadgad, med afseende likväl å den större afkastning, som stadsjord vanligen gifver. § 110.
Ty efter den erfarenhet jag kunnat 524 Den 16 Februari e. ru. härom vinna, är jag öfvertygad att rörelsen i allmänhet sä förbättrats emot hvad den vid förra statsregleringen var, att den mycket väl kan lala den föreslagna förhöjningen, hvarföre jag för min del tillstyrker bifall till hvad Utsk. föreslagit. Gr. Lewenhaupt, Gust. Gustafsson: Hvad Hr Frih. Kramer yttrat har redan blifvit af Hr von Troil så nöjaktigt besvaradt, att jag alldeles kan förbigå det. Deremot anhåller jag att få yttra några ord i anledn. af hvad Hr Rääf här anfört. Hr Rääf har fästat sig vid den af mig gjorda kalkyl, äfvensom han uppdragit en paralell emellan tackjernsoch spanmålsproduklionen. Hvad min kalkyl beträffar, sä är den naturligtvis beroende på det ofta vexlande tackjernspriset, och således liksom alla sifferberäkningar underkastad förändringar. Således torde frågan egentligen vara, huruvida den är i öfverensstämmelse med de af mig uppgifne priser och deruti har han icke visat mig hafva gjort någon oriktig beräkning. Ofvanberörde af Hr Rääf uppgjorda paralell kan jag icke godkänna. Jag kan nemi. icke inse att tackjern och spanmål kunna med hvarandra jemföras, hvarken med afseende på dessa varors beskaffenhet eller pä deras beskattning. Tackjernet kan omöjligen användas till någonting annat än stångjern och är, i anseende lill sin tyngd och de ofta aflägsna ställen dit den skall föras för att förädlas, underkastad slöra transportkostnader, hvarförutan sjelfva tillverkningen erfordrar ett betydligt förlagskapilal. All export af tackjern är, såsom hvar man vet, förbjuden. Spanmål deremot har flere chancer för sig. Den kan exporteras, är mindre svår att transportera och har afnämare bland hela Svenska folket. Dessutom kan det förvandlas till bränvin; en vara sorn alltid vinner afsättning. Kan således Hr Rääf eller någon annan uppgifva ett sätt att förvandla tackjern till en sä beskaffad vara, är jag villig att genast ingå på StatsUlsk:s förslag.
197 lier, sorn i häkte inmanas, från det Policeinrättningen underlagde district utom Stadens område, än Läns-och Slottsarresterne dertill ej lemna utrymme, att kostnaden för vården och underhållet af desse Staden icke tillhörande, men i dess häkte intagne fångar noga afskiljas från hvad Staden åligger bekosta för dess egne arrestanter; samt att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande vid hvarje års slut från Staden infordrar och , jemte den öfrige redogörelsen för fångars påkostnader , insänder en behörigen styrkt räkning öfver de utgifter, Staden under det förflutne året måst i sådant hänseende vidkännas, på grund hvaraf ersättning må Staden tilldelas, men hvilken aldrig för något år får öfverstiga i5oo R:dr B:co; och skall för detta bidrag, som, i händelse Kongl. Maj:t skulle finna godt att inskränka Götheborgs Police-inrättnings omfattning till sjelfva Stadens område, genast bör upphöra, medel blifva anviste vid den Statsreglering, som Utskottet åligger upprätta och hos Riksens Höglofl. Ständer föreslå. Hvad sedan angår den af RiksdagsFullmägtige tillika yrkade ersättning till Götheborgs Stad för hvad denna sedan sista Riksdag i och för den Staden icke egentligen tillhörande fångvården utgifvit; så enär Riksens Ständer vid samma Riksdag erkänt behofvet af anslag för dc ökade kostnader, Staden i och för denna fångvård mäste vid - ig8 Stats-Vt skottets Betänkanden, kännås, och dertill bestämdt anslagit i5oo R:dr årligen, enligt deras underdåniga Skrifvelse af den 27 April 1818; men Kongl, Maj:t förklarat Sig icke kunna sådant meddela, emedan de Titlar, hvarå anvisningen skett, dertill icke lämnade tillgång, anser Stats-Utskottet sig icke kunna undgå föreslå, att sådan ersättning må Götheborgs Stad beviljas och de dertill erforderlige 7Öoo R:dr få vid Stats-regleringen afsättas; Hvilket allt Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande vördsamt underställes.
Det 4 kap, om vållande, är redan i Lagberedningens förslag vådligt derföre, att det icke, såsom 1734 års lag, närmare angifver de fall, då vållande bör bestraffas; härigenom kan inträffa, att en gerning, hvarigenom jag ganska oskyldigt blir vållande till en skada, kan tillräknas mig såsom brott, då jag nästan i hvarje fall kunde hafva förutsett möjligheten af en sådan olycka. Men Lagberedningens förslag angaf åtminstone exempel till ledning för domarens bedömande af de fall, som borde beläggas med högre ansvar, och jag riskerade således åtminstone endast att fällas till ansvar för ringare vållande. Utskottet har genom borttagande af dessa exempel lemnat domaren utan ledning. Man har härvid måhända icke alldeles utan skäl anmärkt, att t. ex. en smed, som användt mindre godt jern vid tillverkningen af en vagnsaxel, skulle kunna tilltalas för vållande till dråp å den, som genom vagnsstjelpning förlorat lifvet. Den 5 § i Lagberedningens förslag lydde sålunda: «för händelse, som pröfvas hafva mera af våda än af vållande timat, skall ej någon till straff fällas.» Utskottet har åt denna § gifvit följande lydelse: »för händelse som timat af våda, den man ej förutse eller afvärja kunnat, skall ej någon till straff dömas». Denna redaktion, som mera än Lagberedningens närmar sig till ordalydelsen 76 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58 i 1734 års lag, var af särskilda orsaker passande i denna lag. Der gjordes nemligen skilnad mellan vållande till brott, och det fall, då, till följd af en tillfällighet, en i sig sjelf oskyldig gerning blef för en person skadlig, hvilket kallades vudagerning och belädes med en ringa bot af endast 20 daler. Lagförslaget känner hvarken vudagerning eller vådabot; der stadgas endast ansvar för vållande.
Utrotarne böra aläggas att lemna Stamroten billig ersättning, äfven för mulbete, vedbrand och gärds• le, hvarmed soldaten förses, — Härvid har Eric Svensson från Bohus Län upplyst, att der i länet tjenlig författning i ämnet redan blifvit vidtagen. Af Anders Pålsson, från Jönköpings län: att, ehuru det redan är stadgadt, att Strörotarne böra till Stamrolarne för soldatatorpen vid Infanteriregementen erlägga planpenningar, som i nämnde län utgöras med | Tunna Blandsäd af hvarje Fjerdedels mantal, så är likväl denna ersättning så otillräcklig, att rättelse ovedersägeligen tarfvas; och har han af sådan anledning föreslagit, att Strörotarne, i mån af soldatstorpens mer eller mindre värde, hvilket af goda män skulle bestämmas, efter hemmantalet finge godtgöra Stamrotarne, hvilka alltid, såsom närmast till hands, af soldaten, dess hustru och barn, i alla fall äro betungade; uti hvilket förslag fullmägtiga från Krono* bergs län hafva instämt. ElS Resv. och Ekon. TJtsk. Retcinkanden. Till Ståndets FrotocoH har Anders Joachimsson från Östergöthland anfört, att, både före och efter knecktecontractens upprättande, anlades och bebyggdes Soldattorpen på kronans enskilda mark, som sedermera iklädt sig skatte natur, dymedelst ate samma mark, utan särskild skatt, blifvit delad närgränsande hemman emellan; Och, då Stamrotarne sålunda vunnit en icke obetydlig utvidgning af egor, men Utrotarna deremot, i afseende på läget, icke kunnat erhålla sådan tillökning uti deras gamla e« go-områden, så har Anders Joachimsson ansett någon plangäld obillig, och derjemte tillaggt, att i Östergöthland en så billig och så rättvis jemkning rotarne emellan eger rum, att klagan derstädes å någondera sidan ej förspörjes.
Jag får blott uttrycka min bedröfvelse deröfver, att de tre öfriga Stånden hafva kunnat ingå på ett sådant betänk, som detta, och det händelsevis på en och samma dag, som Engelska Underhuset frigjort Judiska nationen från ett af de vigtigaste hand, som legat på densamma, då det förklarat att mosaiske trosbekännare knnde få användas uti alla munieipala befattningar inom landet. Hvar och en, som känner huru vigtiga dessa munieipala befattningar äro, vet äfven hvad som derigenom medgafs. Samma dag som ett sådant eftergifvande ägde rum i England, biföl lo 3:ne Stånd af Svenska representationen ett betänk., hvarigenom Judiska nationen skulle förlora rättigheter, som de hittills haft och icke förverkat, enär icke visas kunnat att landet lidit någon skada genom denna nation. R. St. hafva derigenom öfver bemälda nation uttalat en förkastelsedom, som är ovärdig den tolerance och den aktning man är skyldig andras tro och religionsbruk, när de icke störa samhällets säkerhet. Det är på denna grund jag skulle hafva önskat att detta betänk, aldrig hade tillkommit. Nu är visserligen icke något att göra dervid, sedan 3:ne Stånd, jag hoppas genom ett förhastande, bifallit detsamma; men det måste vara af vigt, att detta Stånd, som ännu icke beslutat i ämnet, icke ingår på samma bana, utan begagnar sin grundlagsenliga rätt alt genom afslag å betänk, reservera sig emot R. Sl:s beslut. Gr. Taube, Gustaf Joh.: Då jag skriftligen affallat mina tankar i delta ämne, anser jag mig i första rummet 3a6 Den i\ April f. m. pligtig alt utbedja mig Ståndets tillgift, om jag vid uppläsandet af mitt anförande kommer att numna något, som föregående talare redan yttrat. Jag skall söka alt undvika det, men möjligt är alt det icke lyckas mig. Gr. Taube uppläste derefter följande: Då ett betänk, genom tre Stånds bifall anses hafva öfvermått att vara R. St:s beslut, synes vanligen ett skyldigt afseende å en dyrbar tid, samt å de andra Ståndens genom majoriteterna uttryckta opinion fordra dess afgörande utan föregången öfverläggning.
Örn det ringa qvantum skrifoch omslagspapper, som vid Tumba blifvit till afsalu förfärdigadt, antingen i följd af det höga försäljningspriset, eller i anseende till någon ojemnhet i qvaliteten, och saknad full likstämmighet med företedda prof, icke funnit afnämare eller lyckats fortfarande bibehålla sitt första rykte; torde detta jemväl i sin nion hafva bidragit till den anmärkte förlusten å Brukets rörelse. Dertill synes dock ännu väsendtligare hafva medverkat, att arbetskostnaderne vid Tumba äro, i förhållande till dem vid andra Pappersbruk inom Riket högst betydliga, icke blott hvad angår de ordinarie löningsförmonerne, hvilka visserligen må vid ett Rikets Ständers Verk knnua något rundligare, än af enskilde tilltagas, men i synnerhet hvad beträffar utgifterne för extra biträden. Såsom exempel härå kunna ibland annat, nedanstående förhållanden anföras. De åren 1841 och 1842 verkställda reparationer å husen vid Tumba, bestående af torkhusets inredning till spanmålsmagasin, invändiga förändringar, ibland annat för omflyttning af pressarne, inköp af en ny press, en ny ångrörsledning, ommurning af en ångpannemur, åtgärder för byggnaders och vattenrännors underhåll, m. m., utan annan nybyggnad, än 2:ne mindre hus af bräder och några staket, om 386 alnär, hvilkas uppsättning, utom materialierne, verkställd af Brukets egen Vaktmästare, ensamt kostat å 20 sk. alnen, 160 R:dr 40 sk., uppgå till ett sammanlagdt belopp af icke mindre än 13,877 R:dr 25 sk. 3. rst., hvaraf 2,335 R:dr 36 sk. io rst. blifvit utbetaldte för öfverarbete och legdt arbetsbiträde utom Murareoch Klensmedsarbeten m. m., ehuru Bruket har ett större antal egna, lönte arbetare, som, på sätt förut är omförmäldt, ofta skola sakna sysselsättning. Bruket har fem ordinarie lönade formare.
Det är derföre mindre vådligt, om någon Domare antingen af missförstånd eller af något annat skäl icke behörigen tillämpade något Lagbud. än att Lagstiftande Makten misstoge sig i sitt förklarande af hvad som till sin verkan i följd af annat Lagbud förfallit. Och skulle icke genom exemplet af en författnings aflysande, hvilket till sin kraft och verkan förfallit, man snarare gifva Lagskipande Makten tillfälle att skydda sina misstag under den mantel, att det för 16 H. 3 34 Den 9 Mars f. m. misstaget åberopade Lagbudet icke genom någon särskilt kungörelse blifvit aflyst? På dessa skäl hemställer jag vördsamt, om icke detta mål till Lagutskottet må återremitteras, åtföljdt af detta anförande. Herr von Hartmansdorff: Det ser ut, som ville man missförstå mig i detta fall, då man ouphörligen sammanblandar yttranden om Konungens person, med deni, som röra af Honom utgifne författningar. Ett exempel torde bättre tyckas att förklara min mening. Om det hände, att inför en Domstol, inför en TaxeringsComite, inför ett mönsterbord, eller vid något annat tillfälle, då Högsta Magtens ombud handlade i dess nanni, en person, mot hvilken Kongl. Mnj:ts eller Rikets Ständers författningar åberopades, svarade, att lian satte sig öfver dem, och om lian gåfve detta svar i de skamliga ordalag, som den råa hopen vanligen nyttjar, för att uttrycka en sådan tanka och hvilka bär icke kunna utsägas, månne ej ett högre ansvar borde drabba smädaren, då det anginge lagen eller det högsta i samhället, än om lastären blott rigtade sina utlåtelser mot domaren, eller andra lagens handhafvare? I stället skulle, om Utskottets Betänkande antoges, straff äga rum för den mindre, men alldeles försvinna för den högre förbrytelsen.
Eller, hvilken är den menniska ibland eder, att om hans son bedes bröd af honom, som bjuder honom en sten? Eller, om han bedes fisk, månn han då räcka honom en orm? Är det nu så att I, som onde ären, kunnen likväl gifva edor barn goda gåfvor, huru mycket mer varder edar Fader som är i himmelen, gifvandes dem godt, som bedas af honom? Allt det I nu viljen menniskorna skola göra eder, det görer I ock dem; ty detta är lagen och Propheterna. Går in igenom den trånga porten; ty den porten är vid, och den vägen är bred, som drager till fördömelse; och de äro månge, som gå på honom. Och den porten är trång, och den vägen smal, som drager till lifvet; och få äro de, som finna honom. Vakter eder för de falska Propheter, som komma till eder i fårakläder, men invärtes äro de glupande ulfvar. Utaf deras frukt skolen I känna dem; icke hemtar man vindrufvor af törne, ej heller fikon af tistel. Så bär hvart och ett godt trä goda frukt, men ett ondt trä bär onda frukt. Ett godt trä kan icke bära onda frukt; icke kan heller ett ondt trä bära goda frukt. Hvart och ett trä, som icke bär goda frukt, skall afhuggas, och kastas i elden. Derföre skolen I känna dem på deras frukt. Icke varder hvar och en kommandes in i himmelriket, som säger till mig: Herre, Herre; utan den som gör mins Faders vilja, som är i himmelen. På den dagen varda månge sägande till mig: Herre, Herre, hafve vi icke propheterat uti ditt Namn, och i ditt Namn utdrifvit djeflar, och i ditt Namn många kraftiga gerningar gjort? Då skall jag bekänna dem: Jag kände eder aldrig; går ifrå mig, I ogerningsmän. Derföre, hvar och en som hörer dessa min ord, och gör derefter, honom liknar jag vid en vis man, som sitt hus byggde på ett hälleberg. Så föll slagregn, och kom flod, och vädret blåste, och stötte på huset, och föll dock icke omkull; ty det var grundadt på hälleberget.
Att det nämnda fängelset ej ägde ens ett fönster utåt, utan endast emot gången, som gick opp från fånggården, det visste hon. Men fru Ebbas ord om gallret i det fönster, som från gången vette utåt, rann henne i hågen. Nu hade yttermera en tid, sedan dess, med fukt och rost tärt gallret och förmodligen yttermera försvagat det. På Sigrids fråga visste ock qvinnan svara, att herr Erik ofta hade tillstånd att vistas ute i gången, utan att någon vaktkarl stod derinne, ty då en knekt hade skämtat öm, att kung Erik blifvit till herr Erik eller något dylikt, så hade en vaktknekt svarat: "ja men det är bättre att vara herre, än kung, när man är i fängelse, ty kungen fick ej ens titta ut i gången utan vakt, och der sitter herr Erik ofta flere timmar;" knekten hade ock tillagt, att det kunde han gerna få göra, ty nog är den gången lika säker som hvarje annat fängelse, när vakt står utom dörrn. Nog stå de gamla, många aln tjocka, gråstens murarna både mot herre och kung. I skymningen låstes dock fängelsets inre dörr och för natten var herr Erik instängd i kung Eriks fängelse. En liten stråle af hopp började gry för Sigrid. Så ringa den än var, så kunde hon ej underlåta att fästa sig dervid. Så fullt upptagen än hennes själ var af tanken på fadren, så glömde hon dock icke, att äfven fråga hvad qvinnan visste säga om Johan Fleming. Hon lugnades ganska mycket, i afseende å hans öde, genom den berättelse qvinnan afgaf, om huru fruarna i slottet sagt, att de hoppades, det han icke skulle behöfva lida något. Sigrid fann snart ett hem i samma boning, der hon, genom mäster Sigfrids bemedling, hade funnit en fristad, då hon ur slottet bortförde den svårt sårade Enevald Fincke. Det var hos en gammal, stilla enka, af borgerligt stånd. Gumman tog nu helt kärligen och vänligen emot den unga, blida jungfrun, hvilken hon biträdt med att sköta hennes sjuke fästman, till dess han hunnit bli så mycket bättre, att gumman ensam kunde vårda honom. Här hade Sigrid tillfälle, att i lugn öfverväga den plan, hon börjat att uppgöra.
245 Öfverskott derå kan uppkomma; och då Utskottet , utan afseende på livad i BåtsmansVacanceAfgift till StatsVerket inflyter, föreslagit Summan af j5,ooo R:dr såsom det högsta Utskottet ansett RiksStatens tillgångar för det ifrågavarande behofvet nu kunna medgifva, anser sig Utskottet böra vidhålla dess i förra Betänkandet härom yttrade mening. 3:0 Utskottet har, för att ådagalägga dels behofvet af den förstärkning i Tionde HufvudTitelns Anslag, som K. M:t i Nåder åsyftat, genom äskande af serskildta Medel för Båkoch Lotslnrättningen, dels nödvändigheten af inskränkningar och besparingar i Utgifterne för Sjöförsvaret, så vida de med för handen varande tillgångar skola kunna bestridas, till R. St:r inberättat resultatet af dess i detta afseende gjorde undersökningar; och förekommer ibland de af Utskottet uppgifne omständigheter, att Flottan, genom åtskillige af K. förvaltningen af Sjöärenderne afslutadc Contracter om EkevirkesLeJverancer, kan anses vara betydligen skuldsatt. Härvid hafva i V. BorgareStändetj af Hrr Ståhle, Santesson och Hemberg, samt i H. BondeStåndet af Casper Wijkman, anmärkningar blifvit gjorda, hvilka hufvudsakligen öfverensstämma deruti, att, då K. M:ts Nåd. Proposition tillkännagifver, det Flottan redan var skuldsatt för contraheradt Ekvirke men ytterligare upphandling deraf för någon tid kunde undvikas, det förefallit oväntadt, att likväl dessutom tvenne Contrac.ter om högst betydliga lefverancer af utländskt Ekvirke blifvit afslutade korrt före och under Riksdagen, hvar - 246 Stats-U tskottets igenom cn skuldsättning alagts Staten för öfver ftdels Million, innan 11.
Då emellertid, enligt hvad ofvan nämndt är, tre Riksstånd beslutat en sådan lag och frågan vid dylikt förhållande, ej må förfalla, återstår för Utskottet att söka sammanjemka de skiljaktiga beslut, som nämnde Riksstånd fattat i afseende på lagens lydelse; och får Utskottet af denna anledning till en början anmärka de förändringar i det af Utskottet afgifna föislag, hvilka hos Ridderskapet och Adeln blifvit beslutade. Detta Riksstånd har nemligen ansett: lag Utskottets Memorial, N:o G9. S att l:sta moni. af förslagets 5 § skall lyda sålunda: Har någon i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, eller inför menighet eller folksamling annorledes till uppror uppmanat, eggat eller trugat; straffes, när ingen straffbar verkan deraf följde, med fängelse från två till sex månader. att vid slutet af Irsta mom. i 6 § skall, i stället för orden: „Kj må dock, i något fall, vapen längre brukas, än Civilmyndigheten finner sådant, för upprorets stillande, nödigt vara;“ införas: Ej må dock , i nägotdera fallet, för upprorets stillande, vapen längre brukas, än Civilmyndigheten anser nödigt vara; samt att början af 8 § skall erhålla följande förändrade lydelse: vEj vare menighet ä landet eller i stad förment att sammankomma till öfverläggning om menighetens sär skilda angelägenheter. Nu emedan Presteoch Borgare stånden i allo gillat Utskottets i fråga va» ande lagförslag, får Utskottet, med anledning af Riksdagsordningens ofvanåberopade § vördsamt inbjuda Ridderskapet och Adeln att med nyssbemälde två Riksstånd sig förena. Skulle likväl denna inbjudning icke antagas, hemställer Utskottet tiö Rikets Ständers pröfning om icke omröstning i ämnet måtte anställas i förstärkt Lag-utskott efter en så lydande: Den, som bifaller Lag-utskottets i betänkandet N:o 53 afgifna förslag till lag mot uppror och olofliga folksamlingar, röstar:
Han var icke kommen för att åter uprätta en Statskyrka, som skulle få samma utvärtes skick, samma stela, yttre former, hvilka den Kyrkan hade, sorn blifvit genom honom förvandlad. Det Nya Testamentets grundkarakter, som är tydligt uttalad, både i Gamla och Nya Testamentet, är den, att menniskans hjerta skall blifva omskapadt, blifva sjelf en helgedom, ett tempel, der Herren vill bo och verka. Herren ville i Nya Testamentet i menniskans hjerta skrifva sin lag, och menniskohjerta! skall blifva på jorden en vandrande tempelboning, sedan det en gång blifvit pånyttfödt. Det var denna Statskyrka, som vår Herre Jesus Christus och hans Apostlar grundlagt. Derföre ville de icke vara i den Judiska eller i den hedniska Romerska Statskyrkan, utan de vandrade på deras obemärkta bana, ingingo i husen, rättade och Den 21 Juni e. m. 381 botade de förvillade, samt hastade till själars hjelp, der de sågo dem vara i nöd och sväfva på afgrnndens bräddar. Det var deras erabetsförrättning, att rädda själar i stor skala, och icke stället, der delta skedde, utan själen var det angelägnaste. Då strömmade skaror från alla verldens ändar, och på alla tungomål yttrades åstundan efter Guds ord. Så förrättade den forsla församlingen Herrans Gudstjenster, och den Hel. Andes gåfvor försedde dem med näring åt alla dessa serskilda folk, så att de kunde predika på deras tungomål, och förse en hvar efter dess andliga behof. Så gick det hela vägen till. Apostlarnes lärjungar gingo äfven in i husen, hjelpte och visade dem vägen till salighet, samt drogo själar från mörkret till ljuset, från satans makt till Gud. Deras verk hade framgång derföre, alt de icke stodo i någon Statskyrkas, utan i lefvande Gudens tjenst.