Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta Utskott åligge, att bereda alla från Riks-Niimnden remit - Konstilulions-Utskoltels Memorial N.o 33. 17 remitterade frågor, sorn angå förändring nli föreskrifterna om Bevillnings utgörande, — billigt och nyttigt. 2:o Yppar sig §. 33. 1:0 Lag-Utskottet, beslående af Sexton Ledamöter, äger att, jemlikt »3 och 87 §§ af Regerings-Formen, utarbeta de fråp Rihs-Nämndens Plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af Allmän Civil-, Criminaloch Kyrko-Lag, samt upptaga de i sådane ämnen Riksens Ständer meddelade Konungens Propositioner, eller i Riks-Nämndens Plena väckta frågor.
Kommer man åt dem, så kommer man äfven åt Landtmannen, En tillökning på hans personella skatt skulle blifva bardt tryckande. Afgiften af två per mille på fastigheter är redan tillräcklig, och jag är af den motsatta tanka, att hvad som kan nedsättas, bör nedsättas på den personella Bevillningen, 234 Den 3o Mars f. ra. Friherre Boije har velat återkomma till i8co års BevillningsgruiHler, och har åsyftat att Bevillningen skulle grunda sig på ett slags omdöme, eller en forcerad bevisning af hvars och ens inkomst. Jag bör erinra, att det var detta System, som å den ena sidan gaf ett ganska litet resultat, roen å den andra ledde till en mängd af chikaner och intriger, för att dels lätta, dels betunga medborgare. Vi hafva af närvarande förhållande tillräcklig erfarenhet, huru obestämdt allt sådant är, som beror på Taxeringsmännens tycke. Bland fullkomligheterne i vår närvarande Bevillningsstadga räknar man med rätta den, att Bevillningen blifvit ställd på synbar förmögenhet i så rättvist förhållande, som fordna Ständer kunnat göra det; och det beror på närvarande Ständer att fullkomna den. Det är ej mera än en dass af medborgare, som taxeras efter godtycke, och det är just i det hänseende, som jag anhåller att få göra en erinran vid de föreslagne grunderne, hvilken äfven torde bevisa, huruvida det är nyttigt att komma in på ett sådant systehn. Jag tviflar ej på sannfärdigheten af de uppgifter, Friherre Boije lemnat, angående olikheten i beskattningen af Hus i Städerna och Fastigheter på Landet. Jag vill blott fästa uppmärksamheten deruppå, att denna olikhet uppkommer deraf, att grundskatten är inberäknad uti uppgiften på fastigheter å T-ian - Den 3o Mars f. m. 235 det.
Jeinnför man i öfrigt våra magra beten med Hollands feta naturliga ängar, så kan man lätt finna huru mycket högre kostnaden för kreaturens uppfödande skall blifva hos oss. Ett bevis för olikheten i fodrets kraft hafva vi nära till hands. Den Holländska s. k. Eidamer-osten, hvilken här i Stockholm plär betalas med 75 öre pr skålp., är blott vanlig skummjölksost, under det alt våra landtbrukare för dylik ost endast erhålla 15 a 20 öre pr skålp. Att andra länder i afseende å klimat och jordmån äro lyckligare lottade, än Sverige, är ett naturförhållande, hvilket ingen kan ändra, men hvarvid vi vid vår ekonomiska lagstiftning måste fästa uppmärksamhet. Äfvenledes har man yttrat, att man borde akta sig för att fördyra arbetarnes lefnadskostnader och ej hämma den välmåga, hvari de nu befinna sig. Ingen kan högre än jag glädja sig öfver att alla, både låga och höga, fattiga och rika, få allt hvad de behöfva och kunna med lätthet tillfredsställa sina önskningar. Se vi dock på orsaken till arbetarnes nuvarande välstånd, finna vi dock icke detta härleda sig derifrån, att jordbruk och näringar i allmänhet bedrifvas med fördel, så att dess idkare kunnat gifva arbetarne högre aflöning, utan derifrån att vi upplånat omkring 100 millioner för att bygga jernvägar och sedermera pådrifvit dessas byggande så fort som möjligt, hvarigenom arbetslönerna blifvit uppjagade. Således beror äfven arbetarnes nuvarande välmåga på ett tillfälligt förhållande. Jag öfvergår nu till det ämne, som egentligen utgör föremål för föredragningen, eller tull å fläsk. En värd talare på Den 21 April e. m. 427 f. m. har till stöd för yrkandet om tullfrihet för denna artikel åberopat, att denna vara skulle i Frankrike och Tyskland vara tullfri. Denna uppgift öfverraskade mig genast, och som jag misstrodde den, har jag beredt mig tillfälle att till komplett evidens vederlägga hans påstående. Jag har nemligen i mina händer de nu gällande tulltaxor lör Frankrike och Tyska tullföreningen. Vili man i den förra af år 1864 slå upp pag. 4, skall man finna under rubriken:
Dess namn finnes väl i något af de gamla permebref från 1300-talet, hvilka förvaras i riksarkivet; men vi hafva ej haft tid att forska derefter. Vi kalla det derför, såsom allmogen gjorde, rätt och slätt klostret. Allt, som nu återstår af detsamma, är dess stenfot, och äfven den är till hälften dold under jorden eller öfvervext af vilda rosenbuskar. Dock vet folksägnen ännu, att dessa stenar äro lemningar af ett kloster; han vet ännu mer, ty han säger, att det blef öde under en svår pest, kallad svarta döden, och efter den tiden förblef obebodt och fick förfalla. Omkring år 1340 var riddar Bengt Månesköld herre på Ekö. Han var då redan gammal och satt hemma i lugn hos sin kära husfru Elfrida, tänkande på det myckna han i sin ungdom pröfvat; ty han var en erfaren man och hade stridt både under Mats Kettilmundsson för de olycklige hertigarnes sak, och i Skåne mot de holsteinske herrarne. Dock derom talade han föga, om icke då pater Henrik, prior i det närbelägna klostret, besökte honom och pröfvade hans hembrygda öl eller fjerran hemtade vin. Var det då en höstafton, och insjöns vågor brusade kring ön, der slottet var beläget, och vinden tjöt i barrskogen, och regnet föll i strida strömmar på slottets spetsiga tak; då tändes en väldig brasa uti spiseln i salen, riddaren och patern satte sig i länstolar, med fyllda bägare, vid ekebordet i brasans grannskap, men fru Elfrida och hennes tärnor hade sin plats längst bort i salen, der de läto sländorna surra i kapp, medan de då och då med vandt öra uppfångade några ord af slottsherrens och den fromme munkens märkliga samtal. Men på en pall vid munkens fötter satt, uppmärksamt lyssnande den unge Erland, riddar Bengts och fru Elfridas enda barn, den vilde gossen, hvars ögon skimrade af oroligt lif, och hvars gula lockar som en lejonman nedföllo öfver kinder, färgade af ungdomspurpur.
Jag har redan uti det föregående antydt, att de ädla metallerna blott då i stort användas när i det internationela utbytet det ena landet har att till det andra göra betalningar, hvilka icke kunna med landets produkter gäldas, eller med vexlar d. v. s. fordringar hos det land, som har att liqviden emottaga, och jag bchöfver visserligen icke för närmare bevis af detta påstående fördjupa mig i detta ämne, då det kan vara nog att hänvisa till de många vetenskapsmän, som deröfver talat och skrifvit. Jag vill blott till hvar och en tviflande underställa den fråga: om det vore tänkbart, att det för någon kunde löna sig att pä spekulation för utförsel taga silfver ur vår bank, och spekulationen afsåge vinst, som ju är spekulationens mål, får då icke uttagaren för detta silfver något annat tillbaka? Nu kan han ju ej få andra varor i byte, ty dä är det en vanlig varuspckulation eller varubetalning, och derom ;ir oj här fråga. Hvad skall lian då fä i stället om icke just silfver eller guld? Ar det dä troligt att utländnimren eller, låt vara, den inhemskc spekulanten kunde finna fördel uti att för detta silfver först betala transportkostnaden ut, sedan gifva oss,silfret tillbaka, ytterligare betala transportkostnaden hit och än ytterligare kommissions-.irfvode? Något så orimligt kan man väl knappast tänka sig såsom möjligt. Möjligheten af en sådan spekulation skulle betingas af den olika räntefoten på den utländska marknaden, säger Utskottet; rnen detta vederlägges af erfarenheten, ty diskonton eller räntan kan t. ex. mellan Hamburg och London ofta variera ganska betydligt, utan att derföre några metallförsändningar mellan dessa platser eger rum. Bland utvägar att förekomma sådane, sorn Utskottet kallar dem ”menliga” men sorn jag heldre ville benämna naturliga och af handelns beskaffenhet betingade operationer, påpekar Utskottet främmande Bankers rättighet atf höja utlåningsräntan, hvilken utväg hos oss saknas.
Derom vittna nu inträffade och, såsom anledning till förevarande framställning, åberopade förhållanden; och som dessa förhållanden bidragit att öka olägenheterna af de brister, som förelinnas i gällande konkurslag och hvilka, ehuru endast till en del här ofvan antydda, äro af den beskaffenhet, att de blott genom en total omarbetning af samma lag kunna afhjelpas, hvaraf behofvet att en dylik omarbetning varder skyndsamt verkställd ytterligare ådagalägges, föranlåtes Utskottet vördsammast tillstyrka, att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, del täcktes Kongl, Majit låta utarbeta, samt, der så ske kan, för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till ny konkurs-lag, äfvensom lill de delar af lagstiftningen i öfrigt, som dermed stå i oskiljaktigt sammanhang. Det återstår således för Utskottet att besvara frågan angående konkurslagens partiela förändring intilldess en omarbetad, ny sådan lag kan varda antagen.
Hos Reuterdahl, s. o. III. 2. s. 442—454, som sjelf ej tror på äktheten, finnes en utförlig framställning af skälen för och emot. Jfr Rydquist, Nordens äldsta Skådespel. Skandia VII. s. 240. Norlin, K. Sigismund och Svenska kyrkan. I Tyskland kallas den sång, hvarmed pappersstjernans kringvridande beledsagas ”Sterndreherlied;” der utgjordes sällskapet af fyra personer. Flögel berättar, att de i Breslau sjöngo: ”Die heilige drei Könige, alle vier, alle vier, Die stehen wohl vor der Stubenthür,” och då han frågade dem, hvem som var den fjerde, pekades på englen, som höll stjernan. Denna person motsvarade sålunda ”Stjernkonungen” hos oss. Flögel, Geschichte d. Komischen. IV. s. 10. Arvidsson, Svenska Fornsånger. III. s. 513, har upptecknat flera varianter af denna visa; der redogöres äfven för den svenska stjerngången. Jfr Schletterer, ”Das deutsche Singspiel,” som s. 263 meddelar några i enskiltheter afvikande bruk. Se äfven Flögel, s. o. IV. s. 7. 1685 utkom i Mecklenburg förbud mot förklädda personer, som i julen lupo omkring som Kristus, Nicolaus och Martin. (Lisch. Mekl. Jahr. 20 Jahrg. s. 152). I Köpenhamn såg man ännu i slutet af förra århundradet de s. k. ”Hellig tre kongerdrenge” gå omkring. (Werlauff, Antegnelser till Holberg. s. 192, n. 15). Sagen och Foss i Bergens Beskrivelse (1590) berätta, att äfven i Bergen brukades länge stjerngången; men personalen bestod utom konungarna af Maria med barnet i en liten vagga och Josef med en yxa i handen och en stor puckel på ryggen; i versarna voro en mängd platt-tyska uttryck. Rydquist, s. o. s. 240—1.
Barnen kunna i stället göra sig i ordning till intressantare förrättningar. Ett bord ställes i ordning åt dem i salen, där de kunna få sitta i fred och förse med ritningar eller målningar dem af sina hårdkokta ägg, som de ej önska ha färgade. — Då de målade äggen torkat fullkomligt, böra de gnidas, hvarpå barnen få roa sig med att på dem efter bästa förmåga medels pennknif utskrapa figurer, blommor, blad etc. som taga sig bra ut och lysa hvita mot den färgade grunden. Lär dem äfven, om deras förmåga räcker till, att på sina ofärgade ägg utföra fina och vackra sotritningar efter den goda anvisning, som gifves i svaret n:r 438 i n:r 12 af Idun för i år. — Är tillgången på ägg icke synnerligen stor, och man likväl vill glädja barnen med leksaker, hvilka göra samma tjänst som de färgade äggen, kan man låta en snickare svarfva trä-ägg, hvilka målas i vackra färger och skänka de små nästan samma nöje som verkliga ägg. Om väderleken och öfriga omständigheter tillåta det, bör man hjälpa barnen att ute på en gårdsplan iordningställa en något sluttande 101 ränna af fin, tämligen fuktig sand (en takpanna kan ock användas), utlöpande I ett vidsträcktare plan, så att det hela ungefärligen får utseende af en kägelbana i miniatyr. Där anställes » spelet » om äggen, hvilket tillgår sä, att hvar och en i tur och ordning rullar ett ägg genom sandrännan. Den, hvars ägg därvid råkar beröra ett förut nedrulladt, på planet liggande ägg, har förvärfvat sig eganderätt till detta. Tillse emellertid helst, att barnen före spelets början öfverenskomma om ömsesidiga eröfringars återställande efter lekens slut. Har man rullat ut alla sina ägg, utan att vinna några, är man naturligtvis ur spelet, då återigen den, som lyckats vinna största antalet af medspelarens ägg, får anse sig såsom segervinnare. Emellertid, medan barnen äro sysselsatta med ritning, målning, skrapning o. d. sitta familjens öfriga medlemmar helt sällskapligt i samma rum och förse med inskriptioner de ägg, som skola kokas till kvällen.
Följden deraf blifver ärftlig; det kan ej undvikas: dock står i hvar och en menniskas val, att anropa ett bistånd, hvarigenom hon, i stället att förkofra detta bedröfliga arf, lemnar det fastmera ifrån sig förminskadt. Hvarenda kropps-sjukdom är, eller var, upprinneligen en själs-sjukdom. Det gifves jemntupp lika många kroppssjukdomar, lika många arter och mellan-arter af sådana, som det gifves själs-sjukdomar, eller otyglade sinnesjäls-lustar; de äro ingenting annat, än motsvarigheter som dessa tillskapa,– deras lekamligt modellerade sjelfbeläten12. Derföre äro ock lika många döds-orsaker, som sjukdoms-orsaker. Derföre kunna ock vanskapliga gestalter, med pinsamma sensationer, beledsaga andarne efter deras afsked från den naturliga kroppen: ty det andliga lifvets skepnad eller utseende, hvaraf här det naturliga lifvet är idel liknelse, bibehåller sin allmänna beskaffenhet. Åtskillnaden är blott den, att andliga skepnader, såsom immateriella, bestå endast i åskådligheter af själens tillstånd och tillstånds-förändringar; hvilka således i den rena andeverlden aldrig kunna förete sig bedrägligt, eller annorlunda, än i oförställda, ja oförställbara, afbilder eller sinnebilder; med former, som – åtminstone i sina grunddrag – förekommit redan i den naturliga åskådningen, men der såsom materiella, och således icke för vår själsblick lika genomskinliga. Af det anförda är tydligt, att ännu i vårt nuvarande jord-lif skulle en fullkomlig själshelsa uppenbara sig i en fullkomlig kroppshelsa, om vår själ aldrig tilläte någon annan kärlek, än den högsta, beherrska sig. I alla fall vinnes genom närmandet till detta frihets-tillstånd en sådan makt öfver jemväl den afgjordaste kroppsliga sjuklighet, att själens sundhet dels förminskar den, dels segrande genomglänser den, med en ögonskenlig antydning om den eviga helsa, som stundar. Dylika undervisningar äro, begripligtvis, ingalunda i Verldsfurstens smak och interesse.
Likaså är händelsen med de enskildta ärenderne, att Stånden, sedan de allmänna blifvit afgjorda, kunna, inom denna klass, bestämma hvilken ordning de vilja. Härom behöfva vi likväl icke tvista, emedan Hr Gr. o. Landtm, nog lärer, då fråga blir om propos:ns framställande, yttra sin mening om saken. Frih. Bennet, Carl Stephan: Jag önskar att få förena mig uti Frih:ne Klinkowströms och Cederströms anhållan, alt Hr Gr. o. Landtm, ville till R. o. Ad. framställa den propos., att detta mål sättes på föredragn:s-listan för morgondagens plenum, näst efter BankoUtsk:s Utlåt. Jag tror all ifrån Riddarh.-Direkt. åtminstone så många uplysningar blifvit lemnade, som densamma förmått anskaffa, och skulle någon ofullständighet deruti förefinnas, Den 18 Augusti. 25 iortle densamma lätt kuona fyllas utaf de Riddarh.-Utskis ledamöter, sorn tillstyrkt Mern. Jag ser likväl icke någon af dem nu för tillfället närvande, men då de i morgon kunna infinna sig, så önskar jag derföre, att ärendet då måtte företagas. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag anser det, i anseende till Riksdagens redan betydligt framskridna tid, vara angeläget, att afgöra sådana mål, hvilka det åligger R. St. och således jemväl R. o. Ad. att afgöra. Deribland finnes ett Betänk., som har afseende på upgörande af grunderne för den allm. bevillmn och derpå fotade bevilln:s-frågor. Delta Betänk, är nu för andra gången bordlagd!, och jag anser dess afgörande höra föregå R. o. Adis enskildta angelägenheter. Likaså finnes på föredragms-listan ett annat BankoUtskis Betänk., än det som här blifvit omnämndt, och hvilket angår Bankens laneoch kredit-rörelse, samt derföre torde mera angeläget fordra ett skyndsammare afgörande, än en fråga om tomten på sjösidan af Riddarhuset.
Rödöns församling i allmän sockenstämma, hvarest, efter moget öfwerwägande, beslöts det skulle den förledne wår började repatation af kyrko-golfwet, äfwensom nya anstrykningen å torn och kyrkotaken, nästkommande wår fortsättas och fullbordas – hwartill utwaldes samma föreståndare och uppsyningsman som förledet år näml:n Henning Nilsson från Frösön och Genwalla, hvilken nu, såsom närwarande, anmodades, att material förslag till nämnda reparationer, i samråd med kyrkowärden och andra kunniga män i församlingen, aflämna till sockenskrifwaren, hwilken sedermera ålåg, att detsamma på församlingens hemman efter skatt utdela. Wid samma tillfälle medgaf församlingen, att 12 r.d:r banco skulle af fattigcasse medlen utbetalas till corporalen Alexander Elf i Dwärsett, hwilken på pastors och församlingens anmodan åtagit sig att wårda och i synnerhet i christendomen underwisa fattiga och wärnlösa flickan Ingeborg Jonasdotter fr. Sannäset, hwilken betalning, likwäl icke skulle till fullo erläggas förr änn ofwannämnde corporal Elf wisat sig hafwa efter bästa förmåga uppfylt sin ofvanbemälta åtagna förbindelse. Intyga: År och dag som ofwan. Å församlingens wägnar 61 P. Staaff p. l. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 24, ÖLA. År 1827 d. 4:de maij upplästes och verificerades å allmän sockenstämma, Rödö sockens kyrkooch fattig räkenskaper för år 1826. P. Staaff p. l. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 24, ÖLA. År 1827 d. 7 october å laga sockenstämma med Rödöns socken beslöts enhälligt, det skulle gamla sjukliga enkan Elin Thoresd:r från Häste, såsom fattighjon, på rotan intagas och försörjas, samt hennes wårdande den förflutne sommaren, af den utfallande lotten för hennes torp i Häste, betalas [text saknas] P. Staaff p. l.
Ilo Den 2fi April f. m. 4:o all R. St. förnya dernya deras vid sisll. riksdag, vid beviljande af anslag lil! ombyggnad af liinshäklen ni. m. framsliillda begäran, att nämnda häkten malte ”förses med celler, fiir att kunna användas lill strafffängelse!1 mera vidsträckt, än hill ilis skell 5:o all, om K. M. finnér för godt, alt försök äfven med det Anburnska straffsystemet, jemte det PensyIvaniska, må göras, R. St. anhålla, alt begge dessa slag af fängelsestraff icke mätte på ett och samma ställe tillämpas; samt 6:0 att R. St. slutligen fästa K. M:s nådiga uppmärksamhet på behofvet deraf, att i de under byggnad varande länshäktena tillräckligt utrymme beredes för fångarnes Gudstjenst, undervisning och syselsätlning med Ijenligt arbete; att fästningsfängclserna, så vidt tillgångarne medgifva, sä inredas, att fängarne under nätterna kunna åtskiljas samt att rasakningsfångar alltid mätte, så vidt ske kan, uti enrum förvaras. Hr von Hartmansdorff: Då jag sålunda har lill R. o. Ad. hemställt, alt saken icke malle nu afgöras, utan uppskjutas, så vill jag undvika alt ingå i någon särskild utredning af ämnet, intill dess jag förnummit huruvida de talare, som jag förmodar i delta ämne komma alt sig yttra, möjligen dela min åsigt eller bestrida den. IIr Liljenstolpe, Axel Fredr., uppläste följande anförande: Innan jag inlåter mig uti sjelfva ämnets behandling, bjndcr mig grannlagcnheten, alt, lill någon del, redogöra hvarföre jag vågar taga mig friheten all, inför detta upplysta II. Stånd, begära ordet uti en fråga så vigtig och sågenomgripande, som den om förändrade brottmålsoch fängelselagar, ett ämne, hvilket tager i anspråk så mycken kuuskap för detsainmas rälla och tillbörliga behandling. Dä den, genom Iv. M:s nåd. propos. till R. II.
Underdånig o Skrifvelse. Z 5 PresteSlåndet. RorgareStåndet. Båtsmanstorp pä Gottland, befrielse frän så danes anläggande Svar pä återremiss ' Båtsmans-vakans-afgiften: se Stats-Yerkets inkomster pag, 11. Båtsmän, upphörande) för RiksmarskalksEmbelet alt reqvirera dem till handt langning Svar pä älerremiss „ inom Medelst ads harad i Blekinge län förändring af mötesplatsernc for dem om deras uppfordrings-kost i Bohus Län Bålsmännens beklädnad, ärligt anslog för Börd, ang:de förändring af 5 kap 12 § Jorda-Balkcu, i fråga om tid för afträdande af i börd dömd fastighet, se JardaBalken. Bördeskilling, ang:de dess nedsättande i Landtränterierne Böter, för vanvård af nummer-häst, användande deraf för beväringsskyldig, som försummar att inställa sig" till bevärings-exeeeis . Bötesmedel: se Stats-verkcts inkomster pag 9. C. Calmar, utvidgad Embets-lokal för Länsstyrelsen derstädes: se llufvudlitel Sjunde pag. 14. Calmar Län, om fördelning af ... Canon, Fältkainrerare, hans Slerbhusdelegares befrielse fran ådömd ersättningsskyldighet Carl Gusta/s Stads Gevars-faktori, förvaltning m. m. af Carlsborgs Fästnings-bvggnad, anslag för . Svar på återremiss Carlscrona, fortsättning af Fästnings-byggnaderne vid ... Svar på återremiss . , , , • — o -1 « c/j _ r:' 3 2. o N:o 10 1 N:o | Sid. Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adelil. Preste Ståndet.
Systrarna trängdes kring släden för att få se mig och mina mustascher, och när jag stigit ur, fann jag till min outsägliga fröjd att mina rimfrostmustascher icke smulto bort, utan läto fingrera och vrida sig så mycket jag behagade. Jag snöt mig utan att få dem i handen och beredde mig till ett imponerande intåg i det gamla hemmet. Far mötte mig i farstun, och jag snurrade upp ett par ansenliga knäfvelborrar för att kunna gifva honom hälsningskyssen. – De där rakar du bort i morgon dag, – det passar sig inte för skolpojkar, sade far afkylande och kyste mig leende. Han kallade dem icke ens mustascher, utan bara »de där»! Jag glömde dock hans ovänlighet så godt som genast, ty i tamburen såg jag farbror Ramsenius och Anna, hvilka voro hos oss på besök i kväll. Farbror klappade mig leende på axeln och välkomnade mig, men Anna drog sig blygt tillbaka i skumrasket, och jag kunde omöjligt se hvad hon tänkte om mig och mina mustascher. Det där skumrasket, som dolde henne, föreföll mig mycket märkvärdigt, och jag fick en helt liten misstanke att jag bara drömde altsammans, då i detsamma hördes ett buller och dån som skulle hela huset störtat samman. Golfvet gaf vika under mig, det hördes ett brus som af vatten, och jag förlorade alla mina kära ur sikte med detsamma. Nästa sekund hörde jag Mattis röst och kände en hand, som ruskade mig i pälskragen: – Fort upp! Skynda på, så att släden inte sjunker! Jag såg mig yrvaken omkring och fattade alls icke hvad som händt, innan jag strax framför släden såg en mörk kropp, som arbetade i en vak. Strax bakom mig stod Matti på isen och ruskade mig i kragen. – Här ä’ vi nu i sjön, berättade Matti kort hela sammanhanget. I ett nu var jag på benen och drog ofrivilligt pälsen af mig för att vara ledigare i mina rörelser. – Släpp inte pälsen i vattnet, ropade Matti, – vi behöfva nog våra kläder torra i natt! Matti stod bakom släden och höll i den af alla krafter för att hindra den att glida ner i vaken efter hästen. Jag var också ur släden inom ett ögonblick och tog i med att hjälpa Matti.