Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lånet får ej öfverstiga frdelar af vexelLeloppet; belåningsliden ej utsträckas öfver en månad. Räntan utsattes till 6 procent. För lån å Vexlarsom icke äro accepterade, skall alltid tillika å skuldförskrifillingen afgifvas laga borgen af vederhäftig person. §. 56. Om lån å Vexel icke inom 8 dygn efter förfallotiden betalas, skall densamma å Börsen afyttras; då Banken, enligt Mäklare-attester, låter kreditera Låntagaren för ©fverskottet, sedan öfverränta och omkostnader blifvit ersatte; men om brist uppslår, skall den genast lagligen ulkräfvas., lie ii iS Uovembet e. itu 6ig §• 57- Bankens - utlåning pä enskilta Reverser och namnsäkerhet sker på det sätt, att Banken alltid genom Reversen och proprie borgen må hafva 3:ne och i intet fäll under 2:ne kända och säkra personers namn, hvilka vid förfallotiden, en för alla och alla för en, ära skyldige, att obestrideligen lånet inbetala. Derest icke namnteckning å Revers skulle vara i Banken känd, bör alltid 2:ne vittnens underskrift fordras. Lånet meddelas på jemna månader, minst 3:ne och högst g. Räntan fastställes till f procent i månaden. Lånet skall utsökas, om det ej är liqyideradt 1 månad efter förfallotiden. §. 58. Banken beviljar i öfrigt års-kredit, uppå derom skedd skriftlig anmälan och medföljande förbindelser af 2 till 3 kända personer, att de till ett i förbindelsen utfäst högsta belopp, en för alla och alla för en, såsom för egen skuld ansvara återbetalningen ett år å dato. För åtnjutandet af en sådan års-kredit erlägges till Banken en afgift af § proc. om året af kreditiv-beloppet, hvilket icke får vara under 3,000 och ej öfver 25,ooo R:dr.
såsom förut vore antydt, rundeligen tilltagen, likväl blifvit öfverskriden med flere månader, till hvilket slags långsamhet åtminstone halfva antalet af Exsekutionsbetjenterna gjort sig skyldigt, men, enligt utdragen ur ofvanberörda rulla, icke flere, än de redan omförmälda två, blifvit under loppet af år 1861, det är, underförstå året efter det nyssnämnda skärpta kontroll blifvit införd, och ej heller sedermera, intill tiden för förklaringarnes afgifvande under loppet af år 1862, bestraffade. I följd af den arbetsfördelning, som, enligt uppgift i förutnämnda förklaringar, skulle vara inom Ofverståthållare-embetets kansli vedertagen, an - lil sågos handläggningen och kontrollen af de ifrågavarande exsekutionsärendena, eller de så kallade publika handräckningsmålen, omedelbart tillhöra Ofverståthållaren; och med erkännande deraf, yttrade dåvarande Ofverståthållaren, Generalmajoren m. m. Grefve Jacob Essen Hamilton, i sin afgifna förklaring, bland annat, att han vore öfvertygad, det hvarje innehafvare af Ofverståthållare-embetet, genom att sysselsätta sig med en sådan nära nog daglig granskning af diarier, hvilken jag syntes vilja fordra, skulle åsidosätta eller försumma Embetets mer omfattande och magtpåliggande förpligtelser, hvarföre han ansett sig hafva under sin embetsförvaltning tillräckligt vakat deröfver, att ärendena blifvit i behörig tid afgjorda, då han förordnat, att förteckningar å alla på handläggning beroende mål skulle af vederbörande Sekreterare till Ofverståthållaren hvarje qvartal aflemnas, hvarvid, ifall anmärkningsvärdt dröjsmål med något ärendes behandling en eller annan gång befunnits hafva förelupit, erinran derom genast blifvit gjord till den, hvilken det ålegat att ombesörja den fördröjda expeditionen.
Som Utskotten, vid granskningen af ofvan upptagne anmärkningar, funnit de samma icke innefatta några andra frågor än dem, soln genom Utskottens först afgifne Betänkande blifvit besvarade, eller stödja siv på några nya ännu icke pröfvade skäl, så finna Utskotten, desto mindre anledning att frånträda sitt först i detta ämne meddelclte yttrande, som detsamma blifvit af Högloft. lii öder skap et och Adeln deii irsta nästlidne September, af Högvördigfi Prest-Ståndet den 2a samt af Välloflige BorgareStåndet den 3o Augusti till alla delar gilladt och faststäldt, vid hvilket förhållande, jemnlikt 69 §. Regeriilgs-Formen samt ■jö §. Riksdags-Ordningen, någon ändring deruti icke kan ega rum. Stockholm den 10 October 18a3, N:o Stats-T.Ttsköttets Betänkande*. Ständers Stats* och Lag-Utskotts Utlåtande, öfver Herr M. Bagges Me* morial, om Statens ansvarighet för enskildes af publike Ämbets* och Tjenstemän förskingrade medel. Uti ett från Vallöf!; Borgare-Ståndet till Statsoch Lag-Utskotten remitterat Me1 lior i al> här Herr M. Bagge yrkat* att, då ön Borgenär icke har den minsta säkerhet hos en på obestånd kommen Kronofogde, för deli fordran, soln denne utmätt, heldst Kongl; Majit och Kronan, vid upptäckten af Fogdens obestånd, med förmånsrätt uttager stundom allt hvad som finnes i hans bo, till godtgörande af iråkad balance, för h vilket ändamål Borgenärers fordran följ«s 4<“dc Sami. 5 Band. ■ I ' .t* 514 S t a t s-U t sk o t t e t s B e t a n k åli d e n. åktligen användes; så och enär det borde vara Kongl. Maj:ts och Kronans ]#§
Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens betänkande, N:o 19, i anledning af väckta motioner om dels lindi ing i och dels förklaring öfver stadgandet i 26 Gap. 2 § Byggninga-baiken, angående byggnads-skyldigheten å prestgårdar på landel1 ajslogs. S. U. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N:o 100, i anledning af väckta motioner, angående befordrings-förlättningavne för prester: Bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkande, N Återremitterades. S. D. Föredrogs ånyo Bevillnings-, Lag-, samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens följande memorial: N:o 5, i anledning af Herr Gustafssons, uti vackt motion, bland annat, gjorda framställning om sättet och vilkoren för controll-stämpling ii inkommande utländskt guldoch silfver-arbete: Bifölls; N:o 6, i anledning af Pehr Mattssons från Wesler-Norrlands Län motion, i afseende å handelsoch sjöfarts-tractaten med Ryssland: Bifölls. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Utskotlets utlåtanden och memorial: N-'o 90, i anledning af väckta motioner om ett årligt understöd för 478 Prot.-Utdrag, den 28 December 1844- aflidne General-Direcleuren m. 111. Claes Livijns eflerlemnade enka och oförsörjda barn: Bifölls; N:o 91, i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga remiss A Commissariens i del nu mera upphörda Revisions-Contorel för Allmänna magazinsärendi nas utredning, Assessoren J. B. Dörnemans oell Revisorns vid samma Conior J. (x. Nyströms underdåniga ansökningar ali fortfarande å Allmänna indragnings-Stalen lä bibehålla deras vid Contoret innehafde löner:
Krigs-kollegium under den 27 November 1851 upplåtit nyttjande-rätten åt Repslagaren C. C. Wetterlind, emot en årlig arrende-afgift af 10 R:dr 31 sk. 8 rst. och skyldighet att platsen sex månader efter från Kongl, kollegii sida skedd uppsägning af - / Stati-Utskottets Utlåtande, N:o 288. 7 träda; och får Utskottet, på grund af de skäl, den nådiga Propositionen innehåller, tillstyrka Rikets Ständer, att, till svar å hvad Kongl. Majrt behagat i nåder föreslå, uti aflåtande underdånig skrifvélse meddela, det Rikets Ständer, för deras del, medgifva, att ifrågavarande feni jordstycken, jemte genvägen från hamnen till Malmö f. d. citadell, den sednare dock med den af Kongl. Krigs-kollegium föreslagna inskränkning, må till staden Malmö, för de uppgifna ändamålen, upplåtas, med vilkor, att staden från den tid, den af de särskilda jordstyckena kommer i besittning, och sedermera allt framgent årligen i behörig ordning utgifver ersättning för de nu deraf till vederbörande utgående arrende-afgifter och öfrige inkomster; börande denna ersättning bestämmas af feni kompromissarie!', af hvilka Kongl. Krigs-kollegium utser två och staden Malmö två samt dessa fyra samfäldt välja den femte, som förer ordet. Ank. till Exp.-Utsk. d. 0 Sept. 1854, kl. 2 •. m.
När denna en gång förekommer, kommer det att blifva rätt svårt att antingen afslå eller bifalla den, och i det fallet tror jag, att det förslag, som Hr Lefre'n i denna fråga afgifvit, blir ganska lämpligt, nemi. att låta inbjudningen hvila till dess Utsk:s jemkningsbetänk. inkommer, och att man meddelar det Utsk, som skall handlägga saken, underrättelse om alt man vidtagit en sådan åtgärd. Den PresteSl.-s inbjudning åter, som nu är i fråga att uppskjuta, är så ställd, att den i sin helhet bör antagas eller förkastas. Der är likväl en punkt, hvaruti jag omöjligt kan instämma, och i alla fall anser jag att man nu ej bör binda händerna på sig genom antagande eller förkastande deraf. Om R. o. Ad. beslutar att lägga detta PresteSt:s prot.utdr, till handlingarna, så har saken här förfallit, utan att R. o. Ad. bundit händerna på sig, hvarigenom R. o. Ad. således blir oförhindradt att, när Utsk:s jemkningsbetänk. förekommer, fatta det beslut, som kan linnas lämpligt. 8o Deft 3 Mjir» f. m. Hr von Hartmansdorff: Jag är i det liela förekommen af Hr Lefre'n och Hr von Hohenhausen. Om R. o. Ad. i närvar, ögonblick skulle bifalla PresteStts inbjudning, i händelse Hr Landtm, trodde sig kunna göra propos. derå; så skulle måhända vid närmare efterseende befinnas, att vi hade beslutat upprifva hvad tre Stånd redan varit ense om. För att icke utsätta oss för ett sådant äfventyr, förnyar jag min anhållan det R. o. Ad. täcktes tillåta, att inbjudningen finge hvila intill dess Otsk:s jemkningsförslag inkommer. Skulle R. o. Ad. ej dertill samtycka, så instämmer jag med Hr Lefreåi i hans begäran att frågan malte få hvila åtminstone till nästa föredragning, på det jag måtte komma i tillfälle att sjelf undersöka, huruvida i någon punkt tre
När skutorna kommo hem från främmande land, spelade kapten själf upp till dans på sin fiol, och så dracks det och sjöngs och festades dagen om och natten och dagen därpå med. Det var ett gudlöst lefverne och det tog sin ända med förskräckelse... »Var ni med då?» frågade häradshöfdingen. »efter ni vet allt det där?» »Det var för hundra år sen», svarade den gamle, »men min far var matros den tiden, och han var med om ett och hvarje, han. Det var oroliga tider då, och mycket fick ske, som nu inte får passera; men en vacker dag kom det folk från sta'n till ön, och när di hade talat med kapten, lär det ha varit, som om fan hade farit i kroppen på honom. Han for ifrån allt ihop, tog med sig hva' han kunde, förstörde hva' han kom åt och sålde resten till min farbror, en fiskare, som inte hade barn och som hade lagt af lite' på kistbotten. När han dog, ärfde far gården. Men då var den inte mycket värd mera. Far förstod sig heller inte på jordbruk det gick som det kunde och när jag kom till, förstod jag det inte heller bättre, utan lät allt förfalla ännu mer; för resten tyckte jag mer om att fiska och låta Anders Erikson sälja fisken i stan. Hustru min är Anders dotter förstås; förr hade vi fem kor och en häst nu ha' vi bara en ko och Fjollelena.» »Är det er piga hon där borta?» »Ja, vår piga, och vi ha tagit henne till fosterdotter hon heter Fjollelena, det namnet hade hon fått i fattighuset. Men hon tycker allt om oss gamla, som om hon vore vår egen... Vi hade en gång en egen dotter, men hon ä' borta.» Det ryckte till omkring den gamles mun och rösten liksom stockade sig i halsen på honom. På en stund kunde han ej fortsätta. »Så tog vi henne här från socknen; det var ett kristligt verk att ta opp henne, sa's det. Våra två söner ä' resta till Amerika för femti, sexti år sen ... nu ä' vi ensamma.»
„Trolösa haf, Owaihées moder, hvarföre bar du hit din dotters boja, hvarföre bar du hit främlingens skepp?“ „Trolöse haf, Owaihées moder, hvarföre hatade du din dotter, den sköna, den fria; hvarföre bar du hit hennes boja, främlingens skepp“. „Trolösa haf, Owaihées moder! Owaihée oceanens perla krossas af främlingens välde, hvarföre bar du hit hans skepp“. „Trolösa haf, Owaihées moder, Owaihées dotter söker dig. Kuhinanui var min moders embete, men främlingen trängde henne undan, hennes dotter skall aldrig blifva Kuhinanui, och dock egde hon arfvets rätt dertill. Och hon kan icke skydda sin moder för främlingens boja“. „Trolösa haf, Owaihées moder, blif min graf“. Sångens sista ord ljödo mellan korallrefvets bränningar. Det var slut. Puppan. Det var så vackert på ängen och i lunden. Foglarne sjöngo fritt huru de kände och njöto; ängen bar ett skirt flor af gullstrålar, och lunden ett lika fagert flor af finaste skugga. Blommorna doftade, hvar efter sin art, humlorna surrade glada omkring från blomma till blomma, myggorna dansade utan rast, och barnen sprungo svärmande omkring i yr fröjd och sjöngo: nu är det vår, nu är det vår. Men på ett blad satt en fjäril innesluten i sin puppa och tänkte allehanda. Hon kände ett stort begär att bege sig ut i vida verlden. „Visst måtte jag äga vingar“, tänkte hon, „och det vore så roligt att flyga der med de andra. Eller kanske är jag bara en torndyfvel, lik den som krälar der nere. Men tänk om jag till och med vore en sådan liten fjäril, som flaxar der; om ej en bättre, så åtminstone en liten hvitgrå. Jag tycker precist, att jag känner, att jag måtte äga vingar, men jag förstår ej att veckla opp dem. Nej, längre kan jag ej stå emot frestelsen, jag försöker att spränga skalet och få fram vingarne“.
St. den 13 Nov. 1828 bland annat följande: ”att framställningen om de indelta löningsräntoruas upltörande och ingående tiil statsverket. emot det alt tjenstemännen eihöllö kontanta löner, vore i alla afseenden en högst nödig och nyttig förbättring i fråga om aflöningssättet för sådana Ijenslemannakorpser, sorn uphoro dylika räntor, samt skulle, för landel blifva en af de nyttigaste förändringar, som kunde införas, äfvensom löntagaren borde finna sig belåten, då han sålunda utbekommande på bestämda lider och till bestämda belopp,” Vådan för lönlagarne tyckes således ej vara så stor, då Konungen, deras målsman, kunnat yttra sig på detta sätt, och det mätte väl fördenskull icke vara så stort sammanhang mellan dessa frågor, som man hittills velat påstå. Detta med afseende å den löntagande klassen. Hvad nu beträffar räntegifvarne, så behöfver roan blott hafva något reda på förhållandet å landel för att veta, hvilka ständiga trakasserier man är underkastad vid lefvereringen in natnia. Jag ber att i delta afseende få anföra ett exempel. För någon lid sedan hände, alt någre bönder i en by, som producerar utmärkt vacker råg, blefvo upsagde att lefverera den in natura. De togo den vackraste och renaste vara de hade, och kommo lill ränletagaren. Vid framkomsten påstods, att säden ej var tillräckligt ren, och såsom ersättning derför begärdes 2 R:dr rgs. på tunnan. Dä räntegifvarne härtill svarade nej, hvad gjorde ränletagaren då? Jo, Iian framtog en handduk, som han doppade i ett vattenfat och stack sedan ned den i rågen;, när då något damm fastnat dervid, sades rågen vara oren. Sådana prof får räntegifvaren bestå, innan han anses hafva lemnat afradsgild säd.
Ehuru staden, jemte vanliga stadsmanna-näringar, sedan äldre tider jemväl idkat fabriksrörelse, har dock industrien, sannolikt till följd af stadens i sådant afseende mindre gynnsamma läge emellan hufvudstaden och Norrköping, endast långsamt skridit framåt och ännu icke hunnit till någon högre grad af utveckling. De sista årens lyckliga konjunkturer för rörelsen i allmänhet ha dock äfven på Nyköping visat öfverraskande verkningar. Stadens 33 Stadens befolkning, som 1850 utgjorde 3,781 personer, har till 1855 ars slut vunnit en tillökning af endast 25 personer. Nästlidne år, då koleran der skördade sina liesta offer, alledo deraf likväl blott 14 personer, och någre andre härjande sjukdomar hafva icke hämmat folkmängdens tillväxt. Handel idkades 1855 af 31 personer, deraf 25 män och 6 qvinnor. I anseende till det grunda inloppet, der endast 10 fot djupgående fartyg kunna inkomma, är sjöfarten jemförelsevis inskränkt och handeln hedrifves nästan uteslutande på inrikes orter och Norrige. För uppmuddring af inloppet, som till följd af bottnens lösa beskaffenhet lätt igengrundar, uppbär staden fortfarande 400 R:dr Banko årligen af Statens medel, men betalar, jemlikt kontrakt, som 1871 tilländalöper, till ägaren af det i staden anlagda faktoriet årligen 1000 R:dr samma mynt, mot skyldighet för honom att till det bestämda djupet hålla segelleden öppen. Handelsflottan utgjorde år 1840 8 fartyg af tillhopa 142 läster. » 1850 10 » » 145 » » 1855 12 » » 372 » hvarförutan tvänne ångfartyg, om 26 lästers drägtighet, underhålla reguliera turer emellan Nyköping och hufvudstaden. Förhållandet i afseende å stadens skeppsfart utvisar följande tabell: Ankomne fartyg från Afgångne fartyg till Inrikes orter. Norrige. Andre utrikes orter. Inrikes orter. Norrige. Andre utrikes orter. Antal. Läster. Antal. Läster. Antal. Läster. Antal. Läster. Antal. Läster. Antal. Läster. år 1831 lastade.
Fältjägare-regemente, Fältkamereraren Salomon Grundal, i underdånighet anhållit, att, då han, som är född 1793 och inträdt i allmän tjenst år 1819, numera, enligt ansökningen bifogade prestoch läkare-betyg, med hustru och 2 minderåriga barn befunne sig i behöfvande omständigheter samt genom ålder och sjuklighet vore alldeles oförmögen att sin tjenst förrätta eller att med arbete till sitt lifs uppehälle bidraga, Kongl. Majit nådigst måtte hugna sökanden, efter afskedstagandet, för sin återstående lifstid med årlig pension, och Kollegium, jemte anmälan, att Kollegium, uppå Grundals begäran, under den 10 Juli 1855 Stats-Utskottets Utlåtande M 167. 31 entledigat honom från hans då innehafvande Regements-kommissarie-befattning, för egen del i underdånighet anfört, att, enär nämnda befattning icke varit förenad med lön på stat, utan endast med arfvode, Kollegium väl ansåge Grundal sakna rättighet att vid sådant arfvode efter afskedet bibehållas, men då, efter det Kongl. Maj:t, genom nådigt bref den 27 Mars 1830, förklarat, att de dåvarande Mötes-passevolanskommissariaterna borde upphöra, den förmån beviljades samtlige vid kommissariaterna anställda Intendenter, Kamererare, Kanslister och Kammarskrifvare, att med innehafvande löner och inqvarterings-penningar förflyttas å indragnings-stat, hvaremot Kommissarierne, och bland desse Grundal, placerades till fortfarande tjenstgöring vid Regementena utan rätt till lön eller pension vid afskedstagandet, kunde Kommissarierne, i jemförelse med Passevolans-kommissariatens öfrige tjenstemän, anses särdeles vanlottade, hvarföre, i betraktande häraf, och med afseende å öfriga för Grundal förekommande bevekande omständigheter, Kollegium hemställt, att Grundal, som varit i åtnjutande af vanligt Regements-kommissarie-arfvode, 266 R:dr 32 sk.
Båtsmans-fördubblingens upphäfvande innebar en tydelig rubbning af Indelningsverket, att om ett sådant upphäfvande var ett vilkor för Förstärknings-manskapets utgörande, så var detta vilkoret icke allmänt, utan partielt, samt förnärmade öfriga medborgares ratt; att Fördubblingen är en stående Corps, och att 1809 och 1S10 arens Riksdags-Beslut således ej gifver anledning till dess upphäfvande» samt sluteligen att Staten verkeligen ej Den 27 Juli. 375 ej allenast gatt i mistning utaf en del af sina försvarare, utan äfven derigenom blifvit betungad med nya tillkomna kostnader; I anledning af hvilket allt Utskottet tror sig äga full anledning, att ej frångå sin förut i detta ämne fattade mening; Hvarförutan Utskottet får vördsamligen tillkännagifva, att dess ifrågavarande Betänkande blifvit af Välloil. BorgareStåndet samt Hedervärda Bonde-Ståndet afslaget. Dock varder detta allt till Riksens Höglofl. Ständers egen pröfning vördsamligen öfverlemnadt. Stockholm den 24 Juli 1815- På Höglofl. Riddersk. På Högvordiga Prestoch Adelns Ledarn. Ståndets Ledam. vägnar vägnar A. Lantingshausen, Bryn. Hesselgren. På Vällofl. BorgarePå Hedervärda BondeStåndets Ledam. Ståndets Ledam. vägnar vägnar And Fredin. Nils Mansson. M. M. Rosbeck. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 27 Juli. Vördsamt Memorial!
Lä de z:ne mänadcr förut äro stadde och til årstjenst bundne. När Ridderflapets och Adelns tankar i delta mäl äro sä stridige, anhäklcr jag at saken mä flitas ge»om Votering, emedan jag anser min opinion häruti»» »an sä wjgtig i anseende til Landtbruket, at jag ej ka» begifwa mig derifrän. Friherre Diiljencrantr. josian VVilfielm. Icke allenast de som kbga Egendom, utan ock alla de som hafwa riuga antal arbetare, men om sommaren til od» ljugars förrättande bchöfwa mycket folk, lära liksom jag instämma med Herr filajor Lrcstt och Friherre Lilkverfckolcj. Just derföre at blott en flyttningstid nu existerar, nödgas jag om hösten antaga och utan ändarnäl ek halft är föda en myckenhet folk, som jag bchöfwcr sonm rriartiden, men icke förr. Herr 8testt, Joksn ^xel. Herr ^mirsj kvefcfiölst mätte ej rätteligen sörslätt min tgnka, som aldrig kan wara at derigenom bereda tjenstehjon nägot tilfälle til sjelfnstllige och lagstridige bortflyttningar. Mit förra anförande bcwisar dct. Men för öfrigt är jag i -enna delen aldeles intet enwis, utan fränstär dct, om Diidderskapcl. och Adeln ej finner det skäligt. AnhällandeL i sädafit fslll om proposition xä Midsommaren.
N.-o 60. 21 vit yttradt, ”alt elen förut klandrade tidsutdrägten icke blifvit förminskad derigenom, att Böneoch Högtidsdagar icke få användas till Frågoeller Valdag, äfvensom i sammanhang dermed erinras, att tiden mellan missivet och irsta prof-predikan kunnat förkortas.” Utskotten få häremot upplysa, att orsaken, hvarföre Böneoch Högtidsdagar blifvit här undantagne, dels varit den, alt på dessa dagar, då arne Gudstjensler äfven på Landet i de flesta Rikets Landsorter hållas, tiden svårligen hlefve tillräcklig, åt-, minstone i större Församlingar, för berörde förrättningars afslutande före nattens ingång, dels ock, att Valförrältaren och ValNotarien på sådana dagar med större svårighet kunna skiljas från tjenstgöring i egna Församlingar, der tillfälle till Presterligt biträde annorstädes ifrån ofta saknas. Då fördenskull dessa skäl lika gälla för de Norra, som för de öfriga Rikets Församlingar, hvarest ock den nu föreslagna föreskriften, Utskotten velerligt, hittills varit genom vanlig praxis iakttagen, anse Utskotten densamma såsom nyttig och god böra bibehållas. Att åt Församlingarne uppdraga utsättandet af Frågooch Valdag, kunna Utskotten alldeles icke anse lämpligt, och hvad den klandrade tids-uldräg - 22 Zagsaint Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N:o 60. ten beträffar, befara Utskotten deraf ej flera menliga följder, än dem , som i allt fäll ej kunna undvikas, enär för lagbrytaren utrymmet att intrigera icke kan afskäras hvarken genom valets anställande på Högtidsdag, elier genom förkortning af tiden mellan missivernas kungörande och i:sta profpredikan, hvartill dessutom den lemnade beredelsetiden af 14 dagar visst icke lärer vara öfverflödig. 2 §.
Pensionairerne af de öfrige under Riddarhu«Dnectionens förvaltning ställde Fonder skola inom 6 månader sfter det årets utgång för hvilket Pensionerne blifvit ansiagne, desamma uttaga vid törelagdt äfventyr , att i annat fall varda af deras pension för det löpande året förlustige, och skulle en pensionair under hela detta år icke anmäla sig till pensionens utbekommande, blifve då densamma för ledig förklarad. Skulle dock en Pensionat af StiftsCassan eller de öfrige Fonderne sedermera hos RiddarhusDir®- ctionen gifva sig tillkänna, samt med trovärdige måns betyg styrka, att hon genom inträffade särskildta Dtn 19 Julii e, m. händalser hvilka ej kunnat förutses eller afvärjas, varit ur ståndsatt att pensionen förr utbegära, och att hon ännu fortfar att vara berättigad till pension, då må Riddarhus-Directionen äga, att vid inträffad ledighet, efter att till Protocollet haf-j va anfört sine skäl} åter uppföra en sådan person till pensions åtnjutande, i hvilket fall hon skall äga företräde framför andre medsökande, som pension tillföreJ ne icke innehaft. 15 §• Vid början af hvarje qvarJ Svarar mot 14 tåls sista månad anordnas så väl för Riddarhuset som för StiftsCassan, Directeurernes Honorarier, Tjenstemännens löner, Pensioner m. m. 16 §. Directionen utser vid Svarar mot 15 början af Martii månad en §. i Directionens af dess Ledamöter, som äger Förslag, att revidera de vid denna tid aflämnade Hufvudböcker, samt huruvida Den 19 Julii e. »ij 39-' 1:0. Dibitering och Creditering, 2'o. Verlficering enligt Instruction, 3;0. Inteckningsförnyelserne äro rigtigt och behörigen fullgjorde; hvarefter Cassorne af honom och dem, som hafva Cassanycklarne jemte RiddarhusFiscalen in-, venteras. Då Revisionen slutad är,1 aflemnas skriftelig berättelse öfver förhållandet, jemte