Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men missnöjet ligger och växer till sig, och den tid är kanske icke långt aflägsen, då den kamp, som är samtidens mer än någon annan, men hittills varit inskränkt till städerna, sprider sig ut till bondbyarne. »De (åhusen, husmansrucklena) lågo der nere i en bedröflig, lergrå rad, omgifna af den stora, sumpiga mosse, hvari ån förlorade sig. Sjelfva gårdarne deremot – tio, tolf stycken – lågo högre upp, tryggt i skygd af de stora, plöjda backar, som sträckte sig upp mot skogen. I långa tider, längre än man kunde minnas tillbaka, hade de legat på detta sätt – undangömda i en idyllisk ensamhet, borta från allmän farväg, i djup, lycklig fred, i hvilken dagarne glidit öfver i hvarandra i lugn enformighet. Då och då i tidens lopp hade visserligen en gård blifvit utflyttad, en länga rest. Och allt efter som värdena stego och egorna förbättrades, uppbyggdes boningshusen med tegel och skiffertak och små kabinett, der döttrarna kunde spela piano. Men alltsamman hade skett så jemt och ett efter annat, att ingen märkte öfvergången, och likväl var det – när allt kom omkring – en helt annan by än den lilla fattiga och lidande, som tryckt sig samman öfver brunnarne på den tiden, då bonden sjelf gick och svettades i den halsstarriga jorden, medan dottern hukade sig efter på nakna, svullna fötter. Åhusen deremot hade icke förändrat sig. Deras värden hade icke stigit. De lågo der i samma lergrå, bedröfliga rad och stödde sig i sin skröplighet mot hvarandra med en holmejda här, en gafvelvägg der, som om de lutat hufvudena mot hvarandra för att grubbla öfver sitt öde. Rundt omkring dem låg denna fattigmannens eviga svärm af små, svampiga barn, som kläcktes ut inne i de stora, breda halmsängarne.
463 ladt, och hemställer derföre, huruvida det må vara skäl att härutinnan göra någon ändring. Frih. Rehbinder: Jag ber att få fästa upmärksamhetcn derpå, att här står "lagstailda drängar." Då nu de s. k. stat torparne icke äro lagstadde drängar, vet jag i sanning icke, hvarföre man skall utesluta denna klass. Med anledn. af Gr. af Ugglas’s yttrande, får jag förklara, att jag tror mig veta, att ifrågavar:de uttryck tillämpas olika på olika orter; och jag får derföre anhålla, att utom de öfriga benämningarne, som i detta mom. finnas, äfven ordet stat-torpare mätte få inflyta, på det att ifrågavar:de personer äfvenledes måtte blifva befriade från erläggande af bevilln. efter 2:dra Art., hvilket f. n., såsom uplyst blifvit, icke alltid är händelsen. Hr Gr. o. Landtm, uplyste, att R. o. Ad., vid pröfningen af en uti Utskrs Betänk, föreslagen förändring af nu ifrågavar:de morn., afslagit densamma och förklarat detta mom. böra bibehålla dess nuvande lydelse, och att således någon förändring af mom. numera svårligen kunde ske. Hr Printzensköld: Det måtte förhålla sig i Östergöthlands län, der den siste värde talaren har sitt hemvist, helt annorlunda, än i andra delar af Riket, då han säger, att en stattorpare der icke tillhör de lagstadde drängarnes antal. Hvad mig beträffar, har jag den erfarenheten inom Stockholms län, der jag händelsevis eger eh liten egendom, att stat-torpare och lagstadde drängar äro fullkomligt identiske med hvarandra, ty man gifver de ene städja, så väl som de andre. Skillnaden ligger blott deruti, att de sednare äta vid husbondens bord, då deremot de förre erhålla sin kost efter serskildt accord i natura praestationer. Stat-torparen eger äfven en fördel, som är identisk med den lagstadde drängens, nemi. att han utom sin stat, hvaraf han har sitt namn, jemväl erhåller en kontant årlig lön.
Utskottet har ej utan noggrann öfwcrläggning föreslagit det anmärkta stadgandet, säsom i Utskottets tanke enda utwägen att afgöra skiljaktigheter i en fräga som ej kan lemnäs oafgjord; och twifwelsutan More det wida mera obilligt och wädligt, om ett enda Ständ ägde rätt att genom sitt nekande beskatta de trenne. Emellertid hämtar Utskottet af hwad under Riksdagen redan i desta ämnen blifwit tillgjordt den förmodan, att hädanefter ej nägon särskild beskattning pä särskilde Ständ skall äga ruin, utan Bewillningsgrunderne blifwa allmänna, hwarigenom alla befarade olägenheter sannolikt skola efter hand förswinna. Af de tvid 71 tz gjorda förslag, dels att det Ständ, som trodde sig genom Bewillnings-Projectet förfördeladt, kunde underkasta beslutet Konungens afgörande eller sanction, dels ock förbindas till ökning eller minskning i den förra Bcwillningens belopp och fördelning, i förhällande till de öfrige Ständcns sammanslagne Bewillning, efter den proportion deste Ständ ansett till ökning eller minskning nödig, har Utskottet för sin del funnit det förra ledande till ett inträng af Styrande Magten i Nationens sjelfbeskattningsrätt, och det sednare ej werkställbart i anseende till omöjligheten as proportionens säkra uträknande. Att Riksgälds-Contoirets Protokoll uti intet fall böra hemliga hallas. Swar: En Ovilkorlig publicitet as RiksgäldsContoirets operationer skulle törhända nägon gäng blifwa skadlig. Laneoch Wexelnegociationcr m. m. fordra ofta, Åtminstone för ögonblicket, en witz hemlighet, hwarförutan de möjligtwis kunde alldeles mitzlyckas. § 96. Att allenast en Justitice-Cantzler eller en Justitico-Ombudsman mätte förordnas; att inrättningen af en Justitice-Ombudsman synes alldeles öfwerflödig m. m.
Den 28 Juli Från Vullofl. Borgare-Ståndet, S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulshollets Utlåtande Nio 182, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet, Nio 63, angående utgifterna under Riks-statens fjerde Ilufvudtitel. Yttrandet i afsende å 3;dje punkten, angående anslag för bildande af en särskild Ingeniör-trupp. Borgare-Ståndet afslog hvad Stals-Uiskottet tillstyrkt i nämnde punkt af Belänkandet, N:o 69. Yttrande Prot.-Utdrag den 28 Juli-1854. 321 Yttrandet i afseende å 4:de punkten, om förbättrade lönevilkor för Ingeniör korpSen. Lades till handlingarne. Framställningen i afseende å 8:de punkten, om anslag för inrättande af Instruktions-kompanier vid indelta Infanteriet. Borgare Ståndet afslog hvad Stats-Utskottel härutinnan tillstyrkt i Side punkten af Betänkandet Nio 69. Yttrandet i afseende å 1 lite punkten, om löneförhöjning för en del af underbefälet vid Artilleri-regementerna; 13:de punkten, om tillökning af anslaget till Kavallerioch Artilleri-hästars remohtering oell skoning; samt 14:de punkten, derom att reservations-anslaget till fouragering af Artilleriets legda hästar och förslags-anslaget till fouragering af värfvade Kavalleriets och Artilleriets hästar måtte sammanföras under rubrik: Fouragering af Artilleriets och värfvade Kavalleriets hästar. Förslagsanslag. Lades till handlingarne. Yttrandet i afseende å 17:de punkten, om slitnings-penningar åt manskapet vid Gottlands National-beväring. Vidblifvande sitt, i anledning af nyssnämnda punkt af Betänkandet, Nio 69, fattade beslut, lade Borgare Ståndet detta yttrande lill handlingarne.
Det sker, då allmänandan hos ett folk ej är stark nog att tvinga partierna att underordna sina enskilda intressen under det allmännas fordringar. “ Och när förf. sedan öfverkommer till partistriden i vårt land, konstaterar han, att hätskheten tilltager, och bifogar: “ De yttre förhållandena äro icke heller för * oss lika gyn-samma som för en tid sedan, och lemna ingen garanti för att vi alltid skola beherska situationen. “ Det är dessa symptom, som enligt förf. tyckas mana partierna i Finland att sluta fred. Hos mången tänkande, säger förf. antagligen äfven i tanke på sig sjelf, innebor i djupet af hans sinne en längtande fråga: står ej någon lösning att finna? Och i slutet, sedan förf. från sin ståndpunkt anvisat en sådan lösning, utropar han: “ Ty säkrast af allt är: tidens tecken mana de tänkande till sammanslutning i landets gemensamma intresse. “ Innan jag går till den lösning, som förf. förordar, vill jag först söka uppvisa, huruvida “ tidens tecken “ verkligen äro sådana förf. antyder, utan att dérvid framhålla några fakta. Till en början kan det vara skäl att tillse, huruvida de yttre förhållandena nu mindre än förut garantera landets förmåga att alltid kunna beherska situationen. I detta ' afseende tror jag att förf: s pessimism är fullt berättigad. Den östra horisonten är laddad med tunga och mörka moln, som vestersolen tyckes hafva svårt att genombryta. Det stora tzarriket befinner sig efter sista regentombytet midt upp i en reaktion, hvars verkningar tyckas sträcka sig ända hit. Ett nytt parti kom till väldet och just det, som ärmest fiendtligt stämdt mot Finlands autonoma ställning. Den nye generalguvernören, som kom med det nya systemet, har ända från början visat en betänklig tendens att vid sidan af landets senat och den finska komitén i S: t Petersburg göra sitt personliga godtycke gällande. Till hvilken spets förhållandena redan kommit, visar föredragningen af den senaste finska språkförordningen, som skedde gemensamt af ministerstatssekreteraren och generalguvernören, ehuru den senare enligt våra lagar icke eger någon före-dragningsrätt hos storfursten-kejsaren.
Gunnarskogs församlings Finnallmoge, Capdlförsamling för, angående; se Anslag för en gång, A) Gusta f Adolph, f. d. Konungen, om upphäfvande af förbudet emot gemenskap med honom och hans familj « lii 11 lili 11 1 i 1 11 1 * 1**11 re pK — o re 3 2_ i re >- N :o V. a. B j A fdel 2 1 2 2 n to;-. re ^ Sr 030 pr 23 Riks-Ståndens Beslut. JQ IS fia' c o. Q_ re re - Ri ;d. 0. BorgareStåndet. BondeN-.o Sid. Adeln. Ståndet. V 40 a. a. 40 å. Gyldenstolpe , N.; se Anmälan 2P, 103, 183. Gymnastiska Central-Iastitutet; se Anslag 58. Anslag för en gång, h) Gyzanders enka och sterbhus-delegare, om befrielse frän ådörad betalningsskyldighet, i följd af ingången borgen för aflidne Kronofogden B.
”Jag kokar dem endast i flott,” svarar den tillfrågade. ”Ja, det måtte ja tro!” utbrast gumman med eftertryck, ”jag kogar mina i fett. Men hvem kan undra på att åtminstone den äldre skåningen är föga bevandrad i svenska språket om man tager i betraktande hurudana folkskolorna voro för en tjugo, trettio år tillbaka. ”Mäster” sjelf begagnade ofta de befängdaste uttryck just för att skryta med sin förmenta lärdom; det oblandade bygdemålet var onekligen drägligare än den rotvälska man ofta fick höra af ”upplysningens handhafvare”. En av dem yttrade vid en examen med djup pathos följande afskedsord: ”Varer trogne i eder tjenst, egentligen och sedemera. Jubbla i naturen, och mjut af hvilan med de flitige seder. Nalkens i frid härifrån, mine älskade barn ty vi se hvarandra åter, om icke för så på hvilans oändeliga dag.” Liksom bonden i norra Skåne säger ”artig” då han menar tokig, så använder ofta sydskåningen ordet ”känna” i stället för varsna eller se. Så har jag hört en skollärare med skadeglädje försäkra att när han slog barnen gjorde han det alltid så att det icke ”kändes”. Stackars parflar! de fingo nog veta annat! Amors bojor ega här föga rosor; man gifter sig men – man svärmar icke. Penningfrågan är vanligtvis det vigtigaste vid valet af maka, men, fastän moralen för öfrigt står på bedröfligt skrala fötter, hålles äktenskapet i helgd. Man älskar hvarandra förmodligen på samma sätt som tvenne oxar hvilka blifvit vanda att gå i samma ok. Jag frågade en gång en särdeles tafatt landtman af mina bekanta huru han friat. ”Ah”, sade han på sitt långdragna vis, ”vi sutto just vid bordet, det vill säga det var hos hennes föräldrar, och så ja så stötte jag Ane på foten, så visste hon hvad jag mente.” Det händer mycket ofta att qvinnan är äldre än mannen, hvilket fall icke alls anses besynnerligt.
Detta är en sak, som rör icke blott de platssökande, utan är af ett allmänt-mänskligt intresse, och tillkommer det särskildt kvinnorna att göra hvad de kunna, för att en förbättring må inträda. Ingen, i hur stort välstånd hon än befinner sig, kan veta, hur framtiden kommer att gestalta sig, och om icke hennes barn en gång skola vara tvungna att genom eget arbete förvärfva sig sitt lifsuppehälle, och hvad som na göres, länder äfven kommande generationer till godo. Må alla kvinnor, som hafva en öppen blick för tidens kraf, hvar i sin stad göra hvad på dem ankommer, så skall den tid icke vara långt aflägsen, då äfven den bildade kvinnans arbete skall blifva uppskattadt och betaldt till sitt fulla värde. Från lidandets oeh barmhärtighetens värld. Några Stoekholmsbilder af Cecilia Bdåth-Holmberg. (Forts.) i-fjjl et synes således, att tjufnadsbegäret och den därmed så nära förbundna lögnaktigi heten i hög grad nedbryta och förlama människosjälens mntståndskraft. » Nå, » frågade jag vidare, » sedan de lämnat detta hem? » » Ja — vi skaffa dem platser » » Få någon af dessa kvinnor då värkligen goda platser, som fortfarande kunna hos dem väcka lust till hederlig vandel? » » Ja, många — men endast om de kunna förete goda betyg från hemmet. Regeln hos oss är, att en frigifven kvinna först intages » på prof » under en tid af fyra veckor. Efter denna tids förlopp står det henne fritt att lämna hemmet eller kvarstanna. Stannar hon, får hon ej lämna det utan tillstånd, och hennes vistelse här beräknas till ett år. Det har likväl händt, att en och annan fått stanna längre.
60o af den 30 November 1844, angående förhöjd dagspenning för till handllangning vid mililieboslälls-byggnad kommenderadt manskap (20). 1845 den 12 Juli föredragen; och förordnade Kongl. Maj:t,alt ifrågavarande dagspenning skulle från 1846 års början utgå med det af Rikets Ständer föreslagna belopp 13 sk. 6 rst. banko. et-o alden 2 November 1844, angående skyldigheten att med sqvadronsmärken förse kavalleri-hästar (25). 1846 den 1 April föredragen; och med afseende å hvad de i ämnet hörde Embetsmyndigheter anfört, samt enär pluraliteten af Rusthållarne vid indelta kavalleriet, hvilka i ämnet fått sig yttra, icke heller ansett någon olägenhet vara förenad med framtida bibehållandet af ifrågavarande skyldighet, utan hästarnes märkning tverlom i åtskilliga afseenden medförde nytta och fördel för de rustande, fann Kongl. Maj:l Rikets Ständers förevarande underdåniga anhållan ej kunna bifallas. 62:o af den 30 November 1844, angående afsöndring fran f. d. Öfverstebostället vid Dal-regementet, Näs Kungsgård, af tvenne dithörande ålfisken (33). 1844 den 5 December föredragen, och vederbörande derom försländigade i och för verkställigheten af Kongl. Maj:ts och Rikets Ständers i ämnet fattade sammanstämmande beslut. 63:o af den 30 November 1844, angående Kamereraren E. M. Dahlerus och Krigsrådet A. L. Hauffman medgifven befrielse från dem ålagd ersättningsskyldighet, såsom kontrollanter å förre Krigskassören S. H. Brattströms uppbörd (34). *) Ordningsnummern i denna och följande förteckningar, gående från början i en följd, är tillsatt vid tryckningen. Bil. till R. St.
St. hos K. M. i underdånighet förorda utarbetandet af en stadga för dessa Socken-bibliothek, så väl i afseende på val vid arbetenas anskaffande, som ock vården om hvarje blifvande boksamling; hvarvid jag endast lager mig friheten nämna; att många vilkor för dessa Sockeäf-bibliolhekers möjlighet redan förefinnas, emedan man har lokal dertill uti hvarje fast folkskola; bibliothekarie i den vid skolan anstälde läraren; och inspectores i pastor och sockennämnd. Jag får fördenskull förnya min vördsamma anhållan: del li. K. o. Ad. behagade med ynnest omfatta denna, efter mitt förmenande, vigtiga fråga; och först, genom remiss lill vederbörligt Utskott, densammas framgång förbereda. Begärdes pä bordet. Hr Ribbing, Arvid: Den upmärksamhet hvarmed R. o. Ad. följer allt hvad som rör rikets grundförfattningar, förvissar mig om dess tålamod dä jag, under några ögonblick, vill uptaga tiden med hvad som rör sjelfva grundvalen hvarpå alla Stater och deras författningar ytterst hvila. Att, under närvar, tid, vi derpå behöfva fästa vår upmärksamhet synes bland annat af en handling, den första som jag vid min ankomst till riksdagen här fick emottaga, nemi. Tabell-commissionens sista 5-årsberältelse örn rikets folkmängd. Denna handling, innehållande egentligen siffror, synes således icke kunna med några ord öfvertyga men dessa siffror såsom åtskilligt annat stelt och oböjligt tala dock med en styrka, en bestämdhet som icke låter jäfva sig. Vi finna der, bland annat efter siffrornas summering å Tab. N:o 30 pag. 03 följande anfördt: ”1 mot”sats till hvad, såsom lyckosamt i afseende på folkmängdens tillväxt, här förut i underdånighet kunnat framläggas, innefattar
P. 162. — med tillkännagifvande det ExpeditionsSecreteraren Richert förklarat sig icke böra emottaga kallelsen till Riksens Ständers Justitieombudsman. Oct. P. 3, 99. —• i anledning af de beslut RiksStånden fattat till sammanjemkning af deras förut yttrade skiljaktiga meningar, i frågorne rörande Rikets penningeväsende m. rn. Oct. 2 A. P. 318. Nov. P. 653. — om gjorde anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande ytterligare anslag för fullbordandet af Götha Canal. Oct. 2 A. P. 3. Nov. P. 33. — öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande om lånerätt i Banken för Allmänna Brandförsäkrings-Verket. Nov. P. 33. Dec. 2 A. P. 3, 29. — i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, angående lånebiträde af 592 Allmänna medel för Trollhätte CanalVerk m. m. Oct. P. 327. Stats*» och BancoUtskotten: i anledning af anmärkningar vid Utskottens Betänkande, om anstalter till understöd och uppmuntran för Sparbankslnrättningarne i Riket. Oct. P. 328, 42$> 434- <— öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande rörande anslag af Allmänna medel för Södertelje CanalVerk. Nov. P. 87. — öfver anmärkningar vid Utskottens Betänkande angående låne-understöd för Städerne Norrköping och Borås. Oct. 2 A. P. 104, 159, 179. NoV. P. 653. — angående RiksStåndens skiljaktiga beslut 1 fråga om inlösen af f. d. Filial-Disconternes ännu utelöpande skuldförbindelser. Nov. P. III, 246, 25o. Dec. 2 A. P. 5, 3o. — i anledning af Konungens Skrifvelse angående nödige medel för en projecterad vattenledning till Carlskrona. Dec. P. 7, 99, 623, 792, 814. — i anledning af väckt fråga om RiksgäldsContoirets öfvertagande af Banken.
Ser man efler i 1854 års kalender, så Anner man af posttaxan, att det icke är mer än ätta ställen i Sverige, dit man har fyra dagars post i veckan ifrån hufvudstaden och för öfrigt icke mer än två, eller ire dagars. Detta är bra litet med den utveckling (ill hvilken vi för närvarande kommit med våra öfriga kommunika(ionsanstalter, då vi på många ställen hafva ångbåtar, sora gå flera gånger i veckan med posterna. Den delen af Gr. Björostjernas reservation, som jag serskildt fäster vigt uppå, och emot hvilken icke någon annan anmärkning blifvit gjord, än de framställningar, som förekomma i Bevilln.-Ulsk:s Betänk., hvilket icke har vunnit understöd af någon annan än Utsk:s Ordhde, lyder sålunda: ”Alt tills vidare och intilldess sig visat,.^ hvad mohn postverkets inkomster dertill lemna tillgång, något bidrag af postmedlen lill statsverket icke må beräknas, utan blifvande öfverskott få af K. M. disponeras till postanstalternas utvidgande och förbättrande samt poslföringens ordnande på ett ändamålsenligare och efter lidens fordringar mera lämpadl sätt, än det närvarande, äfvensom till den ersättning ål postförvaltarne för förlorade inkomster af lösväskor, posträkuingar m. m., som skäligen kan anses böra dem tillkomma.” Om R. o. Ad ville, på sätt Frill, af Ugglas föreslagit, bifalla den första punkten, jemte den nu af mig uplästa, samt återremittera de öfriga puukterne, så hade BevillmsUtsk. någon ledning öfver hvad Utsk. skulle rälta sig efter, och hvad R. o. Ad:s tankar vore. De detaljer, som innefattas i de mellanliggande punkterne, kunde då undvaras. En omständighet glömde jag och det är kanske den värsta, nemi. den grtifliga osäkerhet, som för närvarande råder i postföringen. Man kan knappast begripa, huru del är möjligt alt få postförare uti ett land, der de ouphörligt äro utsatta för att blifva mördade.
I den nya HammarsmedsOrdningen som nu är under granskning, för att efter hvad jag förmodar, oförtöfvadt utgifvas, kotnmer likväl den nya flyttningstiden att upptagas, hvarigenom all anledning till missförstånd i detta hänseende undanrödjes. 1 öfrigt förenar jag mig med de Herrar Ledamöter som yrkat beståndet af denna i min tanke ganska tjenliga flyttnings-iid , och det så mycket mera, sorn jag icke tror det vara lämpligt att med så ringa erfarenhet man ännu i allmänhet åger af denna flyttnings-tid , nu vidtaga en föråndrig i ett stadgande af så vigtig beskaffenhet , som det ifrågavarande. Grefve De la Gardie, Jacob ; Ehuru jag Den i5 Maji c. m. varit den förste som motiverat bifall till Betänkandet och således ej önskar återreiniss deraf, nödgas jag likväl återkalla min begäran om bifall och för min del medgifva återremissen, emedan jag dels anser det blifva omöjligt att kunna antaga Betänkandet nu, sådant det befinnes, sedan så många anmärkningar blifvit deremot gjorda, dels ock de Herrar, som begära återremiss dertill hafva en ostridig rått i följe af RiksdagsordningenJag anhåller således endast att de förut af mig yttrade tankar, må få återremissen åtfölja. Uppå derefter af Herr Grefven och' Landt-i Marskalken förnyad proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att OeconoinieUtskoltets Betänkande, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisa. Föredrogs å nyo Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets den 12 sästledne April under N:o 58 afgifne samt den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande om förändring i skyldigheten att utgöra Afradoch KronoTionde-Spannemålen samt andre på Hemmanen indeldte räntor. Herr Tham, Wolrath'.
Penningeutgifterna för utmyntningen, inköp af materialier, nybyggnader, underhåll och reparationer å Mynt-verkets lius m. m hafva för året utgjort 52,033 R:dr 13 öre. Utom Myntverkets fasta egendom och inventarier af maskiner m. m., uppgående till ett sammanräknadt värde af 255,430 R:dr 65 öre, utgjorde behållningen vid revisionsårets början 94,241 R:dr 4 öre, men hade vid slutet af samma år nedgått till 64,931 R:dr 64 öre, hvilket ofördelaktiga resultat, enligt Ofverdirektörens uppgift, förorsakats dels deraf, att hufvudsakligen silfvermynt blifvit under året tillverkade, hvilken utmyntning tillskyndar verket betydlig förlust, dels ock i synnerhet af de kostsamma nybyggnader och reparationer, sorn under året blifvit verkställde. Så har vid de i Februari och Mars månader 1859 anställda försöken att använda den år 1857 nybyggda silfversmältugnen funnits nödigt att till densamma, till förekommande af eldfara för närliggande byggnader, uppföra ett gnister-rum, hvilket, under året färdigbyggdt, vid sedermera verkställda smältningar visat sig uppfylla ändamålet, utan att utöfva menligt inflytande på luftdraget från eldstaden. En redan år 1858 påbörjad vidlyftig reparation af det gamla verkstadshuset, som då befanns i ett särdeles bristfälligt skick, fortsattes under år 1859 och blef samma år i det närmaste fullbordad. Från början af Juli månad till årets slut pågingo arbetena för insättande af en ny, för en summa af 27,000 Riksdaler från fabriksbolaget J. & C. G. Bolinder & C:o inköpt ångmaskin om 40 nominella hästkrafter, för hvars begagnande den till den gamla ångmaskinen använda höga skorsten måste till största delen ombyggas, hvarefter den blifvit försedd med åskledare. Åtskilliga axel-ledningar för ångkraftens öfverförande till prägelsalen, hvitsjudningsrummet, reparationsverkstaden m. m. befunuos mindre ändamålsenliga eller för svaga och ersattes med nya af solidare och enklare konstruktion.