Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bar med mycken uppmärksamhet afhörl dem som talat för bifall till Utsk:s förslag. Jag har äfven studerat den motsatta äsiglen, som af en värd talare här blifvit framställd, nemi. den, att PresteSt:s beslut skulle läggas till grund för R. o. Ad:s. Det vore för mig lätt att förena mig med en af dessa åsigter, i fall min öfver-; tygelse medgäfve det; men det är äfven för mig önskvärdt, att sjelf uttala en bestämd mening. Då K. M:s nåd. propos. ligger till grund för Utsk:s utlåt., så kräfver detsamma ovillkorligen så mycket större uppmärksamhet, och huru skulle RiksSlrn kunna fatta deras beslut utan att deras ledamöter yttrade sina åsigter. Delta är egentliga orsaken, hvarför jag yttrar mig i ämnet. Jag kan af tvenne skäl icke instämma uti Utsk:s tillstyrkande. Det första skälet ligger deruti, att Utsk. har, i likhet med Lagcomiléen, ansett brottmälslagsliftniugen böra utgå ifrån en alldeles ny grund. Jag hyllar i della afseende mera reservanlernes än Utsk:s åsigt. Jag inser icke deu absoluta nödvändigheten deraf, att en alldeles ny grund skall läggas för denna lagstiftning. Det förefaller mig ovanligt, att något land utvecklar sin lagstiftning genom fullkomligt nya satser. Lagen sjelf och dess utveckling är ett organiskt helt, beroende på folkets förhållanden, seder, lefnadssätt och fordringar. Det synes mig 156 Den 26 April e. m. således som en starkare bevisning hade erfordrats å Utsk:s sida linden UI sk. framlagt, för alt bevisa nödvändigheten af en alldeles ny lagstiftning härutinnan. Afven synes det mig, att reservanterne äro starkare i sina skäl. Det andra inkastet ligger deruti, att jag anser Utsk. icke hafva haft någon säker grund, för att beräkna verkan af det så kallade frihetsstraffets införande till en sådan omfattning, som detsamma uti det nya lagförslaget har blifvit hegagnadt. I delta afseende synes mig, som inom Sverige endast en ganska ringa och i andra länder en ganska sväfvande erfarenhet är vunnen.
Detta anslag af 45,000 r:dr innebar beviljande af en mindre summa, än de af K, M. hufvudsakligen för samma ändamål begärda 90,000 r:dr, hvarmed de också i så måtto blifvit sammanställda, att BondeSt., i sammanhang med detta sitt anslag, förklarat frågan ang:de 90,000 r:dr böra förfalla. Jag kan således icke begripa, htiru dessa i:nc frågor kunna sammanblandas. 1 alla fall finnes ju här 3:ne Stånds beslut, alt 70,000 r:dr skola å stat dppföraS, och dermed är den fi agan slut. De 45,000 r:dr åter äro beviljade såsom en nedsättning af de 90,000 f:dr, Ki M< äskat uti den nåd. propos. örn statsverkets tillstånd och behof, pägi 17, och stå således i fullkomlig motsvarighet till de 54,ööo r:dr, som R. o Ad. samt PresteSt. beviljat. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Denna fråga är verkligen till sin natur temligen invecklad. Utsk. har i betänk. förklarat, att det ansett sig lörpligtadt att stalla sig till efterrättelse ordalydelsen i RiksSt:s beslut, ocH detta har varit orsakeh, hvarföre Utsk. föreslagit voter:spropos:n på Sätt sorn nu skett. 3:ne Stånd hafva nemi., utah att Utsk, sådant föreslagit och utan att K. \M:s nåd. propos. genom sin ordalydelse dertill gifvit anledning, beslutat, att för be^ vär:s Den i3 September. vär:smanskapets beklädnad göra ett årligt anslag. Således har Utsk. ansett sig förpligtadt att rätta sig efter detta 3:ne Stånds sammanstämmande beslut om ett sådant anslags uppförande på stat. Andra frågan var till hvad belopp det skulle uppföras.
Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, anser jag det af BankoUtskrs finansoch kansli-afd. tillstyrkte aflemnande af 500,000 r:dr b:co årligen vid slutet af hvardera åren 1851, 1852 och 1853 från Banken i och för Statens allmänna behof vara det högsta, som med bibehållande af dess förmåga att uprätthållä myntvärdet, kan derifrån afsöndras och anhåller vördsamt om återremiss af betänk. Frih. Fleetwood, Carl Gust.: Jag har biträdt Hr Mannerskantz reservation, och anhåller endast att nu få tillägga några ord. Frih. Fleetwood upläsle härefter följande: Ehuru det icke direkt inverkar på resultatet har motiveringen delvis blifvit förflyttad från sin rätta grund derigenom, ali i st. f. alt bestämma huru mycket Banken behöfver till sin konsolidering, har man äfven ingått i en undersökning om den summa, som Statsverket behöfver. Detta bebof antages ad libitum, efter hvars och ens upfattning, — och Bankens behof kommer först i andra rummet. Del är en temligen lätt sak att påstå det Statsverket kan undvara, hvaremot det torde blifva svårt bevisa, att Banken behöfver. Banken har nemi. från 4 till 10 mill. förökat sin grundfond, hvarigenom den under iakttagande af öfrige föreskrifter, torde vara den solidaste af alla nu existerande Banker, med undantag af våra Privat-banker, 430 Den 15 Mars f. m. som, genom hypotheker reverser och solidarisk ansvarighet hafva äfven dubbel säkerhet för sina skulder. Emedlertid har Banken, utöfver sina valutor, jemväl R. St:s garantie, hvilket ej bör innefatta så ringa. Men den tillfälliga minskningen af metallisk valluta anses nu böra föranleda till ytterligare konsolidering. Härledde den sig från öfverdrifven sedel-emission, så vore sedelindragning visserligen den rättaste åtgärden, men då så ej är, är åtgärdens nytta mycket tvifvelaktig, såväl i afseende på sältet som tiden.
Härtill finnes inom anslaget till försvarsverket i allmänhet en tillgång af 50,000 R:dr B.ko om året, hvadan sålunda den årliga tillökning, som nu måste äskas, utgör 54,000 R:dr, hvarvid dock bör anmärkas, att, då Rikets Ständer vid sista riksdagen anvisade 26,666 R:dr 52 sk. B:ko om året, till ersättande af de från reservförrådet i orh för beväringen uttagne persedlarne, det således i sjelfva verket är blott skillnaden eller 27,553 R:dr 16 sk., som nu sättes i fråga såsom ny statsutgift. För ofvan uppgifne summa, 84,000 R:dr B ko, komme för all framtid icke allenast en dubbel omgång munderingar för 25,000 bevärings-ynglingar attunderhållas, utan äfven lifmunderingens persedlar att, efter de åsatte brukningstidernes slut, med nva ersättas, hvarförutan dermed beläckes den till det bevärings-manskap, som årligen vapenöfvas, med 1 R:dr B:ko per man, utgående ersättning lör begagnandet af egna skjortor, strumpor och skor, hvilken utgilt ensam antages belöpa till 25,000 R:dr B:ko. Meri till vinnande af ett så förmånligt och tillfredsställande resultat erfordras icke allenast att det ofvan utförda anslaget för en gång till uppsättande af beväringens lifmunderingar erhålles, utan ock att bevärings-beklädnadens framtida underhåll och anskaffning öfverflyttas på någon af regementenas förvaltnings-diréktioner. Nödig omsättning äf det härvarande reservförrådet kunde sedan beredas derigenom, att behöfliga beklädnads-reqvisita derifrån af nämnde direktioner uttoges? På det indelda arméens kappor mätte kunna öfverfly ttas på beväringen uti el t. bättre skick, än hittills skett, borde dock brukningstiden för dem måhända något nedsättas.
Ständer lärer finna godt bifalla; Likväl har Utskottet bordt anmäla, att deribland förekomma åtskillige utbetalningar, som i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga förordnanden, blifvit gjorde och icke egentligen synas hafva bordt belasta Öfverskotten, såsom Arfvode till Under-Läraren vid Gymnastiska Central-Institutet, Lönertill Häradshöfdingarne i de nya Domsagorne inom Helsingland och Vesterbotten, samt hvad utöfver Stats-anslaget erfordrats yGö S tals-UtskoLtets Betänka nelen? till skrifmaterialier, ved ooh ljus för de Publike Ämbets-Verken, enär dertill först bordt användas de besparingar, som varit att tillgå på de llufviid-Titlar, hvartill desse utgifter kunnat hänföras; Men Utskottet anser härvid annan åtgärd nu mera icke återstå, än att hos Kongl, Maj:t i underdånighet anhålla det dylike dispositioner pa Öfyerskotten hädanefter ieke må ega runi, samt i allmänhet desse medel icke ålitas för andre utgifter, än dem Riksens Stonder derå anvist, eller förr än deras begifvande dertill erhållits. Och synes det Utskottet jemn väl lämpligast att de Högstsalig Hennes Maj:t Enke-JDrottningen Hedvig Elisabeth Charlolla i lifstiden tillhörige Aclier i Götha Canal Bolag tecknade för ett Capital af 35,ooo R:d och hvarå inbetalningen efter Hennes Majrts död blifvit fortsatt medelst anvisning å ÖfverskoLtsmedlen, måga till Riksgäids-Contoiret ofverlemnås, Hvad för öfrigt angår dispositionen af Siats-medlen för 1821 samt redovisningen derföre, så har Siats-Utskottet funnit följande omständigheter dervid förekomma, deni Utskottet, till vinnande af framtida rörelse i dylika fall ansett böra icke lern - Stats-tJtslcottets Betänkaiiden.
Men Sophie värjde sig, och då frågade han, hvarför hon hade skrattat, när hon fick se honom, och hvarför hon skrattade nu. Då svarade Sophie, att det kunde hon inte säga. Och när Karl Johan bad henne säga det ändå, så skakade hon på hufvudet. Då kysste han henne ett par gånger, och strax därefter kommo de andra flickorna springande, så att Karl Johan fick ingenting veta. Men han fick hjälpa dem att lägga från land, och när båten lade ut, togo de adjö af hvarandra som gamla bekanta. Dagen därpå började Karl Johan den nya veckan som bokhållare, och snart var alting vid det gamla. Det var bara den skilnaden, att nu fick han vara mera ensam i boden, och så hade han en annan under sig, som han fick kommendera. Och det tyckte Karl Johan om. Men han var lika ödmjuk som förut och förstod altid att göra sig så liten som möjligt, så att han aldrig stod någon i vägen. Tyst och stilla gick han fram och tillbaka mellan lådorna och disken. Han vägde peppar och mätte upp sirap, langade fram ankarstockar och hälde i fotogen lika fermt och villigt, som han förut hade gjort. Ingen människa kunde säga om honom, att han hade blifvit stursk öfver sin nya ställning. Var det någon, som kallade honom för herr Höglund, så kittlade det Karl Johan. Men han låtsade inte om det, bara lyfte på mössan lika stillsamt och alvarligt, som han gjorde mot alla människor. Och var det någon, som underlät denna höflighet, så var Karl Johan lika vänlig ändå, endast liksom litet mera tillbakadragen. Men det var en, som började känna sig smått orolig öfver den nya förändringen, och det var patron Jönsson själf. Hur undfallande och ödmjuk den andre också var, så tyckte han ändå, att de små gråa ögonen nästan tittade snedt på honom, när han kom in i sin egen bod. Och den där smala näsan, som satt midt i det skägglösa ansigtet, lade sig i alting på ett sätt, som Jönsson inte tyckte om. Det skedde aldrig så, att principalen hade något att säga. Men det var ändå så, att nu var det Karl Johan, som skötte boden, och inte Jönsson.
För det att Staten hittills haft inkomster af postverket, så finner jag icke någon anledn. att försumma den ifrågasatte' förökningen af inkomsterne å denna väg, helst under Statens nuvar. synnerliga behof af tillgångar för betäckande af sina många och betydande utgifter. Den åsigten åter, att afgiften vore ålagd endast vissa korporationer, tror jag att nyssberörde, af mig åberopade talare, sjelf har vederlagt, dä han förklarat, att tryckningen af denna afgift skulle träffa, icke blott dem, som afskicka brefven, utan något hvar som har med penningerörelse att skaffa. Detta bevisar ju, bättre än något annat, motsattsen af hvad först blifvit påstådt, helst då man derjemte betänker, att det står hvar och en öppet, att afskicka penningar eller icke; hvaraf tydligen skönjes alt denna afgift icke uteslutande kan anses såsom en, endast på vissa korporationer lagd tunga. Icke heller synes beloppet kunna blifva för affärsmannen betungande. Jag bestrider således förbemälde åsigt, och instämmer uti hvad Hr von Hartmansdorff i ämnet anfört; men får likväl förklara, att det är i en punkt, jag skiljer mig ifrån honom. Denna punkt innefattas i Utsk:s förslag att ersättning för sluten rekommendation icke må upptagas till högre belopp än 100 r:dr; hvaremot kan invändas, såsom mig synes, icke utan skäl, att ett sådant stadgande, otvifvelaktigt skulle föranleda längre resor inom landsorten, för inlemnande å postkontoren af bref och penningar till speciel och öppen rekommendation; hvadan man torde lämpligen bestämma ersättningsmaximisumman något annorlunda.
Olympiodoros, jag hoppas, att du medtagit tillräckligt papyros för att utförligt kunna skildra mina bedrifter? – Ah, utbrast Olympiodoros, – prisa du gudarne eller, om du hellre vill, dina trasiga apostlar och helgon, att du erhållit en så ojemförlig historieskrifvare som Athenaren Olympiodoros. Se här, fortfor f. d. epigramförfattaren, numera historieskrifvaren, i det han ur bältet framtog några hoprullade pappersblad, – medan du spisar din fågel – som, oss emellan sagdt, är något seg – och afvaktar desserten, vill jag uppläsa det färskaste kapitlet: det om de begge sista dagarnes krigstilldragelser. Det är en anrättning, min vän, som endast kan jemföras med gudarnes ambrosia. Njut nu med fulla drag! – Nej, nej, icke nu min vän. Hvad du hunnit skrifva är naturligtvis endast ett utkast. Sæpe vertere stylum heter det bland oss Romare. Jag menar, att du ännu icke hunnit glatta och polera ditt opus. – Bah, till dylikt handtverksgöra nedlåter sig aldrig Olympiodoros. Hans verk äro fullkomliga från födseln och behöfva icke tvättbaljan. Curtii färger, då han skildrar Alexanders tåg mot Persien, äro utan tvifvel bleka mot de färger, med hvilka jag målar Annæi Domitii tåg mot Suneion. Forntidens historieskrifvare snarare mejslade än de målade. Det är blott vi, som förstå att åt historien förläna glansen af alla himmelens och jordens färger. Du skulle höra, huru jag skildrar dina kolonners tåg, huru de ringlande stiga upp för bergen, medan deras vapen återkasta solens strålar, huru de nedstiga i dalarnes skuggor och fördela sig der, för att i skiljda strålar genombryta bergpassen, och ånyo förena sig i en fruktansvärd slagordning. Vidare måste du höra och beundra, då jag skildrar den nästförflutna natten ... det var en herrlig natt, min vän ... – Ja, en ganska vacker anblick, sade Annæus Domitius.
Standen det at betänka; de hade intet förstånd derpå; de andre gode Herrar af de andre Scanden matte göra Hwad dem syntes . bäst i det fallet, och det som för dem kunde nyttigt wara; men lata Bonden wara fri för fadane saker, som han icke förstår; ty de för deras Stand wille intet hafwa med ksnco at beskaffa. Men märkeligt är at mer an Twänne manader sednare eller den 17. September 1668 utfärdades Kongl. Majus nådiga Tilstands-bref om Kzy>guen8 inrättande, uti hmilkec, som för detta an jordt är,* Wexeloch Läne-kancsuen updrogs at Samteliga Riksens Ständer; samma ordalag nyttjades ock i alla sednare Kongl. Skadfästclser. Deruppå utfärdades den 22. September samma är Riksens Ständers Förordning -vin kaninen, hwilken til dcmra' dag är radande och utgör den sä kallade ^rautian samt nnderfkrcfs af alla Fora Riks - Sanden; den lyckcas ock salunda: Tal yttermera wist» är thekta med wara namns undertecknande samt med wära egna, fä ock Stads-och Härads » Liguster, bekräftadt. Ust RikövsgS-Brjluttt asur 1668, ^:de euaäien, är ock ro4 nysinämnda Lanco - Ordning, såsom en enhalleligen wed ert a g en Lag aberopad och förbundo samteliga Äiksens Ständer sig ytterligare deruti Langasn pä det kraftigaste at förswara, beskydda och handsi afwa, m. m. och undertecknade likaså alla Fyra RiksStanden detta Befluk med sina namn samt enffilldta Stadsoch Härads - Insegel. Det Hederwärda Bonde» Ständet har således lika med de öfriga Riks-Standen gjort sig anfwarigt för Languen, ehuru detsamma wid första stiftelsen undanbedt sig förwalcningen.
De äfvenledes anmärkta, på Allmänna Indragningsstaten förflyttade atlöningarne för Majoren och Riddaren Gillberg, Löjtnanten Lithander och Fältkamreraren Felin, hafva enligt föreskrift fortfarande utgått, såsom gällande intilldess nämnde tjenstemän afgå eller vinna befordran. Stockholm den 13 Februari 1844. J. P. LEFRÉN. Chef för Ingeniör-Corpsen. K. E. Kindblad. — 103 Guvernörs-Embetets vid Kongl. Krigs-Akademiens underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisorers Beråttelse om granskningen af Krigs-Akademiens räkenskaper, Stormäktigste Allernådigste Konung! Till följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning i Remiss af den 18 December 1843, hvarigenom Guvernörs-Embetet för Eders Kongl. Majrts Krigs-Akademi, jemte erhållen del af ett Utdrag af Rikets Ständers Revisorers, under den 11 December 1843, afgifna Berättelse om verkställd granskning af Stats-Yerkets samt tillhörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1840 och 1841, i hvad som rörer Eders Kongl. Maj;ls Krigs-Akademi, fått nådig befallning att afgifva underdånigt Utlåtande, för att, efter förutgången underdånig anmälan inför Eders Kongl. Maj:t, till Fullmäktige i Riksgälds-Konloret öfverlemnas, att till trycket befordras; får Guvernörs-Embetet i underdånighet anföra, att då Berättelsen icke innehåller annat, än en framställning af granskningsarbetets resultat, och att vid Akademiens räkenskaper ingen anmärkning, å Revisorernes sida, förekommit, torde omforma 1- da Berättelse icke till något vidare underdånigt Utlåtande föranleda. Den nådiga Remissen Bifogas i underdånighet. Guvernörs-Embetet framhärdar med djupaste vördnad, nit och trohet, Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Likväl bör anmärkas, att då hemmanets, hemmansdelens eller lägenhetens värde namnes, vigar hela författningens esprit, att dermed menas sjelfva jorden och thy åtföljande tillhörigheter, meri ej de fabriker, bruk, qvarnar och inrättningar, af jordbruket oberoende, hvilka på egendomen kunna finnas. En Sydligare bestämning torde således finnas nödig, nätnl. att dessas värde icke får ingå uti det, som utgör grunden för rättigheten till pannerymden, och för en nogare tillämpning häraf böra, vid bevillningstaxeringar, sådane tillhörigheter serskildt värderas samt uti jordens och hemmanets värde icke upptagas. — Man har äfven velat påstå, att beskaffenheten af det ämne. hvaraf bran» insbränningen verkställes, borde afses säborn bestämningsgrund för sjelfva rättigheten dertill. Således har blifvit yrksdt, dels att primitiva tillverkningsrätten och pannerymden skulle regleras efter den areal, som vore med potates och jordfrugler besådd, dels efter den deraf skördade Qvantitet, och slutligen, att vid någon gång inträffande oundgängeligt förbud, det skulle vara tillåtet, att af dessa ämnen fortsätta bränningen, men ic o ' ke af Spannemål. Till vidtagande af dessa mått och steg kan Utskottet ingalunda tillstyrka. Att förtiga, det Controllen knappast *34 Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanden. later tänka sig, än mindre kan verkställas, äro sådana inskränkningar rakt stridande mot jordens fria användande, som bör Sigga till grund för alia Ekonomiska författningar, samt föranleder dessutom till ständig förändring i pannerymd, så menlig för ägande rätten sorn vidrig för allmänhetens opinion. Utskottet tror sig väl med säkerhet förese den tid tillstunda, då hvarje omtänksam hushållare dertill hufvudsakligen begagnar endast dessa ämnen, äfvensom erfarenheten visar, att denna verkan till en stor del redan är framkallad, samt bör genom alla slags efter döm en och upplysningar vidare gynnas. Men att fortskynda den genom tvångslagar, anser Utskottet hvarken nyttigt eller lämpeligt. 5:0 Men deremot tror Utskottet sig böra väcka Riksens Höglofl.
Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 3i sistlidne Januari under N:o 5 afgifne, samt den 9 derpå följde Februari e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar emot en af Kongl. Maj:t föreslagen Redactions-ändring i §. Riksdagsordningen. Friherre Anckarswärd } Carl Henrik: I sjelfva hufvudsaken, eller rörande Kongl. Maj:ts Proposition om ändring i 24 §• Riksdagsordningen, är redan så mycket taladt, att det utan tvifvel kunde anses otillbör - 2l6 Den 6 April f. m. ligt, alt återkomma till denna fråga. Vid* Utskottets Memorial ar deremot mycket att säga, om man ville genomgå det fullständigt och med alla de anmärkningar, hvartill det kunde gifva anledning. För mig visar det sig allt för besynnerligt, alt Utskottet angifvit sig icke hafva förbisett 1823 års Ständers anhållan i ämnet, och icke vill motsäga de skäl, hvarpå denna anhållan för tillfället grundades. Här synes, att Utskottet ansett skälen blott vara tillfälliga, och icke uthålla någon slags pröfning. Utskottet; angifver ytterligare, att det är genom en tyst pluralitet, som förslaget blifvit till Rikets Ständer framställdt i det outredda skick, som nödvändigt skall blifva, och bör blifva, följden af en alltid tigande pluralitet. För Rikets Ständer hade det i min tanka varit förmonligare, om en af de tigande öfvergått till de 10, som yttrat deras mening. Hvad Utskottet för öfrigt ordar om häfdvundna anspråk, kan jag icke erkänna. Jag vet icke något häfdstadgande i Grundlagsväg, och jag vill icke genom min tystnad bidraga till godkännande af sådane Constitutions-Utskotts grundsatser, hvilka skulle kunna åberopa prejudical i denna del.
Det är vidare anfördt: alt indragning och besparing inom Armeen öeh Krigsadministrationen synes kunna ega rum af hvad sorn är öfverflödigt eller blott af ytlig glans, då t. ex. genom reducering af 200 man af Lifgardet till Häst skulle besparas 200,000 R:dr årligen, eller En million på fem år, hvilka medel ^tvifvelaktigt kunde till mera verklig nytta vid försvarsverkets upphjelpande, eller å produetiva yrken användas; att man på sjelfforsvaret kan påkosta så mycket, att omsider ej något återstår att försvara; att der fattigdom och obelåtenhet blifvit folkens enda tillhörighet, den bäst exercerade och underhållna Arme' torde vara för sjelfförsvaret otillräcklig samt att de stora utgifterne för militair-väsendet till stor del hafva sin orsak i en origtigt organiserad Krigsadministration, deri förändring tarfvas, så vida förbättrade anstalter vilja förväntas, och om hvilken förändring en underdånig framställning alltså vore nödig. Dom-Prosten Doctor Heurlin bar inom Högvördige Preste-Ståndet yttrat, att de fleste frågorne, som utgjort föremål för Utskottets Utlåtande, under denna Riksdag förevarit i Stats-Utskottet, der man allmänt ansett önskligt, att minskning i de dryga kostnaderne för Armeen och Försvarsverket kunde åstadkommas; men om sättet för tillvägabringande häraf hade meningarne funnits så skiljaktige, att man snart öfvertygades, det Rikets Höglofl. Ständer ej kunde dertill uppgöra förslag, utan att sådant måste åt Styrelsen öfverlemnas. Opinionen härom och om nödvändigheten af besparing i utgifter för Försvarsverket, har dock redan blifvit af Stats-Utskottet i flere dess Betänkanden tydligt och bestämdt uttalad, derå Kongl. Maj:t ej lärer underlåta att fästa Dess Nådiga uppmärksamhet; men i följd hvaraf någon serskild underdånig skrifvelse i ämnet icke torde vara behöflig.
För Nedra Justitice-Revisionen och Hoj-Rätterna med derunder lydande Justitice-Stater, lärer Eders Kongl. Maj:t i Nåder vara betänkt på reglering af nya Stater; hvadan Stats-Contoret anser det öfverflödigt, att här uppgifva hvarken de af Stats-Contoret kända speciela behof af Tillökningen på dessa Stater eller de Besparingar af Lagmans-löner, som genom åtskilliga Lagsagors sammanslående uppkomma. Bil. till M. K. Nådiga Propos. No 2. 3:0 Krigs-Ilof-liättens Statj för hvilken varit anslagen, nied derunder beräknade ögo T:r Spannmål, en Summa af R:dr 6,25q: har, enligt Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den ii Jan. 1825, blifvit reglerad, att ad interim till nästa Riksdag gälla, med ett Anslag, derunder 537 Tunnor beräknas, af . „ 5,733: iG.—• hvadan en Besparing, med 53 Tunnor derunder, uppkommit af R:dr 5i6:32.—- deraf dock förra Justitiarien, AmiralitetsKammar-Rådet Elers, fått personelt bibehålla 4oo R:dr årligen, hvilka torde ifrån Krigs-Hof-Rättens Stat böra skiljas och på Allmänna Indragnings-Staten uppföras. För Krigs-Hof-Rättens Militaira Ledamöter, som förut af Anslaget till Reseoch Tracta ments - penningar åtnjutit Tractamenten, hafva, enligt Eders Kongl, Majrts Nådiga Bref af den i3 December 1826 och 4 Maji 1827, bestämda årliga Arfvoden blifvit anslagna, nemligen: för 2 å 600 R;dr Tillsammans R:dr 3,55o: —• —» Bil. till K, M. Nådiga. Propos. N.o 2. y3 hvilken summa borde snarare p3 KrigsHof-Rättens