Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då man icke vill hafvaåterremiss, ulan företrädesvis fäster sig vid, att fä det bifallet, sora Ulsk. föreslagit, och återremiss på det öfriga af Betänk., synes det mig så, sora om mau tvekade huruvida icke, i händelse det hela återremitterades, det möjligen kunde inträffa, att man fick afprutning på den summa man förut har bekommit, (y i annat fall skulle man väl icke motsätta sig en återremiss, hvilken synes mig vara så nödvändig för frågans utredande och lösning. På sätt föreg:de talare nämnt, så är det icke ulredt hvem som skall taga emot penningarne och verkställa arbetet. Detta måste man väl åtminstone förutse, innan man begär ett anslag. En dylik åtgärd kan man väl icke taga i luften, eller låta hero på framtida omständigheter. Jag tior således såsom den siste värde talaren yttrat, alt Hrr:ne icke riskera något, i afseende på denna fråga, och yrkar således, ^att punkten mätte återremitteras i sin helhet. Hr Bildt: Såsom den siste värde talaren behagade nämna, så är det just derföre, att jag icke anser en afprutning på anslaget vara nyttitr och önsklig, som jag motsätter mig återremissen, och önskar att R. o. Ad. måtte bifalla Betänk.; deri har li3n rikligt npfattat mitt yttrande. Jag förvånar ntig likväl deröfver, att så väl den talaren, som Hr von Hartmansdorff anser del omöjligt att bevilja anslaget derför, alt roan icke vet hvar man skall lägga muddret, och hvem som är slrand-egare, då deremot, vid fråga om Stång-åns Tätning, R. o. Ad. utan discussion ansåg sig der kunna bevilja ett understöd helt och hållet som anslag, upg:de till 2,160 R:dr bk:o, utan att man der visste hvar muddret skulle läggas.
St:r, med alside på hvad som under sednare tider och synnerligast sedan år 1854 inträffat, i sanning icke böra med liknöjdhet åskåda de politiska förhållanderna, utan derpå häntyda, då en handling af den vigt, som denna, till Konungen framlemnas; samt att så mycket mer skäl härtill förefinnes, som icke någon hufvudsaklig vigt är lagd uppå denna omständighet, utan densamma allenast Den 28 Mars f. m. 438 allenast är anförd såsom ett biskal, ett skäl jemte de öfriga, som blifvit nämnde. Den andra anm:n af Hr Dalman var mot de derpåföljande orden: »Det misstroende elier det missförstånd å Noriges sida, som vid föreningens grundande angåfvos såsom binder för de begge folkens närmande till hvarandra, hafva, oaktadt de från Sveriges sida gifna bevis på redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar etc.» Hr Dalman har i afs:de härå yttrat, att det skulle vara oriktigt att här tala om »redlighet i afsigter», emedan, —- så anser Hr Dalman —, detta skulle möjligen kunna häntyda på någon mindre redlighet å den andra sidan.- Jag tror sannerligen icke att någon supponerar det K. St:r till den grad fara fram med förtäckta ord eller understuckna meningar uti en skrifvelse, som de aflåta till sin Konung; dessa ord måste naturligtvis betraktas i sammanhang med den öfriga meningen. Man finner då att orden: »redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar» äro uti detta förslag till underd. skrifvelse angifna såsom motstycke till »misstroende och missförstånd å Noriges sida» och således äro ganska väl på sin plats. Det har vidare blifvit sagdt, att den också särdeles korta antydningen om flaggan, som i mitt förslag förekommer, icke vore motiverad.
I afseende å denna för grundande af en arbets-inrättning för Norrbottens Län af K. M. den 9 Mars 1814, utaf dåvarande 9:de Hufvudtitelns medel anslagna fond, som vid revisions-årens slut utgjorde 1,358 ll:dr 4 sk. 9 rst., hafva Revisorerne hemställt, att, enär fonden från och med år 1845 icke varit annorlunda begagnad, än såsom lånebidrag åt sådana personer, för hvilka den ifrågakomna arbets-inrättningen icke varit afsedd, fondens behållning måtte till Riksgälds-kontoret öfverlemnas; och som Rikets Ständer derjemte af Revisorernes berättelse inhemtat, att berörde fond, som ursprungligen utgjort 2,000 R:dr, allt ifrån de första åren af sin tillvaro icke blifvit till det dermed afsedda ändamålet använd, utan endast varit vid några få tillfällen anlitad för beredande af arbetsförtjenst åt Länets, efter inträffade missvexter nödlidande, invånare, så och då ej mindre för undsättnings lemnande åt behöfvande inom Länet, än äfven för nyttiga binäringars uppmuntran, andra tillgångar äro för E. K. M:t disponibla, få Rikets Ständer, med afseende tillika å beloppets obetydlighet, underdånigst anhålla, det E. K. M:t täcktes meddela Nådig föreskrift derom, att arbetshus-fondens behållning må blifva till Kongl. Stats-kontoret insänd, för att genom dess försorg lill Riksgälds-kontoret öfverlemnas. Lunds Kongl. Universitet.
Byggninga-Balken anser derföre den som hugger med, gärdsel och timmer m. m. pä andras ägor, icke förfallen till högre böter än den, som sedan skifte är begärt, hugger sädant till afsalu pä de ägor hwari han sjelf del äger, och dä man jemförer stadgandet derom med 40 Cap. 5 §. Misigärnings > Dab - Den Z Iunii. Balken, hwari den deremot säsom tjus anses, som borttager annan mans huggne wcd, timmer eller gärdsel/ undfaller det icke upmärksamhclen ari man i äldre rider gjort mera afseende pa det anmanda arbetet wid skogens uphnggning an pa sjelf,va skogen. Forändrade förhållande» synas dock fordra förändrade lagar, och dä lagen, genom ett större answar, räktwisligen skyddar all sädan egendom, som »tan smärigheter tillgänglig för den lastbareS åtkomst, hwaraf såsom exempel mä namnas hastars och andra kreaturs bortstjälande pä betet, sisk redskaps wcttjande m. m. för hwilka förbrytelser Mitzgarnings-Balken elt härdare answar föreskrifmer, sä synes mig med analogis deraf, samt i grund as ämerkans naturliga egenskap, att skogs amerkan bör äfwen såsom stöld anses och hänföras till den bestraffning 40 Cap. A §. Mchgärninqs-Balken föreskrifmer för den, som annor mans huggna med eller skog borttage, ; eit sadanl stadgande anser jag sä mycket an. gelägnare, som opinionen hos mänga, synes öfmerensstäinma med de i Byggnings Balken anförda stadgande!, , som icke sätta annan stämpel aäwerkanan säsom warande, en mindre betydlig, icke manhedrande, förseelse, men hwari lik väl, genom förändring i bestraffningen, en skyndsam rättelse i omdömet bör beredas, sä framt de, som annu äga skog skola derwid kunna bibehällas.
Heijderich, ÖfverCominissatic vid GeneralAssistanceVerket, om pension för dess Enka. XXI. 8. XXIII. R. i5. XLV. B. i34. XLVIII. A. 201. Heykensköld, CarlWilhelm,yttrande. XXI.7. Heykensköld, Dettlof, yttrande. XXIV. 74. Helgedagar, angående indragning af åtskilligt!. III. 214. VI. Hellberg, Assessor, om ersättning till, för liden förlust, å en contraherad leverance af ArlillerieHästar. XXXII. B. 204. A. 285. Helsingborg, om uppbyggande af ett Kongl. Slott bredvid. X. B. 260. XI. A. 126. — angående Nederlagsfrihet för. Se Nederlagsfrihet. Helsingborgs Färjemanslag, om befrielse för, från stämpladt papper på deras båtpass. X. B. 258. A. 396. — HamnbyggnadsDirection, om afskrifning utaf en dess skuld till NummerLotteriet. XII. B. 352. XV. A. 119. XVII. E. 99. XX. E. 168. 252 Helsinge Buldan. Se Buldan. Hemföljd. Se Medgift. Hemliga Utskottets Ledamöter. Se Lista. — Canzli och Vaktbetjening, örn vedergällning för. LII. B. 3ap. Lill. A. 122. Hemligt Utskott, om valet af ett. III. 78, 263'. IV. 3. VI. E. 355. Hemman, angående förändrad grund för prastationers utgörande af. XLVI. B. 116. XLIX. A. 138. LXII. U. no. LXIII. A. 248. Hemmansdelars sammanslående under en Rök, utan afseende på deras olika nummer.
Den 14 April e. m. 229 Då det sål. är ett faktum, att priserna i Skåne äro synnerligen höga, och då ifrågavarande anslag är väl behöfligt, anhåller jag att R. o. Ad. behagade bifalla Stats-Utsk:ts hemställan. Frih. von Schulzenheim: I likhet med föregående värde talare, lar äfven jag förorda bifall till Stats-Utsk:ts hemställan, dock med iakttagande af den förändring, som torde böra blifva en följd af ett begånget räknefel. Jag vet icke om det tillkommit på grund af bokföring vid Alnarp eller af Stats-Utsk:ts sätt att multiplicera, men säkert är, att en missräkning egt rum, som icke torde kunna jäfvas af dem, som behaga se efter. På sid. 20 i Betärik:t förekommer under rubriken »diverse utgifter» en post, så lydande: »Bokved till hela institutet, 28 lämnar å 35 rdr1,060 rdr». 35 gånger 28 ger likväl en summa af 080 och icke 1,060, och som det sål. begångna räknefelet återfinnes i slutsumman samt denna derigenom blifvit upptagen för högt, hemställer jag att ett afdrag mätte ega rum samt att R. o. Ad. behagade bifalla Utskds hemställan med förändring af siffran 10,100 rdr till jemnt 10,000 rdr. Hr Skogman: Jag har icke granskat hvarje utgiftspost, men jag tror, att den anmärkta oriktigheten kommer sig af ett tryckfel. Frih. Klinckowström: Inom Utsk:t biträdde jag Irikomstafdelningens förslag, enligt hvilket det förutvarande årsanslaget borde med endast 8,600 rdr förhöjas. Skälet hvarföre jag, i motsats till majoriteten, ansåg endast detta belopp böra beviljas, var det, att jag ansåg bättre vara att spara och tillse alt penningarne räckte till. så man icke skulle behöfva föröka skulden, än att bevilja den högre summan, på det några flera nya elevsplatser skulle kunna tillsättas. Om denna åsigt icke vinner några sympathier, vill jag emellertid icke vara envis. Hr Trolle:
som disponenten deraf kunde draga, Deputerade ansågo fastigheten under närvarande förhållanden icke kunna uppskattas till högre värde än 23,000 R:dr Banko; och att Handelsoch Ekonomi-kollegium förklarat, att, ehuru, med afseende å hvad som förekommit, det kunde antagas, att ifrågavarande appreteringsverk numera ej motsvarade hvad med dess inrättande åsyftades och att detsamma ej heller vore för sidenfabriksidkarne oundgängligen nödvändigt, det dock icke kunde nekas att desse gioge miste om en dem tillförsäkrad fördel, derest egendomen skulle af Statsverket öfverlåBih. till R. St. Vrot. 185!) & 1860. 4 Sami. 1 Afd. 24 lläft. 2 10 Stats-VIskottets Utlåtande N:o 64. tas till enskilde personer och appreteringsverket derefter icke vidmakthölles och då detta utgjorde vilkoret för innehafvarnes rättighet att egendomen disponera, men de likväl undfingo betalning af dem, som verket anlitade, syntes, under sådana förhållanden, den erbjudna löseskillingen vara nog låg, hvadan sistnämnda Kollegium hemställde att om fastigheten med hvad dertill hörer ansåges böra afhändas Staten, såsom lösen derför måtte bestämmas det värde af 29,000 Riksdaler Banko, dertill Deputerade funnit den böra uppskattas och att Sidenfabriks-societeten åtminstone i någon mån finge njuta ersättning för hvad den förlorade genom appreteringsverkets nedläggande. Kongl. Kommers-kollegium hade för egen del åberopat sina förut afgifnabetänkanden i ämnet och vidare i underdånighet anfört, att de af Kongl.
Efter min tanka, är enda medlet till Jordbrukarens existence och utlagornas utgörande, att öka vårt rörelse capital till det ungefära belopp, att ersättning vinnes för det vi förlorat; ej att användas till transitohandel eller uppköp af öfverflödiga importer, utan till inköp och betalning af den öfverflödiga Spannmålen, för hvilken vi ej kunne nog tacka Försynen, Jag vågar derföre föreslå följande; En Magazins-Inrättning bör organiseras så, att 1:0 Större delen af Nationen vinner lika förmåner dervid. 2:0 Att en armée af Magazins betjening undvikes och Magazins-bevakningen ej medför utgifter. A 3'o Att den summa penningar, som användes till uppköpande af Spannmål, endast blifver utgifven att betala öfverskottet afproduetionen, så att aldrig dessa förskott må 286 Den 13 April. sträcka sig till Spannmål, som redan är consumerad. Hvarje Fögderi bör äga ett Magazin eller flera, proportioneradt efter dess productions förmåga. Ju större den är, ju nödvändigare att Magazinet ligger vid god hamn, eller der lättast transporten kan ske till andra mindre producerande fögderier. Vid detta Magazin bör KronoFogden ovilkorligen bo och der hafva sitt Contoir och sina Skrifvare , samt ansvara för all uppbörd. Jag förutsätter, att han afträder Landtbruket, liksom alla Embesmän böra göra det, och blifver i stället för Landtbrukare Embetsman och ingår i den tärande classen. Sedan Markegången blifvit satt, och De* betsedlarne för förflutna året färdige, som böra inrättas på följande sätt: Bevillningen io R:dr, eller i tunna Råg, el er (i tunna Korn, eller tunnor Hafra; Capitation 5 R;dr, eller 5 tunna Råg , eller f tunna Korn , eller 1 tunna Hafra, och så vidare, att alla Kronoutlagor komma på en Debetsedel; så borde hvarje skattskyldig äga rättighet lemna hvad Säd han behagar för sina utlagor, med 8 sk;s rabatt å hvarje tunna mot Markegångspris.
Ständer måtte för siri del besluta, att vid utarrendering af alla slags boställsoch löningshemman, af hvad natur de vara må, så vida icke någon innehafvares dispositionsrätt derigenom förnärmas, då varande arrendatorer må åtnjuta förmånsrätt till hemmanen eller lägenheterna mot uppfvliande af föreskrifria vilkor. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den i5 November 4862. Anders Pehrsson, från Malmöhus län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Sven Gastaf »Johanson från Jönköpings län, om förhöjning i lönen för provincialläkaren i Wernamo distrikt af Jönköpings län, För den civila helsovården i riket hafva i sednare lider flera väl behöfiign åtgärder blifvit vidtagna och betydliga anslag beviljade. Så bar Kongl. Sundhets-kollegium, efter erhållen nådig befallning att med yttrande i detta ämne inkomma, uti underdånig skrifvelse af d. 11 April 1859 bland annat föreslagit, alt 48 nya provincial-läkare, hvardera med 1,500 R:dr U:mt i årlig lön, måtte anställas oell inom länen fördelas; alt de 26 extra provincialläkarebelattningarna, som redan funnos, skulle på ordinarie stat uppföras jemväl med årlig lön af i,500 R:dr för hvardera o. s. v. Med anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition beviljade Rikets Ständer vid sista riksdag 50,000 R:dr till 20 nya provincial-läkarebestäilningar och 1,500 Hulr att såsom tjenstgöringspenningar fördelas till lika belopp mellan 3 provincial-läkare. Uti underdånig skrifvelse d. 4 Augusti detta år har .. Kongl.
Maj 1,000; Cimbritshamn: C. Löwe, den 16 April, 1,000; Gislow: Michel Persson, den 22 April, 3,000; Jöns Persson, den 1 Maj, 2,000; Ofvanstående personers egenhändiga namntecknin. Wilk J. Back, v. Kronolänsman. Adress: Cimbritshamn & Östra Herrestad. Jeppa Olsson, Jöns Märi ensson. Mårten Christiansson. Mårten Jeppsson. Bengt Jönsson. Ciri Löwe. Michel Persson. Jöns Persson. > härå bevittna: A. Härstedt, f. d. Inspektor. Adress: Cimbritshamn & Stiby.» Ola Månsson anmärkte derefter, att å sistberörda handling, hvilken jemte det skriftliga anförandet af honom till protokollet aflemnades, väl saknades påskrifter af Isak Olsson i Wallby, Per Hansson å N:0 15 Hofby. Assar Olsson i Walleberga, Jöns Mårtensson i Qverrestad, G.
gtt detta mäl hos Kongl. Majit af Riksens Ständer i underdånighet anmälts, med underdänig önskan, det räcktes Kongl. Majit, sedan Kammar-Collegium och Kammar-Ratten blifwit hörde, i Räder bestämma en sadan praseriptions-tid ut! detta hänseende, som Kongl. Majit finner bäst förenlig ej mindre med Stats-Werkcts än redovisande Embctsoch Tjenstaniäns säkerhet, lkt suprs. Lx Urotocollo k. 1. chketLel. Lades pä bordet. Föredrogs följande: Utdrag af Protocollet, hällit i Borgare - StändetS Plenum wid Riksdagen i Stockholm den ii !8i°. S. D. Wid justeringen af den frän Riksens Högloft Ständers Expeditionö-Utjkott. inkomne Expedition, angäs. kNr 656 Den 16 April. dnde Siats-Regleringen, fann Borgare-Standet den deri uptagne Disposition af de besparings-mcdel, hwarafNionde Hufwud-Titeln komme att sönnerås, wara i wäsentelig matto stridande emot Borgare-Ständets enligt Protocolls-Utdrag den 24 nästl.
Jag vore en yngling utan stadga. – Det var min första erfarenhet af hvad namn och rykte ville säga. Jag tyckte mig utpekad för hela verlden. Mitt hela väsende kom i uppror för att afskudda den oförtänkta namnkunnigheten genom förvärfvandet af en bättre. Så grep jag till pennan, och skref Äreminnet öfver Sten Sture den äldre, till täfling i Svenska Academien år 1803. – Rädd och med största hemlighet gick jag till verket. – Jag visste ej ens, då tankan uppstod, hvilket prisämne var utsatt för året. Det skulle stå i Postoch Inrikes-Tidningarna, hvilka, efter att ha gjort sin rund i soknen, stadnade i Prestgården. En Augusti-afton vandrade jag med mitt bekymmer åstad dit, och begärde, under någon förevänning, af Comministern, att få se hvad som kunde vara öfrigt af tidningarna för året. – Han drog fram en gammal bordslåda, der, bland ostskalkar och brödbitar, en bundt mer och mindre fullständiga numror var instucken, lyckligtvis ibland dem, den jag sökte. På hemvägen erfor jag först hvad det ville säga att gå hafvande med ett vittert foster. Tidningsbladet blef mig ordenteligen tungt i fickan. Mina tankar voro alla liksom på flykt. Mig tycktes jag sökte dem, medan fötterna, under en sent på qvällen fortsatt vandring, stötte mot stock och sten. Jag kunde ej sofva. Följande dagen slog jag upp och läste under ångest och suckan, i Dalins Svenska Historia, som (defect) fanns i huset, hvad som rörde min hjelte. Det var alla mina källor. Jag vet mig aldrig läst någon ting så hårdsmält; och likväl skulle deraf utdragas den aldrafinaste saften af en doftande vältalighet. Det var ett arbete! Lycka att den gamle Riksföreståndaren ej känt det ännu i sin graf! – Sedan man någorlunda kommit till rätta med ämnet, var en ej ringa svårighet att få det på papperet. Min far var en sträng hushållare med sådant. Jag måste erkänna, att jag hemligen och olofligt tillgrep hvad jag behöfde.
Det var den ljufva klangen af samma röst, som intagit honom till gummans fördel; men han kunde lika litet ertappa henne, som bondflickan. Den sednare hade nemligen försvunnit bland trängseln, innan han hunnit vända sig. Badin blef rätt misslynt och för första gången illa belåten med sitt älsklingsnöje. Han, som så ofta drifvit gäck med andra, blef ursinnig, att nu i sin ordning vara ett mål för spe och hån. Om jag ändå visste – tänkte han – hvilka de äro som gäckas med mig, och hvarföre? Men det gafs ej våhn att komma dessa och detta på spåren. Han fann nu maskeraden tråkig, och skulle, mot sin plägsed, hafva lemnat den innan dess slut, om han icke qvarhållits af hoppet att få se en skymt af tiggarkäringen eller bondflickan. Korrt innan maskeraden afblåstes gick Badin in i ett sidorum för att taga förfriskningar. En stor flock masker befann sig der i samma ändamål. Närmast honom, då han sträckte ut handen för att taga sin punsch, stod en Turk, hvars något spensliga växt antydde ynglingaåren. «Befaller herrn också punsch?« frågade uppassaren. «Två glas limonad,« blef svaret; men den späda rösten var tillika sväfvande, och Turken hviskade så fram orden, att uppassaren nödgades förnya sin fråga. Turkens andra svar blef visserligen högre, men rösten var nu märkbart förställd, och Turken gaf derjemte tecken åt uppassaren att bära limonaden till ett hörn af rummet, dit Turken nu hastade. Badin kände sig oemotståndligen dragen åt samma håll. Det fanns någonting i ljudet af rösten och i kroppens hållning, som erinrade, än om tiggargumman, än om bondflickan. Han släppte ej Turken ur ögonsigte och såg honom stadna hos en fruntimmersmask, hvars drägt var helt och hållet lika med den försvunna bondflickans, men hvars växt var något längre och starkare.
Hon hänföres af och söker understödja allt arbete i sanning och redlighet, i glädje på allvar. Hon är på detta sätt en lifsglädjens fö- respråkarinna. Och hon kan genom sin aktning för arbetet stå som ett exempel för tidens ungdom, hvilken dekadansens lättja, lifsleda eller sjukliga själföfverskattning ha så lätt att fånga. Af henne kan den lära — om den vill — huru frisk möda alstrar frisk utveckling till själ och kropp, och huru lifslyckan bäst trifves, där man rätt använder redan befintliga resurser och ej förkastar dem — dåraktigt väntande på att bättre än de skola själfmant anmäla sig till benäget förfogande. * Eva Rodhe föddes ä Timmersjö i Halland den 18 september 1836. Hennes far var Magnus Rodhe, fil. doktor, kyrkoherde i Thorsby pastorat af Bohuslän, kontraktsprost. En brorson till honom är nuvarande biskop Rodhe öfver Göteborgs stitt. Hennes mor var född Ejda Norman och faster till kompositören Ludvig Norman. Såväl i föräldrahemmet, som sedermera i sitt » andra hem » — hos löjtnant O. J. Kilman på Tofta i Bohuslän, med hvars barn hon uppväxte — fick Eva Rodhe en god uppfostran: dels af sin bror, rektor Johan Rodhe, dels af sin kusin, nuvarande Lunda-professorn Vilhelm Blomstrand. Tofta var ett hem af det gamla solida slaget, där flitens, ordningens och den andliga friskhetens trefnad rådde. Och säkerligen medförde hon därifrån, då hon gick ut i lifvet, mången stärkande inflytelse, som gjorde henne till hvad hon sedan blef: — en det sunda förnuftets värdiga och sanna dotter. Fredrik Nyoander. IDUN 1893 355 kraftig, eller afstår bon från att försvara sig kämpa sig till sin plats i societeten; känner hon sig för stolt att tala om sin förre makes svagheter och att prisgifva hans orättrådighet gent emot henne åt världens d o m; om hon af lättbegriplig skygghet tyst drar sig tillbaka inom sig själf, emedan hon ej känner sig vuxen beröringen med den stora hopen — genast är stafven bruten öfver henne. H o n är högmodig, inbunden, kall, alla upptänkliga fel äro hennes.
Upsåtliga misstag skola aldrig kunna föras mig till last; ofrivilliga kai! jag ej hoppas, att helt och hållet undvika. Men då sådana inträffa, skall jag med skyldig tacksamhet och tillfredsställelse uptaga tle anmärkningar och uplysningar, som af II. R. o. Ad. välvilligt mig meddelas. Så vidt i min förmåga står, och efter min bästa öfvertygelse, skall jag troget vaka öfver grundlagarnes och Ridd.Ord:s helgd, de bestående formernas noggranna iagttagande, II. R. o. Ad:s sanna bästa och hvarje enskild ledamots lagliga rätt, samt visa lika aktning och upmärksamhet för allas meningar. Om jag härigenom lyckas, att tillvinna mig, hvad jag så lifligt önskar och eftersträfvar: H. R. o. Ad:s bifall och förtroende; om, efter fulländadt värf, den glädjen vore mig förunnad, att, till antalet af de gamla vänner, jag nu vet mig äga bland R. o. Ad:s Hrr Ledamöter, få räkna flera nya, under riksdagens lopp förvärfvade; då skulle jag derutinnan njuta den rikaste belöningen För mina mödor och försakelser. Jemte det jag nu har äran tillkännagifva, att H. R. o. Ad:s sammanträden äro började, anhåller jag tillika vördsammast, att uti II. R. o. Ad:s välvilja och bevågenhet få vara innesluten. Uplästes Stadgan till ordnings vinnande vid H. R. o. Ad:s sammankomster m. m. af d. IG Nov. 1823, samt det d. 4 Dec. 1834 dertill beslutade tillägg. Den 20 November. 5 Frih. Bennet, Carl Stephan: Jag får äran anmäla, att Ridd.-Direkt., vid den i går skedda anteckningen, icke ansåg sig kunna meddela iuträdespolelt å Riddarhuset åt innehafvaren af en fullmakt, för adliga ätten Insensljerna N:o 1421, emedan fullmakten var utfärdad af Elof Insensljerna och genealogien såsom ättens hufvudman uptager dennes äldre broder »Frik Ulrik, hvilken år 1815 rest utrikes, och sedan dess ej låtit sig afhöra.