Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Likväl skaij jag icke, i fall fråga är om skiljaktighet i meningarna, yrka votering. Frih. Cederström: Då §:ns antagande blifvit af en ledamot yrkad, har jag ansett mig böra tillägga några ord till hvad jag redan yttrat. Det lärer vara klart, att ingen kan eller bör till riksdagsman utses, som icke är så qvalificerad, som det fordras för att kunna blifva representant. Det är äfven tydligt, att om §. antages, skulle ofta motsatsen inträlfa. Det finnes nemligen inom de 3 öfriga Stånden ledamöter, som vid riksdagens slut vore berättigade att kunna blifva valda till riksdagsmän och dertill genast utsåges för följande riksdag, hvarförinnan de dock på ett eller annat sätt kunde förlora deras valbarhet. Till en sådan oordning lärer lagstiftningen svårligen böra gifva anledning för det af Hr v. Troil afsedda ändamål, att representanterna måtte lemnäs tid att bereda sig till deras vigtiga kall. Jag skulle förmoda, att hvarje Svensk man, i den ställning att han är berättigad att deltaga i lagstiftningen, måste bereda sig att kunna deltaga deruti. Det är en medborgerlig pligt, som åligger en hvar, han må vara af hvad Stånd som helst, som hyser anspråk på att anses för upplyst man. Jag tillstyrker afslag å förslaget. m Frih. af Nordin, Carl Johan: Erkännande vigten af den förändring, som nya redact. innefattar, nödgas jag dock mot densamma göra ejj anmärkning. Jag anser vigligt vid all lagstiftning, att den icke sker ofullständigt. Sådant är likväl förhållandet med 1 mom. i nya redact. till 11 §. 4i6 Ben Mars f. m. Riksd.Ordn. Der står nemi.: ”Tillhörande det Domcapitlen att för Presterskapet, Hufvudstadens Magistrat att för dervarande Borgerskapet, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfrige städernes Borgerskap och menige Allmogen om sådana valförrättningar, å embetets vägnar, föranstalta.”
På sätt Fullmägtiges förevarande skrifvelse vidare innehåller, och då enahanda förändring, som förut skett i Banko-lullmägtiges Kansli, syntes jemväl böra vidtagas insm Fullmägtiges i Riksgälds-kontoret Expedition, eller den dervarande Registratorsoch Arkivarieljenstens indragning, samt tillsättande i stället af en Notarie, som hufvudsakligen skulle biträda vid protokollsföringen under Fullmägtiges sammankomster, hvarigenom en jemnare fördelning af de hos Fullmägtige förefallande kansligöromål samt större skyndsamhet vid ärendenas handläggning och expedierande borde kunna beredas, blef, med bifall till derom af dåvarande Stats-Utskott gjord framställning, of Rikets sednast församlade Ständer förordnadt, att nyssnämnde Registratorsoch Arkivnrietjenst, i händelse den före nuvarande riksdag blefve iedig, icke finge återbesättas; dock skulle den för samma tjenst anslagna lön under tiden få användas till ytterligare arfvoden för bestridande af tjenstgöringen inom Fullmägtiges Expedition; hvarjemte Rikets Ständer, till biträde vid protokollsföringen, anslogo ett särskildt årligt arfvode af 500 R:dr.
Denna författning utgår från den redan i 1845 års omförmälda Förordning antydda grundsats, att uppdraga tillsynen öfver förmyndarevården åt kommunerna; men denna tillsyn, som, enligt sistnämnda författning, var för kommunerna en rättighet. har genom den nya lagen blifvit förvandlad lill en pligt, och äfven omfånget för kommunernas verksamhet är vorden utvidgad Men på det den institution, sorn sålunda infördes, måtte kunna fritt och sjelfständigt utvecklas, allt efter som olika förhållanden kräfde, och icke intvingas i former, som kunde qväfva dess verksamhet och förslappa kommunernas möjligen vaknande intresse derför, ansåg lagstiftaren endast de yttre konturerna af denna institution, eller dess yttersta gränslinier, böra i lagen uppdragas och smärre reglementariska föreskrifter, så vidt möjligt var, undvikas. Sålunda äro hufvuddragen af denna lagstiftning, att Rätten i stad och Domaren å landet skall öfver förmynderskap hålla särskilt förteckning, utvisande de omynBih. lill IL St. Prat. 1862 & 1863. 7 Sami. 1 Afd. 10 Haft. 2 10 Lag-Utskottets Betänkande JYs 32. diges födelseår samt förmyndares namn och hemvist; att stad skall välja gode män, men att, om det ej sker, tillsynen hörer socknenämnd till; att förmyngare skall för hvart ar afsluta räkning med uppgift af den säkerhet, hvaremot den omyndiges reda penningar utsatta äro, samt ingifva räkningen till gode männen samt ett utdrag derur, försedt med gode männens påskrift, till Rätten eller Domaren, som derom gör anmärkning i omförmälda förteckning; att om gode män anse nödigt att förmyndaren lemnar inteckning eller annan säkerhet för de medel, som hos honom innestå, Rätten eger derom förordna såsom nödigt och skäligt pröfvas, hvarjemte Rätten, i följd af gede männens anmärkningar, kan förordna annan förmyndare; samt att till gode männen skall såsom arfvode af förmyndaren inbetalas ett för hundrade af den omyndiges räntor och inkomster. Derjemte innehåller författningens 'I § förut saknade föreskrifter om forum i förmyndaremål.
Eljest sitter jag gerna derborta på berget, der jag kan se öfver skogstopparna, och när det är klart se en skymt af vår gård här, och röken som stiger upp härifrån. När jag ser röken, så stiga upp och det är ren och ljus himmel, tänker jag alltid på Abels offer. Men nu äro alla offer redan afskaffade i det nya Testamentets tid. Nu offrar man endast sitt hjerta åt Gud." "Tänker du så, då du ser ditt hem här", sade Thorsten: "hvad tänker du då, när du ser det eviga hemmet deruppe, det blå himlahvalfvet?" "Jag tänker på det, att Han, som bor deruppe, i det himmelska hemmet, också är min Fader." "Hvar är då din fader? Hvad har du hört om din mors man?" "Han blef skjuten hemma i Finland, det har min mor berättat. Jag har ofta tänkt att det skulle vara mig en glädje att se honom: men säg mig, Herr Thorsten, som är lärd och vet mycket, är det syndigt att jag blir ängslig för den tanken? Jag är rädd för att tänka den. Tror Herr Thorsten att man skall känna igen hvarandra i det andra lifvet efter detta?" "Hvad skulle du säga, Bolla, om jag svarade dig: nej?" Bolla såg på honom med en besynnerlig häpenhet. Slutligen sade hon långsamt: "Väl vet jag att det står i Skriften, att det som varder såddt förgängligt, skall uppstå oförgängligt. Men det står icke utsatt, om vi skola der kunna se eller höra, såsom vi göre här. Men en vet jag som vi der skola känna och se och höra, det är vår Frälsare sjelf." "Du tyckes hafva tänkt på åtskilliga saker, äfven i andeligt hänseende", sade ynglingen: "men egentligen har jag just icke fått rätt på ditt hjerta, såsom jag tänkte på att söka det. Jag kan icke göra rätt klart för mig, om du äger känsla eller icke. Säg mig rätt uppriktigt, Bolla, har du någon fästman ännu? Eller har du tänkt på, om du ville hafva en?" "Jag har ju icke läst ännu, Herr Thorsten", svarade hon rodnande: "Det har han hört af Fader Ollikainen."
Se gel från flottan, utan godtgörelse aflemnade persedlar ... 5,472: 14. 7- dels ock det, Utan åsatt värde, från Kronans andre förråder lemnade Krut 10,658: 24-— ,30. g}} fj tilt endast . ... it)Ö,447: 2. 1. hvilken sistnämnde stimma alltså blifver lätta öfverskottsbeloppet å första handeln, då densamma särskildt i betragtande tages. Till upplysning om det i 4;6e puncten anmärkte förhållande, att Utskottet tili ealcillen öfver de genom Törsta handeln influtne medel från Brutto-inkomsten 677,111 R:dr icke alfort den Ut rustningskostnad som sid. 69 vore upptagen till 20,750 R:dr, må tjena, att å det ställe i Utskottets Betänkande (pag. 92) der den för Skeppet Tapperheten och Fregatten af Chapman influtne Köpeskilling finnes upptagen, har ock Utskottet, å näst efterföljande rad, afdragit hela det flottan för desse skepp godlgjorde belopp efter de under pag, 58 & 60 intagne värderingar, hvilka ganska tydligt innefatta utrustningsoch klargörningskostnad för skeppet Tappperheten med . 2i,o58. - samt för Fregatten af Chapman med . 13,409. å4>477 betänkande!), N:o 118. 45^ Transport 34,477* Sorn efter afdrag af det deruti inbegripne krutets värde, hvilket ej tillhörde flottans Iräkenskaper . . ■. 13,960.—.— gör . 1 » 20,517, eller med en skillnad af blott \ 233. det sid. 69 provisionelt anordnade Utbetalningsbeloppet . ö.o,ySo. •
N;o 5f3 afgifne saint den 7 dennes eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående låmpeligaste tiden till Allmänna vågarnes grusning. Grefve Mörner, Carl Stellan: För min del kan jag ej antaga den Öfvertygelse, att våglagningen om hösten år förmonligare ån om Den 12 Maji e. m, 2 35 sommaren. Det år möjligt att förhållandet kan vara sådant på vissa ställen, men i den ort jag bor, år förhållandet tvertom. Sommartiden år bäst för Kronobergs Län. Jag yrkar således att Betänkandet ej måtte nu antagas, utan återre* mitteras till närmare skärskådande. Hans Excellence Herr Grefve Mörner \ Adolph Goran: Jag vill endast hemställa, om icke Utskottets Betänkande kunde rent af afslås. Den Författning som, i anledning Riksens Ständers önskan vid sista Riksdag, blef utfärdad, innehåller i allmänhet att vågarne skola lagas om sommaren; men den medgifver äfven, att för hvarje Landsort, överenskommelser få ske efter localen, om den tjenligaste tiden. Når förhållandet år sådant, tyckes ändamålet vara vunnit utan någon ny Författning, och skål icke vara att göra någon ny proposition. Herr Ehrenborgh Casper: Det förhåller sig visserligen så som Hans Exellence Grefve Mörner har yttrat, att sista Författningen i detta ämne lemnar rättighet att ingå öfverenskommelser om vågarnes lagning på en annan tid än sommaren, men likväl år det ej på alla orter som menigheten år benägen att ingå sådane, ehuru de kunna vara låmpelige för vågarne. Det har nemligen funnits våghållnings-skyldige, som mera gjort afseende på fördelen af lättheten att laga vägarne, ån på vågarnes bestånd, och som funnit att om sommaren, då bristerne icke så lått kunna upptäckas, de lättare korn. Den 12 Maji e, mi mit ifrån väghållningen, ån om vår och höst, då bristerne åro mera synbara. Derföre har Utskottet, då fråga härom blifvit våckt, trott sig icke böra undanhålla sin öfvertygelse, att i allmänhet hösten år den låmpeligaste tiden för våglagningar.
A andra sidan måste dock för öfrigt jemväl tagas i öfvervägande, hurusom Ständerne vid innev. riksdag redan anslagit 460,000 r:dr till förstärkning af allmänna di - Den ai November f. m. aoi discontfonden, hvilka medel också på detta sätt numera från hanken till största delen ulgått, och hvarigenom den förut innestående behållningen å publike pappers och Handelssamt Näringsdiscont-fonderna blifvit medtagen. Derjemte hafva Statsoch BancoUtsk:n i ett betänk., sorn förmodligen i dag lill JtiksSt:n inkommer, tillstyrkt, att 5oo,ooo r:dr af bankens behållna tillgångar skola användas till förökande af Manufactur-discontens lånefond. Sålunda skulle Rikets nu församlade Ständer på bankens disponibla behållningar anvisa ungefärligen i million r:dr. Då denna million från banken blifvit utgifven, är i sanning liela det belopp af bankens tillgångar, som för närvar, kan anses disponibelt, redan användt i detta verks lånerörelse. Skilnaden mellan liiNordenonckars och mina uppgifter härleder sig hufvudsakligen derifrån, alt Hr Nordenanckar icke beräknat de creditiv, som på banken äro beviljade, ehuruväl Ständerne vid sista riksdag stadgade, att behållningarna å dessa creditiv borde tagas i beräkning, så snart fråga om utsträckning af bankens lånerörelse förekom. Hr von Hartmansdorff har här framkommit med ett förslag, som från den sidan förefallit mig oväntadt, nemi. samma förslag, som, vid början af denna riksdag, i BondcSt. väcktes och derstädes understöddes, men som, enl. hvad jag förmodar, nyssnämnda Stånd numera, med afseende å de upplysningar det erhållit om detsamraas overkslällbarhet, frångått, och hvilket förslag äfven åsyftade alt hela bancovinsten måtte fördelas mellan länen i mån af deras folkmängd. Fördelarne af detta förslag kan jag verkligen icke inse, särdeles under närvar, förhållanden, och innan så beskaffade länsnämnder eller auetoriteter finnas bildade, åt hvilkas vård och förvaltning man med förtroende kunde öfverlemna dessa summor.
d ' A$.lbedglill älskvarda tillinötesg !ieiide, kiiiina för v k n läsare fran !- lägga iiågra ' bref, skrifria af en iing svensk flicka till hennes för8ldra.r under en utlän clslr resa, företagen br 1822, livaruti hoii, med en £ör sin ålder högstov.aidiq iippfattiiiiigsoch iakttagelseförinkga, skildrar sina intryck d .dc framinaiide orter, Iion besöke?, och de ' personer, niånga af dessa historiskt miirlrvärdign personer, ined livilka hon komm,er i beröring. Förvissade om, att $e11 feintoi&amp;4ga genoin sina bref skall lyckas tillvinna sig 1äsa.rens intresse, vilja vi Iigined om henne.liiinna nigra biografiska iippgif ter. ' Hennes iialilii a r Eclla Giistafva TVillielniina Wirsen. Hon föddes i Stockliolm 1807, dar hennes föräldrar voro den bekante statsmannen, ägare af Djursholni och. Svalnas, statsrhdet grefve Gustaf Fredrik W i r s h och hans niaka Wilhelniina Gustafva Roucht. Fadern, som tidigt upptäckte de rika gåfvor, naturen slösat på hans iilsklingsbarn, förskaffade henne en utmiirkt, man kan niistan saga manlig uppfostran. Hon fick lära latin, grekiska, niatematik, fysik, historia, filosofi, lefvande sprkk m. m., hvilka ämnen meddelades henne i heinmet af den tidens mest frainstaende lärare. Allt emellanat anstalldes,. i närvaro af professorer, liirda man och höga herrar, examina, som trots den 14-hriga flickans helt naturliga förskriickelse, hon dock med heiler bestod. Siisom belöning för flitiga studier siiiiit i akt och mening .att stärka en klen fysik, lato föräldrarna henne &amp; r 1822 företaga en iitländsk resa, en förmån, som den tiden högst fi af laiidets döttrar kommo i åtnjutande af.
Banco utgjort 35,278 R:dr 22 sk. 8 r:st, och liKaledes för år 1820 under nyssberörde, samt Tredje Hufvud-Titteln och Allmänna Indragnings-Staten 52,962 R:dr 2 sk. 8 r:st., derå sådan Goursskillnad « 62 sk., belupit till 5 io Miks ens Ständers 68,4*0 R'dr 29 sk* 6 rist., eller tillsammans för begge åren 103,689 R:dr 4 sk. 2 rist; vid hvilket förhållande Revisorerne få sådant allt hos Riksens Höglofl. Ständer anmäla, i afseende på det närmare bestämmande, huru härmed för framtiden bör förhållas, som sålunda finnes nödigt. Enligt skrifvelse till Kongl. Stats-Contoiret af den 22 April 1819, hade Kongl. Majit i Nåder tillåtit Kongl. Bergs - Collegium, att under den tid En af dess Ledamöter vore sysselsatt i en af Kongl. Majit förordnad Committé, till granskande af Oeconomiska Författningar» ne, fä tili • biträde adjungera Bergmästaren A:- essoren C. N. Arvidsson och dervid tillagt honom årligt arfvode af 2.Ö0 Rldr, att utgå af öfversko!tsmedlen på Stats-Verkets Intrader; i anledning hvaraf Revisorerne inhemtat, det Riksens Ständer, i underdånig Skrifvelse den 10 Julii 1818, till aflöning och öfrige utgifter för den Committé, som komme att företaga utarbetandet af ett förslag till reglerande af Civile Ämbets-Verken m. m., anvisade det vid 1812 års Riksdag gjorde anslag, af 3ooo Rldr på Allmänna Indragnings-Stalen, till kostnadernas bestridande för en Commille, till öfverseende af Rikets Oeconomiska Författningar, med rättighet för Kongl. Majit, att derutöfver af öfverskotterne på Statsinkomsterile förskjuta, hvad som för ändamålet kan erfordras.
Kostnaderne vid den presumtiva Thronarfvingens, Hans Kongl. Höghet Hertigens af Skåne, födelse äro fördelade under fem serskilta rubriker, nemi.: 1:0 till rums inredning i Kongl. Slottet 3,182 R:dr 16 sk., 2:0 för högtidligheter jemte Galaoch Frispektakler 19,966 R:dr 12 sk. 6 r:st.; 3:o till meublering af de för Hans Kongl. Höghet utsedde rum, 8,349 R:dr 4 sk., 4:o CabinetsCassans ersättning för Courirkostnader 3,268 R:dr \2 sk. 8 r:st; samt 5:te arfvode för kungörandet af döpelseacten 33 R:dr 16 sk. Det synes mig obestridligt, att för en presumtiv Thronarfvinge borde serskilta rum inredas. Kostnaderne för Galaoch Frispektakel hade måhända kunnat skiljas från de öfrige högtid!ighetskostnaderna. Då Husgerådskammaren ej hade tillgång på lämpliga meubler, skulle de väl ock skaffas; äfvensom när CabinetsCassan fordrade ersättning för Courirkostnaden, den måste utbetalas. Det beror på Ständerne, om de vilja afskaffa detta uråldriga bruk, att genom serskilta Sändebud underrätta det 348 Den 19 Junii f. m. Kongl. Husets höga Anför vand ter om det Kongl. Husets till vext. Jag medger väl, att dessa utgifter varit ganska betydliga och kunde inskränkas, om man frångick gamla vanor och bruk i dylikt hänseende; men det torde dock vara flera, som måste bibehållas, särdeles som man sannolikt alltid vid dylika tillfällen fått vidkännas slika kostnader. Ridderskapet och Adeln må sjelf dämma öfver följande detaljuppgifter. Episcopalbiträdet vid äldsta Hertigens födelse kostade i5oo R:dr, och vid Hertigens af Upland 1333 R:dr 16 sk. Gratifikation till Storkyrkan, efter gammalt bruk, 5oo R:dr.
Nådig pröfning förehaft och dervid funnit proviant-lagret i Carlskrona vara en Allmänna Magazins-Inrättningens tillhörighet; men då några medel till anskaffning af ett stående proviant-lager för Flottans räkning icke blifvit å Riks-Slatens iolde HufvudTitel anslagne, och Flottan hädanefter såsom hittills från Magasinet i Carlskrona bör erhålla sina förnödenheter, emot förbindelse att genom ny upphandling desamma genast ersätta, Så vill Kongl. Majit, hvad angår frågan om liqvid emellan Förvaltningen af Sjö-Ärendena och Allmänna Magazins-Inrättningen för merberörde proviantlager, till Rikets Ständer i Nåder öfverlemna att bestämma huruvida värdet af detsamma må afskrifvas eller MagazinsInrättningen godtgöras; i hvilket senare 4 Bil. till K. M. ]\rädiga Propos. N-o 26. fall, medel dertill jemväl torde anvisas; låtande Kongl. Maj:t nu tillställa Rikets Ständers Stats-Utskott handlingarne i detta mål, för att tjena till närmare upplysning i ämnet. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och Ynnest välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. » J. Nordenfalk. Utdrag af Protocollet öfver Krigs-ärenden, hållet inför Hans Maf:t Konungen uti Stats-Rädet å Stockholms Slott den 2g October 1828. Närvarande: Justitia; Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena II. E.|IIr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: H. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. H. E. Hr Grefve Löwenhjelm. Friherre af Nordin. Schwan. Bil. lill K. M IVäcliga Propos. N-o ■ 26 5 Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stals-Secreleraren Nordenfalk.
Uti den underdåniga förklaring, som Öfver-direktören för Myntoch Kontrollverken, i anledning af Revisorernes berättelse afgifvit, är uti detta ämne, bland annat, anfördt: att probering och stämpling af grosstråd eller sådan grof silfvertråd, hvaraf den mer än hårfina tråden till galoner och dylikt utdrages, vore fullkomligt onödig, enär gulddragaren icke utan stor förlust för sig sjelf kunde ens försöka att draga så fin tråd af annat än i det närmaste alldeles rent silfver eller ock af ren och mjuk koppar, i hvilket sistnämnde hänseende jemväl anmärkts, alt oäkta gulddragare-arbeten af förgylld koppar lika litet sorn andra koppar-arbeten varit underkastade någon kontrollbehandling; alt denna kontrollering äfven vore onyttig, emedan stämpling af råämnet icke bevisade det ringaste om beskaffenheten af den färdiga varan, derå icke något spår al stämpeln möjligen kunde finnas; att ofvanberörde 1758 års kungörelse icke kunde handhafvas, enär endast tillverkaren sjelf kände, huru mycket af denna vara han för sitt behof årligen använde; samt att nämnde författning, som på nära 40 års lid icke varit tillämpad, ursprungligen tillkommit för att bereda kontrollverket en tillökning i sina dä knappa inkomster, men hvaraf detta verk sedan slämpelafgiften för guldoch silfverarbeten år 1818 blifvit förhöjd till sill nuvarande belopp, icke vidare hade behof. På grund af dessa upplysningar och då, med afseende å utgången af omförmälde anmärkningsmål, det synes föga sannolikt alt någon tillämpning af oftanämnde 1758 års kungörelse vidare kan ifrågakomma, anser Utskottet att, derest icke andra för Utskottet okända omständigheter skulle föranleda till en motsatt åsigt, samma författning, hvilken, enligt hvad Utskottet inhemtat, tillförene gifvit anledning till dylika anmärkningar med enahanda påföljd som den nu af Kongl. Kammar-rätten ogillade, borde formligen upphäfvas; — och på det förhållandet härmed må komma att i vederbörlig ordning utredas, får Utskottet hemställa, att hvad uti denna fråga sålunda förekommit måtte hos Kongl.
Man vill icke erkänna nyttan af ett 3:dje ingeniörkompanis upprättande, utan anser man att dermed kan anstå; men man måste i fredstid söka att få arméen i ordning och jag tror ej det är skäl att längre dröja. Man talar om att spara, och det bör man visserligen göra, men icke i otid. Detta anslag har efter lång öfverläggning af Utsk:t blifvit tillstyrkt, då pluraliteten ansåg det för fosterlandets väl behöfligt. Jag yrkar bifall till denna punkt. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Enligt min tanke är bristen på ingeniörtrupper det största fel i vår armés organisation, ett fel som jag under flera riksdagar efter bästa förmåga påpekat. Denna brist förskrifver sig beklagligen icke från i går, den har under sekler fortfarit och lätteligen torde kunna visas att många af våra största förluster just härleda sig härifrån. Jag behöfver endast påminna om slaget vid Pultava, hvars följder ej blifvit på långt när så olyckliga, om vår slagna, men ingalunda upprifna här kunnat komma öfver Dnieper-floden. Pontontross saknades och hela arméen måste derföre sträcka vapen; dermed var det äfven slut med Sveriges öfvervigt i norden. Konventionen i Olkjocki hade aldrig behöft ingås, och således icke Finland bortslutas, om vi vid Sikajocki haft behöfliga pontoniertrupper. Frih. Liljencrantz har sagt, att då arméen icke ännu vore fulltalig, behöfde icke heller ingeniörtrupperna dertill uppbringas. Om man jemför förhållandet hos oss med det i andra länder, tror jag man skall finna, att vi i afseende på dylika trupper äro allt för underlägsna.
Det är således icke med rättvisa öfverensstämmande att pålägga dem så beskaffade onera, som de, hvilka nu äro i fråga. Skulle det ske, förminskar man derigenom dessa inrättningars värde. Att förlikna en förändring i väghållnings-skyldigheteu, sådan den här blifvit ifrågasatt, med lif-egenskapen, förefaller mig i högsta grad besynnerligt, ty den har icke den ringaste inverkan på de fria individerna i samhället. Man gaf åt dé lifegna en rättighet, utan att den rättighet, man sjelf egde, blef i någon mån förringad. Så är icke förhållandet, ty alt ålägga dessa verk en skyldighet, som de hittills icke varit underkastade, är att så väl beröfva dem en fördel, (nemi. befrielse från detta onus), hvilken de förut åtnjutit, som att tillskynda andra en förmån, (nemi. lindring i detta onus), som de förut icke innehaft. Då bela förslaget således hvilar på en orättvis grund, får jag följaktligen tillstyrka, att de förenade Ulskms framställning måtte af U. o. Ad. förkastas. Gr. Sparre, Erik: Om den befrielse eller lindring i väg hållnings-skyldigheten, som bruk och qvarnar hittills åtnjutit, slödde sig på något dem tillförsäkradt privilegium, så skulle deb argumentation, som den siste värde talaren framställt, vara riktig, men nu är icke så förhållandet. Det förefinnes emellan den frihet, bruk och qvarnar i dessa afseenden åtnjuta, och den som t. ex. den privilegierade jorden åtnjuter, i afseende på vissa skatter, och allmänna onera, en väsendtlig skillnad, enär dess innehafvare äro genom af K. M. utfärdade privilegier, hvilka det icke tillkommer lagstiftaren att uphäfva annorlunda, än genom en i viss lag stadgad form, tillförsäkrade om en sådan frihet, hvaremot den frihet, som bruk och qvarnar i dessa afseenden hittills åtnjutit, endast grundar sig på en lag-tolkning, hvilken del kan vara tid att ändra. D en 28 Jun i.