Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Först, när mor Anna fick se det lilla vaxgula ansigtet med de smala, bruna ögonen, som stirrade på henne så sorgset, blef hon nästan rädd. Han bråddes hvarken på far eller mor eller syskon. Han var ’afskild för sig själf’. Pannan var ovanligt bred och kullrig, med en liten fördjupning i midten, ’som om vår Herre lagt sitt finger på honom’. Den stackars lilla näsan var alldeles hvit, och mungiporna höll han neddragna, som om han varit beredd på jämmer ifrån första stunden – och jämmer blef det. De sökte både läkare och kloka gummor; lade ned riktiga summor på apoteket för medikament och skaffade, med hvad uppoffring som hälst, alla de olika sorters ’smörja’, som de ’kloka’ ordinerade, men ingenting hjälpte. Mor Anna hade nog varit en öm mor mot de andra barnen, men något pjunk hade hon, lika litet som andra mödrar af allmogeklassen, ej befattat sig med. När föräldrarna gingo på arbete, fick äldsta flickan tillsägelse att sköta småsyskonen. Tändstickorna gömdes noga undan; en skål skummad mjölk och ett par hårda brödkakor lämnades fram till middagsmat, och så fingo de små sköta sig själfva, bäst de kunde, tills kvällen kom. Men med den här var det någonting helt annat. Mor kände för honom på ett helt nytt sätt. Hon skötte, bar, sjöng och vakade, som om hon egt tio mödrars styrka och tio mödrars pligter att uppfylla. Lika svag för honom var mannen. Fast de aldrig talade om saken, ja, knappast tänkte sig in i den, så kände de ändå instinktmässigt, att de hade större pligter emot honom än mot de andra barnen. Han hade också ett sätt att se på dem ibland – alldeles som om han förebrått dem att han var till, brukade mor Anna säga. Det var just den blicken, som trängde så djupt och som gjorde så ondt... Hur han lärt sig läsa, visste ingen, men läsa rent kunde han, när han knappt var fyra år. Modern hade, för att förströ honom, ett par gånger visat ut bokstäfverna i bibeln – det var alltsammans.
Ben gamla föreställningen om Sveriges stora betydelse för Europas jemn-vigt, entusiasmen för andra nationers kamp mot öfvermakten samt åsynen af de uppskakande verldshändelser, genom hvilka tvska folket återvann sin enhet, samverkade här till att i många kretsar stärka tanken på militärväsendets utveckling. Men det militära programmet hade samma öde som det demokratiska: i vägen för båda stod det rotfasta indelningsverket, som i folkets sinnen alstrat en afgjord obenägenhet att åtaga sig nya bördor utöfver de nuvarande. Bet var oundvikligt, att landtmannapartiet skulle påverkas af de båda strömningar, som så nära berörde klippor, mot hvilka dess egna vågor bröto sig. Från ena hållet understödt Ur dagens krönika. 7i sträfvandet till likställighet både i beskattning och forsvar, från det andra ganska imperatoriskt uppmanadt att » göra något » för ökande af våra stridskrafter, fattade landt-mannapartiet ett beslut som syntes vara egnadt att tillfredsställa alla parter. Beskattningen borde vara rättvis, men det kunde den ej blifva med mindre än att grund' skatterna afskaffactes, och som aflösning .visat sig outförbar * proklamerade man hädanefter ren afskrifnjng. Försvarskraf-terna borde ökas och värnpligten borde utsträckas, men som alla borde lika deltaga i bördorna och som detta ej kunde ske utan jordbrukets befriande från ensidigt pålagda militära onera, så blef andra punkten indelnuigsverkeis upp-häfvundc Under sommaren 1871 höllos nära 120 folkmöten ocn uppsattes en mängd adresser som fullkomligt gillade partiets hållning i sistnämda hänseende, öfverallt, till och med i Östergötland, lydde mötesresolutionema på indelningsverkets afskaffande och försvarets grundande på allmän vämpligt. Hvad derefter följde är för noga bekant att vidare behöfva upprepas. Vare det nog sagdt att landtmannapar-tiet vid tillämpning af 1871 års grundsatser, förmenats ha gått något längre i eftergifter för de militära anspråken, än hvad det sjelf och nationen ursprungligen afsett.
Revisorerne, som anse berörda förhållande, såväl i sanitärt som i sedligt hänseende, för manskapet högst skadligt, hafva derföre trott sig böra detsamma till Rikets Stän ders kännedom meddela. § 10. Revisorerne hafva icke velat lemna oanmäldt det utmärkt goda skick, hvari de, vid besök i Kongl, lifgardets till häst kasern, funnit nämnda regemente, såväl hvad beträffar manskap som hästar och mundering; och särskildt få Revisorerne uttala sin tillfredsställelse deröfver att, enligt hvad Revisorerne erfarit, manskapet vid detta regemente, på befälets bekostnad, beredts tillfälle att på aftnarne i en dertill upplåten lokal sysselsätta sig med läsning. § 11. På grund af Kongl, brefvet den 18 April 1849 uppfördes samma år till Kongl, lifgardets till häst begagnande ett ridhus, hvarför hufvudsakliga kostnaden bestriddes medelst användande af regementsoch musik-kassan, emot vilkor, å ena sidan, att berörde kassa under tio år, från och med år 1850, från Krigs-kollegii Fortifikatioris-afdelnings stat fick uppbära tillsammans 5,000 R:dr Banko, och, å andra sidan, att eganderätten till ridhusbyggnaden blefve åt staten öfverlåten jemte det regementet förpligtades, att under nämnde tio år samma byggnad, utan någon kostnad för staten, underhålla. Den 8 Oktober 1859 har ifrågavarande ridhusbyggnad, efter behörig besigtning, blifvit till stats-verket öfverlemnad. § 12. Vid granskning af verifikationerna till konto för det till indelta arméens löneförbättringar beviljade årliga anslag af 100,000 R:dr R:mt, hafva Revisorerne funnit, att Bilaga Litt K. till 1861 års revisions-berättelse, angående stats-verket, sid. 67. H e b et. Credit. Fordringar oell förskott, balanserade från år 1858 inom linien. Kontant behållning från år 1858. Stats-ansla 3 * Extra uppbörd ! Anticipation till år 1860. Summa. Skulder till år 1860, balanserade inom linien.
Vid de sålunda beslutade ålerrernisserna har, emot Utskottets i första punkten, gjorda hemställan, att frågan om iståndsättande af sislberörde bus måtte förfalla och detta hus af Riksgälds-Contoret försäljas, hufvudsakligen blifvit anmärkt: att då Rikets Ständer vid sistförlidne Riksdag beslutat, det ifrågavarande hus skulle användas till framtida local för RiksgäldsConloret, borde samma beslut verkställas, helst huset icke vid någondera af de flere derå anställda besigtningar blifvit utdömdt; — att den i kostnadsförslaget öfver husets reparerande beräknade summa vore alltför hög, hvilket redan visat sig, då ett förslaget understigande enlrepenad-anbud å reparationens verkställande erhållits; — att kostnaden för denna reparation icke skulle komma att med mer än 8 a 9,000 R:dr öfverstiga den uppgifna hyressumman under 3:ne år för den local, Utskottet föreslagit till Riksgäids-Contorets inrymmande; — att den tillstyrkta försäljningen af meranämnde hus vore destomera betänklig, som huset, sedan det öfvergått till enskild egendom, kunde komma att begagnas på ett sätt, hvarigenom det blefve elclfailigt för derinvid befintliga allmänna embetsverk; —alt detta hus i anseende till dess belägenhet, borde med fördel kunna användas till lokal för något af de Statens verk, för hvilka embetsrum nu måste hyras; att, oin huset, i sitt nuvarande skick, skulle försäljas, kunde blott en ringa köpesumma derför påräknas, samt att detsammas försäljning icke borde beslutas liih. till R. St. Prot. 184S, 4 Sami. 1 A/d. a Band. J7 Haji. I 2 Stats-Ulskottets Utlåtande, N:o 3tt. förr, än sig visat, huruvida Riks-Archi vet komme att lill den af RiksgäldsContoret nu begagnade local förflyttas, I afseende på Utskottets förslag, rörande afträdandet af denna local och hyrandet af ett annat hus för Riksgälds-Contorets räkning, hafva åter följande anmärkningar blifvit framställda: Riksgälds
•Sif 'alssamt Alim. Eesv.- och Ekon.-Ul skot tens Utlåtande, N\o 13. T 3:o Slutligen äfven vådligt.. Skulle det nemligen äfven förutsättas, att Hernösands Stifts-kyrka njuter lör litet anslag, hvilket dock icke skäligen kan påstås, eller att Upsala kyrka fått för mycket, hvilket jag ännu mindre kan medgifva; så mäste likväl i alla hänseenden detta försök anses för all laglig besittningsrätt så vådligt, att det måste a fetyras. Det enda skäl; som vill åberopas, nemligen att de ifrågasatta 124 tunnor utgå ifrån församlingar belägna inom Hernösands Stift, kan väl icke uthärda den minsta allvarliga och rättvisa pröfning. Då Upsala Domkyrka, blifvit, genom den högsta lagliga sanction, tillförsäkrad dessa 124 tunnor spanmål, de må inflyta ifrån Norrland eller ifrån Skåne, kunna de icke utan våld henne fråntagas, så vida hon sjelf icke finner skäl att dertill; samtycka. Skulle, mot ali förmodan, ett annat beslut kunna ega rum, så finner jag intet himler mera återstå för allmänna inrättningar;.likasom för enskilda, att affordra hvarandra hvad den ena kan synas hafva för mycket, till fördel för den andra, som har för litet, äfvensom vägen öppen att göra sådana anspråk gällande.] Jag har velat begagna tillfället att med min ringa röst motsäga så sambäUsvidriga grundsattser;, Jäg liar i synnerhet ansett det för en pligt, då det gäller en så urgammal, så vördnadsbjudande, så minnesrik och skön, så för alla Svenskar lika dyrbar ålderdomslemning, som Upsala cathedrals både af häfd ocli lag befästade rättigheter.’” Härmed förenade sig Herr von Rosen:. N:o 13,. Ank. till Exp.-Utsk.. d. 23 Nov., kl. G e. mi Wtlåtande, i anledning af väckt fråga om inrättande af en Centralstyrelse, hvarunder Rikets Consistorier samt Presterskap och Lärare vid Läroverken borde lyda, m. m. Uti en hos Hederv.
Käi are-^>er8ona lens vicl deii8amnla vilkoi', till8 vidare oell intill nästa Kiksdag, beviljat ett n^tt ärligt a»8lag, iäknadt lian ärets Ilörjan af 500 kalr, bvaral 100 kalr lionie tillkoiniila livaixlera al de :n>8tällde tvänne Omler-kärare, oell äterstäeinle 300 Kalr tillägg:i8 en n^ tredje Onder-Kärare, 8aint clessutom ärligell iträn sarinna tid jemväl till nästa kiksdag, till u>ljleldande af käktsalen oeb O^mnastiksalen 75 kalr, till ljus oell eldning al foieläsningsrummet 12 kalr 24 sk., oell till underbäll af materialen 100 kalr, tillsammans 687 kalr 24 sk., bvilka utgätt af inslaget ^ä 3:dje Hufvud-biteln till oförutsedda Utgifter; ankommande s>ä Kders kongl. Naj:t, Iiuruvida Ilärtill ina äskas anslag, livilket dä lärer Ilöra ujlj,töras ^iä lOale Hufvud-biteln, i saillinanllang med öfriga inslaget för O^ninastiska Kentral-Institutet. ^ 111N ri n I» ri In (iI nKnInK 8 - 8 tnt 6 n. Oen besparing ä denna Hufvud-bitei, solli genom åtgång
Då den i a3 §. Fullmägtige medgifna rättighet, att i der uppräknade fall, ”ulan hinder af utfärdade Fullmagter och eljest gällande Författningar/’ förordna om tjenstgöringen på sätt för Verket nyttigast finnes, synes vara af nog vidsträckt omfattning, och möjligen kunna tydas på ett sätt, hvarigenom Tjenstemännens rättmätiga anspråk träddes för nära, får Utskottet tillstyrka denna §:s förändrande till följande lydelse: 5:o. 1 händelse en för öfrigt oförvitlig Tjensteman finnes ega mindre fallenhet eller icke vara tjenlig och passande för den . syssla till hvilken han erhållit befordran, må Under-Styrelsen, derest Verkets och Allmänhetens nöjaktiga betjenande icke genom frivilligt uppgjorde och af Under-Styrelsen godkände tjenstebyten kan vinnas, förhållandet hos Fullmägtige anmäla; och ege Fullmägtige, i sådant fall, alt om tjenstgöringen förordna, på sätt de för Verket nyttigast anse och lämpligast ske kan > utan förnärmande af någons tour och löningsrättj eller förökande af Verkets förvaltningskostnad. Vid denna §. liar dessutom hos Utskottet under öfvervägande kommit, huruvida ej något stadgande borde i blifvande Reglemente inlagas i af - Banco-Utsr;cttctt Memorial Nio ro o. 7 seende pä Extra Ordinariers tjenstgöring i Banken, dertill Utskottet funnit sig destohellre uppmanadt, sorn dess uppmärksamhet, uti en från Högiofl.
M;t öfverskridet med några tusen rdr, eller om det framdeles kommer att erfordras anslag å 7 å 8,000 rdr för afdelningar inom det nya embetsverkef, som ännu icke finnas, men som måste inrättas. Den egentliga lmfvudfrågan är, om den nya arméförvaltningen är bättre än det gamla Krigs-Coll. Jag tror det icke och önskar derföre, alt Krigs-Coll. måtte återställas såsom det varit har. Enligt min tanke förtjenade icke Krigs-Coll. att förvandlas till en fyrdeldt institution; jag är en stor vän af fyrdelningen i representativt afseende, men anser, alt den är lika skadlig för arméförvaltningen, som den är nyttig för representationen. Jag instämmer i Frih. Liljencrantz’ yrkande, att slaten för arméförvaltningen ej måtte uppföras på riksstat. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fälländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Stats-Utsk:ts hemställan oförändrad, och dels af Frih. Liljencrantz bifall till samma hemställan, med den förändring, att det ifrågav:de anslaget skulle uppföras på estra stat, så att monr.t erhölle följande lydelse: »att, utan afseende å Hr Sandegrens motion, arméförvaltningens afiöningsstat måtte af R. St:r godkännas, att uppföras på extra stat under år 1867»; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall Utsk:ts hemställan utan förändring och, då dertill svarades talrika ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Mom. b. Utsk:ts hemställan bilölls. Den 28 Februari f. m. 635 2:dra punkten. Utsk:ts tillstyrkande bifölls. 3:dje punkten. Hr Reuterskiöld: Under en längre tid har kommendan ten i Göteborg, såsom en väl behöflig tillökning i det för honom utgående arvodet, åtnjutit inkomsten af i!rågav:de mark, hvilken sedermera för vestra jernvägsstambanan blifvit exproprierad för en summa af 943 rdr 44 öre.
Raab upgjort, vara det mest ändamålsenliga, men jag skulle dock önska, att R. o. Ad., vid antagande af detta redaktionsförslag, fästade det uttryckliga förbehåll, att Serskilda Utsk., utan hinder af R. o. Ad:s beslut, skulle ega alt i detta förslag göra de ändringar, sorn Utsk. anser vara nödiga och nyttiga för att förtydliga detsamma i den syftning R. o. Ad., så väl i denna, som andra dermed sammanhängande delar af författningen vid sina beslut iakttagit. Hr von Troil, Sam. Gust.: Då R. o. Ad. uti sista plenum, med förändring af den grundsats, Utsk. föreslagit, uti den 14:de §:n bestämt, att K. M:s Beflnde skall ega att meddela tillstånds-resolution för utskänkningsoch utminuterings-ställen, så insågo Ståndets alla ledamöter, att en lucka hade upstått uti den redaktion, som då för den 14:de §:n antogs, nemi. i afseende på sättet huru dylika ntminuteringsoch utskänknings-ställen skulle taxeras. För att afhjelpa denna brist, afgaf Hr Braunerhjelm uti sista plenum ett förslag till en ny §, somskulle sättas i st. f. den af Utsk. föreslagna 15:de§:n, hvilken afslogs. Det förslag, som Hr Braunerhjelm då väckte, mötte här åtskilligt motstånd och var föremål för flera anmärkn:r. Med anledn. häraf begärdes frågan på hordet, och el t nytt förslag har i dag af Gr. Lagerbjelke blifvit afgifvet, deruti man sökt att, så vidt möjligt varit, efterkomma de anmäukna-, som i går emot Hr Brauncrhjelms förslag framstäldes. Alla de talare, som upträdt 136 Den 9 Augusti f. m för att bestrida Gr. Lagerbjelkes förslag, hafva erkänt, att det i deras tanke eger företräde framför det, som i går framlades.
Äfven i detta fall är det således nödvändigt att, likasom närgränsande nationer, hafva en Örlogsflotta, hvilken, om ock bloquerad, åtminstone hindrar fienden från andra företag och lemnar möjeliga tillfällen att i detalj kunna slå honom. Härtill må läggas att Norriges kuster och dess inbyggares Nationalopinion kraftigt fordra detta vapen, som således stärker och befäster föreningen. Men dermed vill jag ej hafva sagt att den i min tanka orätt kallade arméens flotta, ej är nöd* vändig; den skapades vissserligen, för att under det vi ägde Finland, på arméens flank agera i Finska Skärgården, men ehuru något sådant nu mera ej kan äga rum på Svenska sidan, är vapnet likväl ett ganska nödvändigt bidrag till sjöförsvarets fullkomnande och Sveriges Örlogsflotta bör bestå af Skepp, Fregatter, mindre Fartyg och Canonslupar. Deremot är jag decideiadt af den opinion att ett stort misstag Den 6 Jfurin. misstag begicks då Regeringen i fordna tider upprättade 2:ne Sjöcorpser med allt tillbehör at civil personal, hvilket ökat ett penningefattigt lands kostnader utan att öka dess styr ka i fartyg; detta misstag skulle jag anse sora ett fel om jag ej vöre öfvertygad att det snart upphörde. Med måttlig tanke på sjelfva ämnet och någon omtanka för landets sanna val, skiljd från s;ne corpsers enskifta fördelar, skall det nogsamt finnas vara nödvändigt, ej allenast att desse corpser förenas, utan ock att stationerna sammandragas på det alla de inskränkniogar måga ske sorn möjligen kunna äga rum. Jag anser som en gifven, en bestämd sanning, den tiden ännu mer skall bekräfta att nationens opinion, skall stadna dervid, atti följd af Scandinaviens local sedan frederneåran 1809 och 1814, dess kraft och omtanka skall vändas på et sjöförsvar, att detta sjöförsvar skall bestå af skepp, fregatter och canonslupar, och att nationen vill ha all kostnad osparad till detta stora mål, samt dess enda villkor härvid bli att se resultaten svara emot kostnaden.
Domaren kan väl icke på förhand neka honom stämningens utfärdande, i ovisshet om han kan umgälda omkostnaderna. Man kan väl ej begära, att domaren 122 I) en li Juli e. m. skall kunna »se» på cessionanten, om han kan betala eller ej. För min del kan jag icke inse annat än alt de ifrågav:de kostnaderna böra drabba Staten, på sätt Utsk:t föreslagit, och får på den grund motsätta mig den begärda återremissen och i stället yrka bifall till Utsk:ts förslag. Hr Printzensköld: Det svar, Frih. Armfelt till försvar för förslaget anfört, att domaren ej skulle kunna se på cessionanten, om han har tillgångar eller ej, förefaller mig ganska besynnerligt, enär gällande konkurslag ovilkorligen stadgar, att han ej blott skall ingifva sin cessionsansökan, ulan äfven upgifva sin stat, hvaraf domaren kan öfvertyga sig om både cessionantens tillgångar och skulder, och under sådane förhållanden tyckes mig, att han skall med lätthet kunna bedöma, om det verkligen finnes så stora tillgångar, att de räcka till att betala den offentliga stämningen. Dessutom inträffar samma fall, då en domare skall utfärda dom eller ett utslag och parten ej förmår att utlösa sin expedition; skulle man införa ett sådant stadgande, som i detta mom. föreslås, så är jag säker att, inom en icke aflägsen framtid, man äfven söker ålägga Staten att godtgöra domaren all den expeditionslösen, sorn han hos den enskilde, för dennes fattigdom, icke kan utbekomma. Att sålunda bevilja domaren en fördel på Statens bekostnad, kan jag för min del ingalunda gilla, och får jag på dessa och förut åberopade skäl ytterligare yrka, att ifrågav:de morn. måtte återremitteras. Gr. Sparre: Hr Printzensköld har, som skäl för ådagaläg gande af den ringa förlust, som i ifrågav:de afs:de komme att drabba domaren, anfört, att han för kallelsebrefvens afsändande kunde begagna sig af den honom tillkommande rättigheten att begagna fribrefspost.
Det är högst angeläget, att i den mån de olika bandeiarne blifva till större eller mindre del färdiga, de genast öpnas för trafiken. Härmed afser jag icke så mycket den direkta vinsten för de provinser, hvarinom vägarne löpa, som icke mera möjligheten att kunna inöfva personalen, såsom lokomotiv-förare, o. s. v. Skall man nu derföre, att tillgångar saknas för öpnande af trafiken på en eller annan bandel, beröfva Jernvägsstyrelsen möjligheten att inöfva den stora personal, som behöfves, så har man ock derigenom försummat en högst vigtig omständighet. Inkomsterne af den södra banan, så långt den är färdig, äro i ständigt stigande, och det är således icke af intresse för henne som jag talar. Enl. en mig från vederbörande Ingeniör tillhandakommen skrifvelse, hafva under första veckan af denna månad, inkomsterne af banan Malmö-Lund upgått till 3,390 Rdr, och på en dag hade 1,500 personer färdats på denna bana. Rörelsen är i stigande, och Ingeniören försäkrar mig, att snart nog skall person-trafiken ökas till 15,000 pr månad, och ju mera denna ökas, ju mera ökas äfven varu-trafiken. Jag tror alltså, att denna bana skall lemna öfverskott, som bör komma vestra banan till godo. Af vigt är det emellertid att banorna öpnas äfven om förlust derpå skulle upkomma. Att hvarje bana i början medför förlust är säkert, men denna minskas i den mån allmänheten vänjes vid begagnandet af dessa kommunikations medel. Hade man anvisat något kreditiv för detta ändamål, så skulle jag hafva medgifvit riktigheten af Gr. Sparres inkast; men då så icke är, och beloppet, som nu är i fråga, icke kan blifva särdeles betydligt, anser jag Utsk:s förslag böra bifallas, hvarom jag anhåller att propos. måtte framställas. Frih. Sprengtporten: 15:de punkten synes innehålla hvad Gr. Sparre önskat. Deri säges: »att inkomsterne och utgifterne å hvar och en före nästa Riksdag färdig och för allmänna trafiken uplåten del af Statens jernbanor skola särskildt redovisas » Således skall ju särskildt redovisning äga rum.
Kléen, och den 12 Oktober samma år erhöll Byggnads-chefen genom skrifvelse från Chefen för Kongl. Ecklesiastik-departementet bemyndigande af Kongl. Majit, att följa Stillers ritning i sin helhet, sedan Byggnads-chefen, på grund af sin under arbetet redan vunna erfarenhet, förklarat, att sådant kunde verkställas för en kostnad, närmast motsvarande det af Rikets Ständer beviljade belopp af 500,000 R:dr Banko och, såsom det uti Departements-ehefens skrifvelse heter, »sedan anledningen till den förut ifrågasatta begränsningen af byggnadsplanen sålunda blifvit undanröjd)). — Den 30 Augusti 1856 anmälde Byggnads-chefen, att för berörda byggnad erfordrades ytterligare 750,000 R:dr Riksmynt, under tillkännagifvande af sin öfvertygelse, att detta anslag skulle för byggnadens fullbordande blifva tillräckligt, och Kongl. Majit aflat härom nådig proposition till Rikets Ständer, som ock, på grund deraf, beviljade ytterligare 600,000 R:dr Riksmynt, att med 150,000 R:dr årligen utgå under hvartdera af åren 1857, 1858, 1859 och 1860. Den 31 Augusti 1859 anmälde Byggnads-chefen än ytterligare ett behof af 450,000 R:dr, i anseende till åtskilliga nödiga förändringar samt förhöjda arbetslöner med flera orsaker, och derjemte för att vara fullt förvissad om att icke nödgas ännu en gång äska vidare anslag för byggnadens fullbordande; och om beviljande af nämnda summa behagade Kongl. Majit jemväl till Rikets sednast församlade Ständer aflåta nådig proposition. Deri 20 Januari 1860 blef, genom Kongl.
Om Forssel Skyldigheten af Kronans Afrad och Tionde. litoStats-Utskottet som tagit en noga kännedom om förhållandet med Forssel Skyldigheten Stnts-Utsiottets Betänkandeni 15*3 af Kronans Afrad och Tionde Spannmål, förenar sig i Bevisoternes anförande och hemställes fördenskull om icke Riksens HögloftStänder skulle finni för godt att hos Kongl. Maj:t. göra underdånig anhållan, det de i ämnet utkomne Författningar måtte förklaras lika gällande för den Ränte-Säd som är Kronan behållen, som för den, hvilken till Indelningshafvare och andre behof blifvit anslagen, och att alltså Magazins-Directiorien som äger att disponera och redovisa förstnämnde del af Sädesskatten, måtte i afseende på Forsslirigs-skyldigheteu i Nåder anbefallas, att ej vidare utsträcka rättigheten au af Räntegifvare infordra Afrads och Tionde Spanmålen, än Kongl. Kungörelsen af den 20 September 1815 stadgar och förmår; I den händelse Riksens Högloft. Ständer pröfva nödigt att örn ifrågavarande ämne göra underdånig anhållan hos Kongl. Majit, torde äfven i sammanhang dermed den underdåniga begäran kunna förenas, att Magazins-Directionen blefve i Nåder antydd, att utan vidare tids utdrägt författa och Kongl. Majus Nådiga skärskådande underställa, det Förslag till ständig reglering af Forsslings-Besväret, hvarom Directionen i Kongl. Brefvet den 7:de November 1811, erhållit Nådig Befallning. Om Uppbördsmäns rättighet att tillgodonjuta Afskrifnings - Procent eller Öfverskotter. 12:0 Beträffande Revisorernes yttrande om Uppbördsmäns rättighet att tillgodonjuta, sd kallade 5^2 4 Stats-Utskottets Betänk anderi! tesparde Afskrifnings •