Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Discont, alldeles förena -mig med hvad Herr; Hulphers, uti dess Betänkandet åtföljande serskiita yttrande, anfört, samt hos Hög väl borne Herr Grefven och Landt* Marskalken , i gritnd af de Anmärkningar jag nu gjort, anhålla om Betänkandets återremitterande Friherre Boye, Ludvig: Min pligt är att respectera Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod i ett ämne, der så mycket blifvit ta* ladt ; jien jag anser angeläget vara, att med några ord skingra den förvillelse, som jag trott mig finna i en värd Talares mening. Om jag ej alltför orätt förstått Hstr Mannerstams tankar, så vill han , att vi skola anse oss hafva , genom de preliminaira beslut, som först vid denna Riksdag blifvit tagna , i frågan om FilialPisconterne , bundit vår pröfning i hufvudgakliga skälet till en tendence, stridig mot hvad vår pluralitet af Talare i dag yttrat Det är visserligen möjligt, att jag origtigt uppfattat förståndet af hans yttrande; meO ifall det valdt sådant, så bör jag erinra, att hans Anmärk* Den 17 Martil e W. 22 j ning innefattar en fullkomlig förvillelse. Jag tior mig känna ålla de preliminaira besiut, som blifvit tagna ; och förhållandet är, att sömma beslut långt ifrån att ligga i stridighet med den Liberalitet , för hvilken nästan a'la Talare i dag, med Patriotismens varma, lfrat , bära stämpeln af fullkomlig öfverensstämmelse dermed; ägande gemensam tendctice till försvar emot RestnctionsSystemets hårdheter. I öfrigt vill jag alldeles medgifva, det Herr Mannerstam möjligen har rättiden upplysning han meddelat, i frågan om beloppet af TreprocentsSedlarne, hvilka han förmäler ej uppgå till mera än omkring 3 Millioner; men har han rätt, så har Utskottet orätt, sorn icke, hvarken i Betänkandet, eller i de dervid bifogade Tabeller, lemnat en tydlig uppgift i frågan derom.
N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Protocoll, hållet vid allmän sockenstämma med Häggenås socken, i dess sockenstuga den 13 mars 1836. § 1. Sedan i anledning af förut vederbörlig skedd pålysning socknemännen denna dag mangrant sammanträdt i sockne-stugan, uppläste undertecknad ordförande Konungens befallnings hafvandes skrifvelse af den 4 sistl. februari, innehållande, att enligt Kungl. Maj:ts nådiga cirkulär af d. 4 nov. 1835 menigheten borde yttra sig huruvida och i hvad mon de skatt skyldige kunna vara hugade att, på vissa vilkor ingå förening om gemensam ansvarighet för krono-utskyldernas årliga betalning. Efter rådplägning öfver detta ärende, förenade sig samtelige socknemännen i det gemen samma yttrande, att, såsom mycken fattigdom tryckte denna socken, de ej länge sedan blifvit lidande genom en ingången allmän borgen för spannmål, efter 1827 års missväxt och dessutom trodde sig förese många olägenheter af ingåendet uti nu föreslagna allmänna ansvarighet, de icke kunde ingå uti hvad i ofvan berörde Konungens befallnings hafvandes skrifvelse var föreslaget. § 2. Som den mindre kyrko-klockan beklagligen, kort efter nyårsdagen detta år, spruckit och är alldeles obrukbar vid ringning till gudstjänst och andra tillfällen, yppades nu fråga huru med klockan skulle förfaras, och beslöts, att med dess omgjutning skulle hafva anstånd till dess man finge erfara om kyrko-cassan hade råd anskaffa någon större i stället för den nu sönderspruckna. § 3. Upplästes nu byggmäster Åkerlunds hitskickade skriftliga contract om Häggenås kyrkas uppförande, hvilket contract af socknemännen godkändes och underskrefvs. § 4. Blef nu bestämt afgjort och öfverenskommet, att comminister Edlund kosthåller byggmästaren och dess gesäller under kyrko-arbetet denna sommar, emot erhållande af 32 sk. banco för hvardera af dem för dagen, och blef äfven beslutat att detta kosthållningsarfvode, skulle för detta år, förskottsvis af kyrko-cassan utgifvas. § 5.
Kongl. >1aj:t lörlllikver Ilikets 8iäneler meil ali Kongl. Kael oell Vnneat 8iätl8e vällleVägen. Datum ut sujsrs. 6. O L/V/versio^ie. 4 Lon§t. FLri/vetLe, .v.'<r L. ^2r//r?»' «!/' /^n^oeoZ/e^ ö/^e/- /7ee/-//Mr?e/?., /,d//e/ />?/o,' 1/«/'.'^ Z .V/oeZ Z/o///^ cZe» 5 1844.
Skulle Ridderskapet och Adeln till större eller mindre del godkänna de förslag till förändring uti Ståndets representationssätt, som Utskottets särskildt denna dag afgilne Betany kande innehåller, blifva derigenom ändringar nödige i åtskilige af det härhos bifogade förslagets §§., nemligen den 45:t», »i;te, i2:te,' 13:de, 25:te, 2Ö:te, 27:de och 2S:de, samt i händelse Ridderskapet och Adeln nu skulle hnna för godt åter upptaga stadganderne om Bänkmän, om hvilkas afskaffande beslut 18tf fattades, mäste 2i:sta, 24:de, 25:te, 26:te och 3o:de §:ne derefter rättas. Stockholm den ao Junii 1818. På RiddarhusUtskottets vägnar C. F. Posse. C. W.f Riben. 4 464 Dm 25 Junit. Riddarhus Ordning. » §• På Riddarhuset äger hvar och en introducerad Ätt genom dess Hufvudman säte och stämma, efter dea i Matrikeln stadgade ord-* ning* 2 §. Innom hvarje Ätt skall äldste Ättemannetl af äldste Ättegrenen, alltid för Ättens huf* vudman anses. Dock kommer uti de Ätter, hvilkas hufvudman, antingen före antagandet af den nu gällande Regeringsformen af den 6 junii I809, blifvit till Greflig eller Friherrlig värdighet upphöjde, med vilkor, att samma värdighet skulle blott vissa af deras Afkomlingar tillfalla, eller ock derefter, på sätt 3?
Det är en frihet från konventionalism hos henne som är högst ovanlig och som gör att vi kan umgås alldeles som kamrater», sade han. De umgingos också alldeles som kamrater. Hon var inackorderad hos en pensionerad majorska och hade sitt eget rum. Han besökte henne hvarje förmiddag; och om aftnarne gingo de ut tillsammans han väntade henne på hörnet hvarje kväll kl. 7 och hon kom särdeles punktligt. Så ströfvade de omkring på gatorna, sågo in genom de upplysta butiksfönstren och tittade på folket, glada och muntra som två lössläppta skolbarn. Dessa promenader hade för henne hela nyhetens lockelse; de fingo också för hennes jakobin-natur en pikant anstrykning af något »opassande», som smekte hennes fåfänga. Det var nu en gång hennes stolthet att företaga sig sådant, som ingen annan liten fröken skulle våga företaga sig – utan att dock utsätta sig för någon större fara. Och slutligen drefs hon steg för steg framåt af sin nyfikenhet. En kväll då de gingo på Drottninggatan stannade hon och sade: »Det är ju här ni bor?» »Ja. Har ni lust att helsa på mig?» flög det ur honom. Hon blef icke det ringaste förvånad. »Ja, hvarför inte?» De gingo uppför trapporna, smögo sig försigtigt på tå; och när de kommit in i den lilla dubletten riglade William dörren. »Seså», sade han. »Nu äro vi i säkerhet.» Han tände lampan och hon gick omkring i rummet, mycket hemmastadd, mönstrande allt med nyfikna blickar. Till sist satte hon sig i och bläddrade bland papperen på bordet. »Nu ska’ vi se, hvad ni skrifvit», sade hon. William lät henne hållas. Hennes närvaro fyllde honom med glädje. Det var som en första skymt af en tid utan fördomar och skrupler; hon var för honom en dröm, som fått lif, förverkligandet af en tanke som varit hans ungdoms stora kärlek. Han var betagen af en känsla som närmast liknade en helig vördnad; och som hon gick der omkring i hans rum, fri och otvungen, anade han för första gången att han älskade henne.
Jag hemställer dock till hvar och en, huruvida icke, såsom jag i min reservation påpekat, det förhållande, som utgjort föremål för Hr Bomans anmärkning, är precis detsamma, som af Högsta Domstolen redan blifvit afdömdt, nemligen frågan huruvida Hr Wallenberga val borde ogillas på den grund, att han icke vore bosatt i Sundsvall. Hade Hr Bomans yrkande i detta afseende förklarats vara berättigadt, så hade också högsta domaremaktens beslut i och med detsamma blifvit uphiifdt. På denna grund anser jag Talmannen hafva haft fullt skäl, att vägra propositions framställande. Men det gifves äfven ett annat skäl, nemligen det, att motionen blifvit för sent väckt. I början ville man icke lyssna härtill; majoriteten, som förmodligen fann ännu större svårighet att komma ifrån denna anmärkning, ville icke ingå i pröfning deraf, ehuru R.O. uttryckligen föreskrifver, att Konst.Utsk:t skall pröfva frågans stridighet med grundlagen, utan att vara inskränkt till det skäl, som Talmannen anfört. Jag anser således att Talmannen nu vid frågans förnyade handläggning hade med full rätt kunnat förklara, det han funne sig pligtig att vägra propos. på den grund att motionen var för sent väckt; och då hade saken återkommit till Konst.Utsk. derföre, att Utsk. icke gjort sin pligt att undersöka frågans öfverensstämmelse med grundlagen i alla särskilda fall. På detta sätt Deri 8 Februari e. m. 387 kan en fråga gå fram och tillbaka många gångar från Konst.Utsk. till Ständerna, och jag anser derföre, i likhet med hvad flere ledadamöter inom Utsk. yttrat, att Utsk. äfven i denna del förfarit oriktigt. Frih. Cederström har till min förundran förklarat, det han icke i allo gillar Utsk:s Betänk. l)et förundrar mig, säger jag, derföre att, då Sekreteraren först hade uppsatt ett Betänk., som dock icke vann Hr Frih:s bifall, åtog han sig sjelf att uppsätta detsamma till påföljande dagen och gjorde det också.
Finnes eljest någon skyldig till brott, som i denna förordning ej upptaget blifvit, men hvarför, efter hvad särskildt stadgadt är, tilt straff såsom för tjufnad dömas skall, då bör straffet efter denna förordning utsättas; kommande, der straffet af dubbel tjufsrätt är bestämdt, 3 § här ofvan alt tillämpas. Det återstår således för Utskottet att yttra sig i anledning al' anmärkningarne emot förslaget till författning i afseende på Kyrkotuktens upprätthållande. Efter hvad till en början är lillkännagifvet, har detta förslag, hvilket antagits Vällofliga Borgare-Ståndet oförändradi och af Höglolliga Ridderskapet och Adeln med endast den förändring att, i stället för de i förslaget förekommande orden 28 Lag-Utskottets Utlåtande, M 48. »drucken och oskriftad», skall det heta »drucken dier oskriftad», deremot blifvit återremitteradt af Högvördiga Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet. Inom sistnämnde Stånd har man emedlertid blott erinrat, att till orden »gått drucken och oskriftad till Nattvarden eller gjort det oaktadt han af presten blifvit varnad att derifrån sig afhålla», borde göras ett tillägg derom, att denna varning bör ske jemlikt Kyrko-Ordningens föreskrift; hvaremot de anmärkningar, som inom PresteStåndet blifvit framställde, hafva större omfattning.
(Pauli Jovii opera omnia, Basel 1578, 3:e delen s. 88; den der intagna beskrifningen öfver Ryssland är under namn af »Libellus de legatione Basilii ad Clementem VII» första gången tryckt i Roma 1525.) År 1540 hade London, oberäknadt den kungliga flottan, icke mer än fyra fartyg, hvilkas drägtighet öfversteg 120 tons (Anderson, Origin of Commerce, London 1787, Vol. II s. 67). Skandinaviens flesta kuststäder torde således i våra dagar hafva en större sjögående flotta än London då för tiden. Bemödanden att för detta arbete erhålla afbildning af ett i England enligt uppgift befintligt originalporträtt af Cabot hafva tyvärr icke krönts med framgång. T. ex. punkten 30: Item if you shall see them (nämligen de främlingar som möttes under resan) weare Lyons or Beares skinnes, hauing long bowes, and arrowes, be not afraid of that sight: for such be worne oftentimes more to feare strangers, then for any other cause (Hakluyt, 1:a uppl. s. 262). Enligt Clemens Adams berättelse om resan. Hakluyt, 1:a uppl. s. 271. Cum ob corporis formam (erat enim procerae staturae) tum ob singula rem in re bellica industriam. (Clemens Adams berättelse. Hakluyt, s. 271.) Tio dagar förr eller senare spelar i afseende å isförhållandena om sommaren i det högnordiska hafvet en mycket betydande rol. Jag har derför alltid vid anförandet af mina föregångares resor reducerat den gamla stilen till ny stil. Vibrantur bombardarum fulmina, Tartariae volvuntur nubes, Martem sonant crepitacula, reboant summa montium juga, reboant valles, reboant undae, claraque Nautarum percellit sydera clamor. (Clemens Adams berättelse. Hakluyt, s. 272.)
51 » Maman Blanche »; ett reseminne af Alfhild Agrell (ill. af Jenny Nyström] 51 » Fruarna, s o m inte ville gå p å bal »; interiör af Knut Michaelson (ill. af Jenny Nyström) 51 1 juletid; af Laura Fitinghoff 52 Biografiska uppsatser. (De m e d * betecknade äro åtföljda af ett, de m e d * » betecknade af t v ä eller flevc porträtt.) * Fredrika Bremer; till trettioårsminnet af Sigrid Lvijonhufvud 1 Kajsa W a r g; en kulinarisk-kulturhistoriskskiss för Idun af Birger Schöldström 1 ' D e f e m små AVisborgarne - 1 ' A l i c e T e g n é r; af Gurli, Linder 2 " " Adelaide Ehrnrooth; af V. Lindman 3 ' •Hedda Andersson, Sveriges andra kvinnliga läkare; af A. G. 4 Klockarmor på Lofön 14 " Adele Almati-Bundberg; af M. V. 5 * Ida Nachman; af G. — n 6 " Hilda Blanche; en interiör från ett svenskt författarhem af Thore Blanche 7 * Sofla Lundequist, född Hollander; af L. S. 8 " Beda A l m s hjältebragd; af E. A. John Neander 9 En nyårsvisa; af Emil Kleen .. — 1 " Grefvinnan A n n a Douglas, född Ehrensvärd 10 ' I d a Gavell, » Delsbostintan »; af N — t 11 Svensk vinter; af Ejnar 2 * * Én notabel trolofning 11 Fruset skum; af Ellen Lundberg, t Nyblom ... 3 ' " Signe Mittag-Leffler, född af Lindfors; af Svindlarens dotter; af Anna Knutson 5 A-r - 12 D ö d i glöd; af Edv.
M:ts NacLiga. ompröfvande i unclerd.-liet öfverlemna, att i sammanhang med Dess Nådiga sanction å den af 11:s St.r i underdånighet föreslagne mynt bestämning och realisation äfven utsätta tiden f då det nu fastställda Lånet må taga sin början, reserverade sig Hr Friherre Sprengtporten Hr Öfverste Lefrén, Hr Prosten Grevillius , Hr Lagman Noréus, Hr CommerceRådet Santesson, Hr CommerceRådet Lamberg, Hr Lagman Ståhle, Anders Nilson från Wermland och Anders Nilsson från Malmöhus Län, hvilka ansågo berörde punct böra erhålla följande lydelse: "att R. St:r jemväl till K. M:ts bepröfvande öfverlemna när början med lånets upptagande må göras.” Af Herr von Hartmansdorff, August; Sedan Rikets skuldsättning, för vissa enskildta fastighetsägares räkning, blifvit af 3;ne RiksStånd beslutad, har för mig, såsom ledamot af StatsUtskottet, endast återstått, att söka göra denna åtgärd för fäderneslandet så litet skadlig, som möjligt. En af de väsendleligaste punkter, hvari detta mitt bemödande misslyckats, angår tiden för silfverlånets upptagande; och jag anhåller att få fästa R, St:rs uppmärksamhet på vigten, att derom fatta ett bestämdare beslut, jan StatsUtskottet föreslagit. Betänkande n, N:o 4>5. 5a5 I sitt förra Betänkande N:o 383 utsade Utskottet bestämdt, att länet borde upptagas åren i83o och i83i, eller förr än Bankens silfverutvexling skulle äga runi.
Silfvcr-utvexlingcnx i anledning af infordradt caa. a. y 34 thegoriskt svar i denna fråga C 4 1, 2 3. V 34 a. a. 9 34 b. ¥ 34 Svar på återremiss , , , , C 9 1, 2 a. a. ¥ 34 a. a. | 34 a a. ¥ 34 a. a. V 34 ft angående Banco-Fullmägtiges åtgärder till förberedande deraf, samt om Bancosedlarne och en på upplåningar grundad discontering för den b. ¥ 34 b. v 34 b. y 34 större rörelsen c 12 1-70 b. ST 34 „ angående de hinder, som mött för dess verkställighet den dito 3. iJ ulli, ?,, ,) ,,, G i3 1, 2 dito 3, s. d. b. -y 34 i Cn Svar på återremiss , , , , G 1 20 4 a. a. j 34 a. a. V 34 a. a. V 34 a, a. 34 32 Silfversparre; sc Silfversparres kronofordran; se Kronofordran. Silfverstolpe; se Understöd. 22 s. Sjelfspillingar: om den undersökning, som bör föregå, innan de må begrafvas ,,,,,, , Sjöbohm, F. A., Capitaine; se Löne-ersättning. Sjö-expedition till W eucilia tvet. år i8a3; se Anmälan 99. Sjöfart inrikes orter emellan: om ändring i Kongl. Stadgan derom af den 9 November i83o , , , , , Svar på återremiss ,,,,,, Sjöfolk', deras förmonsrätt; se Handels-Balken 3. Sjöförsvaret; se Skärgårdsflottan. Sjömanshuset', angående förklaring af 1828 års Kungörelse om afgiften dertill,,,,,,, Sjöskade-Balken: om ändring i 3 Cap., ,,,, Kongl. Majjts Nådiga bifall dertill, , , Sjötullen; se Bevillning; Bevillningssumman.
För öfrigt finnes vid hvarje privatbank ett ombud förordnadt, för hvilket det ej kan vara särdeles svårt, att efter årets slut upge det högsta belopp sedlar, som under årets lopp varit i rörelsen utlemnade. Jag föreställer mig nemi., att alla privatbanker föra sina böcker så ordentligt, att det af dessa lätt visar sig, huru stort beloppet af sedlar under året högst varit utelöpande. Då inga mera talande skäl för §:ns återremitterande blifvit åberopade, anhåller jag fortfarande hos Hr Gr. och Landtm, om propos. å dess bifallande. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt de derunder gjorda yrkanden å bifall till och återremiss af ifrågavarande § blifvit uyptagne, framställdes först propos. å bifall till §:n, dervid svarades nej och ja i blandning, samt sedermera propos. på §:ns återremitterande, och då svaren derpå utföllo med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 16- Gr. Sparre, Erik: Jag anser mig höra fästa upmärksamheten derpå, att, då E. St:r redan tillkännagifvit sin önskan, att skyldigheten att hafva pass för resor inom landet måtte uphäfvas, det icke vore konseqvent att nu utan förändring antaga denna §, alldenstund det föreskrifves här, att det skulle åligga utlänning att ”i poliskammaren upvisa sitt pass». Som jag tror att en redaktionsförändring vore af nöden påkallad, anhåller jag om propos. å §:ns återremitterande. Hr Palmcrantz: Jag ber att få förena mig med Gr. Sparre om propos. å återremiss af förevarande §. Jag vill blott till de af honom åberopade skäl lägga det, att det synes mig som om Bevilln:s-TJtsk:t varit särdeles afvogt sinnadt mot dessa s. k. ”probenreuter” och vid denna riksdag hårdare behandlat dem, än någonsin förut varit händelsen. Det vore önskligt, att Utsk:t vid skeende återremiss fästade något afseende vid denna af mig gjorda anmärkning. 140 Den 15 Maj. Hr von Koch:
När man nu ser, att de förmögnare Bönder och medelclassen i Städerne icke öfverdrifva Bränvinssupandet, sedan de hafva lätt tillgång dertill i egna hus, och således ej behöfva söka sin förnöjelse på krogar och värdshus; när man på landet redan begynner förmärka, att den förmögnare delen af Allmogen sällan finnes drucken, utom vid de tillfällen, då de gifva hvarannan calaser vid den lilla hnsbehofs-pannans klarande, synes mig det bästa sättet att äfven vänja dem derifrån, vara, att göra dessa små pannor öfverflödige. Och detta sker bäst, till gemensam fördel för våra skogar, arbetsstyrka och Cassör, medelst befordrandet af de större ocii bättre B rein vi n sbrän n ings-Appura tern e. Ge - Den 4 Dece m ber e. m. 3n Genom dessa skola de icke mera lönande små pannorna försvinna, och, i mon af befolkningens tilltagande, sammanflyttningar i Städer och Machineriernes utbildande, slutligen fabriksmessig bränvins-brän ning uttränga den nu brukliga. Men den ringare, den ej allenast arbetande, utan oftast släpande folk-classen, huru skall den undanryckas dryckenskap och de rysliga följder af ett öfverdrifvet supande, så mycket farligare, sorn födan är usel och oordentlig? Mine Herrar! Jag svarar: det finnes blott ett medel, och behjerteu det! delta medel hafva vi i våra händer. Vården Eder om dem; befordren deras upplysning; medgitven dem oskyldiga nöjen; rigten deras •önskningar till en oskadligare luxe. Och se der sättet för att vinna ändamålet. Men frågar man, huru skall det ske?
Men hur det var, så hade Pål knappt om det derinne i Lund. Han var ledsen ibland, och då kunde han skrifva långa bref till mig. Jag var då på folkhögskolan. Han var så glad åt allt som var fint och vackert, det plågade honom att han skulle bo i ett sådant litet kyffe till rum, som han hade. Det grämde honom att se kamraterna vräka sig med pengar, när han knappt hade så att han kunde äta sig mätt. Fin såg han alltid ut. Jag var och helsade på honom en enda gång. Men jag ville annars inte komma till Lund; det kunde inte vara trefligt för honom att gå tillsammans med mig, han som var student! Duktig var han och han stod just färdig att ta sin kandidatexamen. Då gifte han sig tvärt och reste utrikes.» »Gifte han sig!» »Ja. Han var inte mer än tjuguett år. Han gifte sig med en rik gammal fröken, som hade blifvit förtjust i honom. Det är nu en fyra år sedan.» »Hör man aldrig af honom?» »Nej. Hans mor dog för ett par år sedan, han brukade skicka henne litet pengar så länge hon lefde, men nu fins det ingen som han skrifver till.» »Hvar tror du han är?» frågade Marianne, som började blifva nyfiken. »Kan inte veta. I Sverige har han åtminstone inte varit sedan han reste ut.» »Tror du inte du nånsin får se honom mer?» De blefvo afbrutna af fru Björk, som trädde in efter att först med en förstulen blick ha förvissat sig om att hon icke störde någon ömtålig tête à tête. »Börje, är det verkligen ditt allvar att du skall resa med middagståget?» sade hon. »Ja, kära mamma, det är alldeles nödvändigt. Jag kan inte vara ifrån. Och jag hoppas det inte skall dröja så länge innan jag slipper att resa ifrån Marianne, jag menar när jag har henne hemma på Tomtö. Eller hur?» Han böjde sig ned och såg på Marianne, som icke svarade. Hon fann det icke så angenämt att tala om bröllop som om förlofning.
Majit blifvit föreslaget, att Hård af Segerstad, när han uppnått en ålder af 60 år och derjemte styrker, att hans helsa är så försvagad, att han icke förmår sin befattning vid fångvården bestrida, samt på sådan grund erhåller afsked, må uppbära en årlig pension för sin återstående lifstid till belopp af 2,000 Ridr; 4 Expeditions-Utskottets Förslag lill imderd. Skrifvelse, N:o 97. angående Direktören Lock, att han, som är född den 22 December 1801 och år 1820 inträdt i krigstjenst, men år 1828 derifrån undfått afsked och påföljande året utnämnts till underlöjtnant i arméen, den 17 Juni 1845 erhållit tjenst vid fångvården och den 1 Mars 1848 blifvit till direktör vid länsfängelset för Stockholms län befordrad; att Lock i berörda egenskap åtnjuter i lön 1,500 R:dr jemte skrifvarearfvode 300 R:dr, utom andra förmåner; att han i anseende till försvagad helsa redan vid slutet af år 1864 nödgats begära tjenstledighet och, enligt hvad företedt läkarebetyg utvisade, hade föga anledning att blifva till helsan så återställd, att han vidare kunde i tjenst inträda; med afseende hvarå Eders Kongl. Maj:t föreslagit, att Lock måtte berättigas att uppbära en årlig pension till belopp af 1,500 R:dr; angående Kapitenen Kuylenstjerna, som är född den 12 Januari 1803 och år 1822 inträdt i Statens tjenst, samt från den !5 Oktober 1843 i egenskap af kompanichef tjenstgjort vid Kronoarbetskorpsen, att han hade cn årlig lön af 1,350 R:dr; och har Eders Kongl.