Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I enlighet med de åsigter om folkskoleväsendets ordnande, hvilka nu blifvit uttalade, anhålla Rikets Ständer i underdånighet, att, med bibehållande af stadgandet i t §:s 1 mom. af Kongl. Stadgan den 18 Juni 1842, angående folkundervisningen i riket, 3 mom. i samma §, sådant del lyder i Kongl. Kungörelsen den 29 September 1853, må vinna den utsträckning, att dylika mindre skolor, som der omförmälas, få inom socknarne pä landet allmänt inrättas lill det antal, som för lättad tillgång på undervisning för hvarje af socknens harn pröfvas behöflig!; äfvensom Rikets Ständer fä underdånigst anmäla, det Rikets Ständer medgifvit, alt af den halfva personliga skjdds-afgiftens belopp två femtedelar, beräknade att uppgå till omkring 100,000 R:dr Runt, må alsältas dels till uppmuntran för dylika småskolors ändamålsenliga inrättande, dels ock till understöd för examinerade folkskole-lärarne, och sålunda fördelas: att hvarje församling, sorn erbjuder sig alt tillskjuta två tredjedelar af den summa som, utöfver församlingens nuvarande tillskott, erfordras till folkundervisningens ändamålsenliga ordnande, må, efter E. K. ftl:ls nådiga pröfning, af berörda medel erhålla den återstående tredjedelen; men att, i händelse så talrika ansökningar om dylikt understöd inkomma, all medlen icke blifva tillräckliga, det rnä på E. K. M:t bero att efter sig företeende omständigheter ordna fördelningen; samt alt, derest för en eller flera församlingar på landet inrättas sådan högre folkskola, som här ofvan blifvit omförmäld, försedd med lärare, hvilken för studier, idkade vid universitetet, är väl vitsordad, understöd må varda sådan skola tillagdt till högst dubbla beloppet af hvad i distriktet sammanskjules, dock för hvarje skola ej öfversligande 1,000 R;dr Runt, för hvilket änmål Rikets Ständer anvisat en summa af ‘24.000 R:dr Runt årligen alt af de lör folkskole-undervisningens befrämjande afsatta medel utgå.
Frih, Ehrenborgh ber jag äfven att få besvara med några ord. Man Jmfl ej lindra ett förhållande, som redan existerar; såjedes kan det icke komma i fråga att flytta sig tillbaka till en tid, då qvinnan ingenting ärfde, Den 2 Oclnlicr f. ra. och jag beböfver således ingenting yttra mig derom. Min öfvertygelse, att den nya arfslagen leder till jordens klyfning i smärre lotter, liar ej blifvit rubbad genom Ur Feilits argumentation. Jag liar aldrig yttrat ett ,ord till försvar af nif>jorater; tvärtom har jag sagt, att Svenska jordbruket vumiit genom de blockstora egendomarnas styckning. Hr Strussenfelt, Adolph Lud.v.: Då jag varit en bland reservanterna i Utsk, torde det tillåtas wig att liär närmare utveckla skälep för min åsigt vid besvarandet af några anmärkningar från motsätta sidan. Gr. Horn hav anmärkt, att, elter bans tanka, den åsigt ej yore vigtig, alt fosterlandskärleken bade samband med jorden, otti lian har trott, att man älskar fäderneslandet jutan afseende på sjelfva jorden. Jag vill ej bestrida, att förhållandet är sådant understundom; men i allmänhet och särdeles livad de lägre classerna angår, hvilka ej hafva den bildning, som hos de högre classerna utgör surrogatet, tror jag, att kärleken till den jord, der man är född, är framför allt verkande, och jag kan äfven för denna mening åberopa tvenne män af historiskt anseende. Tvenne af våra utmärktaste historiei hafva nemi yttrat, att ingenting så mycket bidragit till Sven-r ska BondeStts sjelfständighetskäosla och uppoffringar för fäderneslandet sorn odalsystemet, hvilket försäkrat dem om bibehållande af deras jordegendom. Gr.
Frihm har yttrat, att striden om linieskeppseller skärgårds-flottans lämplighet för vårt sjöförsvar alltid väckt bekymmer inom detta hus. Må så vara hos en och annan; men jag skulle anse alt det alltid måste väcka tillfredsställelse alt män finnas nog fosterländske och måne om iakttagande af sina åligganden, att de uti ett för fäderneslandet så vigtigt ämne icke låta tillbakavisa sig af obehagligheter och deraf, att de måste strida med inrotade fördomar. Det ligger klart för en hvar, att vi vid frågan om vårt sjöförsvar höra välja det vapen, som är mest ändamålsenligt i förhållande lill de tillgångar, vi hafva att på detsamma använda. Frih. Tersmeden har vidare funnit det oriktigt, att en representation vågar sätta i fråga, att Konungens förslag ej alltid skola vara infalibla. Jag hemställer till Frihm, hvartill en representation gagnar, om den icke skall hafva skyldighet att pröfva de förslag, som från Styrelsen inkomma. Jag vill instämma uti Hr Coijets utmärkta och högst sakrika anförande. Man måste blott hafva sundt förnuft, för att kunna inse förträffligheten af hans förslag. Man behöfver icke vara en man af yrket, vid beräknandet af vara tillgångar, för att inse, att äfven om vårt sjöförsvar grundas på ånga, måste vår uppmärksamhet hufvudsakligast vändas åt den mindre eller skärgårdsflottan, emedan vi icke hafva tillgångar till något aunat. Slutligen har Frih. Tersmeden funnit det förunderligt, att R. o. Ad. skulle på en sjö-officerares förslag våga sätta i fråga ofelbarheten af ett 14 * 212 Den 11 Mars e. m. SlatsUtsk:s förslag till und. skrifvelse i afseende på flottans organisation. En sådan ofelbarhet synes mig Utsk. med ganska ringa skäl kunna tillräkna sig. om detsamma haft lika liten kännedom i saken som dess ordf., hvilken varit nog upprigtig att genom sin bekännelse tillkännagifva sin okunnighet. Frih. Gyllengranat har sagt, att det ieke gifves någon enda stat, som grundat sitt sjöförsvar på en mindre flotta och att Sverige aldraminst borde göra det.
Skrifvelse, N:o 197. föreskrifvet är, sig icke anmält, må vid tullberäkningen efter angifningen komma att bero, och varan, efter skedd klarering, af egaren disponeras; men eger inlösning på förenämnda sätt rum, skola tullafgifterne efter det derigenom uppkomna högre varuvärdet beräknas; och skall af inlösnings-summan, hvilken den, som stadnar för högsta anbudet, åligger alt, sist innan klockan tolf nästföljande söcknedag efter anslagstidens förlopp, i tullkassan nedsätta, varu-angifvaren genast derefter utbekomma angifningsbeloppet, tillökadt med 10 procent, men öfverskotta, om sådant eger rum, tillfalla kronan, och hälften ingå till det serskilda anslaget för manufakturernes befrämjande, under iakttagande af hvad i Kongl Maj:ts nådiga förordning till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor i sådant hänseende stadgas. §• 6- Föreskrifterne i sednare momentet af nästföregående §. tillämpas icke å redskap, machinerier och verktyg, som, med Kongl. Majrts och Rikets Kommersekollegii tillåtelse, för inhemska näringar inkomma; icke heller å brukade flyttsaker och resande tillhörige effekter, som icke utgöra handelsgods, och hvarmed förfares enligt hvad derom särskildt är eller varder stadgadt. §• 7. På vederbörande fabriksoch handtverks-föreningar ankommer, alt utse en eller flere personer i hvarje stapelstad, som ega att tillse, det de till hvarje förenings yrke hörande varor blifva efter riktiga värden och benämningar förtullade, och öfvervara alla stämplingar i packhusen; dock må dessa ombuds frånvaro icke hindra tullbehandlingens företagande och fortgång. I de städer, dit grof ull får införas, tillkommer samma rättighet, i afseende å denna artikel, äfven Schäleri-egare och Ull-producenter i Riket. §• 8. Inkomna och till inrikes förbrukning disponerade utländska varor kunna till utrikes ort tullfritt åter utföras. (500 Expeditions-Utskotlets Förslag' till und. Ski'ifvelse, I\!:o 197. §• 9.
Hästarna voro lifliga och ostyriga, och körsvennerna hade all möda att få dem förspända. Men då allt var färdigt, och körsvennen stod med tömmarne i handen, hade Glädjen ännu icke kommit. Gudarne började nästan hoppas, att hon i sista ögonblicket hade ångrat sin resa, eller att hon sofvit för länge, och sedan, när värmen blef starkare, skulle uppge att bege sig åstad. Allas ögon spejade upp genom den långa allé af plataner och popplar, som från platån förde in till Elysén. Plötsligt kom Glädjen. Hon närmade sig med långa, lätta språng, och var klädd i en kort klädning, sådan Diana brukar bära, med ett lysande bälte kring lifvet. På fötterna hade hon sandaler, hvilkas remmar voro bundna högt upp på benen, på hufvudet bar hon en krans af gula stjärnblommor. Det var denna krans, som hade uppehållit henne. Hon hade just i detta ögonblick fått den färdig, och daggen låg ännu på blommorna. Då hon kom springande, upplystes alla ansikten. Hon kysste gudinnorna på kinden och räckte gudarne handen. Hennes kinder voro friska af loppet, och hennes ögon hade detta lysande uttryck, som värmer och lyckliggör. Öfver hennes unga panna kunde aldrig en skugga falla, och när hon log, föreföll det gudarne, som om hennes leende bättre än någon sång uttryckte hela omfånget och glansen af den himmelska lycksaligheten. Det var förfärligt, att hon skulle bort! En hel dag! Att lefva i Olympen en hel dag utan Glädjen! När hon kom in, var det alltid, som om det tändes hundra nya facklor i salen, och först när hon lyssnade, kunde Apollo sjunga sina bästa sånger, och hans lyra fick en klang som af solstrålar och vattenströmmar. Men inga böner hjälpte. Hon ville bort. Hon var van att bli älskad och smekt af dem alla, och hon föreställde sig nu, med hvilket jubel hon skulle bli mottagen af alla dessa människor på jordens dunkla stjärna, som aldrig hade sett henne förr. Med ett språng var hon uppe på vagnen, och hon stampade med fötterna för att få den i jämnvikt, medan hon grep tömmarne till de fyra hästarna och arbetade med sina vackra händer för att få dem att ligga rätt.
Beträffande åter motionärens hemställan, att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj:t anhålla om revision af alla de för städerne, utom Stockholm och Götheborg, gällande byggnadsoch brand-ordningar, så får Utskottet upplysa, att särskilda byggnads-b rån d-ordningar för st äderne och köpingarne äro af Kongl. Maj :t i Nåder stadfästade, äfvensom att förändringar i desamma tid efter annan vidtagits i den mån behof deraf ansetts vara för handen och blifvit hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt; vid hvilket förhållande och då det icke blifvit ådagalagdt eller ens uppgifvet, att färre eller flere af de gällande byggnadsoch brand-ordningarne äro bristfälliga och ofullständiga, samt enär hvarje kommun, i den händelse behof af ytterligare föreskrifter uti detta afseende skulle förefinnas, har sig öppet att derom hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning, Utskottet finner den föreslagne granskningen af byggnadsoch brandordningarne icke vara af behofvet påkallad. Vidkommande slutligen motionärens förslag, att planer för städernes bebyggande skulle uppgöras och fastställas, så har Kongl. Majit, genom ett den 1 Oktober 1828 till dess samtlige Befallningshafvande allåtet Cirkulär-bref, i Nåder föreskrifvit, dels att, efter timade större eldsvådor i städerne, ny tomtreglering för den afbrända traktens bebyggande alltid bör verkställas och plankarta deröfver upprättas, med iakttagande att gatorna erhålla minst 20 alnars bredd och att byggnadstora terne icke uti för små delar utsättas, dels ock att plankartan skall vara af Kongl. Majit fastställd, innan några byggnader fä uppföras. För annan händelse äter, än den nyssnämnda, lärer någon byggnadsplan svårligen kunna uppgöras och tillämpas. På grund af hvad Utskottet sålunda anfört, hemställer Utskottet. att någon åtgärd i anledning af ifrågavarande motion ej må vidtagas. Stockholm den 15 Maj 1854.
För min del kan jag icke undgå att uttrycka min förundran deröfver att en Departements-Chef, som framlagt ett så vidt omfattande, genomgripande och omhvälfvande förslag i afseende på sjöförsvaret, skall kunna tro denna fråga icke för allmänheten ega så stort intresse, att icke hela representationen vill sammanträda och alhöra hvad Gr. von Platen har att i ämnet anföra. Denna Gr. von Plåtens tanka måste så mycket mer förundra mig, som jag vid flera föregående tillfällen hört Gr. von Platen, såsom minister, uttala sig uti sann konstitutionel anda. Jag yrkar på bifall. Hr Rudbeck, Claes: Min tro är att flere ledamöter, åtminstone i Presteoch Borgare-St., skulle med ganska stort nöje deltaga uti den nu ifrågav:de öfverläggningen. För min del kommer således äfven jag att uttala mig för detta allmänna sammanträde. Det gifves nemi. en del af frågan, uti hvilken det för flottans framtid kan vara af största vigt att inhemta den allmänna opinionen. Detta är frågan om skiljandet af befälet vid de olika sjövapnen. Skärgårdsflottan kallas nu för en grundgående flotta. Vid denna flotta bör efter min åsigt officers-korpsen vara likställd med flottans öfriga oflicers-korpser. 1 annat fall kommer allt sjömanskap att på dessa roddfartyg i all framtid upphöra. Såsom bevis härpå får jag anföra, att våra båtsmän här i Stockholm icke blifva i tillfälle att erhålla något sjömanskap. Det är ett dugtigt folk, som man säger, »bra karlar». De sköta sina kanonjollar ganska väl, då det är fråga om att gå ifrån t. ex. Norrviken till Stockholm och tillbaka; men blåser det upp, så sköta de sig sämre än den yngsta löjtnant, som hit anländt ifrån Carlskrona. Skälet dertill är att de sakna sjömanskap, ehuru, på sätt jag redan förut nämnt, i öfrigt bra karlar. Af särdeles vigt anser jag således vara att flottans personal uppfostras på seglande fartyg. Det är icke här fråga allenast om en penningesak, utan om en åtgärd, hvilken uti generationer skall hafva inflytande på flottans befäl. Jag instämmer således i yrkandet på ett allmänt sammanträde för denna frågas behandling.
Och med tro, att en ytterligare förlängning af Piaecriptionstiden för omsättningsiättigheten i Banco_D'Sconten ej en gång skulle lända Gäldenärerna till någon verklig båtnad; utan att deras ställning tvärtom skulle med hvarje nytt uppskof ännu ytterligare försämras; och att det skulle blifva för dem, ju längre anstånd de fingo, desto svårare att reda sig. — Jag kan således ej instämma med de värda Ledamöter, som nu talat i detta ämne, utan får tvärtom ödmjukast tillstyrka bifall till Höglofl. BancoUtskottets Betänkande. Dessutom skulle stockängen och förlägenheten i allmänna Rörelsen ökas och underhållas, samt den Enskildtes Gäldenärer få så mycket svårare att reda sig, om tillgången, för dem, på nya Lån i BancoDisconten minskades; hel 1st Discontens möjlighet att utlåna nödvändigt måste inskränkas i samma mohn, som dess rättighet art indrifva sina Fordringar. Detta är för mig ett nytt skäl att tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande. Herr Påhlman, Otto Fredric: Då jag likaväl med den sista värda Ledamoten, anser 332 Den 24 Martti, f m. ett, utöfver hvad BancoUtskoftet tillstyrkt, förlängdt anstånd med Discont-låns omsättning snarare innefatta skada än hjelp för Läntagare, och då jag icke tror att blott de i BartcoDiscont Verket skulds atte behöfva hjelpas , utan att äfven andra Medborgare, hvilka äro skyldige annorstädes, böra erhålla mväg att i BiscontVerket kunna bekomma Lån, linner jag för min del det af Utskottet föreslagna anstånd af 30 dagar från derom af Discont Verket erhållen underrättelse v-ra t i 11 räck elie;, samt anhåller således om proposition till bifall a, Betänkandet. Herr Mannérstam , Johan : Den Motion , som gifvit anledning till förevarande Betänkande, åsyftade endast, att de, hvilka försummat omsätta sina Lån i BancoDiscontVerket, skulle dertill erhålla ytterligare rådrum. Då nu Motionen blifvit af Utskottet tillstyrkt, samt ifrågavarande
Uti ett annat fran Vällofl. Borgare-Ståndet till förenade Utskottens handläggning Öfverlämnad t Memorial har blifvit framstaldt det förslag, attt uppgöra Liqviden imellan Banken och innehafvarne af dess Sedlar, med serskild andel uti Metallfonden och serskild uti Credit-valutan pro rata yarte, och låta hvardera representeras för sig, Fvilket ock i sjelfva verket vöre det enda naturliga; men förenade Utskotten hemställa till eja hvar, som närmare öfverväga;-, icke förhålJandet med Mynt-väsendet allena, utan ock Creditväsendet man emellan, handelsställningen och Rikets economiska skick med alia derutinnan för Fandén varande brytningar, om tiden for ett sådant Företag nu kan vara inne. Om Realisations-grunden i denna stund antogs efter vanlig theori för en Vexel-Ranks solida operationer, så kunde likväl ingen ansvara derföre, att den ändock icke misslyckades. Den mindsta påkommande politiska skakning , inträffande missväxt elier ytterligare handels förluster skulle, till en Statsoch Banko.Utskottens Betänk andeni 307 del, i naturlig följd af den utomordentliga påkänning, sorn deraf bereddes, men egentligen af den derigenom föranledda opinionens verkan, si rubba alla vanliga beräkningar, att den närvarande oredan, sorn man ville förekomma, öfvergick till en vida större. Om man gar tillbaka till de förra Epoker; da en stadga i Mynt värdet genom Realisation, blifvit tillvägabragt, sä finnes, att man aldrig vägat företaga den förr, än alla andra förhållanden hunnit sä sammandragas till ett mai , att , säsom orden lyda : åtgärden blifvit en nödvändig följd af Myntets stadgande i ett rähne-värde, Iwartill det, efter en lang tids omlopp, ändteligen hade liksom sjelf sig satt; *) och ej heller då, utan att förut hafva samlat sådan fond i metalliskt mynt, sorn reducerade operationen från oförsvarligt hazard-spel till sannolikhet af framgång. 1776 års plan var, oaktadt ali försigtighet, och oansedt det 6tora biträdet genom Utländska Crediten , nära, att misslyckas.
Då man vid jemförelse af de 2 vägarne, den emellan Slockholm och Götheborg och den emellan Jönköping och Malmö, förordat den sednare, ehuru den ovedersägiigen kommer alt bära vida mindre rörelse, så skulle man tro, alt den jemförelsevis är vida mindre kostsam, men så är icke förhållandet. Vi hafva kostnadsförslag upgjorde, dels i K. M:s Propos., dels i de reservationer, som vid StatsUtskis på bordel hvilande Betänk, finnas bifogade, och vi kunna således jemnföra kostnaden för anläggande af dessa båda banor. En sådan jemförelse lemnar det resultat, alt banan emellan Stockholm och Götheborg, med afdrag af Köping-Hulls-vägen, är beräknad att kosta 13,333,000 R:dr, och banan emellan Jönköping och Malmö 12,200,000 R:dr. Således endast 1,000,000 R:drs 272 Den 23 September e. m. skillnad. Står denna skillnad i något förhållande lill den skillnad i trafiken, som är att förutse på dessa båda vägar? Frih. Raab har sagt, att hans öfvertygelse är, det en jernväg i Skåne skall hära sig. Jag lyckönskar Frih:n i denna öfvertygelse. Jag kan icke dela den. Jag har mångfaldiga gånger befarit de mest besökta jernvägar, t. ex. i Belgien, hvarest rörelsen och folkmängden är vida större än i Skåne och Småland tillsammans, och der stora stråkvägen går fram från hela kontinenten till England och tillika från hela norra Europa till Paris. Icke lärer en jernväg emellan Jönköping och Malmö kunna jemföras med dessa jernvägar, och de hafva likväl hittills icke gifvit högre ränta å kostnadssumman, än 3 proc. Kunna vi då hoppas, att en jernväg i Skåne skall lemna högre ränta. Jag fruktar att Frihms öfvertygelse i detta fall är byggd på lösa grunder. Men huru bör man i ett fattigt land gå till väga med anläggning af jernvägar? Jo! mig synes man bör börja der rörelsen och industrien tillkännagifver behofvel af dem, och icke der, hvarest rörelse oell industri skola skapas.
Föredrogs ånyo och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 3 dennes bordlagda Nåd. Propos:r lill R. St.: 1 :o Ang:de Notarien E. Lundblads, såsom arrendator af Strömsholms kungsladugård, und:st gjorda ansökning om eftergift af halfva spanmäls-arrendebeloppet för år 1852; och 2:o Ang:de uplätelse på viss tid ät enskild man af en, K. M. o. Kronan tillhörig, intill K. Operahuset i Stockholm gränsande tomt. O Ånyo föredrogs K. M:s d. 3 dennes på bordet lagda Nåd. Propos. till R. St., ang:de frami, förre Depart:sChefen i K. General-Tullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas och barns befriande från honom ådömdt ersättningsansvar i målet, ronde den efter afl. Upbörds-Tullförvaltåren M. F. Finér yppade balans. Hr Printzensköld, Carl, anförde skriftligen: Af den ifrågavande Nåd. proposin finner jag, det K. M. gjort enahanda framställning, som ifråga om eftergiften af den nu mera afl. Presidenten af Billbergh i Finérska balansmålet ålagde ersättningsskyldighet, och sålunda föreslagit eftergift af hela i ve Den 7 December. den ersättning, sorn afl. KansliRådet Valerius i lifstiden är vorden ådömd, utan att dervid taga i betraktande, att eftergiften, sålunda utsträckt, jemväl omfattar den del af ersättningssumman, nemi. 12 proc., som genom en allmän författning tillförsäkrats KammarRms Adv.Fiskal, såsom en honom tillkommande löneförmån. Jag har uti den K. propos:n likväl förgäfves sökt upläcka några skäl, hvarpå Konungamakten ansett sig äga befogenhet, att föreslå efterskänkande af hvad som är Adv.Fiskalens men icke Statens lagliga tillhörighet, utan att på samma gång föreslå R. St. att hålla Adv.Fiskalen skadeslös för den löneinkomst man på detta sätt vill honom afhända.
Då det Den 3o Mars f. m. i55 icke kan bestridas, att samhällets trefnad till stor del beror derpå, att skattebördorna äro jemt fördelade; så kan det svårligen undgå att väcka förundran, att BevillningsUtskottet icke sökt inkomma med något förslag i detta afseende, eller åtminstone med någon vederläggning af de förslag, som i sådant afseende blifvit afgifna. Utskottet har, rörande det af mig i delta hänseende ingifne förslag, yttrat: Hvad nu först angår-Herr Friherre Jacob Cederströms ofvannämnda Motion; så, och då den deri framställde beskattnings-princip står i ett nästan oskiljaktigt sammanhang med Herr Friherrens midt omfattande plan för grunderna till ett nytt Statshushållnings-System, har, med förbigående af hvad som i öfrigt emot verkställigheten af denna princip kunde invändas, det icke synts Utskottet lämpligt, att med dess lösryckande från berörde system, hvilket nu är föremål för handläggning hos flere Utskott, sorn deröfver ännu icke afgifvit något yttrande, serskildt och isoleradt ifrån det hela, fästa sig vid Herr Friherrens förslag, till hufvudgrundsats vid Bevillningens åläggande, utan får Utskottet alltså härmed afstyrka dess antagande. Härvid får jag anmärka, att bland de Utskott, som hafva att skaffa med föremålen för min Motion, utgör Bevillningsutskottet ett. Det hade således ovilkorligen ålegat detta Utskott, att med de öfriga öfverenskomma, att öfverlägga derom i 256 Den 3o Mars f. m. sammanhang med hvad motionen i öfrigt innehåller, eller också om Bevillnings-principen i och för sig sjelf, emedan den låter sig tillämpas lika väl enskildt, som om det öfriga antages. Då det icke torde vara möjligt bestrida, att Sverige äger 1,468,000 mantalsskrifne innevånare, och att man af de, min motion bifogade.
R:dr per tolft 3 + 9 furuplankor, hafva under påföljande åren varit underkastade följande vexlingar: per tolft 3 + 9, 20 fot. per tolft 2^ + 7, 20 fot. 1856 R:dr 31,oo 15,50, 1857 » 30,oo 16,oo, 1858 » 25,oo 12,75, 1859 » 28,oo 16,oo, 1860 » 33,oo 17,oo, hvarvid bör anmärkas, att 1858 års låga priser härledde sig från handelskrisens verkningar och att stegringen 1860 förorsakades af den just före Fastingsmarknaden erhållna underrättelsen om differentialtullens afskaffande i England. I afseende å trävaruskeppningen har Handelsföreningen i öfrigt erinrat, att kubikqvantiteten af Plankor och Battens icke ökats i samma förhållande som tolfttalet. Tab. Litt. o. Flvad Göteborgs importhandel angår, så utvisar nedanstående på officiela uppgifter grundade sammandrag, tab. Litt. Q, att den under de senaste 34 åren likaledes vunnit en betydlig tillväxt. Synnerligast an - Tab. Litt. (t. Införsel till Göteborg. Den stigande införseln utgöres förnämligast af bomullsoch ylleväfnader. b) Den större spanmålsinförseln, numera ett undantag, står i sammanhang med de 5 sista årens svaga skörd. För sista 5-årsskiftet ingår råg till belopp af 193,259 kubikfot. c) Införseln 1847—1850 utgjorde i medeltal 932,025 kubikfot. Göteborgs och Bohus län. Göteborgs stad. Handel och Sjöfart. 31 märkningsvärd är denna tillväxt för vissa hufvudsakligare införselsartiklar, som utgöra råämnen för fabrikernas oell handtverkeriernas behof, och i afseende hvarå den tillika innebär en måttstock för omfånget af landets inhemska slöjder och konstflit. I följd af näringarnes vidgade omfång har införseln äfven af andra för dem erforderliga varuslag betydligt ökats.