Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer lära täckas inse, huruledes å ena sidan Riksens Ständers väckta och vakande uppmärksamhet, och å den andra billigheten och värdigheten af deras förhållande emot skicklige och rättsinnige Embetsmän, skall hos desse underhålla deras efter Utskottets öfvertygelse ostridiga böjelse och bemödande, att i möjligaste måtto tillbakahålla äfven sådana afvikelse!’ från föreskrifter och grundsatser, som från alla menskliga befattningar äro oskiljaktiga. Efter någon öfverläggning sammanstämde beredningen i den mening, at det af Herr Silverstolpe sålunda upgifna förslag skulle til Utskottet anmälas, såsom öfverensstämmande med Utskottets fattade beslut, och efter Beredningens tanka tjenligast at uttrycka Utskottets mening. I afseende på de anmärkningar Utskottet gjort öfver saknade data i protocoll och svårigheter vid läsningen, uppkomna genom bristande titlar öfver ämnena, trodde beredningen sig böra tilstyrka, at dessa brister väl antecknades i Utskottets Protocoll och Bilagor till protokollet den 27 Juni 1815 673 Ordföranden anmodades at derom göra en sådan anmälan till Hof Cantzleren at i afseende på bägge anmärkningarna Utskottet nu ej ville sådant hos Ständerna anmäla, häldst de anginge en mindre upmärksamhet hos Protocollisterna och ingen försummelse af StatsRådet, men at Utskottet önskade at sådant för en framtid må rättas. Företogs Konungens Nådiga Proposition om et tillägg i 81. §. i afseende på Grundlagsfrågors behandlingssätt. Beredningen beslöt at föreslå tillägget af et nytt moment vid slutet af berörde 81. §. så lydande: Ytterligare upskof med slutberedda Grundlagsfrågors afgörande må ej äga rum, utan Konungens och alla fyra Riks Ståndens sammanstämmande beslut.
B o r g hade sålunda brutit isen. Man börj a d e medgifva, att simöfningarna kunde vara af nytta äfven för våra flickor, att det ej var någon naturlag, som för dem försvårade inhämtandet af konsten, samt att de t. o. m. kunde nå samma skicklighet däri som g o s - sarna. Resultatet af denna förändring i o p i - nionen såg man snart i hufvudstaden, där 1847 i Mineur lilla anspråkslösa, vid Riddarholmen belägna badinrättning för fruntimmer simundervisning började, så godt det knappa utrymmet medgaf, att meddelas af N a n c y E d b e r g, vår första simlärarinna. Sedan hon 1851 emottagit magisterkransen — en af de första kvinnor, som i detta afseende vågade följa M a - nillaflickornas exempel — utverkade hon sig efter många svårigheter kongl. maj:ts tillstånd att inom flottans område vid Kastellholmen i Stockholm anlägga en egen simskola för fruntimmer. M e n då hon saknade nödigt kapital till planens realiserande o c h en förlagsman ej stod att finna, måste ett bolag bildas, som åtog sig det ganska dyrbara företaget. Här finna vi direktor B o r g kraftigt verkande för sin älsklingsreform. Resultatet b l e f att 1859 en prydlig bado c h siminrättning för fruntimmer stod uppförd vid Kastellholmen, vår första större kvinnliga simskola. D e n hade kostat ej mindre än 18,000 kronor. M e n på grund af flera missgynnande omständigheter bar sig ej företaget, oeh 1869 stod man inför valet att stänga anstalten eller bilda ett nytt bolag, som för en summa, motsvarande det gamla bolagets skuld, ville öfvertaga inrättningen o c h fortsätta dess verksamhet. Bland inbjudarne till teckning i det nya bolaget möter oss ånyo B o r g. Likaså står hans namn främst bland dem, som hos kongl. maj:t samtidigt söka tillstånd att flytta simskolan till en m e r centralt belägen plats med friskare vatten, hvartill man utsett Skeppsholmsstranden vid Skeppsholmsbrons sö- dra ända.
M:ts nådiga skrifvelse innehåller, Rikets Ständer bifallit att, för uppförande af en ny kyrka i Knäreds församling af Hallands län, ett lån af sexton tusen r:dr må af Riksgälds-kontorcts medel utgifvas, emot vilkor, att, sedan detta lån under fem ars tid innehafts utan ränta, 6 procent af detsammas ursprungliga belopp till Riksgälds-kontoret före hvarje års slut, inbetalas, af hvilka 6 procent först beräknas 4 procent ärlig ränta å det återstående låne-kapitalet, hvarefter det belopp, som derutöfver skall erläggas, kommer att såsom kapital-afbetalning å lånesumman afgå, intilldess denna är till fullo godtgjord; börande församlingen, innan detta lån af Riksgälds-kontoret utbetalas, hafva aflenmat sin till Riksgälds-kontoret utgifna, af fullmäktige derstädes godkända förbindelse alt behörigen fullgöra de för länet stadgade betalningsvilkor, bland hvilka jemväl hör intagas det stadgande, att den ersättning, församlingen för den genom kyrkans förstöring gjorda förlusten möjligen kan i laglig väg erhålla, uteslutande må till afbetalning af lånet användas. Hvilket, såsom svar i ämnet, Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Juli 1851. Bih. till R. Skrifvelse, N:o 112. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Juli 1851. Presle-Ständet den 25 Borgare-Slåndet den 25 Bonde-Ståndet den 29 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående medel till fullbordande af Strömsholms kanals ombyggnad. (Stats-Utsk:s Uti., N:o 213.) S. A. K. Till E. K. M:t har Strömsholms kanalbolags direktion inkommit med underdånig framställning, rörande bolagets närvarande ställning och de orsaker, som, utan bolagets eller direktionens vållande, skola densamma föranledt, med anförande dervid, bland annat, att, vid verkställigheten af Strömsholms kanals ombyggnad, Öfverste-löjmanten m. m. /.
Å ena sidan har man nemligen antagit, att, då borgenären af en annan person emottagit en ny förbindelse, han såmedelst låtit den sistnämnde träda i förra gäldenärens ställe, samt i och dermed befriat denne från personlig ansvarighet; och man har funnit detta så mycket billigare, som det eljest kunde inträffa, att, enär borgenärens krafsrätt kan förvaras genom inteckningens förnyelse, gäldenären kunde blifva ålagd att infria sitt skuldebref efter mer än tio års förlopp, utan att han under tiden erfarit det ringaste om fordringens tillvaro; — men, å den andra, har deremot blifvit amärkt: alt den omständighet, att borgenären emottagit nya egarens förbindelse, ej kan antagas såsom ovilkorligt bevis om medgifven befrielse för förre gäldenären, så länge hans å skulden utfärdade förbindelse af borgenären icke återställes eiler denne formligen bifaller en dylik befrielse; att ett sådant antagande destomindre kan erkännas af lagstiftaren, som tredje mans rätt derpå är beroende, enär den intecknade förbindelsen oförändrad sedermera kan af borgenären öfverlåtas till annan man, hvilken, derest förbindelsen i öfrigt i hans liand är betalningsgild, ej rättvisligen bör kännas skyldig att lida af ett för Lag-Utskoltcts Betänkande, &;o 5j. 7 honom obekant förhållande, samt alt gäldenärer i allmänhet kunna komma att åläggas infria förbindelser, om hvilkas tillvaro de ej blifvit erinrade förr än efter tio års förlopp från utgifvandet, emedan, för bibehållande af förbindelsers gällande kraft, enligt lag, ej erfordras annau åtgärd, än att å vissa tider uppvisa desamma infor rätta eller hos Konungens befallningshafvande. Lagberedningen har emellertid hyllat den förra åsigteu, och alltså förklarat att, om inteckningshafvare tagit ny egares förbindelse för sin fordran, förre gäldenären är från sin förbindelse fri, der ej annorlunda aftaladt är. Den senare åsigten är åter den, som, vid tillämpning af nu gällande lag, hufvudsakligen varit rådande; och det är äfven den, som hos Utskottet segrat.
Stockholm den 2 juni 1819. Under den resa till södra delarna av riket som konungen och kronprinsen gör förordnas 4 ledamöter av statsrådet att sköta regeringsärendena. Justitieminister greve Fredric Gyllenborg, En av riket herrar greve Mathias Rosenblad, En av Rikets herrar greve Carl Lagerbring och Statsrådet greve Adolph Göran Mörner samt i händelse att de insjukna Statsrådet greve Claes Fleming. Stockholm den 2 juni 1819 CARL JOHAN Kungörelse angående förbud mot införsel av utländskt vitt bomullsgarn Nr 1 - 25 efter engelsk beräkning. Stockholm den 8 juni 1819. Förbudet gäller inte garn som redan finns i riket, där det får kvarbliva mot hittills fastställda avgifter om ägaren bevisar att han införskrivit garnet innan förbudet blivit kungjort. Spinneri inrättningar skall lämnas tillfälle att för bevakandet av deras rätt tillse att utländskt bomullsgarn av grövre slag förtullas. De får själva rätt att vid tullkamrarna inhämta kännedom om varans beskaffenhet samt om missbruk förevarit anmäla det. Stockholm den 8 juni 1819. A N EDELCRANTZ Kungörelse angående förändring i författningen, rörande ryttarhästars utsläppande på gräsbete efter Mikaeli tiden. Stockholm den 26 juni 1819. Åtskilliga rusthållare anhåller om ändring eller upphävande av Krigs Kollegiums vitesförbud att ha ryttarhästar på gräsbete efter Mikaeli tiden. Kongl Maj: t har förklarat, att på grund av provinsernas olika läge i norr och söder stor skillnad i väderleken kan uppstå. Ändring i stadgan gäller att efter 1 oktober inga hästar får vistas utomhus på nätterna. I övrigt skall landshövdingarna i sina län bestämma den tid, då hästarna skall hållas i stall, beroende på hur väderleken är det året. Stockholm den 26 juni 1819 VILHELM BENNET Kungörelse angående upphörande av den genom Kongl Kollegii Kungörelse den 17 juli 1810, bruksägare lämnade rättighet, att tills vidare få nedlägga stångoch ämnesjärnsmiden, emot befrielse från därå under tiden belöpande kronoutskylder. Stockholm den 12 juli 1819.
B A B Y STOCKHOLM — ÖFRE NORRLAND, DROTTNINGGATAN 6. Hushållsräkning 5 %. SYDSVENSKA KREDIT-AKTIE-BOLAGET, SVENSK D1FLASKAPPARAT rekommenderad af professor Medin. STOCKHOLM, FREDSGATAN 24, Apparaten kostar komplett med 8 flaskor och kokkärl kr. 6: — Kr. 4,S1S,000) Dito utan kokkärl » 3: 50 (Fonder Med hvarje apparat följer » KortfatD e p o s i t i o n 5 % tade regler^för späda barns uppfödande med komjölk » af professor O. Medin. Apparaten, som redan vunnit särdeles stor spridning äfven i grannländerna, är, utK a p i t a l r ä k n i n g 5 % om af professor Medin och d:r Carl Flensburg i Idun för den 2 mars 1892, förordad af Sparkasseräkning 5 % e. o. professor W. Pipping i Helsingfors och d:r Chr. Doderlein i Kristiania m. fl. Säljes i parti hos hrr Q. A^bramson &amp; C:o, Stockholm och i minut hos hrr Alb. O. Werner, „Josephsson &amp; Ågren, Sandgrens bosättningsmagasin, Kuntze &amp; C:0, Numa Peterson, Akerholmska bosättningsmagasinet samt alla apotek i Stockholm. I Göteborg i Ch. O. Werners filial. Dessutom å de flesta apotek I riket. Bolinders Gaskök EKONOMISKA — HÅLLBARA — BILLIGA. FILIAL I GÖTEBORG: GÖTEBORGS ARKADER. FÖRYARINGSFACK VIA POSTLINIEN S A S S N I T Z T R E L L E B O R G förmedlas den snabbaste förbindelsen till kontinenten medelst de stora, elegant och beuthyras af kvämt inredda hjulångarns Svea och Germania samt propellerångarne - Röx och AKTIEBOLAGET Xmperator. OBS.!
Dä nu ej detta är förhållandet, utan betydliga och svåra brister förefinnas i afseende till barnens hälsovård, i följd af lokala förhållanden och anordningar, hvilka lägga bestämda och för närvar, ohjelpliga hinder i vägen för det enskilda bemödandet, så tyckes den slutsatsen falla af sig sjelf: att Stockholms barnhus, som det nu är organiseradt, ej gör den nytta det kunde och borde. Hvad kan då vara orsaken härtill? Är det den bristande tillgängen på penningar? Jag tror det ej! Är 1844 hade barnhuset en fond af 547,575 r:dr b:co utsatt till större delen på 5 å 6 procents ränta, utom åtskilliga andra betydliga tillgångar. Se här en ungefärlig uppgift på tillgångarna: Ränta på kapitalet 27,000 r:dr. 3169 tunnor tionde spanmål 21,000 , Andel i Stockholms Tolagsmedel 4,300 , Öfverskottsmedel från Justilie-colkm och förmyndarkammarn 15,000 , g-dcls procent af sterbhus inventariisummor inom Stockholm 6,800 , Andel i böter från poliskammaren och domslolarne i landsorten 3,000 , Diverse hyresmedel 5,000 , Inlösningssumma för barn 20,000 , m m. som här ej upptages. Summa b:co 102,100 r:dr. Dessa medel, hvilka ej blifvit för högt upptagna, borde, om de blifvit rätt använda och en ändamålsenlig plan varit följd, räckt till för att, långt före detta, åstadkomma en af beliofvet och den allmänna rösten länge påkallad och högst behöflig reorganisation af hela inrättningen. Nu har deremot ingen plan varit följd, och det är just detta som man klandrar, icke nitet och den goda viljan hos direktionens mångtaliga ledamöter, hvilka säkerligen hvar och en för sig velat väl, ehuru bristande enhet och sammanhållning ledt rerultatet af deras verksamhet till en ståndpunkt, hvilken ej kan vara till allmän båtnad, enligt de rättvisa fordringar man bör hafva på en inrättning, hvilken åtnjuter så betydliga inkomster såväl af allmänna medel som enskiltas tillskott.
Häfver den, som vädjat, i Underrätt tappat: gifve han amant ut hvad dömdt 62 LagUtskottets Betänkande N:o 89, är, och sätte det hos Konungens Befalla ningshaf rande, eller i taka händer* 2 8 Cay, pettå Cap. vardei sålunda indradtS 1 §; Hvar som ä nyo drager den sak får rätta, deri dom eller utslag förr är, som vunnit laga kraft; eller tadlar sådan dom får Rätten, eller utom', bote för Un* derrätts dom tio daler; för Hofrätts dom etthundrade daler. År det Konungens 1 plikte med femhundrade daler. 2 §. Qväljes Underrätts dom; döme der öfver förste domstol i den ort, der brutit är. Qväljes Hofrätts, eller Konungens dom', det skall i Hofrätten dömas, '29 Cap. i och 2 §$. af detta Capitel »kola haf?% följande lydelse : Bäg Zhslottets Betänkande Nlö 89. 63 1 s. Djerfves någor missbruka rättegång} och emot klara skäl och bättre vett, af arghet, drager någon för Rätta ; bote i Underrätt ifrån tio till tjugu daler, de fattiges ensak: och gälde dertill rätte-i gångskostnad, hinder och skada. 2 §. Häfver någor tappat i Underrätt, och Hofrätten gillar i allt Underrättens utslag; bote han ifrån trettio till hundrade daler. I dessa fall plikte fullmäktig, som i 15 Cap. i4 §. sagdt är. Orkar den brotts* lige ej bota ; plikte med fängelse, som i i o Cap. TJtsöknings-B olken stadgadt är. 3o Cap: 5 §• Benna §. är sålunda Undrad: Den, som tappat i Hofrätt , då, salen der, såsom i forsta domstol, dömd är; gifve ut det han är skyldig fi| ZsgUlskottetS Betänkande No 8$. känd, allt sorn i 26 Cap. sagdt är\
Det simpla svaret härå vore, att om Hr von Hartmansdorff kan utarbeta en författning, efter hvilken de, som befinnas bärande brännvinsflaskor i fickan, kunna tillförlitligen ertappas och inställas för beskattnings-comite'en, så må han försöka; men intill dess eli sådant försök lyckats, torde det vara nog orättvist att beskatta all arbetskraft i Sverige såsom verklig förmögenhet, derföre att, tyvärr, det händer, att arbetskraften hos en stor del af vår allmoge förslöas och förstöres af brännvins-supande. Lefnadssättet här i landet kan icke i allmänhet fördömmas såsom alltför yppigt; der motsatsen inträffar, är det en följd af exemplet ofvanifrån. På samhällets höjder, om man så anser nödigt, borde således luxen först inskränkas; men att stäfja njutningslusten genom beskattning, är, i det ringaste sagdt, ändamålslöst i detta tidehvarf, ifall det varit möjligt, då f. d. Konungen lät utgå påbud om femdubbel bevillning och om inleverering af allt silfver, samtidigt med stränga åtvarningar emot öfverflöd och emot caffedrickning m m. Erfarenheten borde likväl vara varnande för tillämpningen af dylika grundsatser. Här, på Riddarhuset, kan till en tid allting sägas och vinna medhåll. Att stalscassan blifvit under sista quinquennium full och öfverfull, kan omöjligen af mig anses såsom någonting att fröjdas öfver. Den hade väl en skuld vid sista riksdag, men som alldeles icke var presserande. Också var det, ef11 H. *5 >94 Den 10 Augusti f. ro. ler hvad jag tror, ingalunda den större massans af Representationen mening, att denna skuld ovillkorligen borde intill denna riksdag betalas, utan var det endast den låga beräkningen af statsverkets ordin.-inkomster, och den höga beräkningen i tulloch annan bevillningsväg, som åstadkommit resultatet, hvilket resultat kunnat vara fröjdesamt nog, om skördarna och conjuncturen för Rikets export-artiklar medgifvit en motsvarande tillökning äfven i folkets cassabehållningar; men då förhållandet uppenbarligen blifvit motsatt, har statscassans blomstrande tillstånd skett på bekostnad af det för vidare production nödiga rörelse-capitalet.
Men jag litar på våra egna, jag hoppas på Skandinaviens krafter, som mångdubblas af kärleken till vår frihet och sjelfständighet, vid hotelsen af en makt, hvars system det är att förqväfva dessa menniskors och nationers dyrbaraste rättigheter; jag litar på våra vapen, vårt lyckliga läge, på vår fosterlandskärlek, och på vår enighet, som ger styrka. Hvad ett litet folk kan åstadkomma, hafva Girkasserna ådagalagt. Ehuru jag sålunda visst icke hyser någon framtidsfruktan för denna båla granne ur den synpunkten, som skulle vår sjelfständighet kunna sättas på spel, kan jag dock icke dölja för mig att vi måste städse vara på vår vakt — att vi kunna tvingas till stora ansträngniugar, att vi, framdeles, kunna få göra stora uppoffringar för att värna vårt land, om ingen för oss lycklig förändring kommer att ega rum i Ryska väldets omfång och nuv:de styrelsesätt. Derföre kan jag icke vara blind och visst icke liknöjd för den lycka, som skulle bebådas Sverige, om under nuv:de förhållanden en koalisation, med stormakterna i spetsen, uppträdde mot Ryssland, för Polens återupprättande, hvarigenom också en annan Skandinavisk framtidsfråga, som med synnerlig klokhet varit af vår regering bevakad, och hittills undanböjd, men förr eller sednare måste komma till utbrott, den af mig här ofvan vidrörda Danska frågan, torde kunna, med minsta möjliga ansträngning för oss, komma till en lycklig lösning. Jag har ansett mig böra omfatta detta tillfälle att uttala dessa åsigter, desto hellre som jag tror mig veta och våga förklara, att desamma äro rådande äfven hos de öfrige män, som H) Den 2 Maj f. ra. gjort inbjudning till manifestationer för Polen; men att deras afsigter icke öfverskrida de af mig nu antydda gränser. Och nu ber jag att få tillämpa dessa åsigter på Utsk:ts förslag. Motionerne hafva, efter min föreställning, uppfyllt sitt ändamål, om R.
Jag föreställer mig, alt det måste af hvar och en inses, att det är en stor, en skrikande orättvisa deruti, alt om en hel socken är i behof samt har nytta och gagn af fjerdingsmannen, likväl vissa hemman, hvilkas belopp kan vara betydligt och kanske stiga till ^:del af hela socknens hemmantal, skola vara befriade från allt deltagande i ett så beskaffadt bestyr. Jag tror icke, att ett sådant förhållande instämmer med tidernas begrepp om och fordran på rättvisa och billighet, och på denna grund anhåller jag om R. o. Adis bifall till betänkandet. Frih. Ridderstolpe: Det kan icke undgå att förundra mig, att en min motstående vän, som sjelf är possessionat, kunnat misstaga sig till den grad, att han ansett fjerdingsmannen vara socknens tjensteman. För att vara socknens tjensteman skulle han väl åtminstone lyda socknens chef, som är pastorn, hvilket han ingalunda gör. Han lyder länsmannen, och när pastorn har något inom socknen att utföra, så är det med sina sexmän han manövrerar, och ingalunda med fjerdingsmannen, hvilken, såsom jag nyss anförde, i min tanke är sista utgreningen af länsstyrelsen. Jag fortfar att yrka afslag på betänkandet. Den i/, Octo ber c. ra. 3»7 Hr von Hartmansdorff: Lika med Fril). Ridderstolpe bestrider jag den meningen, att fjerdingsmannen skulle vara socknens tjensteman. Han är det ingalunda, likaså litet som länsmannen eller kronofogden äro det; utan lian ar, på sätt nyss nämndes, den sista utgreningen af länestyrelsen. Han motsvarar på landet ungefär hvad polisbeljeningen utgör i städerna. När nu förhållandet är sådant, förefaller det förunderligt, huruledes 2:ne Utsk. kunnat förvexla egenskapen af polis-författning och municipal-bestvr. Dessa saker höra alldeles icke tillsammans; och en sådan för v i I leise lärer icke hafva kunnat uppkomma på annat sätt, än till följe af den gamla stadgan, att det går i tur emellan skattejordens innehafvare att fullgöra detta bestyr.
Om man nödvändigt vill hafva årliga riksdagar, så synes det mig att man också bör se till, att man i sammanhang dermed vidtager de förändringar i representationens arbetssätt och i omfånget af dess funktioner, hvilka i andra länder befunnits lämpliga med afs:de på derv:de kamrars tätare sammanträden, såsom t. ex. bland annat det, att Regeringen ej behöfver af statsregleringen framlägga något mera, än hvad hon för tillfället anser tarfva förändring. På samma gång den ifrågasatta förändringen i tiden för riksdagarne skulle träda i verksamhet, måste äfven motionsrätten vid desamma på ett eller annat sätt inskränkas, såsom t. ex. att en motion ej skulle få väckas med mindre än att Ståndet dertill gåfve tillstånd, samt att motionären borde sjelf framlägga fullständigt utarbetadt förslag till alla de ändringar, som han med sin motion åsyftade. Afven i åtskilliga andra delar tror jag att arbetsordningen vid riksdagarne skulle behöfva undergå genomgripande förändringar, om detta förslag skall kunna genomföras. Utskit har vidare föreslagit att bevillningen skulle vid hvarje riksdag göras till föremål för ändring och behandling. Då man antager att samma ledamöter skulle tillstädesvara vid riksdagarne under 3 år, synes det vara alldeles onödigt att förutsätta nödvändigheten af omstöpning af hela tulltaxan, hela postbevillningen, hela allmänna bevillningen, m. m. Mig förefaller det vara en mycket nära liggande omständighet att, då man vill att R. St:r skola hvarje år sammanträda, man ej i vidsträcktare måtto gör bevillningsfrågorna till föremål för R. St:rs pröfning, än för så vidt enskilda motionärers framställningar dertill föranleda, och att man icke ålägger Bevilln.Utskit att, så att säga, ex officio genomgå tulltaxan från bokstafven A till O och sedermera underställa detta sitt opus R. St:rs pröfning, hvarefter de i Betänkit innefattade frågor fordra mycken tid att inom R.iksStånden handläggas och slutligen kunna till följd af olika beslut och olika åsigter blifva föremål för förstärkt Bevilln.Utskis behandling. Icke borde väl heller, om Utsk:ts förslag antages, R.
Slutberäkningen för femte Huivud-tileln, pag. 4<b Lades till handlingarne. S. D. Med tillämpning af de grunder, som blifvit af Borgare-Ståndet antagne vid riksdagarnc åren 1023, 183 s—■! ö55. samt 1844 — 1845, beslöt Borgareståndet, att följande städer och Bergsbruks Valdistrikt skola sända Revisorer, hvardera en till ncdannämndc Revisioner öfver StatsBankooch Riksgälds-verken, nemligen: till den revision, som begynnes den 15 Augusti 1860: Slockholm, Göteborg, Upsala, Hernösand, Bergsbrukens femte Valdistrikt och Ulricehamn; till den revision, som begynnes den i5 Augusti i861: Stockholm, Norrköping, Calmar, Venersborg, Luleå och Hjo; och lili den revision, som begynnes den 15 Augusti 1862: Stockholm, Göteborg, Visby, Sundsvall, Eskilstuna och Sköfde: Varande, enligt Borgare-Ståndets beslut den 5 Maj 1845. Städerna i fjerde oell femte klasserna berättigade alt, i lall de icke sjelfva vilja sända Revisorer, i Stockholm eller annan stad dertill uts< och förordna någon af sådan egenskap, som 70 §. Riksdags-ordningen föreskrifver. och med iakttagande al hvad i 14 § af samma Grundlag stadgas, hvarförutan erinras, att, enligt hvad öfligl varit, vederbörande ega att för vald Revisor en suppleant jemväl utse. Prat.-Utdrag den 14 April 1860. 543 Fran Heder v. Bonde-Slån det. S. D. Vid förnyad föredragning af Slals-Utskottets Utlåtande N:o 85, ingående regleringen af utgifterna under Itiks-Slalens Femte Ilvfovdtitcl, biföll Sfåndel allt hvad i delta utlåtande biiivit föreslaget, nied härnedan antecknade undantag: 5:te punkten.