Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna blef i och genom sjukdomen af en vekare, mera kontemplativ art. Men när hon från dödens närhet återvände till lifvet, beröfvade henne lidandet småningom känsligheten för naturens rogifvande inflytande. Det är ej den minst olyckliga af lidandets följder, att det icke blott isolerar från människorna, utan hämmar förbindelsen med naturen genom att göra en både döf och blind. Ernst Ahlgren var medveten om denna förändring och kände den som en del af den stora tomhet hon klagade öfver. Sinnet för människornas och för djurens lif var dock alltid hos Ernst Ahlgren starkare än hvarje annat. Hon kunde vända sig från hvilket härligt landskap som hälst, för att ifrigt följa någon ganska hvardaglig företeelse af mänsklig art. Och detta grunddrag kan skönjas hos henne redan i barndomen. De gladaste stunder hon mindes, utom friluftslifvet med fadern, var när hon – mot de uttryckliga förbuden – smög sig ned i folkstugan (skildrad i hennes senast utkomna Berättelser och utkast). Genom dessa stulna fröjder utvecklades tidigt hos henne det förstående af folkets lif, som ger Ernst Ahlgrens folklifsbilder den geniala, omedelbara, hvarken på »herrskaps»-språk eller i »herrskaps»stämning omsatta uppfattningen af folkets skaplynne. Hon behöfde ej idealisera bort råheten, för att kunna framkalla äkta medkänsla med det äkta mänskliga hos folket, emedan hennes sympatiska blick hade upptäckt det väsentliga, som andra förbise för det oväsentliga, – Hon ansåg själf, att utan denna barndom och ungdom på landet, där de fåtaliga intrycken bli så mycket djupare, och utan dessa ströftåg till folkstugan skulle hennes diktning saknat ett af dess mest kännetecknande drag. Och ej blott hennes diktning, utan hela hennes skaplynne, nämligen dess äkta folkliga riktning. Hon kunde vinna småfolkets hjärteförtroende, hon betraktade icke deras förhållanden ofvanifrån; hon kände sig tvärt om mera andligt slägt med daglönaren än med sin egen samhällsklass. Dess, särskildt hvad kvinnorna vanligen angår, orkeslösa tillvaro var henne en akut plåga. Arbete och försakelse, till dess man genom arbetet skaffat sig medel till njutning, sådan var hennes lefnadsvishet.
Herr Commerce-Rädet Ekman, som dels förut, dels nu under öfwerläqgning i detta äm, ne, hade yttrat, att han ansäge Utstottet böra i sä mätto förändra sitt Betänkande, att i den föreflagne underdamga anhällan hos Kongl Mast ej skulle omnämnas förbud emot Utländsk Spannemäls införsel, utan blott förhöjning i Tullen derä, uppläste till stöd för denna sin mening ett anförande, hwaruti de öfrige närvarande Ledamöterne af Borgare. Ständet instäm, de; och hwilket, enligt derom gjord begäran, skulle jemte Protocolls Utdrag om hwad Ut. skottet till swar pä berörde Anmärkningar för. klarat, Wälloflige Borgare. Ständet meddelas. Ut svprr. klx ?rotoao1I<> Larl O. 8kvtzm»o. VxpIUt lior 8Lml!',Ae Killr-FrInlleii ilen »8 o/iobrr l8l»j Wördsamt Memorial. ^ följd af de Reipective Riks Ständens g>. nom Protocolls Utdrag meddelte besiut, har de» förstärkta Stats-Ulskottet sammanträdt, och pä sätt 7» och 69 §. Z. af Regeringsformen sami zo §. af Riksdags Ordningen föreskrifwa, se. dan en Ledamot utlottad blifvit, titt afgörande företagit följande woterings Proposition: Ven som bifaller -en af SewillningsUtskottet förcstague redaction af i:sta puncten 7. Mom. 1. tz. 4. Art. i Bcwillnings För ordningen, fä lpoande:
Majit hemställt, alt, med bibehållande af den nu för beväringsmanskapet bestämda exercistid af 30 dagar, fördelade på två år i lika terminer, under det dervid stadgade vilkor, att de två beväringsklasser, som i följd häraf årligen sammandragas, icke exerceras samtidigt, förslagsanslaget lill beväringsmanskapets vapenöfning mätte för nästa statsregleringsperiod uppföras till ett belopp, närmare än hittills svarande mot de årliga utgifter, sorn af anslaget skulle bestridas; Med hänseende hvartill E. K. Maj:!, efter inhemlad kännedom om de årliga brister, som häruti under sednare åren uppstått, föreslagit en förhöjning i detta anslag med 101,667 R:dr. Bill. lill B. St. Prat. 1862 Sf 1863. 10 Sami. 1 AJd. .9 Haft. 4 26 Exp edit io nslits k o t tets Förslag lill underd. Skrifvelse, N:o 133. Då skäligen kan anlagas, ali en del beväringsyngl ingar skola tillgodogöra sig de fördelar, som uppkomma genom inträde i lagligen organiserade skarpskytte-korpser och alt antalet af beväringsskyldige, som skola undergå vapenöfning på vanligt säll, derigenom kommer att i betydlig mån förminskas samt kostnaderna för beväringsmanskapets öfningar att i samma mån inskränkas; hafva Rikets Ständer trott sig böra endast i så måtto bifalla E. K. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning, att förslagsanslaget för beväringsmanskapets vapenöfning, hvilket för närvarande utgör 458,333 R:dr, blifvit upptaget till 500,000 R:dr årligen. Materiel en. 19:o. Försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-kollegii A/delningar.
Tvrått afgift efter l:fta Sfrttfeftt befriad: l:o Ditgftngar, font mtb Slcabcmter, ©tjntttaffer, (5 a re! tuff a ^nftitutet ocf) afftuätttta Sfofor tbfa flubtcr, fantt efeoer mtb Sredjttofogtffa itubermtöiiigsanftafter; 2:o ©fanufacturifter orf) jyabrtfötbfare t ©fftfötuita friffab, få för egne |terfoitcr, font för bcraö fmftrur orf) barit fauit be t orfj för beraö fföjber begagttabe arbetare. §. 144. ■S3cfrtcXfc fuan afgift enligt l:fta odj 2:bra Slut. åtnjuta: l:o ^MtSskonfiaplar i ©teckholm, äfioenfcm Roligs odj Nattbetuakniug i öfrige ftåbcrne; 2:o 3 tjenft tuaranbe, få toäl fern uteb rätt till pennen afftebabe, ge men fia Slrmeen till lanto' o di fjöS, jemte båtSmanShåttet; 5:o ©emenfkapcn af extra rut erate krtgSfolkct celi ScioäriugSmauftapet för bet krtgSår, bå be gjort någon garntjottSs eller fälttjenfl; cd) fia it, till beftprtanbc af hjertlig tjenftgöring, när afkortning etter reftitutien fötcS, behörigen uppräts tab cd) uuberffriftcen förteckning å manfkapet titt konungens 23cfatfningöliafman
Alt det antal hästar, som enligt rese-reglementet embetsoch tjenstemän bestås, måtLe, så vidt ske kan, inskränkas. 7:0 Att, — då Gästgifveri-förfaltningarne tid efter annan undergått sådane förändringar, att de endast i vissa fall äro gällande, och de föreskrifter, som ännu qvarstå, påkalla rättelser, serdeles i hvad angår rättigheten att begagna gästgifveri-skjuts, som i anledning af förändrade omständigheter och utvidgade näringsfång blifvit utsträckt öfver de skjuts-skyldiges egentliga’åliggande, och ofta är beroende på gästgifvares och hållkarlars godtyckliga förfarande, men det är af yttersta vigt, att sådane påbud, som skola tjena de skjutsande och resande till efterrättelse, innehålla tydliga och bestämda föreskrifter, i en författning sammandragne, med mera fullH||äindighet, än de nu i dagböckerne äro att tillgå;—ett förslag till Allmän :8 Allm, Besv. och Oeconomie-Utskotlels Betänkande lY~o 98. Gäslgi fveri-Ordning allisa måtte af Utskottet utarbetas, för att af Rikets Hög lo fl. Ständer till Kongl. Maj: ts Nådiga pröfning och fastställelse i underdånighet öfve riem nas. 8:0 Att Gesäller måtte förklaras berättigade att af gästgifveri-sk juts, emot vanlig lega, sig begagna, hvarigenom de, i följd af deras skyldighet att resa till fots, ofta med skäl öfverklagade olägenheter för landet, skulle lill större delen upphöra. 9:0
Han deltog outtröttligt i arbetena, ordnade dagsverksskyldigheten mellan sin församlings medlemmar och var städse färdig att med sin egen person träda i stället för dem, som af sjukdom eller andra omständigheter hindrades att fullgöra sitt åliggande. Man såg honom nu dagligen i hopen af arbetande män, qvinnor och barn släpa sten till Afrodites tempel. Hans underordnade presterskap lifvades af hans exempel och följde det. Morgonen efter sitt samtal med Karmides besökte Petros Baruk. Den gamle Israeliten hade under de sednaste dagarne gjort storartade förberedelser för en resa till Jerusalem. Alltifrån kejsare Hadriani tid hade Judarne varit förbjudna att vistas i denna sin fordna hufvudstad; de fingo icke ens besöka den. Sjelfva dess vördnadsvärda namn var utplånadt och ersatt af ett romerskt. Nu var allt förändradt. Kejsar Julianus hade icke allenast upphäft detta förbud, utan lik en annan Cyrus uppmanat Judarne att återvända till sitt gamla fädernesland. Han hade beslutat att på det heliga berget Moriah uppbygga ett tempel, som skulle blifva den nya medelpunkten för Jehovahs dyrkare, täflande med Salomons och Herodes den stores’ i prakt och storhet. En allmän hänförelse hade fattat Judarne. Templets återuppbyggande och det pånyttfödda Israels förening kring dess heliga murar hade under deras förtryck och smälek aldrig upphört att vara deras förhoppning och framtidsmål. Nu syntes det nära sitt förverkligande. Till de stora summor, som Julianus af offentliga statsmedel anslagit åt företaget, kommo de frivilliga bidrag som Judarne lemnade. De rike afstodo en del af sina rikedomar, de fattige skyndade att lemna sin skärf. Från Gallien, Brittanien, Medelhafvets öar och Afrika strömmade Judarne till Palestina, de fleste icke för att bosätta sig der, men alla för att sjelfva få lägga hand vid företaget. Hänförelsen var icke minst uti Athen.
Utskottet trodde äfwen, att deras tjenstgöring icke more af den trägna beskaffenhet, som andre Garnizons-Troupper. Af sädane stal, och dä Utskottets Hufwud-principe warit, cm icke belasta Staten med nya eller ökade utgifter, der icke behofwet gjort dem högst oumgängelige, ansäg U,sto et fig icke böra föresiä någon tillökning i aflöningen el» ler gaget för Under-Officerare och Manskapet wid Flottornes Wolontaireoch Slö-Auillerie-Compagnier.
Med erinran, hurusom Sveriges Konung och folk, utgående från den grundsats att samhällets väl berodde på den uppfostran, det uppvexande slägtet erhölle, egnat stor omvårdnad åt läroverken, har motionären vidare anfört, att Lärarne, som fått större löneförmåner, hvarigenom de numera ej behöfde lida någon nöd, äfven kommit i den ställning, att de på ålderdomen kunde anses hafva sin nödtorftiga bergning, i det de, enligt Kongl. Maj:ts nådiga Skrifvelse till 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. Stats-kontoret af den IG Mars 1858, moni. 33, jemförd med Kongl. Brefvet till Stals-kontoret af den 12 November 1823, sedan de uppnått 65 år och (jenstgjort i 40 år, finge uppföras på allmänna indragnings-staten. Detta sednare stadgande behöfde dock, enligt motionärens förmenande, förändras, såvida läroverken skulle kunna uppfylla det med dem afsedda ändamål. I allmänhet kunde ingen, som en längre lid tjenstgjort vid läroverken, rätt uppfylla en lärares åligganden efter fyllda 60 år, efter hvilken tid man vanligen saknade den själens spänstighet och liflighet samt den ihärdighet, som voro nödvändiga vid ungdomens handledning, i synnerhet då, genom en längre föregående tjenstgöring, krafter och håg blifvit brutna.
Vt dr. dea 6 Sept. iS34. S. D. Föredrogos å nyo S tats-Utskottets Utlåtanden: N:o 248, i anledning af motion, innefattande det alternativa förslå?, att antingen ett lån af 200,000 Rdr måtte beviljas Götha Canal'-Bolag, eller »ck att anslaget till Flottan finge ökas med 12,000 Rdr årligen, i ändamål att Moula Mechaniska Verkstad skulle öfvertagas till begagnande för Flottans behof; Bifölls; och N:o 249, i anledning af Kongl. Majrts till Utskottet aflåtne Nådiga Proposition, angående rättighet för Götha Canal-Bolag, alt i Riksgäldskontoret lyfta medel, till anskaffande af Ångbögserings-fartyg; Bifölls. S. D. Föredrogs Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets ytterligare Betänkande: K:o 104, i frågan, dels om rättighet till enskilda Theatrars inrättande, dels ock om upphörande sf de afgifter lill Kongl. Theaterns och HofCapellets Pensions-Cassor, som för representationer i landsorterne erläggas ; Betänkandet N:o t o4 afslogs, med det derjemte fattade beslut, att de afgifter, som af Skådespelare, Konstridare, m. fl., nu erläggas till Kongl. Theaterns och Hof-Capellets Pensions-Cassor för hvarje representation, skola hädanefter ingå till den Communs Gassa, der representationen uppföres; och böra afgifter erläggas af utlänningar tili dubbelt belopp erno v hvad af de inhemska betalas.
Jag vill äfven för min del erkänna, att detta förslag innehåller många ide'er af sådan halt; men de böra icke undertryckas eller förqväfvas; det är på den öppna öfvertygelsens gebit som de skola vederläggas, och först derigenom kan man hoppas, att det sunda begreppet inom landet blir så starkt, att det af ingenting kan förqväfvas. Deremot är jag öfvertygad, att, om detta förslag kommer att hvila, synnerligast genom R. o. Ad:s beslut, hvilket tvifvelsutan är af stor vigt i vågskålen, denna åtgärd å representationens sida uttrycker en vördnadsfull petition, hvilken icke på annat sätt kan af representationen framställas till timonen, att Regeringen måtte vid kommande riksdag begagna sin rättighet, för att i denna vigtiga fråga uttala en mening, hvilken säkerligen kommer att omfattas med så myc - Den ig A p r i 1 f. m. x63 l>et mera värma, i samma mån opinionerna äro splittrade. Någon propos. från Hr Frih. o. Landtm, att förslaget skall hvila, kan jag icke finna behöflig; ty det följer af sig sjelft att förslaget måste hvila, ifall R. o. Adförkastar de anmärkmr, som deremot blifvit framställda. Efter min öfvertygelse kommer således Hr Frih. o. Landtm, endast att gifva Ståndet tillkänna, alt sorn Ståndet icke förenat sig om några anmärkntr, som förhindra förslagets antagande, så kommer detsamma, på grund af 56 §tn Reg.F:n, att hvila till nästa riksdag. Hr Mannerskantz, Carl Axel: De ledare inom detta Hus, som den största majoriteten vanligen är så villig att följa, hafva yttrat sig i den mening, att de nu föredragna Const.Utsk:? betänktn böra i sin helhet af R. o. Ad. förkastas. Det är således lätt att förutse det öde som dem väntar. Men jag vill då åtminstone, så kraftigt jag det kunnat, hafva protesterat emot en i min tanke så högst oformlig och förkastlig behandling af det mer än alla andra vigtiga ämne, som i dessa betänkt!] innehålles.
Då teg konungen en lång stund, ändteligen utbrast han: »jag har alltid fruktat att af dig få ett sorge-barn, och nu kan jag se att min spådom gått i fullbordan; ty aldrig har du på ärligt vis bekommit en sådan kostbarhet.» Något derefter ville konungen se prof på sina blifvande son-hustrurs slöjd. De äldste bröderne foro så bort till sina prinsessor, och den yngste vandrade tills han kom till stugan, hvarest han hade sin lilla jungfru. Der erhöll han vid afskedet ett sadel-tyg, som var stickadt med gull och ädla perlor. Men det gick såsom förut: konungen ville ej tro att han hade bekommit en sådan dyrbarhet på ärligt vis. Slutligen lät konungen tillreda bröllopp, och bad sina söner fara bort och säga sina kärestor hvad dag han hade utsatt. Prinsarne foro. Som nu den yngste prinsen kom till stugan, och hade framfört sitt ärende, sade den gamla: »jag kan förmoda, att man aktar gifva dig en ringa brudkammare; men här har du ett gull-nystan, tag det, och låt tråden löpa omkring rummet, så lärer din kammare icke blifva sämre än dina bröders.» Hon tillade: »här är ett skrin, och i skrinet ligga tre klädningar. När nu bröllopps-dagen är inne, tag då först dina gamla kläder, och gå att helsa konungen, din fader. När så den första prinsessan kommer, skall du taga på dig den öfversta klädningen i skrinet. När den andra prinsessan kommer, skall du taga den medlersta klädningen. Men när din egen brud kommer, skall du taga på dig den klädningen som ligger allra underst.» Prinsen lofvade lyda henne i detta såsom i allt annat, och vände så hem igen till kungs-gården. Allt aflopp nu såsom gumman hade förutsagt. De äldste prinsarne fingo präktiga brud-kammare, men ingen frågade efter den yngste prinsen, utan han fick nöja sig med ett eländigt kyffe, som lag afsides ifrån gården och var öfverdraget med spindel-nät.
Uti hvardera Kammaren ega Stals-Rådets ledamöter tillträde, med rättighet alt deltaga i öfverläggningarna, men ej i besluten, der de ej äro ledamöter af Kammaren. Dock må ej Stats-Rådets ledamöter i de läll, då dem enligt Regeringsformen uppdraget är att Riksstyrelsen föra, ej heller omyndig Konungs Förmyndare, öfvervara Kamrarnas öfverläggningar eller beslut. I mål, som personligen rörer någon ledamot i Kammare, må han väl öfverläggningarna, men ej beslutet öfvervara. Exp edilia ns-Uts kotte Is Förslag lill underd. Konungens skrifvelser och propositioner, med det undantag sorn i § 34 förmäles, tillställas båda Kamrarna genom en Siats-Rådets ledamot samt böra alltid vara åtföljda af Slats-Rådcts och i frågor om stillande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, jemväl af Högsta Domstolens yttrande. § 55. Motion i ämne, som tillhör ständigt Utskotts behandling, må af Riksdagsman i den Kammare, han tillhör, göras inom tio dagar från Riksdags öppnande. Sedermera må sådan fråga, med undantag af Grundlagsförslag, icke kunna af Riksdagsman väckas, utan såvida den af redan inom någondera Kammaren fattadt beslut eller upplaget ärende eller annan under Riksdagen inträffad händelse omedelbarligen föranledes. 1 ämne, som icke tillhör ständigt Utskotts behandling, kan motion, så länge Riksdagen är samlad, framställas. Motion hör alltid skriftligen till protokollet aflemnas. Ej må i en skrift flera mål af olika beskaffenhet sammanföras. § 56. Konungens propositioner, så ock motioner i ämnen, som tillhöra ständigt Utskotts behandling, kunna icke till afgörande i Kammare företagas, innan Utskott der öfver afgifvil yttrande. Angår motion annat ämne, och rörer det ej Kammaren enskildt, kail motionen ej utan remiss till Utskott bilällas. Frågor, som röra någondera Kammaren enskildt, må genast algöras. § 57.
I elen så kallade Skogsbyggden eller Norra delen af Länet, äro, åtminstone å Allmogens hemman, skogarne till större delen ulhuggne. Härtill hafva laga skiften i väsendtlig mån bidragit, i thy, att utflyttande på skog beväxta planar blifvit, för uppodling af Åker och Äng, försatte i nödvändighet att undanrödja skogen; hvilket, i förening med nödvändigheten för Allmogen alt under senare missväxtåren tillgripa och afyttra så mycket skogseffecter som möjligt, för uppköp af spannemål och andre lifsförnödenheter, har under förflutna femårs-perioden mera än tillförene medtagit skogarne, utan att någon vetterlig betydlig återplantering, om ej på någon af större llerregårdarne, ägt rum. Å slättbygden gagnas i allmänhet torf, och å vissa orter i närheten af sjöstäder äfven stenkol. Torfmossarne anlitas i synnerhet under goda år, då bränvinsbränningen drifves med allvar, och desse, om ej Allmogen vidtager en varsammare och mera systematisk behandling, blifva med tiden otillräcklige. Tillförseln af ved och andre skogseffecter från Calmare och Blekinge Län har varit ymnig, men priset derå tyckes med hvarje år stiga, hvilket förhållande jemväl för framtiden troligtvis kommer att fortfara, så vida icke ortens innevånare — 13 — mera hädanefter än hittills, dels vårdar den skog och torfjord, som är qvar, dels ock vinnlägga sig om ålerplantering af den förstnämnde. Några Possessionaler hafva dock varit betänkta på, alt mera ändamålsenligt vårda skogarne; och i sådant afseende från utrikes orter införskrifvit i Skogsvettenskapen kunnige män. I samma män jorden uppodlas, erfordras större och rymligare byggnader. Dessa uppföras vanligen af korsvirke och råsten och någon gång af tegel. Detta senare jemte trädvirket hämtar slättboen för det mesta hos köpmannen i Sjösläderne och gagnar äfven byggmästare derifrån. Forntida byggnadssättet med så kallade klenväggar är åtminstone af sjelfägande Allmoge för det mesta bortlagdt, såsom utan varaktighet.
154. ket i ji8 Den 14 Juli. lcet dock torde böra lämpas efter enahanda grund som blifvit proiecterad för obehörigt nyttjande af större pannor än som vederbör, dels ock, att ehuru tillåtelsen till Bränvins bränning med allt skäl blifvit inskränkt endast till verkeliga Hemmansägare, en sådan rättighet likväl torde böra äfven tilläggas ägare af utjordar, hvilka blifvit satte i Hemmantal vid extra Roteringens utgörande. Från Högvördiga Prest Ståndet af 7:0 Herr Professoren Doctor Wyknt3n, att Husbehofs-Bränvins bränningen måtte varda oinskränkt tillåten å alla tider af året och äfven i missväxtår, hvarigenom , efter hvad Herr Professoren sökt visa, en betydlig vinst skulle Riket tillskyndas då det icke behöfde införskrifva utländskt bränvin, och om äfven Spannemålen måste köpas af Utlänningen, stadnade likväl förädlingsvinsten inom Riket; och att Bränvinsbränning borde vara tillåten för de utjordar som äro bebodde och särskildt roterade; uti hvilket yttrande Herr Biskoppen Doctor Murray, Herrar Prostarne Svedelius, Linderot, Livin, Aurelius, Backman, Arenander, Aspelin och Grandelius m. fl., samt Herr Prosten Doctor Stenhammar och Herr Doctor Knös sig förenat, med tillägg af den sistnämnde, att de af Herr Doctor Wykman foreslagne grundsatser äfven borde tillämpas på Städerna, så att enhet i principen vid hela forfattningens uppgörande iakttages; &:o Herr Professoren Forssell, att han funne de nu gällande Bränvins - brännings författningar både obi! 1 i ge och skadlige för landet, i synnerhet i afseende på den foreskrifna Pannerymden efter Hem - Den 14 Juli. Hemmanens olika värde, och att
Län nu är, men vid sodra ålidan deraf, i stället att denna stad utgjort medelpunkten om Länen icke voro delade. För att tillskynda StatsCassan en betydlig besparing, vågar jag således af åberopade skäl och orsaker, vördsamt föreslå att Riksens Hög^ loflige Ständer måtte hos Konungen göra un_ derdånig begäran derom att, så snart det blir verkställbart, nemligen vid någon af nu varande Landsbo[dingars afgång ifrån Norrbotten eller Vesterbotten, dessa Län må åter sammanslås och LäneResidenset förläggas i Piteå, hvarigenom administration af Länets styrelse blir lika lätt för det hela, om icke lättare, än nu såsom delade^ hvilket tvärtom medför både omvägar och i synnerhet i militairiskt afseende fördröjer Regementets rörlighet då alla expeditioner onödigtvis måste fördubblas. Utom dessa talande skäl, och det sednare särdeles, talande för en gränsprovins, finnas äfven andra skäl och orsaker som högt påkalla Länens återförening; men jag hoppas, för korthetens skull, att de redan uppräknade äro tillfyllestgörande, och anhåller blott att denna min motion med de öfrige Respective MedStånden må eommuniceras och till vederbörligt Utskott remitteras. N:o 3o. Herr Ribbing, Arvid: På Riksens Ständers underdåniga begäran 8o Den i Mars, har Kongl. Majit i Nåder under den 5 April j8i6 utfärdadt Kungörelse angående öfvérertskonnnelser om Prästrättigheter, jemte Förklaringen deröfver den 12 Nnv. i8ip, allt 1 deli Nådiga afsigt att Förekomma oenighet emellan Lärare och Åhörare, Till vinnande af detta vigtiga ändamål, återstår likväl ännu en åtgärd. Det händer nemligen att någon af de Präster, söm ärö på förslag till ett Consistorielt Pastorat före valet ingår afhandling med Församlingen, att åtnöja® med förminskade inkomster och derigenom lockar de flesta rösterne till sig, men sedan han väl fått Pastoratet vill han ingalunda stå vid sin förbindelse.