Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta yttrande föranledde äfven betydliga ändringar i författn:na, som derefter utfärdades. Men detta är allmänt bekant. Jag vet icke från hvilka mysteriösa eller egna förhällanden det härledt sig, alt under det att alla andra Stater i Europa hafva gått framåt, så att de allt mer och mer uphäft spärrningarne, så hafva inom vårt land förfaltn:ne i seduare tider tillåtit kommunerne att spärra sig. När nu detta är förhållandet, när Den 31 Maj f. m. 489 vi hafva sett, att gången af lagstiftningen i detta ämne, som tillhör Konungen och R. St:r gemensamt, fått en reaktionär riktning, hade det väl varit mera skäl, att Utsk. uti ingressen samlat något mera af hvad vetenskap och erfarenhet under sednare tider gifvit vid handen, på det att Utsk. derigenom kunnat i sitt Utlåt, inlägga tillräcklig pondus. Delta har Utsk. icke gjort, utan Utsk. har tvertom, sedan det förklarat, att det tagit noggrann kännedom af den Norrska och Danska lagstiftningen, m. m., yttrat, att sakkännedom, som erfordras för meddelande af förslag till föreskrifter, dels i afseende å den karantäns-tid, som kan finnas lämplig för fartyg och passagerare, hvilka från smittad ort ankomma, dels ock i fråga derom, huruvida sådan tid må kunna förkortas för fartyg och passagerare från ort, som är misstänkt för smitta, eller om karantäns-skyldigheten för dessa må kunna helt och hållet eftergifvas, linner Utsk. sig icke kunna eller böra ingå i något bedömande af dessa omständigheter, utan tror det böra helt och hållet öfverlemnas åt K. M:s Nåd. omsorg att, efter vederböndes hörande, i afseende härå meddela lämpliga bestämmelser, hvadan R. Sl:r endast torde böra fästa K. M:s Nåd. upmärksamhet på denna fråga. Då det är fråga om en så viglig del af ämnet, har, enl. min åsigt, Utsk. behandlat denna punkt något legert, och påminner nog mycket om den bekanta Riksdags-visan af år 1815, som går derpå ut, att då R.
(Lönnrots eget uttryck) af oräkneliga små sångfragment och den genomgående tråden deri, efter en sorgfällig pröfning af de skilde sångarnes sins emellan stridiga uppgifter, gifvas en riktning, som tycktes utgifvaren bäst med hänsyn till det hela. Sålunda uppstodo de delar af det stora epos, hvilka vi benämna episoder, eller de små epopéer, i hvilka antingen en enda händelse eller en ende hjelte utgör den episka sångens föremål. Eller rättare, de uppstodo icke, utan återuppstodo, d.v.s. de sammanfogades till den helhet, i hvilken de af folket uppfattats och sjungits innan de under tidernas lopp splittrats sönder. Må det tillåtas mig att för Lönnrots tillgörande i afseende på runornas sammanställning hemta en liknelse från ett annat konstområde. Lönnrot förfor härvid såsom en konstnär, hvilken gjort ett rikt fynd af forntida mosaikarbeten, hvilka blott i vissa delar äro bibehållna, men för det mesta ligga för hans fötter, sönderslagna i bitar. Konstnären känner inom sig lusten och förmågan att försätta dessa konstalster i deras ursprungliga skick; han letar sig till den dem inneboende idéen och formen, och nu ger han sig till att af styckena sammanställa ett helt, och afstår ej från företaget, innan bild efter bild står der fullfärdig. Dylika i sitt ursprungliga skick återstälda enskilda mosaikarbeten äro episoderna i det nuvarande Kalevala. Och dessa eller de små epopéerna äro de enda episka skapelser, hvilka de bäste runosångarne tyckas hafva ansett för något enhetligt och helt för sig. Om en större enhet hade de ej någon aning. Episodernas sammanställning till ett större helt d.v.s. till vårt nuvarande Kalevala är ensamt och uteslutande Lönnrots verk. Här är ej rätta platsen att afgöra, huruvida denna sammanställning var nödig och om den episka dikten derpå vunnit eller ej. Jag för min del skulle tycka lika mycket om de ursprungliga små-epopéerna som om Kalevala, men att detta ej är flertalets smak, vet jag äfven.
Hr Cederschiöld, Fredrik August: I)å jag fram ställde denna motion, var jag verkligen så öfvertygad, att det blott behöfdes en ofullständigt tecknad tafla af verkliga förhållandet för att saken skulle blifva behjertad, att jag icke ansåg mig böra vidare utveckla den, än som skett i min motion. Jag vill också gerna tillskrifva denna omständighet en oförmåga hos mig att i så bjerta färger, som saken verkligen förtjenar, hafva kunnat framställt den. Den är dock icke allenast ganska behjertansvärd, utan också, såsom Läkaresällskapet yttrat, en verklig nödvändighet. Under sådana förhållanden synes mig, att äfven örn tillgångarne äro små, man dock måste anstränga sig, för att fylla detta behof. Det är roed denna fråga ungefär som om jag går förbi en drunknande och icke räcker honom min hand. Ingen kan säga något derom, derest jag ej känner den fara, hvari han sväfvar; men fästes min uppmärksamhet derpå och jag icke hjelper honom, så har jag i sanning åsamkat mig ett drygt moraliskt ansvar, om jag också icke kan underkastas något lagligt. Det skäl, som Utsk:t anfört för afslag, är af ekonomisk natur. Jag kan naturligtvis icke bedöma det; men hvad angår det andra skälet, eller att motionen icke är fullständig, så får jag nämna, för att rättfärdiga mig sjelf för att icke hafva lättsinnigt framkommit med ett förslag, som omfattar så pass stora summor, att jag verkligen var betänkt på att till min motion bifoga ett fullständigt kostnadsförslag, i hvilket afs:de jag också hade vidtalat Professor Scholander att uppgöra ett förslag till ritning för den blifvande byggnaden. Men han afrådde mig derifrån, emedan han trodde att kostnaden skulle blifva alldeles bortkastad; och sora jag sjelf icke är i den ställning att jag kan bortkasta äfven en mindre summa, så afstod äfven jag derifrån. Prof. Scholander ansåg de begärda 100,000 rdr för alldeles tillräckliga för ändamålet. Beträffande de andra summorna, hafva de tillkommit under diskussionen i Läkaresällskapet, der jag framställde frågan till öfverläggning, för att inhemta tankarna hos de personer, som äro vana vid administrationen af sjukhus, såsom Prof:ne
Då kommitléen, af skäl, som i dess betänkand blifvit fullständigt utvecklade, funnit omständigheterna icke medgifva afsfulandet af en efter de Tyska staternas föredöme bildad tull-förening mellan Sverige och Norrige, med antågande af lika tullsatser i begge rikena och tull-inkomsternas fördelning dem emellan efter viss proportion, eller ens all, utan upprättande af en tull-förening, upphäfva all tull vid införseln äfven af utländska varor mellan de förenade rikena, har kommittéen således antagit att handels-förhållandena dem emellan böra fortfarande ordnas efter samma grundsatser som hittills, likväl med vissa modifikationer. I afseende å landvåga varu-förseln mellan begge rikena har kommittéen löreslagit bibehållandet af de i 1825 års förordning uppställde grunden att det ena rikets natur-alster och tillverkningar, med högst få undantag, må kunna införas till det andra riket, och att införsels-tull dervid icke må erläggas utom för några lå artiklar, för hvilka afseendet å rikenas industri och tull-intrader, enligt kornmittéens mening, gjorde detta nödvändigt, nemligen socker och sockcr-lillverltningar samt tobak och to b oks-tillverka ing ar, för hvilka artiklar hel tull borde erläggas, samt bomullsvaror af alla slag, hvilka skulle fortfarande draga half tull; alt utländska varor, som i det ena riket blifvit förtullade, kunna införas till det andra riket mot erläggande af half införsels-tull; och att så väl utländska, som Svenska eller Norrska varor, kunna i bestämda mindre qvanlileter tullfritt föras öfver gränsen. Deremot bar kommittéen, lika med 1846 års kommilterade, tillstyrkt att utländska oförtullade varor må transito landvågen kunna, utan erläggande af transito-tull, från det ena riket införas till det andra, under iakttagande af vissa kontroll-föreskrifter.
3:dje punkten, ang:de förstärkning af vägbrytaren vid fVisbyhamn samt grundläggning af 2:ne landt-armar derstädes. Hr von Hohenhausen,' Mich. Silv.: Hamnbyggnaden vid Wisby företer ett af de mest svåra arbeten, som någorstädes här i landet blifvit foretagne, derigenom alt en vågbrytare af 400 alnars längd skulle byggas i öppna hafvet. De dimensioner, som till denna vågbrytare blifvit af vederbörande uppgifne och hvarefter den blifvit vid byggnaden verkställd, har erfarenheten, under de starka stormarne visat vara mycket för svaga. Detta är anledn:n dertill att vägbrytaren af stormen blef skadad och hela öfverbyggnaden omändakastades. Rlir icke denna vågbrytare så förstärkt, att den kan motstå framtida stormar, så blir äfven den nuvarande hamnen derigenom förstörd. R. St. hafva, efter hvad jag förmodar, i anledn. af en väckt motion af stadens riksdagsman i BorgareSt. beviljat ett lån af 25,000 r:dr, till uppmuddring af den gamla hamnen och förstärkning af vägbrytaren. Stadens innevånares ekonomiska belägenhet, jag bör det på förhand nu säga, är af den beskaffenhet genom missgynsamma förhållanden, att det ser mörkt ut till att detta lån skall kunna begagnas; men om än det möjligen kan ske, så för öfrigt skulle det ingalunda förslå till vågbrytarens fullkomliga iståndsättande efter fastställd plan. Beloppet hvartill hamnarmarne, hvilkas utförande kunna uppskjutas äro upptagne, synes af den i betänk, upptagna kalkylen. Om jag minnes rätt så uppgick hela kostnadssumman efter prima planen för hamnbyggnaden till 119,000 r:dr, till hvilket belopp staden bidragit med 40,000 r:dr och derföre skuldsatt sig, utan att hafva ägt den lyckan, som Cimbritshamn att kringliggande ortens innevånare deltagit i kostnaden för arbetets verkställande. Ställningen är derföre högst bekymmersam.
Se Stals-Utskottets Utlåtanden Ntris 301 och 330 samt Memorialet N:o 351. — Borgare-Ståndets inbjudning i samma ämne. XIV. 336. A. 348. Bahr, Handlanden M. E., angående ett af honom gjordt ackords anltnd. Se Ackords-anbud. Banér, Friherre Johan, yttranden, I. 120, 143. III. 341. Banken, Rikets Ständers Revisorers Berättelse, angående verkställd granskning af dess och Tumba Pappersbruks räkenskaper för åren 1849—1850, äfvensom af nämnde verks styrelse och förvaltning under tidrymden från sednaste Riksdags början. R. 30. — angående dess berättigande att under vintertiden 1853—1854, ( 22 ) hafva å utrikes ort stående ett belopp af högst 2,000,000 R:dr Hamburger banko. Se Banko-Utskottets Memorial N:o 4. Banken, Rikets Ständers, angående vackt motion om förändradt sätt för insättning och uttagning af penningar i. 297. — angående dess styrelse och förvaltning. lil. B. 187,200. A. 201. — angående derstädes qvarstående äldre deposita. lil. B. 187. A. 201. — angående afskrifning af dess fordringar hos Riksgälds-Contoret för lemnade förskott lill utredningen af Götha Kanalbolags och Malmö f. d. diskonter. III. B. 187. A. 201. — angående P. A. Nymans ansökning om förhöjd ersättning för den tid han förestått Stereotyperings-befattningen uti. III. B. 478. IV. 161. A. 168. — angående lifgifvande derifrån af 10,000 R:dr till E. Skottes Sterbhusdelegare. Se Skotte. — om öfverlemnande! till Kongl. Mynt-Kabinettet af åtskilliga mynt och medaljer ifrån. Se Mynt-Kabinettet. — angående förslag lill reglering af dess låneoch kreditiv-rörelse.
Styrelse härvid i underdånighet anfört, är den ifrågaställda tillökningen i Trädgårds-föreningens nuvarande anslag afsedd att på följande sätt användas: 1,000 R:dr för utvidgning af elev-skolan, så att minst tio elever må kunna vid Föreningen fullständigt aflönas och underhållas; 1,500 R:dr till hyresmedel för beredande af utrymme åt ytterligare nio elever utom de elfva, som Föreningen redan kunde hysa, samt åt do fasta arbetarne och en träd-odlare, äfvensom till lektions-sal och rum för uppställande af Föreningens till trädgårdsodlingen hörande samlingar, såsom böcker, insektoch frösamling, pomologiskt kabinett, modellverktyg m. m.; 1,200 R:dr till underhåll af cn träd-odlare, som skulle från utlandet anskaffas, för beredande af grundligare undervisning särskildt i trädskötseln; samt 800 R:dr till aflönande af två fasta arbetare för trädskolornas skötsel; och som Utskottet, efter tagen kännedom af hvad Föreningens Styrelse till stöd för ifrågavarande, af Landtbruks-akademien förordade framställning, vidare andragit, hvilket finnes närmare omförmäldt uti ofta åberopade Stats-Rådsprotokoll (pag. 28—29) — ansett de föreslagna åtgärderna vara gagnande och bchöfliga för trädgårds-odlingens utbildning, får Utskottet tillstyrka, att det för berörda ändamål begärda extra anslag, 4,500 R:dr årligen, måtte af Rikets Ständer beviljas, under de af Kongl. Majit uppgifna vilkor. 30:o) Vid behandlingen af den i näst föregående punkt omförmälda fråga har Utskottet jemväl förekaft en hos Bonde-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad motion, deruti Riksdags-fullmägtigen J.
en Iiårdsiiialt siipé p&amp; oliimplig tid mot njutningen at-t triiffa saintideiis franista tanItare, lyssna till deras Usikter om dagens frkgor och sjalf deltaga i meningsntbytkt i ett upplyst siillskap, diir den gedigna bildningens saniit. demokratiska idéer framtriida iiiider det fina vettets aristokratisks yta. Det var lir 1868 soiii » Sorosiso uppspirade, och detta till följd af en egen liiindelse. I) &amp; Charles Dickens, efter a t t ha afsliitat sin bekanta Lknerikaresa stod i begrepp a t t antriida -, aterfikden till Eiiropa, inbjiids ' lian af New Yorks » Press C1iil.1)) till en storartad afskedirniddag. Tidningen)) World&gt; redigerades rid den tiden af Mr. Crolz, ocli lians fïii var redan då en kand joiiriialist och författarinna. Nrs. Crolz anhöll om en Biljett för a t t deltaga i festen, erbjiidande sig a t t erliigga den bestiinida afgiften 60 kronor lika val soiii de öfriga inedleinmariie af pressen.
Rutberg och Per Henriksson ingifvet anförande, så lydande: ”Då i den hos Rikets§Ständer vid 1818, i8a3, 1828 och i83o, samt denna Riksdag, dels i följd af enskilde Motionairers, dels på grund af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, väckta fråga, angående jemkningen i roteringen vid Westerbottens Rege mente, Stalsmagterne dela så olika åsigler, att den af dem bifallna, af rättvisa och billighet påkallade jemkning troligen ej kan i vår lid verkställas, få ortens Fullmägtige vördsamt hemställa, om det af Rikets Ständer desse Rotehållare beviljade anslag må på det sätt till dem utgå, att de berättigas begagna delta lill qvittning och afräkning på den Passevoianceafgift, Rotehållarne, på grund af Rikets Ständers vid sista Riksdag vidtagne beslut, åligger utgöra, då vi i denna fråga ej åsyfta annat, än verkställighet af Rikets Ständers heslut, och denna verkställighet ej bör hindra* eller uppehållas af de hinder, hvilka blifvit i den Nådiga Propositionen uppställde, våga vi hoppas, att detta Memorial varder remitteradt till de Utskott, som det Hedervärda Ståndet uppdragit handläggning af denna fråga, på det Rikets Ständers deri vidtagna beslut må, utan vidare tidsutdrägt, till verkställighet befordras.” Jemte det Ulskollen skolat erinra, att det ifrågaslällde anslaget utgöres af den utaf nyhemman i Westeroch Norrbottens Län utgående ro - Statssamt Allm. Besv,- och Oecon.-Utskottens Utlåtande N;0 38. f tefrihets-afgift, som lill ett belopp af circa 1600
Utom det uppgifna årliga behofvet utöfver hvad sista Riksdag beviljades af 185,877 Ridr, och de ansenliga summor, sorn fordras i ett för allt till Sjukhusoch Casern-byggnad m. ra., så förekommet Förslag om en helt 3 34 Den 4 December f. m. ny reglering af MilitaireStaten, hvarom dock sjelfva Förslaget directe lärer gått lill StatsUtskottet. Af hvad som uti Kongl. Majrts Nådiga Proposition förekommer, finnes dock, angående Indelningsverket, att Kongl. Majit anser Gemenskapens Rustoch Bote-håll, såsom sjelfva hufvudgrunden för Indelningsverket; och derefter förekommer: att indelningar i Hemmans-räntor och Kronotionde skulle tili StatsVerket indragas, och lönerne, beräknade i Silfver, ur Statens Cassör contant i Bancosedlar utgå, med afdrag af Behållningen från de Boställen, som af en del komme att bibehållas. Vidare: att tvänne Underofficerare vid hvarje Compagnie skulle bibehålla Boställen och den tredje, der localen det medgåfve; att Kongl. Majit förbehåller sig, att göra modificationer med Boställena, och att de, som, efter verkställd reglering, blifva öfver, skulle tili Kronans disposition aflemnäs. Huru nu än Gemenskapens Rustoch Rote-håll må anses, så innefattar delta Förslag väsendteliga ändringar i Indelningsverket. Det stora och beståndande i alla Inrättningar ligger egenteligen deruti, att det moraliska goda främjes jemte det materiella, och huru vanskelig hvarje anstalt eller omskapning, som åsidosätter denna Den 4 December f. ro. 235 grundsats! — Carl den XI:te afsåg dem uti sitt IndelningsVerk, och ehuru det af lättsinnet i ett tidehvarf, som kanske ej ännu förflutit, fått sina hugg, af hvilka det djupaste var Boställenas borrtarendering, så består dock detta Indelnings-Verk ännu, och torde ännu en gång blifva erkändt såsom det bästa i sitt slag.
Han hade vändt sig mot det moderna lifvet och i vetenskapens snara seger hoppats få se realisationen af 1789 års idéer och den sociala lyckan, och den napoleonska tidsåldern hade krossat hans illusioner. Han hade då bosatt sig i tankens och vetenskapens Guds-stad, och prisat dess helgd som en reflex af det tusenåriga riket, och härunder hade han ständigt för sina landsmän pekat på Tyskland som den trakt på den verkliga världskartan, där tanken och vetenskapen hörde hemma. Kants, Hegels och Fichtes, Bauers och Strauss’ land, se där den nejd, mot hvilken I, lättsinniga gallier, skolen vända ögonen för att tillägna Er det studiets och själens allvar, i hvilket framtiden skall vinnas. Så hade han lärt, och de tyska kartescherna, som kreverade mot Paris’ murar, gåfvo svaret, och Preussens soldatdöme tog Europas hegemoni. En mindre stor missräkning kunde hafva skapat en ironiker än denna hårda världslärdom. Var det underligt, att denne man, som genomgått allt detta, som i tanken följt civilisationens historia ända från vaggan och till sist af relativitetskänslan fått sinnet så utgräfdt som en klippstalp af hafvets droppsvall, skulle sluta som en allironiker? I sin känsla var Renan däremot intet af spefågel – och detta veka, ömma, föga lidelsefulla sätt att känna fullbordar hans personlighet. Ingen kan stå fjärmare än han från den skola af förbittrade psykologer, som Frankrike äger och hvilka som La Rochefoucauld eller Champfort gifvit uttryck för den latinska rasens misstro och analyseringsbegär. Man ser det bäst i Renans uppfattning af kärleken. Den är hållen i förandligad halfdager, vek, sentimental, med en bakgrund af mysticism. Den uppenbarar ättlingen af det folk, som på en gång diktat sångerna om Parsifal och om Tristan och Iseult. Hela hans uppfattning af natur och människor har ett drag af rousseauism, som återfinnes hos George Sand, hvilken ju Renan också högt beundrade – men Renan har snarare fått denna riktning från Herder än från Rousseau själf.
Vid förnyad föredragning af Stats-Utskottets Memorial: N:o 222, med förslag till sammanjemkning eller voterings-proposition, i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut, angående ersättning för omkostnader i anledning af D.D. K.K. H.H. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning, beslöt Ståndet att vidblifva sitt i denna fråga förut fattade beslut och godkänna den af Utskottet föreslagna voteringspropositionen. S. D. Föredrogos Stats-Utskottels nedannämnde Memorial: N:o 223, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 160, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af Cellfängelser. Ståndet biföll hvad Utskottet i Utlåtandet N:o 160, tillstyrkt och lade detta memorial till handlingarne. N:o 224, i anledning af erhållne återremisser å utlåtandet N:o 161, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-Departementets handläggning. Ståndet nedsatte det belopp, Utskottet föreslagit uti punkterna 1, 3, 5, 8 och 10, och bestämde anslagen sålunda, angående 1 punkten till 20,000 Riksdaler 3 „ „ 100,000 „ 5 „ „ 25,000 „ 8 „ 55 10,000 „ och 10 „ „ 225,000 ,5 med afdrag likväl af de 75,000 Rdr, som för det här omnämnda ändamål redan erhållits. 4 punkten afslogs, Vid 7:de punkten lät Ståndet bero; Prat.-Utdrag den 16 Juli 1861. 391 hvarjemte Ståndet lade till handlingarne hvad Utskottet yttrat i afseende på öfrige i Utlåtandet N:o 161 förekommande punkter. N:o 225, i anledning af erhållne äterremisser å Utlåtandet N:o 162, angående extra statsanslag till föremål tillhörande Sjöförsvars-Departementet. 1 punkten lades till handlingarne. 3 punkten:
Maj:t har, uti Dess Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof, till Universiteten i Upsala och Lund, för uppförandet af sådane ännu saknade byggnader, som funnos mest behöflige, äskat ett extra Stats-anslag af 5o,ooo R:dr att emellan begge Universiteten till hälften livartdera fördelas, i anledning hvaraf Professoren Geijer uti Preste-Ståndet väckt en till Utskottet remitterad motion, deruti Professoren yrkat, att hela det af Universiteten till de för undervisningen nödige inrättningar begärda extra Stats-anslag, utgörande 47>000 R:dr för Upsala och 5o,ooo R:dr för Lund, mätte af Rikets Ständer beviljas. Då Utskottet anser de Universiteten vid sistförflutne Riksdag beviljade ordinarie anslag för materiella behof, 4>°oo R:dr för hvartdera , med den ytterligare tillökning deruti af 2,000 R:dr, som af Rikets Ständer vid innevarande Riksdag anslagits, böra lemna tillräcklig tillgång för fyllande af Universitetens nödvändigaste behof i detta afseende, anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka det derjemte äskade extra Stats-anslag. 2:0 Uti en inom Preste-Ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion, har Herr Biskopen m. m. Agardh begärt, att en summa af 8,000 R:dr måtte anslås till utvidgning af Carlstads Läroverk , eller till inköp af en förut till Lazarett begagnad, för Läroverket väl belägen, egendom, som för ett år sedan blifvit Läroverket erbjuden för nämnde summa, och då medel till dess inköpande saknats, försålts på offentlig auction för 6,000 R:dr. Då, Slals-Utskottets TJilåtandej
Hr Fitinghoff, Conrad Blechert, anförde skriftligen: 1 det ämne, som utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning vid detta tillfälle, borde jag icke sakna noggrannare kännedom och erfarenhet, enär jag haft befattning med skogsafverkningar under min långa tjenstetid vid Bergsstaten, och sedermera såsom egendomsoch bruksegare, samt slutligen genom anställning vid ostörre skogsafverkningar i norra länen, Dalarne, Jemtland och Ångermanland. Den erfarenhet, jag härunder inhemtat, gifver vid handen att skogsafverkningen på vissa orter, vid vattendrag och kring städer, med skäl kan kallas förödande, alldenstund såväl fullmogen som ung skog hlifver medtagen och, såsom Utsk:t rätteligen uttrycker sig, »jemnad med jorden.» En sådan afverkning eller förödelse kan likväl endast ega rum och löna sig i de trakter, der ungskogen kan användas till kolning eller afsalu, alltså i närheten af bergverk eller städer. Deremot är en så beskaffad total afverkning alldeles omöjlig uti norra länens inåt landet liggande skogar, der endast bjelkar och sågtimmers-afverkningen kan, i anseende till de långa och kostsamma transporterna, löna sig. Digen skogsafverkare kan nemi. utan förlust nedhugga trän af annan storlek än de, som hålla 8 alnar, med lt verktums topp, från roten. En stock af endast 10 verktums diameter i lilländan lemnar nemi. endast en 3-tums 9-tums planka, och dennas värde betäcker ingalunda fällning, transport och sågnings-omkostnaden, men en stock om 11^ verktum lemnar 2 stycken 3-tums 9-tums plank. Denna omständighet, jemte den erfarenhet, jag under de 3:ne sednare åren inhemtat, gifver mig anledning försäkra att skogsafverkningen i de norra länen ingalunda är så förödande i och för sig, som man synes befara. Det är för alla kändt, att öfvermogen skog hemsökts af märgoch ringröta, och att än vidare bibehålla de Norrländska urskogarnc oafverkade, skulle innefatta ett stats-ekonomiskt misstag, hvadan averkningen af fullmogen skog ingalunda bör klandras.