Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kristendomen bjuder kvinnan att vara sin man »underdånig», men detta är något helt annat än att uppge sin person för att upplösa sig i en annan. Endast få och små despoter önska att alltid endast få ett eko af sig själfva till svar. En allt för stor brist på själfständighet irriterar. Till och med barn älska icke de kamrater, som alltid prata dem efter munnen, utan säga som en liten norsk pojke sade till en skånsk fiskarpojke, hvilken var hans lekkamrat och beständigt sade ja till allting: »Hvarför säger du alltid ja, ja? Kan du inte säga nej, din torsk!» Ingen kvinna, ingen människa skall uppge sin person, men visserligen fordras af en hustru och en mor, att hon skall kunna uppoffra sig i stort och smått, och det bästa sättet att uppoffra sig är kanske just det att alltid ge något af sin person i hvarenda liten handling. Ja, äktenskapet är en svår sak, och en hustrus och moders kallelse en af de svåraste. Men det finns något, som heter »det svåras tjusning», och hvad som är svårt är också nästan alltid det mest innehållsrika. Medan alla studier och konster ha ett begränsadt material att röra sig med, har en husmoder lifvet till sitt material, och intet studium är så innehållsrikt och mångfaldigt som lifvet själft. En gift kvinna kommer på det naturligaste sätt i beröring med mänsklighetens olika representanter. Hon lär känna arbetarne och deras arbeten och kan ge sin sympati och hjälp på ett mänskligt sätt. Genom att sköta sina sjuka barn och tjänare lär hon på ett praktiskt sätt den sjukvård, som behöfs till det dagliga lifvet. Genom att undervisa sina barn blir hon uppmärksam på alla de frågor, som den kommande generationen för med sig, och en mor är nästan alltid af samma ålder som sitt yngsta barn. Ju flere talanger, ju flere intressen och kunskaper en husmor har, dess bättre! Det gäller för henne att lyckliggöra så många som möjligt, som lefva i eller komma i beröring med hennes lilla rike, och ju flere medel hon har till sitt förfogande, dess större utsikt har hon att lyckas. Man hör så ofta det gamla dumma uttrycket: »hvardagslifvets prosa». Jag skulle vilja byta ut det emot det långt sannare: »Hvardagslifvets poesi».
Däremot må de nya Vasarummen ha kostat aldrig så mycket arbete; du och jag och hvem som helst genomströfvar dem med undrande tveksamhet. Lifvets doft är bortblåst. Säckpipor och träflöjter ha här aldrig skorrat kring en taffel, och ingen har här ensam snyftat en natt. Tveksamheten skingras dock ögonblickligen hos alla, då de genom den öppna dörren se det glada färgjublet i Karl IX:s äkta kammare. Svara gärna att detta är inbillning, men glöm då ej heller tillägga, att just detta bevisar inbillningens oomtvistliga kraf och makt! Det är likväl icke ensamt inbillningen, som vållar skillnaden utan ännu en annan sak. Det äkta rummet är konst, men de restaurerade äro vetenskap, äro blott och bart iakttagelse och forskning. Det är skillnaden mellan konst och vetenskap, som gör det ena rummet så varmt och det andra så källaraktigt. Den tämligen klumpiga Kristusbilden öfver sängkammarens dörr blir i sin äkthet nästan vacker. Den anda, som prydde dessa väggar, är utsläckt och många gånger om efterträdd af en annan och kan aldrig helt stå upp i en efterbildning. När Vasa-kungarnes målare arbetade här, förde den tidens skönhetsdrift penseln, med andra ord, de besjälades af sin tro på saken, sin ifver att gripa det som för dem syntes fullkomligast, och därför åstadkommo de det bästa de förmådde i sin riktning. Men det är ingalunda vår tids skönhetsdrift, som lägger färgen i de restaurerade rummen, ty då skulle vi icke återställa, då skulle det vara oss en barnlek att framlocka något oändligt mycket smakfullare än det råa men mestadels äkta och därför här berättigade taket i riddarsalen, utan det är, som sagdt, det vetenskapliga efterbildandets kalla illustrerande som kolorerar väggar och tak. Naiviteten är här lika märkbart hycklad som i ett med låtsad barnslighet uppsatt bref af en 40-åring. Den tyska renässansen med sina holländska och svenska förgreningar är för oss ingalunda samma fullkomlighet som den var för dessa länge sedan jordade dekoratörer.
S. DFöredrogvs a nyo och biföllos allmänna Beswärsoch Oeconomiä-kltftvltels den 17 Julli pä bordet lagda memorial: - i:o Angående medlen lill folkets och landets förbättring. 2:0 Angående utmägar till fabrikernes nphjelpande i Riket m. m. z:o Om uplifwande af enftisten i Skaraborgs län. S. D. Föredrogs ä nyo, StatsUtstkottets dell 17 sist!, pä bordet lagde Betänkande i anledning af Kongl. Maj:t nädiga proposition den Z Junit 1812, om nödwändighelen af en stuteri inrättning uti Skäne, samt att de i Malmöhus län belägne Flyinge och Dahlby Kungsgärdar dertill msga anwändas; och dä derwid sädane anmärkningar: gjordes, som ansägos hindra desi antagande, beftöt Högloft. Ridderstkapet och Adeln, att samma betänkande, ätföljt af vefta anmärkningar, till Utftottet skulle äterremilteras. (It supra. S. DFöredrogs ä nyo Lag-Utstorrels, bett ,7 sistl. pä bordet lagde memorial, rörande an swar för bränwins och andra starka dryckers omättliga bruk, jemte dithörande handlingar, och beftöt Ridderffapet och Adeln, som icke ansäg sig kunW hkMälls 342 Den 2i Iulii. -hemAre 1'rflotts uygifna förflag bifalla, att såsom smar pä den Kongl. Mai:?s näd>ga proposition som dertill ,gis»'ir anledning, i underdånighet är Hans Kongl. Main öfwerlcmna, ai! ustärda de försättning ar som Hans Kong!. Majit till ändamäters minnande i »äber sinner ljenligasi. Högloft. Ridderssaper och Adeln ätfkiljdes klockan z. llllt supra. ln sillem ?rotoc»!1i. 7^.. 6. Lilverllolpe.
Saktet at begära den aliade ku adlia ren hade för at werka genast, (om genast war en nödwändighet) bort enligt min tanka warit beledsagadt med den sall. komligaste kännedom af alla Ivsistcäive Riksdelarnas Rättigheters widd och gräns. Hade detta stett, sa torde ingen misstydning ägt rum, eller det blifwir satt i sräga som, ledt sin ratta wäg, ef ens kunnatt wara underkastadt twifwelsmal. Friherre Osterström, Lias, anhöll at fä uplasa följande lVlemoria!: Ödmjukt iVlemorirl. Sedan den Vewillning, som ar 178c) af Riksens Standrr blifwit bcstaren, och enligt i7y2 ars Riksdags beflut stolat fortfara lil nasta Riksdag, i sölje deraf den io. Martil innewarande är upkört, samt et Bewillnings-Utstokt blifwic waldt ock förordnadt af Riksens nu församlade Stander; hemställer lag til Högloflige Riddcrstapet och Adel», om icke en Iriliruälon för detta BewillningS-Uistott genast borde utfärdas. Genom denna förestagna Instruktion synes mig Bcwillnings - U:stottet böra aläggas, a t nu genast börja utarbeta och sedan til Riksens Ständers pröfning och stadfästelse framgifwa de Allmänna Grunderna, hwarefter den nya Bewillning til war Z-irsnrersäs Riksgälds afbordande bör ucga, hwars längwarigher och belopp af Riksens Ständers klena framdeles bliswer beflucna.
Ad. behagade bifalla 1 punkten i 2 mom. af 9 §:n eller den som börjar med ordet "O r d fö r a n d e n” och slutas med ordet ”vårdas.” Ropades ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. beha - a/,8 Den io Mars f. m. gmle bi falla 2:a punkten, som börjar med ordet "Honom'' oell slutar med ordet "bes ty r k es”, med det begärda tillägget nf orden ”ulan lösen” efter ordet ”äskås.” Ropades nej. Uppå derefter framställd propos. blef Utskrns förslag i denna del bifallet. Uppå vidare framställd propos. beslöt R. o. Ad., att sista punkten skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Skulle så inträffa, att å sockenstämma fattas beslut, som ordform anser lagstridiga, då bör lian deremot göra föreställningar och sådant till prut. anmärka; hvarefter, och sedan justering föregått, det genast skall af ordform till vederbör, embetsmyndighet insändas såsom dess fastställelse tinderstäldt.” Hr Råfelt, Anton: Jag tager mig friheten anhålla, att det tillägg måtte införas, hvarpå Hr Frih. o. Landtm, icke framställde propos., nemi. att kyrkoherden af kyrkans medel må erhålla ersättning för skrifmaterialier. Hr Frih. o. Landtm.’ lät uppläsa det förslag Hr Råfelt begärt måtte tilläggas vid slutet af 2 mom. i g §:n , så lydande: ”Ordförande vare berättigad att för skrifmaterialier erhålla ersättning iil kyrkans medel.” Frih. Gederström: Något stagande om ersättning för skrifmaterialier anser jag icke kunna vara behöflig t. Hittills har så tillgått, att i kyrkorådet har skrifmaterialier blifvit bekostade af kyrkans medel, hvaremot i sockenstämma pastor utan ersättning sjelf bekostat papper, pennor och bläck.
Om sättet för Grundlags frägors behandling, p. foz, 507, 5is, 2647. Om granskningen af Stats-Rädets Protokoll, p. 746,888- Om en till Utskottets afgörande hanwist fräga deruti twä Ständ stannat emot twä. p. 1481, 1625, »646, 1641. Om motions-rättighetens inskränkande till en manad. p. 2697-" Om ändring i Riksdags-Ordningens 14. §. p. 2647. I anledning af Ntstoktcts Förteckning pä föreffagnc än» dringar i Grundlagarnc. p. 2647. Z anledning af fragan, huru forhallas bor med enskild mans motion om ändring i Grundlagen, p. 2696. Loastiturionvoch Stats-Utskotten: Expeörtrons-Ut skottet: Om riden för Riksens Ständers nasta sammankomst, p.' , 2458, 2464, 2467, 2474. Lagutskottet: Om han« ^vötsöolls-iktdvag; Riksens SkanöekS, Om hanwisning till Bcswärs anförande öfwer Conststs» rierNes Utsiag. p. 516, 74-, 85;, 86v, 921. Öm Qivarnars anläggande och rätter tillämpning af 20. Cap. 4 §. Byggn. Om förändring af korum s Post»Rätts mål, m. m, p. 4ti> 894,- yoi, 907. Öm förkortandet af ben tid, efter hwilken bortreste Perso» ners hustrur ma i andre ägtenstap inga. p. 446, 854» 860, -26. Öm ersättning till wittnen i mindre brottmål, p. gir. Öm förmedlade Hemmans deltagande i allmänna bygg. nader. p. 686. Om anläggande pä Wermdön af husbehofs VMvch Säg.qwarnar. p. 687.
Gabriella flög upp och hade så när, i utbrottet af sin första förtjusning, omfamnat den ärlige Petter; men en ny blick på hans ansigte och hans drägt skrämde henne häftigt tillbaka. ”Har kapten icke gått i land?” frågade hon med undran. Petters tystnad och rörelse, så oväntad för alla, satte en gräns för den lifliga glädjen. ”Svara då!” utbrast Birger; ”är det icke allt bra med kapten? Jag reser sjelf ut. Ni ha väl ankrat på vanliga platsen?” ”Res inte, herre! Örnungen ligger ej utanför Tistelön,” svarade Petter Lindgren med en af tårar nästan otydlig röst. ”Det är .. jaha Det är – förbi med den. Spillrorna vräka omkring norska kusten!” En dödstystnad, icke afbruten af några utrop, följde på den förfärliga upplysningen. Gabriella stod väl upprätt; men hennes kropp darrade som ett af vinden skakadt blad. Hennes alldeles färglösa läppar rörde sig till en fråga, men förmådde ej frambringa hörbara ljud. De öfriga hade icke heller mod att så nära henne utbyta ovisshetens qval mot en troligen ännu förfärligare visshet. Petter Lindgren märkte hvad som föregick och tillade långsamt, ehuru icke i någon tröstrik ton; ”Kapten lefver.” Ett gemensamt: ”Gud vare lof!” sväfvade på allas läppar, och Gabriellas händer flätade sig hårdt tillsammans: ”Hvar, hvar är han, Petter?” Den unge matrosens ansigte utvisade nu en tydlig förlägenhet; han tycktes söka efter ord. ”Har du ljugit?” frågade Gabriella och såg på honom med en blick af bäfvande oro. ”Tala fort och tala sanning, Petter! Jag kan höra det värsta, bara du skyndar dig!” ”Säg ut! säg ut!” ropade Haraldson och Birger i samma andedrag. ”Dina nyheter äro icke att hålla på.” ”Det är väl så,” svarade Petter betänksamt; ”men kaptens sista ord till mig var: ’Petter, min gosse,’ sa han, ’var försigtig, det säger jag dig, och löp inte åstad, så att du skrämmer ihjel min fästmö.’” ”Således ändå död!” Gabriellas hufvud svindlade, hennes hjerta kändes nära att stanna.
Under åren 1854, 1855 och 1856 hafva kassans inkomster, utom nyssberörde understöd, i medeltal utgjort nedanstående belopp, nemligen: räntor ä utlånla medel B:ko R:dr 2,658: 11. 8. afgifter af kassans delegare, hvilka afgifter utgöras med 2% procent af lönerna för de vid Riksgälds-kontoret, men endast efter beräkning af 2 procent utaf löne-beloppen för de vid f. d. General-assistans-kontoret anställde tjenstemän och vaktbetjenler » » 524: — 10. löne-besparingar vid inträffade ledigheter inom Riksgälds-kontoret, efter afdrag af utbetald aflöning till extra ordinarie tjenstemän, som derunder, i anledning af ledigheter, förrättat ordinarie tjenst » » 183: 2. 8. tillsammans B:ko R:dr 3,365: 15. 2. Nämnde kassas utgifter under samma år hafva åter i medeltal uppgått lill B:ko R:dr 4,212: 13. 4. nemligen: utbetalda pensioner R:dr 4,027: 12. 5. lifränta för ett i kassan insatt kapital » 160: åtskilliga mindre utgifter » 25: — 11. Skillnaden mellan inkomsterna och utgifterna har utgjort för år 1854 B:ko R:dr 1,362: 37. 2. och för år 1855 » » 1,222: 25. 1. eller tillsammans för begge åren B:ko R:dr 2,585: 14. 3. betäckts genom det understöd af allmänna medel, kassan derunder åtnjutit. Enkeoch Pupill-kassans behållning, som under nyssnämnde två år minskats med B;ko R:dr 37: 24. — har deremot under år 1856, medelst den betydliga ehuru tillfälliga inkomsten » » 526: 18. 8. till följd af samma års löne-besparingar, ökats med . » » 44: 19. 9, så att för år 1856 något tillskott af Riksgälds-kontorets medel icke ifrågakommit.
Således hafva vi öfver 36,000 man att bemanna vår flotta med, och om man beräknar 800 man på ett linieskepp, 400 på en fregatt och 160 på en korvett, tror jag att både Gr. von Platen och hvar och en af Eder, mine Hrr, som vill göra denna uträkning, skall komma till det resultat, att detta sjöfolk ej allenast är tillräckligt för bemannande af vår flotta, denna ångflotta, utan ock att vi skola hafva minst en 16,000 man öfver. Gr. von Platen: Då officiella handlingar äro att tillgå, för att kunna kontrollera de upgifter, hvilka af Hr Brakel blifvit gjorda, med hänsyn till den nödiga bemanningen, anhåller jag, att för tillfället få afstå från vidare discussion i denna fråga. Remitterades till StatsUtsk. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Föredrogs och remitterades till Eiddarh.Utsk. Hr Anreps, Gabriel, d. 22 dennes på bordet lagda motion om erhållande från Itiddarh.Kassan af ett förlagslån, till utgifvande af ett genealogiskt arbete, under titel: Svenska Adelns Ättartaflor. Föredrogs Gr. Posses, Arvid, d. 22 dennes på bordet lagda motion, med förslag till förändrade föreskrifter, rör:de konventioner om presträttigheters utgörande. Hr von Koch, Nils Samuel, anförde skriftligen: I ani. af den nu föredragna motionen, anhåller jag att få yttra: Att jag anser vara af högsta vigt, att ali tionde, såsom en produktionen hindrande och förhatlig pålaga, aflöses och utbytes emot en gång för alla bestämda afgifter, samt att för öfrigt presterskapet, likasom alla tjenstemän, erhålla sina inkomster på annat sätt, än direkt från den enskilte medborgarens händer.
Alt hvad Utskottet derom yttrat — och hvilket inom de särskilda Riks-Stånden blifvit gilladt — har lika tillämplighet på förevarande motion, torde blifva i ögonen fallande, då man gifver akt på motionärens förslag: att flottning skulle medgifvas i alla vattendrag (som ej ägas helt och hållet af enskilde) utan annan ersättning än för skador genom tramp och uppdämning: att sådan flottning i vattendrag, der den ej förut ägt rum äfven vid lågt vatten, skall vara tillåten sex månader af året, en tidsbestämning, som ej synes lika passande för det sydligaste och för det nordligaste Sverige o. s. v. Det förslag motionären slutligen framställer, eller att, i afseende på företräde till nyttjande af ett vattendrag, den, som dervid hade ett vigtigare intresse, skulle äga att efter värdering inlösa deras rätt, som hade ett mindre vigtigt intresse, anser Utskottet outförbart, i anseende till svårigheten att afgöra, hvilket intresse för närvarande och kommande tid bör såsom vigtigare än det andra betraktas. Utskottet hemställer fördenskull vördsamligen, atl herr Norden/ells motion ej må till någon ålgård föranleda. Vidkommande åter de begge öfriga omförmälda motionerna, hvilka gå derpå ut, att anläggandet af vattenverk skulle vara tillåtet hvem som helst, som lagligen förvärfvat besittningsrätt till platsen, utan att någon af domstol vidtagen undersökningsåtgärd behöfde ifrågakomma, så framt icke sådan tvist yppades, som kunde dertill föranleda; finner Utskottet sig lika litet kunna förorda ett dylikt förslag. De motsatta bestämmelser nu gällande lag innehåller, och hvilka ofvan omförmälas, äro efter Utskottets omdöme ganska välbetänkta, enär det uppenbarligen skulle föranleda till den största villervalla, äfvensom till oberäknelig skada för enskilde, om lagstiftBih. till B. St.
Gossen for upp, förskräckt, förvirrad, med övergångsålderns ständiga onda samvete i blicken. Det är litet hjälp för att reparera olyckan med brickan, förklarade Hall lågmält. Nå kommer du, jag är färdig... En kall gryningsdager slog emot dem utifrån torget. I fonden reste sig slottsfasaden askgrå, spöklikt stor, denna underbara norra fasad, vars färg är skiftande som havets. Den ljusnande nordöstra horisonten tände i den översta fönsterraden en ramp av blekt grönskimrande opaler. Tomas hade funnit en nattvandrerska och följde henne långt uppåt Regeringsgatan. Hon var stor och fet och gjorde ett redbart, men väl manhaftigt intryck; man såg genast, att hon icke förstod skämt. Sedan inledningsreplikerna växlats, hade de ingenting vidare att säga varandra. Tomas sneglade på henne då och då med en skygg blick. Plötsligt gjorde han en tvär vändning kring ett hörn och stack av som en pil nedåt en sidogata. Han beslöt att gå närmaste vägen hem. Han var trött. Han gick som i sömnen. En skräddare med ett par byxor över armen kom ut ur ett litet ärtgrönt trähus med gula fönsterluckor. Drömde han? Bruka skräddarna gå med byxor över armen om natten också? Tomas växlade en hastig hälsning med vice häradshövding Abel Ratsman, som just kom ut från samma ställe. Han hade träffat honom ett par gånger hos Brehms. Ratsman påstods ha utmärkta framtidsutsikter. På Stureplan råkade han mitt in i en flock uppsluppna nattsvärmare, av vilka han kände ett par. Han måste nästan med våld slita sig lös för att slippa följa med upp i en främmande herres våning och dricka konjak. Det dagades mer och mer. Ett svagt morgonskimmer darrade redan över de yrvakna vinghästarna på det Bångska husets tak. På Sturegatan upphann Tomas skräddaren med byxorna. Då han kommit förbi honom, vände han sig om och såg med förvåning, att det icke var någon skräddare, utan baron Grothusen. Det var Gabels byxor han hade över armen. Var hade han kommit över Gabels byxor? Han gick fullkomligt stadigt, och hans bleka grodansikte hade samma självsäkert korrekta uttryck som vanligt. Han stod tydligen under inflytande av den föreställningen, att han var ute och promenerade med sin egen vårrock på armen. Det ena byxbenet släpade i rännstenen.
Det är besynnerligt, att beräkna postfrihet såsom medförande Stalsförlust, utan att ihågkomma den vinst i annan väg, som deraf erhålles. Andra punkten af Utskottets Betänkande handlar om utlåning på LåneBankens egna skuldförbindelser. Jag är af samma öfvertygelse , som Herr Hjerta yttrade, då frågan första gången förevar, att denna utlåningsmetliod bör helt och hållet upphöra. Om, såsom jag hoppas, Banken icke behöfver upplåna penningar för att åter utlåna dem, förfaller allt behof af ifrågavarande benämning, hvarigenom äfven försvinner ali fråga om olika ränteberäkning för Bankens fordringar och skulder. Uti 3:dje punkten angående lån på jern, har Utskottet föreslagit, att lånebeloppet, såsom hittils, må vara inskränkt till högst två tredjedelar af pantens försäljningsvärde efter Mäklareattest, och af BancoStyrelsen bestämmas en gång om året. Deremot har Herr Rosenblad i sin reservation tillstyrkt, att del ar af jernets värde måtte belänas, under vilkor af kortare betalningstid. Hvad angår belåningsbeloppets bestämmande till 75 Den 27 Juli i f, rn. f:delar af jernets värde, delar jag BancoUtskottets mening, emedan jag fruktar, att Banken eljest skulle kunna komma att för lora; men deremot kan jag icke med Utskottet vara af lika tanka, hvarken angåen.- de räntans upphöjande, eller om jernprisets bestämmande, endast en gång för hela året. Det naturligaste är, att det bestämmes Vår och Höst, då jernskeppningen börjar och slutar. Då Utskottet i detta Betänkande, under rubriken lån på lös pant och effecter, inskränkt sig till lån på guld och silfver, jern, koppar och Fahlu Bergslags kopparsedlar, hade likväl efter min åsigt
St. skulle lemna crediliver till ungefärligen samma belopp, som privatbanksedlarna nu utgöra (sedan behållningen i privatbankernas cassör af riksmynt blifvit afdragen), och dessa crediliver lemnades emot tre procent, så skulle ä ena sidan Riksbanken för sitt ulgifna capital, och privalbankerne å andra sidan för sin möda och omsorg, erhålla den skäliga vinst, som man å hegge sidor billigtvis kan fordra. Pä denna grund anhåller jag, alt R. o. Ad. malte återremittera betänk., med förklarande af den gemensamma tankan, alt privatbanker icke må framdeles, eller när nu varande privatbankers octrojer äro tilländalupne, vidare oetrojcras med rättighet att utgifva egna sedlar. Frih. Raab, Adam Christian: Hr Stråle har uppträdt i denna fråga med yrkande af återremiss, egentligen, om jag rätt fattade skälen dertill, emedan I]r Stråle ville hafva närmare utredt, huruvida denna fråga borde behandlas såsom tillhörande den ekonomiska eller den civila lagstiftningen. När detta mål emedlertid blifvit handlagdt af Lagoch BancoUtsk:n, så hemställer jag, huruvida det icke redan är anlaget, att målet har naturen af civil-lag, och tror derföre, alt en återremiss i delta afseende icke är af behofvet påkallad, ehuruväl jag icke vill emotsätta mig den. Hr Nordenanckar har uppträdt med begäran om bifall till 1 § i detta betänk. Med Hr Nordenanckar instämmer jag i den åsigt, att privalbankerne visserligen skulle kunna röra sig på samma sätt som hittills, utan skada för landet, och att R. o. Ad.
Om så vore, och om man genom att helt enkelt utstryka minimitariffen för länen, kunde få reda på egendomarnes verkliga värde, så skulle jag vara den förste att yrka derpå. Yisserligen hafva tarifferna till en viss grad verkat ondt, och på sina ställen hindrat en rättvis beskattning, men så noga har man dock icke följt dem, att man på dem kan skylla allting. I Christianstads län t. ex. är minimitaxeringsvärdet 11 millioner, och bevillning har erlagts för 13; i Östergöthland 20 millioner, och bevilhr.n 21 millioner. Deremot utvisas skillnaden emellan tariffens minimibelopp och taxermsvärdet för år 1857 af följande ziffror: i Westerbotten 1,469,000 och 3,742,000 i Norrbotten 1,219,000 och 3,293,000. Häraf ser man, huru i de fattigaste nordliga länen taxeringsvärdena och bevillningsafgifterna jemförelsevis äro höga. I andra län har man hållit sig särdeles noga till minimitariffen, t. ex. i Jönköpings och Kronobergs län, der endast ett eller annat hundratusentals skillnad förefinnes. Om man vid denna riksdag skulle endast borttaga minimitariffen, och göra en nedsättning med % pr mille, så fruktar jag, att man derigenom icke alls skulle vinna det åsyftade målet. Ett af de två skulle då inträffa: antingen vore den förhoppning grundad, att man finge de veikliga värdena. Men dessa äro af Komiterade beräknade att vara 2 % gånger taxeringsvärdet, hvarföre vi ock ansett bevillningsafgiften endast böra bli i va 40 öre pr tusen. Bevilln:sUtsk:t, som satt afgiften till 30 öre, har beräknat, att verkliga värdet skulle vara 3 !/g gånger nuvarande taxer:svärdet. Inom Finanskomitén tror jag man beräknat det till 5 gånger nuvarande taxeringsbeloppet. Om man, nu Den 12 Maj f. m. 67 satte afgiften till 50 öre, hvad skulle då-inträffa?