Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Just i vår tid, när man icke längre har ro att hålla skymning eller råd att elda m e d ved, har man börjat brodera härliga braskuddar, inbjudande till långa, stämningsfulla pratstunder framför elden i skumrasket, kuddar, hvilkas oföränderligt prydliga skick emellertid visar, att brasan snart är en myt. Som andra gudomligheter före henne är hon förjagad af den prosaiska nyttan, denna gång i gestalt af patenterade kaminer och värmeledningar. Men med brasan förlorar vårt folk mer poesi, än o m tre fjärdedelar af alla våra skalders verk gått upp i rök! Finnes det något äkta nordens barn, som först började drömma under stirrandet in i den lekande, lockande elden, hvilken omöjligt kunde vara så stygg, som mamma sade? Bar drömmaren äfven gryet till en .tviflare i sig, då blef en dag hågen att ' pröfva eldens egenskaper oemotståndlig: man brände under jubel den ena saken efter den andra, tills pappas tidning eller mormors stickstrumpa blifv.it underkastade eldprofvet, eller de små händerna illa tilltygade under något försök att ta fatt den trolska elden. Men hvarken bannor eller brännblåsor kunde minska kärleken till elden: den skälfvande \ vördnad, hvilken utgör en så stor del af barnets kärlek — liksom af all stor kärlek — blef endast ökad och med den \ tjusningen. v Och när man blifvit några år äldre, äro de växlande bilder, glöden dana, barnens käraste tafvelbok, en där de själf va äro d e s k a p a n d e konstnärerna. » Hvad ser g ?m? » frågar man hvar» En jätte med ett glödande andra. r 4 ser en prinsessa på knä i en du där, ett lejon, med eldja, och bakom en riddare med i syskonringen — ifall man har lyckan att vara flere syskon — väljer i glöden sitt palats. Och många ramlade luftslott under senare år hafva framkallat mindre häftiga sorgeutbrott än det torn, som först instörtade, mången ståtlig villa mindre äkta glädje än det slott, som längst stod upprätt bland de falnande glöden.
I betraktande häraf, och^ dä ärsättningen bör wara i förhållande til göromälets bcswärlighet, jämte de kunstaper som det ärfordrar, och gälden ofta ökar, men mycket sällan minffar mödan wid ett Bos upteknande ochritredande; finner Lag-Utstottet ej stäl at tilstyrka, dek nägon ändring mä ffe i Lxn särstilda Författning - Den 29 Alt gusti. 1097 ning, som bjuder at upteknings och delningsarfwodet stutt beräknas afInwen.tarie-Summan; hälst som det i Memorialet förestagne beräknings sätt, enligt hwilket procenten endast af Boets beställning kommer at ulga, skulle göra onyttigt det stadgande i 17 Cap. 4 Handels-Balken, at i gäldbundet Bo der naturligt wis sällan bebällning sinnes, Boupteknings kostnaden, näst efter försträcknkngar til Begrafning och pa löspant, stall före all annor gäld utgä af den egendom, som ej hörer andkom til; et stadgande sä mycket mera billigt och nodwändigt, som Borgenärer eljest skulle kunna sakna denna för Boets utredande och til ärhällande af hwad, som fäs kan, sä nödiga anstalt. Den enahanda formans rätt Lagen i sitt nämde rum tillägger de fattigas andel, förutsätter äfwen, i likhet med hwad Kongl Förordningen af den 21 October 1698 , § 7 derom uttryckeligen stadgar, at den bör utgä ej blott af behällsiingen, utan af hela egendomens wärde. Och som det more ländande til rubbning i de^Fattigwärds - inrättningars bcständ, hwilka pa denna inkomst äro funderade, om en sä lindrig afgift, fyra öre af hwarje ivo Daler, skulle pä nägot satt minstas; kan Lag-Utskottet ej eller härutinan tilstyrka nägon ändring, stockholm den 11 Augusti 1809. Pä Högloft. Ridderstapct och Adelns Ledamöters magnar. Ig. Ltröinkelt.
Vid af Revisorerne, den 8 nästlidne Oktober, företagen inventering af Barnhusets säkerhetshandlingar, befunnos desamma i god ordning, oell utgjordes af: — 141 — inteckningar 321,1)16: 32. — räntebärande obligationer ,» 64,000: 385 016: 32 och anse sig Revisorerne derjemte böra meddela, att, sedan fullständig inventering af Barnhusets beklädnads-, säng-, persedelsoch invenlarie-förrad, med en icke obetydlig tidsuppoffring från Direktionens sida, numera ägt rum, dessa förråd, viii Revisorernes besök å stället, föreftinnos i synnerligen godt skick. §. 6.
Contoir helt och hållet borde efter det sednare bildas; hvarjemte Motionairen tillika föreslagit, att till fond för JordbruksContoret måtte anslås dels visse afgifter å Spannemål, Jordfrugter och Bränvin, som från Productionsorten sjöledes utfördes till Ineller Utrikes orter eller hit till Riket infördes samt, såsom Stats-bidrag till meranämnde Contoirs stiftning och consoliderande, hälften eller mera af Bankens behållne vinst af LåneContoiren i Götheborg och och Malmö användas. Som StatsUtskottet icke tillhörer att bedomina hvarken frågan om den föreslagne Inrättningen eller om utgörande af så beskaffade afgifter å Spannemål m. m. eller anslag af R. St.rs Rank, sorn i det remitterade Memorialet omförmäles, så och enär något Statsanslag för ändamålet ej blifvit ifrågastäldt; får, bruksContors inrättande, har till StatsBancooch ?,i Stats-Utskottets i följd af stadgandet i 44 §• 3 mom. af Riksdagsordningen, StatsUtskottet vördsamt anmäla, att Herr Lagmannen Ståliles merberörde Memorial, som till Vällofl. BorgareStåndet nu återlemnas, ej hos detta Utskott kan till hufvudsaklig pröfning förekomma. En Ledamots, Molionairens, Lagmannen Ståles reservation bifogas. Reservation: ”Sorn den i RiksdagsOrdningens 44 §• föreskrifne tid, inom hvilken min motion bordt återlemnas, redan förflutit, anser jag frågan äfven böra behandlas af Höglofl. StatsUtskottet, dit jag ock tror att densamma hörer, i afseende på förslaget i samma motion om afgift å Spannemål, som från utrikes ort hit till Riket införes.” N:o 14. Utlåtande, i anledning af K. M:ts Nådiga Remiss, angående af Marstrands Stad sökt ersättning för utgjord inqvartering. Hos K. M:t hafva Marstrands Stads Magistrat och Äldste i underdånighet andragit, att, ehuru genom K. Resolutionen den 27 Mars 1770 och K.
St. genom det förstärkta Utsk. besluta öfver ett Const.Utskis förslag, hvilket är rakt stridande emot 56 § Reg.F. Det inträffade också vid sista riksdagen genom den nya praxis, som då infördes, att ett af Const.Utsk. framstäldt grundlagsförslag blef af Borgareoch BondeStm, hvilkas ledamöter egentligen utgjorde majoriteten i det förstärkta Const.- Ufsk. vid den riksdagen, förkastadt, men af de öfriga tvenne RiksStm antaget såsom hvilande, nemi. af det ena Ståndet utan förändringar, och af det andra med obetydliga anmärkn:r. Saken hänskjöts (ill förstärkt Const.Utsk. och resultatet blef, alt voteringen utföll så, att icke något förslag blef hvilande. Huru man då hade uppfyllt sista mom. af 56 § Reg.F. kan jag icke förstå. Det måtte hafva varit att rakt gå emot hvad grundlagen vid sådant fall uttryckligen föreskrifver, emedan grundlagen bestämdt stadgar, alt det förstärkta Const.Utsk. skall alstra ett hvilande förslag. Jag kan således icke anse R. St. handla rätt, om de genom förstärkta Const.Utsk. besluta, alt en grundlagsfråga skall förfalla; men då grundlagen icke bestämdt talar deremot, så kan jag icke å andra sidan linna, att det är orätt af det icke förstärkta Const.Utsk. att förklara frågan hafva förfallit, när två Stånd stannat emot två. Efter våra grundlagar äro så beskaffade, alt man icke alltid kan lyda dem efter deras ordalydelse, utan måste något begagna sig af slutledningar, så skulle man nog kunna leda sig derhän, att dessa frågor under uppgifna förhållanden böra förfalla. Jag anser således, att Const.Utsk. icke vid denna riksdag har förfarit mera grundlagsvidrigt i denna fråga än vid de föregående riksdagarna. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Sedan 45, 44, 45 och 46 §- § i Riddarhusordningen blifvit uppläste, företog Ridderskapet och Adeln, jemlikt 67 §• i Riksdagsordningen, val af 3:ne Riddetskapets och Adeing Fullmägtige i Riksens Ständers RiksgäldgContoir, och befunnos efter valförrättningens slut kl 1 qvart till 9 om aftonen, följande Herrsr, genom de fleste rösterne, dertill hafva blifvit utsedde: Friherre Åkerhjelm af Margretelund, Gust. Fredr. Herr von Hartmansdorff, August 132 dto. Herr von Rappollt, Fullmägtig Herr Uggla, Göran Gustaf . t 231 d:0. Föredrogos å nyo och biföllos följande från Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet inkomne samt den 19 och 22 sistledne Julii eftermiddagarne på bordet lagdeUtlåtanden: Den i Augustii e. m. i II Af den 8 sistledne Julii: N:o 138. I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande angående töreslagne förändringar i Kgl. Förordningen den 26 Februa.ii 1817, rörande Socknestämmor och KyrkoRåd. Angående befrielse för Bergssexman att deltaga i skjutsningsbesvär. Af den 9 sistledne Julii: 1 anledning af väckt fråga om förbud möt införsel af Danska hästar. N:o 141- I anledning af väckte frågor, angående Passevolanceafgiften och Beklädnadssättet vid Kongl. Westgötha Regemente. Rörande väckt fråga om stadgandet af visse, föreskrifter i afseende på upprättandet af Debet-Sedlar och meddelandet af förbud för Häradsskrifvare att fordra betalning för åbo-förändringars anteckningar i jordeboken, samt gamle och bräcklige personers ute. slutande ur Mantalslängderne. Af den 16 sistledne Julii: N;o 144- I anledning af väckt fråga om förbud mot införsel af utländsk Humble.
Det hände i en mycket korrekt familj, där far och mor och två barnungar sutto vid middagsbordet, att mor fann sig föranlåten att säga till plantorna: » Ni ä ' ena riktiga grisar. » De båda så benämnda voro ögonblickligen inne i situationen, och den ena sade helt oskyldigt med en blick på far och m o r: » Två grisar — och två svin. » En annan middagshistoria, som visar ej blott, hur påhittiga småungar kunna vara, utan också hur träffsäker deras instinkt kan vara, när det gäller att finna på raffinerade pojkstreck, berättas från drottning Victorias af England hof. Ett par af drottningens ättlingar i andra led bodde under sina föräldrars bortvaro hos majestä- tet, men voro mycket svåra att hålla till ordning. En dag hade de uppfört sig så inkorrekt vid middagsbordet, att majestätet 1893 befallde dem sätta sig under bordet. Där skulle de sitta till straff under hela middagen, och ingen mat skulle de få. Middagen fortgick, och de båda syndarne, som först tisslat och tasslat under bordet, sutto nu så tysta och undergifna, att man började tycka synd o m dem eller undra, om denna tystnad dolde något nytt påfund. Slutligen gaf drottningen dem lof att komma fram. Och de båda vildbasarne kröpo fram — - spritt nakna och gåfvo sig till att dansa indiandans kring farmor till oerhörd skandal för det ceremoniösa hofvets anständighetskänsla. Barnet har ej lärt sig förställningens konst och lär sig först småningom att dölja sina känslor. Ä r det att undra på, att en barnunge blir ilsken, när han skriker efter mat, och man då kommer och börjar draga vagnen, han ligger i, fram och tillbaka på golfvet eller ger honom en skallra i handen eller en kautschuk-katt, som jamar? Mången » stor » blir minsann ursinnig för mindre än så. Barnets intryck och känslor äro primitiva, osammansatta och fordra ett omedelbart uttryck. Det skrattar öfverljudt eller gråter rent af tröstlöst — det kan också konsten att skratta och gråta på en gång i öfvergångsstadiet från sorg till glädje.
M. genom sednare beslut en gång borttagit, om jag så får säga, den historiska grundvalen för våra studier, och utstakat en ny D en 17 Oktober. ny grund för dem, återstår intet annat, än att skolan bygges på denna nya grund, så att lion upfyller sin bestämmelse att upfostra alla medborgare. De Hrr, hvilka betvifla, att erfarenhet redan vunnits om Skol-ordir-s olämplighet, kunna öfvertyga sig derom genom besök i hvilket SkolKolkm som helst. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Efter först till bifall å förevide punkt framställd propos. som besvarades med starka Nej blandade med Ja hemställde Hr Gr. o. Landtm, om E. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, och ropades härvid starka Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ausåge Ja nu hafva varit öfvervägande. S:dra, 3:dje och 4;de punktcrne. Dessa punkter biföllos. S:le punkten. Hr Cederschiöld: I öfverensstämmelse med det af II. o. Ad. nu fattade beslut, hemställer jag, om det icke vore lämpligt att återremittera denna punkt, helst det af Utsk. åberopade skäl, eller att 24 Kap. 3 g kyrkolagen skulle göra denna fråga till en lagfråga, saknar all grund. Denne § innehåller, att Biskopen skall hafva inseende öfver skolan. Ett sådant inseende beröfvns honom ieke, äfven om skolan fåren annan Styrelse. På grund häraf och då de af Utsk. åberopade skäl icke förefinnas, anhåller jag om återremiss af denne punkt. Hr Hjerta:
För behofvets uppfyllande, i bägge desse fall, finnes dock öfverallt på Laudet så kallade Fuskare i Skomakare-, Skräddareoch Smeds-handtverket, äfvensom, fastän till mindre antal, uti öfrige nödige handtverk; varande desse personer mantalsskrifne stundom såsom Byhandtverkare och handtverkare vid större Egendomar, stundom såsom afskedade Soldater, Inhyseshjon, Drängar och annorledes; hvarförutan mycket handtverksarbete på Landet förfärdigas af de Skrå-Gesäller sorn uppehålla sig än här, än der, under sine af Författningarne tillåtne kringvandringar; deri ock orsaken torde finnas till den betydliga minskning af Gesällernes antal uti Rikets Städer, som ägt rum i83o, emot 1829, nemligen 124 stycken, jemlikt hvad Commerce-Collega den 1 Februari i83a afgifne Berättelse om handtverkerierne i Riket upplyser. Uhdantagande för de betydligare binäringarne inom Södra delen af Länet, nemligen: Väfnads-industrien och Gårdfarihandel^ har det icke varit möjligt att med någon sannolikhet utröna den ungefärliga inkomst, alla öfrige binäringar kunnat lemna genom afsättning utom Länet, emedan uppgifter härom i allmänhet saknas och svårligen stå att erhålla. Samtelige binäringarnes förhållande jemförelsevis emot förra qvinqvennium, låter icke eller bestämma sig med någon säkerhet: Visse omständigheter föranleda likväl till det omdöme alt ofvannämnda bägge hufvud-binäringar icke äro i aftagande, oaktadt den större färdighet i väfnadskonsten, som allt mera utvecklats uti Rikets öfrige Provinser; men afsättningstillfället på Norrige för Gårdfarihandels-Districtets tillverkningar, och den här ofvan uppgifne omständighet som lättadt afsättningen deraf inom Riket, synes hittills utgöra en motvigt.
Tå haden i så god wälplägning fåt, At i ey skole orkat gåt eller ståt. Men när wij wore lustighe som bäst, Tå wille Husbonden ey bliffwa wår gäst. Præt. Nu narra the migh vpp i mund, Men iagh skal löna tigh strax på stund. På tin wälplägning som tu böd, Jagh stod therföre bleek och rödh. Til Tinget skolen i reesa, Om tu wilt pipa eller wreesa. Ther skal iagh lära tigh förstå, Hwad thet heter at Fougden slå. Nimmerg. Käre Husbonde skonar oss båda, Ty thet hände vthaf en slump och wåda, Eder rygg skola wij wäl läkia och smöria, Med en Bock och Oxe först at böria.” Fogden fordrar af dem skatten för två år, men då de ej kunna betala den, låter han fogdekarlarna Dromo och Smelring fängsla bönderna för att föra dem till tinget. Grannarne Styrbiörn och Dragwaal förbarma sig öfver dem och blifva deras löftesmän, då de slippa lösa och lofva skaffa penningar. Sjette akten. Circejus kommer illa klädd och vill besöka Virgo, men då han icke har presenter med sig, vill hvarken hon eller pigan kännas vid honom. Circejus går klagande öfver könets obeständighet. — Sc. 2. Soldaten, lemlästad i krig, köpmannen, hvars fartyg förlist, och handtverkaren, hvars egendom uppbrunnit, klaga och önska sig döden. Likaså i följande scenen hofbussen, skiljd från sin tjenst, och skrifvaren, beträdd med balans. — Sc. 4. Mors moraliserar öfver huru menniskorna sällan i lyckan, men ofta i olyckan minnas döden; dock kommer hon icke efter menniskors åkallan, utan efter Guds vilje. — Sc. 5. Palladius, fri från näringsomsorger, säger sig studera med flit och prisar sig deröfver säll. Kören i fyra rader innehåller en varm bön till den högste om slut på kriget. Mellanspelets femte akt.
Slutligen har ock Motionairen anhållit, att underdånig hemställan till Kongl. Majit måtte beslutas, med begäran om Nådig tillåtelse för Rotehållarne vid de Indelta Infanteri-Regementena, ”att, genom af dern sjelfva utsedda Depu”terade i Beklädnads-Directionerne, få deltaga ”i förvaltningen af sina penningar,” helst de, effe» Motionairenä tanka, icke kunna anses representerade af Ombud, deni de ej sjelfva valt, utan i stället af Liandshöfdingarne blifvit kallade till deltagande i Eeklädnads-Directionernes öfverläggningar. Vid öfvervägande af hvad sålunda frarnställdt blifvit, hafva de förenade Utskotten ansett angeläget att inhemta hvad påföljd Rikets Högloflige Ständers, vid 1823 års Riksdag, till Kongl. Majit i underdånighet framburna förslag i detta ämne hittills medfört. Utskotten hafva, af en anställd undersökning i detta afseende, vunnit den upplysning, att, sedan Kongl. Majits och Rikets Krigs-Gollegiurn i underdånighet sig utlåtit öfver Rikets Ständers, den 2 i December 1823, tili Kongl. Majit aflåtne underdåniga Skrifvelse, med förslag till Beklädnad*- och Bevärings-Directioners inrättande vid^ de beridne eller till Infanteri 6 Statssamt Oec.-Utsh. ZJtl. N:o 108. förvandlade Rusthålls-Regementen och Corpser, har, till underdånigste åtlydnad af Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, i Skrifvelse den 19 Jan.
Såsom i sednasle revisions-herättelse omförmäles, grunda sig detta embetsverks förvaltningsåtgärder på Kongl. Maj:ts dit aflåtna nådiga bref och de fastställda riks-staterna samt redovisas specielt genom verkets protokoller, registratur, special-stater, memorial-böcker, samt Kongl. Räntekammarens hufvudböcker (hvilka sistnämnde jemväl granskats i Kongl. Kammar-rätten för ifrågavarande båda år utan anmärkning), äfvensom genom rikshufvudböckerna, de der utvisa förhållandet emellan statsregleringen och det verkliga resultatet af inkomster och utgifter. Vid granskning af rikshufvudboken, hafva väl Revisorerne, i afseende å sjelfva sättet för bokföringen, funnit skäl till enahanda anmärkningar, som redan vid flera föregående Stats-revisioner blifvit framställda, men anse sig nu kunna förbigå desamma, sedan Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt bref till Stats-kontoret af den 15 Februari innevarande år, fastställt nytt formulär för ifrågavarande räkenskap. Af högstberörde nådiga bref inhemtas, att Kongl. Majit, i öfverensstämmelse med don af Rikets sednast församlade Ständer i ämnet gjorda underdåniga framställning, i nåder gillat och fastställt det af Ofver-kommissarien m. m. N. A. Fredin upprättade förslag till nytt formulär för rikshufvudbok, med följande förändringar och tillägg, nemligen:
Boye, Ludv.: Utan att tillåta mig någon oskälig klagan deröfver, att StatsUtsk. ej ännu inkommit med betänk, öfver min motion om upptagande af ett utaf alla Stånden beslutadt statslån af 2 millioner silfver, får jag dock inför prot. stalla den anhållan till Hr ordföranden och öfrige ledamöter af Utsk., att denna min motion ej må blifva alldeles bortglömd. Jag har i mitt anförande i realisationsfrågan ogillat de garantier, BancoUtsk. föreslagit; och det är för mig angeläget, att min motion, ang:de silfverlånets begagnande såsom garanti åt realisationen, vinner en sådan handläggning, att min åsigt, till det afseende den kan finnas förtjena, må blifva R. St. underställd, förrän så sent, att den icke kan leda till något resultat. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag bestrider Frih. Boye all befogenhet att påminna StatsUtsk. om hapdlaggningen af den motion, som dit remitterats, och jag tror icke, att Utsk. vid denna riksdag gifvit anledning till en sådan påminnelse. Jag får emedlertid tillkännagifva min opinion häruti, att nemi. FrihBoyes motion icke bör komma under handläggning, förrän den vida v.igtigare frågan, huruvida realisationen skall ske eller icke ske, förut hunnit afgöras. Denna fråga har ett stort inflytande på Frill. Boyes motion. Derpå beror, huruvida staten rimligen kan ingå i några låneoperationer på utländsk botten, för att utlåna här i landet. Det är naturligt, att båda frågorna inverka på hvarandra, och att, om än Utsk., förrän realisationsfrågan blifvit afgjord, inkommer med svar å Frih. Boyes motion, kun - Den s>-4‘ Maj. 10J kunde pröfning deraf likväl icke skäl gen böra förekomma, förrän beslut uti hufvudfrågan blifvit fattadt. Frih. Boye: Då jag började med den förklaring, att jag icke tänkte framställa någon klagan, var det oväntadt att få böra, det StatsUtsk:s ordförande fann sig missbelåten med mitt yttrande. Detta kan dock vara mig likgiltigt, ty det var min rättighet att yttra mig.
Och skall doppa sitt finger uti blodet, och stänka dermed sju resor för Herranom inför förlåten i det helga; Och skall af samma blod stryka på hornen af rökaltaret, som står för Herranom inuti vittnesbördsens tabernakel, och gjuta allt blodet på bottnen af bränneoffrens altare, som står för dörrene till vittnesbördsens tabernakel. Och allt det feta af syndoffret skall han häfoffra, nämliga det feta, som är öfver inelfverna, och allt det feta, som invärtes är; Båda njurarna med det feta, som derpå är vid länderna, och det nätet öfver lefrena med njurarna; Såsom man häfoffrar i tackoffret af oxanom; och skall uppbrännat på bränneoffrens altare. Men hudena af stuten med allt köttet, samt med hufvudet, och fötterna, och inelfverna, och gåret, Det skall han allt utföra utu lägret, på ett rent rum, dit man slår askona, och skall uppbrännat på ved i elde. Om en hel menighet i Israel försåge sig, och gerningen vore fördold för deras ögon, så att de gjort hade emot något Herrans bud, det de icke göra skulle, och vorde så brottslige; Och förnumme så sedan sina synd, som de gjort hade; så skola de hafva en ung stut fram till syndoffer, och ställa honom för dörrena af vittnesbördsens tabernakel. Och de äldste af menighetene skola lägga deras händer på hans hufvud för Herranom, och slagta den stuten för Herranom. Och Presten, som smord är, skall bära bloden af stuten in uti vittnesbördsens tabernakel; Och doppa derin med sitt finger, och sju resor stänka för Herranom inför förlåten; Och skall stryka af blodet på hornen af altaret, som står för Herranom uti vittnesbördsens tabernakel, och allt det andra blodet gjuta på bottnen af bränneoffersaltaret, som står för dörrene af vittnesbördsens tabernakel. Allt hans feta skall han häfoffra, och uppbränna på altaret; Och skall göra med denna stuten, såsom han gjorde med syndoffersstutenom.
(Uti dessa §§ torde böra införas Rikets Ständers beslut, angående de lån som för enskilda jernvägsanläggningar under innevarande riksdag äro eller varda af Rikets Ständer beviljade.) § 135. Till Kongl. Majits nådiga disposition för anläggningen af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vägar hafva Rikets Ständer å Riksgälds-kontoret anvisat en årlig anslags-summa af 150,000 R:dr och således för åren 1861, 1862 och 1863 ett sammanlagdt belopp af Fyrahundrafemtio tusen R:dr; utaf hvilket anslag ett belopp af 50,000 R:dr årligen är afsedt att, utom den andol utaf hvarje års anslags-summa, som, efter hittills vid enahanda anslags fördelning tillämpade grunder, belöper å rikets fyra nordligaste län, uteslutande användas till vägars anläggning eller förbättrande inom nämnde län. Yid utbetalningar af de för väganl äggningar eller vägförbättringar sålunda anvisade medel, böra de bestämmelser och stadganden, som förekomma i nedanstående § 140 tjena till efterrättelse. § 136. Under de allmänna vilkor och förbehåll, som för andra till dylika ärbetsföretag af Rikets nu församlade Ständer anvisade statsbidrag äro stadgade i förut åberopade § 140 af detta reglemente, hafva nedanstående 2:ne särskilda statsbidrag blifvit beviljade, hvilka följaktligen äfven böra af Riksgälds-kontorets medel utbetalas i den ordning och på det sätt samma § föreskrifver, nemligen: Bill. till B. St.