Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs Riksgälds-kontor efter Kaptenen Carl Gustal Hjerta; oell befanns dertill hafva blifvit utsedd: Hr Rogeman, Johan Ludvig Christoffer, Riddar!).-Kamrerare, Kammarherre, R. N. O., med 114 röster. Frih. Rudbeck, Reinhold: Uti sist!. Lördags-plenum anmärkte Frih. Cederström, R., mot Exped.-Utslct, att samma Utsk. ådagalagt bristande eftertanke, då Utslct vid tryckningen af Utlåtm och Betanien icke tillsett, att uti de fall, då reservationer voro afgifna, dessa icke, åtminstone till en del, voro tryckta å samma sida, derå Retänk:t alslutades. I följd deraf skulle, efter Friluns förmenande, den som läser Retänk:t, blifva utsatt för den olägenhet, att vid slutet af sidan förutsätta, det ingen reservation finnes Betänk:t bifogad. Den värda Frilun synes deremot sjelf förutsätta, att den, som läser Betänk:t, icke kail vända om bladet. Om detta Utsk:ts af Frih. Cederström öfverklagade förfaringssätt är ett fel, så skall likväl en hvar, som vill taga någon närmare kännedom om dessa förhållanden, finna, att samma förfaringssätt följts utaf Utsk:t under Hera föreg:de riksdagar, deribland äfven under de riksmöten, då Utsk:t haft den förmånen att hafva Frih. Cederström, R., till ordförande. Mot Utsk:t är vidare anmärkt att tryckningen dersammastädes försiggått alltför långsamt; men då Utsk:t nu tryckt 500 ark och vid samma tid under förra riksdagen endast 300 ark varit tryckta, synes mig denna anmärkning temligen obillig. På mängden utaf hvad som trvckes beror åter, i hvad män riksdagstrycket kan mer eller mindre hastigt utdelas. Äfven af bokbindarens häftning kan denna utdelning, utan Utsk:ts förvållande, varda uppehållen. Ytterligare har anmärkts, att uti ett Lag-Utsk:ts Betänk, en hänvisning är gjord till en motion, som gäller ett för denna fråga helt främmande ämne.
Då jag vid sista riksdagen hade den äran alt vara ledamot af StatsUtsk., föreslog samma Utsk. hvad, som sedermera af R. St. gillades, nemi.: att anslag endast för 2 är skulle beviljas till Stockholms Navigations-skola derföre att Disk. förmodade alt den skola, som skulle bildas af den Rydbergska donationsfonden kunde snppléera den på Stat bekostade inrättningen. Jag ber likväl alt få nu tillkännagifva alt detta tillstyrkande ingalunda afsåg en sådan åtgärd, som möjligen skulle hafva lill påföljd denna skolas uphäfvande. Sådant skulle likväl förhållandet blifva derest det nu af StatsUtsk. gjorda förslaget skulle vinna R. St. bifall. Det är nemi. alldeles gifvet, alt förvaltarne af den Rydbergska donationsfonden icke på grund af testamentets lydelse anse sig kunna förändra den praktiska sjömansskola, som de inrättat, till en sådan theoretisk skola, som de af Slaten inrättade. De hafva på K. M:s hos dem derom gjorda framställning afgifvit ett nekande svar. Då K. M. sedermera infordrade ett utlåt, af så väl Just.-kansleren som Coramerce-colhm och dessa båda auktoriteter hafva ansett ingenting vidare vara att i saken tillgöra, så skulle, om nu endast ett års anslag beviljades, följden deraf blifva att undervisningen vid Navigations-skolan, efter detta års slut komme alt nphöra. Jag har från Commerce-colhm officiel upgift på antalet af de vid Navigations-skolan intagne och utskrifne elever under tiden från och med Okt. år 1845 lill Okt. 1850 och då visar sig att i Stockholm blifvit inskrifne 254 och utexamiuerade 161 elever hvaraf 79 styrmän af 2:dra klassen, 44 styrmän af Usta klassen och kaptener af 2:dra klassen samt .38 kaptener af Usta klassen.
Sjelfva svårigheterna voro en ny sporre för hans lidelse, ty Villaflor hörde till de oförvägna och halsstarriga charakterer, som älska att brottas med ödet och de hinder det ställer i vägen: motståndet retade honom endast mer, och hans ungdomliga kärlek var en låga, som blott starkare uppbrusade just genom de medel, hvarmed man söker qväfva den. Men allt blef ändock förgäfves ... Sedan ingenting mera återstod, steg han i Lisabon ombord, för att återresa till Brasilien. Hvad han der ville göra, visste han icke sjelf: mörker, tomhet, förtviflan bodde i hans bröst. Åter satt Villaflor på ett gungande fartyg, åter läste han dessa bref, som ständigt hvilade vid hans hjerta. Han hade icke gifvit akt på hvad som tilldrog sig på skeppet eller omkring honom, då han hörde rasslet af det fallande ankaret. Hastigt blickade han upp och såg framför sig ett underskönt, högbergigt land, hvars branter ända upp till topparna voro beväxta med vinrankor, myrten, rosor, orange och geranier. Utmed randen af en rymlig vik utbredde sig en sirlig, kvitt glänsande stad, emot hvars klippstrand glittrande purpurvågor summo. Dofterna af tusende vällukter, burna af en sakta landtvind, kommo honom till mötes och spridde sig öfver hafvets yta. Hvad, frågade Agostinho, äro vi redan i Brasilien? Omöjligt! Jag igenkänner icke denna natur, icke denna vegetation? Det är Oceanens perlsmycke, det är Atlantens paradis, det är Madeira! svarade en ung officer. Visste ni då icke, senhor, att vi der skulle läggga till? Men ni har, under hela resan, ingenting sett, med ingen talat. Ni måste utan tvifvel hafva lidit mycket. Staden, som ni ser framför oss, är Funchal. Dagen derefter, vid morgonljusningen, stod Villaflor på balkongen till det hus der han tagit in, och stirrade mechaniskt ut åt rymden, der i fjerran solens klot, omgifvet af lätta gyllene skyar, i all sin sydländska prakt, långsamt ur vågen steg uppför den azurblåa himmeln.
o 111. ij5 egna sin tiel och förmåga, hafva Rikets Ständer, som emedlertid icke ansett lämpligt på förhand i allmänhet medgifva den till Stats-Verket inflytande behaglig tids förlänings-spanmålens disposition till det af E. K. M. i Nåder föreslagna ändamål, skolat härmed till E. K. M. i underdånighet öfverlemna, att, uppå underdånig ansökning! af vederbörande Kyrkoherdar, hvilka med behörigt betyg, utfärda dt vid sockenstämma under ordförandeskap af en utaf Consistorium förordnad Prestman, styrka, det de vid deras Pastorat inflytande löne-inkomsler icke uppgå till ett belopp af 100 tnnnor spanmåls värde, och efter Nådig pröfning af dervid förekommande omständigheter, använda den behaglig tids förlänings-spanmål, som, med tillämpning af de här ofvan uppgifne grunder, till Stats-Verket hädanefter kan varda indragen, till förbättring af bemälde Pastorers lönevilkor; dock att dylika anslag ej må beviljas till högre belopp, än för åstadkommande af fyllnad i 100 tunnor spanmåls-löneförinoner, och ej heller medgifvas för längre tid än intill nästpåföljande Riksdag, då hvarje fråga af omförmälde beskaffenhet komme att Rikets Ständers pröfning underställas, äfvensom att indragen behaglig tids förläningsspanmål må företrädesvis användas till Iöne-förbältringar vid Pastorat inom det stift, hvarifrån densamma till Stats-Verket influtit, men, sedan Stiftets behof i detta afseende blifvit uppfyldt, jemväl tiligodokomma utom Stiftet varande Pastorat. Hvilket Rikets Ständer få, till svar å E. K. M:s i ämnet aflåtna Nådiga Proposition, härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &. Stockholm den 3 October 1840, 176 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
En possessionat eller till och med en bonde, som drifver sitt landtbruk i någon större scala, kan icke, genom skjutspengarna, derom är jag fullt öfvertygad, få en tillräcklig ersättning för den förlust i arbetskraft och tid, som han gör ge - 300 D e n 10 Junie. n. norn att skjutsa. Men en stor del, och kanske den största delen af dem, som skjutsa, uro endast ägare af små hemmansdelar; deras landtbruk är så litet, att afkastningen på sin höjd räcker till deras egna behof och icke till något afsalu. Äfven de kunna likväl icke undvara contanta inkomster, dels till skatters utgörande och dels till nödiga inköp, och dessa måste de söka att förskaffa sig genom arbetsförtjenst, slöjder, körslor m. m., och för dem tror jag, ali skjutsen är en passande inkomstkälla, som de icke gerna skulle vilja eller kunna lemna. Deraf händer också bestämdt, att en stor del icke vill afstå sin skjulsrättighet, och de må då äga att behålla den, men icke till förhöjd lega; tv att den närvarande är tillräcklig, bevisas just af sjelfva del förhållande, att de icke vilja afstå den. De åter, som finna mera förmån af alt lemna sk jutsningsbesly re t, må de ingå uti entreprenader, likväl med det förbehåll, som jag nyss nämnt; ty det torde vara billigt, att den resande mot den högre lega, som han betalar, då äfven får rättighet alt fordra ett hastigare tillhandahållande af hästar, än som eljest kan åstadkommas. Här mola de mera reglementariska stadgandena, mot hvilka åtskilligt, såsom redan skett, med fog kan anmärkas, men hvilka jag hoppas att Styrelsen, vid den blifvande författningens utfärdande, kommer att tillbörligt låta öfverse och förbättra. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arv.: Jag föreställer mig, att det nu mindre bör vara fråga om att vidtaga sådana åtgärder, att de skjutsskyldige blifva fullt ersatte för deras besvär, än att skjutsskyldigheten må kunna skiljas från jordbruket.
Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och då Jag, å ena sidan, lika med Eder, anser nyttigt, att rättigheten att göra munteliga testamenten inskränkes till vissa bestämda fall, finner Jag, å den andra, det af Eder i sådant afseende aflemnade förslag sakna den tydlighet och bestämdhet i uttryck, att genom autagande deraf en åsyftad förbättring verkligen kan, anses vara vunnen. Sålunda finnes der icke vara förklaradt, hvarken hvad med ordalagen: svår sjukdom eller fara bör förstås, eller huru lång tid som bör hafva förflutit ifrån det sjukdomen eller faran upphört, innan det munteliga testamentet skulle förlora den gällande kraft, Lagen för slike händelser velat detsamma tillägga, af hvilken obestämdhet anledningar ofta skulle gifvas till Domares olika tolkning af Lagbudet. Förslaget, sådant det blifvit framsläldt, saknar jemväl föreskrift om formen för upprättande af ett testamente, hvarom Jag anser stadgande böra meddelas i sammanhang med inskränkning uti ett förut i Lag godkäiidt sätt att disponera om sin 8 Den i Mais f. ra. egendom. Förmågan att skrifva är väl någorlunda allmän i alla folkclasser, men deraf följer likväl icke förmåga att redigt uppfatta och framställa hvad testator för vittnen yttrat vara sin vilja. För att i sistnämnde afseende åstadkomma den visshet och trovärdighet, som Lagstiftaren måste anse såsom oeftergifliga vilkor för att åt annan än i Lag utnämnd arftagare öfverlemna qvarlåtenskap, finnas i flere Länder så kallade Notarier, inför hvilka sådane afhandlingar, för att vara gällande, skota vara upprättade. I saknad af en sådan Tjenstecorps här i Landel, synes likväl mera trovärdighet åt ett testamente vara boredt, om bevittnandet deraf i början anvistes åt någon annan person, sorn innehafver allmän tjenstemauna-egenskap, såsom till exempel Läkare, Prest, Kronofogde, Länsman, Sock beskrifva re, der de finnas, Klockare, Nämndeman, Fjerdingsman, o. s. y„ i stället att sådant uppdrögs åt andra, som händelsevis kunde, vid ett testamentes upprättande, om bevittnande deraf anlitas.
Efter Rikets Ständers, genom bifall till Utskottets Memorial N.o 1, leinnade serskilta tillåtelse, har väl Utskottet antagit en Canzlist med Notarie-arfvode, för Diarii-föring oell för att gå Secreteraren till handa, äfvensom för bestridande af förefallande Notarie-göromål; men som denne, redan vid sistiidnc Mars månads början, mast anställas såsom Notarie vid sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskotten, der han tillika tjenstgjort såsom Secreterare, hvarmed han ännu fortfar och förmodligen än ytterligare kommer att fortfara, så har Diarii-föringen hos Allmänna Resvärs-Utskottet, och det erforderliga biträdet i öfrigt, som icke medhunnits af de för Afdelningarne antagna Nntarierne, mast bestridas af extra Canzlister, hvilka väl, då de, på egen begäran, blifvit hos Utskottet anställde, förklarat sig icke göra anspråk på arfvode, men likväl synas icke böra lemnäs utan all godtgörelse för deras af Utskottet begagnade verksamhet; derföre Utskottet hemställer att, i likhet med hvad vid sista Riksdagen skett, ett halft Canzlist-arfvode, beräknadfc från nästlidne Mars månads början till innevarande månads slut, må anslås att, efter disposition af Utskottets Ordförande, användas till ersättning för begagnadt extra Canzlie-biträde. Stockholm den 1C Ank. till E*p. Utsk. dec 1 Mars 1841, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af vuckte frågor, dels om upphörande af Fyr-, Båkoch Lots-afgifterne, och dels om förändrande af vissa punkter i nu gällande LotsReglemente. Till Utskottets handläggning hafva blifvit remitterade följande, angående ifrågavarande ämnen, väckte motioner, nemi. af lith. till R. Hegardt, som anfört, att, då erfarenheten visat, hvad man och med skäl bordt förvänta af nu varande förhållanden, att.
Emellertid tilldrog sig följande: På en hemresa från hufvudstaden fick Börjesson vid sin ankomst ombord på ångbåten höra, att den han förgäfves sökt i dess hem just fans som passagerare på fartyget. Skalden ansåg detta beqvämt för en ordentlig bekantskap, men någon sade honom att författarinnan var så beslöjad, att hon såg ut som om hon ej ämnade ingå i något slags samtal; emellertid var det säkert att hon var der, ty hennes namn stod på både koffert och hattaskar. Tiden fortgick och det var först fram på eftermiddagen, då hettan drifvit många personer från däcket, som den beslöjade damen visade sig och satte sig på en soffa för sig sjelf. Börjesson tog då genast tillfället i akt och gick fram och presenterade sig. Men besynnerligt nog rörde den beslöjade blott artigt helsande på hufvudet. Börjesson talade då om sin otur, samma tystnad och samma böjningar. »Det här», tänkte skalden, »hänger aldrig rätt ihop.» Och det hängde icke heller rätt ihop. Det var en stackars modist, som, himlen vete för hvilken orsak, behöfde resa inkognito, och då hon gjorde mig den äran att låna mitt namn, var det naturligtvis af en oändligt enfaldig beräkning, ej för att förolämpa. Möjligen hade hon läst om att man i Leipzig brukade, sätta mitt namn på andra författares arbeten, och hon hade inbillat sig att det icke var värre att låna ett namn för en kappsäck och diverse hattaskar än för en bok. Saken skulle troligen äfven lyckats om ej den der presentationen kommit emellan. Hufvudsumman (såsom man berättade mig historien) blef att den stackars nipperhandlerskan kom mycket illa ut. Hon blef af kaptenen tvingad att erkänna sitt rätta namn, och några herrar af det glada slaget, som icke låta tillfälle till gyckel gå sig ur händerna, höllo henne varm med de pinsammaste qvickheter blott hon vågade sticka näsan utom hyttdörren.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Bevillnings-frågans behandlings-sätt ifrån 1812 års Riksdag, lemnar ett nytt bidrag för den Den 2 4 Martti. f. m. erfarenhet, art origtig benämning utaf en sak leder mer än mycket annat till förvillande af begreppen , och tili principlösa handlingar. l8iars Riksdag var märkvärdig derigenom, att man uppfann nya namn , som origtigt betecknade de motsvarande begreppen, i hopp förmodligen att framdeles kunna substituera andra begrepp åt de, som rnan önskade kunna utp'äna. Det är val ingen ting naturligare, ån att ett extra bidrag till Statens behof eller en Bevillnmg skall utgöras i mohn af hvarg och ens verkelig? Inkomst. Men denna piincipe kullkastades , så snart man skillde emellan synbar och icke synbar Förmögenhet; en benämning, hvars motsvarande begrepp man bär svårt att fatta. Hade man framställt frågan sålunda: Skall Bevillning allena utgöias af de Näringsidkare, hvilkas Verk och Inrättningar falla en hvar i ögonen , och hvilkas Inkomst källor äro synbara , då deremot alla fle Näringar och Inkomst-källor, som ei med det lekamliga ögat kunna ses, såsom Rörelse med Capitaler, SkeppsRederier m. m. skulle befrias från bevillning, så hade förmodligen något hvar blifvit revolterad af en dylik pra; position. Efter min öfvertygelse , finnes det ingeq annan rättvis principe lör B villningens utgörande, än den efter verklig Inkomst eller verklig Capital-föimögc-nhet. Jag kan do<?k icke fältstyrka antagandet af denna principe i näoi Varande ögonblick j den har innom vissa Glats - Dm 24 Martil, j. m. 361 eer Opinionen så mycket emot sig, att den sannolikt blelve illa använd. Men snart skall man finna sig tvungen att taga sin tillflygt till densamma, enär den synbart eller apparent förmögne icke mera formar åstadkomma hvad Staten behöfver.
Det kan väl icke höra till det strategiska, huru man bildar ett reg:te? Hvad vidare beträffar att Östergötland skulle vara lämpligare för kavalleri, så har Gr. af Ugglas deri, liksom i allt öfrigt, som legat till grund för förslaget, före mig utvecklat förhållanderne, och är det således öfverflödigt att upprepa detsamma. Svårigheten af att uppsätta ett infanteri till kavalleri har icke undfallit någon; men den förste värde talarens yttrande att dertill skulle behöfvas 30 år, derpå kan jag icke ingå. Om så skulle vara förhållandet, beklagar jag det land, som har indeldta trupper, der karlen tjenar cirka 20 och hästen 10 år. Då karlen efter talarens åsigt skulle behöfva vara uttjent och hästarne erfordra tre uppsättningar för att få ett kavalleri-reg:te, visar sig halten af detta påstående. Genom öfverdrifter skjuter man ofta öfver målet och sällan träff. Vid jernförelsen mellan det värfvade och indeldta kavalleriet visar den värde talaren också benägenhet för öfverdrift. Han säger nemi., att det förra har 365 exercisdagar om året. Jag tror dock icke att något kavalleri i verlden har så lång exercistid. Det vore ej heller hvarken behöfligt eller klokt att på sådant sätt utledsna truppen och derigenom göra det nära omöj - 128 Den 24 Oktober e. m. ligt att få rekryter, oaktadt hvarje karl antages der på endast 3 till 6 år. Oaktadt alla de stora svårigheter, som möta vid bildandet af ett kavalleri, och trötts den knappa öfningstiden, hafva vi ett ganska godt indeldt kavalleri, och om vi få ett fälttåg, torde icke lång tid erfordras förr än detta kavalleri kan mäta sig med det värfvade, så utmärkt jag än med nöje erkänner detsamma vara. En talare har föreslagit att man skulle låta Ostgötar sitta upp, i stället för Vestgötar, roen vid valet af regemente tror jag icke K. M. är bunden af annat än knekte-kontrakterne; och då hästvakans-kontrakten äro tilländagångne, kan K. M. anbefalla uppsittning för hvilketdera rusthålls-reg:te K. M. finnér dertill lämpligast.
Jag vill medgifva att delta möjligen kan vara förhållandet i skogrika trakter; 13 131 24 i Sö D c n 5 S c p t t ni b c r c. m. men på slättlandet är det ej nog med lak öfver hufvndet, äfven om de dessutom skulle hufva födan, ty der måste hvarje vedträd dyrt köpas oell skogstjufnad*». sorn af back stugusit tärne aldrig räknas för brott, kan ej bär bed; ifvås. Man önskar alt ingen förtal Ining må finnas, men vi hafva ju redan en; oell jag hoppas, all den afven matte blifva förbättrad i samma anda, sorn Utsklns betänk, inne håller; men jag vågar dock yrka återremiss, på grund af de anmärkn:r, som här liro gjorda. Hr Munck af Rosenschöld: Jag har blolt begärt ordet för alt fästa ffr von Roseus uppmärksamhet derpå, att då jag nämnde att elt visst antal tunni, jord borde tagas lill norm för besullenhet, talade jag om uppskattade och ej om geometriska tunnland. Ju sämre jorden är, ju lägre blir den naturligtvis uppskattad för besultenhet. Femtio tunnland, hvarpå ingenting kan växa, vet jag ej hvartill de skulle kunna uppskattas. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Då jag inom Utsk:n varit skiljaktig i afseende på formen för UtslLns In tank., eller i afseende på Utsk:ns sätt att framställa sina bestämmelser i denna fråga, hvilket jag tycker är nästan för negativt i det hänseendet, att del blott innehåller separerade artiklar och hänvisar lill yttranden, Som ej finnas uti betänk ; så har jag äfven hufvudsakligen skiljt mig från Utsktns mening i alla de omständigheter, som blifvit vidrörda.
I ett sådant förhållande synes mig Statsutskottet böra begagna alla anledningar, att tillstyrka indragning af sådane Ämbeten, som möjeligen kunna undvaras , ännu inera af sådant;, som synas vara af föga eller ingen 35o Stcits-Utskottets nytta, och som jag af ofvan anförde skäl är öfvertygad, att clet ixya Landshöfdinge-Ämhetet i Norra delen af Sverige tillhör detta sednare slaget; så kan jag för min del, ej instämma i Utskottets ifrågavarande Beslut.” Hvilket anförande, uppå derom tillika gjoi’d begäran, skulle till de, Respective RiksStånden åtfölja. År och dag som ofvan. Ex Protocolla J. C. Lorich. Ankom d. 5 Äng. 1820. Riksens Högloft. Ständers Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid dess yttrande öfver Riksdags-Fullmägtigen Eric Anderssons Motion, om anslag af medel till en Myrs aftappning. Vid Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens, den 20 sisth Maji, gemensamt afgifne Utlåtande öfver Riksdags-Fullmägtigens frän Wester-Dalarne , Eric Anderssons Memorial, om anslag af Allmänna medel' till aftappning af en i medelpunkten af Malungs Betänkanden. Socken, utmed Wester-Dals Elfven belägen Myr, söm ständigt skall nära frost och köld, hafva anmärkningar blifvit gjorde inom liederv. Bonde-Ståndet, hvilka ansetts föranleda till ärendets återremitterande till Utskottens förnyade handläggning; men som berörde Utlåtande blifvit den 3 nasti, Junii bifallet af de öfrige 3:ne Riks-Stånden och sålunda, enligt 6g §. i Regerings-Formen, är afgjordt, kan frågan till vidare åtgärd af Utskotten icke upptagas; Hvilket Utskotten skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 16 Julii i8a3. Ankom ilen 5 Äng. 1823.
Men, då sådant åter icke är utförbart ens inom ett enda härad, skulle troligen en skatlejemkning, företagen af olika skattläggnings-kommissioner, lemna såsom resultat än större ojemnheter, än de som nu förefinnas; och i stället för att nu en eller annan hemmansegare, enär han med kännedom örn sin jords beskattning deraf blifvit innehafvare, endast kan sägas hafva anledning anmärka dess relatift högre belopp, skulle då säkert mången få giltiga skäl att klaga öfver orättvisa ändringar i det varande förhållandet. 60 Forslandet med Kronoskjuts \id Fortoch hemmarcherna af den till tjenstgöring i luifvLidstaden ärligen inkallade kommendering af Länets båtsmän har länge utgjort en för allmogen kännbar tunga, och den har derföre tacksamt erkänt den lättnad i detta onus, som första gången innevarande års höst blifvit beredd genom bålsmännens liemlransporterande på ångfartyg till de ställen i Länet desse anlöpa. Politi. För den allmänna ordningens och sedlighetens vidmagthållande fattas understundom beslut i sockenstämmor, ändamålsenliga och fruktbärande i den mån Pastorerne inom församlingarne ega håg och förmåga att verka för saken. Då de nyligen öfver allt inrättade sockennämnderne hinna göra sig närmare redo för ändamålet med denna instruktion och folket blifva bekant dermed, höra välgörande resulta Ler deraf kunna påräknas. Jag har förut haft Nåden omnämna svårigheten att erhålla dugligt tjenstefolk, till en del härledande sig från det i orten vanliga oskick, att aftal emellan husbönder och tjenare göras endast för en del af tjensleåret och derifrån att husbönder ej sällan lått hos sig mantalsskrifva större antal tjenstehjon, än de i sin tjenst använda, och jag har i anledning häraf anbefallt kronobetjeningen, att noggrann! vaka öfver tjenstebjonsstadgans efterlefnad.