Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
EPa bidragande orsak till att liirarinnor torde komma att valjas i de st&amp; städerna är naturligtvis den, att de äro kända i större kretsar än de flesta andra kvinnor, som kunna komma i frhga, och att de valjande kunna hoppas, att de ega sakkurcskap på det omrade der de skola arbeta. Tills vidare är det saledes ganska naturligt att man Atminstone i hufvudstaden söker få fraxnst&amp;ende IamsiLinior iii i skolrbden, men det vore icke önskligt, att man i all framtid sålunda begränsade sitt val. S&amp; är icke fallet bland rniinnen. Uan väljer af dem redbara praktiska personer af alla stånd intresserade för skolans uppgift och folkets basta. S&amp; bör man välja äfven bland kvinnorna, när de en gång genom uppfostran blifvit verkligt arbetsdugliga och väckta till deltagande för folkets väl i n&amp;gon annan riktning än endast allmosegifvandets. Grunden till kvinnans uppfostran för offentliga värf vänta vi af den högre flickskolan och dess lärarinnor, men hittills hafva vi väntat förgäfves. Bristen på medborgerligt sinne. och förstånd på allmänna angelägenheter hos hufvudstadens kvinnor visar sig bäst i deras ringa deltagande i stadsfullmak tigvalen. *) Men oaktadt allt hvad här blifvit sagdt, veta vi väl, att hufvudstaden eger mer än en framstående och för folkets väl nitälskande kvinna, Bfven utom lärarinnornas krets, som endast af blyghet och ovana vid att framträda, undandrager sig både att själf taga del i skolrådsval och att låta sig välj as. E n klass der man redan nu borde kunna finna ej få lämpliga personer för den ifrågavarande uppgiften, är den som omfattar kvinliga arbetsgifvare och större husegare. Som bekant falla nämligen äfven ekonomiska frågor inom skolrådets verksamhet, såsom tomtinköp och byggande af skolhus m. m. Den sjalfmisströstan vi talat om bör kinnna öfvervinnas, helst om man besinnar att nybörjare inom skolrådet - män så val som kvinnor - har som på andra områden troligen få, betrakta ' början af sin tjänstgöring som en larotid.
Löner för tjenstehjon, sorn hafva vida bättre tltkomsr, än, jag vågar säga, rätt manga af Statens Embetsman, Och hvad kan vara orsaken härtill , Utan fblk-* bristen, då de i Landtbruket uppfödde på hvarjehanda sätt dragas derifrån ? lag hetnsfäiléf allt detta till éH tiärttiare grähskuing af de Hertat öCh Män, sorn mera kunna känna detta än jag, och i full på mina erinringar härom icke kan götas afseende, Utan att det skall förblifva hvad det är, önskar jag, ätt, jemte de fötsigtighets-tnått, sorn hittills ärO genom Konungens Befallningshafvandes författningar i Länet tagne i afseende på de ifrån Halland gående Drängar till Skåne , då Husbonden, hos hvilken derine Dräng är skattskrif ven, skall gifvä sitt skriftliga tillstånd härtill, vedei häftige Män gå i borgen för dess återkomst på ilen Utsatta tiden» — Kyrkoherden i Pastoratet intygar - Den 5 8 Juni. gar endast hans frägd och hinderslöshet till Corn. reunion; hvarpå honom meddelas vederbörligt pass; äfven följande borde iakttagas. 3:0 Att dessa Drängar icke tillåtas få Pass förr än efter förflutne åtta dagar i November månad, sedan Jordbrukaren uppkört sin Aker och sålt sitt Vinter-säde. 2-'o Att dem icke tillätes, hvilket Passet bör innehålla, annorstädes antaga Trösk än på Ilandet, och vid afgången derifrån böra de vara förbundne att taga Kyrkoherdens betyg härom, för att uppvisa hos Landshöfdinge-Embetét vid återkomsten till Orten. 3:0 Att uti deras Pass bör intagas, såsom fordom skett, att de icke få afgå ifrån orten, med mindre Församlingens Kyrkoherde påskrifvit å sjelfva Passet deras frägd, på det Kyrkoherden må veta, huru vida Pass blifvit dem beviljadt, eller icke, och hafva antecknadt i'Husförhörslängden deras bortovaro i annat Idin. 4:0
Uti den af Chefen för Civil-departementet till högste Styresmannen öfver högre artilleriläroverket den 23 Februari 1858 aflåtne skrifvelse, med underrättelse att Rikets Ständer, med afseende å de stegrade lefnadskostnaderna samt det under de sednare åren betydligt tilltagande och numera mot förr fördubblade antalet af elever, hvilka vid Mariebergs högre artilleriläroverk genomgå den för Civilingeniörer bestämda kurs, för åren 1858,1859 och 1860 till arfvoden för lärare vid nämnde läroverk i de kunskapsämnen, som tillhöra Civilingeniörer, beviljat ett förhöjdt anslag af 3,000 R:dr R:mt årligen, meddelas, att Kongl. Majrt bemyndigat Befälhafvaren öfver ifrågavarande läroverk att lyfta detta anslag för att i föreskrifven ordning disponeras, hvilket synes utvisa, att hvad som varit föreskrifvet sedan 1842 för det mindre anslagets användande, äfven framgent borde äga rum vid dispositionen af det större. Den af Kongl. Maj:t i nåder bestämda stat för läroverket under år 1859 är ock upprättad efter förut gällande grunder. Att emellertid det förökade anslaget medfört tillökning i arfvoden vid läroverket synes såväl af 1858 års räkenskaper som af 1859 års stat, enär lärarens i byggnadskonst arfvode blifvit ökadt med 150 R:dr, lärarens i mathematik med 300 R:dr, tvenne repetitörer, hvardera med 450 R:dr i arfvode, blifvit ytterligare anställde, samt en biträdande lärare i byggnadskonst, med repetitörs arfvode, i och för föreläsningarne i nämnde ämne, antagen — hvilka arfvoden tillsammans uppgå till mer än den summa, hvarmed det ifrågavarande anslaget blifvit förökadt. Stockholm den 4 December 1861. FAB. WREDE. General-fälttygmästarc och Chef för Artilleriet. Carl Hägerflycht. 301 — Kon^l.
Utskottet instämmer uti hvad här ofvan blifvit anfördt, rörande fördelarne af Kämners-Rätters, Lagmans-Rätters och Riddare-Syne-Rätters indragning, samt anser ej behöfligt, alt undantag dervid göres för Kämners-Rätten 3 Lag-Utskottets Betänkande , N;o 56. i hufvndstaden, helst tryckfrihetslagens hud, att förbrytelser emot samma lag skola i Stockholm vid denna domstol upptagas, i allt fall kan nppfyilas derigenom, att, såsom en motionär antydt, en afdelning af Rådstufvu-Rätten derstädes allenast i och för tryckfrillets-måls behandling fortfarande benämnes Kämners-Rätt intill dess berörde lagbud kan i grundlagsenlig ordning ändras. För öfrigt äro Utskottets åsigter endast i sådan måtto skiljagtiga från de uti Rikets Ständers skrifvelser yttrade, att, efter Utskottets tanka, den ifrågasatte domstols-indragningen icke påkallar hvarken förhöjning af vadeskillingen i Härads-Rätt till så högt belopp, som i Lagmans-Rätt nu erlägges, eller föreskrift om doms fullgörande såsom vilkor för vads fullföljande från Häradsoch Rådstufvu-Rätt till Hof-Rätt. I förra afseendet tror Utskottet att vade-skillingens ökande lill tre daler vore tillräckligt, och i det senare förekommer det Utskottet betänkligt att, genom en så beskaffad föreskrift, som nyss är nämnd, försvåra möjligheten för den fattige och medellöse att, i behörig tid och ordning, sin talan från första domstolen fullfölja; deremot ändamålet, som med samma stadgande åsyftas, eller att motverka den fullföljd af rättegångar, hvarmed tredskande paiter endast söka att fördröja doms fullbordan, synes lämpligast kunna vinnas, om härvid i stället följas de grunder, som i 2 Gap. 2 §. Utsöknings-Balken, sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 29 November 1823, samt 9 Cap. 1 §. samma Balk och Kongl.
Vid periodens slut hade allmänningskassorne en sammanlagd behållning af 1,788 R:dr 60 öre R:mt. Genom Kongl. Brefvet den 17 Juni 1856 har den till Dylta svafvelbruk anslagna allmänning blifvit ställd under tillsyn af öfverjägmästaren i länet. Närmare bestämmande af användandet och afverkningsbeloppet å denna allmänning är dock ännu beroende på den hittills oafgjorda frågan om upphörande af Dylta bruks privilegier och den dermed följande dispositionsrätt till skogen. Af Grufveallmänning arne inom länet äro 4,243 tunnland 24 kappland af jägeristaten uppmätte och till trakthuggning indelade. Enahanda är förhållandet med skogen till 12 af de inom länet belägna boställen. Vid öfrige boställen vårdas skogen mindre väl och på slättbygden finnas redan flere boställen, som lida af skogsbrist. Hvad slutligen beträffar de enskildes skogar, så hafva visserligen många af länets bruksägare och större godsägare infört en ordnad skogshushållning med trakthuggning, frösådd och återplantering, men det öfverklagade missbruket, att strängt och utan afseende på hvad skogarne, med beräkning af deras framtida bestånd, kunna tåla, afverka förhanden varande skogsprodukter, fortfar ännu bland flertalet af allmogen, hvilkas allmänna skogsafverkningssätt är blädning. En gifven följd af landets, med en stigande folkmängd, fortgående uppodling är, att arealen af den skogbärande marken allt mer och mer minskas. Men om skogen på de inom länet befintliga betydliga sträckor, hvilka hittills icke blifvit, och måhända aldrig med fördel kunna blifva till åker eller äng upptagne, omsorgsfullt vårdades, och vid dess afverkning åtgärder vidtogos till befordrande af skogens återväxt, samt de på många ställen varande kala och stenbundna backar, som nu ligga nästan onyttiga, genom ändamålsenlig behandling förvandlades till skogbärande mark, kan med säkerhet antagas, att skogsbrist icke behöfde befaras.
Sedan de öfrige trenne RiksStåndens Herrar Talmän och Deputerade, hvilka borde deltaga uti Riksens Ständers Stora Deputation, som skulle till Hennes Kongl. Höghet KronPrinssessan framföra Riksens Ständers underdåniga Adress å RiddarhusSalen uppträdt, afreste Herr Grefven och Land t Mar [kalken med bemälte Stora Deputation till Kongl. LustSlottet Haga, hvarest Hennes Kongl. Höghet vistades. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 5 eftermiddagen. In fidem Protocolli, O. JL g orheim. Ren 16 Junti f. >n. 429 Måndagen den 16 Junii. Plenum klockan half till 9 förmiddagen. Företogs val af den Nämnd till StatsUtskottets förstärkning, hvarom 69 § Regeringsformen stadgar. Friherre Ceder/Ireni, Jactb: Då det är beJ kant, att Grefve Posse, Carl Hindric, sistledne gårdag med döden aflidit, underställer jag om det icke vore lämpligt att, i händelse man har honom på sio Lista till det val, som i dag skall förrättas , man får utstryka hans namn, och i dess ställe sätta ett annat. Grefve von Schwain, Fridric Bogishus: Att märka någon sedel, är specielt i Grundlagen förbudit; det kan således icke äga rum. Friherre Ankarsvärd nämnde för inig, att han nyss råkat öfverste Tersmeden, som ej visste att Grefve Posse var död. Jag har i anledning deraf, för min räkning, skrifvit en ny valsedel, men sannolikt finnas flere, i synnerhet de som varit på Landet öfver Söndagen, som ej känna hans död. De äro således ursägtade. Just lör sådane tillfällen finnas Sup. pleanter. Jag tror ej, att en sedel kan casse-i 43® Den \ 6 Junti J. m, ras, för det Grefve Posses namn deruppå finnes antecknadt. Friherre Cederjlröm:
Att i någon mån motarbeta den ena Medborgare-classens fördelar, för att derigenom gynna den andra , är uppenbart stridande emot den rättvisa och jemnlika behandling, som Regeringen är skyldig sina undersåtare af alla Stånd. att upplysa alla Folk, ett medel, sorn ar det kraftigaste och säkraste, och detta medel äto Lagarne. Stifta goda och rättvisa Lagar, och var viss att hos folket skapa upplysning, lydnad för Öfverhet, känsla af skyldigheter, kärlek för Fäderneslandet, nit för ciess väl och bestånd, seder, samfundsdygd och en sann medboigerlig anda.” Om till exempel Lagarne tilläde Jordbrukaren rättighet att efter vissa gynnande föreskrifter, äga uteslutande rätt att betala i abriquantens, Fabriques-Idkarens eller Köpmannens varor, vore obillighettn lika stor, men skadan likväl .mindre, emedan Moder-närin. gen är just den, sein skall föda de öfriga. Vid betraktande ?.f dessa hos ess ännu gillande monopokska Författningar, hvem in. stämmer icke med den store Fredric JI. i Preussen, då han säger: Sverige måtte vara ett naagiigt Land, emedan dess Innevånare i Secler arbetat på sin undergång utan att kunna vinna målet.’’ Om vid detta Riksmöte det beslut fattades, att Handeln med Trädvaror klefve fri till införsel, och att alia Kronan tillhörige Skogar, som ej redan blifvit disponerade, enligt! vissa af Riksens Ständer antagna grunder *), skulle styckas och i mindre trakter, ■*) De stadgar som nödvändigheten påkallar för Skogarnes sköttse!, sedan de kommit onder ägande Kidd. och Ad. Den 15 April. på allmän Auction till den mestbjudande för. säijas mot köpeskilling oell årlig skatt, på rätt, torde bora inskränkas till några få förbehåll , blott de rigiigr handhafvas, jemte sådana underrättelsers meddelande, sorn klart upplysa om bästa sättet att vårda Skogen. Skogsbushälloir.gen i Tyskland synes mig knnt a anföras såsom ett upplysande Exempel till efterföljd.
Efter det samtal, jag i afton haft med våra allernådigste beherrskare, är jag öfvertygad, att de skola uppoffra oss allesammans, för att draga sig sjelfve ur förderfvet. Drottningen prisade med en verkligen satanisk vältalighet de undersåters ära och lycka, som gjuta sitt blod för sin hulda öfverhet. Deraf ser jag hvad klockan är slagen; ty när hon tänker så, måste äfven han tänka så: det veta vi ju alltsedan brölloppsdagen.» – »Och ändå har du inlåtit dig i vårt förbund!« – »Ja, emedan mitt hat till folkyra och ständernas tyranni är större, än hvilken annan känsla och beräkning, som helst. I Bender fäktade min salig far vid hjeltens sida. För en sådan kung är det en glädje att låta sitt lif springa; och jag hyser också en ärftlig kärlek till konungamakten, blott för hans minnes skull. Mot Carl XII vågade ingen riksdagspratmakare mucka. Med honom fanns det ord och aftal. Det var något helt annat, än ett qvinnoregemente, en toffelstyrelse. Men äfven en sådan är bättre, än att lefvande uppfrätas af möss, och annat äro ej denna samling af småförtryckare, som man behagar kalla »Riksens Ständer.« Jag har svurit att hämnas den skymf, de tillfogat mitt namn, då de drefvo min salig far ur senaten, och det är denna bevekelsegrund, som på mig verkar starkare, än alla tvetydiga löften och förespeglingar från högsta ort, lika hastigt glömda, som gifna.« – »Du plågar dig onödigtvis med grubbel, min käraste bror, och skapar dig spöken midt på ljusa dagen. Carl Stuart hade hvarken en nära anförvandt i ryska kejsarinnan, eller en svåger i konungen af Preussen, och – utan skryt – (bröstar sig), chefen för Englands adel stod kanske ej i spetsen för hans anhängare. Det finnes i alla fall ingen ätt i Stora Brittannien, som räknar sina anor så långt tillbaka, och som varit besvågrad med så många furstliga hus, som Brahe.«
BorgareStåndet bifallit , har Utskottet granskat och öfverväga! de anmärkninningar, som till återremissen gifvit anledning, och hvilka Utskottet funnit kunna, till undvikande af vidlyftighet , sammanfattas i de punkter, här nedan upptagas och korteligen besvaras. Till lista punkten hörer det inkast, alt, dd Motiv nair en endast väckt fråga om upphäfvande af olikheten i arfsrätt för arfvingar af olika kon, Utskottet icke skall egt Lagutskottets Uthitarnh N.o li2. 29 a/f, pä sätt so/n slett, utsträcka frågan till af skuffande af olikheten i giftorätt. Detta inkast har Utskottet redan i sitt Betänkande sökt på förhand möta , oell får här ytterligare erinra, att nu gällande Lags »tadganden örn arf och giftorätt efter Landsrätt hafva ett oell samma ursprung, hvila på. en och samma grund, och ega med hvarandra det nära samband, att de icke kunna annorledes än på en gång förändras. Orsaken hvarföre qvinnan , såsom hustru, b I i i v i t , i afseende på egendomsrätt , af Lagstiftaren mindre gynnad, än mannen, är nemligen ingen annan än deri , för hvilken hon , såsom dotter eller syster, blifvit mindre gynnad, än son eller broder. Ar denna orsak ogiltig och förkastlig i det ena hänseendet, så måste hon äfven vara det i det andra , och tvärtom. Förändras då eller bibehålles Lagens grund och föreskrifter i det ena fallet , så måste de äfven förändras eller bibehållas i det andra. Utskottet tror sig derföre icke hafva väckt något nytt ämne eller öfverskrida gränsen för sin behörighet, då Utskottet upptagit frågan i sin allmänna omfattning : qvinnokönets egendomsrätt i förhållande till mankönets, och tillstyrkt upphäfvande af den länge öfverklagade orättvisa skillnaden emellan Landsrätt och Stadsrätt. 30 LagUtskottels Utlåtande N:o 122.'
För öfrigt är jag till alla delar förekommen af de tvenne föreg:de talarne och anhåller att få instämma med dem. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Jag anhåller att få be gagna tillfället att påpeka det förhållande, att redan för 5 eller 6 år sedan väcktes förslag om ändring i nuv:de rese-reglemente, såsom af högsta behof påkalladt. Hvar och en inser lätteligen huru obilligt det är, att staten skall ersätta t. ex. en resa till Haparanda, för hvilken resa åtgå 2 å 3 dagar på ångbåt, med skjuts och traktamente för en tid af ungefär 14 dagar, som åtgå att tillryggalägga landvägen. Enahanda är förhållandet med en resa från Stockholm till Wisby. En tjensteman har rättighet att för en sådan resa beräkna skjutsersättning öfver Kalmar, då han likväl efter 15 timmars färd på ångbåt kan inrälTa i Wisby. Hr Lagerstråle: Med anledning af den siste talarens yttrande, anhåller jag att få nämna, det R. St:r icke förrän vid denna riksdag gjort någon framställning om ändring i nu gällande resereglemente. Inom Kammar-Rätten väcktes deremot för 3 å4 år sedan ett förslag, sorn afsåg att de färdigbyggda jernvägarne borde af tjenstemän, som resa i tjensteärenden, obligatoriskt begagnas. Detta stadgande ansågs dock icke med skäl kunna införas, innan någon större sammanhängande del af de under byggnad varande jernvägarne blef för trafik öppnad. Den andra Irågan, som är af den förra oberoende, är, huruvida en embetsman vid tjensteresor skall vara skyldig att begagna ångbåtslägenhet, då sådan Den 28 Oktober. 159 finnes. Derom torde tankarne vara delade.
Vtdr. d. 18 Dcc. 1840. N:o 20, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets förslag till undei'dånig skrifvelse, rörande reglering af Riks-slatens 3: Ije Hufvud-Titel. Lades till hancllingarne. N:o 21, i anledning af flögvörd. Preste-Slåndets återremiss af Utskottets förslag till underdånig skrifvelse, angående reglering af utgifterna under Riksstatens Usla Hufvud-Titel. Ståndet, som fann förklaringen nöjagtig, lät vid skrifvelse-förslaget bero och lade memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Utlåtanden och Betänkanden: N:o 118, öfver de inom 3 Riks-Slånd framställda anmärkningar emot Utskottets Betänkande N:o 83, i anledning af väckt motion, angående låns ingifvande från Rikets Ständers Bank emot första inteckning uti fast egendom på landet till belopp af fastighetens halfva taxerings-värde. Med bifall till Betänkandet N:o 83, biföll Ståndet ock de dervid i Utlåtandet J\:o 118 gjorda förändringar och tillägg. N:o 119, öfver åtskilliga anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 84, i anledning af väckta förslag till förändrade föreskrifter, i afseende j å Bankens fastighetssamt skiftesoch odlings-låne-rörelse. Ståndet godkände Betänka odet N:o 84, jemte de dervid gjorda förändringar och förlydliganden i Utlåtandet N:o 119. N:o 120, i anledning af väckt fråga om förändring i nu gällande föreskrifter, angående expeditions-sättet för jernbelåningen vid Låne-Contoiret i Götheborg. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Utskottets följande Utlåtanden och Memorial: N:o 121, öfver en af Baron E. v Vegesach ingifven ansökning om eftergå t af erlagd straffränta för skuld Lill Discont-verket.
Direktör vid LåneKontoret i Malmö: Frih. Bennet, Wilhelm, ÖfversteLöjtnant, R. S. O., med 4 5 röster; Suppleant derstädes: Frih. Wrangel af Sausis, Carl Gustaf, Löjtnant, med 46 röster. Direktör vid LåneKontoret i Wisby: Hr von Post, Adolf Jakob Reinhold, Kapten, med 46 röster. Suppleant derstädes: Hr von Strussenfeldt, Adolf Ludvig, Häradshöfding, med 46 röster. 610 I)en 25 Febrn ari. Justerades 5 prot.utdr. rörande de förrättade valen. Anmäldes och Indes på bordet StalsUlsk:ls Mern. N:o 6 2, i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut och meddelade återremisser i den uti StatsUtsk:ts Betänk. N:o 5 1 behandlade frågan angående de lör fortsättningen af Statens jernsvägsbyggnader erforderliga medels uplåning mot statsobligationer å utländskt mynt. Föredrogos och remitterades till StatsUtskit K. M:ts nedannämnde den 22 dennes bordlagde nåd. Propositioner och Skrifvelse till R. St:r, nemi.: l:o atigrde anvisande af årligt anslag för uppehållande af de å Olands vestra kust inrättade färjeplatserne Röhälla, Färjestaden och Beijershamn; 2:0 i ani. af Carl Henrik Hultenbergs underd. ansökning om eftergift af 1 857 och 1858 årens återstående arrende för Kungsladugården Borgholm på Öland; 3:o angående beviljande af anslag till upsättning af utredningspersedlar för det invid hufvudstaden upförda Hospital för sinnessjukas vård samt till denna inrättnings första ordnande och förvaltning; samt 4:o ang:de väckt fråga om förhöjning i ersättningen till svaga soldatrotar.
I sädant mäl, som detta, och flere dylika, der en arbitrair behandling i anseende till miste medborgare closter ställes i fragg, synes mig tryggheten för hwar och en medborgares säkerhet och egendoms ratt, fordra en sadan ^räliminär äkgärd, hwilken icke bör anses inkonstitutionel af det Utskott, som erhållit det rvigtiga och ärofulla upbraq, aki wara Riksens Ständers orakel i Constirutions frågor, jag menar Constilmions-Utskottek. Detta anser jag wara ganska angeläget, under nu warcuide felaktige representation, sä wida wiste medborgare closter och kanske fluteligen indeviduer, skola undkomma partiele förluster. Det torde hända stundom att det enskilte inkercste, äfwen eget Ständs inrereste, icke alldeles kommer ur be räk» - 4L4 Den 3 Juntti rakning tvid äreuders behandling wid Riksdagar, och om sä är, huru »vacklande Mille icke den enskilteö rakt möjeligen befinnas, om kill exempel pluraliteten af Riks-Ständen, icke hade imeretze air deri deltaga och färskvara den. Kanske äfwen stundom ett deremot stridaude, sä framt ej den enskiltes rätt grundlagens anda och föreskrift agde sin säkerhet och Riksens Ständer sjelfwe asagde en deremot swa. rande förbindelse atr icke, genom någon åtgärd, söv» närma nägons ägande rätt eller ålägga nägra pär» »telle bärdor. Det wore ju till exempel lika sä orimliqt, som olagligt, alt nu yrka, att för det RikoDiseontens Actier snart i 15 är gifwit äi sine innehafware en icke päräknad utan till en del pa Bankens bekostnad ganska god afkastning, att staten of bangueN borde derföre wid
Frågor af denna art kunna uti Ståndens plena ofta uppstå, och för ärendernas vederbörliga fortgång är det ofta oundvikeligt, -att de slitas och afgöras. Jag underställer, om det vid sådane tillfällen kan vara passande och anses värdigt ärendernas behandling i ett Riksstånd och Grundlagarne, att Ståndet, för att få frågan upplöst, skulle nödgas utom protocollet, och i tysthet, anmoda någon af sine Ledamöter att hos Constitutions-Utskott anmäla ärendet, under det att i Ståndets protocoll, der man ej kan undgå att redeligen upptaga frågan, tillika måste såsom svar anföras, att Ståndet kan sig dermed als icke befatta samt till upplysnings och decisions vinnande als intet vidgöra? Och hvartill skulle denna Den 22 September 1810 63 omgång tjena? Som tillika skulle sätta Ståndet i ovisshet att någonsin erhålla en decision, äfven sedan ett tillstyrkande af Constitutions-Utskott vore gifvet, ty det beror af förfrågaren och möjeligen af det interesse, han tager i saken, om han vill deraf lemna Ståndet del, eller ej. Och när del deraf är lemnad, huru skulle Ståndet begagna den ? Vid denne Riksdag hafva redan flere sådane frågor förevarit. Till exempel: Om Magistrats-Personer i Stockholm böra ovilkorligen i frenne år hafva varit det, för att kunna väljas till Riksdagsmän ? Om Stockholms och de öfrige större städernes Riksdags-Fullmägtige må vara berättigade att äfven tillika åtaga sig Riksdags-Fullmägtigskap för de smärre stiiderne ? Om Bancooch Riksgälds-ContoirsFullmägtige kunna väljas till Riksdagsmän eller vara. Riksdagsmän, då Riksdag hålles på annan ort än i hufvudstaden ?