Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St. äga att vid hvarje riksdag besluta öfver nödige utgifter, äfvensom dertill anordna erforderlige anslag, så skulle man på detta sätt efter godtfinnande kunna borttaga den fond, hvaraf Academien för närvarande är i åtnjutande. Dertill tror jag likväl icke R. St. äga rätt; ty huru man än må betrakta tillkomsten af den fond, hvaraf Landlbruksacademien bildades, så var densamma dock en gåfva, gifven af en laglig myndighet, af Konung och R. St., och således en förvärfvad rätt, Den 23 Ja lin ari. 427 som icke kumle ens af gifvarne återtagas, såvida ieke moltagarne hade densamma bevisligen förverkat. Jag anser således icke lämpligt, alt R. Sits Revisorers granskningsrält utslräckes äfven till ifrågavarande inrättnings räkenskaper, utan tror jag, alt, om man anser någon större publicitet i detta hänseende behöflig, densamma bäst befordras derigenom, ali R. St. bos K. M. anhålla, det en särskild granskning af nämnde räkenskaper måtte äga rum. Gr. von Platen, Baltzar: Då, enligt min öfvertygelse, ingen af de föregående lalarne lyckats all utreda den frågan, huruvida Lnndthruksacademien vore en allmän inrättning eller icke, och jag således icke eller vågar smickra mig all i delta afseende komma lill eli nöjaktigt resultat, sä vill jag icke längre dervid upphålla mig; helst jag tror, alt hvar och en redan stadgat sin mening, åtminstone sä lill vida, som frågan rörer huruvida nämnde inrättning är grundad pä Statens medel eller icke. Utgående således blott och bart från den förmodan, att hvarje dess ledamot önskar ställa Academien på den höga ståndpunkt, der den borde stå, men tillika varande förvissad derom, att samma Academi i allmänna opinion lider, måhända (ill följd deraf, att allmänheten saknar kännedom om dess förvaltning eller alt den anser ett slags misstroende ligga deruti, att granskningsrält öfver Acadeiniens räkenskaper icke är R. Sits Revisorer medgifven, får jag förena mig med de Hrr, hvilka yrka bifall lill Utsktns förslag. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Hr Skogman har visserligen begärt, att maximum skulle ansenligen ökas, men har likväl åtnöjt sig med att föreslå det lill 30,000 r:dr, hvilket gifver en högst betydlig skillnad emot den summa, som Hr Tornerhjelm föreslagit. Om det belopp, som den sistnämnde ledamoten begärt, skulle beviljas, så blefve följden, att några få personer komme att uteslutande begagna sig af omförmäldc kredit!vrättighel; hvilket skulle helt och hållet depopularisera he - Dea 22 April. 2(13 la anordningen af ifrågavar. vigliga inrättning, och äfventyra dess framgång eller dess bibehållande vid en blifvande riksdag. Jag får således vördsamt yrka bifall af detta morn.; men om återremiss icke desto mindre skulle beviljas, så anhåller jag vördsammast att de betraktelser, jag tagit mig friheten framställa, måtte få till Utsk. åtfölja, för att af detsamma i mån af sakens vigt belt jertas. Hr Tornerhjelm: Det är af flere talare sagdt alt man mäste gå mycket varsamt tillväga, derföre att del är en alldeles ny rörelse; men jag kan ej anse denna rörelse vara ny i vårt land, enär den alltsedan privatbankernas början är väl känd af detsamma. Man har fruktat att som vära handlande hafva närmare kännedom om denna lånerörelse, de skulle genast rusa till för att slå den under sig, synnerligast handlanderne istockholm; men denna rörelse bar varit dem bekant långt innan privatbankerna uppkommo bär i landet, emedan kreditivrörelsen är densom vanligen användes i andra länder. Man har bär gått så långt, att man velat nedsätta det bär föreslagna minimum. Jag skall visserligen ej sätta mig emot, alt detta minimum för en bonde må nedsättas, emedan jag anser del för honom vara något för högt; men det föreslagna maximun återigen anser jag vara för större joi dägare och näringsidkare eller fabrikanter alldeles för litet för deras behof. De föreslagna summorna synas mig sålunda olämpliga å båda sidor.
Jag inskränker mig således till Högloil CongtitutionsUtskottets Hufvudbetänkande, i hvad som rörer detsammas syftning på RegeringsFormens io7;de §. det är skälen för eller emot denna §:b tillämpning i närvarande fall, det är grun\ derne för densammas användande i allmänhet, och följakteligen, om uttrycket ti 11 åtes, sjelfva dess tillämpeliqhet, som jag ämnar undersöka! Lagbud, jsg vet det, böra vördas, måste åtlydas, men kunna granskas, då sådant sker med sans och foglighet. Det är just i utöfningeng ögonblick som ej mindre Lagstiftningens, än andra menskliga inrättningars både fördelar och brister lättast upptäckas. Men vid anställandet af en sådan granskning är framför allt nödigt att afse saken icke personerna; sådant är äfven mitt ögonmärke. Jag uppträder icke såsom någon anklagare; jag ämnar icke taga någons serskildta försvar; mitt föremål är att tala för rättvisan, för ordningen , samt för det verkeliga Statsintresse, som hvilar på ordning och rättvisa; eller lämpeligare sagt, jag önskar och eftersträfvar att kunna så tala. Jag Dea Jo julli /, m. Jag gör visserligen al! skyldig och förtjent rättvisa åt ConstitutionsUtskottets uppställning al dess ämne, dess pligter och verkningsförmåga. 1 vissa anförda grunder tillåter jag mig likväl att vara af annan mening; och skall framställa mina skäl med all dea anspråkslöshet, hvilken höfves i en så olika strid, som den emellan en enskild man och sjelfva samhällslageasorganer. Ett ställe i Betänkandet ingermig likväl genast någon dristighet. Laqjliftningen% heter det, långsynt i fm hänsyftning t m/kränkt och fparfam i förefkrifter, har lemnat mycket åt tolkningen aj Grundlagarms ord alij delfe, likafom med uppfat, på d t tillämpningen mätte inrättas efter tiderna» fick.
De senare ville ej, att skolan skulle lämna någon som hälst undervisning i hvad könslifvet anginge, ansvaret för att upplysa eller förtiga i denna sak borde helt och hållet vara hemmets. Fröken Kruse ansåg det vara hvarje uppfostrares plikt att ej vara indifferent i denna fråga, ty icke ens barnen undgingo j u att påverkas af osedligheten, samhällets kräftskada. Då barnen förundrade sporde, hvarifrån den lille brodern eller systern kommit, borde man ej duka upp några » storkhistorier », utan begagna tillfället att gifva dem de första upplysningarna om deras gudomliga ursprung. 1 öfvergångsåldern, då vid sidan af den rent fysiska utvecklingen följde en utveckling af känslolifvet och fantasien, kunde man genom förtigandet lätt utsätta barnen för möjligheten att deras fantasi skulle förvillas och för att endast af okunnighet taga skada till kropp och själ. När hemmet af en ellar annan orsak underlät att gifva sina barn de kunskaper, som kunde vara dem till hjälp, då var det skolans plikt att taga saken om hand, uppgiftens svårigheter finge icke afskräcka läraren. Om en lärare med allvar och fullt medveten om sitt ansvar gåfve denna undervisning, skulle han helt säkert känna tillfredställelse af sitt arbete och barnen skulle gå ut i världen som tänkande varelser, hvilka under ansvarskänsla kunde bestämma öfver sig själfva och sitt lif. Svar till försvararinnan af de Jivita sängtäckena. Det är en känd sak, att hvita täcken äro mycket använda och omtyckta, och det var ej oväntadt, att den åsikt jag om dem uttalat skulle väcka gensägelse. Visserligen kunde jag anfört åtskilliga både inoch utländska auktoriteter på slöjdens område, som framhållit, huru varsamt och sparsamt den hvita färgen måste användas vid hemmens utstyrsel, men det kan ju hända, att jag vänder mig till någon bekännare af den läran, att hvad som är vackert beror endast på tycke och smak, och i så fall vore mödan spilld. Jag ber emellertid att åter få bänvisa till den omständigheten, att intet hvitt täcke bl ef prisbelönt vid de stora hemslöjd-utställningarna i Stockholm 1880 och 1897, oaktadt sådana där funnos i mängd, hvilket bevisar, att jag åtminstone icke är ensam i min » dom » öfver dem.
Om blott Myntet, på sätt jag föreslagit, stadgas till sitt värde, skola oredorna snart upphöra af sig sjelfva: Stais-krop pens convulsiva skakningar skola slutas, och i de serskildta Organerna skall en länge saknad Uen i $ December. 38? jemvigt återkomma. Visserligen innehåller den* na Plan inga utsigter om omedelbar och enskilt Vinning; och just detta torde försvåra dess antagande. Capjtaiisterna, och de som lefvat af Penninge - inkomst, erhålla ej hopp om ersättning lör de förluster, sorn de mäst vidkännas, till följe af Myntets försämring. Men må de trösta sig med att hafva lidit för Fäderneslandets räddning, och tillika ihågkomma, att de omöjligen skuile kunna återfå hvad de förlorat, utan genom åstadkommandet af nya olyckor, af hvilka Fäderneslandet åter skulle skakas, och för hvilka otaliga nya offer skulle blöda. Sedan de derföre, utan hopp om ersättning, förlorat hälften af sin föimogenhet, böra de anse för en lycka, att blifva tryggade mot ytterligare förluster. Det skulle nemligen eljest lätt kunna hända, att de, genom allt för envist Sträfvande att återvinna det öfverflöd, som de redan hunnit lära sig att umbära, blottställde sig att förlora lifvets nödtorft. Ej heller innehåller denna Plan något hopp för Banqjerouteurer och Vinglare, att Staten skall, genom Myntets ytterligare försämring, bidraga till betalande af deras skulder. De böra finna sig i sitt öde, och ej längre inbilla sig vara för Samhället så oumbärliga, att hela Landet borde störtas i nöd och elände, för att söka safta dem i välstånd. Nej! i stället för att skamlöst pocka på understöd af Staten, borde de desto förr ju heldre upphöra, att genom ett ursinnigt bemödande att bibehålla det myckna, sorn aldrig tillhört dem, förstöra det lilla, sorn de till äfventyra verkligen torde äga.
I alla fall ^trodde Herr Landt-Marskulkcn att projcctcts antagande kunde medföra nytta: bet more ett försök, hwilket snart borde göras, emedan om det ej lyckadeS, behöfdcs lid till nya arrangcmcnter» Herr kl cnsi 6 ntztri 1 pe, ^nsiers, afftod sfrän den äffade voteringen, men anhöll, att för hanräkning mätte i Protocollet antcknas, det han rroddc Riddcrskapet och Adeln ej hafwa bo^dt ingä i beslut vm fordrings, ägares och lcfwerantörers rättighet att erhälla sin betalning. Med det fölunda öfwer detta, mäl fattade fluk afsändcs genast till be öfrige respective Ständcn eir 473 Den 14 September. en Deputation under anförande af Herr Grefwe körner. Larl. Föredrogs ett frän Riddarhus-Utskottet inlem» nadk Memorial, innchällande tilstprkande till den af Grefwe Os Ig, Lgräie i förra klario gjorda motion, rörande förskott till Förläggaren af 1789 ärö Protos roller jemte wilkoren för samma förskott. Detta Riddarehus-Utssotteks Memoriai DiföllS. Företogs allmänna BcswärSoch Cconomie-UkLkoktetS den 18 Augusti uplästa och pä bordet lagda Betänkande, rörande nödiga förbättringar af Kongl. Förordningen af den 6 April 1799 om Lurendrägeri och Tullförsnillning m. m. Oä Herr Landt-Marffalken gjorde proposition lill bifall ä detta Betänkande, hördes nägra nej, hwarefter Herr LveZengtjsrnn, Tric Ikomas^ yttrade sig: att han för sin del e) kunde bifalla hwad Högloft. Economicoch Bcswärs-Mskottet i deh nu uplästa Protocolls-Utdrag fbrcflagit. Oen deri omförmälta Kongl. Förordningen af den 6
Konservatoriets andra afdelning vore afsedd att motsvara en musikalisk högskola och att lemna tillfälle till konststudier i mera fri bemärkelse utan något faststäldt maximum i afseende på lärjungarnes antal, men med försvårande bestämmelser i afseende på inträdet, för att dermed förekomma tillopp af lärjungar med mera medelmåttiga anlag. Yid underdånig föredragning häraf hade Departemeuts-chefen, bland annat, anfört att, då, med hänseende till vidden af den ombildning utaf Musikaliska xkkademiens läroverk, som Akademien föreslagit och för hvars genomförande särskilda medel blifvit begärda, Akademien syntes hafva på ett tillfredsställande sätt löst uppgiften att med minsta möjliga anslagstillökniug främja det med berörda ombildning afsedda mål, samt ifrågavarande läroverk icke blott i likhet med andra, åt konst eller vetenskap egnade stiftelser vore förtjent af Statens hägn, utan nu äfven särskildt påkallade detta såsom nödvändigt, såvida läroverket skulle kunna fortgå till det mål, att på en gång bilda tonkonstidkare med närmaste afseende på Statens och det allmännas behof samt tillika följa tonkonstbildningen i andra länder och inom hemlandet höja dennas verksamhet till möjligaste grad af utveckling. Departements-chefen funne sig, med hänseende jemväl å hvad Akademien i fråga om otillräckligheten af dess embetsmäns och lärares löner m. m. anfört, böra i underdånighet tillstyrka, det Kongl. Majit, jemte förklarande att Kongl. Majt ville låta slutliga pröfningen af det till nådig stadfästelse öfverlemnade reglementet för Akademiens läroverk tillsvidare anstå, i nåder täcktes föreslå Rikets Ständer att, såsom tillökning i det för Musikaliska Akademien å stat upptagna anslag, bevilja, dels för den föreslagna ombildningen af Akademiens musikaliska läroverk R:dr 6,900: — dels ock till löneförhöjningar och expenser, m. m. . „ 1,100: — eller ett sammanlagdt belopp af R:dr ,8,000: —; mod bifall hvartill Kongl. Majit nu begärt, att berörda anslagstillökning måtte beviljas.
Anledningen till detta förhållande är, pä sätt förut blifvit anmärkt, att icke blott angränsande städer, utan äfven denna stads egna minut-handlande, hämta sina behof af specerier och kramvaror från Stockholm, i stället att för deras införskaffande, begagna den utväg, sorn Gefle stads vidsträckta sjöfart ofelbart kunde lemna. Af förestående uppgifter visar sig, att jernskeppningen från Gefle under de sista fern åren tillvuxit, hvartill orsaken varit en ökad export på Amerika, der likväl jernpriserne nu mera så fallit, att laddningar, som sistlidne höst ditsändes, icke utan svårighet kunnat till ganska nedsatta priser afyttras. Deremot har brädskeppningen under sednare åren aftagit, en följd af de höga umgälderne och det låga priset på afsättningsorterne och deribland i synnerhet England. 27 — Ehuru betydliga qvantiteter spamnål ännu årligen sjöledes ankomma till Gefle, som till väsendtlig del dermed förser de kringliggande Bergslagerne, uppgår likväl införseln af denna vara icke på långt när till samma belopp som i fordna tider, utan synes vara i ett successivt aftagande. Orsaken härtill igenfinnes dels i tilltagande odlingar inom Bergslagsorterne, dels i den, under sednare tider mer och mer ökade tillförseln landvågen ifrån dc angränsande sädesrika provinserne Upland och Westmanland, hvilken det hufvudsakligen bör tillskrifvas, att, under de sista årens partiella missväxter, spanmåls-priserne i Gefle, ehuru i allmänhet något höga, likväl varit mindre underkastade fluktuationer-, än på de flesta andra orter i Riket. Under åren 1828, 1829 och i83o har bränvins-införseln till Gefle varit betydligt större än under de förutgångna åren, hvartill orsaken synes hafva varit det öfverflöd å denna artikel, som de frenne förstnämde åren, under låga spanmåls-priser, uppkommit i de södra provinserna, och för hvilket man sökt afsättning i de mindre sädesrika norra landskapen. Vid i832 års slut ägde Gefle stads invånare io5 fartyg, tillsammans innehållande något öfver 7,600 läster.
Lag samma ware om han med eller utan Konungens wetskap och samtycke tager Gemål af Swensk ätt. Dock ware honom ej förment att med Konungens wetskap och samtycke taga Gemål af Swensta Konunga-Huser, inom i Swensk Lag ej förbudna leder. 6 H. Prinsessor af det Kongl. Huset ma ej träda i gifte utan Konungens wetskap och samtycke. Ej eller mä det nägonsin tillatas med Swensk man utom det Kongl. Huset. 7 H. Prinsar och Prinsessor af det Kongl. Swensta Huset ma ej anträda resa utrikes utan Konungens wetskap och samtycke. 8 H. Prins af Kongl. Swensta Huset ma ej utan Konungens och Riksens Ständers samtycke bliswa Regerande Furste af Utländsk Stat, ware sig genom wal, ars eller gifte. Sker annorlunda, ware han och hanö efterkommande ej berättigade att succedera till Swensta Thronen. 6 Z. Skulle den olycka tima att hela KonungaHnset, inom bwilket Arfs-rätten till Riket räknas, 21 322 Expeditioner till Riks-Itänden. antingen pä manliga sidan ntginge eller, genom uraktlåtande af hmad denna Snccessions-Ordning uttryckligen fö re gris iver, förlorat Sueeesnonsrätt, ware Thronell ledig till nytt ival, och ntkore dä Rikfens Ständer ett nytt Konunga-Hus. Till yttermera wiho att Wi allt detta föreskrifna sä belefwat och beslntit, hafwe Wi samtlige Swea Rikes Ständer detta underskrifwit och beseglat; som skedde i Stockholm den da gen k mänad ar efter Christi bord — —. Angående voteringssättet i Banco-Utskottet och hos Banco-Fullmagtlge. Wördsamt Memorial. Sedan, med bifall till Banco-Utskottets infordrade yttrande, Högloft. Nidderskapct och Adeln samt Högwördiga Preste-Ständct under den 10 innewarande manad och Wällofl. Borgare-Ständct under den 30 sistl.
Den i Februarii e. ra. halla; och som skiljaktighet härutinnan förmärktes emellan Utskottets Ledamöter, samt votering begärdes; så blef, med föranledande af discussionen, följande Voteringsproposition framställd och godkänd; ”Den som anser RiksStåndens i detta ämne fattade Beslut vara af den beskaffenhet, att jemnkningsförslag och project till voteringsproposition för förstärkt LagUtskott bör af Utskottet uppgöras, voterar Ja; den som finner någon så beskaffad åtgärd af Utskottet icke erfordras, voterar Nej ; Vinner Nej, anses Utskottet hafva funnit RiksStånden uti deras beslut hafva stannat två Stånd emot tvåj; och att frågan således, enligt 87 § RegeringsFormen, kommer att förfalla.” Vid anställd omröstning, jemlikt RiksdagsOrdningens föreskrift, befunnos rösterne hafva utfallit med Fyra Ja och Sju Nej; och kommer, till följd deraf, frågan att förfalla. Ut supra. ✓ In fidem A. V. Netzel. Lades på bordet. Friherre Cederström, Andershadeinlemnat ett så lydande skriftligt anförande: Sedan jag, redan vid början af innevarande Rikdag, haft äran väcka motion om åter - Den i Febr uari i e. m. 97 återöppuandet af en inom-skiirs farled ifrån Dalarön lill Stockholm, förmedelst en Canalgräfning tvertöfver det smala MoranaEdet vid Södra Stäket, saint jag äfvenväl vördsamligen föreslagit, att locala undersökningar måtte blifva anställda, till närmare utrönande af vigten och fördelen af detta företag; får jag nu, sedan vederbörande Utskott, i sammanhang med allt hvad Strömrensningar och lättade Vatten-communicalioner angår, sig redan öfver denna motion nog ofullständigt utlåtit, men Utskottens Betänkande blifvit återremitteradt, inför Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskapet och Adelil äran ytterligare utveckla, så väl de omständigheter, hvilka än vidare stadgat min öfvertygelse i ämnet, som de åtgärder, jag i förhand vidtagit, för att få detsamma närmare utredt.
Revisorernes berörda hemställan icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föraideda. § 4- (1860 ars ReY.-ber. pag. 11.) Af Revisorerne är anmäldt, att, sedan, i anledning deraf, att Polismästaren i Fredrikshall, uppå anmälan af Handlanden i Strömstad C. E. Olsson att stöld i Februari månad 1858 blifvit hos honom föröfvad, samt att tjufvarne, enligt hvad förmodades, begifvit sig till Norrige, låtit genom två Norska polisbetjenter efter dem anställa efterspaningar, Amtmannen i Smaalenenes arnt hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Göteborgs och Bohus län anhållit att kostnaden för polisbetjenternas i nämnda ändamål företagna resor, enligt bifogade räkningar, uppgående till 10 specier 7 skilling Norskt mynt, måtte deliuqventfonden, derifrån beloppet förskjutits, godtgöras; så och efter det Kongl. Maj:ts bemälde Befallningshafvande, jemte upplysning att Olsson vägrat den fordrade ersättningen utgifva, hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, huruvida beloppet finge af allmänna medel utbetalas, samt Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i riket uti afgifvet underdånigt utlåtande, med stöd af Kongl. Förordningen den 1 Juni 1819, enligt Ii vilken kostnadsersättning af Svenska Statsverket för af Norsk myndighet förskjutne medel för ifrån Sverige afvikne förbrytares häktande och utleverering endast i sådana fall kunde äskas, då utlevereringen skett i följd af vederbörande myndighets behöriga reqvisition, förklarat att då detta fall i förevarande fråga ej vore för handen, skäl icke förefunnes, att den ifrågasatta ersättningen af fångvårdsmedled utgifva, har Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 9 November 1858 bifallit, att den fordrade godtgörelsen finge till vederbörande embetsmyndighet i Norrige utbetalas och utgå af Andra Hufvudtitelns extra utgiftsmedel.
Den talrika boksamlingens eftersyn och vård, nödiga katalogers hållande, uppmärksamheten på litteraturens fortgång i alla vetenskapsgrenar, till bibliothekets behöriga vidmakthållande och förökande, samt beredvillighet emot alla besökande bokvänner, upptaga så hans tid och arbetsförmåga, att han icke kan genom undervisning eller annan sysselsättning öka sina inkomster. Biskopen anser således en förökning i denna tjenstemans inkomster behöflig och föreslår, att den må bestämmas till 266 Ridr 32 sk. biko, hvilken summa han förmodar, att Rikets Ständer med 37 nöje skola bevilja, då derigenom en af rikets vackraste och utvaldaste boksamlingar tryggas för dess framtida vård och förkofran. Likaså har biskopen i Westerås stift begärt, att ett årligt arfvode af i5o R:dr b:ko måtte beviljas för bibliotbekarien vid Westerås gymnasiibibliothek, hvilket nu uppgår till mera än 12,000 volymer. Dennes hela inkomst utgör nu 6 R:dr b:ko, eller räntan af ett för ändamålet doneradt kapital; och likväl skall han öfver detta icke obetydliga bibliothek med alla dess tillhörigheter hålla fullständigt inventarium, föra tre särskilda kataloger, vissa dagar hålla bibliotheket öppet för beseende och begagnande, med ansvar besörja utlåningen af böcker, uppgifva förslag på böcker , som skola köpas eller kunna säljas, samt föra bibliothekets räkenskaper, hvilket allt fordrar mycken tid och medförer mycket ansvar. På de sålunda anförda skäl, får jag i underdånighet föreslå, det Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska dessa anslag för bibliothekarierne i Linköping och Westerås. Kongl. Maj:t behagade, uppå Statsrådets öfrige ledamöters tillstyrkan, i nåder härtill lemna bifall. 18:0
Ännu fortforo plundringen, ståndrätten, klappandet på den stängda kyrkodörren; ännu hade segrarne ej funnit luft att andas eller en bänk att hvila på; de sårade hade ej förbundits, de spridda skarorna ej hunnit ordnas i leder, när redan det grofva kejserliga artilleriet begynte från två under natten uppförda batterier spela helt nära mot murarna. Det var inga ärter mer, det var tunga järnklot, som träffade allt och krossade allt. Torn och bröstvärn hasade ned i vallgrafven; murarna remnade och föllo i stycken; deras försvarare måste skyndsamt söka ett säkrare skydd. Öfverbefälhafvaren var beredd därpå. Han lät rensa gatorna och bortsända invånarne till husen och källrarna. Krigarnes leder ordnades och fördelades; deras nya arbete blef att innanför hvarje bresch i muren timra en ny förskansning. När denna var nedskjuten, uppfördes i dess ställe åter en ny. Så fortgick det hela dagen. Men när solen började sänka sig mot sin aftonhvila, hade icke allenast murar och förskansningar fallit på långa sträckor; äfven de hus, som stodo i skottlinien för muröppningarna, hade blifvit nedskjutna. Man förutsåg en ny stormning, och den uteblef icke. Äfven därpå var Slange beredd. Mot aftonen tystnade artilleriet plötsligt, och starka bataljoner infanteri ryckte fram öfver fältet. De hade ej lång marsch, de hade, likasom batterierna, kunnat uppställas på föga mer än ett musköthåll från staden, där de hade inga kanoner att frukta. Stormkolonnen anryckte mot den bredaste fallna mursträckan, medan ströfkårer företogo diversioner i de belägrades flanker och rygg. Försvaret af sistnämnda hotade punkter öfverlämnades åt Gordon och hans infanteri med vidpass hälften af kavalleristerne, som här stredo till fot. Slange själf och hans fullrustade ryttare, vidpass sexhundra man, afbidade anfallet vid sidan af stora breschen. De stormande funno breschen öppen och inryckte med dånande härskri under de kejserliges välkända fältrop: Jesus Maria!