Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Minnena från barndomshemmet föranledde förmodligen ock det sätt, hvarpå Fryxell uppfostrade sina döttrar och tog dem till rådgifvare och medhjelpare. Om hans verksamhet för nykter qvinnoemancipation bär dock Wallinska skolan det mest betydande vitnesbördet. Eget nog firade detta läroverk efter 50 års verksamhet sin inträdesfest i den nya lokalen samma dag och just samma tid, då skolans grundläggare utbars från sitt hem för att anträda resan till «n aflägsen graf. Fryxells nit for undervisningen stannade emellertid ickevid de lyckligare lottade samhällsklasserna. Hvad han verkat for folkundervisningen har blifvit i allmänhet betonadt i minnesrunorna öfver honom; vi äro i tillfälle att anföra några speciela fakta. Till skolpremier och böcker åt fattiga skolbarn gaf han årliga anslag, och till befordran af nödiga förberedande småbarnsskolor inom församlingen lemnade han under en tid af öfver 20 år ett årligt anslag af 300 kronor. Liksom han vid fy Ida 82 år predikade i sina fyra kyrkor, så bevistade han vid samma ålder skolexamina i alla fyra socknarna, bland hvars många skolor (ensamt i Sunne socken finnas 25) äfven upprättades en högre folkskola, till hvars alumner hört bland andra tre n. v. byggmästare som hafva sin verksamhet i hufvudstaden. Ett arf från Frvxells barndomshem var den enkelhet och anspråkslöshet i vanor, som oföränderligen gjorde sig hos honom gällande, äfven sedan hans inkomster blifvit mycket betydande. För ett tiotal af år sedan gaf Göteborgs Handelstidnings » flygande korrespondent » (september 1871) en liflig skildring af ett besök i Anders Fryxells landtliga bostad vid sjön Fry ken. » Vi närma oss Sunne », skrifver korrespondenten, » prestgården der Sveriges mest kände historieskrifvare bor, der han i åratal hängifvit sig åt sitt älsklings verk. Vi passera en grönklädd liten ö, se framför oss Sunne på en höjd belägna hvitmålade kyrka, se tvänne större prydliga bygnader. Så närma vi oss en mindre rödmålad bygnad med hvita fönsterinfattningar, helt och hållet omgifven af lummiga träd. Stället är beläget o med framsidan mot sjön.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, i afs:de å l:sta §:n af Utskrts lagförslag, yrkats dels bifall till densamma, dels afslag derå och antagande i stället af det förslag till ifrågav:de §:s lydelse, som funnes intaget uti Hr Olivecronas emot Utlåtrt afgifne reservation, och dels slutligen att §:n måtte godkännas, med den förändring, att i st. f. orden »döme då Rätten» skulle införas orden »då må, sedan 6 månader från den dag, varningen skedde, framflutit, Rätten döma;» •hvaremot någon anm. ej förekommit emot lagförslagets ingress samt 2:dra g:n; och komme, till följd af hvad sålunda yrkats, Irsta §:n och den öfriga delen af lagförslaget att göras till föremål för särskilda proposrr. Härefter framställde H. Exc. propos, på bifall till Irsta §:n >i Utskrts förslag och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, 'förklarade ja hafva varit öfvervägande. Sedan Hr Printzensköld begärt votering samt R. o. Ad., uppå II. Exc. Hr Gr. o. Landtmrs framställning, beslutat, att afslag å Utskrts förslag och bifall till Hr Olivecronas reservation skulle innefattas i kontraproposrn vid den blifvande voteringen, justerades följande voter.-.propos.: »Den som bifaller g 1 uti det af LagUtskrt i Utlåtrt N:o 40 framställda författningsförslag, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej.; Vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde g och antager i stället det förslag till ifrågavrde §rs lydelse, som finnes intaget å ,pag. 7 uti Hr Olivecronas emot Utlåtrt afgifna reservation.» Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 24. Nej — 7. Härefter gjordes propos. å bifall till lagförslagets ingress och 2:dra grn, samt besvarades med ja. Efter Den 4 Augusti. SI Efter ånyo skedd föredragning af llögv.
Hr Stråle har sagt, att privatbankens sedelinnehafvare lätt skulle kunna spränga cassan, om banken vore skyldig hålla den i silfver; men månne det icke b lefve lika lätt, om cassan bestode i brcosedlar? För öfrigt anhåller jag lika med Hr Stråle, att frågan, om vexlingen skall ske med silfver eller bscosedlar, må först och särskildt afgöras. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag uppstår för att tala emot yrkandet om åläggande för privatbankerna att inlösa sina sedlar med metalliskt mynt. Jag betviflar, att de, som drifva denna sats, rätt betänkt, hvad verkan ett sådant beslut skulle hafva på realisationen. Mig synes nemi., att sedan man gjort realisationen och decreterat en lag för den, man icke vidare bör visa sig anse, som skulle bankens sedlar icke innefatta full säkerhet för den valuta, hvarå de äro förskrifna. Månne icke sådana beslut, hvilka visa sig såsom utgångna från fruktan i berörde hänseende, leda till undergräfvande af förtroendet för realisationen? Den siste talarens argumentation, att det skall vara ett interesse för pri - e n m ars i. m. vnlbankerna att försämra b:comyntet, kan jag icke godkänna. Det bar nemi. i ett föregående plenum blifvit ådagalagdt, att dessa privatbankbolag äro lika mycket creditorer i förhållande till allmänbeten som debitorer, och interesset att upprätthålla måste altså uppväga det att försämra myntvärdet. Med Hr Stuart är jag ense derom, att det icke är för rörelsen förmånligt, att en massa silfver ligger begrafven i Bankens hvalf, och jag skulle önska, att Ständernas Bank inom 10 år upphörde att röra sig och att roan aldrig mer måtte få höra den omtalas; men jag tror, att det är oförsigtigt att yttra sådant, emedan det just är genom dylika antydningar, man motverkar ändamålet.
Krigs-Collegium levererade medel titeln godtgjord med ett öfverskott af 802 R:dr 4 sk. 11 rst.; att vid 1839 års slut å samma Hufvud-titel förefunnits en brist af 62,114 R:dr 4 sk. 4 rst., hvilken likväl vid utgången af år 1840 minskats till 15,826 K:dr 32 sk. 6 rst.; samt att, enär under år 1841 måste anordnas 107 R:dr 24 sk., tillhörande 1840 års 3:dje Hufvud-titel, hade den egentliga bristen vid 1841 års slut utgjort 15,934 R:dr 8 sk. 6 rst., hvilket belopp, på grund af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 12 Maj samma år. blifvit inom linien uppfördt. Med åberopande af hvad ofvanföre under § 1 blifvit yttradt, hemställer Utskottet, att ifrågavande å f. d. 3:dje Hufvud-titeln uppkomne brist må intill nästinstundande Riksdag uti Stats-Verkets räkenskaper fortfarande inom linien balanceras. § 8. (1841 års Rev. Ber. pag. 16. 1843 års Rev. Ber. pag. 70. Af Revisorerne är vidare anmäldt, att, på grund af Kongl. Brefvet dea Stats-Utskottets Utlåtande, IV;o 54. 7 11 Aug. 1837, Herr General-Lieutnanten m. m. Lorichs, i egenskap af tillförordnad Ordförande i Kongl. Krigs-Hof-fiätten, under hvartdera af revisionsåren utaf 3:dje Hufvud-litelns besparingar uppburit ett månadtligt arfvode, stort 100 R:dr.
Ständerne, att pl det sätt bifalla Herr Stuarts motion: att Sländerne uti underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl. Maj;t täcktes Nådigst låta uppgöra förslag till Lag för Vexel-rörelsen , och samma förslag jemte Nådig Proposition i ämnet till Ständerne nästa Riksdag Nådigst öfverlemna;” af Herr Holm: ”Om den ena Statsmagten har rättighet att förklara ett lagstiftnings-ämne tillhöra densamma uteslutande, så måste det, enligt de constilulionella rätts-begreppen, icke vara för den andra förbjudet, att förklara sig icke kunna gilla en sådan åsigt, då skäl dertill förefinnes. Öfverlygad, att jag häruti har rätt, och då jag, djupt vördande Kongl. Maj:ts, i Dess Svar å Riks-Salen Ständerne delgifne Nådiga beslut, likväl icke annat kan, än finna, att lagstiftning för utrikes Vexel-rörelse, såsom bestämmande Svensk mans rättsförhållanden lill utländsk man, eller till egne medborgare, och såsom, efter min öfvertygelse, i alltför obetydlig grad och alldra minst i rätts väg, i fråga om t. ex. prEescription för vexelfordrans utsökande, och för ett sådant ärendes behandling vid Domstol, m. m., allt inom Sverige, fullkomligt oberoende af andra länders lagstiftning, att, säger jag, denna lagstiftning utgör en del af den, som, efter 87 §. Regerings-Formen, tillhör Konung och Rikets Ständer gemensamt, anser jag mig böra förklara, att jag lemnat min röst inom Utskottet för tillstyrkande af bifall till Kongl. Maj:ts Nådiga Contra-proposition, emedan jag hade trott, alt eri sak, som af den större och mera erfarna allmänheten ansetts nyttig för hela landet, bort ega företräde för tvisten om hvad som grundlagsenlig t må tillhöra den ena Statsmagten ensamt eller bägge gemensamt, en tvist, som måste ega sitt behöriga forum inför nästkommande Ständer och deras Constitutions-Utskott, samt uteslutande der. Sålunda i korthet redogörande för mina åsigter i afseende å den Nådiga Contra~propositiox*en, instämmer jag i allo uti Herr Hessles reservation, i anledning af Höglofl.
Om merendels bland de mindre lyckligt lottade tjenande och arbetande lägre folk-klasser* ne finnas de, sorn falla Fattigvården till last,' och om det ej heller kan bestridas, att bland dem många genom misshushållning eller vanvård sjelfve dertill äro vållande, så sakna likväl afven dessa klasser icke medlemmar, hvilka genom Bihang lill Sikt-St. Fröt, V.std Sami, iSij. ® 314 Betnnkande om Fattigvården i Riket'. arbetsamhet och ordentlig hushållning på ett hédrande satt försörja, sig utan att någonsin behöfva anlita Fattigvården örn hjelp. Att i den ringaste mån inskränka dessa sistnämndes Verkningskrets inom vissa områden, eller, sorn är detlammi, hindra dem att vistas hvarest inom Riket de sjelfve vilja, vore desto mera orättvist och hårdt, sorn just en sådan inskränkning möjeligen kunde föra dem till fattigdom , hvaruti de eljest icke kommit, och en inskränkning sorn måste drabba både den skyldige och den oskyldige, emedan något undantag i förhand ej kan ega rum, blir i Commitéetis tanka, alltid orättvis och obillig till sin grund. Comrnitéen anser derföre rättigheten för en Församling att vägra någon person inflyttning icke böra vidtaga förr, än denna af Fattigvård är i behof; men deri har likväl, i betraktande af den Församlihgarne ålagde skyldighet, att lemna hjelp äfven åt personer, för hvilka endast arbete brister , funnit nödvändigt, att de af tjenande och arbetande lägre folk-klasserne, som , i saknad af egne lillläcklige tillgångar för sin bärgning, icke äro antagne til) årstjenst eller annat säkert näringsfång for helt år, alltid uti inflyttningsfrågor hänföras till enahanda ställning med dem, som äro föremål för Fattigvård. Att äfven för de personer, som följaktligen få vägras inflyttning, rättighet dertill ändock må kunna beredas genom det nöjaktig säkerhet ställes för den vård, de behöfva , tror Comrnitéen vara billigt på de grunder, att dels de närmare föreningsbanden emellan Föräldrar och barn, Slägtingar eller andra vänner ofta till sådane inflytt - Betänkande om Fattigvården i Riket•
Herr von Hohenhausen, Michaell Skillnaden torde , efter mitt begrepp , icke vara så stor emellan de båda förslagen, antingen att anvan - Den 30 September f, m* da summan till fullgörandet af de arbeten, sorn enligt Riksens Ständers beslut skola nied Rankens gevinst verkställas, eller att använda penningarne till silfver-uppköp , samt för bri* sten utgifva Obligationer, som i framtiden skoIg ined Bankens gevinst inlösas, Det vöre således blott räntan, som ginge förlorad, i den händelse att silfver uppköp ej kan ega rum* Men då det tillika blir för Ranken både en möjlighet och en skyldighet, att, i den mon silfveruppköp ej kan verkställas, inlösa StatsObligationer, besparar ju Ranken denna ränta, och jag skulle derföre tro, att Ridderskapet och Adeln icke behöfde frångå sitt första beslut i ämnet, att nemligen för capitalafbetalningen å StatsVerkets skuld uppköpa silfver. Det är således mera för att bibehålla bestämd klarhet i räkningarne, och för att utmärka , att man följer en viss princip, än för att åstadkomma någon skiljagtighet i behandlingen af frågan , som jag tillstyrker att Ridderskapet och Adeln må qvarblifva vid dess förra beslut rörande förevarande punct, med det tillägg, Herr Stråle föreslagit. Herr Lefrén: Jag ber om ursägt, att jag i korrthet besvarar Herr Munck af Rosen* skjölds anmärkning, som tycktes vara rigtad mot min egenkärlek. Det var ej af öfvertygelse om min egen infallibilitet, sorn jsg yttrade, aft Friherre Rjöjrnsijernas farhåga for silfver-upp - peg ja September /• w. 4*3 köp blifvit vederlagd. Det var icke eller derföre, att jag sjelf försökt att vederlägga dea? men jag grundade mitt yttrande derpå, att då.
Nu kan så hända, att å tid då rättegångsdag ej inträffar å landet, före skrift tarfvas, huru bo vårdas skall; då ege Domaren derom tills vidare förordna; anmäle dock förhållandet å nästa rättegångsdag; och meddele Rätten derefter beslut i ämnet. Sökes efter 4 § å landet förordnande för bouppteckningsman, å tid då rättegångsdag ej inträffar; varde det förordnande af Domaren meddeladt. Tarfvas för frånvarande sterbhusdelegare god man, eller för omyndig förmyndare, och går bouppteckningstid tillända, innan Ratten derom förordna kan; då ege ock domaren tillsätta ombud, att å den frånvarandes eller omyndiges vägnar bouppteckningen bevista; och varde sedan af Rätten god man eller förmyndare förordnad. 8 §. I bouppteckning skola alla arfvingars namn och vistelseort, så ock omyndigas ålder införas; och varde sedan upptecknadt allt hvad till boet hörer, löst och fastj, med skäligt värde derå: hemföljd, der sådan åt arfvinge gifven är: fordringar hos arfvingar eller andra: skrifter och handlingar, de der gifva upplysning om boet eller eljest af vigt äro: och slutligen boets gäld. Hvad som påstås höra efterlefvande make enskildt till, skall särskildt antecknas, med värde derå. Efterlefvande makes gångkläder må från bouppteckningen uteslutas. 9 §. Har emellan makar boskilnad till den enas död fortfarit, och har efterlefvande make egendom under särskild förvaltning; varde ock till bouppteckning uppgifven. *10 §. Anmäler efterlefvande make förord, eller angifves testamente, eller finnes sådant i boet; då skall det i bouppteckningen anmärkas. 1-1 §. Döljer sterbhusdelegare egendom uppsåtligen undan; håfve sin del deri till de öfriga förverkat. 42 §.
Nådiga resolution den 3 September 1766 lärer hafva erhållit ifrågavarande förmån samt det är staden obetaget, att, derest denna förmån af en eller annan orsak skulle vara försuten, hos Kongl. Majit i underdånighet göra ansökning om förnyelse af densamma, anser Utskottet motionen icke böra till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 27 Mars 1857. STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskoltets Betänkande N:o 73. 1 \:o 75. Ank. till Exp.-Utsk. den 1 April 1857, kl. 12 m. Betänkande, i anledning af vackt motion om upphäfvande af skyldigheten alt vara försedd med pass vid resor uti samt till och från Sverige. Uti en inom Vällofl. Borgare-Ståndet väckt, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion har Herr J. J. Ekman fästat uppmärksamhet vid de stora olägenheter skyldigheten att vara försedd med pass förorsakade både inoch utländske resande. Författningarne i detta hänseende hade tillkommit och qvarstodo i ändamål att hindra brottslingar att undkomma, ehuru motsatsen ofta inträffat, ty brottslingar förskaffa sig vanligtvis pass på ett ellerannat sätt och färdas i skydd deraf fritt och obehindradt, hvaremot den i lofliga ärenden stadde, som ej varit försigtig nog att dermed förse sig, mången gång är blottställd för åtskilliga obehag, särdeles som tillämpningen af lagarne rörande passväsendet ligger i händerna på personer, af hvilka raan ej kan påräkna särdeles omdöme eller upplysning, hvadan ock ofta inträffat, att en resande måste underkasta sig en kitslig gästgifvares eller okynnig hållkarls domslut. Att dessa obehag ej oftare ega rum, härledde sig utan tvifvel deraf, att vederbörande med mera efterlåtenhet, än man egde rätt att fordra, åsidosatte ifrågavarande författningar, inseende desammas olämplighet. Embetsmäns högre samhälls-ställning och i allmänhet vigtiga befattningar borde, så vidt ske kunde, befria dem från så ringa göromål, som att utfärda och granska resepass.
Bolagethy”ser för allmän rättvisa och billighet, utan äfven ”af dess oförfalskade trohet och tillgifvenhet fpr ”Eders Kongl. Maj:t och de Lagar som stadgat ”sambandet mellan Öfverhet och Undersåter, samt ”slutligen af Bolagets uppriktiga Nit, att, under ”Eders Kongl. Maj:ts Regeringstid, föra till fullbordan ett Verk, som både i afseende på dess ”vigtighet för Sveriges sjelfständiga välstånd,-(och ”på den aktning Svenska Folket för sig sjelf bör ”hysa, icke kan öfvergifvas och, redan så nära ”bragt till fullbordan, lemnäs tili ödeläggelse och ”förfall.” ”1 dessa tänkesätt hafva Vi blifvit styrkte, ,’och tili dessa ytterligare uppoffringar kraftigt lif. Ridd. 0. Ad, Pvot. IX. Band. Esta Aid. 34. Den 15 October f m'. 'vade, genom det Nådiga Äandbref till Bolagets Ordförande, hvaruti Eders Kongl, Maj:t 'täckts lemna en lika dyrbar som oförgätlig försäkran om de Höga tänkesätt, hvarmed Kongl. ’Maj:t omfattar Bolaget och dess företag.” ”Med etc. etc. PI Götha CanalBolags vägnar: ”Linköping den 18 September 1818. B. v. Platen* N. R. Kruse. J. Wegelin. B. H. Santesson. IL v. Steyern. 1. C, Kuylenstjerna. C F. v. Otter. V. Tham. ,G A, SilJ ver stolpe" 0 Herr Stråle: Det är verkeligen en tung pligt, att uppträda för att tala mot Herr Grefve von Platen; en man för hvilken jag hyser den största vördnad; men då jag en gång inlåtit mig i detta ämne , mäste j3g utveckla de skäl, på hvilka jag grundar min öfvertygelse.
Vi veta nemi. att de ordinarie domarne, då de, såsom ofta inträffar, äro förhindrade att sjelfva utöfva sitt embete, uppdraga åt unga personer att sköta deras åligganden, hvilka personer möjligen äfven med bästa vilja kunna misstaga sig. Mången torde invända, att desse protokollsförande skola vara lönade. För min del får jag derpå svara, att, då man tager i betraktande de dyrbara rättigheter, som förvärfvas genom de personers biträde, hvilka jag omnämnt och om hvars tillsättande Frih. Creutz väckt förslag, tror jag icke att man bör fästa sig vid den utgift, som derigenom uppkommer. Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få medfölja motionen till vederbörl. Utsk. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., biel’ motionen jemte yttrandet remitterad till Lag-Utsk:t. Slutligen föredrogs Hr Stjernsvärds d. 30 sisth Nov. på bordet lagde förslag, ang:de bestämmande af vilkor för tidningsreferenters tillträde till läktaren i Riddarhussalen. Hr von Francken, August Alfred: Onskligt hade varit, att denna motion aldrig blifvit väckt, men ännu önskligare, om Hr Stjernsvärd något betänkt sig, innan han gaf vika för sitt uppbrusande lynne, så att han icke, såsom nu inträffat, måste återtaga större delen af hvad han sagt, hvilket också varit så mycket angelägnare, som hans anfall gick hela tidningspressen på heder och ära. Sjelfva yrkandet torde kunna anses såsom alldeles orimligt, enär, sedan R. o. Ad. upplåtit läktaren för åhörare, man icke kan veta hvem som är referent för den ena eller andra tidningen, då ingen förnekas medföra papper och penna, för att uppteckna hvad honom lyster. Jag får derföre uppmana Hr Stjernsvärd att antingen återtaga sin motion, eller, i händelse han ej går in derpå, anhålla det R. o. Ad. torde genast, utan remiss till Riddarh.-Utskff, afgöra denna fråga.
N:o 7, i anledn. af väckt motion, angide fastställanile af reglemente för socken-magaziner; N:o 8, i anledn. af väckt motion om föreskrifter mot gifte husmäns och inhyseshjons utvandringar från Skåne till Danmark; N:o 9, i anledn. af väckte motioner om upbörande af förhöjd presterlig tjenslårsberäkning m. m.; N:o 10, i anledn. taf väckt motion om förändradt befordringssätt till regala paslorater; N:o 11, i anledn. af väckt fråga om Lands fisk als-tjenste mes indragning; N:o 12, i anledn. af väckt fråga om utfärdande af fullmakter för Länsmän; N:o 13, i anledn. af väckt motion om ijprättande af förslag till Länsmaus-tjensters tillsättning samt om upbördsborgen för Länsmän; N:o 14, i anledn. af väckt motion om beredande af tillgång på duglig vaccin; N:o 15, ang:de återlemnande af en utaf Riksdagsfullmäktigen Måns Månsson väckt motion, om dels skyldigheten att vårda utmätt gods, och dels utfärdande af instruktion för Länsmän; Nro 16, i anledn. af väckt motion, angrde föranstaltande af en normal-uplaga af Katechesen; N:o 17, i anledn. af väckt motion om Statens öfvertagande af utgifningen utaf Bibeln, Psalmboken och Katechesen ; N:o 18, i anledn. väckt fråga om förändring i sättet att tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådegäfvor; samt N:o 19, i anledn. af väckt motion om uphörande af befälets vid indelta regrlene inverkan vid upgörande af legokontrakter emel lan rotehållare och rekryter. Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från Presteoch BondeSt:n af d. 15, samt från BorgareSt. af d. 15 och 18 dennes. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In lidem prolocolli silbert Munck.
De ena är från byn och har endast varit der ute och hemtat mjölk, man ser det på hennes klädsel, på den blanka lilla bleckpannan, på allting. Hon har dragit den hvita hufvudduken ned för att skydda sig mot solen. Båda vända sig om vid ljudet af steg och nicka ett god morgon. Hvilken nick under den hvita hufvudduken! Mörka, djupa och så underligt klara ögon, ett lungsigtigt, brådmoget allvar i ett sjuttonårigt, likblekt ansigte. Vår låglandsluft har kvällsdimmor, som verka förhärjande på sjuka lungor. Det är som om ett moln dragit förbi solen med en kylig skugga. Småningom bär vägen uppför; stigningen är nästan omärklig, så långsluttande är höjden, och ändå är den rätt ansenlig. Ändtligen! Der dyker heden upp – heden med sin ensamhet och sin ljung, heden med sin tystnad och sina mörka sammetsfärger. Det är efter denna enformigt vilda natur, jag längtat så brännande, och det är denna längtan som dragit mig hit. I detta mjuka täcke af enris, ljung och mossa ha inga odlingsförsök slitit rispor. Det är så helt hvad det är, och så naturligt, att det gör godt i själen. Men hvad är det? Ett hörn är afskuret som en lång spetsig kil; skuret bort med ett djerft, rakt snitt, som sträcker sig tvärt öfver. Ah, snittet är den påbörjade jernvägen! Så väl, att den icke skurit längre in i ödemarken! – det är min första egoistiska tanke. Och så stå vi på öfverkörseln. Hur inbjudande denna nya banled ser ut! Man kan se långt in i skogen, bort genom skogen, in i dess ensliga stillhet, och morgonsolen lyser så lockande på denna släta, nyanlagda väg, der det hvarken finnes sleepers eller skenor ännu. Förr stod skogen der med täta buskar, så täta att det nästan skulle varit omöjligt att komma fram, tyckte man. Nu är den genombruten af denna enda linie, och det ligger en frigörande känsla i att låta blicken löpa ut så långt den kan, efter detta ändlöst långa perspektiv. En nyfiken ströfvare ex professo är naturligtvis genast färdig med den frågan: hur ser det ut der inne? Hvad finnes det på andra sidan?