Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan veckor på förhand har man i dess mest välunderrättade organer hvar dag kunnat läsa hvilken dato hans majestät skulle inträffa, för att morgonen derefter af samma organer blifva försäkrade om att ankomsten skulle ega rum en annan dag. På det sättet har väntningstiden förflutit i behagligt skiftande spänning. Denna har ytterligare blifvit stimulerande genom ovädersskurar, som dragit hotande fram öfver den politiska horisonten. Det ryktet har plötsligen uppstått, ovisst hvarifrån, att en större del af den danska flottan skulle utrustas och i förening med de ryska pansarskeppen, som eskortera kejsaren, i dennes åsyn hålla omfattande sjömanövrer i farvattnet kring Köpenhamn. Eller det förljudes att de i Nordsjælland kantonerade regementena äro designerade att utföra kombinerade evolutioner inför sjelfherskarens ögon. Hvad kan väl meningen vara med dessa demonstrationer, hviskas det i vrårna. Ja, hvad är meningen, fråga högljudt de skarpsynta ledarne for den del af pressen, som företrädesvis tänker sig representera hela det stora danska folket. Betyder det kungörandet af en dansk-rysk allians? Vågar regeringen på en tid, då riksdagen icke är samlad och utan att fråga valmännen till råds,idka hasardspel om landets existens och kompromettera oss i vår öfvermäktiga sydliga grannes ögon genom dylika vanvettiga manifestationer! Är det kanske afsigten ... Pyttsan, ljuder det lugnande från andra sidan: hans majestät tsarens resa till Danmark är utan all politisk tendens. Han kommer uteslutande för att aflägga ett privat besök hos sin gemåls närmaste slägtingar och rekreera sig i sin höga familjs sköte. De ryska fartygen skola blott illuminera på redden på de furstliga festdagarne, och de ryska matroserna skola spela i Tivolis konsertsal. Med dessa försäkringar låta det danska folkets siare sig nöja. De ha uppnått hvad de önskade, de ha visat sig skarpsynta och på sin post, och man har tagit tillbörlig hänsyn till deras värdighet och inflytande. Pressens högra hand trycker dess venstra i endrägtig uppfattning af tsarens besök som en privatmans, hvilken blott har kraf på offentligt omtalande inom formerna för ett höfligt reporterväsen.
Det spncs ocksä naturligt akt samma per, söner e) böra kunna wara deltagande bäde i styrelsen och i den Lagstiftande magten. Dcsic skäl har Utskottet ansett klara och bfwcrtygande, till styrka för den författning det föreslagit. Men ännu flera betänkligheter uppstä wid dö tillfällen, dä, enligt grundlagen, Stats - Rädct utöfwar Konungslig magt. Om besia Ledamöter dä skulle äga rätt akt deltaga i Ständcrnes Lfwerläggningar, utöfwade de pä Fmc sidor den Lag, stiftande magten. Ätminstonne i afseende pä denna om, ständighet, afstyrkcr jag sälcdcs alldeles, att de dä mä kunna wara Ledamöter af Riksens Ständer. Hell annorlunda förhäller det sig äter med Justitiä - Räden. De hafwa ingen del i styrelsen, Riksens Ständer kunna ej blanda sig i deras gLrvmäl och de äro ur,berka, stade Domare Jäf och answar. Hwad dem angär med, gifwcr och understödjer jag derföre att de mätte winna RiksdagSmanna - rätt. F r i - Den 21 October. 45 iZ Friherre Lestarltröm: Regcrings Formen lämnar Konungen rättighet att nämna hwilken han behagar till Landt - Marskalk. Pä detta sätt kunna de Stats - Räd som äro Adelsmän i alla fall fä inträda i wärt Ständ. Ett ofrälse Stats-Räd skulle kunna bli wald i Borgare - Ständet; skulle dä Adeln utesluta sina medlemmar? mig synes till och med att desse Ämbetsmän äfwcn i Utskott borde fä bfwerwara granskningen af de ärendcr, som dem röra, och wara tillstädes under öfwerläggningarna,. men afgä när beslutet sattas. Herr Isism: Jag utbeder mig att här fä citera Utskottets senare yttrande, som synes mig ganska tolerantJag äterkallar Ridderskapet och AdelnS uppmärksamhet pä hwad jag tillförne yttrat om öspriteu af hela wär organisation. Den är att ej utesluta de redowisande.
Det är ej af missförtroende mot RiddarhusFiscalen, som jag Den 20 Jful i i. 35 Vikar alt målet må blifva remitteraclt till RiddarhusUtskottet; jnen derföre, att Rid* derskapet och Adelil, hvilka vid detta tillfälle skola handla såsom Domare* icke få förlita sig på andras omdöme* utan böra se med egna ögon; och det synes ogörligt* alt person för person intränga inom skrän* ket till LandtMarskalksbordet* och taga kiln* nedom af de vid voteringen förde Protocolh Hans Excellence Hern Grefven och Landt Marskalken, frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad* Ropades Ja. Hvarefter Hans Excellénce förklarade* att enar 38 §. RiddarhusOrdningen stadga* de, ”alt uti alla mål* hvilka personligen "röra en eller annan af Ridderskapets och ”Adelns Ledamöter, densammes närmaste ”Skyldeman till och med syskonebarrt icke ”få Uti beslutet deltaga;” men det ämne* som i sista Plenum utgjorde föremål för' voteringen, endast angick formen eller sä t* tet att behandla ConstitutionsUtskottets Me* morial, i följd af StatsRådsProtocollens full* bordnde granskning* och följaktligen* vid hvilken Utgång som hälst af voteringen, icke personligen rörde någon af Ridderska* pets Och Adelns Herrar Ledamöter, hälst, i den händelse sorn nu inträffat* eller alt Gon* stilutionsUtskottets Memorial borde punkt* 34 H. S* Den 20 Ju lii. vis inför Ridderskapet och Adeln föredragas, Ridderskapets och Adelns rätt alt, om så nödigt skulle pröfvas, serskildt återremittera hvar och en af alla de punkter, hvilka blifvit till Ståndets afgörande öfverlemnade, dock icke i ringaste nion kunde förminskas; alltså ansåg Hans Excellence vid slikt förhållande 38 §.
Men bland g~il&lt;lgr&amp;fvareI.ägreiis förtviflade sällar, blaiicl IiviII&lt;a. revolvern och bowi.ehifven b&amp;de stiftade och skipade lag, dar hölls lwinnan i iira .. I en för ii.&amp;gra k r sedm vitgi.fven skrift om ICcimoj * ctgnw, sölrte j a g fr Bn, lidelvis 11.y a syn piiiiliter hel.^^^ detta: för.hkllande och cless orsaker. E n kort Bterblicli p&amp; den tankegång, som där utvecklades, torde icke vara öfverflödig för a t t iippfr: iska inimiet af sgiipui~kter, som icke böra lämnas B t glimskan. Det &amp; r icke mm.n.ens egoisin och innktmissl ?ruk, so111 äro s rmderordnacle stallning, sihxn Stnart Mill orsak till livi.nn.m~ ined flel ' n liitl.l.a före - iitan. det ar liv: i.nnana u.nclerortln ade st gli.- ning, som ä r orsak til.1 mamens egoi.sn1 och 111 a: iti~~isshrnlr. Då iiktesskape t ar ocli fikn urminnes ticler vasit ileii. viktigaste af de relationer, Iivari könen st&amp; til.1 li~wandra, är det enligt sakens vatur inom cless områcle., son1 griinclen till. deras iiibörcles olikhet ar a t t söka. Men därvid fraiilsta.l.ler sig genast ett niissförli&amp;llai.i.cle af största vild och med de mest ödescligru följder, meii hittills aldrig tillräckligt beaktaclt.
- Du sörjer henne, viskade rabbinen. Du måste således i livstiden hava känt henne. Jag vill, att du skall tala med mig om hennes sista dagar. Men låt oss gå ut, där vi äro ostörda. Jag var Rakels trolovade. Behöver jag säga dig mer? Myro följde honom. Hon hade i rabbi Jonas igenkänt den lille svartmuskige karl, som ofta låtit sig se utanför det hus, där hon bodde. Hon gissade nu, att det var medlidande eller någon annan bevekelsegrund, som så ofta hade fört rabbinen dit. Hon påminde sig även, att Rakel talat om en lärd och aktningsvärd man, som Baruk ämnat till sin dotters make, och Myros hjärta vart nu välvilligare stämt emot den rike mäklarens frände, så att hon ångrade, att hon öst så mycken bitterhet över hans huvud. De satte sig ned på fotstället till en av hamntorgets bildstoder, och Myro förtalde för rabbinen Rakels senaste öden. Rabbinen lyssnade stillatigande; men hans tystnad var icke köldens, det förnam Myro av en sympatisk ingivelse. När Myro slutat sin berättelse, bad henne rabbi Jonas med något svävande röst att visa Rakel och hennes barn den sista hederstjänsten att följande morgon, vid en tid, som rabbinen tillkännagav, följa dem från likhuset till begravningsplatsen för okända drunknade, där det var bestämt, att de skulle vila. Själv kunde han det icke utan att bryta mot sitt folks heliga lag. Myro undrade över en sådan lag, men lovade gråtande att uppfylla hans önskan. Därefter tryckte rabbi Jonas hennes hand med nästan våldsam styrka och avlägsnade sig. Myro återvände till sin ensamma boning. Nästa morgon var hon tidigt uppe för att följa sin väninna och sin lille älskling till graven. Två slavar buro den för mor och son gemensamma kistan till den ensliga, ovårdade begravningsplatsen. Hetären i sin slitna klädning följde dem. Hetärens tårar voro det enda offer, som ägnades de båda dödas skuggor. Myro var hela dagen sorgsen. Hon hade emellertid icke glömt sitt löfte att möta Teodoros, den kristne prästen. Mot aftonen gick hon till det hus, där hon skulle finna honom. Myro fann i detta hus samlade några män och kvinnor, alla kristianer, men av olika stånd och villkor.
St. anmälas; och ville Wi jemväl taga i öfvervägande hvad i afseende på löneförhöjning för åtskilliga andra af General-landtmäteri-contorets tjenstemän blifvit af eder nu i und. föreslaget. I öfrigt, och som de enligt Wårt nåd. bref d. 21 Dec. i83o anslaghe 33 r:dr 16 sk. för granskning i General-Iandtmäteri-conlöret afafvittrings-landtmätarnes i de norra länen arfvodes-räkningar icke vidare äro behöfliga och i de sednare åren icke utgått, hafva Wi funnit berörde anslag komma att upphöra. 6 II. 23 Den 5 Maj f. m. Meddelande eder sådant till svar och behörig efterrättelse samt vederbörandes förständigande, befalle Wi eder Gud Allsmäktig nådeligen. Stockholms Slott den 20 Februari i836. CARL JOHAN. Georg Ulfsparre. Till öfver-directeuren vid landtmäteriet i Riket, ang:de verkställighet al 1827 års landtmäleri-instruction i hvad öfveringenieursoch landtmäleri-fiscals-befattningarna vidkommer, samt om reglering af lönerna vid General-landtmätericontorct. Vidimeras ex oificio G. R. Lagerstråle. Bilaga Litt. B. Transsumt af bouppteckningen efter Landtmäterifiscalen N, G. Segerstedt. År 1837 den 17 April förrättades af Justitiaj-collegii och Förmyndare-kammarens Deputerade, Assistenten, Häradshöfdingen Fredrik Kihlman och underl. Sterbhus-notarius, uppteckning och värdering af qvarlåtenskapen efter Landtmäterifiscalen och Sysslomannen vid norra frivilliga arbetshuset, Nils Gustaf Segerstedt, sorn, 46 år gammal och i enklingestånd, aflidit d. 17 sistl.
För min enskilda del, anser jag det visst icke innebära någon fara att remittera Friherre Staéls väckta fråga till Utskottet, ehuru jag icke inser hvad dermed vinnes. I sådant fall anhåller jag allenast att mina yttranden i ämnet måtte få medfölja. Herr Grefven och LandtMarhalken trodde att Friherre Stael kunde personligen vända sig till ConstitutionsUtsfeottet,för att erhålla den upplysning han sökte. Friherre Stael: Om jag enskildt van der mig till ConstitutionsUtskottet, kan goo Den 17 Juli.e. ni. ämnet lemnäs obesvara dt, detta kan ické ske då det remitteras, hvarföre jag anhåller derom, samt att §. i Grundlagen, sorn berättigar Utskottet till sitt vägrand#, uppgifves-. Grefve Lillj ener antz': Enligt "min öf vertygelse gör närvarande ventilation ett onödigt rrppehall, som lätt kunde häfvass Friherre Cederström har med rätta an^ märkt, att om än dess särskildta votum fått medfölja, hade det aldrig utgjortnågot ämne till öfverläggning, utan endast hort efter uppläsning ad acta förvaras. Men icke finner jag någon anledning för ConstitmiohsUtskottets nu närvarande Ledamöter, att vägra den upplysning sorn, enligt hvad jag fattat, af Friherre Staél är begärd, nämligen i stö 1 af hvilken Grundlagens föreskrift Up skottet ansett sig berättigad! att neka Friherre Cederström, att låta si't särskildta votum till Respecd.a Stånden medfölja. Friherre Cederström, Rudolf: t)et vö^ re kankse för tidigt att jag hufvudsakligen yttrade mig i detta ämne, meri jag torde imellertid få uppgifva en anledning, hvarföre Utskottet nekat en Ledamot att låta sin Särskilda tanka medfölja. Enligt 29 §; Riksdagsordningen bero de ansvariga Råd» ^ifvarnes ställande för Riksrätt, enligt toG:tö L v. jJen 17 Juli e. «>' §.
R:dr erlades såsom ersättning för detta besvärs utgörande, dels att Mehede posthemman om 6 öresoch 8 penningeland, i Upsala län, enligt hvad jemväl med oflicielt bevis styrkt blifvit, är 1852 bestridt 733^ mils postföring, dels att för 15 seland eller |:dels mantal i Wester-Norrlands län ordinarie posten forslades årligen 494 mil, och dels att, i anseende till långa och besvärliga skjutshåll emellan posthemmanen derstädes, hästar till ombyte under vägen understundom måste legas mot en afgift af 32 å 40 sk. B:ko milen, under det den postskjuts-skyldige finge åtnöjas med en lega af 12 sk. milen; varande i öfrigt uppmärksamheten fästad derpå, att Staten af Postverket hade betydliga, till flera hundratusen R:dr uppgående, inkomster, hvilka företrädesvis syntes böra och kunna användas till borttagande eller lindrande af de postskjuts-skyldiges besvär. Af de uti ifrågavarande motioner gjorda förslag afse några 1 :o. Pos themmanens fullkomliga befrielse från pöstförings-skyldig hclen. Dessa förslag äro afgifna: o) af Riksdagsmannen Erik Larsson från Wester-Norrlands län, hvilken hemställt, att detta besvär skulle, mot det nuvarande posthemmanen iklädde sig alla servituter och skyldigheter, hvilka andre skattehemman åligga, öfverflyttas på gästgifverierna eller skjuts-entreprenaderne, eller bestridas genom beting, derest större besparing sålunda vunnes; och vore en sådan förändring, efter motionärens Allm. Havock Ekon.-Elsk. Betänk., N:o 9 K 7 tanke, så mycket mindre overkställbar, som, enligt hvad General-Posf-S ty reisen i ofvannämnde utlåtande upplyst, nära hälften af postskjutsen inom riket, utan olägenhet, redan befordrades pä det sätt, sorn blifvit föreslaget.
Ämnet är vidlyftigt och Ståndets uppmärksamhet redan tröttad. Jag anhåller att Frih. Falkenbergs förslag måtte underställas Ståndets beslut. Jag tror att Hr Rääfs förslag är af den vigt, att det bör tryckas för att till Ståndets ledamöter utdelas. Ilr Printzenskjöld, Carl: Jag ämnade att till besvarande upptaga den anmärkn. Gr. Posse gjort mot Hr Rääfs sednaste anförande. Detta har redan blifvit af Hr von Hartmansdorff så fullständigt gjordt, att jag dervid ej har något särdeles att tillägga. Det hade bordt, så synes mig, falla Gr. Posse tydligt och klart, att balans ej finnes förr än den i räkenskaperne blifver synlig, vare sig genom falska verifikationer eller genom 17* 200 Den IS December f. m. oriktig afföring. Uppkommer den pä det sätt att oriktiga verifikationer hafva, till dess fördöljande, blifvit begagnade, så ligger det ju klart, äfven för det inskränktaste förstånd, att desse ej kunna af uppbördsmannen vara till sin beskaffenhet okände. Inträffar det förhållande, alt uppbördsmannen bifogar en verifikation, hvars oriktighet är honom obekant, så kan lian derföre ej tillvitas någon brottslig afsigt, långt mindre för en sådan åtgärd särskildt bestraffas. Då blir den enda möjliga påföljden ersättningsskyldighet af skadan, derföre att lian ej eftersett om verifikationen varit riktig eller ej; men ett nonsens är och förblifver det ali förutsätta, det uppbördsmannen kan vara okunnig om rätta och verkliga beskaffenheten af de verifikationer, hvarmed han söker dölja ett tillgrepp, som^han föröfvat. Beträffande hvad Hr Åkerman anfört om det nya straffsystemets lämplighet, derföre att en domare sagt honom, det tångarne önska verkställighet så fort som möjligt af den dem ådömde bestraffning genom cellfängelse, så, tvertemot Hr Åkermans förmening, alt det är ensamhetens fasa som dertill föranleder, t rotjag, alt orsaken bör sökas just i straffets lindriga beskaffenhet, som aflägsnar all fruktan för dess undergående.
Herren är mild, och ett fäste uti nödenes tid; och känner dem som trösta uppå honom. När floden löper öfver, så gör han en ända med henne; men sina fiendar förföljer han med mörker. Hvad är då det, som I tagen eder före emot Herran? Han låter del dock intet af varda; ty bedröfvelsen skall icke vara evinnerliga. Ty lika som när törne, de ännu om hvartannat växa, och bästa musten hafva, varda uppbränd såsom hel torr strå; Alltså varder det skalkarådet, som af dig kommer, ondt tänkandes emot Herran. Detta säger Herren: De komme så tillrustade och mägtige som de vilja, så skola de likväl omkullhuggne varda, och gå sin kos; ty jag vill ödmjuka dig, men dock icke platt förderfva dig; Utan vill då kasta hans ok, som du drager, ifrå dig och slita din band sönder. Men emot dig hafver Herren budit, att ingen dins namns säd mer blifva skall. Uti dins guds huse vill jag förgöra dig; jag skall gifva dig ena graf ibland afgudar och beläte, och du måste till skam varda. Si, på bergen komma ens god bådskaps fötter, den der god tiden de bär: Håll dina högtider, Juda, och betala din löfte; ty skalken skall icke mer komma öfver dig; det är platt ute med honom. Förskingraren skall uppdraga emot dig, och belägga fästen; men se dig väl om på vägarna, rusta dig det bästa du kan, och stärk dig; det mesta du förmår; Man skall likväl platt afhemta dig, och förderfva dina vinqvistar; ty Herren skall gifva Jacob segren, lika som han Israel segren gaf. Hans starkas sköldar äro röde; hans härfolk ser ut såsom purpur, hans vagnar lysa såsom en eld, när det drabba skall; deras spetser gå hvar om annan. Vagnarna rulla på gatomen, och bullra uppå vägomen; deras anseende är lika som bloss, och gå hvar om annan, lika som en ljungeld. Men han skall tänka uppå sina väldiga; dock skola de falla ehvartut de vilja, och skola hasta sig lit murarna, och till skärmen, der de må säkre blifva.
Mycket, som nu förvånar, är ur ras-synpunkt förklarligt, ehuru knappt för germaner förståeligt. Ryskans – således också Sonjas – temperament är en isotherm, som går än högt öfver, än långt under de parallelcirklar, som äro dragna för det nordiska kvinnoidealet och kvinnosakskvinnoidealet. I Ryssland har däremot biografien – ehuru dess offentliggörande ej har helt gillats af Sonjas personliga vänner – blifvit uppskattad som en genial psykologisk bild af det ryska temperamentet, oaktadt detta temperament ej i biografien är särskildt karaktäriseradt. I synnerhet är det ett slaviskt drag i Sonjas lynne, som fått ett ofullständigt uttryck i biografien, när där yttras, att hon hade ett ständigt behof af omväxling och stimulus. Detta var – i ordets vanliga mening – icke fallet. Hon kunde hela halfår isolera sig; under ursinnigt arbete. Men arbetet var då för henne hvad, under en annan period, världslifvet eller vänskapen eller kärleken var: den eggelse, genom hvilken hon kände sig lefva. Slaven behöfver i hvarje moment energiskt, lidelsefullt förnimma sin egen tillvaro, just emedan han vet, att i hvarje moment på honom lurar den andliga döden – den tendens till nirvana, till dådlös melankoli, till viljelöst stillastående, som fått sitt fullaste, dikteriska uttryck i Oblomowtypen – som för slaven, halfösterlänning som han är, utgör en ständig möjlighet. Och i detta sitt behof af intensitet blir han hejdlös och hänsynslös; endast i denna mening var det, som Sonja inga medel skydde för att nå sina mål. Slaven är ytterlig, vare sig det är vetenskapen eller religionen, njutningen eller askesen, nihilismen eller världslifvet, kärleken eller försakelsen, som han kastar sig på för att känna tillvaron intensivt, detta, hvilket är det djupaste krafvet i hans varelse. Hela den genuint ryska sidan af Sonjas väsen var så olik A. Ch. Lefflers som möjligt. Hon var lika måttfull och böjlig, efter förhållandena lika modifierbar, som Sonja i lifsfrågor var intensiv. A. Ch.
Att vid reglering af skjutsningsväsendet dessutom måste afses icke allenast de skjutsnings skyldiges utan äfven det allmännas fördel, och, för vinnande af dessa ändamål gemensamt, vore lika angeläget att, å ena sidan, öfverdrifna anspråk eftergåfvos, och, ä den andra, billiga fordringar icke lemnades utan tillbörligt afseende. Om en del bland de skjutsnings-skyldige, under misströstan att annorlunda blifva qvitt en börda, vid hvars aflyftande så många svårigheter möta, erbjudit sig att dervid med uppoffringar biträda, så torde derifrån ej ovilkorligen böra dragas slutsatsen att desse skjutsnings-skyldige ej ansett sig billigtvis kunna fordra, att utan någon sådan uppoffring från denna börda befrias; och om äfven bland ålskiliige skjutsnings-skyldige en sådan äsgt, som den af Kommitterade förutsatta, skulle hafva vunnit afseende, så torde ej heller deraf böra dragas den ovilkorliga slutsats att berörde åsigt är riktig. Då det först påtvingade skjutsningsbesväret sedermera genom lag bestämdes, var sådant, pä sätt förut är erinradt, ett polisstadgande till beredande af ömsesidiga fördelar, och kan anses hafva utgjort någon laglig grund för påläggandet af skatt. Vore den för sk7utsentreprenaderne erforderliga summa för stor för att bäras af Statsverket i dess helhet huru mycket för lung skulle den ej då vara att bäras ensamt af dem bland Sveriges invånare, på hvilka den för närvarande hvilar; men då, på sätt Kommitterade erinrat, skjuts - 8 Sammans. Staissamt Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Utlåtande N:o S. ningsbesvärets betungande egenskap mera bar sin orsak deruti att det trycker särdeles ojemnt, än i utgifternas belopp, blefve således detta bestyr än mindre kännbart, derest kostnaden för detsamma fördelades på landets samtlige inbyggare.
Jag vill på förhand bedja det H. Ståndet om ursägt, att jag kommer att blifva vidlyftig; men jag förutser, att en åsigt i representationsfrågan kommer att göra sig gällande, hvilken jag anser skadlig för fäderneslandet; jag förutser, att den majoritet, som hittills segrat, vill fullborda segren, medan den följes af en blind opinion, — jag vill så godt jag förmår för en efterverld ådagalägga, att jag icke låtit bedraga, blanda eller irra mig. Jag skulle icke besvära H. R. o. Ad., jag vill icke säga med att höra på, men med att försumma sin tid, under det jag uppläser hvad jag hår att anföra, helst jag sjelf är besvärad deraf; jag skulle i tysthet begrafva min reservation i prot, så framt det medgåfves af formerna. Jag har redan tillförene yttrat de skäl, hvarför jag anser, att vi böra antaga Coust.Ulskrs förslag till nationalrepresentationens ombildning, medelst upphäfvande af ståndsjndelningen och representationens grundande på allmänna val. De voro i främsta rummet, att derigenom sammangjÖto sig alla de skiljda intressena till det enda fosterländska; den enhet och enighet, som derigenom vanns icke blott inom representationen, utan inom hela nationen; det föreningsband, som det skulle utgöra mellan alla dess splittrade krafter, så behöfligt i närvarande ställning. Uti andra rummet de fördelar, hvilka likheten uti den samhällsinrättning, hvarifrån alla andra utgå, hvarpå de byggas, skulle i politiskt afseende medföra i hänsigt till våra grannfolk; hvilka fördelar jag anser lika vissa, om denna likhet uti statsbyggnaden uppstår, som för vårt politiska bestånd nödvändiga. Härtill vill jag Den ij Octobcr f. m. nu lägga eif, hemtadt endast från den sak, vi hafva till afgörande, i och för sig sjelf betraktad; det nemi., att jag anser detia vara det enda förslag, sorn kan förena alla de stridiga intressena; de måste alla i sin mån offra någon enskild fördel för det allmännas basta åt fäderneslandet; de kunna göra det, ty de s(å alla i lika förhållande till detta gemensamma fädernesland.