Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var den åsigten, som helt och hållet motstrider den mening, jag har om paketfarter och diligenceinrättningar i landet. DA Hr Billbergh haft godheten upplysa mig, att jag missförstått honom och att han önskar inrättandet af så beskaffade communicationsanstalter, som kunna uppkomma genom privata bolag, är jag långt ifrån att vara af stridig tanke nied honom i detta fall. Jag åsyftar just detsamma som han, och med honom är jag af den tanke, att Postverket under aren sedan sista riksdag gjort en indirect vinst derigenom, att Postverket icke inrättat mera än den ena af de a:ne af R. St. tillstyrkta postvagnarna. Går man ut från denna synpunkt, så kan man säga, att Postverket kan och bör lemna bidrag för en så beskaffad inrättnings fortkomst, som måste blifva af stor vinst för landet derigenom, att den bereder en lifligare communication emellan Sverige och ett land sådant som England. Jag kan icke dela Hr Tharas åsigt, att communicationen på Götha canal kan vara tillräcklig; jag tror, att man bör hafva en annan bredvid, då man besinnar, huru långsam canalfarten måste blifva till följd af den mängd slussar, som måste passeras, hvarföre den, som liar brädtom och reser i affärer, icke lärer välja vägen genom Götha canal. Af dessa skäl skall jag icke hafva något emot, om R. o. Ad. vill återremittera förevar, punkt af betänk, för att se, om BevillntsUtsk. kunde hafva medel att understödja diligencen emellan Stockholm och Götheborg och derigenom verka till ett godt ändamål. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag kan icke finna, att någon återremiss af betänk, är nödvändig. Befordrandet af diligencefarten emellan de liufvudsakligaste punkterna i Riket är visserligen af vigt, och någonting, som bör befordras äfven med uppoffring af allmänna medel, när denna uppoffring icke går för långt. Jag tror äfven, att R.
Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets den 15 dennes på bordet lagde memorial N:o 27, med Utlåtande öfver Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående lagtima Riksdagars återkomst hvart 3:dje år, samt om föremålen för Urtima Riksdagar, fann Ridderskapet och Adeln för godt besluta, att förenämnda Nådiga Proposition skall hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. Från Högvörd. Preste-Ståndet. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 1, med förslag till lag för enskilde Banker, blef samma Betänkande, på grund af de dervid gjorda anmärkningar, dterremitteradt. Fröt. TJtdr. d. 22 Aug. 18^0. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Betänkanden och Utlåtanden: N:o 80, i anledning af vackt motion, att Hussar-regementenas uniformer måtte förändras till likhet med dem, som äro fastställde för Skånska DragonRegementet. Bifölls. N:o 81, i anledning af väckta motioner, dels om nedsättning i, dels ock upphörande af den afgift, som under namn af ”Brooch Quai-afgift” uppbäres för Lill Stockholm sjöledes inkommande målbara våta varor, äfvensom att afgälder för införsel af potates, sjövägen dit, icke vidare matte utgöras. Återremitterades. N:o 82, i anledning af väckt motion, att de till Kyrkorna anslagna medel, i den mon de icke erfordras för Kyrkornas underhåll och öfriga i och för desamma nödiga utgifter, måga användas för undervisningens befrämjande. Bifölls.
Sydligaste delen af Östergötland hemtar från betesmarkerne möjligheten att afyttra en ansenlig mängd smör och ost, och har derigenom grundlagt sitt tillstånd af välmåga. Tanken har de sednare åren, dels genom föredömen af mera insigtsfull landthushållare, dels genom stigande upplysning och lättare afsättning, allmännare begynt fästa sig vid angelägenheten att draga inkomst af ladugården, och har derigenom på de större egendomarne föranledts osttryckerier, hvilkas produkter i temlig mängd afskeppas från Norrköping och Linköping. Detta afgörande steg till förbättring af Ladugårdsskötsel!! torde medföra nu knappt anade följder för denna landsort; och det är att förmoda, att så väl Länets hushålls-sällskap som enskilde fortfara med de uppmuntringar till beredande af ädlare slag, samt till förbättringar uti kreaturens skötsel och utfodring, som äro påbegynte genom praemier och genom föredömen. Ändamålsenligaste användandet af fodertillgångarne häfver varit föremål för åtskilliga försök under de sednare åren; och det är att hoppas, att de fortsättas af de kunnigaste landthushållare. Ännu är man ej hunnen så långt i erfarenhet härutinnan, alt något vigtigare och allmännare resultat deraf liärflutit. Uti nästan hela Länet är halmen ännu den drygaste delen af boskapens vinterföda; höet är den mindre delen, helst på vissa trakter af slättbygden hvarest ängarne äro högst inskränkte, och deras afkastning förbehålles hästar och får. Vexelbrukets utbredande skall åstadkomma förbättring häruti genom klöfver och rotfrukter. Men ett för Sverige eget problem att lösa, är bästa användandet af den mängd starr och annat sämre hö, som skördas på våra vidsträckta sanka ängar; och dertill hafva vi ännu knappt gjort första steget. Dranken, som vid bränvins-bränning fås, har uti detta Län i allmänhet och hufvudsakligast begagnats på det sätt, som medför den egentligaste förmånen, nemligen för gödkreatur af hornboskap och svin. Dess egenskap att göra halmen mera närande har gjort den till en dyrbar hjelp för landtmannen, och äfven föranledt att den på många ställen tagits till biträde vid kornas utfodring.
Orsaken, hvarföre kyrkans egna och Presterskapets materiela intressen sålunda blifvit med hvarandra i dessa privilegier införlifvade, behöfver knappt omnämnas. Det ligger i sakens natur, alt man derigenom och genom att låta hvarje förändring bero af Preste-Ståndets bifall, trott sig ställa den säkraste borgen för, att ej onödigtvis förhållanden må rubbas, som Svenska folket af ålder ansett vara för samhället nyttiga. Nu vill man emellertid icke allenast borttaga det gamla grundlags-skyddet, utan tillika öfverflytta den svaga garanti, som derefter skulle komma att återstå, från Preste-Ståndet till kyrkomötet. Skälet dertill är så mycket mindre klart, som Ridderskapet oeh Adeln fått sig tillerkänd rättigheten att fortfarande bevaka sina vida mer betydelselösa privilegier. Hvarföre då ej förunna Presterskapets ombud vid kyrkomötet samma rättighet eller åtminstone föreskrifva, att i privilegiifrågor mötets presterliga och lekmanna-beståndsdelar borde, hvar för sig, afgifva yttrande, samt att, endast i händelse båda delarne sammanstämde, mötet skulle anses hafva bifallit den förändring riksdagen föreslagit? Om så skett, hade detta utan tvifvel äfven för kyrkomötets sammansättning och verksamhet varit helsosammast, ty alla egennyltiga beräkningar hade dermed varit bannlysta både från valen och mötets förhandlingar. Gerna medgifves rigtigheten af den invändning, som häremot kan göras, att lekmännen i vår kyrka måste anses lika varmt som Presterskapet nitälska Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. 37 för hennes väl, roen derföre lärer det icke innebära någon förnärmelse mot dem, om man vågar påstå, att de i allmänhet hvarken ega Presterskapets insigter i kyrkliga angelägenheter, ej heller samma intresse som sistnämnda korporation, då det gäller att särskilt bevaka något, som de i många fall af missförstånd anse vara mindre förmånligt för dem sjelfva. Vare härmed huru som helst, så bjuder försigtigheten, stärkt af erfarenhet i åtskilliga andra länder, alt ej uppoffra den grundlagsenliga rätt, hvaraf Preste-Ståndet för närvarande är i besittning, förrän kyrkans framtid äfven i ekonomiskt hänseende är tillräckligt betryggad. Sådana äro de hufvudsakliga anmärkningar.
Det är äfven beroende af omständigheterna, huruvida sådana obligationer kunna af Rikets Ständers Bank inköpas till något större belopp, och, då desamma vid förefallande behof böra emot metallisk valuta åter afyttras, så kunna de, efter min åsigt, icke underlätta omsorgen alt bereda en fond för den betydliga sedelutgifning, som komme att ega rum, i händelse Filial-Banker skola inrättas i stället för sedelutgifvande enskilda Banker. Förstnämnde Banker skulle dessutom, efter min åsigt, icke kunna tillförbinda sig att i mån af obligationernas försäljning återgälda de lån, hvilka af Rikets Ständers Bank, med beräkning af nämnde tillgång, blifvit dem försträckte. Då det förlag för Filial-Banker, som genom ny sedelutgifning, öfverstigande det nu bestämda förhållandet till metallisk kassa, måste af Rikets Ständer beredas, icke bör utgå utan i den mån som de upphörda Privat-Bankernas sedlar ur rörelsen försvinna, så bibehålies derigenom sedelstocken af bankosedlar samt privatbanksedlar, tillsammans beräknade, vid någorlunda oförändradt belopp. I händelse Filial-Banker skulle komma att öfvertaga Privat-Bankernas funktioner, så skulle ett afbrott uti penningecirkulationens jemna gång svårligen kunna förekommas, och anser jag derföre alt, om den successiva indragningen af den fond, som nu är i Riks-Banken anslagen till utlåning på reverser med borgen med Banko Riksdaler 800,000 årligen, skulle komma att vidtagas, Bih. till B. St. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 10. denna åtgärd icke bör ega rum förr än förhållandet med ofvanberörde Banker blifvit ordnadt. En sådan indragning, vidtagen samtidigt med Bankernas förändring, skulle eljest, synnerligen i vissa orter, kunna medföra olägenheter, hvilka, så vidt möjligt är, böra undvikas, då så vigtiga åtgärder äro i fråga, som förändringar uti en bankrörelse, hvilken för landet är af så stort inflytande som nuvarande sedelulgifvande Bankers. Stockholm den 8 April 1853. Gust. Beskow. Isin, F.
Det är egentligen med afseende på det beviljade anslaget till Stockholms befästning på sjösidan, sora jag reserverat mig mot tidsbestämningen af 3 år, på hvilka detta anslag skall utgå med 100,000 R:dr Banco årligen. Detta blifver en respectabel summa redan på 3 år, hvartill jag aldrig skolat lemna min röst, om jag ej blifvit upplyst om yttersta nödvändigheten af det fästningsverk, som dermed skulle anläggas och fullbordas; och då Svenska folkets sjelfständighet kan tryggas genom att sätta dess hufvudstad i säkerhet för en möjlig öfverrumpling af en oförmodadt lurande fiende, då m;V ste alla njugga sparsamhets-beräkningar vika för den lefvande nationalkänslan, hvilken fordrar en snar, kraftig och tillräcklig undsättning till det vigtiga ändamålets vinnande. I anledning af denna nu yttrade åsigt, anser jag Höglofl. Utskottet, som erkänt och ifrigt förordat ändamålet, äfven hafva bordt vilja medlen, och antingen föreslagit, att de beviljade 100,000 R:dr, i enlighet med Kongl. Majrts Nådiga Proposition, skulle utgå i 5 år eller helst, enligt Afdelningens förslag, grundadt på sakkunnige mäns koslnads-beräkning, i 4 år, likväl då med i5o,ooo R:dr årligen, såsom snarare och säkrare ledande till det vigtiga och högligen önskade målet, sam är Sveriges sjelfständighet och betryggande emot utländsk öfverrumpling och förstörelse. Högloft. Utskottet vill komma till samma mål, men genom framkallande af enny Riksdag efter 3 år, och just detta är det, hvaremot jag egentligen reserverar mig, anhållandes att denna uppsatts må få åtfölja Betänkandet till Rikets Högloft. Ständer.’’ Uti förestående reservation instämde Herr Prosten Ahlqvistj äfvensom i hvad den rörer anslagens bestämmande i allmänhet för 3 år, dermed förenade sig Herr Biskop Hedrenj Herr Prosten Stenhammar och Herr Doctor Agrell. Af Professor Thomander: ”Emot tvänne af Utskottets beslut bör jag mig vördsamt reservera. 1:0
Härutaf måste väl tydligt och klart följa, att denna fråga hvarken får remitteras till Ekon.- Utsk. eller något annat Utsk., ej ens Const.-Utsk., enär frågan i sådant fall, jemlikt oftanämnde 73 §, slutligen skulle kunna komma att afgöras af samma Utsk. med förstärkt antal ledamöter, hvilket behandlingssätt står i uppenbar strid med 36 §:s 3 morn., som uttryckligen föreskrifver frågans slutliga afgörande af enkelt Const.-Utsk. För undanrödjande af Hr von Hartmansdorffs uti hans sednast uplästa anförande yttrade betänkligheter emot att frågan ronde bränvinstillverkningen skulle kunna behandlas af något annat Utsk. än Bevilln. Utsk., till stöd för hvilken mening han åberopat 31 § Riksd.Ordn., anhåller jag att fä upläsa Usta mom. af nämnde § och derefter visa, att densamma ej gifver bekräftelse åt Hr von Hartmansdorffs åsigt. Mom. lyder som följer: ”Bevilln:s-Utsk. skall bestå af fyratioåtta ledamöter, valde från särskilda och, så vidt möjligt är, från alla rikets provinser. Detta Utsk. åligge att opåmint vid hvarje Riksdag upgifva de allmänna grunderna för den blifvande Bevillningens fördelning, hvarefter, och sedan Bevillningssummans belopp blifvit fastställd, det tillkommer Utsk. att, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till Bevillningens utgörande; Skolande allt, i den mån det medhinnes R.- St:s plena underställas”. Om man nu följer gången af detta Den 22 November. 23 moments bestämmelser, så finner man, att detsamma endast har afseende å den s. k. allmänna bevilluingen. De öfriga bevillningarne, eller Tulloch Accismedlen, Postmedlen, Charta-Sigillata-afgiften samt Husbehofs-bränneri-medlen, upgöras och fastställas på samma gång så väl till grunder som till sifferbestämmelser, hvarefter man beräknar, till huru stort belopp inkomsterna af samma bevillning torde komma att upgå.
wår, på församlingens bekostnad, kyrkotaket äfvensom torntaket å nyo med tjära och färg anstrykas och sedan det gamla kyrkogolfvet blifvit, af svamp och röta till en stor del förtärdt i synnerhet i stora gången, nytt golf i det förfallnas stället inläggas sedan öf:r flödig och röta wållande sand och mull blifvit undanförd; och anmodades kyrkvärden Jon Olofsson, at til vinnande af förra ändamålet, anskaffa tjära och rödfärg, den förra hälst af någon innom socknen, som var hugad at därig. förtjena, och hvilken innom 1 månad borde sig hos kyrkovärden til arvoderande inställa, och til det sednare, at betinga någon skicklig och pålitlig snickare, til hvilken af de fleste projecterades Hemming Nilsson i Genvalla, hviklen således til denna förrättning skulle anmodas – äfvensom at med första hitkomma för at undersöka hvarst reparation å golfvet nödvändigast är, och til församl. underrättelse aflemna material förslag. 3:tio Waldes bond. Olof Nilsson i Sota at blifva sexman i gästgif. Lars Johanssons ställe, hvilken blifvit til nämndeman vald. 4:to Underskrefs af fullmägtige från Aspås och Nässkotts socknar, bond. Nils Nilsson från Rehn och torp. Lars Persson från Bjerte, den brandstods förening mellan torpare i Rödöns och Nässkotts socknar hvilken år 1824 d. 22 febr. i allm. sockenstämma i Rödön beslutades, men hvilken icke hitintils blifvit med vederbörlige underskrifter bekräftad; likväl ville icke Nils Nilsson, utan de hemmanvarandes samtycke bevilja något brandstod, åt torp. Lars Larsson i Säter. hvilket \dock/ Rödöns och Nässkotts torpare, såsom förut beviljadt icke kunde undkomma. Slutligen framgafs af bond.
I)å man vet att Svenska medborgares lif, frihet och egendom så ofta beror pä ett utlåtande från Nedre Revisionen till Högsta Domstolen, enär iedamöterne i denna sednare omöjligt kunna alltid hinna med full noggrannhet genomgå de digra rättegångsluntorna, som af dem skola läggas till grund för ett domslut, hvaremot ingen appell eger rum; så kan man icke gerna från sig afvärja tanken på den fara, som uppslår derigenom att Iedamöterne i Nedre Revisionen sältas på den rörliga fet, alt de kunna när som helst skiljas från dessa maglpåliggande befattningar. Min vördsamma hemställan är fördenskull: att Höglofliga Rikets Ständer måtte förklara sig sakna anledning bifalla hvad Kongl. Majit härutinnan i nåder äskat och förty, på sätt Kongl. Majit såsom ett alternativ behagat i nåder framställa, uppföra Revisioussekrelerarnes löner och arfvoden till enahanda belopp, som förra stataregleringen visar. Då nyssberörda förändring står i eli nära sammanhang med Kongl. Majlis förslag om ändring i anslaget för samtliga Rikets llofrälter; så alldenstund Hofrålterna för icke länge sedan åtnjutit löneförhöjning och blifvit ändamålsenligt reglerade ; hemslälles: att Rikets Höglofliga Ständer ville förklara sig sakna skål bifalla Kongl. Maj:ts nådiga framställning, angående löneförhöjning åt såväl Svea och Götha Hofrätter som ock Hofrätten öfver Skåne och Blekinge. När man uppmärksamt betraktar sammansättningen af Fångvårdstyrelsen, så faller man i en viss förundran öfver det stora antal tjenstemän, hvaraf denna styrelse består, och de höga lönebelopp, som åt densamma äskas; man spårar härutinnan den benägenhet att skapa öfverflödigt antal tjenster, som genomgår nästan alla våra embetsverk, alldeles som skulle det höra till nödvändigheten att åt den studerande och examinerade delen af Svenska manspersonalen bereda tillfälle till anställning såsom tjenstemän, för att dymedelst oupphörligt öka statsverkets utgifter.
Denna motion bar Utskottet tagit i öfvervägande; och som, enligt 4 §. i Arfda-Balkens i5 Capitel, den inländske arfvinge, som ej inom natt och år, efter det lian fått kunskap derom, att arf fallit honom till, gör sin arfsrätt gällande, förlorar denna sin rätt, derest lian ej viser laga förfall, och detta lagbud eger full tillämpning i den händelse, att inländsk arfvinge, som vet att arf honom tillfallit, begifver sig bort, utan att å arfvet göra anspråk, samt sedermera ej återkommer eller underrättelse om sig lemnar; hvaremot 5 §., sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 3o Maj i83o, måste lända till efterrättelse i det fall, att arfvingen, då han begifver sig bort, icke bevisligen egt kunskap derom, alt arf till honom fallit; alltså och då tillfyllestgörande föreskrifter för det fall motionären afsett således redan finnas, får Utskottet vördsamligen tillstyrka, att ifrågavarande motion ej mätte till någon åtgärd föranleda. Ank. till Exp. Utsk.^d. 7 Jan., kl. 1 e. m. Memorial, med förslag till samman/emkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utskottets, genom Betänkandet JS\o 30 framställda, förslag till förklaring af Kongl. Kungörelsen den 1 Oelober 1812, rörande vissa iakttagelser vid besvärs-skrifters och ansökningars inlemnande, så till Kongl. Maj:t, som till Collegier och Embetsman. Sedan Utskottet i dess berörde Betänkande föreslagit, det måtte genom en allmän författning stadgas: att hyad Kongl. Kungörelsen den 1 22 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 6j.
Hr Hjerta, Lars: Jemte det jag förenar mig med Gr. Björnstjerna, anhåller jag att få erinra derom, att ehuru ganska stränga passförfattningar finnas, tillämpas de nästan aldrig, enär man aldrig erfar att gästgifvare fråga efter resandes pass. Den allmänna meningen har redan längesedan utdömdt hela passväsendet, och detta torde vara det vigtigaste skälet för dess uphörande. Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad samt Hr Gr’ o. Landtm, framställt, hurusom bifall till Utslcs Betänk, icke blifvit yrkadt och Gr. Björnstjerna föreslagit, det må R. St:r i skrifvelse till K. M:t i underd:het anhålla, att vid afgörandet af den på K. M:ts Nåd. pröfning beroende frågan om utfärdande af förändrade pass-författningar måtte tagas i Nåd. öfvervägande, dels huruvida icke skyldigheten för inländske resande, äfvensom Norrmän vid resor inom Sverige, alt vara försedde med pass må kunna uphöra, dels ock hvilka lättnader i detta hänseende böra utländske resande beredas, afstod Hr Ribbing från sitt yrkande om återremiss; hvarefter, sedan propos. till bifall å Utsk:s Betänk, blifvit först framställd, men besvarad med Nej, R. o. Ad. antog det af Gr. Björnstjerna framställda förslag till beslut. Den 15 April. 247 Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtsk:s d. 8 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt. N:o 53, i ani. af K. Propos., ang:de inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne.
Det i 6 §. 1 mom. af samma Capitel föreslagna minimum af |:dels mantal, hvartill klyfning af hemman må kunna ega rum utan föregående undersökning och serskild tillåtelse, hafva Rikets Sländer, med afseende å hemmans stora oiiket i serskilda orter, funnit betänkligt att såsomför hela Riket gällande antaga, och hafva Rikets Ständer ansett, att åt Konungens Befallningshafvande, hvar för sitt Län, må uppdragas att, i samråd med sakkunnige män af Länets invånare, föreslå, för hvarje olika ort serskildt, det minsta hemmantal hvartill klyfning må ega rum utan föregående serskild undersökning, och, att med ledning af så beskaffade förslag, föreskrifter i detta afseende, lämpade efter olika local-förhållanden, må i Författningen meddelas. Vid 8 $. hafva Rikets Ständer funnit det af Committerade föreslagne stadgande i 5 morn., att Nämndens beslut skulle vara underkastadt pröfning endast i det fall, att klyfningen blefve afstyrkt, vara mindre rättsenligt, hvarföre Rikets Ständer beslutat, det samma moment bör fördelas i tvänne med följande lydelse: 5 mom. Har Nämnden tillstyrkt klyfningen , då skall dervid förblifva , utan så är, att delegare i samma hemmansdel, som klyf vas skalf vill lösnings-anspråk väcka. I sådant fall gör han talan derom anhängig vid det Ting, som inf aller närmast efter sex månader, från det Nämndens utlåtande meddelades. Försummar han det, vare all vidare rätt och talan i frågan förlustig; och ej må annan, än sådan delegare, som nti nämnd är, emot det utlåtande klagan föra. 6 mom. Afstyrker Nämnden den sökta klyfningen; ege den med utlåtandet missnöjde hos Här ads-Rätten begära pröfning af frågan. Härads-Rätten infordre häröfver yttrande af Nämnden och lemne äfven öfrige delegare i den hemmansdel, som klyf vas skall, tillfälle att deras rätt iagttaga och bevaka. Gillas Nämndens beslut, hvarigenom klyfning af - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Det har val ej undfallit dess uppmärksamhet, att missbruk kan göras af denna rättighet; men ett i Lagen stadgadt totalt förbud skulle i vissa fall ä motsidan medföra ännu större olä gen ii öfer, hvarföre säkrast förblifves vid de, i detta fall, nu gällande föreskrifter. 4:0 Lika förhållande tror Utskottet inträffa med den af Riksdagsmännen Lars Olsson yrkade motion, att en skjutsskyldig aldrig 738 och Ekon. Utsk. Eetänkanden. må kunna åläggas annorstädes, än vid gästgifvaregården, emottaga den resande. Embetso b Tjenstemän skulle i detta fall, om man ock åsidosatte alla enskildta förhållanden, sakna medel till fortkomst ifrån det ställe, dit deras förrättningar kallat dem. Men, då Utskottet derföre tillstyrker, att nu varande Författningar äfven i detta fall må vara gällande, anser det likväl några af de derifrån oskiljaktiga olägenheter tunna förekomtnas igenom d t stadgande, sorn Kongl. Maj:ts hoga bifall torde underdånigt böra hemställas: Att icke Gästgifvare vore skyldig lemna hästar till något ifrån sjelfva ombytet afskildt ställe, utan på skriftelig reqvisition af Husvärden, eller den dess ställe företräder, hvilken ifrån det ögonblick, då skjutsen på ders gård anländer, ikläder sig Gästgifvarens pligter och ansvar, så val uti hvad som angår den resandes Pass, fortkomsträttighet och öfriga uppförande, som de skjutsandes rättigheter och skyldigheter, i enlighet med hvad Lag och Författningar härom bjuda. 5:0 Att på alla orter, så vidt möjligheten medgifver, ernå noga likstämmighet uti Landets Lagar, anser väl Utskottet, lika med Harr Prosten Osterman, vara af mycken vigt. Men att, i afseende på nu varands GästgifveriFörfattningars olika tillämpning uti olika Län, uppdraga Kongl. KammarColIegium någon Revision utaf dessa serskildta stadganden, samt derefter skeende utarbetning af en för hela Riket uti alla min - Best), och Ekon. TJtsk. Betänkande/t.