Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 24 Maj 1825 anbefaldes KammarCollegi um, StatsContoret och KammarRätten att gemensamt öfverse då gällande Författningar angående de olika tider, inom hvilka faststälde anmärkningar vid allmänna Räkenskaper medföra betalningsskyldighet ej mindre för Redogörare och Uppbördsmän, dem debiteringen och uppbörden af de anmärkte medlen ålegat, än 24 * 188 de enskilde, som bordt dem erlägga, samt att uppgöra förslag till sådane förändrade föreskrifter, angående Redogörares och Skattskyldiges ansvar i anmärkningsväg, som med vården af StatsCassans behöriga rätt förenade Tjenstemäns och enskilde personers billiga anspråk på skydd emot på tiden utdragna efterräkningar. Uti det underdåniga Utlåtande, som, till följd häraf, den 26 November 1827 afgafs, tillstyrktes hufvudsakligen: l:o. Att någon inskränkning uti den tid af tre år ifrån Uppbördsårets utgång, som finnes stadgad för reservationskraf hos de Skattskyldige i anledning af anmärkningar rörande för ringa påförde eller aldeles oberäknade Kronoutskylder, icke vore lämplig, men att, med ändring och förklarande af Kongl. Kungörelsen den 20 Januari 1824, borde stadgas, att, oaktadt reservationskraf inom laga tid blifvit anstäldt, betalningsansvar för Skattskyldige i anmärkningsmål icke kan ega rum, så vida de icke för hvad, som blifvit ådömdt, sökas inom fem år från slutet af det uppbördsår, hvarför anmärkningen skett, de händelser endast undantagna, då, genom concurser eller andra rättegångar eller Kongl. Majtts Inhibitorial, verkställigheten, efter sakens serskilda natur, måste uppehållas; 2:o. Att för anmärkningar emot Uppbördsmän angående afgifter, som, i händelse de i rätt tid blifvit påförde, skolat af de skattskyldige erläggas, borde fastställas en prsescriptionstid af tre år från den dag, Räkenskaperne för öfver-revisions undergående inkommit; 3:o.
Riksdag sökte jag från detta rum, efter förmåga, utreda skillnaden mellan inre näringsoch handelsfrihet j samtyttre handelsfrihet. Jag yrkade då, och yrkar ännu, att den förra måste föregå den sednare. Jag trodde då och tror ännu att vi redan för nära \ århundrade sedan bade kunnat och bordt lossa inrikes näringarne utur skråtvångets band, och yrkar ännu altman ej bör börja med att löskasta banden på utrikes handeln, innan inrikes näringarne funder fri inbördes täflan, men njutande fortfarande skydd mot den öfverlägsne utlänske konstflitens och capitalernes inverkan) hunnit till den kraft och utvidgning, som fordras för att framdeles kunna våga försöket att täfla med utlänningen, så vida man ändteligen anser en sådan täflan nödig, och ej vill lysna till de skäl som tala för ett fortfarande Prohibitivsystem i Utrikes handeln, så länge vissa Statsförliållanden i Europa äga rum, och som troligen sent komma att upphöra. Men jag, och de få med mig liktänkande, misslyckades. Voteringarne utföllo till förmån för ett nära obegränsadt utrikes handelssystem, med liflighet yrkadt af några lycklige och hörde talare. Jag hade likväl den tillfredsställelsen, den största en represent, som befinner sig i minoriteten, kan äga; att flere af Riddarhusets Ledamöter, som bekänna sig till de såkallade 300 Den 17 December e. m. liberala näringsåsigterne, i det afgörande ögonblicket rådde till hofsamhet och uppskof, och att en af husets ledamöter, som sjelf väckt Motion om införandet af det fria importsystemet, förklarade sig heldre vilja på fosterlandets altare offra sin egenkärlek, än att blottställa det för vådan att möjligen sjelf blifva ett offer för förhastade åtgärder. Förlåten återkallandet af dessa minnen, af denna öfverläggning, långvarig och liflig. Jag anklagar ingen för vrångvisa och oädla afsigter, jag är lika förvissad om renheten af mina motståndares sorn af mina egne.
Till den Lagtima (Urtima) Riksdag, som i N. skall håll as och tager sin början (dendag och år) befullmägtigas härmed (caracter och namn) att för Grefliga ) Ätten Friherrliga \N. N. N:o Commendeursfoo intaga Adliga jSäte och Stämma på Riddarhuset, hvarvid han ovilkorligen förpligtas att ställa sig till efterrättelse den af Kongl. Maj;t och Riksens Ständer antagne och besvurne RegeringsForm af den 6 Junii 180g, jemte) Riksdagsordningen af den 1 o Februarii 1810 och öfrige gällandegrundlagar. Ort och datum. Namn Sigill Caracter. Den 18 Augusti t. m. §. 19. Uppvises vid en och samma anteckning tvenne eller flere fnllmagter för en och samma ätt, varde de alle, ehuru af behörig man utgifne, ogillade. Anmälas sådane Fnllmagter vid olika anteckningar gäfle den som först uppvisad blifvit. Den som med obehörigt utgifvande af en eller flere Fullmagter beträdes, kommer för ett sådant förhållande, hvilket uti RiddarhusUtskottet, uppå RiddarhusFiscalens anmälan, upptagas och undersökas flör, att anses säte och, stämma på Riddarhuset för längre eller kortare tid förlustig, allt efter hvad Ridderskapet och Adeln in Pleno derom ka . rättvist pröfva. § 20. Svarar mot 18 §. i RiddarhusOrdningen. Den hvars anhållan Svarar mot 1 g § i om intrådes-Pollet blifUtskottets första förslag vit, antingen vid de anoch ändrad.
anser Thorn si: dcrcmot lyda clt högre scileI&gt;u&lt;l, d i hon nekar att genom ett pro forma tiktenskap med den n u m e n enkIing blifne mannen tillförsäkra dottern den legitimitet, som1 af en Itirdomrfull verdslighct fordris för n11 hennes, dotterns, kOrleks-idyll m % kunna friln drön) Iilifvn rerklighrt. hlingu medlidandets tårnr hdvn cgnrlr hade \ Valborg och ' Thnrn. och mycken och r0ttvir indi&amp;mation h r r drabbol ile I&gt;Ma ftirftirnrne. hleii har man verklicen alltid tlinkt niirnmre encr hvnrt denna niedkönsh Icder och i hvad m i n den-&amp; beriittigad? Ont Thor. Edlins föregaende får m m ej vem mycket. Utnn att vara en kraflig och hcg5fv.d nntur, k m man dock srårligen arbeta sig upp så, rom hon gjort det. I&gt;c mRnga och Ilng. prölningsåren Iidvn ju ock verkat uppfortriide - dcrom Iirfvr vi ju doktorns viltnasbörd. S8 kommer hennes strid med protnkollsrckrctcrnren. och hckilnnclscn af hmncs fall. Med fin takt hlllcr iilrkaren. dikterade Mrtcgenhet. Fllrförnren är gin, och Tliorn hålles i okunnighet drrom! IJ ' rlllJ skulle dc1 d l l d hufvudrnkligcn bero1 - Jeinitirelseii med rl) ömds ml ännu en g i n g återtagns. \ Valborg hnde en god uppfostran, hon kunde ju till full helålenbel fylla platsen som Ilnrinoa i cn pmfessors bniilj; hon hade sin ninr i lifvct och tyckes icke Iinhn vnrit dldcles ' utan medel till oppchOlle. och dock faller hon.
Att bestämmelserna om rättigheten att föra befäl å svenskt handelsfartyg blifvit ur sjölagen uteslutna, motiveras deraf att man, såsom förut blifvit anfördt, ansett denna lag vara af ren privaträtts natur. Det i nu gällande sjölag förekommande stadgande alt befälhafvare, som förr gjort samma resa och sedan ingen ny lön tingat, skall vara skyldig att segla andra gängen för samma lön, som den förra (Skipmanna B. 1.) har, såsom varande numera af föga praktisk vigt, blifvit uteslutet, och den enda föreskrift i afseende på befälhafvares antagande blifvit lemnad, att vilkoren derom skola skriftligen affattas (§ 24). En nyhet deremot är den redarue gifna frihet att när sorn helst kunna afsätta befälhafvare» (§ 25), en rättighet fullt grundad på den grannlaga ställning befälhafvare!) till rederiet innehar och derföre af europeiska sjörätten allmänt erkänd (C. C 2f8. holl. lag. 328. tyska lag. 515. norska lag. § 9) Lika billigt som det är att ålägga rederiet kostnaden för befälhafvarens hemför skaffning, när han utan något uppenbart fel skiljes från sin befattning, lika obilligt vore del ock att tillerkänna rederiet denna skyldighet när han för oskicklighet, oduglighet o. s. v. ur tjensten afskedas. Tager man dock å andra sidan i betraktande den svåra belägenhet, hvari en befälhafvare försättes, som plötsligen i ett fjerran land blifver afskedad och beröfvad medlen för sin hemkomst, så kan man ej ställa blott i rederiets skön, huruvida i befäl hafvarens uppförande den omständighet förekommit, som berättigar rederiet att sålunda undandraga honom medlen för hans hemkomst. Derför gör förslaget utofvandet af denna rättighet ä rederiets sida beroende af ådagalagd oskicklighet o. s. v. Dä ett sådant fel ej gerna kan läggas befälhafvare!) till last utan hans hörande, sä blir följden af nämnda stadgande visserligen den, att rederierna få bekosta en dylik befälhafvares hemförskaffning, och sedermera, när de fått honom dömd, återsöka de förskjutna medlen.
Kronofogden; men näringsidkaren vare ändock pligtig alt, under försälj nings-året, afgiftcn fortfarande utgöra. Den, som idkar minuthandel med eller utskänkning af bränvin under tid, hvarför afgift icke blifvit i föreskrifven ordning erlagd, bote första gängen frän och med 15 lili och med 30, och andra gången från 30 till och med 60 R:dr. § 44. Idkar någon minuthandel med eller utskänkning af bränvin å annat ställe, än dertill uppgifvet är, eller tillåter den, som icke är lill utskänkning berättigad, alt, då han i parti eller genom minuthandel säljer bränvin, något af det sålda på försäljningsstället förtäres, eller förbrvter sig den, som till minuthandel med eller utskänkning af bränvin berättigad är, mot § 25 mom. 1 eller 2, § 27 mom. 2 eller 3, eller § 30; bote första gången från och med 15 till och med 30 R:dr, samt andra gången från 30 lill och med 60 R:dr, och vare dessutom andra gången sin minuthandelseller ulskänkningsrätt förlustig. Ofverträdes del förbud, sorn i § 25 mom. 3 gifvet är; vare bot första gången från och med 15 till och med 30 R:dr, andra gången från 30 till och med 60 R:dr samt tredje och följande gånger från 60 lill och med 120 R:dr. Det medförda bränvinet vare derjemte förbrutet. Säljes dervid mindre än 15 kannor; ansvare förbrytaren tillika enligt § 40. § 45. Handlande, som mot § 31 sig förbryter, böle första och andra gången enligt § 44 och håfve andra gången dessutom sin handelsrättighet förverkat. § 46. R:dr 50 öre till och med 30 R:dr. Då förbrytelse, skett mot § 34, vare tillika det till salu hållna bränvin underkast ad l beslag och förbrutet. § 47. Skulle den, som är pligtig alt förbrytelser emot denna förordning åtala, sjelf beträdas med oloflig bränvinsförsäijning, vare han förfallen till dubbla böter och miste tjensten.
G. instämda sak emot de Herrar Ledamöter af Hans Majrt Konungens StatsRåd, hvilka tillstyrkt Kongl. Maj:ts den 1 Februari 1840 fattade beslut, angående 274 utbyte af förste Majorsboställe! vid Westmanlands Regemente ÖsterBennebäck emot egendomen WestTerna, Höga RiksRällen, vid pröfning af den å svarande sidan i förklaringen öfver mitt anmärkningsmemorial framställda invänning, att Rikets Höglofl. Ständers Konstitutionsutskotts åtgärd, att anmärka och till åtal förvisa detta rådslag, måtte finnas stridande emot 105 §. Regeringsformen och 11 §. af Ansvarighetslagen, genom beslut den 14 sistlidne Juni, sig utlåtit, att hvad i ofvanberörde hänseende blifvit invändt icke hindrade sakens vidare handläggning, får jag i följd deraf vördsamt afgifva bufvudsakligt yttrande, i öfverensstämmelse med de af Konstitutionsutskottet lemnade föreskrifter. För att ådagalägga, att af händandet från Kronan af någon sådan dess egendom, hvarom nämnes i 77 §. Regeringsformen, icke skall hafva, vid ifrågavarande tillfälle, blifvit tillstyrkt, är i förklaringen ibland annat anfördt: att, efter språkbruket, byta icke vore detsamma som afhända: att byte af jord emot jord vore att i stället för den jord, man ägde, tillförvärfva sig annan jord, som man ansåge för sig förmånligare; samt alt riktiga ordbegreppet härvid dessutom skulle bevisas af stadgandet i 3 Kap. 1 §. Jordabalken, att, om arfvejord skiftas emot annan jord å landet, sådant skifte ej må af Bördeman klandras; äfvensom att den vidsträckta rätt till utbyte af ägor, som i sednare Skiftesförfattningar medgifves, tillräckligen skulle styrka, att den utsträckning, som velat gifvas åt föreskriften i Regeringsformens 77 §., grundade sig på en oriktig tydning af orden afhända och bortbyta.
Uppläst hos Ridd. och Adeln den z Julik. Prest, Ständer den z » Borgare-Ständet d. z , » » Bondc-Ständet den z WZr-samt Memorial! ^i Memorial, som den rz dennes frän Hederwärda Bonde-Ständel till Lag-Utffottet blifwit remitterat, har Riksdagsmannen Olof Olsson frän Sör Tweta Westerås Län anfört, att som han icke kan inse grunden för det olika stadgande uti Kongl. Majus Nådiga Förordning af den 9 Februarii 1802, angående ,stängselstvjdighet, att da By möter annan By uti Aker elier Äng, bör stängsel ä hwardera sidan upprättas efter förmedlade Hemmantalet, men ater ester inägornes dclningSgrund wid ett lika förhållande emellan grannar och delägare innom samma By; det mätte alitsa den, med 1096 Den 3 Julik. med rättwisa och billighet öfwerensstäinmande ändring häruti sse, att hwar och en bör stänga efter sin ägodel, äswen i den händelse, da Byar möta hwarannan med deras inägo område. Uti en By eller samfällighet är delningsgrunden ofta enahanda , hwaremot serssildte Byalag kunna hafwa olika delningsgrunder. Häruti igenfinncs anledningen till det stadgande , att stängsel bör upprättas i ena fallet efter telningöamnden, och i det andra efter Hemmantalet. Det är således till winnande af en mera bestämd grund, samt till förekommande af de rättegångar, hwilka troligen blefwo en följd om delningögrunden ssulle bestämma stäugselssyldiccheten serssilde Vyar emellan, som den aberopade Författningen i detta afseende tagit Hemmantalet till rättesnöre, och da samma Författning således efter Lag-Utskottets förmenande, är uti isragawarande afseende bygd pa rigtige grunder, saknar Larmskottet all anledning hos Riksens Högloft. Ständer förestå bifall till Olof Olssons begäran; hwilket dock Rjksens Högloft. Ständer wördsamt understalies. Orebro den 27 Junii 1812.
Kyrkoherdars fastigheter och församlingars skyldigheter i afs. på byggandet af vissa hus fl prestgård, ulan tvifvel varit ansedde och fortfarande måste betraktas såsom en presterskapets aflöning tillhörande förmån, hvars afskaffande icke må anses berättigadt deraf att presterskapets lönevilkor genom nyodlingar och jordens bättre skötsel ökats;» ty, säger Utsk., »om äfven sådant kan i flere församlingar vara förhållandet, måste dock i betraktande komma, att samma orsaker, genom framkallandet af en ökad folkmängd, äfven medfört större besvär och möda i pastoralvården.» Men jag frågar, hvadan kommer det att Hrr Pastorer åtnjuta en förmån som icke tillkommer deras medbroder, Komministrarne, hvilka ofta icke hafva en tiondedel så stora löneinkomster som Kyrkoherden? Jo, derifrån, att Pastorsbefattningen tillkom i kristendomens första tider i Sverige, att presterskapets inkomster bestämdes efter katholska reglor samt att Komministrarne först efter reformationen tillkommit och sedermera fått boställen. Huru länge vill man omhölja en sådan orimlighet med ett sofistiskt täckelse? Att Pastorernas på landet lönevilkor i sednare tiden betydligen ökats ej allenast genom församlingarnes tionde, utan äfven genom den tillväxt i afkomst deras boställen vid en förbättrad skötsel lemna, är ovederläggligt. Och om än folkökningen i någon mån ökar Pastorernas besvär, så sträcker detta sig åtminstone icke till det hufvudsakliga eller gudstjensterne i kyrkan, hvilka icke äro flere om församlingen utgör 5000 menniskor eller 1000. Och då Pastor utom den ordinarie inkomsten har de s. k. Jura Stol® eller Den 20 Jall. 445 betalning för lysning till äktenskap, för vigsel, för kyrkotagning, för begrafning, för barndop, för socknebud, så är det klart att dessa inkomster skola stiga i bredd med folkökningen. Ingen embetseller tjensteman på landet, vare sig militär eller civil, får byggnadshjelp. Endast på högre Officerares; från och med Sqvadronsoch KompaniChefs, boställen består Staten karaktershus, men underhållsskyldigheten åligger indelnitigshafvaren.
Så nu ber hon mig mer än hvad jag är värd, att jag skall komma dit och hjälpa henne med torpet. — Rysligt svårt är det att lämna nådig öfversten, men det kan ju inte hjälpas, och nådig öfversten kan nog få någon, som är flinkare i benen än n:r 8 Modig, » menade husaren o c h tryckte handlofven i ena ögonvrån. En svag ryckning i Malcolm Langenhjelms ansiktsdrag förmärktes vid Modigs första ord. Men snart hade de återtagit sin förra lugna prägel. » Jag trodde aldrig, att du skulle komma alt lämna min tjänst, » sade han, » och det kommer du heller aldrig att göra. Men jag ger dig permission på lifstiden med fördubblad lön. Seså, inga tacksägelser. Res genast dit du är kallad. Det är förfärligt att ' komma för sent till dem, som ha rätt till ens hjälp o c h beskydd. — Och nu farväl Modig, tack för de tjugu åren o c h tänk någon gång på din vän Malcolm Langenhjelm. » » Farväl, öfverste. » Tvänne gamla, darrande händer förenades för sista gången i ett långt, trofast handslag, tvänne gamla händer, som aldrig lyfts till någon vanhederlig handling. Men deras blickar möttes ej. Båda vände bort sina hufvud i afskedsstunden. De krutstänkte veteranerna blygdes att visa, att det kunde klappa ett vekt hjärta inom kronans rock. Då Modig var borta, gick det fort med gamle öfversten. — Man såg h o n o m dagligen sitta i brunnsparken med hakan stödd mot käppkryckan och Pito hoprullad vid sina fötter. Hans husbonde hade kommit till samma åsikt s o m vicomte de Chateaubriand: j u mer man lär känna människorna, desto högre lär man sig akta pudlarna. De » på vattnet gående » brunnsgästerna hälsade vördnadsfullt på den gamle, där han satt. Men deras hälsning blef aldrig besvarad; han såg dem ej ens.
Inom Vällofl, Borgare Ståndet: af vice Talmannen m, m. Herr Noréus, samt Herrar Montan, heffler, Modin, Lamberg, Donner, Lundman, Dalenius} Löfvenius, Ahlund, 14 Stats-samt Allm, Besv.o. Oec.-TJtsk. Utl.N:o^Zi Stahle, Richert och Brovallius, hvilkas afgifna yttranden hufvudsakligen deruti sammanstäm, nia, att, då Eustoch Rotehållare vid Båtsxnanshållet redan åtnjutit en betydlig lindring, genom befrielse från uppsättande och beklädande under krig af Fördubblings-Båts* män, det ingalunda kan synas obilligt, om den uti Kongl Maj:ts Nådiga Proposition nmförmälde Beklädnads - vacanceafgift till Krigs fonden af Rotarna erlägges, från den tid deras karlar under kriget afgå, samt att, om Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet icke destomindre skulle från denna afgifts utgörande varda fr i k a 1 lade, rättvisan fordrar, att en lika förmon beviljas Städerne, hvilka genom gällande Författningar äro skyh dige ansedde att, för deras Båtsmanshåll, under krigstid erlägga en fördubblad vacanceafgift mot den i fred bestämda; hvarjemte af någre Talare yrkadt blifvit, att den Beklädnads* vacance afgift, sora för Rust* och Rotehållare vid Båtsmanshållet nu blifvit i Nader föreslagen, jemväl må utsträckas till Rustoch Rotehållare vid den indelta Arméen. De förenade Utskotten, hvilka, med sky 1- dlg uppmärksamhet för en inom irenne Riks-Stånd nog allmänt yttrad öfvertygelse, motstridande den, sorn i Utskottens först i detta ämne afgifna Betänkande blifvit fram - Statssamt Allm.
Memorial af Herr (Vahlström, som yrkar, att i Staderna till Brännvinsbränning matte få nyttjas de, nästan i alla, åtminstone i de så kallade bättre hus, af SmåStäder till brygd nyttjade inmurade pannor, hvilka gemenligen innehålla ifrån 25 till 60 kannors rymd, likväl dem obetaget, att äfven få begagna mindre eller så kallade lyftpannor, allt efter hvars och ens råd och lägenhet. Detta af skäl, att Städkrnes icke mindre an Landets Innebyggare synas böra vara berättigade till Bränvins-bräuning, Besv. och Ekon. IJtsk. BetankanHen. 601 och emedan 50 kannors Pl nnerymd synes vara för litet för 80 Mantalsskrifne personer, samt emedan Städerne behöfva både brännvin åt sina arbetare och drank åt sina kreatur. Memorial af Herr Norström, sorn hemställer, om icke hvarje jordbrukare som heldst, och deribland jemväl torpare, borde få bränna emot derföre stadgade afgifter, samt om icke i mindre så kallade Städer, hvilkas näring ingår så mycket i jordbruk, som i handel och handtverkerier, må få begagna lika så små pannor, som på Ian-^ det, om än pannerymden må beräknas efter mantalen, så att fattigdom och mindre förmögenhet icke måtte blifva föremål för den mer bemedlade, att rikta sig af en nä* ring, som en annan medborgare icke mäg^ tar begagna sig af. Memorial af Herr Egge, som påstår nedsättning af Bevillningen för pannor uti sammansatte verk, så att afgiften för en dylik panna icke måtte blifva högre än den, som åtföljer en lika rymlig brännvinspanna, placerad på särskildt ställe i Staden. Med Herr Egge hafva förenat sig Herrar Linqvist, Nauclér, Norström och Eckhoff. Memorial af Herr Cederborg, sorn hemställer, om icke den Städerne i allmänhet, genom nu gällande författning, tillkommande rättighet, att efter folknummer utöfva Brännvinsbränning, jemväl må^utvicU 6o2 -Besv. och Ekon. Utsk.
Kostnaden för denna bana skulle betäckas till | genom aktieteckning och till § genom statsbidrag i form af lån, och således utgiften för Staten, förutsatt att banan kommer att kosta 2,258,000 rdr, blifva 1,503,333 rdr. Härtill kommer kostnaden för en bibana mellan Carlstad och norra linien. I händelse den senare väljes, måste nemi. (örr eller senare en sådan bibana anläggas; hvilken rigtning denna bana skulle få, vet man visserligen ej, men man är berättigad antaga, att den skulle utgå från Harsäter. Den skulle då blifva 3 mil lång och kosta 3,770,000 rdr. Lägger man nu dessa trenne summor tillsammans, erhåller man ett belopp af 6,425,000 rdr, hvilket således är den ökade kostnad nordvestra stambanans dragande öfver Norum kommer att medföra för Statsverket, oberäknadt hvad enskilde aktietecknare få utgifva. När man ser saken från denna sida, och jag tror icke, att någon kan neka sanningen af hvad jag nu anfört, finner man, att här icke är fråga om 1 million, utan om 6 å 7 millioner, hvilka Staten skulle utgifva, i händelse man valde den norra vägen. Vid sådant förhållande är det, för mig åtminstone, klart, att man ej får välja densamma, ty man ådrager derigenom Staten kostnader, hvilka ej kunna (örsvaras, då man jemför dem med den beräknade vinsten. Betrakta vi opartiskt Den 14 Mars e. m. 319 den norra liniens betydelse, skola vi finna, att denria icke är så stor, sorn den synes vara uti de starkt förstorande synglas, genom hvilka den norra liniens anhängare låtit oss betrakta densamma. De hafva draperat denna fråga i den Werrnländska patriotismens vida toga, men under densamma skina dock lokalintressen fram, och lokalintressen, som äro ganska små.
Kungörelsen den 7 Februari 1852 blifvit ytterligare inskränkt, emedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, enligt samma Kungörelse, eger att, efter sockennämndens hörande, pröfva nyttan och behofvet för orten af en sökt handelsrättighets beviljande. Väl har,— fortfor motionären, — Kongl. Majit uti Nådig Proposition den 1 November sistlidet år väckt fråga om rättighet för samma person att få på en gång idka handel i flera städer; men ehuru handeln i siad derigenom finge någon större utsträckning, blefve dock handeln på landet fortfarande lika begränsad, som hittills. All begränsning i handelsfriheten vore dock en villfarelse, emedan derigenom - Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskollels Betänkande N;0 9'.). 9 igenom ej mindre uppoffrades den enskildes rätt att med handelsrörelse sig ärligen försörja, än äfven afskars tillfället för den stora handeln att uppsamla och sprida frukterna af naturens alstringsförmåga och menniskans flit. Det vore väl en sanning, att handeln genom varu-omsättningen framkallade lif och verksamhet i andra näringar, hvadan ock det vittnade om föga klokhet i lagstiftningen att genom hämmande ingrepp i enskilda hushållningen tillstänga denna niiringarnes källa. Att stadsprivilegier deremot icke gifvit handeln dess öfvervägande gagnelighet, har motionären ansett vara alldeles uppenbart; likasom motionären, i fråga om skadligheten för landsbygden af någon utsträckning af handelns frihet, förmenat den icke blifva större, derest salubod anlades pä 1 eller 2 mils afstånd från närmaste stad, än om afståndet vore 3 mil; ty om så vore fallet, huru, frågas af motionären, skulle icke då det landtfoik lida, som vore bosatt mellan tvänne städer på lå lj mils afstånd från hvarandra? — Skillnaden mellan flera mindre städer ä vissa orter och byar å andra vore dessutom ofta omärkbar; men det oaktadt uppmuntrade man i de förra samma rörelse, som man i de sednare sökte förhindra.