Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan allt afseende derpå, och ända till 8 å 12 gånger högre än de fleste andre Bruksägare, synes vida skildt från den uppmuntran man Den 31 Mart. 30? troligen fortjenar, då man, med uppoffring af betydliga Landtegendomars reV.nue, underhåller en Jernt i 11 verkning , hvars godhet och anseende väl tillerkänna lörsta rummet, men, sorn hvarken i proportion deraf, eller i förhållande af tillverkningskostnaden betalas, Och hvars afsättning äfven synes underkastad förändring. Att man med mindre fördel drifver Brukshandteringen i Dannemora Bergslag, bevisas säkrast deraf, att två Hamrar och fyra Härdar i dessa sednare åren redan blifvit nedlagd e. Sedan jag, jemte trenne andra Dannemora Bruksägare, den 10 December 1 8 1 3 a hoS Kongl. Majit i underdånighet anhållit Om sådan förklaring af BevillningsFörördningen , ätt utskylderne för våra Jernverk måtte förblifva vid hvad 2 dra Art. 4. §. t. morn. derom foreskrifver, eller att det åtmindstone måtte tillåtas oss emot borgen få innehålla den skillnad, som i Bevillnings-afgiften annars skulle oss påkomma, intilldess vid nästa Riksdag slutligen kunde afgöras, antingen vi borde densamma erlägga, eller från tillämpningen af 5.te Art. 3. §. 21. mom. alldeles befrias; så har Kongl Maj t, genom nådig Resolution af den 22 Juni 1814, hvaraf afskrift härhos bifogas, väl icke Funnit något undantag från BevillningsFörordningens tydliga och klara föreskrift kunna af Kongl. Maj t i Nåder medgilvas, men dock, med afseende derå, att den allmänna princip, sorn legat till grund vid Förordningens författande, syntes betyd* Dsn 31 Mars. ligen afvika från det af oss uppgifna särskildta stadgande, förklarat oss berättigade att vid nästa Riksdag äga vår talan till efterräkning och restitution fri och öppen, från och med år 1813, af den högre bevillning vi således tills vidare måst utgöra.
N:o 234. 351 Öfvcrlygad derom alt en och annan patron vid lediglielers återbesättande samvetsgrannt lullgör sin pligt, tror jag det dock icke vara ulan exempel, att en prestman, någon gång till och med en för en sjelfständig verksamhet mindre lämplig, under slrälvandel efter en ordinarie befattning och en deraf följande oberoende ställning, lockas att härför göra kännbara uppoffringar, som sedermera göra hans lif bekymmerfull! och hans familj, i händelse af lians frånfälle, beroende af den allmänna välgörenheten. Med rätta utlärdades derföre under medeltiden de strängaste förbud mot s. k. simoni eiler försäljning of andliga embeten. Sådant är visserligen jemväl nu lagslridigt; men möjligheten alt öfverträda eller kringå detta förbud bör tillintetgöras, hvilket icke torde möta några oöfvervinnerliga svårigheter, enär å ena sidan den patron, som anser sin rätt kunna i penningevärde uppskattas, bör kunna få en ersättning, lämpad efter den uppoffring, hvarför paironaträllen kan visas hafva tillkommit, och å den andra den, som betraktar sin patronaträtt såsom en skyldighet alt utan några sidoinflylanden tillsätta den värdigaste själasörjare, som står honom lill buds, visserligen också är sä rättänkande, alt han åt det allmänna uppoffrar den lilla tillfredsställelse af fåfängan, som palronrältens ulöfvande möjligtvis erbjuder. Med stöd af hvad jag nu anfört, får jag äran föreslå: att Ilikets Ständer behagade besluta alt jus patronatus eller enskildes rätt alt tillsätta prest och kyrkobetjent uti s. k. patronela församlingar må af församlingsboerne, derest de sådant åstunda, antingen efter enskild öfverenskommelse eller för ett genom utsedde gode män bestämdt pris lösas, hvarefter sådana församlingar skola betraktas såsom konsistoriel. Om remiss till vederbörligt Utskott a&hålles. Stockholm den 20 November 1862. Carl Johan Johansson., från Östergötlands län. 352 Motioner i Bonde-Siandet 1862 N:o 235.
För öfrigt tror jag, att det ännu algod tid att uppskjuta denna discussion, till dess man fått höra Herr Grefvens och LandtMarskalkens tanka i ämnet. Herr Rosenblad > Bernhard: Vid pröf11'ingen af frågan om återremiss, torde det ej vara ur vägen erinra sig den ställning, hvaruti 1809 års Grundlagsstiftare stodo. De sago i Sveriges historia tidehvarf, då hinder voro lagde för den fria pröfningen af Styrelseåtgärderna, och de sågo andra tider, då denna pröfning ulöfvades af factionerna. De sökte derföre, alt bibehålla en lugn medelväg, der pröfningen väl var bibehållen, men der de enskildta passionernas inflytelse var borttagen. Till den ändan stiftade de 106 §., hvarigenom ett färre antal enskildte personer, genom tillgången till StatsRådets Protocoller, och ge - Den 17 Ju lii f. m. % liom flere mänaders lugn pröfning och stadgade omdöme, skulle upptaga hvarje öfverträdelse af Rikets gällande lagar. Huru deremot den fria pröfningen öfver Styrelsegrundsatserna skall af opinionen utöfvas, är stadgadt i 107 hvarföre det också är öfverlemnadt åt enskildte personer, alt väcka anmärkningar i detta afseende. I ConstitutionsUtskottets förevarande Memorial förekommer, att Circulair-brefvet är rakt stridande mot lagen, och sedan alt det ej är stridande mot Rikets sanskyldiga nytta, emedan det innehåller val emellan tvenne olika skatter. 106 §. afser ett stadgande endast för Constitutions Utskottet. Skulle 56 §. RegeringsFormen äfven kunna afse ConstitutionsUtskottet, vet jag ej, hvarföre den icke äfven kan afse de tillfällen, då det är fråga om Riksrätt, eller icke Riksrätt, och då befarar jag, att vi småningom komma in på gebitet af det system, som ägde runi från år 1720 till 1772» när den ena Riksdagen afsatte alla RiksRåderna, och den andra åter tillsatte dem. Herr Cederschjöld:
Preste-Slåndet den 3o Borgare-Ståndet den 3 Febr. — Bonde-Ståndet den 6 —■ — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelsej angående dels nedsatt' ning i lösen för våg-attester å jern och andra vågförda ef fecter} som hos Banken eller Låne-Contoiret i Götheborg be lånas j dels ock förändrade föreskrifter för anskaffning af sä kallade förnyelse-bevis. (Banco-Utsk. Bet. N:o 12C.) S. A. K. Efter det hos Rikets Ständer väckts fråga om åtgärders vidtagande, icke allenast till nedsättning i lösen för våg-attester, hvilka erfordras vid belåning hos Banken och Låne-Contoiret i Götheborg, af jern och andre vågförde effecter å Stockholms och Götheborgs vågar, utan äfven til! afskaffande af de så kallade föinyelse-bevisen, för hvilka lösen utgår med lika belopp, sorn lbr våg-atteslerne, och hvilka skola anskaffas, så vida de belånte eflecterne icke före årets utgång blifvit utlöste, hafva Rikets Ständer detta ärende lill pröfning förehaft, och dervid, hvad först angår omförnjälde lösen, inhemtat, att, sedan Rikets Ständer vid 1828—1830 årens Riksdag, i sammanhang med fat tadt och hos E. K. M. i underdånighet anmäldt beslut, rörande förändrade föreskrifter för utlåningen på jern och exportable effecler, hos E. K. M. underdånigst anhållit, att, enär den i Kongl. Förklaringen af den 12 Januari 1757 bestämda ersättning af | procent till Magistraterne i Rikets städer koni - So o Expeditions-Utskotttts Förslag till und.
Svenske fabrikanterna sjelfve anse sig den utländska industrien fullt vuxne, föreslå lika låg tull, som traktaten med Tyska Tullföreningen utvisar, eller 1 öre skålpundet; hvaremot, med afseende å ofvananförda allmänna förhållanden, sug-, tryckoch tapetpapper torde böra åsättas något högre tull än de uti Tullförenings-traktaten till 2f a 3 öre pr skålpund bestämda afgifter. Komiterade anse derjemte tullnedsättningen å sistnämnda pappersslag icke böra göras på en gång, utan fördelas åtminstone på två olika tidpunkter. På grund häraf och med ledning af inhemtade upplysningar angående de allmännaste papperspriserna, hemställa komiterade, att rubriken må sönderdelas uti »kardusoch makulatur-, samt poléreller smergelpapper», med genast inträdande tullsats af 1 öre pr skålpund, — samt uti »sug-, färgadt eller ofärgadt samt tryckoch tapetpapper», hvarå tullen nedsättes år 1865 till 5 öre samt år 1868 till 4 öre skålpundet. 46 Å de öfriga i tulltaxan uppräknade pappersslagen utgöra afgifterna för närvarande 12 öre å »skrif-, kopieoch planchesamt alla andra ej specificerade hvita papperssorter», 15 öre å alla slag »postpapper», samt 18 öre å »färgadt, pressadt, glaseradt, tryckt, figureradt, försilfradt eller förgyldt». För de två första rubrikerna är å Svenska sidan föreslaget 8 och för den sista 12; hvaremot å den Franska sidan yrkats 6 öres afgift för den första och tredje af dessa rubriker och endast för postpapper medgifvits den högre tullen af 8 öre.
Hringhorni) för att der förbränna liket; men skeppet går ej af stället, hvarför jättinnan Hyrrocken måste efterskickas. Hon fattar skeppet och skjuter det ut med ens, så att eld står ut deraf och jorden skälfver. Balders lik varder nu utburet på skeppet, der ett bål är tillredt. När hans maka Nanna ser det, brister hennes hjerta af sorg, och hon blir lagd hos sin man på bålet. Dit föras ock hans häst och ridtyg. Odin ditlägger äfven sin ring, och Tor viger bålet med sin hammare, innan det antändes. Alla åsar äro närvarande vid Balders likbrand, äfvensom ock många rimtursar och bergresar. Härmod, som ridit till Häl att erbjuda lösepenning för Balder, fick der se sin broder sitta i högsätet hos de döde. Häl ville återgifva Balder, om alla ting i verlden, lefvande och döda, utan undantag, begrete honom. Balder ledsagade derpå Härmod ur salen och gaf honom ringen Dröpne att öfverlemna åt Odin såsom minne; Nanna sände Frigg en matta (slöja) med flere gåfvor, samt till Fulla en fingerring af guld. Derpå red Härmod åter till Asgård. Nu sände åsarne budskap ut öfver hela verlden, att alla måtte gråta Balder ur Häls våld. Alla gjorde det: människor och djur, jord och stenar, träd och all malm, såsom man ännu ser dessa ting gråta, när de komma ur frost i värme. Men på hemvägen funno sändebuden en gyg vid namn Töck (fn. Þökk); hon vägrade att gråta, och så måste Balder förblifva hos Häl. Jätteqvinnan trodde man vara Loke. Baldersmyten kan, likasom de andra, förklaras dels naturligen dels andligen. I förra afseendet är Balder ljuset, denna verldens ljus, som är det bästa af allt, hvitt och rent, och som af ingenting kan dödas utom af sin negation mörkret, den blinde Höd. Loke afundas det, d. v. s. det rena himmelska ljuset och eldens sken äro eviga fiender. Balder utför inga stora bedrifter, han lyser blott och strålar och är allas välsignelse.
St:r fastställde, att begge Creditiven skulle till ofvanbcrörde belopp af Banken utbetalas j utan att likväl för det större utse några ersättningsmedel j emedan R. St.r borde vara sammankallade innan det ur Banken kunde lyftas men stadgade för dol mindre z procents Ränta och 4 procents 36a Stats-Utskottets årlig afbetalning på Hufvudstolen, hvilka 3o,ooo R.dr skulle af Tullmedlen till Banken ingå. Genom RiksdagsBesIutet den 1a Nov. 1810 §. 4 fastställdes alla de Beslut i detta ämne, hvilka vid nätsförtitgångne Riksdag blifvit fattade. Vid 1812 års Riksdag fordrade K. M:t fördubbling af begge Creditivens belopp. Sedan frågan om det större Creditivet blifvit med BancoUtskottet communicerad, fastställde R. St:r det större till en Summa af 2 millioner j att enligt föreskriften och förbehållen i 63 5. Reg.Form. användasi det mindre till lika belopp sorn förut, eller SoOjOOo R:dr, enär tillgång dertill måst sökas genom RiksgäldsContoiret, som anbefalltes att, i de fall och under de vilkor Regerings Formen föt eskrifverj hälla det K. (R.Beslut. §. 16.) Stats-Utskottet hade förbehållit sig (1 Betänkande den I Aug. 1812) att R. St:r måtte åt Utskottet öfverlåta rättigheten, att i Reglementet för RiksgäldsContoirets Fullmägtige meddela de föreskrifter om sättet och utvägarne för RiksgäldsContoret att åstadkomma berörde Summa, som, efter Utskottets tanka, borde iakttagas till ändamålets befrämjande ; och hade Utskottet varit betänkt på sådana utvägar, att hvarken RiksgäldsContoirets bestånd eller den allmänna Crediten skulle derigenom något äfventyra.
Hr Aminoff har föreslagit att 700,000 R:dr skulle af Bankovinsten till Statsverket öfverlemnas, hvaremot jag yrkat, att Staten skulle undfå endast 600,000 R:dr och åt Banken följaktligen tills vidare besparas 300,000 R:dr årligen. Finner Gr:n denna besparing för ringa till Bankens förstärkning, så står det honom öppet att föreslå en ännu större besparing. Frih. Tersmeden, med hvilken Gr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 19 Juni. 301 deles vid de inlemnade intygen från enskilde personer, utan hufvudsakligen följer de intyg, som från vederbönde auktoriteter ingå, och således blifva fria från ansvar, likasom sjelfva auktoriteten, emedan den vanligen uttrycker sig med orden: ”att så vidt kändt är, anses låntagaren och löftesmannen vederhäftig.” Detta blinda förtroende till auktoriteterne, hafva ej sällan medfördt stora förluster för Riksbanken, hvarföre vederbönde Diskont-Direktörer vidtagit, hvad länge varit gällande i Privatbankerne, alt genom välkände, redbara personer i landsorterne förskaffa sig nödiga underrättelser om lånsökandes och deras borgesmäns vederhäftighet, och de lyckliga resultalerne hafva merendels deraf blifvit .en följd. Hr von Hartmansdorff: Just derföre, att jag någon gång varit ledamot af Diskont-Direklm, har jag fått erfara vederhäftighetsbevisens otillräcklighet, då de utfärdas af Kronans ansvarige embetsman. Hurudana skulle då de betyg blifva, sorn meddelades af personer, hvilka icke hade någon juridisk ansvarighet, och som kunde vara likgiltiga för beskaffenheten af de bevis, hvilka de utlemnade. Hvad jag här yttrat är sagdt för Bankens bästa, och icke för min egen lättnad, ty jag har sällan af Banko-Fullm. haft updrag alt granska lånehandlingar, emedan jag icke känner enskildtes affärer, eller åtrår kunskapen derom. Man har sagt det hända, alt unga domare icke känna till personers affärer, samt att det derföre vore Banken nyttigt, om han genom enskildie män i orterna finge säkrare uplysning.
Utskottets förslag till införselsafgifter för artikeln Socker, innefattande för »raffineradt, alla slag, såsom Topp-, Kandioch Kaksamt krossadt eller pulveriseradt Socker, äfvensom Havana-Terres och dermed till sockerhalten lika slag» 13 öre och för »andra slag» 8 öre skålpundet, har blifvit bifallet af Borgareoch Bonde-stånden. Bidderskapet och Adeln har för »raffineradt, alla slag», m. m. bestämdt afgiften till 15 öre och för »andra slag» till 9 öre skålpundet, och Preste-slåndet har för »raffineradt, alla slag» m. m. fastställdt afgiften till 14 öre, men för »andra slag» antagit den af Utskottet föreslagna tullsats, 8 öre skålpundet. Utskottet inbjuder Biddershapel och Adeln samt Preste-ståndel att, med frånträdande af sina sins emellan skiljaktige beslut, i likhet med de båda öfrige Stånden, biträda Utskottets förslag, men skulle dessa inbjudningar icke vinna bifall, föreslår Utskottet följande propositioner till omröstning: a) om kontra-proposition: 5 7:o. Den som lill kontra-proposition i hufvudsakliga voteringen angående artikeln Socker, antager Ridderskapet och Adelns beslut om följande tullbestämmelser derå: Införselstull. raffineradt, alla slag, såsom Topp-, Kandioch Kaksamt krossadt eller pulveriseradt Socker, äfvensom HavanaTerres och dermed till sockerhalten lika slag ... 1 skålp. 15 öre andra slag ] skålp. 9 öre, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, antages till kontra-proposition Preste-ståndets beslut att införselstullen å det förstnämnda slaget, eller raffineradt m. m., bestämmes till 14 öre, och å det senare, eller »andra slag,» till 8 öre skålpundet. b) i hufvudsaken: 58:o.
Detta förslag blef i alla fyra Riks-Stånden godkändt den 8 Juli. Och blef Ri kets Ständers skrifvelse derom, N:ö 114, den 25:te i samma månad justerad. I nådig Skrifvelse, som till Riks-Stånden öfverlemnades den 8:de dennes, har Kongl. Majit tillkännagifvit, att, — enär, om 2:dra punkten 5:te § 24:de Kap. Rättegångs-Balken ändrades på sätt Rikets Stander föreslagit, 3:dje punkten i samma § samt 6:te och 7:de §§ i nämnda Kap. ej lämpligen kunde vid deras nuvarande lydelse bibehållas, och förslag till förändrad redaktion af sistberörda lagrum icke blifvit af Rikets Ständer framstäldt, — Kongl. Majit, efter Stats-Rådets och Högste Domstolens hörande, icke funnit skäl att till förslaget lemna bifall. Af denna anledning, och enär otvifvelaktigt är: ej allenast, att den ändring Rikets Ständer åsyftat, var af billig omtanke för tvistande parters säkerhet högt påkallad, hvarför ock visse Rådstufvu-rätter redan praktisera hvad, enligt förslaget, skulle blifva alla Rådstufvu-rätters skyldighet; utan ock att förslaget, i följd af dess anmärkta ofullständighet, ej bort godkännas, anser jag mig böra föreslå, att berörda förslag, af Lag-Utskottet tillökadt med de förslag till redaktionsändringar, Kongl. Majit, för förslagets bifallande, funnit nödiga, måtte varda af Rikets Ständer ånyo antaget. Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Törsme den och förenar mig med honom. Frih. Paykull: De föreadde talarnes yttranden hafva icke Öfvertyga! mig, att jag haft orätt. Säkert är alt Bankens bestånd måste betryggas och örn derföre genom en ålerremiss någon tidsutdrägt skulle åstadkommas, anser jag delta af ingen vigt, hvar före jag förnyar min anhållan om ålerremiss. Hr Lefrén, Joh. Pehr: Enl. min åsigt äro slutorden i denna punkt af stor vigt. Angeläget är det att Banken icke gör förluster i och för lånets uplågande, dess utlåning och återbetalning till utländningen. Om så leS Banken får detta lån, huru skall det väl liqvideras? Utländningen tager icke emot våra bankosedlar ulan han vill hafva silfver, enär han kunnat lånet i silfver. Det är också gifvet att då en ångbåt inkommer med silfver, utgår en annan med Bankens silfver, oell ur Banken utgår silfver i den qvantitet, sorn motsvarar de ulsläpta sedlarna, och då de i Banken uptagne lånen betalas icue mel silfver ulan med sedlar, blir följden deraf att Banken omsider icke har en enda skilling i silfver af de 3 millionerne. Huru skola då dessa betalas? Antingen måste Banken skaffa sig ett annat lån af samma belopp eller också bereda sig anstånd med lånets inbetalning. Detta kan och skall medföra förluster. Jag tolkar ilen sista meningen i punkten så, att alla de förluster Banken i följd af lånets uptagande kan få vidkännas skola Banken godlgöras. Jag yrkar icke någon förändring i beslutet, men liar velat till prot. uttala min åsigt. Hr Mannerskantz: Jag skulle icke hafva tillstyrkt upta gande af ett så betydlig}, belopp sorn det ifrågav:de, så vida jag icke varit öfvertygad om möjligheten för Banken att inom utsatt tid återbetala lånet, ty sköter BankoFullmäktige utlåningen riktigt, kunna de inom utsatt lid indraga sina fordringar inom landet och sålunda äfven godtgöra utländningen det uptagria lånet.
Men ovanligt för honom var att gå på jakt i sin bästa rock och att släppa lös hunden i skogen ofvanför den gamla herregården, ty den var väl den sämsta jaktmark där på orten. Han egnade ringa intresse åt jakten den dagen och fick ej heller något. Fram på förmiddagen hade han kommit drifvande ned till skördefolket och talat med det om många likgiltiga ting. Inspektören hade råkat honom där och tagit honom med sig in på kontoret. Han hade följt honom under mycket krusande och undskyllan. Och så hade inspektören frågat efter hans klarinett och bedt honom spela. Den gamle hade kastat en snabb blick genom fönstret upp till trappan, där damerna sutto. Inspektören slog upp fönstret, då började han genast. Nu hade det denna vackra sommardag fallit honom in att gå ut med bössa och hund. Och på samma gång som han stoppade ned Tonerna rullade flinkt och lätt i de taktfasta dansmelodierna, men mycken känsla stod ej till att inlägga i dessa, som blifvit nötta af att spelas tusentals gånger. Annat var det, när han kom till Neckens polska och Preciösa, som han spelade blott där i gården, där man förstod musik. Då blef klarinetten smältande öm och vemodig. Därpå nödgade inspektören honom att gå upp och helsa på damerna, och han lät sig efter oändligt mycket motstånd tvingas därtill. Ah, den skrymtaren, inte var han kommen för att träffa just dessa damer! De, som suttit på trappan och lyssnat, hade så när tagit honom i famn, då han kom. De förstodo nog, trots alla hans omvägar, att han var kommen för att spela för dem nu, då det gick dem illa. Hvad det var vackert af honom, att han ville trösta dem med att låta dem höra de kära, gamla melodierna! Och så satte han sig ytterst på kanten af en liten ranglig trädgårdsstol i hemsk närhet af trappstegen och alldeles utan skydd mot solskenet. De kunde ej få in honom på en bättre plats, men där han satt, spelade han än en gång igenom hela repertoaren, alltifrån dansmelodierna till Preciösa. Jag tänker, att några af dem, som hörde honom, i all tysthet torkade bort en tår. Det var godt och ljufligt, att någon velat komma och göra dem glädje.
Såväl hofpianisten Heinrich Barih som violoncellisten Robert Hausmann visade sig vara mycket framstående, hvar på sitt instrument. Också förtjenade de i hög grad det lifliga bifall, som från den ty värr allt för fåtaliga publiken kom dem till del. Främst å det synnerligen goda programmet sätta vi obetingadt, hvad utförandet beträffar, Beethovens sonat för piano och violoncell op. 69, som utfördes med sällsynt godt samspel o c h den finaste nyansering. För öfrigt tycktes de båda framstående konstnärerna undvika allt, hvad effektsökeri heter, hållande sig i stället till det gedigna och ädlaste inom sin konst. Den vid konserten använda konsertflygeln utmärkte sig för särdeles vacker och fyllig ton. Den har utgått från Bröderne Hals ' i Kristiania välkända fabrik, här representerad af Ivar Hirschs pianomagasin. Den 19 sept. Hösten är kommen. Tivoli har stängt sina portar. Ja, icke alldeles —: Nedre Tivoli med sin ganska rikhaltiga djursamling hålles ännu öppet för en skådelysten allmänhet, hvarför ej heller tillfälliga stockholmsbesökande böra underlåta att taga i betraktande den präktiga anläggning vi kalla » värt Tivoli ». Vårt Tivoli. Det är ej många år sedan främlingarne, framför allt danskarne, med en axelryckning utropade: » Jaså, detta är ert Tivoli! » Men nu liar den skräpiga och kala bergknallen genom uppoffringar och ansträngningar, oförtröttadt och nitiskt arbete, fått ett namnet och ändamålet värdigt skick. Blomsterprydda terrasser, slingrande gångar, trappor, buskager, dammar och prydliga byggnader öfverallt. Och när man sträfvat upp för trapporna eller den slingrande körvägen — ah, hvilken utsigt! Den var sannerligen mödan värd. Der den stolta mälarstaden, der den glimmande segelleden och så holmar och vatten om hvarann ända bort i det blånande fjerran. Det är hufvudsakligen tvänne personer — herrar Anshelm Berg och direktör Adacker — Stockholm har att tacka för denna storartade omskapning. Det var i söndags.
Majt-t omförmälde fullständiga plan till Försvarets ordnande kunnat för Rikets Ständer framläggas, och då Utskottet anser landets mindre fördelaktiga ekonomiska ställning icke medgifva några betydligare tillökningar å denna Hufvud-Titel, har Utskottet funnit sig blott till någon del kunna tillstyrka de utaf Kongl. Maj:t äskade nya anslag, hvaremot, enär de förut å Titeln uppförde summor i allmänhet blifvit föreslagne att oförändrade bibehållas, tillfälle bör kunna anses vara Kongl. Majt t lemnadt att, med den Kongl. Maj:t förbehållna dispositions-rätt öfver besparingarne inom Titeln, genom inskränkning i sådane utgifter, som kunna pröfvas vara af jemförelsevis mindre vigt, bereda tillgång till andra, af behofvet mera påkallade. De serskilda anslagstitlarne förekomma i följande ordning: l:o Landtförsvars-Departementet i allmänhet a) för Departements-Chefen finnas uppförde 7,000 R:dr, hvilka oförändrade bibehållits. b) Departementets Canzli-Expedition. Då af de f. d. Krigs-Expeditionens Stat tillhörande och vid sista Stats-Regleringen för den nuvarande Canzli-Expeditionen uppförde 377 tunnor spanmål under lönerne, 105 tunnor blifvit tilldelade SjöförsvarsDepartementets Canzli-Expedition, har Kongl. Maj:t ansett lämpligt, att sistberörde spanmålsbelopp och motsvarande tillökning, 105 R:dr, varda från Fjerde till Femte Hufvnd-Titeln öfverflyttade; och får Utskottet till denna Nådiga framställning tillstyrka Rikets Ständers bifall; i följd hvaraf å så väl härvid fogade, som den Femte Hufvnd-Titeln åtföljande tabell, berörde öfverflyttning blifvit iagllagen. Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 3j. 3 c) Departementets Commando-Expedition.