Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 fullkomlig motsats till den åsigt i straffrätten, som bemödar sig att utfinna ett enda straff för alla brott, hvilket jag anser vara orimligt och omöjligt, anser jag för min del straffet snarare böra lämpas efter brottets art och beskaffenhet. Jag anser detta vara en ovilkorlig fordran af rättvisa och jag anser det derjemte komma att verka till förekommande af brott. Jag har af dessa skäl tvekat att från antalet af hos oss godkända straffarter utesluta vissa såsom t. ex. landsförvisning vid politiska förbrytelser och offentlig afbön vid ärekränkning. Jag har icke funnit mig öfvertygad af de skäl, som blifvit anförda mot bibehållande af dessa straff. Hvad jag hittills anfört, afser endast de grunder, hvarpå lagförslaget till sitt innehåll är bygdt. I praktiskt afseende eller i fråga om dess tillämpning möta lika stora betänkligheter. Förslaget är så redigeradt, att det uttalar allmänna satser, hvilka blifva ytterst svåra att tillämpa. Det utgör i detta hänseende Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N:o 58. 73 hänseende en särdeles motsats till det konkreta språket i vår nu gällande lag, hvilken just derigenom är en bok för folket. I ett land som Sverige, der folket sjelft utför sina mål inför rätta, är denna egenskap hos en lagbok af aldra högsta vigt. Ingen lärer tro, att folket skall kunna läsa och förstå den nu föreslagna lagen, som i allmänhet taladt är så dunkel att långvariga diskussioner inom Utskottet uppstått om dess rätta mening, oaktadt vi ägt tillfälle att derom rådföra oss med författarena. Det är kändt att de utländska lagar, som tjenat förslaget till föresyn och från hvilka det till en stor del är öfversatt, ogillas af de praktise rande juristerna just i anseende till dessa allmänna satser, som enligt deras uttryck endast »äro välklingande fraser, utan allt inflytande på praktiska frågor.» I vår nu gällande lag uttalar sig den religiösa anda, som ligger till grund för förflutna tiders lagstiftning i Sverige. Den brist på denna religiösa anda, som röjer sig i förslaget, har af Kongl. Majit blifvit anmärkt, i hvad angår formen för uppställningen.
Preste-ståndet. S. D. Anmälde komminister Schagerbergatt det är anledning lill anmärkning mot chefen och föredragande stats-rådet för ecklesiastikdepartementet, hvarom remiss begärdes till Konst itut ions-ut skottet j inför hvilket anledningarna uppgifvas skola. Remissen beviljades. S. D. Föredrogs Stats-utskottets memorial N:o 50, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 15. Lades lill handlingarna.. S. D. Föredrogs ånyo Banko-utskottets berättelse N:o 14, angående verkställd undersökning om styrelsen och förvaltningen af Rikets Ständers bank under tiden från nästförflutna riksdag. Hvad Utskottet i de serskilda §§ af denna berättelse dels yttrat och anmält, dels hemstält, blef af Ståndet godkänd t; äfvensom den i slutet af berättelsen tillstyrkte decharge för banko-fullmäktige af ståndet beviljades. S. D. Föredrogos ånyo Stats-utskottets utlåtanden; N:o 37, angående beräkningen af stats-verkets inkomster; N:o 37, Litt. A, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående koppar-ränta från livart 10 till livart 30 skeppund af tillverkningen, samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af Stora Kopparbergs län skyldighet ätt in natura till bergslaget leverera sina hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kol; Prot.-utdrag den 16 Februari i8dS. 63 N:o 37, Lilt B, i anledning af väckt motion om upphörande af lionde-afgift å alun; N:o 37, Lilt. C, i fråga om upphörande af de bland stats-verkets ordinarie inkomster upplagna gernings-ören.
Majrt vill derföre, på de skäl för afhjelpande af omförinälde bebof, hvilka uti Chefens för Landtlörsvars-Departementet afgifna betänkande om ett fullkomligare ordnande af försvarsverket till lands ytterligare förekomma, nu af pikets Ständer å nyo äska, ej mindre till inrättande af Instruklions-kömpagnier vid indeldla Infanteriet enahanda belopp, som vid sista Riksdagen dertill begärdes, eller: för personalens underhåll R:dr 35,000: samt för vidmakthållande af nödiga säng O ö och husgeråds-persedlar m. m. ... „ 2,500: tillhopa årligen R:dr 37,500: än ock för lillvägabringande af en ytterligare utsträckning af indeldta Infanteriets regementsmöten, hvartill nuvarande anslag till möteskostnader ej lemnar erforderlig tillgång, likaledes årligen 17,631: — - hvarjemte Kongl. Maj:t begär, det Rikets Ständer må medgifva, att anskaffningen af ofvanberörde sängoch husgerådspersedlar m. m. för Instruktions-kompagnierna får bekostas af första års-anslaget för dessa kompagniers underhåll. Värfva de Armeen. Af de flera vigliga anledningar, hvilka i Departementschefens merberörde betänkande angående denna statsreglering Transport R:dr 61*891: 40. *• Kongl. MajUs Nåd. Prop. till R.
Discontverkets förvaltande i orten för Bankens räkning genom dertill utsedde Comiterade; och då de 100,000 R:dr, som utgöra denna Discontfond, på långt pär icke förslå till örtens bispringande med nöd - Den 3 i Juli, nödvändiga Lån, samt Götheborgs Stad och orten deromkring kunna från Götha CanalBolags Discont erhålla de Lån, som för denna Landsort erfordras; ansåg Eric Ericsson sig böra tillstyrka, att det bidrag Götheborgs Discont från Banken åtnjuter , matte, ejler Ocleoyens slut, tilläggas Malmö Discont, dock sned vilkor att sistnämde Verk icke, såsom hittills skett, utfärdar några tre Procents-Sedlar. Häri instämde Anders Danielsson från Elfsborgs Län, med tillägg, att antalet af Comiterade, sorn skola förvalta Malmö DiscontVerk, mätte bestämmas till Fyra, och desse af .Riksens Ständer utses innan Riksdagen afslutas; likväl med förbehåll, alt beröide Discont-Verk blifver underkastadt Banco-Administrationens generela öfverstyrelse. Efter slutad öfverläggning härom, fann Hedervärda Bonde-Ståndet för godt, att, med antagande af Banco-Utskottets förenämnde andra alternativ, till Utskottet återremittera dess i öfrigt afgifne utlåtande, angående Discontrörelsen i Riket, med anmodan ej mindre att inkomma med det nya Förslag i afseende på Discont-Verket i Skåne, som af berörde beslut blifver en följd, än ock att afgifva yttrande öfver hvad Eric Ericsson och Anders Danielsson, på sätt ofvan anmärkt är, föreslagit; hvarefter Ståndet ville, på en gång, pröfva hvad Banco-Utskottets Utlåtande äfven i andra delar innefattar. Ut Supra. Ex Protocollo, Olof Werlin. S. D. Den 31 Juli.' 489 S. D. A fett sammanhang förédrogos, sl väl Siats-Utskottets den i8:'le
Likväl må jag nämna, att Utslcs mening varit, alt straffet för l:sta resan stöld, som enl. Utsk:s förslag skall umgällas med 2 till 6 månaders fängelse, skall, såvidt möjligt är, undergås i ensamhetsfängelse, och då fängelsetiden icke blir längre, lärer väl straffet icke kunna anses förkrossande. Under de resor jag företagit och då jag sysselsatt mig med dessa frågor, har jag vunnit den erfarenhet, att fängelsestraff i ensamhet under en tid af 6 månader icke verkar störande på brottslingens sinne. Emedlertid har, under den nu föreg:de striden emellan de olika fängelsesystemen, Utsk. icke velat i förtid yttra sig öfver det enas företräde framför det andra, utan Utsk. har öfverlemnat detta åt verkställande makten att bestämma. Jag anser Utsk. hafva handlat härutinnan ganska välbetänkt. Man har äfven sagt, att detta straffsystem skulle påkalla nya straffanstalter Svenska folket har redan bekostat så, väsendtliga förbättringar af 262 Den 12 Augusti f. m. fängelserne i vårt land, att det vöre mera än illa, om det nu, i fråga om en jemförelsevis högst obetydlig kostnad mot deni, man hittills måst vidkännas, skulle rygga tillbaka för straffsystemets förbättring. Jag tror det vore alt sila mygg och svälja kameler. Det är kändt, att i flere län cellfängelser äro byggda, och att dermed ännu fortsattes samt att R. St:r under denna Riksdag för detta ändamål beviljat ytterligare 300,000 R:dr. Det är således skäl att förmoda att man ämnar fortgå med fängelsebyggnaderne och då skola tillräckligt antal fängelser icke komma att saknas. Dessutom, hvilket är dyrare, mine Hrr! antingen att på en gång anslå ett belopp till dessa fängelser eller att låta tjufvar och rånare fråntaga oss vår egendom. Jag tror, att en klok Statshushållning bjuder framför allt att egendomen skyddas, och då vi äro ense derom, att de nuvar:de straffen för stöld äro otillräcklige, att lagen är vanmäktig, bör väl representationen icke rygga tillbaka för någon mindre upoffring.
Rörande en uti räkenskaperne upptagen utgift för en större, af Ingeniören Keiller verkställd, reparation å postångfartyget Nordstjernan, hafva Revisorerne anmärkt, ätt uti den besigtning å fartyget, som egt rum, innan kontrakt med Keiller om arbetet afslutades, någon annan person utom Postverkets ombud, icke deltagit, än Keiller, som, efter hvad kändt vöre, varit den ende på stället, hos hvilken arbetet kunnat verkställas; men som Utskottet af deri underdåniga förklaringen inhämtat att, utom Postverkets ombud och Keiller, jemväl Kaptenen vid Kongl. Maj:ts Flotta von Diedrichs och Kapten-löjtnanten vid samma Flottas Konstruktions-korps Braune, efter förordnande af Stations-befälhafvaren i Göthe™ borg, uti omförmälde besigtning deltagit, hemställer Utskottet, att ifrågavarande anmärkning får förfalla. § 18- (Rev.-ber. pag. 56. Förkl. pag. 247.) Emot en utaf Öfver-postdirektörs-embetet, jemlikt beslut den 6 Juni 1848, Kaptenen von Diedrichs tillagd gratifikation of 300 R:dr banko för besväret med post-ångfartygen Nordstjernans och Sveriges eftersyn och utredning, hafva Revisorerne, som saknat all upplysning om vidden af berörda besvär, framställt anmäikriing, enär, enligt Revisorernes tanka, bemälda embete icke utan Kongl. Majlis särskilda nådiga tillstånd egde bevilja några gratifikationer.
Enl. min tanke, borde en beskattnings-myndighet bestå af personer, som voro ansvariga för det sätt, hvarpå de tillämpade, författningarne, och ehuru jag icke nu kan säga huru det skulle tillgå, så skulle jag likväl önska att BeviilmsUtsk. täcktes taga denna sak under närmare öfvervägande, särdeles som den ed, hvilken taxerings-männen hittills aflagt, numera kommer att uphöra. Hvad angår beskattningen af jorden, så har jag hört Hr Troil framställa ett förslag, som visserligen kunde vara ganska bra, men jag tviflar på att det af Hr Troil åsyftade ändamålet derigenom kan upuås, särdeles som de tjenstemän, hvilka Hr Troil föreslagit till medlemmar i Komitéerna, troligen hvarken hafva tid eller lust att åtaga sig ett i sig sjelf så besvärligt och förhatligt updrag. Men skulle man ej på något annat sätt kunna åstadkomma en mera rättvis beskattning af jorden? Man vet att under sednare tider sällan eller aldrig försäljning af jord äger rum utan efter jordens vidd, så att hvarje jordägare är särdeles angelägen att genom landtmäteri-åtgärder få uplysning om arealen af sin egendom, emedan dess värde deraf är beroende. Jag anser derföre att tunnland-talet eller arealen skulle kunna utgöra grund för beskattningen; ty om man bestämde ett visst lågt värde för hvarje t:l:d, så är det klart att en egendom på t. ex. 10,000 t:l:d, hvilken är 10 gånger så stor som en egendom på tusen td:d, äfven blefve i samma proportion högre beskattad. Hvaremot det nu understundom händer att en egendom med 10,000 t:hd. och en egendom med 1,000 t:l:d, med afseende på beskattningen alldeles ieke förhålla sig till hvarandra som 10 till 1. Vill man hafva en rättvis grund, så bör man också bemöda sig om att utfinna densamma. Om man såsom Hr Troil föreslagit, lägger sista köpeskillingen till grund, så begår man en orättvisa; ty många omständigheterkunna föranleda till att en egendom säljes till högre pris än den är värd. Ej heller får man låta grunderna bero på taxerings-männens godtycke.
Den som säger så, visar därigenom, att han ingalunda förstår det öppna, oförderfvade, emottagliga barnasinnet, hvilket ofta mycket lättare än vi stora fattar Guds rikes hemligheter! En seensk koinna. Några ord o m inackorderingar. » En högt aktad signatur » skrifver i ett af fduns senaste nummer om » sådana människor, som hafva inackorderingar och lefva därpå. » Jag vill då först förutskicka den anmärkningen, att ett yt IDUN 1893 terligt fåtal torde, blott för sitt nöjes skull, i sitt hem emottaga inackordenter. Hvarje husmoder, hon må nu vara i behöfvande omständigheter eller ej, känner, när något är i olag (och sådant kan förekomma i de bäst skötta hem), tvånget af den betalande familjemedlemmen större, än hvad fallet är med den icke betalande, uppträdde denne än så pockande. De som ha råd att ha inackordering blott för att » fylla ett rum för mycket i våningen » eller för att » ha litet sällskap », skulle snart finna att nöjet vore mycket mera utsökt, om de upplätc det öfverflödiga rummet till någon välkänd, i ekonomiskt hänseende vanlottad eller skaffade sig » sällskap » från någon med talrik barnskara försedd familj bland egna eller andras anhöriga. Nu må man gärna gifva den högt aktade signaturen rätt uti, att magen spelar en viktig rol i lifvet, och att den föda, hvaraf människan i barnoch ungdomsåren kommer i åtnjutande, kan vara af godt eller motsatt inflytande för hela hennes lif. Hvilka fosterlandsförrädare hafva dock ej forna tiders mödrar varit! Hvilken ungdom sände de ej ofta ut till skolorna och universiteten! Efter att under de spädaste åren ha fyllt de små magarne med opastöriserad och okontrollerad mjölk, h a d e tillåtit de unga att, sedan de vunnit stadga i egna ben och kännedom om närmaste rofåker eller krusbärskartbuske, där på eget beråd pröfva sina magars elasticitet. När ej annan mjölk funnits än den för » minstingen » afsedda, hafva de ej sällan gifvit dem dricka och sirap till grötdopp. De ha proppat i dem pannkakor af korn och ärtmjöl.
Författaren, som är katolik och ytterligt reaktionär, ser i vår civilisations vetenskapliga och humana framsteg blott förebud till död och upplösning och antager, att källan till lasterna och missförhållandena i den politiska världen samt i affärsoch sällskapslifvet är att finna i en öfverdrift af individuell frihet, hvilken måste inskränkas, om samhället skall kunna tillfriskna. » Medeltidens beundransvärda kristna Svensk Tidskrift 1891. APOLOGI FÖR VÅR TID. organisation » och politiska statsformer: feodalism, skråförfattning och hierarki anbefallas som säkraste hjälpen. Jesuitismen får särskildt men-tion honorable. Det förstnämnda partiet klagar öfver för liten individuell frihet, det senare öfver för mycken. Det förstnämnda vill sträcka reaktionen ända till civilisationens förtid, det senare blott till hennes barndom, medeltidssamhället. I två hänseenden äro dock båda partierna lika: de vänta förnyelsen uteslutande från ändringar i lagar och samhällsformer och vilja afbryta den hittills följda gången af utvecklingen och vända åter till äldre stadier i mänsklighetens historia. Men * » Vägen går framåt, den går ej tillbaka ». Äfven det unga Amerika instämmer i kören, som sjunger sjufaldt ve öfver vår civilisation. Med mörka färger målar E. Bellamy nutiden i jämförelse med det väntade sällhetstillståndet år 2000. Den. store amerikanske folkpredikanten De Witt Talmage beskrifver » Det moderna samhällets skuggsidors » för att » utmärka de farligaste klipporna med ankarbojor ». Förfärliga äro de taflor, Talmage målar öfver förfallet i brännpunkterna af den stora västern. » Hur långt är det från New-York till Sodom », utbrister han. Skillnaden mellan västerns och österns sociala samhällsförbättrare är dock stor. De förra äro optimister, de senare pessimister. Västerns reformatorer vilja framåt, österns tillbaka. De förra anbefalla, segervissa, en fortsatt, men mera rät och normal utveckling; de senare föreskrifva, men med blott half tro på botemedlet, en återgång till gamla samfundsformer. De förra framhålla nutidens brister vid jämförelse med en blifvande idealstat, de senare genom att jämföra dem med olägenheterna under föregångna tidsskeden, som afståndet förskönar.
Naturligtvis. Vår lycka är säker, som låge den i en liten ask. JOHN. En idé! Om jag skulle göra mig ett ärende till Euths, nu genast? Kanske att jag kunde — SOPHIE. — tigga en bjudning åt oss? Tredje DE FÖRRA. scenen. DE FÖRRA. JOHN. Nå, bjudningen är väl kommen? ELISE (med en lätt suck:) Nej, Gudnås! JOHN. Stackars, min lilla Elise! SOPHIE. För all del, ömka henne då inte beständigt! Tänk på mig också! JOHN. På er båda två. Nej, tack! scenen. FRU CHARLOTTE. CHAELOTTE. Här ha ni en bannlyst till! Ha ha ha! SOPHIE Jaså, du blef inte bjuden?! (glad:} CHAELOTTE. Nej, min go ' a vän. Nå, hvem fick rätt? — Bara nu inte Marie får det förfärliga infallet att ändra sig! SOPHIE. Lugna dig! Du är inte fin nog. CHAELOTTE (stucken:) Sophie lilla, jag måtte inte förstå —? (Till John:) Och löjtnanten sväljer den här förolämpningen mot sin fästmö? JOHN. Nyss föreslog jag att — och bara Sophie ville, så är jag säker om — SOPHIE (häftigt:) Men Andra SOPHIE. Isynnerhet för din fästman. Tre dagar och tre nätter har han måst sitta och torka bort dina eviga tårar. Jag undrar, hur många näsdukar du användt? ELISE. Jämnt hälften så många som du. — Och så torde du veta, att John inte är här om nätterna. (skrattar:) SOPHIE. Nu skall du inte tro, att jag bryr mig om deras bal. Min glädje är det kära hemmet med alla dess dyrbara minnen. Och alldeles säkert är, att jag inte gått, om bjudningen också kommit. — Nej, det är den gränslösa oartigheten mot Elise, som smärtar mig. På inga villkor! CHAELOTTE. Hvad är det fråga om? SOPHIE. En oerhörd dumhet. — Nej, jag tackar Gud för möjligheten att komma ifrån ett plågsamt umgänge. CHAELOTTE. Instämmer.
Vid detta förhållande, och då bland vilkoren för dessa skolors gagnande verksamhet, det vigtigaste måste vara, att de förses med skicklige och nitiske föreståndare och lärare, men sådant, enl. hvad LandtbruksAkademien ådagalagt, icke med någon säkerhet kan upnås, så framt ej åt dessa bildningsanstalter anvisas fullt tillräckliga medel, får jag härmedelst göra serskild framställning derom, att R. St:r måtte, i enlighet med LandtbruksAkademiens förslag, bestämma anslagsförhöjningen för ifrågav:de 16 lägre landtbruksskolor till 2000 R:dr r:mt, dock under förbindelse för skolstyrelserne icke allenast att ställa sig till efterrättelse de vilkor LandtbruksAkademien föreslagit, utan ock att så inrätta skolorna att, jemte det vid dem meddelas undervisning i ett rationelt jordbruks serskilda detaljer, tillfälle äfven må beredas lärlingarne att der, i vidsträcktare mån än hittills, inhemta hvad till en ordnad ladugårdsskötsel hörer. I sammanhang härmed tager jag mig friheten föreslå, att, derest min ofvanberörde framställning skulle vinna bifall, de af K. M., för trenne nya lägro landtbruksskolor, äskade anslag af 4000 R:dr r:mt för hvardera måtte, äfven i likhet med hvad LandtbruksAkademien i sådant afseende hemställt, bestämmas till 5000 R:dr r:mt, helst erfarenheten tillräckligt ådagalagt svårigheten att Den 4 December e. m. 359 med de inskränkta statsbidrag, som hittills varit anvisade, kunna på ett fullt ändamålsenligt sätt tillvägabringa sådana bildningsanstalter, serdeles inom de norra länen, hvilka torde erkännas företrädesvis vara af dylika läroanstalter i behof. Om remiss häraf till II SlatsUtsk., samt kommunikation med de öfrige lliksSt:n, anhålles vördsammast. 2:o En af Hr Montgomerie Cederhjelm, Rob. Nils Germund, inlemnad motion, så lydande: Vid sednaste Riksdag beslöto R.
Förhållandet var, jag medger det, icke fullt adeqvat till det nu ifrågavarande; men skillnaden emellan den dä af R. o. Ad. afgifne protest och den nu ifrägavar. und. skrifvelsen, är, under royalistisk synpunkt betraktad, helt och hållet till vår fördel, enär den år 1789 afgifne skrifvelsen var riktad emot Konungamakten, och enär den nu föreslagne, är tvertom i Konungamaktens intresse; emedan den ärftliga Konungamakten, enligt iivad historien bevittnar, omöjligen i längden kan upprätthålla sig, om det icke finnes i Staten ett annat ärftligt samhällselement jemte denna, för alt motväga rörelse-elementets påtryck. Det är detta föremål, som den und. skrifvelsen egentligen åsyftar. Men Frill. Hamilton har äfven yttrat, ali arfslagsfrågan aldrig förut varit betraktad såsom en privilegii-fråga. Jag tror mig likväl redan hafva upplyst, att den af mig begärda ålerremiss af LagUtskis betänk, var grundad på mitt påstående, att denna arfslag utgör en pri va lex och således af privilegii natur. Oberäknadi det ofvan åberopade prejudicatet af R. o. Ad:* Den 8 Februari f. m. 205 protest emot säkerhetsakten, går jag att åberopa ett annat kanske ännnu mera adeqvat lill förevarande fråga, nemi. R. o. Ada und. skrifvelse lill K. M. vid 1815 års riksdag, då Adeln äskade införandet af näringsfriheten. Denna skrifvelse var fullt offensiv emot ett annat Stånds rättigheter; dä måste det väl icke vara stridande emot grundlagen, att till K. M. ingifva en und. skrifvelse för egna rättigheters bibehållande, rättigheter, som icke i ringaste män äro förfördelande emot öfrige Ståndens, hvilket man icke så alldeles kan säga om näringsfriheten. Men det finnes ännu ett annat icke mindre märkvärdigt prejndicat att åberopa, nemi. BorgareSus und. skrifvelse till K.
Till åtlydnad af Eder-; Kongl. Maj:ts nådiga remiss den 28 sis.tlidne November uppå Rikets Ständers Revisorers vid granskning af Umeå och Luleå läroverks - 380 — räkenskaper för år 1862 gjorda anmärkning, att åtskilliga meddelanden genom telegram der förekommit, med en kostnad för det förra läroverket af 13 R;dr 50 öre och för det sednare af 10 R:dr 60 öre, får Konsistorium härmed i underdånighet anföra, att, då Konsistorium helt och hållet saknat kännedom om föremålen för de telegrafiska meddelanden, hvilka fästat Rikets Ständers Revisorers uppmärksamhet, och således varit urståndsatt att något underdånigt utlåtande på grund af egen kännedom meddela, Konsistorium ansett sig böra från vederbörande läroverks-kollegier infordra underdåniga förklaringar, hvilka härhos i underdånighet bifogas till upplysning i ämnet och till det afseende, som kan på dem i nåder fästas. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste och tropligtigste tjenare och undersåter: ER. ALMQUIST. C. J. ÖSTLING. A. F. WIMMERCRANZ. J. WIDÉN. And. Sidner. Hernösands Dom-kapitel den 4 Januari 1865. (Umeå högre elementarläroverk). Stormäktigste, Allernådigste Konung! Då läroverks-kollegium härstädes af Högvördiga
Summa 3,556,873: 73. § 1- Räkningen med Intendenten vid den under Universitetets förvaltning stående Sätra brunn visar, att inrättningens brunns-, badhussamt hospitalsoch fattigkassor vid årets början haft en hos Intendenten innestående behållning af tillsammans 6,342: 70. Då behållningen vid årets slut utbalanseras med 6,773: 40, såsom äfven innestående hos Intendenten, och nämnda kassors utgifter under året sålunda ej öfverstigit inkomsterna, synes förstnämnda behållning till större delen bordt genom utlåning eller pa annat sätt göras fruktbärande. § 2- Uti restantieräkningen för Westra Uplands fögderi afskrifves, på grund af en till Konsistorium majus i Upsala från Akademiens Kansler aflåten skrifvelse af den 15 Oktober 1862, för Kaptenen J. G. Lejonflyckt 362 R:dr 35 öre, utgörande 1861 års arrende för akademihemmanet Stjerna N:o 3 Stjeruaby i Gamla Upsala socken. At berörde skrifvelse inhemtas att, sedan Konsistorium, med anmälan att Lejonflyckt, sorn år 1850 emottog åborätten till omnämnde hemman, men sedermera funnit sig föranlaten att detsamma till annan person afträda, hos Konsistorium anhållit om afskrifning at arrendeskillingen för år 1861, memorial af den 24 September 1862, med anledning af de mångfaldiga förbättringar både i afseende å jordens häfd, trädgårdars och vägars anläggning och såväl boningssom ekonomihusens ombyggande, genom hvilka Lejonflyckt under den tid, han hemmanet innehaft, sig utmärkt, denna hans ansökan förordat, Kanslers-embetet, med afseende å hvad i ärendet förekommit, funnit skäligt Lejonflyckts anhållan bifalla — 182 — Utan att ingå i bedömande af frågan, huruvida ur billighetens synpunkt den afträdande arrendatorn må hafva gjort sig förtjent af berörde eftergift, kunna Revisorerne ej undertrycka, tvifvel otn Kanslers-embetets befogenhet att, på sätt skett, öfver Akademiens tillgångar förfoga.