Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottets fattade beslut, rörande minsta hemmansvärtlal för utöfvandet af bränvinsbränningsrättigheten, som af Utskottet är bestämdt till 3oo R:dr efter 1834 års taxeringsvärde, måste jag reservara mig, af de skäl, som jag, jemte flera af mina Ståndsbröder, under discussionen, flerfalldiga gånger framställt. a8 Bcvilln.- samt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. Utlåtande N.-o 5. Jag tror nemligen det vara ett alltför stort misstag af Utskottet, att fråntaga nära ?:del af hemmansegarne möjligheten att kunna begagna sig af bränvinsbränningrältigheten, som, efter Utskottets förra beslut, skulle vara jordens eller jordegarens förmonliga tillhörighet och uteslutande åtfölja jord på landet och i släderne. Denna förmonliga rättighet har Utskottets pluralitet nu fråntagit Sveriges fattigare jordegare, och i stället tillåtit alla sorter konstapparater, sorn allenast lära komma alt begagnas af de mera förmögna eller, rättare sagdt, bränvins-fabrikanten , hvilken vi således hädanefter, likasom hittills, få att tacka för det öfverflöd af bränvin, som alltid varit ansedt såsom orsak till den tilltagande fyilerilaslen. Genom Utskottets nu fattade beslut tror jag ej att bränvinstillgången minskas; men en följd deraf är, att denna vara fördyras på de mindre jordegarnes bekostnad, ty efter det af Utskottet nu antagna minimum å fastighetsvärde, för att få utöfva bränvinsbrännings-rätten, lärer minst 20,000 jordegare blifva betagna utvägen att till bränvin få förvandla den säd och potatoes, som ej till annat kan begagnas. Detta Utskottets beslut är en följd af den origtiga lära, som i Utskottet gjort sig gällande, att antalet af jordegare, hvilkas hemmansvärde ej uppginge till 3oo R:dr, vore för obetydligt, att man borde fästa afseende på deras missbelåtenhet.
Län, i afseende på hvilke är» bestämdt uppgifvet och styrkt," att veneriska smittan der ej varit gängse, .och således Curhus hitintills ej heller af nöden, må förunnas den särskilda rättighet, att, om ett dika förhållande in till nästa Riksdag fortfar, fa till andra ekonomiska behof begagna den afgift de hädanefter erlägga likväl under uttryckligt förbehåll, att, otn nämn. de smitta der yppar sig, skall afgiften till dess hämmande användas och den nu samlade fonden 3o8 Stati-Utskottets Betania n den. till nästa Riksdag förblifva orubbad, så vida den ej till inrättande äf Curhus erfordras; och iaktta ges härvid, hvad 6 Mom. innehåller rörande förvaltningen. 9:0 Att förvaltningen af rre-anämnde afgift besörjes af en Direcuon, förordnad i enlighet med Korgi. Maj:ts Nådiga Instruction af den 17 De. cember 1817 för Directionerne öfver Curhus-anstalterne till veneriska smittans hämmande. 10:0 ^tt det bidrag till JLänsLazaretterne Kongl. SeraphiineiOrdens Gillet kommer att meddela, antingen till ett visst bestämdt, ellpr i mån af Hospitalsoch Barphusfondeps tillgångar föränderligt belopp, må imellan pämnde Jjazarptter fördelas i förhållande till antalet af de sjuka inom Jivarje Län, under det nästföregående året; och 11:0 Att den af Riksens Ständer vid senaste Riksdag åt deras till Sfats-Banco-p'h Riksgälds verkens öfverseende valde Revisorer föbehållpa granskning af Seraphimer Ordens Gillets räkepskaper, må utsträckas äfven till Redogörelsen öfver Or ensGillets egentliga Fon !er samt Hospitalsoch Barnhusfondens räkenskaper, heldst endast genom tillgång till desse räkenskaper knn utrönas hvad behålning årligen varit, att till X.azaretter-e understödjande påräkna.
Jag får äfven emot Utskottets Betänkande anmärka, att dels äro mine Motioner, i visse af* seenden obesvarade, dels en annan tydning deraf gifven, än mig synes vara mecj ordalydelsen förenlig. Utskottets hänvisning till n Cap i § RättegångsBalken, besvarar icke mitt yrkande att Kärande Part kunde vid Underdomstolen saklöst vara frånvarande under Rättegångens lopp, och Utskottet har alldeles gådt förbi mitt yrkande i afseende på föreskrifven inställelse vid vitén, i 27 Cap. 1 och 2 §. §., äfvensom Utskottet icke besvarat mitt hufvudsakeliga yrkande att delfående, men icke an/lag, /kulle blifva grund får Fatalieberåkningen, till ändrings/ökande i fl of Rättens Dom eller TJtflag% hvaremot Utskottet anset det jag yrkat upphörandeaf Revisionsskilling® utgifvande, hvarom jag likväl mig icke bestämdt yttrat, som a£ Motionens innehåll upplyses. Då det ligger i öp,' pen dag, att man icke kan tvinga en i Kam" marCollegium vinnande Part att meddela dea tappande bevis öfver tiden, då han af Utslaget del fått synes mig det ligga i sakens natur att man icke lagligen kan fordra en omöjlighet, som jag i Motionen närmare utvecklat, utan att deremot borde föreskrifvas vara vinnande partens åliggande, att för sin egen säkerhet, meddela ett sådant bevis, eller en i officiel väg meddelad påskrift å Utslaget, då tappande Parten, till Fatalieberäkning deraf del erhållit. I förmodan att jag icke saknar anledning att af Lagutskottet äska en närmare Den 15 Maji e. ml utveckling af ämnet och besvarande af hvad jag nu anfört, anhåller jag vördsammeligen om återremiss af Betänkandet, särdeles som jag förmodar att Utskottets Betänkande om Revisionsskiilings nedsättande, som af Utskottet fått ett sammanhang med Betänkandet öfver i frågavarande Motion och nu äfven förekommer, torde till Utskottet blifva återremitteradt. Friherre Rudbeck, Alexander:
N:o 217. 517 den nya Elementarellert ProfScholan i Stockholm. S. A. K. Uti aflåten underdånig Skrifvelse af denna dag, till svar å E. K. Maj:ts Nådiga Proposition den 27 sistlidne Februarii, angående anslag till förmon för Läroverken i Riket, hafva R. St., vid beviljandet af det begärda anslaget, 60,000 R:dr årligen, fästat det förbehåll, alt de för underhållet af den nya Elementareller ProfScholän i Stockholm erforderlige ansedde årliga kostnader, till belopp af 6800 R:dr, böra af Fjerde HufvudTitelns tillökade anslag oafkortadt utgå, och icke af möjliga besparingar derå blifva beroende; hvadan nödiga medel för samma Scholas underhåll, från och med det år den nu pågående Statsregleringen vidtager, alltså äro anvisade; men sorn ifrån den 1 Julii innevarande år, till hvilken tid kostnaderne för Scholan ansetts kunna bestridas af de medel, E. K. M. dertill i Nåder beviljat, anslag saknas för samma ändamål, hafva R, St. funnit för godt, att till Scholans underhåll, ifrån sistnämnda tid och intilldess verkställigheten af den nya Statsregleringen vidtager, ett belopp af 34oo R:dr Banco må utaf nu befintliga öfverskott på Statsverkets inkomster afsättas och af RiksgäldsContoiret utbetalas; med underdånig anmälan hvarom R. St. framhärda etc. 513 Exp. Utsi:. Förslag till tind. Skrifv, N:o JI8. iV.-o 218. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Nov. 1829. Preste-Ståndet d. 6 Borgare-Ståndet d. 9 Bonde-Ståndet d. 9 Rikets Ständers underdåniga Skrif velse an gående f. d. Allmänna Magazins - Inrättningens förvaltning och utredning. S. A. K. Hos R.
Med den moderation och försigtighet, som anbefalles i 6 §:n, kunna vederbörande vara belåtna. Stadgandet i 7 §:n, är enl. min åsigt fullkomligt i sin ordning. Hufvudsumman af detta är, att man kan draga den conclusion, alt Utsk. i sitt förslag vill så mycket som möjligt inskränka, och i följd deraf alldeles uphäfva Presterskapets inflytande i församlingen, och småningom uphäfva det. Till en sådan slutsats har jag kommit, isynnerhet genom en talares yttrande, alt sista punkten i 2:dra §:n af Utsk:s förslag borde utgå, nemi.: ”Ej må någon föranstalta dylik sammankomst, eller dertill nplåta plats i annan församling, än den, till hvilken han hörer”, hvilken punkt är en af restriclionerne i Ulsk:s förslag, de der åsyfta först försvagande, och sedan totalt nphäfvande af Presterskapets inflytande. Dessutom finnes något annat i Hr Brings förslag, som visar, alt det icke är så fasligt tryckande, enär det icke uptager hvad det bör, nemi. appellationsrätt, emellan församlingen och Pastor, i fråga om rättigheten aft hålla 31)2 Den 21 Juni e. en - sammankomster. En sådan rättighet lemnar likväl Utsk:s förslag, nemi. appellations-rätt lill Domkapitlet, hvarifrån klagan kan föras hos K. M., hvaremot Hr Briugs förslag icke omnämner någon sådan rättighet. En talare har jemfört konventikel-frågorna, och de religiösa rörelsernas framgång och ställning i samhället med bränvinsfrågan, hvilka 2:ne frågor åsyfta menniskosläglets förbättring, dervid han jemväl omnämnde den framgång bräuvins-frågan helt oförmodadt vunnit i allmänna opinionen vid denna Riksdag, hvilket skulle bevisa, att så äfven skulle gå med konventikel-frågan. Hvad bränvinel beträffar, så har det visat sig, alt opinionen varit för reformen, men i fråga om konventiklarue har någon sådan opinion ännu icke uppenbarat sig, och hvad framtiden bär i skölden, kunna vi icke med någon visshet förutsäga.
— Det är svårt, att här uppgifva , när fråga -forst väcktes om föreningen emellan Sverige och Norrige. Nog af ändamålet är vunnit, och dermed komrao äfven väg-anläggningarne i gång. — Meningen var den, att från Jemtlands vatten - drag få communication med Klar - Elfven, och hvarföre 2 olika vägar komino i tråga. Den ena öfver Klöfsjöfjällen, Elfdalen och Äppelbo i WesterDalarne till Uddeholms Bruk , och derifrån lill Klar-Elfven; och den andra vägen ifrån Helsingland öfver Berg och Åsen, som §4 längs Woxua-Elfven till Woxna Bruk, Dan 27 -N o ve *1 b e r e, m> och vidare åt Öster-Dalarne genom Ore ocn Orsa Socknar lill Äppelbo i Wester-Dalarne, hvarest den sammanstöter med den förra vägen. — Jag ber om ursäkt , om icke alla namnen äro riglige; men det är emediertid i följd af delta1, som rnah fann det vara af nödvändigheten påkalladt, att Härjeådalen borde komma under samma Styrelse, sorn Jemtland, hvilket äfven Grefve von Schwerin ganska rigtigt anföVt, då från Härjeådalen en annan väg kunde öppnas åt Rör ås Koppar-Verk i Norrige. Anledningen lill allt detta var å ena sidan den, att skaffa sig communicationer, aflägs-* na från Hafvet, och å den andra, att så mycket som möjligt ske' kunde, från Jemtland utsträcka .grenar åt Norrska sidan, eiler öppna comtnunicätiön båda Rikena emellan. Handlingarne och charlome äro uti copior ännu i mina händer, men originalen äro öfverlemnade lill den Comité, som hade si» uppdraget , att granska och bedöma detta företag. Det bela bär stämpeln af en kännedom, som ty värr igenom en Mans frånfälle är förlorad för Sverige, och genom hvilken Regeringen kunnat uträtta mycket till Fäderneslandets bärsta; men vi böra åtminstone tro, att den ifråga varande
En daler caroliner, utgörande 4 caroliner, motsvarade i fint silfver 25 sk. sp., d. v. s. 1 carolin 6| sk. sp. eller 25 sk. rgs, eller nära den af mig föreslagna myntenhet, och namnet torde icke möta någon betänklighet, då troligen denna tidens Svenskar icke lära liunna sig förnärmade att sos Don 12 Octo b er f. m. jemn föras med K. Carl XI:s och XH:s Caroliner, såsom våra förfäder den liden kallades. I afseende på förbindelser med de främmande länder, med hvilka vi hafva de hufvndsakligasle penningelransaelioner, föreslår jag benämningen specie för hvad som nu kallas en r:dr silfver specie. H. Utsk. har icke eller fästat någon uppmärksamhet å hvad jag föreslagit röride myntfotens förändring. Men utom de vigtiga skäl, som jag vid remissen anförde, ronde lättheten att förfalska det tolflödiga myntet, förekommer, att, genom antagande af denna myntfot, vi sjclfve med kostnad nedsätta vårt eget mynts värde på de främmande orter, der det vanligen oftast kan ifrågakomma att användas, såsom t. ex. Hamburg. I Hamburgska Banken emoltages intet silfver under 14-lödigt. Derföre när det nya Svenska silfret i Hamburg försäljes, afräknas ej endast förmodadt remedium, utan äfven skedarelön, o. s. v. I sjelfva det land, Preussen, hvarifrån vi synas hafva hemlat vår tolflödiga balt, har man funnit dess olägenheter, oell den nya Zollthalern, som Tyska Tullföreningen antagit, utmyntas efter ganska fin halt. lag föreslår således, att, med bibehållande af oförändradt innehåll i fint, den nya specien måtte ntmyntas efter en myntfot af silfver och j'ff koppar, samt sålunda innehålla ort fint och -J ort tillsats, eller brutto J| ort, (d. v. s. blifva 14,4 lödigt, utan afdrag för möjligt remedium).
Efter erhållen kännedom om den brvdsamma ställning, deruti den, medelst bidrag af länets innevånare, bildade serskilda pensionskassa för blesseradt beväringsmanskap och afskedade båtsmän inom Wester-Norrlands län, är försatt genom förre Landträntmästaren E. G. Harlins balans, hafva Rikets Ständer medgifvit, att, sedan beloppet af den förlust, nämnde kassa härigenom till hufvudstol lidit, blifvit utredt, denna förlust må kassan utaf Riksgäldskontoret ersättas, under förbehåll, att den eller de utdelningar i vederbörandes konkursmassor, hvilka derefter kunna samma penBih. till R. St. Prof. 1830 & 1831. 4 Sami., 1 Afd., 2 Band., 49 Baft. 3 ✓ 18 Slats-Utskoltels Memorial, M 324. sionskassa tillfalla, i stället skola ingä till statsverket; börande alitsa det belopp, ifrågavarande kapitalförlust, efter vederbörlig utredning, finnes utgöra, af Riksgäldskontoret Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wester-Norrlands län för meranämnde pensionskassas räkning tillhandahållas. § 114. Såsom ersättning till Kapitenen i arméen Majoren G. Bennich för de hästhemmansräntor, som varit anslagna till löjtnantsbeställningen vid förste Majorens sqvadron af Westgötha f. d. kavalleri-regemente och för åren 1822 till och med 1846 honom, i egenskap af Kapiten vid samma regemente, tillkommit, hafva Rikets Ständer beviljat och till utbetalning från Riksgäldskontoret anvisat en summa af Femtusen niohundraåttatiotvå Riksdaler 43 sk. 5 r:st. § 113.
Friherre Boye, Ludvig: På ansökn/ng hos Riks-Rätten om Handlingars och Protocollers tryckning k3n icke erhållas någon ting annat af Constitutions Utskottets öfverläggning innom sig i ärendet, än blott resultatet, nemligen sjelfva Remissen till Riks-Stånden; men icke Protocollerne hållna innom Utskottet; och följnkteligen icke heller den omröstning, som där kan hafva förefallit. Innan något beslut om tryckning af Constitutioris-Utskottets Protocoller kan vidtagas, torde likväl Vederbörande böra horas; och dessa Vederbörande kunni vi icke sjelfva vara. Herr Grefve Mörner har, sorn det hir synts mig, fullständigt utredt Den ii April. ämnet; och jag tror mig alltså böra ödmjukast, ännu en gång föreslå att Constitutions-Utskottet må i ämnet höras, då ändamålet torde lättare vinnas , än man nu föreställer sig. Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade’' det li3n ansåg sig först böra påminna Herr Schönström, att hans vid öfverläggningens början framstälde begäran angått uppläsning af Constitutions-Utskottets Memorial i Kustbevaknings-målet, hvilket redan förut blifvit lagdt till Handlmgarne , och hvadan Herr Grefven och LandtMarskalken icke ansett sig böra en slik uppläsning tillåta. Herr Grefven och LandtMarskalken uppläst® derefter 2 §. 4 mom. af Tryckfrihets-Förordningen samt förklarade, att då i anledning af denna §. det tillkomme Constitutions-Utskottet att pröfva, huruvida en begärd tryckning af Constitutions-Utskottets Protocoller eller Handlingar uti till Utskottet remitterade Anmärkningsmål kunde bifallas eller icke, i följd hvaraf anmälan om en slik tryckning borde hos Constitutions-Utskottet framställas; så ansåge Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra med anledning af 55 §. i Riksdags Ordningen, vägra den af några Ledamöter äskade Proposition, att
Och om dessa ej räckte till, så visade det sig dock, att en hvar af dem hade lagt sig särskildt vinn om att här göra sitt bästa. Resultatet blef ock som sagdt betydligt bättre, än man kunnat vänta Hr Lemon inlade ganska mycket lif och glöd i framställningen af Canio, den svartsjuke äkta mannen. Mimiken var väl ej alltid fullt naturlig, och svängningen med armarne kunde nog stundom hafva varit nå- got mindre våldsam; men på det hela laget var hr L. i sin aktion rätt tillfredsställande. Afven sången klingade bättre än vanligt och återgaf ganska bra de olika rörelserna i Canios själ. Enligt vårt förmenande är denna uppgift den, som hr L. hittills bäst lyckats lösa. — Hr Söderman (Tonio, narren) hade en synnerligt lycklig afton. I all synnerhet förtjänar hr S. de amplaste loford för sitt utförande af den svåra och maktpåliggande prologen. Stämman fick här stundom en synner6. £ a q e r s t Under inöfning vid denna teater äro: » Kusin Jacques », komedi i fyra akter af Ernst Lundquist, och » Förr i världen », komedi i 3 akter af Knut Michaelson. Vasateatern tyckes i sitt nya program — » Fågelhandlaren », operett i 3 akter af West och Held, musiken af Karl Zeller — ha erhållit en kassapjäs, om man får döma af det intensiva bifall,, som kom densamma till del vid premieren. I Österrika och Tyskland har originalet också förut gjort stor och varaktig lycka. 3 Q JS «r CN » CO _ J QC En gammal historia. Af Helena Nyblom. (Forte.) d [|å han icke svarade, frågade hon ännu en gång: » Får jag inte? » » Jo, naturligtvis, » var det likgiltiga svar hon fick. Hon sjöng den ena visan efter den andra, men han låg obeveklig med slutna ögon o c h hörde på henne. Den sista visan hon sjöng var den hon hade sjungit för h o n o m första gången: » Hopplöshetens kval » Då hon kom till omkvädet: » Alt evigt, evigt längta blott. » darrade hennes röst, så att hon knappt kunde få fram tonerna, men då hon slutat, var d e l allt jämt ljudlöst tyst i rummet.
EBERHARD (ifrån fonden). MATHILDA. EBERHARD. Mathilda! MATHILDA (gladt öfverraskad). Doktor Eberhard! kunde icke uppskjuta längre med att se, hur ni befann er. MATHILDA. Hvad ni är god. EBERHARD. Förlåt mitt tidiga besök, men jag har er far återigen behandlat er illa? EBERHARD. Men ni är så blek, ni har gråtit MATHILDA. Nej, nej; det var minnet af min mor som aflockade mig dessa tårar, men nu är jag glad igen, för er skull. EBERHARD. För min skull? Ja; min far talade nyss om att ni blifvit rik och lycklig, och det finns ingen som förtjenar det bättre än ni. EBERHARD. Mathilda! nad, tänkte jag; han skall göra så mycket godt med rätta de fallna, lindra nöden och hjelpa de olyckli MATHILDA. Han är så god, så ädel, så högsin dessa penningar, han skall upplysa de felande, uppga, och der han ingenting annat kan göra, der skall talade till mig, dessa ord som ständigt återljuda i mina öron. han tala dessa milda tröstande ord, som han en gång så mycket för mig och för andra, hade ni ingen önskan för er sjelf? MATHILDA (skakar hufvudet). Nej, ingen. EBERHARD (fattar hennes hand). Och när ni tänkte lifvet har ni aldrig tänkt er ett annat hem, en annan omgifning än den ni nu äger? EBERHARD. Har ni då aldrig hoppats något af gång,... men den drömmen är nu förbi,... jag MATHILDA. Jo, det är sant, jag drömde en drömde mig ett hem, så ljust, så vackert... Der fans ingen nöd, inga bekymmer, der var så varmt, så kärleksfullt, jag tyckte att jag der likasom vaknade upp till ett nytt lif. EBERHARD. Och ni tror icke att den drömmen MATHILDA. Jo, men icke här; förstår ni icke, EBERHARD. skulle kunna förverkligas? det var en skymt af Guds himmel jag såg. Men himmelen kan nedstiga till jorMATHILDA.
Riksdag var att förvandla vårt då redan för långt utsträckta Statscredit-Systeme till ett Bancocredit-Systeme ; och om vårt fel vid 1809 års Riksdag var, att genom den onödiga penningeförökning, som Götha CanalDiscont med allt för mycken bråd. ska , satte i omlopp, gifva åt vårt BancocreditSysteme en lördärflighet , sorn , genom utvidgande af TreProcents Sedelstocken, blifvit än m r ökad, så har jag trott att till de olägenheters afhjelpande , som derifrån uppkommit, bjir nödvändigt, att vi återgå till Naturen af det CreditSystems vi hade, innan allt detta börjades, och hvars serskildta fördel just bestod i den större lättnad, som kunde med mindre våda lemnäs allmänna Rörelsen, det vill säga, att vi återgå till Statscredit-Systemet, och ic-' ke af Bancocredit Systemet behålla mera, än som fordras för att åt Statscredit-Systemet bevara förtroendet. Med uppmärksamheten fä stad å den skillnad, som beklageligen hos oss existerar emellan Penningestock och RörelseCapital, har jag trott angeläget vara, att icke låta farhågan för Penningestockens redan tillkomna storlek hänföra oss till en förminskning i RörelseCapital, som ändå, emot vår fördel, årligen verkställes, genom Finska handeln. Jag har trott, att då vi icke mera kunna återgå till lika Numeraire af Penningestock, som vi hade på i790talet; så vida dertill fordrades icke mindre än ett fullkomligt borttagande af hela vårt inre RörelseCapital; (hvilket man finner, då man besinnar, att vår förra Pennim gestock icke varit till Numerairen större, än Den 17 Martiin f m. 75 som nu svarar till blott den del «f vår nu varande Penningestock, hvilken man med säkerhet kan antaga, befinner sig i .Utlämning ens ägo); så skulle vi likväl kunna 1 det närmaste framkomma till samma jemvigt, ehuru i en annan Scala; och skulle det derigenom, att vi småningom inskränkte vårt Bamocredit-Systeme, och deremot utvidgade vålt Stalscredit-Sy3 sterne, samt sökte mattan i båda.
»Nå, då kanske jag får låna er hans ’Samhällslära’?» »Ja tack», svarade hon ifrigt, »det skall bli mycket roligt att läsa hans arbeten.» De gingo en liten stund tysta. Herr Vigert balanserade sin käpp af och an i handen, och följde med blicken dess rörelse. Så småningom försvann det allvarliga draget ur hans ansigte, och det der godmodigt ironiska leendet började spela i ögonen. »Ja, eftersom fröken nu blifvit så nedstämd genom lifvets orättvisor och menniskornas hjelplöshet, ska’ jag väl försöka att krya upp er litet», sade han slutligen med en sidoblick på Cecilia. »När allt kommer omkring, hade ändå ni och fröken Agnes rätt i att menskligheten i allmänhet, och herrskapet Burström i synnerhet, inte ä’ så lumpen, som jag kände mig böjd att tro. Herr Burström har i förgår med egen hand gifvit Jonson en penningesumma som ersättning för den orätt, som blifvit honom och hans hustru tillfogad. Cecilia gjorde ett utrop af häpnad och slog ihop händerna, så midt på Regeringsgatan hon än befann sig. »Hvad säger ni? Det trodde jag knappast, – det var verkligen både öfverraskande och roligt att höra. Ja, ser ni, herr Vigert, man bör icke vara för hastig i att döma folk ...» »Nej fröken, det bör man icke vara, det har ni nog rätt i. Men om nu ni fick rätt i det här fallet, så fick jag rätt i någonting annat, jag! Mins ni att jag sade att jag icke trodde herr Burström skulle ge så mycket som fem kronor en gång? Tänk er så förutseende jag var! Till fem kronor kom han icke upp, det hade varit en allt för känbar utgift – men fyra kronor gaf han Jonsons att trösta sig med. Närmare kunde man ju icke förutsäga, eller hur?» Cecilias ansigte förlängdes betydligt. »Fyra kronor!» upprepade hon häpen. »Ja, det var icke någon stor summa, det medger jag. Men kryddkrämar Burström är en klok ekonom, derför har han också bragt sig upp till en ansedd ställning.» »Fyra kronor!» Cecilia kunde icke komma ifrån sin förvåning, på samma gång hon kände sig litet förargad öfver herr Vigerts gyckel.
M:ts nådiga Bref af den 8 Februari 1840, i anseende till framskriden ålder och den medellöshet, hvaruti han sig då befann, undfått förhöjning med 50 r:dr b:ko årligen uti det honom förut i nåder beviljade expektans-arfvode, och billigt är att ifrån den äskade summan 6,332 r:dr 43 sk. 5 r:st afdrag göres för de af Bennich sålunda under åren 1840—1846 med tillsammans 350 r:dr af statsverket uppburna medel, hafva Rikets Ständer funnit skäligt medgifva, att en summa af 5,982 r:dr 43 sk. 5 r:st må till Majoren Bennich från Riksgäldskontoret utbetalas såsom ersättning för de till löjtnantsbeslällningen vid förste Majorens sqvadron af f. d. Westgötha Cavalleri-regemente anslagna och honom, såsom kapiten vid samma regemente, för åren 1822 till och med 1846 tillkommande hästhemmansräntor. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Maj 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 27 Maj 1851. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 28 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om undersökning af grunderna för städernas beskattning. (Bevilln.-Utsk. Bet. N:o 4.) S. A. K. 1 ändamål att söka verkliggöra den grundsats, att, i skattebördornas utgörande till statsverket, rättvis jemnlikhet och jemvigt' hör ega rum mellan städerna Expeditions-UIskoItets Förslug till ond.