Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad vill sådana argumentationer från ett Gonst.Utsk. säga, äfvensom den anförda omständigheten att inga reservationer varit Utsk:s betänk, föl jaktäga ? Tilläfventyrs var Const.- Ulsk. vid detta tillfälle lika incomplett som Statsrådet nu är. Utsk:s betänk, kati icke uppfattas annorlunda, än såsom uttrycket af deras öfvertygelse, hvilka beslutat betänk.; det är icke underskrifvet af alla ledamöterna, och vi kunna således icke bedömma huru många vid beslutets fattande varit närvarande. Det är ett factum, att lill Öfverläggning i fråga om grundlagsförändringar skall Konungen kalla alla de ledamöter, som tillhöra Statsrådet, för att sedermera gifva R. St. sitt beslut på Rikssalen tillkänna; men deraf följer icke, att beslut af K. M. ej kan fattas, ulan att det antal Siatsråds-ledamöler, som i grundlagen nämnes, dervid varit närvarande. Detta i afseende på sjelfva ändamålet, hvaraf synes alt TJtsk. jemväl misstagit sig i fråga 0111 behofvet af Utsk:s förslag, äfven 0111 det vore i laglig form framstiildt; men då det nu dessutom förekommer i en fullkomligt grundlagsvidrig form, så företer sig saken helt Den 18 November f. m. annorlunda, och är betänk. icke förtjent af annat afseende än att läggas till handlingarna. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då detta ämne redan en gång förut varit föremål för H. Ståndets öfverläggning, så önskade jag det vi finge helt enkelt lägga denna framställning till handlingarna. Men då man ingått i en öfverläggning och en ledamot af Const.Utsk. tagit betänk, i försvar; så anser jag mig föranlåten att söka vederlägga vissa af hans anmärkntr i samma ordning som de blifvit gjorda, hvadan, om det icke är den rätta, sådant benäget torde ursägtas mig. Han har sagt, att Const.Utsk. väckt frågan å nyo. Detta ''ånyo” påkallar uppmärksamhet på ett annat fel af Const.Utsk., hvilket ingen talare förut anmärkt, det nemi. att taga upp en förfallen fråga. Af Const.Utsk:s betänk.
Det var just denna Statslära som Montesquieu på sin tid fast fåfängt bestridde, som orsakade Fransyska Revolutionen ; ej dess utbrott, men det rysliga sedeförderf, som den i sin fortgång utveklade, följder af den princip, Regeringen antagit, att vara bekymmerslös öfver de förströelser med hvilk» Folket roade sig, det var att låta tiden ha sin gång, blott den magt, som styrde, finge ostörd ha sin. Jag vågar dock tro, att ett sådant sätt icke i längden kan äga bestånd. Min fasta öfvertygelse är, att, om man e;j anser den satsen såsom gifven, att vi ovillkorligen skol* fortgå till försämring, måste vi med allvar tänka på medlen att undanrödja allt, som kan äga menligt inflytande på Nationens Moralitet. Men ty värr! är i ganska få af de constitutionella Länderne nigot för detta ändamål ännu gjordt. En vård Ben 6 Juni i f. m. 85 Ledamot htr nyss talat om behofvet af förströelser för folket. Nå väl! just de allmänna nöjen som voro i bruk, innan fylleriet tog öfverhanden, äro numera genom Stats-maktens mellankomst afskaffade. Dans-gillen för de lägre folkklasserne i Hufvudstaden, lekstugor och allmänna samqväm på landet äro förbjudne, jag medgifver till police-magtens beqvämlighet, men att sedligheten vunnit genom den i stället tilltagande böjelsen för dryckenskap och spel, det måste jag betvifla. Jag förnyar min vördsamma anhållan om Iterremiss af StatsUtskottets Betänkande. Åtskillige yttrade härtill deras bifall. Herr Lagerhjelm, Pehr: Då jag inom Statsutskottet biträdt den af pluraliteten yttrade tanken, att Nummer-Lotteriet borde bibehållas , torde det tillåtas mig att med några ord få tillkännagifva grunden för min öfvertygelse.
Man ansåg då att Domkapitlet vore mera part i saken och att Just.-Kanslern skulle inträda just för att i den religiösa frågan vaka öfver att icke för mycken stränghet skulle användas. Jag vet ej hvarföre icke samma stadgande kunde qvarstå nu, då de religiösa rörelserna äro så mycket större. Jag förenar mig med dem, som önska att Lag-Utsk:ts Befcde framför K. Proposm skall bifallas. En talare har velat gifva äran af åtalet åt Domkapitlet, en annan önskat att det derför skulle bära hundhufvudet. Jag missunnar dem ingendera delen, men jag anser af stor vigt att Just.-Kanslern mellankommer. Jag fruktar storligen att Presterskapet skall hylla alltför restriktiva åtgärder. Eopen på propos. förnyades. Frih. Armfelt, Magnus: Ehuru jag i förut afgjorda punkt var och fortfarande är af den åsigt att Lag-Utsk:ts förslag har företräde framför det Kongl., har jag dock ansett mig skyldig att respektera de åsigter, som synts hufvudsak - Den 19 Maj e. m. 339 ligen göra sig gällande, nemi. att då 2:ne Stånd redan antagit den K. Propos:n, vi äfven borde bifalla den, för att derigenom få en lag, som genast kunde träda i verkställighet, men i denne nu förev:de punkten tillstår jag, att jag anser den af Utsk:t föreslagna förändring af sådan vigt, att jag icke kan underlåta, oaktadt det förlänger diskussionen, deröfver yttra mig. Det väsendtligaste skäl, som förmått mig inom Utsk:t biträda förslaget till förändringen, att i st. f. Domkapitlens lägga uti Just.-Kanslerns händer rättigheten att förordna om åtal, har varit att jag icke kunnat undgå märka, det hvarje gång ett åtal anställes, hvilket icke blifvit af Domkapitlet förhindrad!, kommer det att af allmänheten anses såsom ett af Domkapitlet anstäldt åtal. Nu är, efter min öfvertygelse, ingenting sorn i allmänhetens och isynnerhet den dissenterande allmänhetens ögon gör kyrkan mera skada än förföljelse mot olika tänkande.
Af dessa 1,050,000 R:dr hafva, enligt Rikets Ständers beslut vid sistförflutna riksdag, 700,000 R:dr blifvit anvisade till fortsättning af arbetena å Statens iernvägsbyggnader, hvaremot återstående 350,000 R:dr, hvilka enligt sistnämnda riksdagsbeslut reserverats, för att, derest utgifterna för rörelsen å Statens jernvägar och desammas underhåll icke skulle af inkomsterna betäckas, till ersättande af den möjligen uppkommande bristen användas, sedermera blifvit under loppet af år 1865 för ifrågavarande ändamål, på Trafikstyrelsens reqvisition, från Riksgälds-kontoret åter levererade. Enligt här ofvan meddelade uppgifter rörande förhållandet mellan inkomster och utgifter, har visserligen jernvägstrafikens ekonomiska ställning år efter år förbättrats, men anspråken på stambanornas transportförmåga hafva likväl vuxit hastigare, än att den del af behållningen, som återstode sedan de oundgängligaste kostnaderna för materialförråd och tillbyggnader å stationerna blifvit bestridda, varit tillräcklig för an - Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 48. skaffning af rörlig materiel, motsvarande den alltjemt vexande trafikens fordringar. Enligt Styrelsens förmenande förefunnes visserligen skäl till det antagande att, sedan utgifterna för materialförrådets första uppsättning och de tillfälliga kostnader, som förorsakats af tillbyggnader å privatbanornas anslutningsstationer, blifvit bestridda, en större andel af trafikens inkomster skulle framdeles kunna tillgodokomma den rörliga nmterielen, så att denna efterhand kunde ernå en mot rörelsens behof svarande styrka. Men då, innan ett sådant förhållande inträffar, ingen så omfattande nedsättning af fraktprisen kunde ega rum, som påkallades ej mindre af stambanornas hufvudsakligaste ändamål att inom vidsträckta områden befordra omsättningen af landets produkter, än af dessa dyrbara anläggningars egna ekonomiska fördelar med hänsyn till deras förmåga att gifva ränta på anläggningskapitalet, skulle, enligt Styrelsens åsigt, dessa ändamål kunna väsendtligen främjas genom ett skyndsamt anskaffande af någon betydande förstärkning af den rörliga nmterielen.
Men saafremt Herr R — t ikke af Danske, der in casu kjende ligesaa lidet til Forholdene som han, eller af danomanske Consorter er bleven bundet det paa iErmet, at slige Planer ere mine, saa bliver der kun tilbage at antage, at hine Yttringer ere uheldigen valgte af Uvidenhed; thi om endskjöndt de omfatte meget mere, er Meningen utvivelsomt alene den: at W. i sine Skrivter fremhtever mange Ord og Böininger af det norske Almuesprog. Denne Mening fjerner sig ikke fra Förnuft, Rimlighed og Sandhed; og skulde vaere Jet at udtrykke for Enhver, der ikke har gjort sig det til en Yane at hen-slaenge ubeviste og ubevislige Phraser, og at lade Sandt og Usandt maaske uden Bevidsthed passere, blot det har Tilsnittet af en sam-menrafset kritisk Technik. For saavidt atr dette Foretagende kan antages, som om end på en dadlende Maade antydet af Herr R — t, og saaledes er det eneste, der kan udbringe en förnuftig Mening af ovenciterede eller indpasses derunder som dog ment: saa vedkjender jeg mig det og har allerede for et Aar siden gjort Rede derfor i en laengre Afhandling, som endnu ikke, alene formedelst Redaktören Advokat Hjelms Beskjeftigelse ved Storthinget, har viist sig i ” Norske Maanedsskrivt ” og saerskilt trykt.
Stat uptager 14,005 Extra Ordinarie d:o . 2,788 . — Ror 16,79g ;8ro ärs projecterade Stal uptager 15,859 Skill, Den 22 November. 1261 Skillnaden bestar deruti i.o Allmänna Utgifrs-Staken blifwit upförde: Till Skrifmaterialier och andre nödige utgifter för Hof-Ratken . 1.220 Till Weds uphandlinq 322 ^,ZO0 2:0 Pä Allmänna Jndragningö-Staten: Hof-RättS-Radet Lergenliräles lön, hwilken för älderdom och sjuklighet warit Tjenstfri . 62a Rdr 2,122 Enligt Kongl. Brefwet af den 16 Maji 1825, hafwa pä Hof-RättenS Skar warit upförde och tills widare bestädde 1,220 R:dr i anseende till göromälens myckenhet i denna Hof-Rätt, som föranlätit att Ledamöter mäste adjungeras, hwartill likwäl, uran nägon tillökning ä lönen Berjeningen icke skola kunna förmäe. Dä nu Hof-Rätten genom HofRältS-Rådet kLrZenliräles fly tning pä Allmänna Indragnings-Staren äterfär en Hof-Rätts-Rädölön, har Stats-Utskottet trott, att Adjunctions-Med» len skulle kunna nedsättas till 622 R:dr, och hwilken Summa Utskottet ä den projekterade Slaten uptagitl hwarwid till Riksens Högloft Sränder, Utskottet får hemställa om icke den mä till nästa Riks» dag fä fortfara. Men ehuru 622 R.dr således blifwit till indragning föreflagne, kommer dock Stars-Merkel för 1262 Den 2 2 November. för nasta är att widkännas en tillökning af 1,166 R:dr uti stne utgifter för denne Hos-Rätt, hwilkel härrör deraf no Att Allmänna Indragnings-Ska» ten dlifwit ökad med Hos-RartS-Radek
Anckarsvärds fästat min synnerliga uppmärksamhet, hvarföre jag ock' röstat ja för detsamma. Likaledes har jag lemnat mitt ja till Hr Åkermans förslag, ehuru jag visserligen icke ansåg detsamma fullt jemförlig! med del, som af Gr. Anckarsvärd framställdes; men jag röstade, som sagdt är, för detsamma, emedan det innebär något bättre än det nuvarande. Förhållandet åter med det förslag, som Const.Utsk. gifvit oss, är ingalunda sådant; del är mera skadligt än gagneligt, och jag tror, att hvad vi nu hafva, är vida bättre. Jag anhaller att fa uppläsa en af de premisser, på hvilka Const.Utsk. grundat sitt förslag, och att få granska detsamma, så lydande: ”Både med rättvisans och statsklokhetens fordringar instämmer, att i riksförsamlingen icke 252 Den 13 Mars f. m. må saknas målsmän för något hufvudsakligt af de lotliga intressen, hvaraf samhällsorganismen egentligen består.” Granskar man denna sats eller fras, sorn visserligen kan låta rätt vacker och sann, så skall man dock finna, att den är skef. Menar man samhällets lolliga intressen, de intressen, som alltid höra förelinnas, och sådana sorn de enskilde ledamöterna alltid böra hafva för det allmännas väl, sä är dervid ingenting att anmärka; men menar man dermed juridiskt lolliga intressen, som likväl kunna vara moraliskt skadliga, dä bestrider jag Utsk:s framställda tanke. Jag tror, att samhället bör betraktas som ett helt, hvars alla delar böra svmpalhisera med det liela, och der ej sä sker, der förfelar samhället i större eller mindre män sitt ändamål. Ur denna synpunkt har jag trott, att alla sädane delar inom ett samhälle, sorn icke harmoniera sius emellan, eller med det hela, ovillkorligen höra rödjas ur vägen. När man bygger ett nytt samhällsskick på sädane grunder, alt dess särskilda delar, så vidt möjligt är, skola harmoniera sins emellan och med det hela, så hemställer jagom man rimligen kun föreställa sig att harmoni i byggnaden skall uppkomma, om den uppföres pä särskilda classer, som ofta äro sinsemellan stridiga, kanske ofta äfven mot det allmänna.
I anledning af dessa motioner, har Utskottet ej allenast inhemtat Fullmägtiges i Riksgälds-Contoiret yttrande öfver hvad deruti blifvit föreslaget, utan äfven från Fullmägtige infordrat ett, med iagttagande af de i afseende på löneregleringen inom Banken godkände grunder, uppgjordt förslag till ny aflönings-stat för betjeningen vid nämnde Contoir; varande, uti det, till följd häraf afgifne yttrande, af Fullmägtige hufvudsakligen anfördt, att Riksgälds-Contoirets embetsoch tjenstemän egde tillförene, utom den i Staten S^ats-VIskottets Utlåtande, N.-o 449-' 7" bestämde lön och den medgifna provisionella förhöjningen af 20 procent å lönebeloppen, betydliga sporller genom sedlars skrifning och maculering ; att dessi extra inkomster likväl numera, efter sedél-utgifningens upphörande, nästan helt och hållet försvunnit; att härigenom löneförmonerne så betydligt förminskats, att t. ex» den inkomst, .sorn genom berörde sportler tillföll en af Verkets Gommissarier, är 1839 enc^st utgjorde något öfver 5b II:di', ehuru densamma under åren i83o till och med 1834» per medium uppgått till nära 930 R:dr årligen; samt att, om dessutom toges i belragtande att utsigterne lill befordran inom Riksgälds-Conloiret under senare tider blifvit allt mer och mer inskränkta, i följd af flera tjensters indragning, Contoirets tjenslernanna-personal syntes från dessa förhållanden kunna hemta ali skälig anledning alt motse någon förbättring i sina lönevilkor, helst densamma■ uti d-etta afseende vid förfldtna Riksdagar tillerkänts én bestämd likhet med Bankens tjenstemän, och löneförmonerne vid RiksgäldsConloiret, äfven om ordinarie aflöningen derstädes höjdes tili det för sistnämnde tjenstemän nu bestämda belopp , i allt fall komme att elter upphörandet af extra inkomsterne vida understiga hvad dessa tjenstemän åtnjuter; vid hvilka förhållanden, och enär för öfrigt tjenstemän borde i allmänhet så lönas, att de, under ulöfningen af sina tjenste-åligganden , icke alltför mycket trycktes af omsorger för utkomst och bergning, Fullmägtige ansågo sig böra tillstyrka den ifrågastälida löneregleringen för RiksgäldsContoirets embetsoch tjenstemän samt vaklbeljente; hvaremot deras hitintills innehafde provisionella lönetillökning skulle komma att försvinna.
Revisorerne hafva vidare, af anförde skäl och för att undvika förluster af statens medel genom poströfverier, tillstyrkt, att Rikets Ständer måtte hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att de genom Kongl, förordningen den 9 September '1857 meddelade föreskrifter, angående vederbörande embetsmyndigheters skyldighet att, vid penningeförsändningar, begagna anvisningar af Rikets Ständers Bank och dess Lånekontor, måtte erhålla sådan utsträckning, att det må vara allmänna verk och inrättningar samt myndigheter, hvilka äga fribrefsrätt, tillåtet att, der sådant utan särskild kostnad eller olägenhet kan ske, vid penningeförsändningar begagna s. k. postremissvexlar, utgifne af enskilda banker eller filial-banker samt ställde att vid uppvisandet å den ort, dit vexeln skall afgå, betalas till den person eller den myndighet, till hvilken vexeln är afsedd att öfversändas, dock under vilkor, att i fråga om penningeförsändningar emellan sådana orter, som afses uti ofvanberörda Kongl, förordning, Rikets Ständers Banks och dess Låne-kontors anvisningar böra begagnas. Fråga om postremissvexlars begagnande vid leverering af statsmedel väcktes jemväl af Rikets Ständers år 1860 fcrsamlade Revisorer, dock utap nu skedda inskränkning till endast sådana vexlar, som af enskilda banker eller filial-banker utställas; och uti det underdåniga utlåtande, som af Stats-kontoret den 10 Januari innevarande år deröfver afgafs, fann sig Stats-kontoret, af anförda orsaker, förhiudradt att Revisorernes — 287 — berörde förslag understödja. Men äfven uti den mera begränsade form, förslaget nu erhållit, torde detsamma icke kunna antagas, och Stats-kontoret skall i korthet framställa sina betänkligheter i detta afseende. Först må dock, i anledning af det med ifrågavarande förslag angifna syftemål, att de i orterna befintliga behållningar af statsmedel skulle genom postremissvexlars användande hastigare tillföras Kongl.
Nu finnes att den för död ansedde är afliden, och att dödsfallet inträffat å annan tid, än den, som enligt 4 §. varit för hans dödsdag antagen: hade han vid dödsfallet andra arfvingar, än dem, som egendomen tillträdt; gifven då dessa till dem, som hans rätta arfvingar äro, arfvet ut, efter tj i 5 §. sägs. §• 7- Den, som skall egendom afträda efter 5 eller 6 §., vare ock skyldig att gälda ränta eller afkomst, som af egendomen fallit, der han ej i god tro var, när han den tillträdde: var han då i god tro, gälde ej ränta eller afkomst, för längre tid, än sedan talan, i fall som i 6 §. sägs, af rätte arfvingen instämdes, eller innehafvaren, i fall som i 5 §• sägs, veta fick, alt den för död ansedde fanns vid lif; dock njute han er sättning för all nödig och nyttig kostnad, som han å egendomen nedlagt. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 7 Juni 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Juni 18S4. Preste-Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående anslag, till lindring i de genom Chöler afar solen Carlskrona stad åbrngta kostnader, förlidet år. (Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 104.) S. A. K. Efter det Sundhets-Nämnden i Carlskrona, å stadens vägnar och med förord af E. K. M:ts Befallningshafvande i Blekinge Län, hos E. K. M:t i underdånighet anhållit, att anslag af allmänna medel måtte beviljas till betäckande af de 86 Expeditions-Vtskotlels Förslag till underd.
Införseln af ost har sedan år 1855, efter hvilken tid jemväl denna artikel varit tullfri, Ost. ehuru Rikets Ständer vid begge de sednaste riksdagarne derå stadgat 3 R:dr tull per centner, stigit från 3,490 centner, hvartill den uppgick under den tidigare af berörda nioårs-perioder, till 12,694 centner, som den utgjort under den sednare, då likväl äfven någon utförsel egt rum, men likväl icke till större qvantum än 544 centner i medeltal, allt årligen; och då tullen ännu i 1854 års taxa var bestämd till icke mindre än 1 R:dr Banko lispundet eller 7 R:dr 50 öre R:mt centnern, synes, med afseende på den icke ringa tillverkningskostnaden för denna vara, då den i stort produceras, och den längre tids förlag den fordrar för att Bih. till R. St. Smör. Ister. Spanmål. kunna med fordel afsättas, den af föregående Ständer antagna tullsats visserligen icke vara öfverdrifven. Den prisförhöjning, som genom en sådan tull koimne att åt varan beredas, bör verka i dubbelt hänseende fördelaktigt, nemligen dels omedelbart såsom en uppmuntran och nödigt skydd för den inhemska ostfabrikationen, och dels medelbart, sålunda att de oädlare sädesslagen, hvilka nu till men för jordbruket exporteras, skulle i stället kunna med fördel användas till utfodring af ladugårdarne, och förmedelst derigenom erhållna större och kraftigare gödningstillgångar rikare skördar af jorden framkallas. Utskottet linner sig derföre böra tillstyrka Rikets Ständer, att äfven nu å ost antaga en till 3 R:dr per centner beräknad införselstull. Tillverkningen af smör medför väl icke de omkostnader som ost, men dessa ladugårdsprodukter stå likväl hvarandra i afseende på behof af uppmuntran i öfrigt så nära, och den medelbara inverkan, som deras åstadkommande utöfvar till ett förbättradt jordbruk är så lika, att det skydd, som den ena fabrikationen anses behöfva, icke bör kunna umbäras af den andra.
(Lag-Utsk:s Bet., N:o 56.) S. A. K. Under förmälan, att, då två eller flere gjort gäld, med förbindelse, att betala alla för en och en för alla, eller, om någon ingått borgen såsom för egen skuld samt gälden bort efter uppsägning betalas, man vanligen i lagskipningen ansett uppsägning hos en af gäldenärerne förbindande för de Öfriga, äfvensom den som skett bos gäldenär, gällande mot löftesmannen; men alt numera, ej mindre af Högsta Domstolen vid granskning af Lag-komittéens förslag till ny civillag, än ock af Lagberedningen vid revision af berörde förslag, den åsigt blifvit uttalad, att, enär gäldenärs förbehåll om uppsägning hade för ändamål, att gäldenären ej måtte behöfva ständigt hålla penningar i beredskap eller kunna oberedd öfverraskas af borgenärs anspråk på betalning, hvilket ändamål likväl skulle förfelas, om icke, der flere förbundit sig till solidarisk ansvarighet, hvar och en finge åtnjuta det rådrum, förbindelsen medgåfve, utan uppsägningen hos endera skulle hafva verkan emot de öfrige, änskönt desse icke erhållit någon eller Dog tidig del deraf, i hvilket fall den mest redbara betalare kunde blifva, utan eget förvållande, blottställd, uppsägning alltså skulle gälla endast mot den, som fött densamma; har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord, att sistberörde grundsats måtte i lagstiftningen antagas; och som densamma synes vara grundad på rättvisa och böra i tillämpningen leda till säkerhet och ordning, hafva Rikets Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 215. Ständer funnit skäligt för sin del besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, sorn följer: Hafva flera förbundit sig att en för alla eller alla för en betala gäld och skall förfallotid efter uppsägning beräknas; vare uppsägning, som hos endera sker, ej mot de andra gällande. Har löftesman åtagit sig annans gäld, som sin egen, må, der förfallotiden efter uppsägning jemväl beräknas skall, uppsägning, som hos endera sker, ej eller mot den andra gälla.
Landtmarskalks-befattningen, om yttryckande genom en deputation , bos Kongl. Maj:t, i anledning af Hr Grefve Hamiltons underdåniga ansökning att på grund af sin inträffade sjuklighet varda entledigad från denna sin befattning, och såsom en gärd af erkänsla för det utmärkta sätt hvarpå Hr Grefven ledt Itidder - — L — 117 skåpet oell Adelns förhandlingar, af den önskan att hans iråkade sjukdom ej må anses utgöra hinder för Hr Grefven att bibehålla. X. 115, 117. Landtmnrsknlkstafvens återlemnande till Hans Majit Kouuugen vid Riksdagens slut, angående. XI. 482. 484. Landt Statens Tjenstemän, angående Jöne-reglering för. II. Se vidare Itiks-State.ns Sjette Hufvnd-Titel. — angående det i Kongl. Majits någiga proposition om StatsVerkets tillstånd och behof äskade anslag till tillökning i ordinarie aflöningsst.aten för. III. 5- R. 36. Se vidare Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel. Landttrupper, om tillökning af Sveriges medelst inrättande af en frikorps inom Dalarne. I. 516. II. R. 43. XI. B. 394, 399, 403. A. 410. Langlet, Caspar, Länsbokhållare, om eftergift af det åtskiliga embetsoch tjenstemän ådömda ersättnings-ansvar i följd af dennes bedrägliga förhållande. Se Eftergift. Lannerstjerna, Adolf, yttranden. VI. 153. X. 3- Laxfisket i hafvet utanför Listers härad i Blekinge län, om förändrade föreskrifter i afseende å. III B. 68. 108. A. 120. E. 233. 464- Leijonancher, Fredrik Wilhelm, yttranden. I. 445. VIII. 197. Leijonhufvud, Friherre Bror Abraham, yttranden. I. 418. II. 373. ill. 588.