Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Det torde måhända anmärkas, att berörde stadganden lägga ett nog stort hinder i vägen för den loiliga friheten i handel och vandel; men då frukterne af den nya bränvinslagstiftningen, derest omförmälde missbruk icke snarligen rättas, äro i verklig fara att gå förlorade, samt Utskottet emot antagande af de öfriga förslag, som uti ifrågavarande syfte blifvit framställde, funnit än större praktiska svårigheter möta, tillstyrker Utskottet, att 33 § i nu gällande Förordning måtte erhålla don förändrade lydelse, bilagde förslag utvisar. § 34. (35.) Uti denna § finnes föreskrift derom, att bränvin, hvars styrka icke uppgår till minst 46 procent, icke får vid minuthandel eller utskänkning till salu hållas. Denna föreskrift, hvilken icke fanns i äldre författningar, inkom först i Kongl. Förordningen den 18 Januari 1855 och åsyftade, på sätt i Särskilda Utskottets Betänkande vid 1853—54 års riksdag antydes, fyllerilastens minskning. Det heter nemligen i berörde Betänkande; ”Det lärer vara både på vetenskapliga grunder utrönt och af erfarenheten besannadt, att fyllerilasten i sin styggaste skepnad egentligen våckes och underhålles genom vanan att förtära en vara, som är orenad af den i det vanliga, råa bränvinet befintliga finkeloljan eller af andra ämnen, som medfölja eller till och med stundom med flit tillsättas för att göra varan skarp och retande. — Denna till ny förtäring alltjemt manande skärpa, som ofta icke är förenad med verkligen högre sprithalt, är mera än någonting annat föranledande till drinkares oförbätterlighet och Utskottet tror att ett stadgande i den syftning, som 33 § af författningsförslaget visar, skulle utgöra ett icke ovigtigt steg till fyllerilastens minskning.”
„ Utaf anslaget för upprensningen af Landajorsén i Ljusne eifj 6,000 R:dr, hvaraf 4,200 R:dv förut utbetalts, ytterligare (42 § 2 mom.) „ - 1,966: 32. Utaf anslaget för sänkning af Frösunda backe samt utläggning af vägen emellan Ulriksdal och Stocksund i Solna socken af Stockholms Lätt, 5,580 R:dr, hvaraf förut utbetalts 2,000 R:dr, återstoden (42 §. 4 mom.) „ Utaf anslaget för omläggning och förbättring af allmänna landsvägen vid Stocksunds backe i Danderyds socken af samma Län, 1,540 R:dr, (D:o d:o. .. Anslaget till förbättring och sänkning af landsvägen öfver Skrufsoch Lekare-liden i Nottebäcks socken af Kronobergs Län (D:o d:o) . „ Anslaget för omläggning af landsvägen olver Hallands ås (D:o d:o) Utaf anslaget för omläggning af landsvägen vid hemmanet Tofta inom Herrestads socken af Götheborgs och Bohus Län, 1,021 R:dr, hvaraf 700 R:dr förut anordnats, återstoden (D:o d:o.) Utaf anslaget för omläggning af landsvägen emellan Kärrkilsoch PFeglebron samt förbi Saleklefs och Årbohls med flera backar i Nordals härad af Elfsborgs Län16,168 R:dr 42 sk., hvaraf 12,000 R:dr förut lyftats, återstående (42 §. 4 mom.) „ Utaf anslaget för omläggning af landsvägen emellan Germundebyn och Bengtsbron i Wedbo härad af nyssnämnde Län, 3,000 R:dr, hvaraf 1,000 R:dr förut utbetalts, ytterligare (Dito dito.) „ Utaf anslaget för omläggning af landsvägen emellan Lerums Gästgifvaregård och Alingsås i samma Län, 25,000 R:dr, hvaraf hälften förut anordnats, ytterligare (Dito dito.)
Lika så har lian sagt, alt man icke hurde genom förbud reta till förbrytelser. Emot sädane slä författningarne alltid i strid. Om nyssnämnde anmärkning gäller följaktligen hvad jag redan sagt. Dertill kommer, alt regeln möjligen går så långt, att ingen förbudslag mera slår qvar, emedan hvarje sådan naturligtvis åsyftar alt hämma förbrytelser. Frih. Cederström har för luisvisitationers borttagande åbe6 H. 45 354 Den 22 Januari f. m. ropat den författning, sorn Gustaf III i sådant hänseende utfärdade, samt påstått, att han dermed åsyftade frihet och säkerhet. Om Frih. får bedomina lagstiftarens afsigt, så kan det möjligen vara tillåtet äfven för en annan ledamot alt också få tänka på afsigleu. Berörde författning utfärdades nyss efter den af Konungen sjelf omtalade ”lyckliga regementsförändringen.” Hvad skedde genom denna? Jo, Svenska folket misste en del af sina grundlagliga rättigheter, hvaribland sädane, sorn man förmodligen gerna velat behålla. Manne man således kunde i denna författning se följande tanka: Alldenstund Vri genom den lyckliga regementsförändringen betagit Våra trogna undersåtare en del af deras fordna frioch rättigheter, alltså bafve Vi,-för att åter söka deras välvilja, härmed velat befria dem från hnsvisitalioner, gifva dem frihet i deras hus, eftersom friheten pä Riddarhuset och annorstädes blifvit inskränkt. — Man vet ock, alt författningen om husvisitalioner icke var den enda, sorn utkom, måhända i samma syftning; tryckfrihet blef äfven beviljad, ehuru hon sedan inskränktes, och pä det alt det täcka könet icke eller skulle blifva loltlöst i den Kongl, nåden, så hände sig, att otukliga qvinnor äfven lingö större friheter. Jag tror således, alt man gjorde bäst, om man i sådana fall icke inginge i afsiglernas tolkning, ulan holle sig till de ärenden, som äro för handen.
En tröst, en kort glädje hade hon under dessa år. Det var underrättelsen om, att hennes kusin Fredrik hade förlofvat och gift sig. Underrättelsen om Ninas giftermål hade först gjort honom så förtviflad, att han i hopp att aldrig komma tillbaka mer tog tjenst på ett mycket dåligt norskt skepp, som gick till Calcutta. Men som vanligt dö aldrig de som önska det, och Fredrik kom stark och solbränd hem igen. Året derefter reste han till Kina, och det tredje året förlofvade han sig med en konditorsdotter från Kiel, en liten nätt flicka af tarfliga föräldrar, som hade väckt Fredriks ömma känslor genom sin slående likhet med Nina, enligt hvad han tyckte. I verkligheten hade de icke den aflägsnaste likhet med hvarandra. Men Fredrik var lycklig, utomordentligt lycklig, och förde sin brud hem i triumf. De besökte båda Nina, och hon hade den tillfredsställelsen att se, att de voro mycket förälskade. Hon lyckliggjorde den lilla frun med en ljusblå sidenklädning och vann hennes varma och barnsliga hängifvenhet. Det hade varit en ständigt mörk fläck i Ninas tankar, att kanske en menniska skulle gå och vara olycklig för hennes skull, och hon föll ned på knä och tackade Gud, då denna börda föll från hennes samvete. Nu hade hon icke annat än sina egna sorger att bära på, och hon önskade ibland, att det skulle vara en verklig sorg, en hjertesorg, och icke blott en tomhet, ett behof och en längtan efter något starkt och lefvande, efter något, som behöfde henne och som hon kunde älska. Då Nina hade varit gift i fem år, dog hennes far. Det kom plötsligt, efter endast ett par dagars sjukdom, och hon tyckte, att hon först nu märkte, hur högt hon hade älskat honom. Det var som om all skönhet, all poesi hade gått bort från lifvet med honom. Alla de andra voro så hårda, så simpla, när hon jemförde dem med sin far. Ock dock ville hon icke önska honom tillbaka. Det hade alltid varit som om han och hon ständigt hade väntat på, att det skulle hända honom något stort. – Detta stora hade nu kommit, — det var döden. Ett år derefter gick modern bort. Hon hade allt för tråkigt, och icke allt yllegarn i verlden kunde uppfylla tomheten efter hennes förra verksamhet.
Lika litet som i fjor kompromissens egentlige upphofsman, den berömde historikern och politiske intrigsmeden, lyckades - i år den andre. af dess fader att ens komma in i utskottet. De få nu båda använda sin ledighet, den ene till att skrifva historia, den andre till att förfärdiga de redskap, hvarmed de mäktige i våra dagar göra historia. Ur dageos krönika. 2, För öfrigt har första kammaren i år visat sig särdeles böjd att komma ihåg sitt folkliga ursprung. I sitt hels-ningstal till kammaren påminde redan vice talmannen hr von Ehrenheim derom; kammaren vore bygd på en så bred basis, att den med full rätt kunde sträfva att förverkliga riksdagsordningens föreskrift, att båda kamrarne “ i alla frågor hafva lika behörighet och myndighet “. Det är ganska märkligt, att man anser sig så ofta behöfva påminna om, att äfven första kammaren är folkvald. Folket måtte ha särdeles lätt för att glömma bort den saken. Kammarens och dess vice talmans hastigt vaknade goda minne låter dock förklara sig. För ej mindre än tretio af kammarens ledamöter förestå i höst omval; och denna omständighet har väl ej så litet bidragit att uppfriska minnet af kammarens folkliga ursprung, så mycket mer, som landstingsmannen vid valen i höst ej lära Underlåta att ytterligare påminna derom.Det gamla och det nya. Af Georg Nordens van. Om någon flitig man roar sig med att samla aktstycken till historien om det literära brytningsskede, i hvilket vi lefva, och om han efter femtio år ger ut, hvad han samlat, lägger fram * sina rön och de fakta, han skrapat i hop, utan några kommentarier, utan att bifoga en enda egen åsigt, då skall man med stor förvåning läsa hvad de skrifkunnige i Syerige skrifvit på 1880-talet. Och då skall säkert mången fråga: “ hvarför grälade de egentligen? Hvad gällde striden? Hvarför denna ofördragsamma hätskhet, denna gränslösa ensidighet, som samlade alla skuggor på ena sidan och alla ljuspunkter på den andra? “ Men hvad som skall svaras på dessa spörsmål, det torde vara omöjligt att nu säga.
Centralföreningen Rythén har drottningen förärat henne två af drottska folkets lif på skilda områden, och dessa skili London fungerar som en internationell byrå och ningen själf författade arbeten, försedda med hendringar hafva i sin tur illustrerats af en hel del har under det gångna året utsändt rapporter, benes egen namnteckning. bland vårt lands förnämsta konstnärer. På arbesvarat förfrågningar och lämnat upplysningar antets utstyrsel hafva inga kostnader sparats; endast gående uppfostran, hälsovård, sjukvård, filantropi, det bästa har varit godt nog. Sådant verket nu rösträtts-, litterära o c h politiska frågor, sålunda föreligger, kan det ock i alla afseenden betecknas visande sig vara ett verkligt föreningsband mellan som ett af de allra främsta, s o m under de senare Hundraåringen afliden. Enkefru Johanna personer, sällskap eller klubbar som i en eller åren utkommit i bokmarknaden. Att det till julen Charlotta Lindberg, hvilken, som vi då omtalade, annan riktning vilja verka i föreningens anda. i många hem skall stå upptaget på julklappslistan, den 12 sistlidne oktober fylde 100 år, afled den 7 Föreningen var representerad på fredskongrestaga vi för alldeles gifvet. Det är emellertid ej dennes lugnt o c h stilla. Den åldriga sörjes af två ett arbete endast för julmarknaden, utan kommer döttrar, den ena gift med konsthandlare Th. Blancb, sen i Anhverpen och har i dagarne färdig en masspetition (300,000 underskrifter) till engelska parlaunder en lång följd af år att stå som en kurant den andra, hos hvilken modern hade sitt hem, mentet angående kvinnans rösträtt. bokhandelsvara. Den aktade förläggarefirman har med grosshandlare C. A. Molander. Anmälningar om inträde i föreningen mottagas med detsamma ytterligare befäst sitt gamla anseoch närmare upplysningar o m dess verksamhet ende. — Arbetet är tryckt å Iduns tryckeri. lämnas af föreningens ombud för Sverige, fru Hildegard Heijkenskjöld, Stockholm, Fjällgatan 23 A. Statsministern: I. Statsrådet Krabbe, roman ur s o » Korsdragerskan » hulpen!
Af hvad sålunda anfördt blifvit, finner Utskottet det vara uppenbart, att den af Riksdags-Fullmägtigen Lars Rasmusson i förrberörde målto framställde anmärkning emot tjenstemännen vid Låne-Contoiret i Götheborg ej kan härleda sig från annat, än att dervarande tjenstemän, vid de tillfällen, då de af lån-sökande egt upp Eih. till R. St. Brot, 1840. 6 Sami. 1 AJd. 26 Haft. 2 6 Banco-Utskottets Utlåtande, N:o drag att vid Contoiret ombesörja några Iåne-angelägenheter, sig till godo beräknat den ersättning, de ansett sig tillkomma i och för det dermed hafde besvär, hvilket desto mindre kan anses dem i egenskap af tjenstepligt åligga, som desse uppdrag lika väl kunna lemnäs åt andra personer, än dem, hvilka tillhöra Contoirefs tjenstemanna-nersonal, samt de, för lyftningen af andre personers Discont-lån, måste vara försedde med lån-sökandes serskildte fullmagt, hvilken, enligt 2! 3 2 morn. Banco Reglementet, efter dennes eget godtfinnande, får ställas antingen å innehafvaren eller å viss man, eller ock å viss man eller den han dertill i sitt ställe förordnar, hvarföre ock Utskottet anser Riksdags-Fullmägtigen Lars Rasmusson hafva saknat giltig anledning till hvad af honom anmärkt blifvit emot bemälde tjenstemän, äfvensom Låne-Contoirets Direction; och anser Utskottet de af så väl bemälde Direction, som Banco-Fullmägtige framställde skäl emot antagandet af de förändringar, Lars Rasmusson föreslagit, i afseende på ombesörjandet af vederbörandes låne-angelägenheter ■vid nämnde JLåne-Contoir vara så väl grundade, att Utskottet, med fullkomligt instämmande i desamma, finner sig föranlåtet att afstyrka bifall till Lars Rasmussons ifrågavarande förslag. Stockholm den 24 Aug. J84o. STOCKHOLM, Ei-mcns och Granberg* Trtceeri. 1840. Banco-Ulshottets Utlåtande, IV:o j5.
Det vore godt, om man vore viss på att reformen vöre fullkomligt riklig; men hvad sjelfva hufvudfrågan beträffar (hvaruti man nu emot sin vilja inkastas derföre att SlatsUtsk. ej anfört några motiver), med den förhåller det sig så; alt tänkesätten inom detta hus äro ganska mycket delade i detta ämne. De äro delade inom Ulsk., de äro delade inom pressen, och — hvad som värst är — de äro delade inom män af yrket. Vi hafva vid flera föreg:de riksdagar haft tillfälle att höra de olika meningarna derom, och här äi; natur ligtvis ej stället att nu orda derom, enär StatsUtsk. gått R. St. i förväg i denna punkt. Jag går tillhaka lill hvad jag börjat med, nemi, att då inga motiver i utlåt, äro anförda, så vore det önskvärdt alt få höra några; och då kan ej resultatet af min framställning blifva annat, än hvad Frih. Palmstjerna yrkat, nemi. en återreraiss. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det kan visserligen ej förefalla mig oväntadt, att StalsUtsk. skulle blifva hardt klandradt när det vågat tillstyrka ett anslag af tredubbelt belopp mot hvad K. M. begärt; synnerligen då flera ledamöter bär yttrat att SlatsUtsk. ej anfört några motiver. Det torde således vara en skyldighet för mig, att anföra de motiver, som de värde ledamöterne anse saknas i utlåt. Likväl, när jag det gör, (ager jag mig friheten att hänvisa de värde ledamöterne till hvad StalsUtsk. åberopat, nemi. de tillstyrkanden, som blifvit gifna till R. M. då ärendet i statsrådet föredrogs i afseende på regleringen af skolorna, d. v. s. det prot. som är bifogadt R. M. propos. i ämnet. SlatsUtsk. ansåg att med det anslag af 30,000 r:dr som R.
§ 4 När dragningen är klar, skall direktionen genast efter avdrag av kostnader och penningvinster, om sådana förekommer sända överskottet till befallningshavande i det län där egendomen finns. Han ombesörjer utdelningen efter vad som föreskrivs i försäljning på utmätningsauktion. § 5 Säljaren är ansvarig för all den gäld, som häftar vid egendomen och får innan dess inte lyfta lottmedlen. Har säljaren gjort ett förbehåll, att vinnaren tar på sig viss del av gälden, är det tillåtet. § 6 Finns inte tillgångar att befria egendomen från skuld, avgör vinnaren om han vill ta egendomen eller det överskott som sägs i § 4. Svarar överskottet inte mot värderingssumman har den som vunnit rätt att söka resten hos säljaren. § 7 Anmäler sig inte vinnaren inom år och dag sedan kungörelsen om lottningens utgång, stått i Post - och Inrikes tidning, är han sin vinst förlustig. Den sälj då på auktion till förmån för någon allmän inrättning. Den som vunnit penningvinst måste ta ut den inom 6 månader, annars går den till någon allmän inrättning. § 8 Befallningshavanden utfärdar köpebrev till den som vunnit egendomen. § 9 Lagfart utfärdas som vanligt. § 10 Lottsedel på fastighet må ej underskrida en summa på 6 riksdaler 32 skillingar. Allt som rör lottningen skall på Nummerlotteri Direktionens förslag förordnas. § 11 Ingen annan ordning än den nu stadgade får användas vid försäljning genom lottning. Stockholm den 20 april 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående ömsesidigt lika förmåner för Svenska och Engelska handelsfartyg vid inoch utförsel av varor till eller från Svenska och Engelska hamnar. Stockholm den 29 april 1824 Överenskommelse har gjorts att från den 1 juni innevarande år har Svenska fartyg rätt att inkomma till engelska hamnar med lovgivna varor och att därifrån föra engelska produkter. Samma förmån ges Engelska fartyg. Dock får Svenska fartyg inte besöka Brittiska Kolonier och varken svenska eller engelska fartyg har då dessa förmåner. Stockholm den 29 april 1824 CARL JOHAN Kungörelse angående ömsesidig lika behandling av Svenska och engelska fartyg i avseende på skeppsumgälder och bärgningsavgifter. Stockholm den 29 april 1824 Svenska handelsfartyg är i Engelska hamnar inte underkastade högre bärgnings-, hamn-, lots-, båtoch tonnageavgifter än engelska fartyg.
En sådan mening af Lagens bud i 13 §. 8 Cap. Utsök-j nings-Baiken och öfrige stadganden, angående bysättnings-underhåll, har jag ej kunnat hemta, och vedertagen praxis torde ej eller med Utskottets förslag Instämma. Enar by-' lottning ej it annat an etc vite, att af gäl - Bil. till LngXJ iskottets Betänkande N:o 127.25 <denär uttvinga betalning, lärer med allmän rättsprincip vara lika öfverensstämmande, att fordringsegaren, för den kostnad detta vites begagnande honom tillskyndar, njuter ersätt» ring , sorn att Lagen berättigar vinnande part, att i öfrigt få af vederparten aterguldiie de kostnader, genom lagsökning och rättegång, han, för sin fordrans utbekommande, nödgas förskjuta. För min del får jag derföre vördsammast tillstyrka, att, med ogillande af Lag-Utskottets förslag i denna del, måtte förklaras, det borgenär är berättigad att af gäldenär återfå den kostnad hart till dennes bysättande och underhåll i bysättningshäckte förskjuter, samt att så beskalFadt kraf medför enahanda rättigheter lill gtildenärs person och egendom, som fordringar i allmänhet.’! Uti denna reservation hafva Riksdagsfullmäktige Börje Börjesson, Lars Larsson pcb Nils Persson instämt. 30 LagUtskottets Betänkande Nio 12g. N:o ia8- Ankom till Eipeditions-Utskottet den 9 Novemb, I-8'iq, Betänkande, i anledning af väckta frågor om stadgande af skyl* dighet för gäldenär, att, i brist af annan tillgäng, med arbete aftjena sin skuld. Välloflige BorgareStandet har till LagUtskottets behandling öfverlemnat ett af Riksdagsfullmägtigen Herr J.
Men för det första är det här tvifvelaktigt om det icke är ganska nyttigt för ärendernas gång om allmänheten blir på ett ordentligt och ärligt sätt underrättad om hvad som här förekommer, och för det andra är det icke sannolikt att MedSt:ns representanter i de Utsk., som hafva till pröfning antagande af Eiddarh. Kansliet eller såväl antalet af de tjenstemän, som der äro anstälde, som ock deras aflöning, skulle lägga sig mot Ståndets önskan att bibringa allmänheten uplysningar om hvad som här förehafves. Det synes mig derför icke tänkbart att denna fråga skulle kunna afslås. Men om också så skedde, så synes mig verkligen det ändamål vara så vigtigt, att man får en fullständig och ärlig redaktion af hvad här säges, att om också Eiddarh.kassan skulle för en kort tid få betala densamma, vore denna utgift likväl af ringa betydenhet. Man har visserligen sagt, att om man icke utsätter de vilkor, som Hr Cederschiöld föreslagit, eller att Tidningsredakt:ne skulle vara skyldige* att införa”referaterne fullständiga, så är man icke säker på att så sker. Utan att derföre vilja upträda som för - Den 22 Oktober. 21 svarare af några Tidningar, vill jag blott hemställa huruvida det är tänkbart, att en Tidning, som gör anspråk på aktade läsare, skulle tillåta sig att göra förändringar i de referater, som lemnäs af Biddarh. Kanslisterne. Ehuru jag inser att svårigheter torde komma att möta i föjld af bifall till Erih. Baabs motion, anhåller jag likväl att få tillstyrka densamma. Erih. Baab: Jag har letat reda på den § i Grundlagen, som Hr Cederschiöld för några ögonblick sedan icke kunde få reda på, det är nemi. 24 § i Eiksd.Ordn. Der står omtaladt, att i hvarje Stånd skall finnas en Sekreterare, hos B. o. Ad. 4 Kanslister, i PresteSt., en Notarie och 2 Kanslister, i BorgareSt., sammaledes, och i BondeSt. 2 Notarier och 4 Kanslister.
Att så bevaka våra kuster, utgörande en sträcka af flera hundrade mil, omgifne af skärgårdar och en vidsträckt gräns, att tullförsnillning på någon punkt ej blefve möjlig, skulle måhända medtaga liela tull-Jnkomsten., Jag anser derföre säkraste medlet att förskaffa Staten inkomst, att förminska anfedningarne till öfverträdelser af författnin - *20 Bil. till Bevillnings-Utskotlcis Bet. 2¥;o 27, garn-e, vara, att bestämma en lindrig tull, som för inkommande oell förädlade varor eller konst-producter, Spannmål och Landtmannavaror, för ingen artikel borde öfverstiga 10 procent af värdet, på det alla näringar måtte njuta ett lika skydd. Mot denna tull förutser jag den invändning, att våra inhemska näringar ej derigenom kunna vara skyddade emot utländsk medtäflan. Härpå får jag svara, att då en utländsk vara, utom tull, måste betala convoyafgift, som per medium kan beräknas till 2 procent, Tolag 2 procent, Frakt och Assecurance, öfver hufvud 6 procent, som med jo procents tull, utgör minst 20 procent i omkostnader; och då en Näring eller Fabrication, som för oss är naturlig, bör kunna producera eller tillverka en vara till lika pris som utrikes, emedan här ej är dyrare att lefva, tror jag den inhemska Näringen hafva allt det skydd den billigtvis bör kunna fordra, så vida man tillika vill visa någon billighet mot Consumenten; och härigenom förmodar jag denna invändning vara vederlagd. I den för åtskilliga artiklar bestämda utförsels-tull af 33|-:dels till 5o procent af värdet, kan jag ej instämma, såsom , efter mitt omdöme, ej rättvis emot de handteringar den angår. Bil. till Bevil/nings-Utskottets Bet. iF.-o 27. 121 2:0 Det å Spannmål satta medelvärde, hvarefter inkommande Tullen blifvit bestämd till 33 procent, anser jag för mycket afvikande från rätta förhållandet, och anser detta värde böra nedsättas 33f:- dels procent, eller en tunna Råg från 8 till 5 R:dr 16 sk.
Stockholm den 2G November 18G2. A. Jonsson, från Wermlands län. Af Anders Jonsson från Wermlands län, om rättighet för landstingen att besluta ändringar i Kongl. Förordningen den 21 December 1857, rörande slängselskyldighet. Jag inser väl svårigheten att stifta en lag om stängselskyldigheten, som år ändamålsenlig för alla delar af riket, ty hvad som är tillämpligt på slättbygden, der egorna ligga tillsammans, är det icke uti de skogrika trakterna med sina spridda hemmansdelar uti norra och vestra delarne af riket, hvilket förhållande äfven visat sig uti de många anmärkningar, som vid sista riksdagen höjde sig mot nu gällande författning i ämnet och genom den mängd motioner, som i anledning deraf framkommo; men förnekas kan likväl icke att nämnde Förordning är otydlig, hvilket visat sig deraf, att i de många rättegångar, den framkallat, domrarne olika tolkat densamma. För det läll att blott en enda jordegare linnes på hvarje hemman, synes mig samma Förordning tydlig, men för det fall åter, som ofta inträffar, åtminstone i Wermland, alt flere jordegare linnas å hvarje hemman, nämner den ingenting om skyldigheten all hägna vid allmän, för hemmanets behof erforderlig ”driftesgata” eller om de så kallade utgärdesgårdarne omkring hemmanets inegor. Under nästan alla de på sednare åren hemmanen öfvergångna laga skiften hafva de mindre jordegarne blifvit utflyttade till de vid skogsmarken liggande inegorna, hvarföre, då Förordningen icke nämner ett ord om utgärdesgårdar, dessa hemman, der icke billighet funnes hos de andra jordegarne, ensamme skulle anses skyldige stänga om hemmanet, och della, ehuru de äfven skydda de jordegares egendom, som bo inuti detsamma. På några Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 301 ställen hafva visserligen jordegarne sjelfve ingall på ali dela gatuoch utgårdesgårdar eller skallerud, men i della, såväl som i andra full, der Ceres intressen äro i fråga, får ej billigheten alltid råda.