Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Verkan af denna egendomarnas kastning från en hand till en annan, är efter min tanka, såväl politiskt som ekonomiskt skadlig; politiskt skadlig derföre, att den utplånar hvad man kallar kärleken lill torfvan, och med denna, den varmare kärleken till fosterlandet; — ekonomiskt skadlig derigenom, att detta täta ombyte af egare, förhindrar egendomens förbättring, — att begäret att hastigt blifva rik, fördomnar hågen till företag mer nyttiga för landet, — och slutligen derigenom, att utaf detta otyglade förvärfnings-begär upstå vinglerier, som icke sällan sluta med bedrägliga konkurser. Ehuru jag anser landets ställning i ekonomiskt afseende vara i högsta grad betänklig, så tror jag dock att vi kunna reda oss ur det trassel, som egennyttan, understödd af från utlandet hämtade idéer, påfört oss, men dertill fordras i främsta rummet, att vi bygga vårt välstånd på egen grund, eller med andra ord, att penningeoch kreditväsendet så ordnas, att förtroendet kan framkalla och gifva stadga åt inhemska rörelsemedel; — att landets industri riktas åt det håll, att dess produkter blifva begärliga i verldshandeln; — att förbrukningen af utländska varor inskränkes till det nödvändiga; — och slutligen att RiksBanken, genom att frigöras från ett direkt beroende af Börsens handelsföretag, befästes i sin stora och nyttiga bestämmelse, att vara stöd för näringarna och uprätthållare af myntvärdet inom Riket. Enär R. St:r sannolikt hafva att förvänta såväl K. Propos:r, som enskilda motioner om ytterligare anlitande af den utländska krediten, och enär ett nytt utländskt lån möjligen kan blifva till en början en nödvändighet, så anser jag, såsom ett oeftergifligt vilkor för beviljandet af något nytt utländskt lån, att R. St:r förut vidtaga åtgärder, som afklippa all möjlighet för den enskilde spekulanten att till sin fördel använda äfven detta nya lån, för att än ytterligare öka oredan i Sveriges finansväsende. På grund af alla dessa skäl, får jag vördsamt föreslå, det R. St:r måtte besluta. Exportförbud å silfver, så väl i myntad, som omyntad form.
Men — torde det invändas — man bör ju kunna antaga att tull-uppbörden skall stiga, och under sådan förutsättning skall Staten eller det allmänna vinna på tolags-regleriugen, enär tolagen för den tillökade tullinkomsten skall utgå med blott 5 procent i stället för att den eljest per medium utgör 8'/, procent af tulluppbörden. — Ja, jag vill också hoppas att tull-inkomsterna skola ökas, men jag får blott bedja om litet grand tålamod och vi skola snart se huru det kan komma att gå med den der vinsten. Jag beder då först att få fästa en noga uppmärksamhet derpå, att man icke kan utaf skillnaden emellan ofvannämnde 5% och 8 '/> °/n draga någon, ens i den allra ringaste mån tillförlitlig slutsats i afseende på frågan om huruvida tolagen (eller tolugs-ersättningen) i det hela må blifva lindrigare eller drygare genom förslagets antagande, äfven med förutsättning af en stigande tulluppbörd. Medgifvandet af tullfrihet för de betydligaste förnödenhets-artiklarne, hvilka i allmänhet äro lågt tullbeskattade och hvilka just til! följe deraf draga en jemförelsevis hög tolag i förhållande till tullen, utöfvar härvid alldeles samma inflytande, som enligt den föregående beräkningen och förändrar i väsentlig mån procent-förhållandet emellan tolag och tull. Om förslaget icke antages, så försvinner tolagen helt och hållet på de artiklar, som blifva tullfria och tolagen på de återstående, tull underkastade varorna, öfver hufvud, blifver då i förhållande till tullen lägre, i samma mån, som tolagen på de uteslutna artiklarne varit högre, än medium. Hvaremot, om förslaget antages, en stor del af tolagen på de tullfria blifna och blifvande varorna kommer att, såsom i föregående beräkning synes, fortfarande qvarstå och således i sjelfva verket öka de tolags-utgifter, som eljest skulle belöpa sig på de återstående, tull underkastade artiklarne. — För att ännu tydligare åskådliggöra rigtigheten häraf, torde jag få framställa ett exempel: genom tullfriheten för stångjern uppstår, såsom ofvan är visadt, en minskning i Bih, lill Ii. St.
St. ansågo Const.Utsk:s nu framställda förslag såsom oantagligt, har, såsom stöd för sin i detta afseende yttrade tanka, visat mig den uppmärksamheten att bland annat anföra, alt jag uti milt på f. m. samma dag afgifna yttrande icke yrkat, att R. o. Ad. skulle förklara några anmärkn.T såsom sin gemensamma tanka, utan endast gjort anmärkn.T vid Utsks afgifna förslag. Jag anser mig skyldig förklara denna tydning af min mening vara ett missförstånd. Det ingick icke i min afsigt att framställa förslag till några gemensamma tankar, men jag är deremot öfvertygad, att det är icke allenast gagneligt, utan äfven ganska vigtigt att R. o. Ad., äfven örn det icke skulle hafva den följd alt något förslag blifver hvilande, åtminstone till sitt protocoll uttalar den mening, R. o. Ad. bar i denna fråga. Det är af denna anledn. jag anser mig böra förklara, att då jag finner Hr Åkermans förslag vara det, sorn icke allenast icke strider emot, utan äfven till hufvudgrunderna öfverensslämmer med det yttrande jag samma Måndagsförmiddag afgifvit, jag ämnar rösta för antagande af Hr Åkermans förslag, såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka. Jag finnér visserligen, att den enskilda mening, jag i detta afseende kommer att genom min voteringssedel yttra, kan vara R. o. Ad. likgilltig, men det har icke varit mig likgiltigt att ett yttrande af mig möjligtvis kan af några af R. o. Ädis ledamöter vara missförstådt, och det är derföre jag ansett det vara en skyldighet emot mig sjelf att till protocollet afgifva denna förklaring. Frih. Sprengtporten, Jacob Wilhelm: Den grundliga behandling, som representationsfrågan såväl vid denna som föreg:de riksdagar rönt, innebär visserligen ä ena sidan ett bevis för det intresse, hvarmed denna fråga omfattas af Svenska folket och dess ombud.
Det är således ögonskenligt, alt grundfonden icke han lemna tillgång för den metalliska kassans förstärkande, alldenstund den förut är till liela sitt belopp använd. En sådan tillgång mäste man alltså söka annorstädes, och man finner den uti de sedan 1848 års början lill Banken influtne vinst-medel, sif denna banko-vinst mäste fö/jakleligen af sättas sä stort belopp, som erfordras lill förstärkande af Bankens metalliska kassa. Men det har förut visat sig, att 1,400,000 r:dr banko äro behöflige för alt uppbringa silfverfonden till det belopp, som den i. medeltal utgjort under de sednare åren, eller efter den tid, då den finska sedelstocken invexlades. Dessa 1,400,000 r:dr banko böra derföre afräknas från deri nu upplupne banko-vinsten, hvilken, enligt hvad upplyst blifvit, utgör ungefärligen 2,900,000 r:dr. Återstoden, r:dr 1,500,000 banko, hvilken icke erfordras för Bankens konsoliderande, kan följ akleligen af emnås till Riksgäldskontoret, att användas för statens behof. Emedlertid äro desse 1,500,000 r:dr icke nu genast disponibla. Herrar Banko-fullmäktige hafva nemligen vid början af innevarande riksmöte, uti sin berättelse angående Bankens förvaltning, underrättat Banko-Utskottet och Rikets Ständer, alt de på grund af den föreskrift, som Banko-reglementets §. 219 innehåller, användl en del af de influtne vinst-medlen lill uppköp af räntebärande papper eller sä kallade obligationer, och att det belopp af dylika papper, da från och med år 1845 uppköpt, sammanräknadt utgör i det närmaste 2j millioner 36 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12. r:dr banko, sedan afräkning skett för de obligationer, hvilka under tiden blifvit utlottade.
a65 utan efter frivillig öfverenskommelse och var upphäfvet inom Hernösands stift; men i anledn. af det långa afståndet emellan lärosätena och de studerandes hemvist samt deras medellöshet i allmänhet hafva ortens invånare, äfven för att kunna skaffa sig lärare och prester, godvilligt medgifvit djeknegången, hvarmed allmogen funnit sig högst belåten, då dessa vandrande studerande uppehålla sig i deras byggder hos pastorerna för att upptaga offer till fortsättande af resan till acadeinien. På grund af dessa upplysningar har Utsk. ansett sig böra afstyrka motionen och jag äfven frångått den ide', jag hade om saken, samt anhåller derföre om bifall till utlåt. Hr Dalman: Jag bekänner, att de skäl, Gr. Horn anfört, men som icke finnas i utlåt., lala mot återremiss. Jag får derföre anhålla om upplysning, huru de andra Stånden a (gjort frågan. Underteckn. R idd.Secret.: Utlåt, är bifallet af Borgareoch BondeSt:n; men från l3resteSt. är någon underrättelse ännu icke ankommen, om eller huru detta Stånd behandlat (lågan. Hr Dalman: Då således i alla fal! frågan skall förfalla, afstår jag, på de af Gr. Horn anförda skäl, från min anhållan om återremiss. Oecon.Utsk:s Utlåt. N:o 127 bifölls. Vid förnyad föredragning af Oecon.Utsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda utlät. IV:o 128, i anledn. af väckt motion om inrättande af en ångbåtsfart emellan Gottland och Öland, blef samma utlåt, af R. o. Åd. bifallet. Till pröfning företogs Oecon.Ulsk:s d. 16 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. JV:o 12g, i anledn. af väckt fråga om förbud emot försäljning af lottsedlar till utländska lotterier. ITr von Hartmansdorff, A u g.: Då Hr v.
Stadens invånare till last samt således i verkligheten icke medföra åsyftad förmon för Staden, har Kollegium, beträffande förslaget att för framliden tillförbinda invånarne uti uppstäder och de stapelstäder, hvilka hittintilJ ej varit med ständig inqvartering besvärade, eiler utgjort afgifter dertill, att bidraga till lindring uti de öfriga städernes inqvarteriogskostnad, funnit detsamma icke öfverensstämma med grunderne för inqvarteringen, eller blifva rättvist, med mindre sådane städer kunde beredas någon fördel, motsvarande ifrågaställde 113m onus. Deremot har Collegium tillstyrkt, att, jemte det den i 11 q vartel i ngs - to i a g, som uppbäres uti städer, hvilka ej hafva ständigt inkvarterade trupper, varder, såsom påbjuden med afseende å inqvarleringskostnad, lill Stats-Verket indragen till bidrag för ifrågavarande atgifter, desse utgifter måtte påföras allmänna Bevillningen. I öfrigt har Collegium tillkännagifvit, dels att det synts Collegium angeläget controlera rigtigheteri af de utaf städerne uppgifna inqvarteringstolagssunimors belopp, helst denna uppbörd från äldre tider tillkommit för att användas tilt understöd för ifrågavarande besvär, men att Collegium derföre saknat alla nödiga materialier; dels ock att granskning af de öfrige från städerne uppgifne förhållanden, angående deras inkomster i jord, m. ra., hvarken kunnat, i brist Stalssamt Allm, Besv, och Oecon.-Utsk, Betänkande N:o 46 17 brist af erforderlige controler, Företag,ks, eller varit nödvändig med de äsigter af ärendet, som af Collegium blifvit framställde. Följande motioner i ämnet hafva inom Yälloflige Borgare-Ståndet blifvit väckte, nemligen: 1:0 af Herr J.
• r:dr 300: jemte hyres-ersättning dito „ 50: •350: samt för dess resor till och ifrån riksdagen ersättning, enligt Kongl, brefvet den 22 April 1830, eller enligt 5:te klassen i nu gällande resereglemente (skjuts efter 4 hästar och traktamente 3 r:dr om dagen). „ fyra notarier, hvardera i dagtraktamente r:dr 4: 24. „ fjorton kanslister, dito dito . „ 3: — kommande aflöningen för desse tjenstemän att utgå från och med följande dagar, nemligen för sekreteraren från den 15:de, för 2:ne notarier och 2:ne kanslister från 4 Stats-Utslcottets Memorial, N:o 126. den 19:de samt för 2:ne notarier och 12 kanslister från den 25:tc sistlidne November. Hos Konstitutions-utskottet: För sekreteraren, arfvode i månaden r:dr 166: 32. „ en notarie, dagtraktamente n 3:24. „ tre kanslister, hvardera dito 2: 24. af hvilka sekreteraren blifvit antagen den 3:dje samt notarien och kanslisterne den öde December sistlidet år (Konstitutions-utskottets memorial, N:o 1). Hos Stats-alslioltet: För sekreteraren, arfvode i månaden r:dr 200: , sekreteraren för riksgäldsverket rörande ärender, dito „ 166: 32. — „ två notarier, hvardera, dagtraktamente 4: „ tre kanslister, hvardera dito ^ 3: varande desse tjenstemän antagne: förstbemälde sekreterare den 2:a, sekreteraren för de lliksgälds-kontoret rörande ärender, äfvensom en notarie och 2:ne kanslister den 6:te, samt en notarie och en kanslist den 13 December sistlidet år (Stats-utskottets memorial, N:o 1). Hos Bevillnings-ntskotlet:
I fråga åter om Salomon Heines anbud saknade Fullmägtige anledning att, i stället för att meddela Kredit-bolaget ett samma dag fordradt svar på dess anbud, delgifva Heine ett motförslag, 0111 hvars antagande å hans sida Fullmägtige voro fullkomligt ovisse, under det att Kredit-bolagets ombud då trodde sig kunna utverka bolagets bifall till hufvudsakligen enahanda vilkor, som i ett motförslag kunde erbjudas Heine. Den, då ifrågavarande låneaffär af Fullmägtige behandlades, märkbara förändringen i kreditoch penningeförhållandena bekräftade för öfrigt angelägenheten af det erforderliga lånets skyndsamma afslutande och gaf icke den ringaste anledning till den förmodan att för Riksgälds-kontoret fördelaktigare lånevilkor skulle genom uppskjutna underhandlingar kunna betingas. Hvad Revisorerne dernäst anmärkt mot Fullmägtiges godkännande af Kreditbolagets sednaste anbud, ehuru samma anbud i åtskilliga hänseenden, vid hvilka Fullmägtige under föregående ofverläggningar fästat synnerlig vigt, skiljde sig från de vilkor, mot hvilka bolagets ombud, vid första anbudets pröfning, icke haft något att erinra, bemöta Fullmägtige med det svar att detta antagande betingades af den tvingande nödvändigheten att bereda tillgång för Riksgälds-kontorets då snart förestående högst betydliga'utgifter. Härvid kom jemväl i hufvudsakligt betraktande de betänkliga och bekymmersamma följder, som det vid denna tid yppade förhållandet med en firma inom hufvudstaden, hvilken åt sina utländska affärer och de för deras bedrifvande både inoch utrikes begagnade låneutvägar gifvit en härstädes exempellös utsträckning, måste medföra för ej mindre allmänna penningeställningen inom landet, än Svenska krediten på flera utländska orter; och blef, under sådana omständigheter, underrättelsen om det temporära lånets afslutande med allmän tillfredsställelse emottagen.
Hi Kongl. Förordningen den 20 Januari 1824, i fråga om ersättning till egare af vattenverk, som Hyttas, eller då vattnet afledes, i och för sjösänkning; 13:o Johan Bergströms från Kopparbergs län motion, om rätt för egare af vattenverk att för verkets utvidgning få expropriera jord; 44:o Lars Rasmussms från Götheborgs och Bohus län motion, uti hvilken Tobias Lind från nämnde län samt David Andersson från Halland instämt, om arfsrätt för oäkta harn; io:o samme ledamots motion, uti hvilken åtskilliga andre ledamöter in stämt, om ändring i gällande lagstadganden, rörande inteckning i fast egendom; 16:o Anders Pehrssons från' Östergöthlands län motion, om ändring i 30 kap. 6 § Rättegångs-Balken; 17:o Gustaf Jonssons från Calmar län motion om lagstadgande, rörande barkmätning; 18:o Nils Svenssons från Blekinge län motion, om inskränkning i stads ocli polisbetjentes rättighet att vittna i egen sak samt mildring i straffet för sådane tjenstemäns öfverfallande; 19:o Johannes Anderssons från Elfsborgs län motion, om ändring af 12 kap. 7 § Ärlda-Balken samt Kongl. Förordningen den 19 Maj 1845,* angående lösningsrätt till fastighet syskon emellan; 20:o Gustaf Janssons från Calmar län motion, uti hvilken Nils Svensson från Jönköpings och (rustaf Johansson från Kronobergs län instämt, om förbud för kringresande komedianter att vid marknads-tillfällen samt å sönoch helgedagar tillställa förevisningar; 21 :o Anders Pehrssons från Örebro län motion, i hvilken J. G. Wassmuth från Stockholms län instämt, angående obegränsad hemmans-klyfning; 22:o Erik Christenssons från Götheborgs och Bohus län motion, uti hvilken åtskillige Ståndets ledamöter sig förenat, derom, att qvinna må anses för laggiltigt testaments-vittne; 23:o Bengt Nilssons frän Kronobergs län motion, om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 13 Juli 1853 samt Förklaringen den 20 Juni 1855, angående hemmansklyfning.
Denna erfarenhetsfilosofi förutsätter emellertid såsom sin logiska stödjepunkt en viss latent riktning i det allmänt mänskliga medvetandets själfuppfattning, hvilken riktning genom att höjas till klarhet gifver den rena filosofien dess princip. Det kan icke här vara tillfälle att närmare utföra det nu sagda. Jag vill endast för att söka klargöra min mening anföra ett par exempel: det ena Kants, det andra Stuart Mills filosofi. — Den erfarenhetsströmning, som i den kantiska filosofien särskildt gör sig gällande, är den, som går ut på vinnandet af sträng logisk evidens eller på begripandet af det i erfarenheten gifna sammanhanget såsom i och för sig nödvändigt. Inflytandet därifrån gör sig direkt gällande i den populärfilosofiska betraktelse af det faktiskt väsentliga i erfarenheten, hvarmed Kant inleder sin filosofi. Utgångspunkten för densamma utgöres nämligen onekligen af den reflexionen, att det i erfarenheten faktiskt gifves vissa begrepp, som äro »apriori» eller icke kunna härledas ur sinnesförnimmelser eller sinnliga känslor, t. ex. begreppet orsak, och på dem grundade omdömen, som göra anspråk på ursprunglig eller af sinnenas vittnesbörd oberoende giltighet t. ex. orsakslagen. Den giltighet, hvarpå de hafva anspråk, är dels kunskapsteoretisk, d. v. s. de vilja gälla såsom kunskaper om verkligheten, dels etisk, d. v. s. de vilja gälla såsom lagar för handlandet. Dessa omdömen äro de enda egentliga kunskaperna och sedenormerna, som förekomma i erfarenheten, och de utgöra sålunda det väsentliga i densamma, såvidt den betraktas såsom allmängiltig. Man observere nu, att i detta framhäfvande af en viss erfarenhetssida såsom den väsentliga ligger redan en rationalistisk princip innesluten såsom den logiska stödjepunkten. Denna sats, att den egentliga kunskapen och sedenormen skulle utgöras af sådana omdömen, som äga giltighet oberoende af det tillfälliga innehållet i medvetandet — sinnesförnimmelserna och de sinnliga känslorna —, innebär ju, att den allmängiltiga nödvändigheten i kunskapen och sedenormen är ursprunglig eller att innehållet i de samma i sig själft har nödvändigt sammanhang. Huru kan detta påstående, som har sina anor i den platonska filosofien, äga berättigande? Icke kan det grundas i erfarenheten eller i det tvång, som denna innebär.
som kunde varda i nåder bestämd; — och blef på grund häraf uti det general-förslag rörande statsbidrag till allmänna arbeten, hvilket Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader före innevarande riksdags början till Kongl. Maj:t afgaf, ifrågavarande ärbets-företag Uppfördt till erhållande af ett anslag, utan återbetalnings-skyldighet, af 150,000 Riksdaler. Med åberopad anledning deraf, att Kongl. Maj:t icke funnit skäl att härom aflåta särskild nådig framställning till Rikets Ständer, har Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, uti memorial af den 28 sistlidne Februari, hos Kongl, Majit i underdånighet anmält det sednare alternativet af Direktionens underdåniga Kongl. Majds Nådiga Skri/vilse 32 lil. 11 ansökning, eller om tillåtelse för bolaget att, i stället för kanal, få vid Dejefors anlägga jernväg; i afseende hvarå Styrelsen för egen del anfört, att, ehuru Styrelsen funne byggandet af kanaloell slussled vid Dejefors blifva för trafiken nyttigast och bcqvämligast, Styrelsen likväl, då sådan anläggning, i anseende till den erforderliga högre kostnaden, icke syntes billigtvis böra åläggas bolaget att utföra, för såvidt icke ett ytterligare understöd till arbetet af Rikets Ständer blefve beviljadt, ansåge sig, under förutsättning att bolaget icke skulle blifva gynnadt med en dylik förmän, ej ega skäl att afstyrka anläggningen af jernbana, fastän rörelsen icke kunde komma att ernå en lika stor lättnad deraf, som förmedelst kanal och slussar.
0 Vajnar och Åkdon y hos Borgare-Ståndet', alt hvad Utskolts-Afdelningen derutinnan föreslagit, måtte godkännas, att för ”enskildes af dem sjelfve medförde” borde erläggas 10 R:dr och för ”andra nya eller brukade” 33 R:dr IG sk. tull, samt att gällande Taxas bestämmelser för denna artikel borde bibehållas. 38 Bevillningt-Utskottcts Utlåtandej N:o 30. Vekar, i Borgare-Ståndet', att å Lamp-vékar bör sättas 24 sk., och å Ljusvekar, hvilka äro för Ljus-fabrikerne oundgänglige, J. R:dr 16 sk. värde och 12 sk. Lull ?t>. Verktyg, bos Borgare-Ståndet: att en sådan lämplig tull derå bör bestämmas, att Commerce-Collegii tillstånd icke, såsom nu blifvit föreslaget, må för deras införande erfordras. Vin, inom Ridder skåpet och Adeln: att den å Vin på fastager föreslagna nedsättning till 16 sk. kannan syntes betänklig, enär tull-inkomsten derigenom skulle kunna komma att minskas med 70 till 80,000 R.:dr om året., men skulle en sådan nedsättning dock ansesböra ske, borde det ut Kongl. Majit öfverlemnas att med nuvarandelull 24 sk. kannan belägga vin, infördt från länder, der serdeles betungande afgifter äro eller blifva lagde på Svenska handeln, samt att nedsättningen icke borde ega ruin förr, äu Frankrike medgåfve lindring i dervarande införsels-tull å Svenskt jern; i Preste-Ståndet: att tullen å Vin på buteljer jemväl borde nedsättas och högre afgifter icke ega rum för detta, än för Vin på faslager; hos BorgareStåndet: dels att någon tull-nedsätlning å vin icke bör ega rum; och dels att, med gillande af den föreslagna minskningen i tullen å
Det skall visserligen för mig vara likgillligt, om en älerremiss sker; men jag hemställer, med hänsigt lill de upplysningar jag Icmnat, och med afseende på den underrättelse jag meddelat, att vi snart hafva alt vänta en reorganisation af bcrgstatsljenslerne, om älerremiss är lill något gagnelig, hvarföre jag fortfarande yrkar afslag å detta betänk. Hr von Troil: På de skäl, som Gr. Posse sednast anfört, och hvilkas gilltighet jag icke kan underkänna, afstär jag från min begäran om älerremiss. Gr. Sparre, Erik: Jag erkänner, att jag som ledamot af Ekon.Ulsk. der deltagit i della betänk., och har ej funnit mig vacklande i den öfvertygelse jag dä fattade om frågan, af de skäl, som nu af Gr. Posse blifvit anförde. Frih. Cederström har före mig yttrat, att dessa tjenster numera äro temmeligen obehöflige; sjelf har jag någon lid vistats i bergslagen, bar der sett och inhemta! erfarenhet om de ringa förrättningar, som dessa bergsfogdar utöfva. Jag bar sett sådane tjenstemän pä ställen, der det knappt finnes bruk. Frill. Cederström har ådagalagt, att deras åtgärder numera hafva till större delen upphört. Debiteringen och uppbörden för bruken och bergverken kan utan svårighet verkställas, bergsfogdar förutan, af kronofogdar och häradsskrifvare. Under sisll. riksdag ingingo Sländerne med und. skrifvelse till K. M. om bergslingsrätlernes upphörande; vi bafve snart sådant alt förvänta, och äfven af della skäl torde således bergsfogdarnes indragning utan fara kunna äskas. Gr. Posse: Jag tackar den siste talaren, som med sitt yttrande påmint mig om ett förhållande, som jag glömde alt nämna. R. o. Ad. har redan a fsla fri t betänk., anj>:de bersslintrs o . o O rätterncs upphörande, och då tycker jag det skulle vara inconscqvent, om icke med delta betänk, förfares på enahanda sätt. Frih.