Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ståndet i annan syftning hänvisat frågan tiU Stats-Utskntlets behandling,- har Stats-Utskottet funnit närmare föreskrift i ämnet af nöden; och dås frågor om disposition af de till Statens behof afsedde medels tillgångar tillhöra Stats Utskottets handläggning, hvadan ock, så väl vid föregående1 som innevarande Riksdag, allt hvad, sorn tillhört den så kallade Extra Statsregleringens uppgörande, varit ensamt af della Utskott behandladt samt det äfven synes vara nödvändigt, att, om >n dylik reglering på ändamålsenligt sätt skall kunna uppgöras, samtlige tillgångar och i fråga komne behof i ett sammanhang tagas i betraktande, hvilket Ater icke låter sig göra, derest till denrra reglering hörande frågor skola af serskilde Utskott handläggas; så och enär för öfrigt, om vissa delar af Extra Slatsregleringen, hvaröfver Stats-Utskottet sig redan yttrat, skulle, i anledning af återremiss å detta yttrande, afskilja* och blifva föremål för ny behandling af sammansatta Utskott, sådant ofcvifvelakligl skulle leda till dröjsmål och svårigheter vid Extra Statsregleringens afslulande och definitiva pröfning hos Riks-Stånden, hvaraf åter förlängning utaf Riksdagen blefve en följd, har Utskottet ansett sig böra hemställa, icke allenast att Preste-Ståndet ville medgifva, att Stats-Utskottet ensamt slutligen handlägger den af Utskottet redan behandlade Extra Slatsregleringen, med beräknande af den ytterligare tillgång utaf Banco-vinsten, som numera blifvit bestämd, utan ock att Bonde-Ståndet, sedan detsamma blifvit ensamt om sitt beslut, huru frågan om användandet af nämnde tillgång bör behandlas, jemväl numera mätte tillåta, att nu ifrågavarande ärende, i enlighet med Ridderskapets och Adelns samt Borgare-Ståndets, redan fattade beslut, af Stats-Utskottet handlägges.
Jag får således till en början leda Höglofi, Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den fördelning af rättigheter emellan Konung och Ständer, sorn RegeringsFormen stadgar till bevarande så väl af tillräcklig styrka i Konunga-magten, som af Nationens frihet, tvenne ändamål af lika vigt för det helas bestånd, och hvilkas gränsor lika heligt böra förvaras emot allt intrång. Således hafva Riksens Ständer Beskattningsrätten sig allena förbehållen. Den Lagstiftande magten utöfvas af Konung och Ständer gemensamt: Den administrativa af Konungen , med bestämda undantag} dock kunna Riksens Ständer, i allmänna ären - Ben sf April. den, hos Konungen yttra underdådiga önskningar om gamla Författningars ändring elkr nyas antagande: Men deremot äro enskilta mål uteslutna ifrån Riksens Ständers befattning, på sätt, enligt hvad 90 §. Regerings Formen bokstafveligen innehåller, att frågor hos dem aldrig få förekomma om Embetsoch Tjenstemäns tilloch sfsättande, Regeringsoch Domare magternas beslut och utslag m. na. Ett märkvärdigt undantag härifrån år dock gjordt i afseende på Stats-Rådet eller i allmänhet de hos Konungen Rådgifvande och Föredragande, samt jemväl Högsta Domstolen: Och sådant utan tvifvel visligen , emedan ett högre förtroende fordrar en högre ansvarighet. Om den, hvilken ar åläg i Högsta Domstolen, tillhörer det icke mitt ämne atts här något nämna. Men hvad Stats Rådet beträffar, så, ehuru dess Ledamöter äro inför Riksens Ständer redoskyldige för sina rådslag, utmärker dock allt hvad Grundlagen stadgar om Controllen på deras åtgärder den största varsamhet hos Lagstiftaren, att Riksens Ständer icke omedelbart måtte sig dermed sysse sätta. Han har uppdragit detta värf åt ett särskildt, af Riksens Ständer sjelfva valdt och så kalladt Constitutions-Utskott.
Domhafvanden i Svartlösa Härad har hos mig blifvit anmält, att nämnde Häradsrätt vid afgörande af ett tvistemål imellan en Inspektor och den Enkefru, hos hvilken han varit i tjenst, angående utbekommande af löneförmåner, har, ehuru under målets handläggning genom vidräkning emellan parterna utredt blifvit, att Inspektoren icke allenast fått till fullo emottaga den honom för hans tjenstetid från den 24 April 1851 till samma tid 1852 tillkommande löneförmån i rågmjöl sextio lispund, utan äfven att han borde godtgöra Enke1'run fem lispund sex marker rågmjöl, utgörande brist för hvad han af denna vara emottagit, men ej redovisat, genom utslag den 19 April 1853, under det emot verkliga förhållandet stridande antagande, att Inspektoren å lönen för nämnde tid skulle äga att fordra 57’f lispund rågmjöl, ålagt Enkefrun att till Inspektoren utgifva 52 lispund 4 marker rågmjöl, antingen in natura eller efter i orten den 1 April 1852 gällande pris, samt godtgöra Inspektörens rättegångskostnad med 8 Ridr 16 sk. banco, hvilket utslag vunnit laga kraft; och som Häradshöfdingen uti häröfver afgifvet utlåtande ej kunnat annorlunda förklara grunden till detta utslag, än genom den oriktigä uppgift, att Inspektoren längre tid än ett år skulle varit i Enkefruns tjenst, samt följaktligen hos henne .äga större fordran, än hvarom stämdt blifvit; så har jag funnit mig icke kunna undgå att till laga ansvar befordra det embetsfel, som genom den orätta domen blifvit begånget; hvarföre åtal efter mitt förordnande skett hos Kongl. Svea Hofrätt, 'der Advokatfiskal^ jemväl yrkat, ansvar för omförmälte af Häradshöfdingen Föreburna oriktiga uppgift. I detta mål har Kongl.
Jag fortfar fördenskull i min anhållan, att saken malte genast afgöras, och all, om Hr Tersmedens hemställan icke afslås, den åtminstone icke må vinna någon annan ålgärd, än att läggas lill handlingarne. Hr Palmcrantz: Jag ber blott att, i anledning af Frih. Stjernstedt yttrande, all Hr Tersmeden skulle hafva väckt sin motion, innan föredragningen af frågan om skalte-förenklingen varit slutad, få nämna, alt sä icke skedde, ulan att motionen väckles, efter det ifrågavar:de betänkande hell och hållet var genomgånget. För öfrigt fortfar jag i milt yrkande, ali motionen målte till vederbörligt Utskott remitteras; ty jag kan icke anse det vara med grundlagens bud öfverensstämmande, alt en fråga undertryckes, derföre alt denna fråga är af enskild motionär framställd. Hr Cederschiöld: Hr Dalman har ganska räll deruti, att man visserligen eger att vid besluts fallande göra tillägg till de förslag, Utskott framställt; men ett sådant förslag till tillägg skall framställas under discussionen öfver sjelfva hufvudfrågan, och innan man deruti fattat sitt beslut. Helt annat blir förhållandet om man, I>en 7 Juni f. m. 59 sedan hufvudsakpn är afgjord, framkommer ined en hemställan, att beslutet, skall tolkas så eller så. Detta förhållande förändras icke derföre att man, såsom Hr Ribbing sagt, gifver sitt förslag namn af en hemställan (ill R. o. Ad. att för sin del förklara, alt beslutet bör förslås på ena eller andra sättet. Ty en frågas egenskap af allmän ligger i dess egen inre natur, och icke i de uttryck man viddess framställning begagnar. Eljest skulle, i fall jag ville föreslå, alt R. o. Ad. för sin del malte besluta en förändring i någon § af grundlagen, ett dylikt förslag, efter Hr Ribbings sätt alt bedöma saken, blott vara en enskild fråga, emedan motionären begagnat eli så beskaffad! uttryck. Det är fördenskull icke de af talaren begagnade ordalagen,'sorn bestämma en frågas beskaffenhet, ulan dess egen natur.
Prästegårds-Penningar af 45* Mantal af Drothems Socken Annan inkomst af Hospitalets tillhörigheter Jnskrifnings Penningar - Bidderiet Bötes-Penningar - Jnteresse-medel af fruktbärande Capitaler Vinsten på Persedlar efter förvandling ' * Retjenternes ÖfvermålsSpannemål - l 2: qo; 220: 182: 40: 51)1: - t,100: 11. 18. 48: PenningeInkomsten är således tillsammans » c:i 2,843 D.r 10 ör. 10:0 Söderköpings Hospital. Enligt den af Kongl. Maj:t d. 4 Maji 1695 -Utfärdade Stat och Spisordning, äro Hospitalets .1644 Stals-TJls&ottcts Betänkande». l2:o Norrköpings Hospital. Är ilet minsta bland Hospitalerne i Stiftet. Kongl. Maj ts Stat och Spisordning för Hospitalet är utfärdad dea 4 Maji 1695. Efter det af 1754 ars Räkning gjorde och ingifne Utdraget, består inkomsten uti KronoTiortde af 6 Socknar, sorn stigit till 212 T:r C fj:d. samt Ränta och inkomst af en Qvarn, Äkrar och Äng och Tomter, som äfven stigit lill 41 T:r 5 * fjicl, Spannemål, samt uti andra Räntepersedlar med Rågame utaf Retjeningens Spannemål, hvilken brukas in natura och gör efter Kronovardering med Tomtören Inleresse-medel - Inskrifningspenningar - Bänkerurns-Penriingar - Sta 458 Dtr 24 ör. V insten efter Markegångs-priset Hela inkomsten är således 253 T:r 7J fj:d. Spannemål och uti Penningar 1098 Dtr 2 or. Silfverinynt. Skara Stift. l2:o Skara Hospital. Ifrån de äldsta tider har härstädes ett Hospital och Fattighus varit inrättadt och skall ännu äga sådane Fonder öfrige, som redan uti Caiholska tider varit elert ill ansiagne.
– Mitt namn,– sade Ehrensköld, – det skall du få veta, om du först skaffar mig en klädsel efter mitt stånd, men litet frågar jag efter det onda du kan göra mig, om jag bara ännu en gång i detta jordelif får trampa den svenska botten. Väl skönjer jag, att ni äro gudlösa kapare, och väl återser jag ett annat land än det ljusa och lyckliga som jag lämnade ... men likafullt är jag nu hemma ... Jag är hemma! Mitt lif kan jag nu gladt låta, men neka mig inte att först stiga neder på det svenska skäret. – Det är billigt taladt, – svarade Gatenhjelm. – Men skynda på nu, skynda på nu! Han knackade allt otåligare med kryckan i relingen. Ehrensköld kastade sin påk i däcket som en sträckt värja och trädde ned på skäret. Några steg gick han långsamt framåt, som hade marken gripit fast om hans fötter. Så knäföll han och strök och smekte med händerna öfver klippan och böjde sig ned med kinden intill den. – Pris ske dig, himmelske fader, – hviskade han, – som från så långa och främmande vägar återfört den husville sonen. Din, din vare äran! Då gaf Gatenhjelm ett tecken, och Norcross lade musköten till ögat och sköt från relingen Ehrensköld genom hufvudet. När dagen rann upp, styrde redan kaparna med sitt byte in mot bohuslänska stranden, men ute på skäret låg den hemkomne krigaren med armarna om klippan. I MARSTRANDS KYRKA. Oroliga borgare rådplägade på Marstrands torg, och en fiskare berättade, att Tordenskjold snart ärnade styra med sina skepp mot ön och intaga fästningen. Martin Rosengård, klockaren, kom öfver torget med nyckelknippan och gick midt genom trängseln sin raka väg till kyrkan utan att tala med någon. – Han är klenhörd och gammal, – sade folket. Martin Rosengård svarade sakta för sig själf: – Men han är minnesgod den gamle Martin. Han är mycket minnesgod. Han glömmer aldrig den dag som gaf honom glädje och mod för ett helt lif.
Majit i förevarande nådiga Proposition behagat föreslå. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 31 Januari 1866. Erry ed i Un n v -Utskott e Is Förslag till unden). Uppläst och godkänd t hos Ridd. och Adeln den 20 Jan. 1866. Preste-Ståndet den 2 4 Borgare-Ståndet den 24 Bonde-Ståndet den 31 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring i nu gällande föreskrifter om skyldighet föd vissa Statens tjenstemän att ställa horgen för den upphörd, de omhänderhafva. (Allm. Besv. och Ekon.-Ulskotlels Betänkande N:o 25.) 8. A. K. Hos Rikets Ständer har, på anförda skäl, fråga blifvit väckt om upphäfvande eller ändring af nu gällande föreskrifter angående skyldighet för vissa Statens tjenstemän att ställa borgen för hela eller en del af den uppbörd, sorn med tjensten är förenad; och hafva Rikets Ständer, sorn. vid pröfning af denna fråga, ansett sig ej ega skäl att tillstyrka fullständig befrielse för uppbördsman från att anskaffa säkerhet för omhänderhafvande medel, likväl funnit sig böra föreslå en utväg lill fullgörande af ifrågavarande skyldighet, hvarigenom, på samma gång det dermed afsedda ändamål vunnes, den, hvilken egde tillgång till annan underpant, kunde undvika att i sådana fall anlita andra personer om en löftesförbindelse. I äldre tider, då föreskrifterna i förevarande hänseende uppkomma, voro nemligen icke s. k. statspapper i vårt land tillgängliga i allmänna rörelsen och följaktligen ej heller lätta att realisera. Men sedan numera förhållandet är omvändt och en deposition af dylika värdepapper skulle tillfullo motsvara hvad med en borgensförbindelses aflemnande åsyftas, synes det böra kunna medgifvas en uppbördsman alt få välja hvilketdera sättet för presterande af ifrågavarande säkerhet han sjelf föredrager. Det är deremot klart, att icke alla slag af värde papper kunna vara härtill användbara, i anseende till de olägenheter, besvär och omgångar, som skulle uppstå vid vissa tillfällen, då t.
Men icke desto mindre mötte jag i förgår tant Amelie, som är känd för att hålla ut på sitt sommarställe till det allra sista, och hon kånkade på två stora hattaskar och en liten trädgårdskanna samt kommenderade en liten trupp på två stadsbud och en jungfru. Så att nu är det slut på sommaren — • absolut förbi! r Det är visst värdt att tala om, att vi ha så långa dagar om sommaren, när de likväl alla tillsammans bilda en så kort, en så hastigt försvinnande bit af det lång » året. Alla mina fiickbekanta och alla mina bekantas fiickbekanta ha kommit tillbaks från brunnar oeh bad, resor och sommarnöjen med sina små hufvuden och sina små handkappsäekar fulla af förtjusande minnen och näpna souvenirer. De ha vuxit till i fägring på ett oroväckande sätt, men hvad har man egentligen för glädje af det, när de små slarfvorna mestadels gått och skänkt bort sina hjärtan åt stiliga löjtnanter och söta små vice häradshövdingar! Enda trösten är, att dylika sommarinklinationer ofta nog dunsta bort ännu hastigare än sommaren själf. Ja vi äro redan vid begynnelsen af paraplymakarnes, galoschfabrikanlernas och regnkappsbutikernas gyllene period. V i börja åter med en viss högaktning betrakta våra illuminationskaminer, som under sommaren varit lika förbisedda som en låghalt 40- årig skönhet under balsäsongen, och de förtänksammare bland vårt släkte köpslå redan om vinterpaletåer oeh pälskappor. I städerna gå husmödrarna för längesedan och räkna och ordna, styra och ställa för flyttningen, denna välsignade, familjetrefnaden förintande och allting uppochnedvändande procedur, som förbittrar vårt lif minst en vecka närmast före och tre hela veckor närmast efter den 1 oktober. På landet går mamma och tittar med ögon, som tindra af välbehag, på den till gödning ställda ungstuten, allt medan hon plockar för honom portioner i mat och dryck så läckra och så rundliga, att de väcka den svartaste afnnd äfven i det blygaste lilla kvigobjärta.
Såsom ett ytterligare stöd mot all fraktan i detta fall har en värd talare anfört exemplet af det med oss i så många hänseenden samslägtade Norrige, som då det, efter 3:ne århundradens envälde, återfick en constitionel frihet, stadgade offentlighet vid lagstiftningens sammanträden, utan att de hittills förflutne Storthing kunnat uppvisa någon olägenhet deraf. Man kunde invända mot det från våla Tings offentlighetjör motionen hämtade stöd* Ben ii Martii. 6 85 btt de större och mera spända driffjädrar, sora Vid politiska machinationer användas, kunde göra ytterligheter möjliga för en, vid lagstiftningens debatter närvarande, menighet, som icke kunna förekomma vid de lagskipare de domstolarnes. Detta inkast besvaras af den genom histo-r rien bekräftade sanning, att der jäsningen äc sådan i begreppen och viljorne, att, vare sig den redan med makt beklädda regeringen, eller ett förtryckt Folk, som med skäl lösbryter eller ändtligen en yrande massa sorn vågar sätta sig mot grundlag och ordning; der är det sällan, utan för ett stort öppet våld, som, lag.} formernes physiskt svaga väktare duka underDen som velat angripa dem, har ej förr kunnat våga något, än han med hopp om framgång kunnat våga allt. Så slutades just det revolutionaira Frankrikes representativa tid, ej genom Galleri-åhörarnes stoj eller anfall, utan genom Nepoleons Grenadierer, hvilka utdrefvo de 50o:des Råd. Emot de krafter, sorn» der detta kan ske, äro i rörelse, hjelper ej att tillsluta Salen. Så förvara Svenska Ridderskapets egna Profocoller, och dessutom ännu många lefvandes minne hugkomsten af en stormig månad, då tonen i hela Europa emot adel och inhemskt split uti sinnena, satte en Svensk Konung i stånd, att ur Rikssalen utvisa Sveriges första Riksstånd, att genom omotiveradt öppet våld beröfva dess utmärktaste Ledamöter yttrande rätten, och att med torget utanför, fullt af pöbel, påstå er. proposition vara bi-*- 686
Friherre Haij, Fullmägtig Herr Hjerta, Johan Gustaf, ÖfversteLieutenant, R. S. O. l8;de — 17. Herr Hård af Segerstad, Carl, GeneralMajor, C. S. O. ig:de - 66. Herr Liljehök till Gäl lared, David Wilhelm, ÖfversteLieutenant, C. W. O. R. S. O. 2o:de _ 167. Herr Gethe, Adolph, Öf verste, R. S. O. 2 usta —* 206. Herr Hästesko af Fortu na, Gustaf Hindric, Ryttmästare. 22:dra — w 4o8. Herr Danckwardt Lilje ström , Jacob Malcolm, Capitaine, R. S. O. a3:dje «^_ 5o6. Herr von Qvanten, Carl; Kammarherre, R. S. O. 24:de 68g. Herr Brunow, Charles Emil, Major, 25:te 792. Herr Lagerheim, Pehr, Asessor. s6:te __ — 862. Herr Gyllenkrok, Göran, Major, R. S. O. 27:de . go2. Herr Berghman, Ambro\ sius Magnus, Öfverste, R, S. O. 1 12 Den 24 Januarii, Bankmans 28:de Afdeln, N:o io35. Hei')'Hammarhjelm, Carl Fredric, Kammarherre. ag;de — ] 10g. Herr Ehrenborg, Casper, vice Landshöfdinge, R. N. O 5o:de — 114g. Herr IIjarne, Carl Jacob, Öfverste, R S. O. 3i:sta — i5o4. Herr Kuylenstjerna, Jo han Carl, Major, R.S O. genom lottning med 1417 Herr Ehrenhoff, Carl, Capitaine och 1476 Herr Riben, Adolph Wilhelm, Ryttmästare. 3a:dra ___ t5ig Hcvr von Döbeln, Johan Wilhelm, Professor, R. W. O. 53:dje __ 15g4.
BorgareStåndet hade endast eftergifvit sin lösningsrätt af Stadsegendom, med det uttryckliga förbehåll, att egaren deraf skall deltaga uti thy åtföljande skjutsningsbesvär, Inqvartering, Båtsmanshåll, och öfrige för egendomen utgående afgifter. Men hvad Högvördige Preste - Ståndets deltagande uti concessionerne angick, syntes det vara ofullständigt uttryckt, enär det heter, att Ecclesiastike personer med deras Enkor och Barn etc. som (utan afseende derpå, om de förstnämnde inom Staden haft Embete och Tjenst eller icke) skulle åtnjuta den fördel på Borgerskapets bekostnad, att då de blott förskaffade sig bus och gårdar inom Städerne, vore de äfven frikallade ifrån utgörandet af deras egendomar förut åtföljande onera. Delta kunde Besv. och Oee n. Utsk. viii icke vara meningen, eller med rättvisa och billighet öfverensstämmande, emedan Preste-Ståndet skulle, i detta fall, vara mera privilegieradt, än något af MedStånden. I anledning häraf har Motionairen fästat Utskottets uppmärksamhet derå, att, ifrån urminnes tider och således långt förr än oflanämnde concessioner tillkommit, hade Inqvartering, samt Prestegårds uppbyggande och underhållande (hvarom i synnerhet frågor hafva uppstått) varit bland de onera, som åtföljt gårdarne i proportion af Gårdstals beräkning, hvilken grundar sig på deras större elier mindre areala innehåll, och större eller mindre åbyggnader; samt att, efter denna och ingen annan princip, alla utan undantag, som innehafva Gårdar i Linköpings Stad, rosta vid Preste-val, än i dag såsom fordom. Yid hvilket förhållande, och då Herr
Det myckna, sorn vid denna Riksdag, redan blifvit sagdt, om en tillvarande nödställd och brydsam belägenhet för Rikets inbyggare, bevisar nogsamt, att en sådan verkeligen existerar; hvad deremot blifvit anfördt om tilltagande folkmängd och tilltagande production, visar lika ovedersägligt, att Landet, i det hela taget, som Land går fram i Economisk förkofran, under det att en betydlig del af Folkmassan befinner sig i en ofördelaktig Eco nomisk belägenhet. Då bägge dessa facta icke kunna bestridas, uppkommer deraf en skenbar motsägelse, hvilken synes visa, att grunden till det onda ligger djupare, än att det genom Styrelse-åtgärder, genom financeoch beskattnings-regleringar allena, kan afhjelpas: det synes vara af den beskaffenhet, att en förändring i nationela åsigter, i handlingssätt och i tendens, är nödig, för att bereda en i detta afseende tillförlitlig förbättring åt det uppväxande slägtet. Huruvida förändringar af denna beskaffenhet, af Styrande och Lagstiftande Magten , kunna tillvägabringas, eller åtminstone anvisas och förberedas, torde förtjena någon gransk - Den 2? Februarii, ning; och jag anhåller att några ögonblick få fästa Höglofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet endast vid ett af de flere ämnen, som i detta afseende synas påkalla allmänt behjertande. Missförhållandet emellan Statens närande och tärande lemmar har ofta blifvit öfverklagadt, ofta af Tabellverket bevisadt, äfven här tillfälligtvis omtaladt, utan att mig veterligen någon ännu gjort orsakerna till denna Statssjukdom och de botemedel, som deremot kunde försökas, till ett särskildt ämne för undersökning. Det lärer icke vara nödigt att ingå i någon bevisning af ett sådant för handen varande missförhållande i Sverige, och icke heller nödigt att bevisa dess skadlighet för statskroppen; men icke torde det vara öfverflödigt att vederlägga den, som jag befarar, nog allmänna tankan, att detta onda mäste afhjelpa $ig sjelft , och att ingenting genom allmänna åtgärder i detta afseende kan tillgöras.
En sadan allmän grundsats, gemensam för alla nationer, som icke sträf'aile efter plundring, mäste dock finnas, ehuru det läge i sakens natur, att den icke kunde ega giltighet för alla tider och förhållanden, ulan mäste lämpa sig endast efter de lör handen varande. Sä vidt ledning kunde hemlas af erfarenheten ville del sinäs, alt sedan införandet af de stående arméerne riglat nalionernes håg lill handel och näringar, men pä samma gång mångenstädes sall regenlerne i Idllälle alt tillintetgöra det deltagande i styrelsen, sorn förut tillkommit åtminstone vissa klasser al medborgare, så laide den stora revolutionen framkallat andra åsigter i detta ämne. Den hade blottat de missbruk, hvartill de slående arméerne i regenlernes händer blifvit använde och den hade visat, att folken icke kunde försvara sm politiska frihet, lika litel som sill vilie oberoende, annorlunda än all lölkel sjeifl bildade sig till krigare. Såsom en följd häraf hade ock under della århundrade den åsigt blifvit allmän, att nationerna lionie erhålla krigisk bildning och kon skriplions-svslemol hade gjorts gällande icke allenast i Frankrike, hvars erölringslvslnad ännu icke funnit sitt inål, äfvensom i Preussen, der planer lill utvidgning ännu torde med förkärlek omlätlas, ulan äfven hos oss neli andra nationer, hvilka hufvudsakligen sifia all bibehålla sitt yttre och inre oberoende. Der della system ännu icke funnit ingång eller någon tillämpning hade orsaken dertill varit antingen en fortfarande rädsla ^ammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon—Utskottets Utlåtande N:o 53. 15 för folket och öfvervigt hos de regerande, eller ock uiomordentliga förhållanden, som satt nationen i tillfälle alt försäkra sitt oberoende, utan alt underkasta sig de uppoffringar, hvilka från konskriptions-syslemet voro oskiljaktiga.