Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Räkenskapen öfver desse Subsidiioch 3£rigs-Fonds-medel för nu ifrågavarande 3:00 år, 1815, 1816 och 1817, så har Utskottet funnit densamma upprättad och förd med utmärkt redighet och ordning samt vara behörigen verificeräd, så att ej något förekommit att dervid anmärka; hvarföre Utskottet hemställer, det matte Stats-Utskottets Betänkanden. 1687 Riksens Höglofl. Ständer uti deras underdåniga Skrifvelse i detta ämne sådant anmäla, såsom decharge för Herrar Committérades förvaltning och redogörelse för ornförmälte medel. I sammanhang^ härmed får Stats-Utskottet jemväl afgifva dess yttrande öfver den, uti Riksens Högl. Ständers Herrar Revisorers den 20 November sisth år 1817 författade och till Utskottets handläggning remitterade Berättelse örn granskningen af StatsVerkets medel, gjorde anmälan, dels att utaf de under Herrar Corn. inittérades förvaltning stälde Fonder, mer än En half Million Riksdaler, varit insatt på afskrifnings-räkning uti Götha Canal Discont-Verk, dels att Revisorerne skola hos Kongl. StatsContoiret jute gånger begärt men ej erhållit underrättelse om ifrågavarande, af Herrar Committérade förvaltade Fond. Af hvad Kongl. Majit i Dess ofvan högstberörde Nådiga Skrifvelse tillkännagifva, inhämtas, hvad dessutom af Herrar Cominitterade uti afgifven underdånig Förklaring häröfver , sorn blifvit Utskottet meddelad genom Nådig Remiss den 22 sisi. Januari, upplyst blifvit, att Commltterades Förvaltning helt och hållit grundat sig på af Kongl. Maj:t i Nåder gifne föreskrifter, Samt att den i Götha Canal DiscontVerk gjorde insättning af 522,3.00 R:dr, hvarvid Riksens Ständers Revisorer, såsom berördt är, uppmärksamhet fästat, varit af Kongl Majit i Nåder anbefalld genom Skrifvelse till Cominitterade af den 12 Februarii 1817.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att då föremålen för Läns-nämndernes verksamhet skulle blifva vårdandet af länens ekonomiska angelägenheter, med hvilka hvar och ens egna äro så nära förenade det till följd deraf skall blifva en önskan hos de flesta att uti befrämjandet och vården om den få deltaga. Skulle Den 21 December. 109 man likväl anse någon ersättning böra komma i fråga, så har jag visserligen icke något att invända emot införandet af ett stadgande härom. Gr. Löwenhjelm befarade äfven, att länens intressen skulle möjligen komma i strid med kommunens. Jag har likväl svårt att föreställa mig något sådant, då ledamöterne i Läns-nämnden äro delegerade från kommunerne, och just till förekommande af denna olägenhet, har jag ansett nödigt, att hvarje församling utser ledamöter till nämnden, hvartill jag haft ett ytterligare skäl nemi. att så mycket som möjligt med Läns-nämnderne sammanknyta redan existerande konnnunal-inrättningar. Till ytterligare förekommande af den utaf Gr. Löwenhjelm anmärkta omständighet har jag äfven föreslagit, att hvarje förslag, som åsyftar införande af nya ekonomiska stadgar, eller förändring uti redan varande, så ock sådant, som afser lillvägabringandet utaf för länet gemensamt företag eller inrättning, icke må af Läns-nämnden afgöras vid det sammanträde, dä ett dylikt förslag blifvit väckt, och det af den orsak, att jag ät hvarje kommun velat bereda tillfälle alt genom deras delegerade erhålla kännedom om hvad, vid nämnden föreslagits, då kommunen sedan inom sig kan derom öfverlägga, och nämndens blifvande beslut sålunda utgöra ett sant uttryck af kommunernes eller menigheternes gemensamma tanke. Genom ett slikt stadgande har jag sökt förekomma, att nämndens beslut må blifva stridande emot kommunernes intressen. Hr von Troil har yttrat, hvad Frih. Raab sedermera uptagit, att uti Läns-nämnden skulle den, hvars tunga vore mest talande, göra sina förslag gällande, äfven om de icke vore de klokaste. Afven jag vill uptaga denna aumäkn., ehuru icke i den mening Frih. Raab upfattat den.
Under dessa förhållanden bekänner jag, att det varit med verklig smärta, jag sett huru de förenade Utsktn, uti inskränkning i möjligheten för den arbetsamme obemedlade alt förvärfva egen jord, sökt första botemedlet emot en tilltagande pauperism, under det att samma Utsk., uti 6 §:n of deras förslag till fatligvårdsstadga, infört det grymma lagbudet, att den husbonde, som från annat faltigvåidssamhälle inlager gift arbetsfolk med barn, under vissa år skall ansvara för en del af den kostnad, möjligen fattigvården kunde för dem få vidkännas, och hvarigenom ofta för den gifte arbetaren, hvars hela förmögenhet ligger i flit och arbetsförmåga, och hvars tillgång för en familjs underhåll så lätt dödsfall eller sjukdom kunna tillintetgöra, i hög grad tillfallet skulle försvåras att söka sin utkomst, der han lättast kunde finna den, och en slags artificiel träldom bildas, grymmare än den, som inför lagen bär sitt lätta namn. Alt på detta satt på en gång inskränka den obemedlade arbetsammes rätt att förvärfva något eget och dess förmåga alt använda sitt arbete, der det i lofligt näringsfång bäst lönar sig, är ett systeme till fattigdomens förekommande, som jag ur ingen synpunkt kan gilla. Man har, såsom stöd för behofvet af inskränkning i rättigheten att bilda små jordegendomar, anfört utmärkta statsrättslärares yttranden om Irland och den förfärliga fattigdomen bland jordbrukande classerna der. Men jag får härvid erinra, att Irlands exempel snarare talar emot än folden gjorda tillämpningen; ty icke ar det derföre att i Irland finnas så små jordägare, som fattigdomen i så hög grad på landet inrotat sig, utan tvertom, emedan der icke finnas, ej endast inga små jordägare, ulan till och med inga eller få små jordbrukare, sedan i allmänhet farmerne blifvit sammandragna i stora besittningar, till hvars innehafvare den stora massan af derå boende hushåll befinna sig i samma olyckliga förhållande af ett slags artificiell träldomstillstånd under ohjelpligt elände, hvartill vårt staltorpare-systeme tyckes vilja upparbeta sig.
I 28 punkten öfverlemnar Utsk. åt Bancostyrelsen att begagna de af discontfonden årligen indragna 240,000 r:dr, bland annat äfven till fond för cassacreditiven. Men som osäkert vore, till hvad belopp dessa crediliv lomme att i sjelfva verket anlitas, kunde Banken komma att blifva ganska mycket lidande genom förlusten af ränta för den del af creditiven, som ej blifvit begagnad. Gr. Cronhjelm: Jag tror, att man bör åt Bancostyrelsen öfverlemna att efter eget bepröfvande af omständigheter och behof uppköpa silfver, men icke föreskrifva, att vissa summor årligen skola dertill användas. Jag hyser den öfvertygelse, att silfverköpen hvarken äro så mycket af behofvet påkallade, som man tror, eller af någon sådan nytta, som man vill föreställa sig. Denna åtgärd bör således icke vidtagas, utan då Bancostyrelsen finner den förmånlig eller nödvändig. Hvad åter beträffar Hr Lefrens reservationsvis framställda förslag att använda 88,000 r:dr årligen af de ifrågavar. till Banken inflytande capitalafbetalningarna till inköp af utländska räntebärande papper, anser jag det vara ett förslag, för hvilket man bör akta sig. Det skulle inleda Banken i complicerade transaetioner, som visserligen kunna lyckas, men i afseende hvarå erfarenheten dock visat, att de, särdeles i våra oroliga tider, lika lätt kuuna medföra förlust som vinst. Jag anser oss således icke för närvar, böra besluta dylika åtgärder, hvilka, sedan realisationen hunnit stadga sig, möjligen kunna med fördel vidtagas under en helt annan bankstyrelse. Frih. Ehrenborgh, Casp. Wilh.: Det är egentligen vid Hrr Lefrens och Helsingö, uti deras reservationer, a6a Den 6 Maj e. ra. framställda förslag, som jag nu ber att få fästa uppmärksamheten. Jag tror mig hafva funnit, att Hr Lefren hyllar samma grundsatser, som dem jag i går sökte göra gällande, att nemi.
Vad har hänt dem? Var såg du dem? - Jag gick helt nyss över hamntorget, då jag nere vid kajen märkte en folkskockning och ville se vad som var å färde. Jag anade, att man hade upptagit någon drunknad ur vattnet, och kom genast att tänka, det försäkrar jag, på den stackars judinnan. Jag följde hopen. Kosan bar till likhuset, där man lägger drunknade människor för att de skola igenkännas av fränder eller vänner ... - Och det var Rakel, som man nu hade funnit i vattnet? inföll Myro ångestfullt. - Ja, ja, Rakel och hennes gosse. Där funnos redan före henne två andra lik, som lågo utsträckta på de svarta bänkarne, och som vid ljusskenet sågo hemska ut, skall du tro. Men vad var det att se emot henne? Det var just icke förskräckligt, men det var rörande, ty hon hade bundit barnet fast vid sitt bröst och hade slagit sina armar så hårt omkring det. Lovade vare gudarne, att havet icke fick behålla sitt byte! Det är dock en tröst att veta, att hennes skugga ej har att irra till eviga tider vid Stygens älv, utan kommer till sin bestämmelse och får lugn i underjorden. Denna tröstegrund, härfluten ur en allmän föreställning, att de drunknades själar icke skulle komma till ro i Hades, innan deras lik blivit funna och överantvardade åt jorden, bidrog föga att lindra Myros smärta. Hon höljde ansiktet i sin kiton och grät bittert. När det första utbrottet av hennes sorg var överståndet, hastade hon till det omtalade likhuset. Många nyfikna voro församlade där, betraktande den drunknade kvinnan och barnet, som tycktes slumra vid hennes bröst. Man undrade vem hon var; ingen kände henne. Men alla stodo rörda omkring den sorgliga gruppen. Myro trängde genom hopen och hade knappt varseblivit sin väninnas bleka ansikte, som ännu i döden bibehöll sin prägel av djup, oläklig smärta, förrän hon ånyo måste giva fritt lopp åt sina tårar och sin klagan. - Myro, du känner henne. Vem var hon? Har hon frivilligt sökt döden? Eller har hon omkommit med sitt barn genom våda? Med dessa och dylika frågor anhölls Myro av de närvarande.
R:dr för anläggande af den ifrågavarande väg hvilken igenom det den lättar communicationen inom Torneå Socknar och emellan dem och hafvet, skulle mycket - bidraga till desse norra orters utvidgade odling, och i följd deraf folkökning; desse socknar äro ännu alltför glest bebodde, för att ensamne kunna verkställa den nödige väganläggningen, hvarföre den tarfvar något understöd af allmänna medel, och jag önskar att aldrig sådane blifvit anslagne till mindre nyttiga företag. Det föreslagne understödet kunde lämpligast anordnas på Strömrensningsfonden. Att dessa mina anmärkningar måtte vid skeende återremiss få åtfölja Betänkandet, derom anhåller jag vördsammast. Bilagor till PleniProtocollet för den 11 April, förmiddagen. N:o i. Friherre IVrangel, Henning: Af mången torde det anses förmätit, att en Den 11 April J. m. i35 person, som Sr ovan vid alla slaga Embetsmanna åtgärder, vill upphäfva sig, såsom Talare emot en man hvars öfverlägsna skicklighet, af ingen klok och sakkunnig kan bestridas, men då Friherre Wirséns sednast uppläste skrifteliga anförande afhandlar ett högst vigtigt ämne, som äger så nära gemenskap med Fäderneslandets bästa, och då det dessutom tyckes innehålla förberedelser, till de Financitla åtgärder, hvilka äro föremål, för Ridderskapet och Adelns ja hela Nationens största uppmärksamhet, så vore det lika stridande emot inin öfvertygelse, som oförenligt, med en Riksdagsmans pligter, att förtiga de tvifvelsmål, som hos mig uppstått rörande ofelbarheten af åtskilliga Friherre Wirséns åsigter, ehuru jag medgifver, att uti nämde anförande, finnas många sarn ngar hvilka* riktighet i principen ingen kan bestrida , och hvilka blifvit, med mycken insigt och sakkännedom framstälde.
R:dr 39 öre; och föreslår således Utskottet, alt anslaget till lega för hästar till Artilleriets exercis, hvilket nu består ensamt af oindelt spanmål, må ökas med ett kontant belopp af 5,676 R:dr 39 öre R:mt. 27:o. Fouragerings-koslnaden för de i nästföregående tvänne punkter omnämnda hästar har Kongl. Majit ansett höra upptagas å anslaget till jour ager ing aj' Artilleriets och vurf vade Kavalleriets hästar efter följande, af Krigs-kollegium föreslagna, beräkning, nemligen vid Artilleriet: för 12 nya hästar vid Svea Arlilleri-regemenie 4,336: 50. Sedan Utskoltet för nämnda hästar, med undanlag af dem, som afselts för exercisen med Artilleri-regementenas bevärings-manskap och för Sappör-truppens öfningär, förut tillstyrkt anvisande af de ifrågakomne utgifterne till lega m. m., hemställer vid sådant förhållande Utskottet, att den belöpande fouragerings-kostnaden för dessa hästar, utgörande tillsammans 6,520 R:dr 37 öre R:mt, må få fråu ifrågavarande anslag utgå. Beträffande enahanda kostnad för de hästar, hvilka ifrågakommit för Sappörtruppens öfningär, har Utskottet, som här ofvan afslyrkt beviljande af medel till lega m. m. för dessa hästar, funnit sig i öfverensstämmelse härmed icke heller böra å framställningen i förevarande afseende tillstyrka bifall. Kommande Utskottet, hvad åter angår frågan om samma slags utgift för de till exercisen med Artilleri-regementenas bevärings-ihanskap afsedda hästar, att derutinnan längre fram meddela yttrande.
Maj,t underdånigst skeende önskan, att, i enlighet med hvad Herr nf Vingård och Riksdagsfullmägtigen Longberg föreslagit, försök måtte anställas på en eiler flere af de största Stråkvägar med en Forvagnsinrättning, som någorlunda svarar mot behofvet; anser det af lika vigt, att denna önskan åtföljes af es underdånig hemställan om föregående undersökning efter Kongl. Maj:ts höga godtfinnande, antingen genom Dess Befallningshafvande uti dit hörande Län, eller genom någon annan publik auctoritet, till hvilken ärendets befordran i dat hela uppdrages. Utskottet kan icke skilja' sig ifrån den öfvertygelse, att sakens framgång, så vigtig den äfven i och för sig sjelf må vara, hufvudsakligen beror på en sådan förberedelse, hvarförutan denna, annars härstädes alldeles okända, anstalt skall misslyckas genom föreningen af de nu gällande fördomar, och do svårigheter, som ofelbart skola yppas vid en oförberedd verkställighet. Det reglementariska af en sådan inrättning, de noggranna calculer, som böra anställas, och de öfverenskommelser, sorn böra uppgöras till hafvand® af alla förekommande hinder, allt detta beror så hufvudsakligen på local-förhållanden, att hvarken Utskottet, eller Riksens Höglofl. Ständer kunna, med något hopp om framgång, ingå uti pröfning, än mindre afgörande af hit hörande detailler. Den till - Best) ock Ekon. Utsk, jBetänkandert. 733 styrkan, Utskottet i detta afseende gifvit, skil. jer sig icke frän. det förfarande, Herr af Vingård uti sitt nu ingi fria Memorial yrkat, mer änuti den omständigheten, att • undersökningar, och derefter vidtagande anstalter böra verkställas genom publica auctori teter. Att sådant kan utföras genom någon enskild Comité, hvars Ledamöter vore utan arfvoden för så mödosamma omsorger, och hvilken saknade, de hjeipemedéi, Embetsman, äga till Underrättelsers samlande och nödiga ordres utfärdande, anser Utskottet föga troligt.
Deremot och som Utskottet finner både nyttigt och behöfligt, att den nu antagne Catechesen öfverses och dess möjliga brister afhjelpas; får Utskottet begagna detta tillfälle för att vördsamt hos Rikets Högloft. Ständer tillstyrka en underdånig anhållan om Kgl. Majrts Nådiga befallning till Presterskape! att inom sig utse en eller flere deputerade, för att utarbeta förslag till de ändringar och förbättringar i nämnde Lärobok, hvilka kunna befinnas nödige, och hvilket förslag borde vara 'Bill. lill R. St. Prot, i334. 8'-de Sami. g:de Häftet, 3. >8 'Allm, &esv> och Oecon, JJtsk. Betänkande Ko 44* färdigt att antagas vid samma tid, som den xiya JBibel-öfversättningen. Dack varder detta, jemte arne Ledamöters serskilda meningar, Rikets Höglofl. Ständers egen upplysta pröfning härmed underställdt. Slockholm den 9 April 1834- Reservationer: 1:0 af Grefve Horn: ”Ehuru jag lemnat min röst tili den afUtskoW tet gjorda hemställan om behofvet af en öfversedd och förbättrad Cateches i öfverensstämmelse med nya Bibel-öfversättningen, delar jag likväl icke Utskottets mening, att uti detta tillstyrkande ligger ett antagligt skäl för förkastandet af Herr Cederscliiölds motion. Det är, enligt min tanka, intet föremål af högre vigt för lagstiftningen än folkundervisningen; då, i det hela betraktadt, Staten icke är annat än en uppfostrings-anstalt och eger ingen’’ sann betydelse eller varaktig grund, utan den allvarligaste omfattning af mensklighetens heligaste sak, eller den religieust moraliska bildningens framsteg. Den låga ståndpunkt, på hvilken densamma sig nu befinner i vårtjfädernesland, är öfverflödigt att ådagalägga^ jag vill endast åberopa deu allmänna röstens fordringar på skärpta police-lagar och band på industri-utvecklingen, till utrotande af den vederstyggliga fylleri-lasten, sorn man påstår hafva blifvit nationel.
Likaledes upplästes till justering och godkändes Expt d.- Utskts förslag till R. St:s und. skrifvelse!' till K. M.: N:o 34, ang:de Stadsmäklaren J. Nordblads ansökning alt till skatte få lösa den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Stocksund; N:o 35, angtde Grosshandlaren L. Thydeåis ansökning om skatteköp at den under Ulriksdals kungsgård hörande lägenheten Sweden; N:o 36, ang:de nådig förklaring af författningarna om Jumpsamling. Foitsattes den sisth plenidag började pröfningen afConst.- Utskls meni. N:o 1 3 , ang:de anuiärknir, gjorda under granskningen af Statsrådets prot., samt samma Utskls mern. N:o 17, med rättelse i nyssnämnda mern., bilagan. Frih. Rantzou, Joli. Alliert, uppläste följande: Det var icke oväutadt, att Coust.Utsk. inom detta Hus skulle mötasaf stränga anmärkn:r. De emottagas dock med lugn af de Ulskrs ledamöter, som finna sig endast hafva fullgjort den pligt, grundlagen och fosterlandskänslan dem ålagt. Jag har åtminstone för min del icke kunnat underlåta att biträda de flesta af de framställda aniiiärkirtr, hvilka, i deras helhet tagna, gifva ett resultat för omdömet öfver Styrelsen, som icke kan annat än bekräfta det missnöje och det misstroende , hvaraf symtomerna varit mer oell mindre oroande så väl före som under riksdagen. Det ålåg Coust.Utsk. att opaitiskt undersöka skälen till detta missnöje, oell alt säle - Den 3 Juli f. ra. des icke dölja de anledntr, som dertill uti Statsfåds-prol:» kunde upptäckas. Det i sina följder obetydliga kan derföre i sin princip betyda oändligen mycket.
BondeStåndet ankommet prot.-utdrag N:o 366, med inbjudning till MedStånden att förena sig i BondeStrts beslut att åt R. St:rs Deputerade updraga författandet af den underd. adress, hvilken de vid D.D. M.iVLrs förestående kröning i Norige komma att å R. St:rs vägnar ötverlemna. Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Bevilln.Utsk:t3 den 7 dennes bordlagde Mern. N:o 28, i anledn. af RiksStåndens skiljaktiga beslut ang:de tullbevillningen. Voterings-propositionerne N:ris 1—13 godkändes. Utsk:ts yttrande rör.de Artikeln Socker lades till handlingarne. De under N:ris 14 —18 föreslagne vot.-propos:r godkändes. Utsk:ts inbjudning ronde Artikeln Jernoch Ståltråd samt voterings-propositionen N:o 19. Hr Fåhraeus, Johan Fredrik: Som R. o. Ad:ns beslut, öfver ifrågav:de artikel blifvit fattadt efter långvarig öfverläggning och formlig omröstning, anser jag det ej vara skäl, att R. o. Ad. nu i en hastig vändning frånträdde detsamma och antoge Utsk:ts inbjudning. För min del får jag således yrka afslag å inbjudningen, samt att den föreslagna voter.-proposm måtte af R. o. Ad. godkännas. 1)eii 14 Juli e. m. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag har ej den gamla tulltaxan till hands, men för den händelse det förslag, Utsk:t framställt, öfverensstämmer med nuv:de tulltaxa, skulle jag för min del anse, att R. o. Ad. borde, för att i detta hänseende åstadkomma så litet förändringar som möjligt, antaga den gjorda inbjudningen . I anledn. häraf tillkännagaf H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att ifrågav:de artikel för närvtde är tullfri, samt att Utsk:t föreslagit en tullsats derå af 6 öre pr fä.
Areal. Administrativ indelning. o Borgholm, der den vestra stranden tvärt böjer sig inåt ön, sorn derefter under de återstående fern milen till norra udden har en bredd af allenast f mil och derunder. Utanför öns bredare del är sundet, kalladt Calmar sund, i allmänhet endast en mil bredt, men vidgar sig allt mer och mer både i norr och söder. Oland består hufvudsakligen af ett öfvergångs-kalkberg, som bildar en, utefter större delen af ön fortgående, hög och jemn platå. Vestra kanten deraf är brant och kallas »landborgen'); men derifrån har landet en jemn sluttning åt östra stranden. Af denna platå, som höjer sig 100 å 180 fot öfver hafvet, är endast omkring halfva arealen betäckt med så mycket jord, att odling är möjlig, hvaremot det öfriga består af sådana, stundom ganska vidsträckta fält, der kalkflisan ligger nära nog uppe i dagen eller icke har mera än ett par tums jordbetäckning. Dessa skenbart ofruktbara och ökenlikt trädlösa fält, kända under namn af »Ölands-alfvaren», erbjuda dock ett särdeles godt bete för hästar och får. Nedanför vestra landborgen utbreder sig ett, förmodligen genom upplandning bildadt, lågt och i allmänhet ej mera än J mil bredt kustland af den bördigaste jordmån. Djup svartmylla omvexlar här med god lera. Sandjord träffas endast på höglandet, hvarest äfven, ehuru mera sällan, förekommer kärroch mossjord. Granitberg saknas alldeles, men större rullstenar förmärkas utmed kusten. Under kalkberget finnas i södra delen af öns vestkust mäktiga lager af alunskiffer, blandad med svafvel och jern. Utom några mindre träsk finnes på ön endast en föga betydlig insjö. Större vattendrag saknas, och det vatten, som samlas på höglandet, leder sig till hafvet i små bäckar, hvilka under sommaren vanligen äro torra. Fordom har Öland haft god tillgång på skog, nemligen barrskog på högslätterna och en rikedom af ek, hassel, al och annan löfskog på kustlandet.
Det föreföll mig som om hon icke sjelf vågade tro derpå eller som om det skrämde henne. Vi voro alla nyfikna när hon skulle komma i huset. Men hur undseende, hur tillbakadragen hon var! Hur vänlig emot alla, – allramest emot tjenstfolket. Det syntes alltid som menade hon sig ha något att aftjena eller försona. Hon var öfverlupen af friare – naturligtvis. Jag tror att hon gaf dem korgen med en botgörerskas ödmjukhet. Hon var alldeles oåtkomlig för smicker; det plågade henne. Hela hennes ungdom hade varit ett motgift deremot. På mig, som var så till ytterlighet nervös och öfveransträngd, verkade hennes lugna, vänliga sätt obeskrifligt välgörande. Det var något af sinnesro i sjelfva hennes närhet, och det uppstod ett slags vänskap emellan oss. Snart märkte jag att jag blifvit oumbärlig för henne, och att jag endast behöfde sträcka ut min hand för att taga emot denna förmögenhet, hvars värde hon icke tycktes fatta. Om ni visste hvilken feber det var Tänk er bara, – att endast behöfva räcka ut sin hand för att gripa allt det man eftertraktat. Frihet! – frihet från dessa brödbekymmer, dessa ignobla brödbekymmer! – frihet att kasta sig in i lifvets alla härligheter, frihet att välja vägar, medel och mål! Åh – fru Marianne, ni vet inte hvad jubel vill säga. Ni har aldrig varit så törstande olycklig som jag. Ni har heller icke druckit er otörstig som jag, – i djupa, läskande drag!» Han hade talat med annan kraft än sin vanliga, hans ton blef fyllig, och gestalten rätades upp. Så sjönk han tillbaka i stolen igen och sade med ett långt, slappande andetag: »Jag har lefvat, fru Marianne, och jag ångrar det icke.» Det var så andlöst tyst, att de kunde höra det sista rasslet af några falnande glöder, som föllo tillhopa i ugnen. »Men min fäderneärfda kraft var ingen fond att draga vexlar på», tog han åter vid med sin nyktra, liknöjda ton, »och de forcerade studierna ... Hja! Ty öfveransträngning och studier, det var hela hans historia, och min är endast en fortsättning af den.