Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På sätt i motionen blifvit anfördt, lärer väl med Rikets Ständers omförmälde beslut, att bräder och plankor af furu och gran, hvilka allt sedan år 1842 varit befriade frän utförselstull och sedan år 1846 äfven från införselstull, skola ånyo beläggas med tull vid utförsel, uteslutande varit afsedt att derigenom bereda statsverket en inkomst af den på sednare åren alltmer tilltagande och för närvarande såsom vinstgifvande ansedda trävaru-rörelsen. Att derjemte ytterligare betunga denna rörelse, hvilken, om den ock för närvarande drifves med fördel, likväl är mer än de flesta andra underkastad en skiftande konjunktur, med en afgift till de stapelstäder, der utförsel sker, af ofvannämnde betydliga belopp, hvilket uppgår till mer än hälften af den inkomst Statsverket genom tullen skulle erhålla, anser Utskottet sä mycket mindre lämpligt och billigt, som dessa varor, hvilka vanligen uppläggas under bar himmel, icke i någon mån öka de kostnader, till hvilkas betäckande tolagsafgiften i städerna ursprungligen varit afsedd; och då någon grundad rättighet för stapelstäderna att komma i åtnjutande af ifrågavarande tolagsinkomst icke heller lärer kunna förebäras, alldenstund stadgandet i 22 § Tulltaxe-underrättelserna, att tolagen för hvarje stad skall beräknas efter fastställd procent af tullvärdet, icke kan anses i vidsträcktare mån gällande, än att tillämpning deraf skall ega rum i allmänhet och i afseende på alla sådana varor, för hvilka Rikets Ständer icke finna skäl medgifva antingen fullkomlig frihet från tolag, eller nedsättning af det derå i allmänhet stadgade belopp, samt flera sådana undantag redan finnas i nämnde § af Tulltaxe-underrättelserna stadgade, har Utskottet, på de skäl som för ett sådant undantag i afseende å Bräder och Plankor af furu och gran förekomma, ansett sig böra hos Rikets Ständer vördsamt tillstyrka, att, på sätt motionären föreslagit, i 22 § af underrättelserna till Tulltaxan må, bland öfriga der förekommande undantags-bestämmelser i afseende på tolagsberäkningen, införas det stadgande att:
Discontlån, de fleste redan hafva serskilde Commissionairer i Götheborg, hvilka, lill betydlig besparing i kostnader, kunde derstädes gå dem tillhanda äfven i Discontäreiulen o. s. v. Men deremot hafva de Ledamöter i Banco-Utskottet, både af Ridderskapet och Adeln,Preste-Ståndetoeh Bonde-Ståndet, hvilka i Wermland äro bosatte, enstämmigt afstyrkt den ifrågasatta förändringen ; förmälande sig med visshet känna, att firslagct derom, väckt i orten BancoUtskottets Betänkande N.-o 5a. en ej ringa oro och allmänt missnöje, och att Invånarne af denna province med högst få undantag, säkerligen önska att hädanefter, som hittills, med sina lån-ansökningar anlita Bunco-Discouten i Stockholm; uti hvilka åsigter jemväl flere härvarande Wermlands Riksdags-Fullmägtige och ofvanbemälde Province Låne-ContoirensDirecteurer så väl som Banco-Discont-Directionens Ledamöter, instämt; och är dervid såsom skäl hufvudsakligen åberopadt: att Wermlands hufvudnäring, i Bergshandteringen, har uti Jern-Contoiret en Credit-Inrättning, som härstädes mycket underlättar omsältningsrörelsen med Banco-Disconten; att deremot den del af Bruksförlags-rörelsen, som grundar sig på skeende leveranser, och måste hafva sitt hufvudsäte i Götheborg, skulle i flera hänseenden försvåras, omProvincens Invånare nödgades begagna dervarande Discont; att de ömsesidiga lånenegociationerne, inom ett och samma Låne-Verk, lättligen blefve för hvarannan hinderlige; och att för öfrigt Wermlands Invånare, som, i och för sina Discont-förhållanden, redan ega Commissionairer och bekantskaper här i Stockholm, skulle, i följd af förändringen, nödsakas att ånyo förskaffa sig sådana i Götheborg.
Jag tyder icke Frankrikes historia såsom den föregående talaren gjort det, jag tror att den otro, som bröt ut i Franska revolutionen, var fostrad under Statskyrkans envälde, hvilket hade upväckt det hat mot allt som rörde religionen, hvilket gaf sig luft under revolutionen. Man kan icke säga att det fanns religionsfrihet under Franska revolutionens tid, och derifrån kan således inga bevis hemtas för de följder denna frihet kan för Staten medföra. Måhända invänder man, att de exempel jag anfört, ingenting bevisa, emedan det varit katholicismens parti, som Regeringarne i alla dessa fall tagit, och att Sverige hur en Protestantisk kyrka, som står på en fastare grund, så att inga menliga följder kunna vara att befara af Statens inblandande i religionsfrågor. Låtom oss då sC till huru det i England tillgått. Der finna vi en Statskyrka, både till lära och form nära beslägtad med den Svenska, och då I H. 22 338 Den 19 December. i England Dissenters började upkorama, var äfven Regeringen der nog oklok att taga parti för Statskyrkan och förfölja Dissenters. Hvad blef väl häraf följden? Jo! tvenne revolutioner och otaliga gräsligheter; men så snart religionsfriheten grundlädes uphörde oroligheterna och England daterar från denna tid sin utveckling i både materielt och politiskt hänseende. Jag kan således icke finna att det är religionsfriheten, som skakar Staten utan tvertom religionstvånget. Sverige står, enl. min tanke, nu på samma punkt som Europa stod vid reformationens början och England vid Carl I:s anträde till regeringen. Skulle nu den Svenska Staten inblanda sig i religionsfrågorna, är det fara värdt, att denna Stuartarnes och Bourbonernas politik åtföljes af samma resultat i Sverige, som i de nämnde länderne. Hr Stjernefelt, Carl Aug.:
Svenska Akademien • • * 1,500 1,500 | .Vitterhets-, Historie och Anti1,552 24 — 1,5461 32 5 40 — Fria Konsternes Dito 12,333 1,700 1,050 16 — 12,333 1,700 16 — Kongl. Museum _ — 1,050 Riks-Museum 2,500 2,500 1 Dramatiska Spektaklet • 4,500 4,500 VetenskapsAkademien till Jettoner 240 400 UTiU Ankom till Exp.-Utsk. d. 6 Maj kl. i eft. m. Utlåtande, angående regleringen af utgifterne under Hilcs-Statens Sjette Hufvud-Tit el. (U. A.) i:o Uti Betänkandet N:o 78, angående åtskillige med Statsregleringen gemenskap egande allmänna frågor, har Utskottet, på anförde skäl, tillstyrkt Borttagandet af den så kallade Centonal-afgiften.
Den korta tid sommarvärmen bär i landet varar fortskyndar växtligheten på ett märk väldigt sätt, så att, då åkern förskonas från nattfrosten vid den lid, då mognaden inträffar, afkastningen vid medelmåttig årsväxt är tillräcklig för behofvet, samt i goda år lemnar öfverskott, dels till afsalu, dels till förråd för inträffande svagår; men dessa nattfroster förstöra ofta på en gång de härligaste åkerfält, dock mest partielt, ty mera sällan hafva landskapen Ångermanland och Medelpad varit hemsökta af allmän missväxt. Endast på de ställen der jordmånen är af bättre beskaffenhet begagnas träde och då vanligen till en tredjedel, i Medelpad på sina ställen ända till hälften af åkern, men i fjellsocknarne, der jorden är mager, gödslas och besås den hvarje år, utan att ogräs deraf uppkommer. Egentligt vexelbruk begagnas på ganska få ställen, men ett för orten eget slag sådant bruk, bestående deri att ulvexla lejder, eller att ängsstycken upplöjas och gödslas, samt 2 å 3 år å rad besås med korn, hvarefter de åter igenläggas till gräsvall, är mera allmänt. Hvele sås mera sällan, hvartill såsom skäl uppgifves sommarens korthet, hvarigenom det icke skulle hinna till full mognad, men en och annan ståndsperson, som gjort försök med detta säde, har trott sig tinna att farhågan icke är grundad. Råg sås icke heller allestädes och öfver hufvud beräknadt endast till en sjettedel mot kornet. Allmogen föregifver att rågsädet fordrar bättre jord än kornet, samt att råghalmen mindre begärligt förtäres al kreaturen, än den som kornet lemnar, men erfarne jordbrukare af ståndspersonsklassen vilja icke gilla dessa skäl, utan förmoda att endast ärfda fördomar, i förening med den omständigheten, att Norrlänningen är ifrån barnaåren öfverallt vand vid korn bröd och annan af denna säd beredd spis, hittills hindrat rågsädels allmänna utsträckning.
Men tror du hon mins att det var jag som lärde henne från början? Nej, nu är jag idioten naturligtvis! GUSTAF. Jaså, du är idioten, redan! ADOLF. På skämt naturligtvis! GUSTAF. Det förstås! Men detta är ju kannibalism! Vet du hvad det är? Jo, vildarna äter sina fiender för att få deras framstående egenskaper i sig! Hon har ätit din själ, denna kvinna; ditt mod, ditt vetande... ADOLF. Och min tro! Det var jag som uppmanade henne att skrifva sin första bok... GUSTAF (min). Såå? ADOLF. Det var jag som berömde upp henne, äfven när jag tyckte det var tarfligt. Det var jag som förde henne ut i litterära kretsar, där hon fick suga honung ur praktväxterna; det var jag som genom personlig bemedling höll kritiken på afstånd från henne; det var jag som blåste på hennes tro; blåste så länge att jag tappade andan sjelf! Jag gaf, jag gaf, jag gaf tills jag icke hade något kvar själf! Vet du nu FORDRINGSEGARE. 39 ska jag säga allt vet du, det förefaller mig nu och själen är så underbar när mina artistiska framgångar höllo på att fördunkla henne och hennes namn sökte jag intala henne mod genom att göra mig liten och min konst underordnad hennes. Jag talade så länge om målarkonstens obetydliga rol i det hela, talade så länge och uppfann så många motiv, att jag en vacker dag var öfvertygad själf om dess intighet; så att det bara var ett korthus du behöfde blåsa omkull! GUSTAF. Förlåt om jag erinrar dig, att du i början af vårt samtal påstod, att hon aldrig tar något från dig. ADOLF. Numera, ja! För att det fins inte mer att ta. GUSTAF. Ormen är mätt och nu spyr han! ADOLF. Kanske hon har tagit mer från mig, som jag ej visste! GUSTAF. Ja, det kan du lita på. Hon tog utan att du såg det, och det kallas att stjäla. ADOLF. Kanske hon aldrig har uppfostrat mig? GUSTAF. Utan du henne! Ganska visst. Men det var hennes konst att få dig tycka motsatsen! FORDRINGSEGARE.
Eller kan väl hr redaktionsdirektören ens lägga handen på hjertat och försäkra, att icke ännu många flera insända uppsatser helt enkelt slopats, utan att ens deras återställande satts i fråga, antagligen helt enkelt derför att man skämts för att i den der breflådan låta verlden se, huru föga man sjelf var benägen att lemna ordet fritt, när det icke var i alla afse-enden till behag för en sjelf eller alla de höga vederbörande i skilda makthafvande kretsar, till hvilkas lydiga eko man från början varit så angelägen att göra sig.Det skulle icke fallit oss in att tvista med den nya Af-tonblads-regimen om det sätt, hvarpå den anser sig böra fatta sin uppgift som ett » liberalt » pressorgan. Under vanliga förhållanden är detta en sak, som hvarje tidning får göra upp med sig sjelf och * sin läskrets. Men i all sin oförsynta in * bilskhet har hr redaktionsdirektören sjelf från första början visat sig så alldeles oförmögen att sentera den för allt anständigt meningsbyte gällande regeln att skilja mellan person och sak, att andra för en gångs skuld väl äfven må kunna anse sig berättigade att göra det samma med honom och hans tidning. Ett utmärkande drag i det nya Aftonbladet har varit den ständiga benägenhetan att mästra och hacka på andra. Professor Retzius var till och med vid ett tillfälle nog älskvärdt naiv, att han gaf sig sjelf intyget om att vara » en fruktad motståndare » för sådane bland den öfriga pressens män, hvilka han i sin oförsynthet varit den förste att utmana. Hvarför de skulle frukta honom är emellertid svårt att säga, då han i det mot dem arrangerade käbblet aldrig kommer längre än till oqvädins-orden, hvilka som bekant aldrig varit liktydiga med argument och i regeln alltid återfalla på den, som är nog oförsigtig eller nog ohyfsad att begagna dem. Svårt är också att förstå hvad som skulle kunna berättiga hr redaktionsdirektören Retzius att föreskrifva andra tidningar hvad de skola få tänka eller skrifva, all den stund han ännu icke tyckes ha kommit på det klara med hvad han sjelf skall tänka eller skrifva.
N;o 5og, med förslag till reglementariska föreskrifter, motsvarande 8:cle Afdelningen af 1835 års Reglemente för Riksgälds-Contoret. Bifölls. N:o 52|, i anledning af ej mindre F. von Zweigbergks motion om afsättandet af tillgångar för de i Regerings-Formens 63 §. föreskrifna Creditiv, än flere andre dermed gemenskap egande förslag. Bifölls. N:o 5a5, i anledning af en anmärkning vid Utskottets Betänkande N:0 4^7» angående Herr Hallings motion om Banco-vinstens använ lande. B ij olls. N;o 526, angående serskildte gratificationer för Utskottets Secreterare och Notarier. Bifölls; och N:o 537, angående upplåtandet af rum i Rikets Ständers hus, till begagnande af Direetionen öfver Arméens Pensions-Cassa under en förestående reparation. B fölls. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Utkottets Memorial N:o 174» innefattande förslag till åtskillige förändrade reglementariska stadganden för Banco-Verkets styrelse och förvaltning, blef samma Memorial, på grund af dervid gjorda anmärkningar, till Utskottet återremitteradt. S. D. Föredrogos Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi Utskottens följande på bordet hvilande Memorialer: Prot. Ltdr. den 21 Maj i 84 1 • N:o ip5, med förslag till votering i Förstäikt Slats-Utskott, i anledning at Riks-Ståndens sk i I jagt ipa i>eslut öfver Utlåtandet N:o i35. Vot ering s-propositionen godkändes. N;o 196, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 179, afgifvet i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition, angående åtgärder till behöfvandes undsättning 1 missväxtår. Lades till handlingarne.
KARTA Mer BERÄKNARE BANRAUONER ^JBltkarlébu STO CKHOLM—UP SALA _ SALA och S T 0 C KH OLM _ 0 RSUND SBR 0_ S AL A ocfc' O RSlUTOSBPvO-UPSALA JERNVÄGS S T RÄCKNING AR 'Hattu un Wesstansi horsta H Y H U S VpprcMad ar JooZ a/ // ' ,/ <22 Tolfte II A B A D mai 1'eifsimora Hedmora Film \ 'Y •emnemore heff/uemnHir Whruäi, O. Wäla / Grytnäs + X St*** jU, "" \ ■' U(f """ , ✓f \/ ^ AV Ve \ nr Warbo^ \ •C 1 \n 0 u t; rvfi> ,\3v K'',y" H A Ti A\l) MorAwSrlei 5u/ 1 WSSteoXvi +J stiehl/ ttoAlinty y j (A^aijVVöJTAAA iä 1^3, _ III ’ lr~' ^Enåker 4Ju/ t eice 'sWv ti\ N 0 K BE K CVS orktira/e * I r™6S*0 \ 0 1} R E h t fia K > tej \ Wutfuflt jVf ^s^Korhenmn^ ^ R AMiO // \ \ SIMTUNA, l’> K K>(jWii\Wtj TU? W Jtähr&p oAo~4J Aäawwv « A i I \ C*Qkl aK Sala. i TJHJRBO bprrbu WöY^Vi.öi^Ö . TOR STEKA i \
Då Rikets nu församlade Ständer, på enahanda sätt, som vid de 2:ne sistförflutna Riksdagarnes statsregleringar iagttogs, för Statens allmänna utBih, lill R, St, Pret, i8^o. dt Sami, i A/d, 2 Band, 20 Haft, 3 18 Stals-Ulskottels Utlåtande.j N\o 355. gifter endast påräknat och anvisat en viss andel, eller 150,000 R:dr, af Postverkets behållna inkomster samt medgifvit, att öfverskottet af dessa inkomster får användas till kostnader för Postinrättningens ytterligare förbättring, torde den för Stats-behofven i allmänhet sålunda förbehållna andel af omförmälde, såsom bevillning i grundlagarna ansedda, medel likaledes böra af Styrelsen öfver Postverket tili Riksgälds-Contoret omedelbart aflemnas, helst sådant icke synes vara förenadt med den ringaste olägen het för Postförvaltningen eller på något Sätt menligt för utöfvandet af den Kongl. Stats-Contoret tillhörande, men postmedlen icke omfattande controll och tillsyn, i afseende på allmänna uppbördens behöriga ingående och redovisande. Utskottet får alltså, i öfverensstämmelse med hvad Ulskollet redan angående tulioch accis-medlen tillstyrkt, föreslå, att det bland Stals-Verkets behållna inkomster af Rikets nu församlade Ständer beräknade årliga belopp utaf Postmedlen må i samma ordning, sorn enahanda behållning al dessa medel hitintills blifvit Kongl. Stats-Contoret godt gjord, från och med nästa år, till Riksgälds-Contoret af Postverkets styrelse levereras, hvarefter samma belopp bör Konsth Stats-Contoret af Riksgälds-Contoret tillhandahållas. O 4:o CJiartce-Sigillatce-medlen. Med denna Stats-inkomsts beredande, uppbärande, redovisande och controllerande eger Kongl. Stats-Contoret en mera direct befattning, än med någon af förut omförmälde enahanda inkomster, enär det för Chartae-Sigillatae-papperets anskaffning, stämpling och tillhandahållande inrättade Contor är ställdt under nämnde Embets-Yerk.
SJajeringsbiftrift. ubbffrittab infomft. mebgifmet afbvag enligt § 8 t Semil!» ningb» ftabgan. antagen beffatt* ninggbar infomft. fjäförb be* ttriHning« (Sgenbomen, af tjnritten fietoittningen utgör, etter ben ftattffplbigcS Bofiab. Sif frätfc» egenbomar. 3 p Jj> » a s f “ ES f* V& $ammarf)erren 91. 91 Sorööborg . 1 A 50 15 Dito SSorgfyolni, ^Boflfyenintan 5 91.91. ©nffilba Snuf Dplta SSntföegnre 91 91 ©toh Dptta för ioo centner froafrcel. » so » »itriot . » soo » röbfärg. Äommeré*9tåbet 91. 91. ©trömäforri ©umnta 15 — 2t it ni ft r f tMttntitd&afgtfter inom (3tafc) torfelt ctf Srfn för or 18 ♦ ♦ to i 1 l n i n g t f t c r : b i C 21 r t i ! e f n. 03 gör floggfing jrt 03 o: 03 O: 2tf SBanIboIag meb febe!» gör farafterä* aUmänntngar. » , 5 b -i utgifniiigbratt. juUmafter. enmma i-» © O: O 53 ■ö> 1° O 53 t Jpärab. ©oden.
Hvad den första af dessa frågor beträffar, har Kongl. Maj:t uti Dess Nådiga remiss till StatsUtskottet af den 4 sistlidne Februarii täckts förklara, att Kongl. Maj:t, som vid föredragningen af SundhetsCollegii underdåniga skrifvelse, angående utvidgad Jocal för Veterinärinrättningen i Stockholm, funnit behofvet deraf vara nogsamt ådagalagdt, i Nåder velat hafva öfverlemnat samma skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott o. s. v, såsom Utskottets Utlåtande omnämner; och då dessutom StatsUtskottet, som, i anledning af de till detsammas granskning öfverlemnade handlingar, och en på stället anstäld noggran besigtning, äger fullkomlig kännedom om Veterinairlnrättningens närvarande ställning uti dess Utlåtande ej funnit anledning bestrida Inrättningens behof af utvidgad local, utan tvärtom medgifvit ett sådant behof, då det förbehållit sig, att med förslag till dess afhjelpande framdeles få inkomma, så torde det kanske synas mindre nödigt, att till bevis derå ytterligare något anföra; Den ig Maji e. ro. men då afgörande af denna fråga förefaller mig af största vigt vid ifrågavarande öfverläggning, och, enligt min tanka, flere vigtiga skäl finnas anförde uti SundhetsCollegii underdåniga skrifvelse af den 25 sistlidne September, hvilka Högloft. Ridderskapet och Adeln ej haft tillfälle att granska, på grund hvaraf en snar utvidgning af Inrättningen torde anses af behofvet oundvikeligen påkallad, så anhåller jag vördsamt, att få uppläsa, hvad SundhetsCollegium i detta afseende i underdånighet andragit.
På goda grunder tror jag likväl, att de Författningar, som i senare tider uppIjäfvit eller mildrat fordna tiders strafflagar x afseende på det sjette Budordets öfverträdande, intet litet bidragit till dessa ofta förnyade, alltid brottsliga, Utbrott al lättsinnighetens yra raseri, hvars olyckliga följder för närvarande och kommande slägter äro lika oberäkneliga, sorn sedefördärfvande. Jag vördar de stora ändamål, som den vise I.agstiftaren åsyftade med Författningen af den 17 October 1778; men en 40 års bedröflig erfarenhet har varit mer än tillräcklig att öfvertyga oss, att de liberala Lagstiftnings grundsatser, som denna Författning etablerar, aldeles icke passar för vår tids utsväfvande lynne, att det onda den ville motvärka, snarare tillän af. tagit, och det goda den ville framkalla, så litet blifvit befordradt, att helgden af det sjette Budordet i Guds Lag förlorat sin kraft på den sinliga menniskan, som, sedan lion under skyggil af anonymité , ej mera fruktar den verdsliga Lagens straff, skall så länge qväfva samvetets fordringar, att hon med brotsliga löjen slutligen gäckas både med Eders helgd och de förfördas tårar. Jag ville derföre underställa det Högvöidiga Ståndets mogna bepröfvande, om icke ofvan - Lag-Utskottets Betänkanden. vannämda höga författning af den 17 Octpber 177S, i händelse den ej nu mera kunde ajde* les upphäfvas, åtminstone borde undergå en den strängaste granskning och en sådan förän, dring, sorn tidens kraf yrka, och dem jag här nedan vågar föreslå.
Varder han sedermera till ny förseelse förvunnen, afhålles han på längre eller kortare tid, med förlust af större eller mindre del af lönen, från tjenstgöring i verket, eller ock skiljes han från derstädes innehafvande tjenst. Beträffande 121 § hafva Fullmägtige fästat uppmärksamhet på den förändring, som genom sednast utfärdade konkurslag inträffat, att dom icke under alla förhållanden nu utgifves, och fördenskull i nämnda § föreslagit en förändring, hvilken Utskottet tillstyrker, och hvarigenom §:n skulle erhålla följande lydelse: 14:o. Den tjensteman eller vaktbetjent, som till borgenärers förnöjande sin egendom afträdt, bör genast från tjenstgöring i Banken afhållas och skall, om honom icke genom slutlig dom cessionsförmån tillerkännes, eller han, sednast sex månader efter det inställelsedagen i konkursen inträffat, styrker sig vara från borgenärers kraf befriad, skiljas från sin vid verket innehafvande tjenstebefattning. I sednare stycket af 124 § stadgas, att pensionstagare, som för brott dömes till straff, hvilket vanfrejd medför, förlorat rättigheten att pension vidare uppbära; hvilket stadgande torde, på sätt Fullmägtige hemställt, böra, i öfverensstämmelse med gällande strafflags bestämmelser rörande vanfrejd, förändras så att det erhåller följande lydelse: 15:o. Pensionstagare, som dömes till förlust af medborgerligt förtroende för alltid eller för viss tid, bafve förlorat rättigheten att pension vidare uppbära. I öfverensstämmelse med de åsigter i afseende på tjenstemännens ställning, från hvilka Fullmägtige i allmänhet utgått, hafva Fullmägtige ock föreslagit borttagande af nuvarande reglementes 127 §, som meddelar hänvisning till besvärs anförande i mål, som angå allmänna ordningsstadganden och straffbestämmelser; men då Utskottet icke i allo delar dessa åsigter, kan Utskottet icke heller tillstyrka att all rätt till klagan öfver Fullmägtiges beslut tjenstemannen betages, utan anser § bör» bibehållas, allenast I Banko-Utskottet» Memorial N:o 20.
TRYCKT IIOS A. W A I ID É K , 1 8 40. Lag-Viskottets Betänkande, IV.o 100. i No 100. Ank. till Exp. Utsk. den 5 Aug., kl. 3 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner dels om utarbetande af en ny Utmätnings-författning och dels att f. d. Lag-Comiteens förslag till Vtsöknings-Balk må varda antaget, eller åtminstone 12 Cap. 1 fj deri, samt att i sistnämnde fall må utfärdas ej allenast förändrade föreskrifter, i afseende på tiden för utmätningars verkställande och af gifvande af Vtmätningsmans slut redogör else, utan ock det stadgande, att Öfver-Eacecutorers Utslag i Utmätningsmål skola till de sökande utskrifva? i den ordning, målen blifvit färdige till afgörande och, när ae sökande sig anmäla och erbjuda lösen, till dem genast utlemnas. Hos Höglofi.
Men är det numera gifvet, att »hvad Ridderskapet och Ädeln bifaller eller afslår betänkandet, eller fattar ett sådant beslut, som det* jag tagit mig friheten föreslå, Lagmannen Hedenstjerna i alla fall kommer att få tillgodonjuta den uppgifna summao, så skadar det icke honom , örn Betänkandet af*lå*; och jag får* med fråntsädande af mitt förra förslag, anhålla att Ridderskapet Och Adeln mätte afslå Betänkandet* emedan Ståndets Ogillande af spor - 46 Den i September J. m, telersättningen derigenom blifver tillräckeligen uttryckt. Hans Excellence Herr Grefve Mörner' Jag instämmer fullkomligen i Herr von Hartmans - dorff^ tanka, att rättast vore att afslå Betänkandet, men dock af en annan grund, den nemligen, att jag anser Riksens Ständer icke hafva rätt att anvisa utgifter i hufvudtitlarnes besparingar, emedan det icke angar Riksens Ständer, att säga, hvad anslag som derafskola ske, eller icke ske , oberäknadt att de icke kunna veta, om några besparingar ens komma att ä*- ga rum. Herr Hjerta', Det är verlceligen med ledsnad sorn jag afhört Herr Grefve Mörner. Kongl. Majrt har ju sjelf i en Nådig proposition föreslagit, att de 500 R;dr för Lagmannen Hedenstjerna skulle uppföras å Stat. Det måste således vara Riksens Ständers ostridiga rätt , att bifalla eller afslå denna proposition. Nu föreslog StatsUtskottet första gången, att anslaget skulle upptagas å Stat. Häremot reserverade jag mig, emedan jag ansåg sådant olämpeligt af det skäl, att bemäldeEmbetsmans lagliga sportler äro ganska obetydliga, och da öfrige så beskaffade , att det icke kan tillkomma Staten att ersätta dem.