Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig skulle det vara likgiltigt nog, om hela lagstiftningen numera gjorde så litet för att vinna nationens förtroende, att den ju förr dess hellre kunde befinna sig deraf i fullkomlig saknad, ty jag ser endast olyckor och vådor för detta iand beredas af dess Representation. Emedlertid ber jag, att icke någon må personligen tillräkna sig mitt omdöme, minst den, för hvilken jag enskildt hyser verklig högaktning. Jag ser blott effecten och dömer derefter; och då måste jag qvarstå vid mitt yttrande. Jag önskar, att vi någon gång må komma till ett slut i denna sak, och vill derföre ej motsätta mig Hr v. Troils förslag, ehuru jag fruktar, att ingenting i det egentliga resultatet dermed vinnes; men R. o. Ad. har åtminstone uttryckt eu opinion, som öfverensstämmer med Nationens, och hvarigenom man tillika uttrycker, att Constit.Utsk. ingalunda är någon auctoritet. Jag biträder altså, att R. o. Ad. nu må handla oberoende af Utsk. Framtiden må visa hvad derpå vinnes. Ilr von Hartmansdorff, Aug.: Jag utber mig Ståndets uppmärksamhet för några ögonblick. Jag anser mig dock icke föranledd att tala genom uppmaningen till Konungens rådgifvare att yttra sig. Såsom sådan talar jag icke här. Men jag uppträder derföre, att jag icke anser mig böra underlåta förfäkta en mening, som jag tror vara riktig, och emedan jag räknar såsom pligt för hvarje oväldig man att bestrida den ofördragsamhet, som här visat sig emot Utsk. Jag vill söka bevisa, att man har orätt både deri och i sjelfva saken. Man säger, att Utsk. icke bort sammanbinda de tvenne omförmälda frågorna. Deremot finnér jag lika med Utsk., att de hafva verkligt sammanhang. Erfarenheten har nogsamt visat, att så länge nuvar. sätt att behandla tryckfrihetsmål äger rum, behöfves en särskild magt till att förekomma missbruken och återhålla fräckheten hos tidningsskrifvarne. Utsk. synes mig altså hafva rätt deri, att man icke bör borttaga det correctiv, som finnes, utan att sätta ett annat i stället.
(Se Bilagan N:o 2.) Herr Grefven och LandtMi-rskalken föreslog, att Herr Hammarskjölds Memorial måtte till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Justerades PleniProtocollen för den JJ, 12, i3 och i5 sistledne Mars. Upplästes och lades på bordet följande från nedannåmnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Fran ConstitutionsUt skottet: Af den 29 sistledne Martii; med hemställan om Deputerades förordnande till uppsigt Öfver Grundlagarnes felfria tryckning. Den 5 April c. m. 59 Af den 2 innevarande månad; med öfverlemnande af 65o exemplar utaf en tryckt uppgift på de från sista Riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne. Från StatsUtskottet: Af den *4 siftlidne Martil: N:o 6g, angående anslag af Statsmedlen till en Hamnbyggnad vid Jönköping. Af den 29 i samma månad: N:o 70, om medel till bestridande af kostnaden för tryckning af vissa Comitterades förslag till en förändrad organisation af åtskillige Rikets Styrelseverk m. m. Nto 71, i anledning af väckte motioner, angående Allmogens arbetsskyldigheter vid serskildta Kungsgårdar och Boställen. N:o 72, angående gjord hemställan om anslag af medel till aflöning för Uppbördsskrifvare i de Norra orterne, eller lön-tillökning för Länsmän, som kunde biträda KronoFogdarne i Executionsmål. N:o 76, om fördelningen utaf afgifterne till Wadstena Krigsmanshus och Amiralitetets KrigsmanshusCassorne. N:o 74, angående föreslagen tillökning i den pension Registratorn i f. d, CanzliColle - 6o Den 5 April, e, m, giutn Ferdinand Berndtson af Statsverket åt-' njuter. N:o 75, rörande väckt fråga om en undersökning, angående besparingarnes användande samt om CoursControlIeurernes arfvoden.
Banco om dagen, jemte sjutslega för en häst, deruti någon förhöjning icke blifvit stadgad vid det Kongl. Maj:t, uppå Riksens Ständers derom i underdånighet gjorda hemställan, täcktes genom Dess Nådiga förordning den 3tdje December 1813 till femtio procent föröka den förut fastställda Expeditrons-lösen, ej kan, efter hvad Utskottet ansett sig linna, utgöra en i förhållande till nuvarande penningevärde och pris på dagsverken svarande ersättning för den tidspillan, som af omfdrmälte förrättningar föror, sakas Nämndemännen, kanske ofta vid de tillfällen, då deras närvaro och handläggning vid eget jordbruk erfordras, samt än mindre kan lemna något öfverskott för deras besvär, tror. Utskottet sig pa dessa skäl hafva anledning tillstyrka, det Nämndemännens dagtraktamente vid privata förrättningar må varda till 24 sk. Banco, utom skjutslega för en häst förhöjdt. Någon lösen eller betalning för de SyneInstrumenter och Bevis, som af Nämndemän Öfver deras förrättningar utfärdas, har hittills icke varit bestämd. Utskottet, som ansett, att da ej mera ån Kroriofogdarne och Dänsrnännen kunna anses pligt ige att ulan särskildt vedergällning lemna de sökande, som sådant åstunda, skriftlig del af den utaf dem verkställda förrättningen, får alltså föreslå, att en sådan lösen sta JB. N:o 55, 56. må Den 27 April. må dem beviljas, beräknad till 8 sk. Banco för första, arket och 4 sk. för hvarje af de öfriga arken*. Hvilket allt dock varder Riksens Höglofl. Ständers vidare pröfning vördsamt understäldt. Stockholm den 18 April 1815. På Höglofl. Ridd. och PåHogv. Prest-Ståndets Adelns Ledamöters [Ledamöters vägnar vägnar ALeijonhufvud. C. M.Levin. På Vällofl. BorgarePå Hederv. Bonde Ståndets Ledamöters Ståndets Ledamöters vägnar vägnar _E. E. Aerell.
Till närmare upplysning om de af motionären oraförmälda förhållanden får Utskottet erinra, hurusom Rikets sednast församlade Ständers Stats utskott uti sitt, i anledning af då väckt fråga om berörde samlingars inlösen för Statens räkning, under N:o 245 afgifna, af Rikets Ständer godkända, Utlåtande yttrat den åsigt, att dessa under 30 Stats-Ulskoltets Utlåtande N:o 193. särskilda, i nyssnämnde utlåtande uppgifna, hufvudrubriker innefattade samlingar icke allenast vöre mycket rikhaltiga och omvexlande, utan tillika innehölle högst värdefulla anteckningar rörande Sveriges beskattnings-förhållanden och allmänna hushållning, äfvensom i öfrigt vore af den beskaffenhet att de lemnade intressanta bidrag till kännedomen om fäderneslandets historia i hvad den rörer utvecklingen af dess inre förhållanden, samt följaktligen utgjorde en i hög grad värderik källa Ull nödiga upplysningar ej mindre för vetenskepsmannen och forskaren i allmänhet, än äfven vid utredandet och afgöra» de t af både administrativa och juridiska mål och ärenden. Sedan Rikets Ständer i anledning hära? till Kong!.
Såsom ett ytterligare skäl, hvilket borde tagas i betraktande, har man anfört, att, sedan långliga tider tillhaka, staden emot en ringa ersättning frånträdt rättigheten, att erhålla bidrag af bergslaget till bestridande af skjutsningsbesväret. Men enl. min åsigt, kan denna omständighet icke föranleda R. Sl:r att taga hand om denna fråga. Vidare har man sagt, att jorden till Fahlu stad vore af bergs-frälse natur, och således befriad från skjutsnings-besväret, men hvarföre R. St:r skola blanda sig i frågan, har icke blifvit visadt. Deremot är det uplyst, att Fahlu stad hos K. M. begärt förhöjning i skjutslegan, till lindring i skjutsnings-besväret, hvilken underd. begäran K. M. icke bifallit. Som mig synes skulle denna omständighet, långt ifrån alt vara ett skäl för R. St:r att blanda sig i frågan, tvertom utgöra en anledn. för R. St:r att afslå henne, enär hon i denna del varit föremål för K. M:s pröfning. Man har slutligen sagt, att bergsfrälse-previlegierne skulle genom köp - Den 31 Maj f. m. 473 par-räntans nedsättning väsendtligen förändras, och att således bergsfrälse-jorden omkring Fahlun, skulle kunna underkastas skjutsnings-skyldighet. Om så är, tror jag, att det är onödigt, att Fahlu stads rättigheter ökas eller minskas genom en underd. skrifvelse, sådan som den föreslagna. Har Fahlu stad någon rättighet till lindring i skjutsnings-besväret, må den på lagliga vägar göra den gällande. R. St:r böra icke i oträngdt malmed skrifvelser besvära K. M. och derigenom förringa vigten af deras framställningar, hvarföre jag, i likhet med de 2:ne första talarne, anhåller om afslag å Utsk:s Betänk. Hr von Hartmansdorff: Hvad Gr. Wrangel förbifall till Utsk:s Betänk, anfört, har motionären äfven sagt mig, med anmodan att framföra det.
Men jag var med och hurrade, då hennes onkel, läkaren Kreuger, offentligen krönte henne med diktarlagern på universitetet i Halle. Samma år gifte hon sig också med monsieur Unzer. Här i Altona lägga borgarna i stället sitt guld för hennes makes fötter – och mottaga i utbyte en dosis af hans magpulver, som består af album grœcum. – Ursäkta en lekmans okunnighet, men säg mig – hvad är album græcum? – Gärna, min käre grefve. Har ni sett det hvitaktiga, torra ämne, hvarmed hundarna garnera våra gator i mars? Det är album græcum! – Smaklig måltid! Och detta ger han sina patienter in – he? Och han har många patienter? Struensee nickar småleende: – De gode borgarne ha en sådan aktning för hans skicklighet, att han skulle kunna få dem att svälja ännu värre ting. Han har förvärfvat sitt anseende genom sina skriblerier i »Läkaren». – Men min käre vän – hvarför utger ni icke också en tidskrift? Och hvarför komponerar ni icke också ett arcanum? – Jag äger redan receptet till ett dyrbart lifselixir, den berömda »Altona-mag-essencen», tack vare hvilken min morfar, doktor Carl, enligt egen utsago uppnådde sin höga ålder. Han var åttioett år, då han dog, och jag ärfde receptet, som inbringat honom en liten nätt förmögenhet. – Men du gode Gud, hvarför har ni icke också låtit det inbringa er en liten förmögenhet? – Det säljes icke nu mera. – Ännu ett skäl för er att utgifva en tidskrift, däri ni kan lofva och prisa det. Så länge monsieur Unzer ensam vägleder den allmänna opinionen, skall striden er emellan alltid bli ojämn, och Altonas borgare alltid äta hans magpulver. Men ni, min käre doktor, är för god att duka under i konkurrens med en hund, som fabricerar album græcum! En man med snille har skyldighet att begagna sig af sin öfverlägsenhet. Ni är icke kommen till världen för att dö som stadsläkare i Altona. Men vill man målet, måste man också vilja medlet. – Och hvad skulle målet vara? – Det borde ni själf veta bättre än jag!
Under vintern behöfva växterna ej skuggas, utan böra få åtnjuta allt solljus, som under denna tid så sparsamt erbjudes dem. På våren, i slutet af mars eller början af april, måste dock åtgärder vidtagas för att skydda dem, som däraf äro ' i behof, för de då ofta brännande solstrålarne. Frisk luft bör under denna tid som alltid så mycket som möjligt komma växterna till godo; dragluft och allt för häftiga temperaturförväxlingar måste dock undvikas. Den största renlighet är ock af nöden. Växterna böra tidt och ofta genom tvättning med mjuka svampar, doppade i varmt vatten, eller öfversprutningar befrias från damm och orenlighet. Härigenom förekommes till stor del uppkomsten af ohyra. Krukorna böra litet emellan genom skurning med sand och vatten befrias från mögel, som under denna tid af året mera än eljes afsätter sig på deras väggar; jordytan uppluckras med en liten träspade eller dylikt, gulnade blad aflägsnas o. s. v. Detta såväl af helsoskäl som snygghetsskäl. Och den omsorgen upptar det stora flertalets lif. Man har ersättning i att se sina barn växa upp och att glädjas med dem och hoppas på deras framtid. » » Ja, » sade jag, » ett lyokligt hemlif ger naturligtvis kraft och helsa. » Han yttrade sig ej i den frågan. Och jag började nu fl hans ställning klar för mig. Det lät så inlärdt, det han sade, och det lät allt för resigneradt. Det var, som hade han velat säga, att det är endast i ungdomen vi ha råd att vara hvar och en en personlighet för sig. Lifvet flyttar oss sedan öfver till kören, och då sjunga vi beskedligt med efter den gemensamma texten. Men då händer det också, att vi komma att se en smula malätna ut, som min vän gjorde. Han kom in på penningfrågan igen. Det var tydligen familjefaderns första och sista tanke. Det förslog ingenting, alls ingenting.
Besv,- och Ekon.-Ulsk. Bet.j N.-o 31. 9 gen för de rustandes hörande öfver nyssberörde framställningar, föreskrifvet, alt omröstning skulle anställas af de rustande, sqvadronseller compagnivis sammankallade å Lands-Canzliet i det län, eler största numerstyrkan af sqvadronen och compagniet vore förlagd, vid hvilka sammanträden borde iagttagas, att hvarje helt rusthåll finge adenina en röst, men att, då flere inleressenter funnes i ett rusthåll, de före sammanträdet borde sig förena 0111 ett och samma beslut; att de frånvarande rusthållarne komme att åtnöja sig med de närvarandes beslut; att endast vid de Regementen eller Corpser, der alla sqvadroner eller compagnier ingått å den Nådiga Propositionen, det nya anskaflningsocb underhållssättet komne att införas, och att omröstning öfver den sednare delen af Propositionen, eller angående passevolance med krigsfonden, endast skulle ega rum, om Regementet eller Corpsen sålunda befunnes hafva ingått å Propositionens förra del. Enligt^ hvad Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande, efter i sådant ändamål hällne sammanträden med de rustande, hos Krigs-Collegiuin anmält, och Collegium, i skrifvelse den 19 April i833, till Kongl. Maj:t i underdånighet inberättat, hade pluraliteten af de rustande vid samtlige beridne och afsutne indeldte Cavalleri-Regementen och Corpser med Nej besvarat den i första rummet framställde proposition, angående underhållssättet under fredstid, vid hvilket förhållande propositionen om en viss afgifts erläggande under krigstid icke kunnat till omröstning hos de rustande förekomma. Efter det
Och det var icke blott kanstanjeträdets löv, som fläktade om deras huvuden och fastnade i deras kläder: vinden förde i deras armar och till deras fötter alla slags blad från alla slags träd lönnarnas röda, asparnas svarta, bokarnas bruna och almarnas vitgula blad. Ett av de allra största, ett bjärtrött lönnblad med mörka ådror, fladdrade länge hit och dit för deras ögon. De stodo båda och betraktade det. Var skall det stanna... Plötsligt fördes det av en häftig vindstöt rakt mot Tomas' ansikte. Han ville taga bort det, men Märta böjde sig fram och tryckte det fast över hans ögon med båda sina händer, och under tiden kysste hon hans mun. Tomas rörde sig icke. Han stod stilla och lät henne göra med honom vad hon ville, medan dagern lyste rosenröd in i hans ögon genom bladets tunna vävnad, liksom solljuset någon gång kan skimra rött genom ett barns eller en ung kvinnas späda hand. Hon kysste honom långt och länge... Men då han till sist i lidelse slog armarna om hennes hals för att trycka henne till sig och hålla henne fången, vred hon sig pilsnabbt ur hans armar och tog till flykten nedåt parken. Tag mig om du kan, ropade hon, och gör sedan med mig vad du vill! Innan han lyckades hinna henne, var hon redan försvunnen djupt inne bland irrgångarna i en slingrande fransk labyrint av klippta häckar. Han fann henne icke, och han fick intet svar, då han ropade hennes namn. Sedan han länge sökt henne förgäves i labyrintens alla gångar och bersåer, gick han modlös fram på gräsvallen därutanför och spejade åt alla håll. Hon kanske för längesedan hade smugit sig ut ur buskaget och gömt sig på något annat ställe. Var skulle han finna henne? Det var ingen att se så långt ögat nådde. Gräsplanerna lågo tysta och tomma med den gamla barockfontänen av gul sandsten i mitten. Och däruppe jagade skyflockarna varandra från öster till väster med alltjämt ökad fart. Om hon kanske hade fallit omkull någonstädes och slagit huvudet mot en sten och nu låg avsvimmad och blödande och utan hjälp... Märta, var är du? Han vände tillbaka in i labyrinten och började söka henne på nytt.
Öfrige skeppare i staden föra fartyg för bruken och andra städer och sjöfolket skaffar sig hyra, der den kan erhållas, på ineller utrikes orter. Samma år uppgick folkmängden till 583 personer eller 17 mindre än år 1832. Sedlighet, nykterhet och laglydnad äro bland stadens invånare i allmänhet rådande. Östhammar. Handeln med kringliggande orten är icke obetydlig och handtverkeri medföra god utkomst för idkarne deraf; hvaremot fisket, som tillförene varit ganska indrägtigt och gifvit fiskerskapet i välstånd och inflytande företräde framför öfrige klasserne af borgerskapet, betydligt försämrats, så att denna näringsgren numera lemnar ringa behållning. I staden funnos ar 1837 sju diverse-handlande, 1 nipperhandlerska, 2 färgare, 1 urmakare samt 35 handtverkare. Sjöfart idkades endast med ett öppet fartyg om 45 läster. Folkmängden, som sedan år 1832 blifvit ökad med 9 personer, uppgick år 1837 till 511. Äfven här råder ordning, nykterhet och sedlighet, sedan den förr vanliga, såkallade Söndags-handeln, numera upphört. Nytt skolhus af 2 våningar, med boningsrum för skolläraren och klockaren har blifvit uppfördt och nybyggnad af kyrktorn är påbörjad. Öregrund och Östhammar hafva gemensam Borgmästare. Sigtuna. Handel, handtverk, åkerbruk och fiske utgöra stadens näringsfång. Folkmängden utgjorde samma år 412 personer, således 35 mera än 1832. Mycken fattigdom råder hos stadens invånare, men mot deras sedlighet och laglydnad är intet att anmärka. Femårs-Berättelse fr. År 1835 fullbordades en brooch färg-anläggning vid stadens östra färjestad, hvarigenom allmänna rörelsen och kommunikationen blifvit betydligen lättad och år 1837 inrättades gästgifveri, då Irenne närbelägna byar blefvo anslagna till skjutsens bestridande. En extra provincial-läkare är härstädes stationerad. Waxholm. Denna stads invånare vinna sin bergning genom handel, sjöfart, fiske och något handtverkeri.
Flickan vek hastigt mot dörren, men hämtade sig och förklarade, att budet inträffat så sent, att herr majoren då redan längesedan somnat, och att hon visst inte vågat ... Varifrån var budet? Från Videbeckskan. Videbe ... (åter en åskblick: dock kunde han inte neka sig, att så just kunde rätta termen låta för det där mellantinget, som han så mycket grubblat över. Själv nändes han likväl inte tala ut namnet så). Ja, eller ifrån det huset, rättare sagt, fortfor flickan; ty Videbeckskan själv hon är då äntligen borta. Men lärpojkarna kände riktigt igen sakerna och bar dem till sin döda matmors hus. Döda! vad säger du? himmel och fasa? död? nej ... och jag fick inte veta något i går? Flickan svarade häpen: Budet sade att de där rummen, som ville hyras, de kunde nu få hyras, och att klockan åtta på morgonen i dag skulle de beses. Därför tyckte jag det inte var värt att störa herr majoren förrän nu på morgonen klockan sju. Beses klockan åtta, sade budet? se här! klockan är åtta om en kvart. Men ... evige Gud! Död? Det är omöjligt! omöjligt! omöjligt! Han störtade ut och frågade i dörren efter vägen till Videbeckska huset. Uppasserskan berättade och tecknade det, så gott hans otålighet och hennes bestörtning tillät. Han skyndade bort. Denna morgon var undransvärt vacker. Sergeanten kom ned till en av gatorna vid Lidan: dagens friska, nya sol, jämte det blåa, det gröna, det vita, i luft, på trän, på ... ack, nog borde väl sergeanten haft sinne att se och glädjas åt så mycket? nog borde han av berättelserna under föregående dagar nu kunnat finna, att det var Videbeckskan, modern, och alls inte Videbeckskan, dottern, som dött. Men han var så tankfull, att han gick utan all eftertanke. Slutligen såg han ett litet rött trähus med Strängnästycke, dock välbehållet. En lång rad strött granris på gatan mötte honom: det klack till i bröstet: han hade nu dödsspåret att gå efter. Genom en plankport med klinka kom han in på en rymlig, nysopad gård. Han steg upp på en låg, men bred farstutrappa.
Enligt hvad de från ofvannamnde Respectiva Riks Stånd till Utskottet aflåtne RrotocöllsUtdrag af berörde dag innehålla , har vid Utskottets den ,26 sisth Maj i detta ämne gifna Betänkande, blifvit anfördt och anmärkt: hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln af i:o Herr Öfverste - Lieutenanten Carl Flach , att ehuru han önskade att Bränvins-bränningen måtte få fortfara de föreslagna åtta månader af året, hart likväl , i anseende till spännmåls-behofvet Och flera andra omständigheter, ansåg denna tid för Brännings-frihet vara alltför mycket utsträcktr att han, utom i allmän näringsfrihet, hvilken ej torde komma att äga rum, icke funne något en1 da skäl för Städernas bibehållande vid deras bränningsfrihet , och alltså yrkade att densamma måtte upphöra : att hos Kongl. Maj:t i underdånighet borde anhållas, det Kongl. Majit, vid tillfällen af Bränvins-bränningens förbud eller tillåtelse, i Nåder täcktes låta så tidigt utfärda Kungörelse derwrn, att Medborgares rätt ej, på sätt uppgifvet blifvit , framdeles förolämpades: att Utskottets tillstyrkande att försäljning af Bränvin ej må tillåtas å de tider, då bränning deraf är förbuden , skulle medföra kränkning i den lagliga ägande - rätten ; och torde nödig Confroll kunna erhållas om, vid inträffadt Brännings-förbud , hvar och en, som hade Lager af Bränvin, vore skyldig, att hos Konungens Be* fällnings^ Den 14 Juli. I315 fallningshafvande genast uppgifva beloppet deraf, jemte manga flera utvägar: att öfverträdelser af Brännings furbud icke borde, enligt hvad Utskottet föreslagit, efter redskapens storlek, olika straffasr hvaremot högre böter . ansvar och vaa / o ära torde böra utsattas för sadana öfverträdelser; och sluteligen att förbättrade Bran vins-redskap, såsom medförande en National-vinst ' icke borde beläggas med någon högre afgift; 2:0 Herr Presidenten m. m.
Öfverfaller man annan i afsigt att rån föröfva och uppkommer deraf svår kroppsskada, eller hafva pinliga medel blifvit använde för att tvinga till egendoms upptäckande eller utlcmnande, dömes, ehvad tillgrepp sker eller ej, lill straff-arbete på lifstid. § 24. Varder någon i de fall, nu sagde äro, så våldförd, att han deraf ljuter döden, miste gerning smannen lifvet. § 25. Hvar, som föröfvar rån, eller gör försök dertill, som i 22 § sägs, andra gången eller sedan han blifvit för andra resan stöld straffad; dömes till straff-arbete Lag-Utskottets Utlåtande, 48. 27 på lifstid; och vare i detta fall inbrott utan tillgrepp så ansedt, som i 14 § här ofvan stadgadt är. § 26. Har någon å särskilda ställen eller tider begått rån eller försök dertill, hvarför straff-arbete på viss tid följa bör, ellet jemte sådant brott stöld eller inbrott; dä må, der han pu en gång för dessa brott lagföres, tiden för det straff-arbete, som å det svåraste brottet följa bär, ökas med högst två år. Allmänna bestämmelser. § 27. Den, som till straff-arbete, efter denna förordning, dömd är, skall insättas i Länseller Krono-häkte eller å fästning eller annan allmän straff-inrättning; och varde hållen till det arbete, hvarpå tillgång i häktet eller vid inrättningen finnes. Går tiden för straff-arbetet ej öfver sex månader, bör detsamma i Länseller Krono-häkte verkställas. § 28: Har någon, sorn till dylikt arbete förfallen är, derjemte, efter annan lag, gjort sig skyldig till arbete å fästning, skall hela arbets-straffet å fästning verkställas. § 29. Genom denna förordning sker ej någon förändring i hvad stadgas uti KrigsLag i afseende på dem, som till krigsmakten höra. § 30.