Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Bevilln.-Förordn. utgår från den sats att hvarje inkomst skall beskattas, lärer väl ej någon orättvisa ligga deri, att äfven den inkomst, som kommer från kapital, i allmänhet skall beskattas. Elt motsatt förfarande skulle deremot leda till ett orättvist resultat, nemi. att den, som har en stor kapitalförmögenhet, icke komme att lill staten bidraga med någon skatt, under det att näringsidkarne med en jemförelsevis knapp inkomst i stället måste göra det. Jag anhåiler om bifall till Utskrts förslag. Hr von Koch: Jag måste i ett fall gifva Gr. Hamilton rätt, nemi. att man icke ännu kunnat följdriktigt genomföra grundsatsen att taga bevillning endast af netto-inkomsten. Man vågade icke i afseende å fastigheterna omedelbart frångå egancJerättsbevillningen, beräkna utgift, inkomst och göra afdrag af skuld för hvar jordegare. Man ansåg sig först böra få säkrare uppskattning af fastigheterna i allmänhet och minska afgifterna. Detta har skett och till det stora flertalets belåtenhet. Efter några års ytterligare erfarenhet kan man lätt införa bevillningen efter netto-inkomst äfven af fastighetsegare. Då emellertid Gr. Hamilton ej framställt något yrkande samt fråga ej bär är om någon debatt, vill jag ej vidare ingå i någon slags utveckling af mina åsigter härutinnan, utan blott inskränka mig till en anhållan om bifall till Utslr.ts förslag. Skulle det intressera Gr. Hamilton att närmare känna mina åsigter, angående de förbättringar man framdeles kan införa i Bevilln.-Stadgan, så erbjuder jag mig att enskildt lör honom utveckla desamma. Gr. Hamilton: Jag får tacka de värde Hrr, som hafva uppträdt lör att gendrifva mina påståenden, för det de medgilvit, att elen nu gällande Bevilln.-Förordn. passar mycket bra för allt, utom för fastighet. Jag måste likvisst erinra derom att fastighet utgör det största värdet, som är föremål för denna förordning. 46 Den 3 Juni e. m. För öfrigt skall jag vid första tillfälle hafva äran att infinna mig hos Hr von Koch för att få profitera af en lektion i beskattningsläran. Hr Stuart, Garl Gustaf: Jag kan, i motsats mot Gr.
Löjtnants-bostället vid Kongl. Calmar regemente 11 mantal Norra Qvill till Wenlzelholms Aktie-bolag. Ofvannämnda Aktie-bolag, för hvilket Kongl. Maj:t den 12 April 1861 i nåder fastställt Bolags-ordning, har till uppgift att på dess egendom Wentzelholm, efter förbättrade metoder, uppdrifva och utvidga glastillverkning. För rörelsens ändamålsenliga bedrifvande åtgå stora qvantiteter ved. Väl lemnar egendomen för närvarande tillgångar för behofvet i detta hänseende, men, då bolaget måste derutinnan för framtiden betrygga sig, har beslut blifvit lättadt, att utvidga bolagets fastighet med jord, passande för införande af en ordnad skogshushållning. — Dertill lämpar sig beqväm ligast f. d. Löjtnants-bostället 11 mantal Norra Qvill, hvilket, bortarrenderadt för Calmar regementes löningsfond, ligger egor om egor med Wentzelholm, innehar en areal af 5,269 tunnland l,t kappland skogsmark, som, efter uppgjord och fastställd trakthuggning, endast lemnar en årlig afverkning af 320 famnar ved, men som genom skogsplantering kunde i en aflägsen framtid i betydlig mån förbättras, och för närvarande, intill midfastan 1868, arrenderas af bolaget för 20 tunnor spannmål, 15 Lisp. smör, 15 tolfter sågbräder, 15 famnar tallved samt 288 R:dr Banko, med rätt för bolaget att föryttra årliga skogshyggenen. Motioner hos Ridder skåpet och Adeln 1862, N:o 37. 91 I denna på kommunikationer vanlottade ort, hvarest skogsvirket icke kan med fordel afyttras och der en famn ved endast kostar 80 öre famnen, skulle regementet sakna spekulanter för arrende af bostället om bolaget, i följd af dess rörelse och med hänseende till den från bostället medgifna skogsafverkning ej kunde draga nytta af arrenderätten, men då bolaget nödsakas, för säkerheten i framtiden, skaffa sig tillräcklig egen skogsmark, torde svårighet uppkomma för regementet att erhålla det nu varande arrendet.
”Så mycket bättre!” ”Eller sämre – de vilja på intet villkor göra din bekantskap.” ”Verkligen?” ”Verkligen!” ”Men hvad frukta de? Tro de att jag vill truga mig på det stackars barnet?” ”Det ser så ut jag menar: det ser ut som om de trodde så. Visst är emellertid att de önska få vara i fred för alla inviter från oss, hvilka de anse härleda sig från dig – och deruti åtminstone ha de rätt.” ”Nå, så skola de få sin vilja fram!” svarade den unge mannen, ej med tonen af en snarsticken älskare, utan med tonen hos en förnuftig man, som öfverger en barnslighet, hvilken någon tid sysselsatt honom. ”Låt oss icke vidare tala om dem!” Henriette triumferade. Hon önskade ej bättre, och det kostade henne ingenting att glömma, det tvenne så obetydliga varelser som fru v. Kühlen och hennes dotter funnos till i verlden. På länge hade ej Henriette varit så älskvärd som denna dag. Hon fick ju se Johan, han tänkte ej på någon – hon kunde ej begära mer. Hon upphörde att vara svartsjuk, och i blotta upphörandet af en plåga ligger stundom mer än i sällheten. Denna dag syntes dessutom särskilt vara bestämd till en glädjedag för henne. Bland Patriks post fans ett bref från hans svåger, Henriettes enda bror, gift i S., och brefvet innehöll den mest enträgna bjudning att Patrik och Henriette jemte Johan – om det vore möjligt att öfvertala honom – skulle komma och jula hos sina slägtingar. Man lofvade att roa sig dugtigt, man hade en treflig umgängeskrets och Henriette kunde motse – brodern kände den bästa magneten – minst tio baler, förutan slädpartier och småtillställningar. ”För all del låt oss resa! Jag har så länge önskat se min svägerska, och jag och Wilhelm ha alltid hållit af hvarandra. ”Men det blir knäfveln att vara borta ett par veckor, söta du! Det står min sjä ”Åh, kära Patrik, var icke odräglig! Nog kunna bodbetjenterna mäta upp lärft utan att du jemt hänger din näsa öfver det Jag är säker att Johan billigar min önskan att resa – jag, som aldrig varit längre från Stockholm än till Upsala!”
Ständer att sysselsätta sig sjelfva eller sina Ombud med ett sa invec-Jadt och tillika så otacksamt arbete. Vi hafva för oss ett lysanda exempel i dena ir 1811 nedsalta Comité, hvilken verkställde experinlentet med IndragningsFöraök, under bibehållande af den hittills bestående formen. Sedan alla Coilegiernas Presidenter och andra ansedda ledamöter discuterat ämnet i flere månaders tid, och inhemtat Betänkande» från flere håll, blef resultatet i det närmaste lika med hvad som ägde rum innan Comitén sammanträdde, och man kunde gerna säga, att det varit öfverflödigt att göra sä mycket buller af ingenting. Skulle den derefter flerfaldigt begärda Comitén, då den en gång hinner blifva verksam, utgå ifrån samma grunder, så ser jag deraf ingen ridare verkan, än att några Tusende Riksdaler, beviljade för detta ändamål, varda årligen «t« Serskildta Utskottets Betänkanden. 7°5 I gifne, för att i skrift slutligen bevisa, att genom Indragningar icke så mycket vore alt bespara som sjelfva Comité» kostat. Val har jag mig bekant, alt 1812 års Stander medgäfvo, att något annat resultat icke kunnat af den då upplösta Comitén vinnas, och i det hela instämt uti dess omdöme öfver étt inkommet och granskadt förslag, hvilket ogillades; men sådant måste nödvändigt tillskrifvas den öfvertygelse hos Ständerne, att felet legat i Comiténs instruction och arbetsgrund; ty i annat fall hade det ju varit en orimlighet att af Konungen begära en annan Comité, sorn å nyo skulle företaga samma arbete. Detta framgår äfven ovedersägligen af Ständernas förklarande, att den nya Comitén. skulle äga att utarbeta och föreslå nya forsner och methoder, utan hinder af hittills gällande Lagar och Författningar. Vid 1815 års
' Dä angeläget är, att de nya eller förändrade föreskrifter, sorn, i följd af Rikets Ständers under innevarande Riksdag fattade beslut, komma att i blifvande Bankoreglemente intagas, varda allmänheten i vederbörlig ordning kungjorda; så hemställer Utskottet, ali, i likhet med hvad förut iakttagits, Rikets Stäuder. med öfverlemnande af det reglemente för Rikets Ständers Banks styrelse och förvaltning, som Utskottet, enligt gäl lande instruktion, kommer att vid innevarande Riksdag utfärda, måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit må täckas låta till allmänhetens kännedom och efterrättelse i Nåder kungöra de i berörde Reglemente befintliga nya eller förändrade föreskrifter, för hvilkas tillämpning sådant kan anses erforderligt. Stockholm den 19 Februari 1858. Ank. lill Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Memoria/, angående Instruktion för Rikets Ständers Bankoutskott vid nästa Riksdag. Jemlikt den för Utskottet utfärdade Instruktion, åligger det Utskottet att, före Riksdagens sini, med fästadt afseende å de angående Banko-verket vidtagna förändringar, hos Rikets Ständer föreslå Instruktionen för Banko-Utskoiiet vid nästföljande Riksdag, hvilken Instruktion, sedan den blifvit af Rikets Ständer pröfvad och fastställd, kommer att tjena till efterrättelse intilldess Rikets Ständer, efter Utskottets hörande, någon förändring derutinnan besluta. Utskottet, som, i anledning häraf, geuomgått och granskat nu gällande Instruktion, har dervid fästat uppmärksamhet å den i sista punkten af 2 § intagna föreskrift, att “Utskottet bör, så fort sig göra låter, lill Rikets Ständer ingå med uppgift om och huruvida någon del af den, sedan 1854 års början, upplupna Banko-vinst erfordras för Bankens konsoliderande.® Utom den ändring, som i denna del af Instruktionen påkallas såsom följd deraf alt den till 1856 års slut upplupna Banko-vinst blifvit vid innevarande
N:o 112, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i fråga om löne-regleringen för Banco-Verkets embetsoch tjenstemän, konslidkare och vakt-betjening. Den af Banco-Utskottet framställda inbjudning blef icke antagen, men de föreslagna voterings-propositionerna godkändes; och N:o 113, i anledning af Herr von Qvantens3 C., motion, om rättighet för större jordegare att erhålla lån från Handelsoch Närings-Discouten. Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo följande Lag-Utskottets Utlåtande och Betän kanden: N:o 148, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 104, öfver Prot. Utdr d. 18 Nov. 1840■ 801 öfver vackla motioner om upphof vande eller iändring af Kongl. Förordningen den 24 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap. Lacles till handlingarne. N:o 149, i anledning af väckt motion om ändring af sättet för verkställighet af fängelse vid vatten och bröd. Bifölls ; och N:o 150, i anledning af väckt motion om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 7 OcLober 1805, angående ansvar för Militair-tjenstemans öfveifallande, samt om ändring af 18 Cap. 9 §. Missgernings-Balken. Bifölls. S. D. Ånyo föredrogos Stats-Ulskottels nedannämnde bordlagda Memorial och Utlåtanden: N:o 361, med förslag Lill sammanjemkning eller votering, i följd af skiljagtiga beslut, i anledning af Utlåtandet N.o 265. Voterings-proposilionen godkändes. N:o 362, i anledning af erhållen återremiss å Stals-Utskottets Utlåtande N:o 288. Lacles till handlingarne; och N:o 363, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om afskrifning eller ersättning för åtskilliga dels på öfverskotten af Stats-Verkets inkomster anordnade, dels ifrån Kongl.
(Wäinämöinen, som qvarblifvit ensam, betraktas af Emoina med bedjande blickar.) RIDDAR CARL. Menskor, varen alla bröder! Ingen Herre, ingen slaf. Ljuset denna frihet föder Christendomen Eder gaf. Svensken, lifvad af den läran Som han fört till Auras strand, Söker med förtjusning äran, Helgon i hans fosterland. Dock utaf dess glans betagen Har han ordningen till vän. Alla lyda under lagen, Allas frihet skyddar den. Svenskar älska fosterlandet, Finlands söner likaså. Viljen J föreningsbandet öfver hafvets böljor slå? JOUKAVAINEN. J, Christne! Känslan som jag röjer Vid Edra gerningar, vid Edra sångers ljud, Allt öfvertygar mig att starkast är Er Gud. För korset jag min hjessa böjer. Ja, Svenskar, med Er kraft min arm förenas må. RIDDAR CARL (ger ett tecken, och Svenska baneret, föreställande en himmelsblå glob med tre kronor, uppburen af 2:ne lejon, framföres till honom.) Sen Sveriges baner, ett fäste för dess ära: Upplysning, Frihet, Lag, tre kronor i det blå, Som tvänne höjda lejon bära. Vid det tillhöre Er att tro och huldhet svära. JOUKAVAINEN. Hör, korsets Gud, och eden tag! Jag svär, att Sverges Konung lyda Vid dessa kronor, som betyda Upplysning, Frihet, Lag. CHOR. Åt Sverges Kung vid Sverges fana Går eden från ett troget land. Hans bud må oss till äran mana; Vår frihet vårdas af hans hand. WÄINÄMÖINEN, utbrister. Du ensam, Turilas! RIDDAR CARL. Han? Ledarn af en liga? (till någre) Dock fören honom hit. Må straffets lagar tiga På denna högtidsstund, då, christendomens namn Upplåter allmän brödrafamn. JOUKAVAINEN, till Wäinämöinen. Hvi står du dyster, stum? Ser du ej fosterlandet Fritt och förädladt? Tröstad blif Af vissheten derom. Gå, stärk föreningsbandet, Din dotters hand åt
Att ämbets-myndigheterne af i:sta instantien böra till dem af den andra eller Collegierne, årligen, pä vissa tider , beräknade efter de olika be~ fattningarnes särskilda beskaffenhet, inberätta hvad sig inom deras district, i afseende på vederbörande styrelse-gren , tilldragit; äfvensom Colle gier ne skulle, för hela Riket, afgifva dylika berättelser till deras Förvaltnings-chefer, tillika med uppgift på af gjorde eller återstående mål, verkställda arbeten och använda medel. Att Förvaltnings-chefernes årliga redogörelser böra, såsom hittills skett med arbetsförteckningarne , genom trycket meddelas allmänheten; samt Att vidsträcktare berättelser, hvilka omfatta Rikets tillstånd för hvarje särskild styrelse-gren och upptaga både personal och material, sorn dertill håra, samt de medel, sorn dertill blifvit använda , böra af FörValtnings-cheferne af gifvas , näst före hvarje Lagtima Riksdag eller åtminstone lika ofta, som den borde inträffa; och skulle sådana berättelser till trycket befordras, för att tjena till upplysning och ledning vid Riksens Ständers öf~. V er läggningar} beräkningar och beslut. Sedan Utskottet sålunda framställt sina allmänna åsigter i afseende på det hufvudsakliga af Riks-Styrelsens organisation , återstår det, att framlägga de resultat, i af - 121 seende på ämbetsverkens anta! och sammansättning, hvartill de af Utskottet antagne allmänna grunder kunna föranleda j men härvid kan icke Utskottet bestämdt föreslå antalet, hvarken af ämbetsoch tjenstemän eller af underordnade Contoir, emedan sådant beror, dels på de oeconomiske författningarnes sammandragande och förenklande , hvarigenom göromålen betydligt komma att minskas, dels på en sådan granskning af detaillerne, deruti Utskottet icke kunnat ingå3 samt dels, och i synnerhet på beskaffenheten af blifvande in structioner för de förvaltande verken. Dock kan med visshet lörutses, att antagandet af förslaget har en betydlig inskränkning af ämbetsoch tjenstemäns antal i följe med sig.
Då det sålunda är ovedersägligt, att genom det sätt, hvarpå fängelset blifvit förvaltadt under den tid Major Tellander varit direktör, kronans inkomster stigit från ett obetydligt belopp, 280: 49, till den ganska betydliga summan 58,395: 77, torde rättvisan och billigheten fordra, icke allenast att han, på grund af sin försvagade helsa, kornrne i åtnjutande af pension, utan äfven att denna pension, med afseende på hans nit och förtjenster om fängelsets bästa samt de deraf till kronans fördel åstadkomne goda resultater, ej bestämdes alltför lågt. Helst hade jag önskat, att jemte den af K. M:t föreslagna årliga pensionen, en summa för en gång, motsvarande 5 procents ränta å det kapital, Major Tellander förskaffat staten, måtte honom beviljas; men då detta möjligen kunde a Islå s, såsom varande en ny motion, lår jag inskränka mig att vördsamt yrka, att den af K. M:t nådigst föreslagna pension måtte höjas till 3,500 rdr rmt årligen, och anhålles att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Stats-Utsk:t. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. remitterades den Kongl. Propos:n jemte yttrandet till StatsUtsk:t. Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:t K. M:ts den 10 dennes på hordet lagda Nåd. Propos. till It. St:r, i fråga om förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning. Föredrogos och remitterades till Stats-Utsk:t K. M:ts nedannämnde, den 10 dennes bordlagda Nåd. Propos:r till lt. St:r, nemligen: l:o ang. anslag till fortsättande af storskiftesoch afvittringsförrättningarne i rikets norra län år 1867: 2:o ang. pension å Allmänna Indragningsstaten vid afskedstagande! för Styresmannen vid afvittringsverket i Westerbottens län, Förste Landtmätaren derstädes m. m.
Det finns ingenting mer mjeltsjukt och tungt, mer sorgligt verkande på sinnet, än en höstnatt; vinden, träden, himlen, jorden, allt, – sjelfva den egna jordlukten hvaraf luften alltid om hösten är uppfylld, – medför ett vemod, en känsla af lidande, hvars tunga kyla lägger sig kring hjertat och liksom sammandrar dess fibrer. Anna kände denna smärtsamma kyla, den skakade hennes lemmar och isade hennes blod, och likväl stod hon qvar tyst och orörlig, ty midt under balkongen rörde sig reguliert fram och åter en lång, mörk skugga än sväfvade den öfver sandgången, och hon såg den obestämda konturen afteckna sig emot den fria gräsplanen, som belystes af morgonens grå skymning, än försvann den alldeles i mörkret under hasselhäcken på sidorna, nu var den framme igen. Ack! hennes hjertas häftiga slag sade henne att det var Edvard, det var hans höga, smärta vext, hon kunde icke misstaga sig, hon öppnade redan läpparne för att ropa honom; men nu, ack, men nu försvann han snabb och tyst som en ande, hon såg honom icke mer. Nedslagen och halfstelnad af köld, vände Anna tillbaka, och slängde dörren, kastade sig på soffan, fattade klocksträngen och ämnade ringa, men oviljan att meddela dig åt en främmande domestik, och ge anledning till sqvaller och gissningar, återhöll henne, och det återstod henne blott att öfverlemna sig åt sina egna tankar. Var det väl Edvards steg hon hört i korridorn, skulle han varit henne så nära och icke kommit in? Men dessa steg voro så tunga, så osäkra, så olika hans, och ändå måste det väl varit han. Ack, hvad hon ångrade, att hon icke öppnat dörren, och derigenom gjort slut på sin ovisshet, kanske hon fått se Edvard åtminstone några ögonblick, fått tala vid honom, fått veta orsaken till hans obegripliga likgiltighet. Och denna skugga i parken sedan, skulle Edvard, så eldig, så öm, som ännu för några timmar sedan brann af den mest glödande kärlek, hvars blickar voro eld, hvars kyssar voro lågor, – skulle han föredragit den mörka, kalla natten ute under träden i den ödsliga parken, framför den varma famn som väntade honom? Nej, nej!
Då samtlige Riks-Stånden godkänt den af Utskottet framställda voteringsproposition i fråga om den ränta, Filial-bank bör till Riks-banken erlägga för Banko-Utskottets Memorial N:o S7. 5 de å Filial-banks kreditiv lyftade summor; så kommer omröstning härom i förstärkt Banko-Utskott att anställas och underrättelse om utgången deraf att Rikets Ständer särskildt meddelas. Beträffande Utskottets i Utlåtandet N:o 48 framställda förslag dels derom att utöfver de till försträckning åt Filial-banker redan utgifna 3,450,000 R:dr R:mt, Fullmäktige ega att dertill använda 5,550,000 R:dr samma mynt, hvilka sednare från Bankens reserv-fond anordnas, och dels till föreskrifter, angående denna reserv-fond, utom i hvad rörde densammas belopp, hvarom Utskottet, enligt gjordt förbehåll, skulle framdeles sig yttra; så äro dessa förslag af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden gillade; hvadan Ridderskapet och Adelns förklarande, att Ståndet vidblefve hvad detsamma, genom bifall till punkterne 52 och 53 i Utskottets Betänkande N:o 37, i omförmälda delar redan beslutat, icke föranleder till någon åtgärd.
G99 och marne man inför samtid och efterverld kail ansvara lör de följder, sorn kunna beredas genom en längre tystnad härutinnan. Det är g::nska vådeligt för’ friheten att låta den b behaHa allt för mycken likhet med enväldet, och synes vara tid att fästa uppmärksamheten härå, och det synes vara billigt om Svenska Folkets representanter, en gång med alfvare börja höja sin röst, för att för samhället fordra åtnjutandet af ett lyckligare tillstånd, långt för detta , genom ett beundransvärdt tålamod föitj°nt. Det förhateliga af en förfluten olycks tid förglömmes snart, om den ej efterträdes af en bättre, och den styrelse som ifrån folket icke undanrödjer lidandet, förblandas snart med de som skapat dem. Det är bedröfligt att Sverige efter så många och så svåra lidanden, som det utstådda, ej skulle uti den återvundna friheten finna återkomsten af de lyckliga och bättre tider, som man ägde så mycket skäl att hoppas; men Sverige hemsöktes genast ifrån början af denna nya tideräkning, af den svåraste af alla landsplågor, nemligen af en osammanhängande och derigenom svag ministerére, som under en i3:årig fortsatt overksamhet, ej lemnar andra spår än landets aftagande i krafter och deraf härflytande missnöjen och olust. Riksens
Plancherne, åtminstone en del af dem, fordra, för den fina måttstocken, stålgravyr, som icke kan verk - Den 7 Augusti. 81 verkställas utom i London eller Paris, och dessa planchcr måste således i alla fall graveras i främmande land; menen särskild Svensk upplaga med Svensk text är tillämnad här i Stockholm, på det sätt, att de plancher som endast utrikes kunna graveras, derifrån hemtas tor denna text. Under min utländska vandring tillhragte jag omkring ett ar i Italien med förberedelser till den Egyptiska resan, 2' år i Egypten och 5 månader på återresan, som jag valde genom Constantinopel, Mindre Asien och Grekland, för att fä kännedom om de märkvärdigaste Grekiska fornlcmningarne, till jemförelse med hvad jag sett i Egypten. Jag var dernäst öfver 1 år under läkares vård i Italien, för återställelse till helsan, efter hvad jag. i Afrika hade lidit genom oupphörliga försakelser och mödor under ett brännande luftstreck. Fem hela år användes följaktligen för min Egyptiska expedition. Upplysande torde det slutligen vara, att jemföra min resa och det arbete, som jag redan lyckats att för byggnadskonsten uträtta, med de elevers af de fria konsternas Academi, hvilka uppburit resestipendier af Statens medel. Då skulle de 5 år, som jag användt för min Egyptiska resa motsvara ett stipendium af 2,500 r:dr i Hamb. b:eo, eller efter närvarande kurs 0,927 r:dr i Svenskt bancomynt. Den elev i byggnadskonsten, som sist hemkommit af dem K. Academien utskickat, lärer åtnjutit stipendium i 0 år med tillsammans 3,000 r:dr Ilamb. b:co, eller 8,312 r:dr b:co i Svenskt mynt efter närvarande kurs. Men min resa till Egypten var mångdubbelt längre än en Academi-elevs till Italien, och mitt tåg omfattade orter, der sättet alt resa ej mera inskränkte omsorgerna eller omkostnadernc dertill att upptaga en enskild plats på ett allmänt åkdon. I Egypten mäste jag till min fortkomst hyra för mig ensam ett fartyg med 7 mans besättning utom tolk och kock.