Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. vidtagna åtgärden , att disponera större eller mindre del af behållningen, är något som inträffat efter den tiden. För öfrigt får jag tillkännagifva, alt postverket, från lång tid tillbaka, haft på sin stat anslagna medel till telegrafinrättningen; och då ordinarie statsreglerln är uppgjord i denna punkt, i öfverensstämmelse med K. M:s egen nåd. propos., så inser jag svårligen, huruledes R. St. skola nu kunna i någon mån förändra den, och jag anser dessutom lämpligt, att samma grund i afseende på telegrafinrättningen, som följes vid afseende på ordinarie statsregler:n, äfven bör följas i fråga om de särskildta tillskott, som kunna behöfvas för Den ao Mara c. ro. 181 ytterligare anskaffande af telegrafpersedlar. Behofvet må vara ganska nyttigt; men något så vigtigt tror jag det icke kunna vara att anskaffa förråd af telegrafpersedlar, att icke, om postverkets öfverskottsmedei dertill skulle blifva otillräckliga, med anskaffningen af dessa persedlar skulle kunna tills vidare anstå; men sannolikt är, att öfverskottet blir tillräckligt, om äfven de medel, som funnits, blifvit för ögonblicket disponerade för behof, som voro för StatsUtsk. främmande då betänk, afgafs. Frih. Cederström: Den siste värde talaren har, såsom skäl för bifall till Utsk:s tillstyrkande i denna punkt, anfört, att statsreglerrn vore i afseende på hufvudlitlarna fullbordad, och att således, vid extra-slatsregler:n, någon förändring deruti icke borde ifrågakomma. Jag beklagar, att icke vid ordinarie statsreglerm alla dessa föremål blifvit inclusive behandlade enligt grundlagen; men det mätte icke hindia, att dessa i5,ooo r:dr, istället för att anvisas på postverkets öfverskott, anvisas på Riksg.contoret. Det måtte vara ordningen, som StatsUtsk. skall följa, vid medlens anvisning. Hr von Hartmansdorff: Det H. Ståndet lärer förmodligen finna obehörigheten deraf, att uti extra-statsregler:n göra hänvisningar på den ordinarie. Sådant är likväl förhållandet här.
Då i öfrigt den ifrågavarande nya Riddarhus-Ordningen ej blifver gällande, förrän efter det Riksdagen slutas, är det naturligt, att det arbete, som nu finnes ligga till hinder, ej kan hindra att antaga ett stadgande, som medför ordning i framtiden; och då fråga om serskildta Justerings-plena ej lärer uppkomma, enär justeringarne kunna ske vid hvarje Pleni slut, ser jag ej, att någon farhåga kan hindra oss antaga detta tillägg. Jag anhåller således om proposition derå. Herr Crusenstolpe: Friherre Cederström liar förekommit mig i allo, utom hvad beträffar den enskilda justeringen, hvilken jag önskade förvandla till allmän, just för alt spara RiddarhusSecreterarens besvär. Herr Raben, Carl Wilhelm: För min del, vågar jag icke ingå i någon pröfning, om det är rätt eller orätt, möjligt eller omöjligt att för en hel Riksdag bestämma en tid af 14 dagar för Protocoils-jusleringen. Herr RiddarhusSecreterarens yttrande i denna del har icke förefallit mig så positift, som det synts en del öfrige Ledamöter. Jag undrar icke heller derpå; jag skulle sannerligen icke i hans ställe våga föreslå någon viss tid för Protocolls-justeringens verkställande. I anledning af hvad Herr Plintzensköld anfört, torde jag få fästa uppmärk - Den 7 Augusti e. ra. 203 samheten derpå, att Utskottet omsorgsfullt sökt att ifrån RiddarhusOrdningen skilja allt livad sorn kunde hafva afseende på Riddarhusets Tjenstemän® skyldigheter. Skulle något om Protocolls-justeringen införas i denna §., afvek man således ifrån den etablerade principen; så mycket mera öfverflödigt, sorn Ridderskapet och Adeln innan Riksdagens slut får tillfälle granska Utskottets förslag till Instruction för nämnde Tjenstemän, hvaruti ganska väl kan införas ett stadgande, som förekommer dröjsmål med Protocolls-justeringen ; men intages stadgandet i RiddarhusOrdningen, kan det sedan ej ändras utan Konungens tillstånd, äfven om det funnes overkställbart.
Ståndet det der tillstyrkta årliga anslag böra höjas till 4,500 Ridr Riksmynt, att i staten uppföras såsom lön vid den nya lärostolen inom medicinska fakulteten med 3,500 Ridr, samt 1,000 Ridr såsom lönetillökning. 25:te punkten bifölls, likväl med den förändring, att det årliga anslaget höjdes till 4,500 Ridr Riksmynt till hvartdera universitetet, att fördelas uti lön och löne-tillökning, såsom vid 24:de punkten beslutadt var. 26:te punkten bifölls, likväl så, att anslags-summan höjdes till 4,500 Ridr Riksmynt för hvartdera universitetet, att fördelas i lön och löne-tillökning, såsom vid 2 4 ide punkten beslutades, samt att vid Utskottets hemställan följande bestämmande dessutom tillägges: ”Kongl. Majit förbehållet att om de ämnen, som för lärostolen blifva föremål, närmare förordna”. Vid 28:de punkten beslöt Ståndet, med afslag å Utskottets hemställan, anvisa tvänne Adjunkts-löner vid hvartdera universitetet i Upsala och Lund, att an vändas i enlighet med Professor Carlsons derom gjorda framställning. 29:de punkten afslogs och beslöt Ståndet, att der omförmälda stipendii anslag må förhöjas, det lör Upsala universitet med 4,500 Ridr till 6,000 Ridr, och det för universitetet i Lund med 2,250 Ridr, till 5,750 Ridr Riksmynt. De till denna del af Utlåtandet hörande tabeller, Niis \—6, godkändes, så vidt ändring deruti ej påkallas af förestående beslut. Prot.-Utdrag den 18 November 1857. 635 Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Konstitutions-Utskottets Memorialer: N:o 52, med utlåtande om Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående ändring; af 5 och 6 §§ Regerings-formen, i afseende å stats-rådets sammansättning.
Föräldrarne visste det kanske, men hon kom sig aldrig för att fråga dem eller berätta mer, än att hon gått vilse och slutligen kommit till rätta igen, o c h förstod hon h o n o m rätt, hade de ej sett hvarandra för sista gången. Det var då som förgjordt! Hon hade väntat h o n o m hvarje dag nu i snart en vecka, o c h så kom han just nu. Det var afton med solglans öfver sjö o c h skog. Hon hade lyftat ut tvättbunken under ekarna för att ej gå miste om härligheten, o c h nu stod hon där — alldeles som när han sist såg henne — med uppskörtad klädning, bara att den var så mycket tarfligare, och med såplöddern högt öfver armbågarne. Hon försökte gömma sig, men han såg henne genast och helsade, som vore det den naturligaste sak i världen, att hon stod just där och ej annorstädes. Hon rodnade pinsamt. Kanske tog han henne för huspigan rätt o c h slätt, och hon s o m förde handelskorrespondens på tre främmande språk, spelade Chopin o c h Mendelssohn o c h sjöng litet till och med, om han visste! Men hvem skulle säga h o n o m det? » Är frökens far hemma? » » Jag tror inte han kommit ännu. Fråga efter, » ropade hon till Elsa, som nyfiket stod och tittade ut genom köksdörren. » Förlåt, att jag inte presenterade mig, då vi sist träffades, » återtog han. » Jag är löjtnant Brandt. » » På Holma? » » Skrämmer det er? » » N e j! Åh nej — men jag tänkte —. » » Man tänker så mycket, innan man lär känna en människa. Jag hoppas bli bekant med edra föräldrar — riktigt bekant. Tillåter ni, att jag sätter mig så länge? » Han satte sig på gräskanten, och hon tvättade och vred sina kläder nästan i förtviflan öfver, att det ännu var en god stunds arbete kvar. » Fröken har inte kommit hem bara för sitt nöjes skull, ser jag. » » Mamma behöfver mig så väl. Elsa kan göra så litet ännu. Farbror bjöd mig till Marstrand, men — » Hon tystnade tvärt och kände, att det där skulle hon aldrig sagt.
» Välkommen igen, liten, du har varit ute länge. » » Ja, vet du, jag tog mig en riktigt skön sträckpromenad utåt Sturévägen — där var så härligt, jag bara önskade, att jag haft dig med, du stygga gosse, » hon ruskade om i det mörka håret. » Ja, det önskar jag med, här har jag just inte gjort någon vidare nytta, gunås. Men man får j u lof att hålla sig på sin post i alla fall, i den händelse någonting skulle inträffa. » » Ja visst, men k o m nu, jag är hungrig som en varg, » och hon drog honom ifrigt med sig ut i matsalen. » Nå, Erik, kan du gissa, hvarför jag tog mig en sådan lång promenad i d a g? Inte? Jo, det var för att komma i jämnvikt. Du skall tro jag mötte tant Lisen i dag också, och jag vet inte, hur det kan komma sig, men hon har ett sådant förargligt sätt att säga äfven de oskyldigaste saker, att man blir alldeles topp tunnor — ja, du skall få höra. » Lilla fru Boy skar för duktiga skifvor af steken, bjöd sin man och fortsatte sedan energiskt: » Jo, först så mönstrade hon mig med en lång blick från topp till tå, som o m hon tyckte, att jag ej borde ha råd att vara klädd som vanligt folk. Nåja, jag höll på att upplysa henne om, att den här klädningen hörde till min utstyrsel, och att man väl i alla fall måste upprätthålla skenet en smula. Eller hur, vännen min? » » Jo, visst det, och för öfrigt är det j u du själf, som får släppa till härligheten » » Men nu till tant Lisen, igen. Jo, sedan hon frågat, hur vi mådde o. s. v., frågade hon naturligtvis också, o m du hade mycket att göra. Ah ja, tant lilla, men mycket mer kunde han hinna med, Erik är en riktig arbetsmänniska, svarade jag helt lätt. ' Ja, kära du, nog måtte det finnas göra för honom, ' vidtog tant, ' jag hörde i går, att professor Y. svimmat af överansträngning, och att doktor Z.
Riksdag fattade beslut skulle i en sådan R:dr innehållas, hvilka beslut igenfunnos i den lika - Ba.nco~Ut skottets Betänkande iF.-O 11. 63 Jedes äf Utskottet åberopade Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse af den 29 Januarii 1830-, att i öfverensstämmelse med hvad idelina Skrifvelse blifvit uttryckt, vore 1 §• affattad i den af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagne Lag angående Myntbeslämnrngen den 1 Mars i83o: ”såsom orubblig grund såväl för invexlingen af Bankens Sedlar som för rolösen af dess öfriga förbindelser, hvilka' nu med Banco-Sedlar fullgöras, f.islslälles att 128 sk. eller sf jR;</r Specie i så da ne Sedlar eller förbindelser skola gälla lika med en Rrdr i Silfver efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af KonglMaj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 års Myntfot:” samt att då Kongl. Mynt-Ordningen af den 25 Junii i83o bestämde den af Rikets Ständer åt Kongl. Majit öfverlemnade förändring af SilfverRrdrns innehåll efter 16Ö4 års Myntfot pä så sätt, att dels af 2 Skålp. Victualievigt (jemlikt I §. 12-lödigt) Mynt-silfver skola utmyntas 25 hela SpecieR:dr o. s. v., dels å Silfver, som till myntning inlemnas, bör under namn af Myntskatt | procafdragas, oell sålunda det innehåll i fin-Silfver var kändt, hvartill en Silfver-R:dr efter 1664 års, genom Mynteller slagskattens inräknande i Myntet, förändrade Myntfot uppgick,— behöfdes endast en enkel regula de tri för att visa Fullmägtige, alt det qvantum Silfver, sorn efter de sista Riksdag fattade beslut innehölles i det Svenska Siffvermynt, hvarmed En-Banco
Om jag blott häller mig lill tryckfriheten och ser, hurti den Den i Juli e. m. 87 blifvit behandlad, finner jag, att Styrelsen gjort allt hvad bon kunnat, icke blott för att visa sin afvoghet inot den fria yttrande-rättens begagnande, utan för att förstöra sjelfva publiciteten; och då hon med bitterhet behandlat denna, har hon ostridigt derigenom sjelf framkallat månget missbruk och hindrat utvecklingen af en sansad, ädel och lugn tryckfrihet. Hade deremot Styrelsen hyllat publiciteten, och visat sig äga aktning för dess opinion, så är jag öfvertygad, att Styrelsen afböjt mången öfverdrift och mycket obehag för sig sjelf; men just det af Gr. Cronhjelm anmärkta bemödande att för publiciteten undandölja sina handlingar och blott låta dem genom det här så mycket omfönnälda sqvallret blifva kända, just detta bemödande är det, som Styrelsen har att skylla för att tryckfriheten måhända ej heller alltid å publicitetens sida blifvit rätt vårdad och att Styrelsen behöft mot henne vidtaga åtgärder, som väckt missnöje. Betraktar jag dernäst de reformförslag, som vid denna riksdag blifvit af Styrelsen framlagda, så träffar jag först på banklagen. Jag hemställer då, hurudant detta förslag till banklag var. Det lärer väl nu vara gifvet, att det måste förkastas blott derföre, att den nya redactionen till Reg.- F:s 72 §. blifvit afslagen; men jag frågar: var det väl så beskalfadt, att det kunnat antagas, om också denna redaction vunnit bifall? För öfrigt hafva vi fått ett förslag till en ny civillag, utan att Styrelsen lemnat något slags ledning för frågans behandling. Yi hafva erhållit en skrifvelse, ang:de brännvinsbränningen, deri Styrelsen blott yttrar några få ord. Det har redan blifvit anmärkt, att det ålegat Styrelsen förelägga R. St. ett detailleradt förslag lill brännvinsbrännings-förordning, hvarigenom man förekommit det myckna onödiga gräl, denna fråga nu inom Representationen föraniedl.
– Så hörde hon henne ’riktigt tydligt’ säga ’abrakadabra’ både fram och baklänges och så slutade hon med: ’tjo, tjo, tjo!’ Ångestsvetten steg Lisa i pannan, benen veko sig, och de vattniga blå ögonen blefvo nästan svarta af fasa. »Håll i er», mumlade Magda, »nu kommer det värsta.» Lisa grep kring spis-stången, som om det gält att rädda lifvet, och så rabblade hon »af glömska» upp syndabekännelsen, så fort hon någonsin hann. I detsamma hördes ett fräsande, sprakande ljud från elden; två skott dånade (det var egentligen Magdas händer, som agerade gevär, men för Lisas öfverspända nerver lät det som kanonskott) – rummet lystes upp af ett gnistrande, flammande, eldrödt sken – och så föll allt åter tillbaka i det gamla... När Lisa något så när återfick besinningen, såg hon, att Magda var sysselsatt med att sätta hufvudklädet på sig. »Jag tror nog, det kommer att lyckas», sade hon, »om I bara gör erat till. Asken står i asksmörjan och måste hållas ljum både nätter och dagar. Ni får inte elda mer än hvad som är högst nödvändigt. Hvar kväll, när ni lägger er, ska’ ni gå baklänges i säng och säga: ljus ut, ljus ut, vak upp, vak upp! Glömmer ni det, så är alltsammans skämdt. Resten vet ni. Tag af locket om åtta dagar. Har han gått till, är asken tom, har han inte, så är allt som nu.» Hon gled ut ur rummet »alldeles som en rök», tyckte Lisa, som ännu stod orörlig, halfdöd af skräck. I åtta dagar satt Lisa vid spiseln och vaktade. Hon skylde på, att hon »råkat för» och att det högg så svårt i bröstet, att hon måste hållas vid värmen alltjämt. Och nog högg det. Men det var samvetskvalen, som höggo. Visst var det en okristlig handling, som hon begått. Ibland kom ångern öfver henne så stark, att hon tänkte »brasa på» och bränna opp eländet, men hur det var, så blef frestelsen att få en sådan hjälp i stugan öfvermäktig.
Jag erkänner vigten af att Statens embetsman äro tryggade för deras gamla dagar då de icke mera orka fortsätta med sina tjenstebefatlningar, för sin utkomst, och ali della utgör ett vilkor för all kunna få skickliga tjenstemän, emedan sällan i vårt land lönerna kunna vara tillräckliga för all deruppå samla förmögenhet, och dessutom icke vårt land äger serdeles tillgång på rika personer, som uteslutande egna sig åt Statens ijensler. Men eli sådant förhållande tror jag icke äger rum vid Riddarhuset, hvars tjenstebefatlningar, om jag undantager 2:ne, äro af den mindre betydliga egenskap, både hvad tjensten och löneinkomsterna beträffar, att de icke kunna utgöra föremål för en persons hela sysselsättning eller hela bergning. All för den obetydliga tjenstgöring, som åtföljer Riddarhusets Fiskals-och Kanslist-befattningar, berättiga innehafvarne deraf att efter ett visst antal af år erhålla 7. H. 10 146 Den 26 Maj. pension, tror jag icke vore lämpligt. Då ingen af dessa tjenstemän af dessa befattningar har sysselsättning nog under sina verksammn dagar, eller på desamma ensamt kan lefva, kan man med mycken trygghet förlita sig på alt desse embetsman, antingen i andra tjenster, ät hvilka de hufvudsakligen egnat sin verksamhet, eller också i deras enskilda goda ekonomiska ställning, har ett gifvet stöd för ålderdomen, och alt de få ögonblick de upoffra åt dessa tjenster äro till fullo ersatta med den lön de upbära. Efter det förslag Ridd.Utsk. nu aflemna! skulle alldeles motsatsen inträffa, nemi. att dessa tjenstemän skulle försättas i vida bättre ställning än Statens tjenstemän för öfrigt. Delägare i Civilstatens pensionskassa äro icke allenast skyldige att bidraga till sina pensioner och blifva först vid 58 års ålder berättigade till pension, men de blifva det på sådana vilkor alt de skola hafva tillhört den klass af tjenster som tillhöra denna Stat, alt bland dess delägare finnas sådane tjenstemän, hvilka aldrig komma i åtnjutande af pension.
En månad senare satt hon på en vanlig stol i stället för i hvilstolen, och efter ytterligare några veckor gick hon ut och gick sin mammas ärenden, i stället för att denna gått hennes, och alla människor talade om underverket och förvånade sig öfver lilla Emelie, som höll på att bli frisk igen. Från alla håll kom man och lyckönskade henne. Modern strålade af glädje och fru Björklund af stolthet, och hon själf kände sig så lätt och lycklig till sinnes, som om hon kommit till en annan och bättre värld, i stället för att hon bara fått lof att stanna litet längre i den gamla, som hon förut tyckt vara så sorglig. Men då två månader gått, försiggick det en märklig förändring med henne. Allt efter som hon blef bättre och bättre till kroppen, blef hon sämre och sämre till mods, åtminstone på förmiddagarne mellan tio och tolf. Det var som om en ofridens ande smugit sig öfver henne vid den tiden. Hon passade för det mesta på att gå ut och gå under de timmarne, men var hon tvungen att sitta hemma, så spratt hon till vid minsta knäpp, såg först åt dörren och sedan åt doktor Classons medikamentsflaskor, som fortfarande ' " stodo kvar, dammade och ordnade på bordet bredvid hvilstolen, hvilken likaledes stod på sin gamla plats, behängd med själar och filtar, ehuru de numera blott sällan begagnades. Och hvar dag klockan ett drog hon en lättnadens suck. Nu började doktor Classons mottagningstid, och han kunde inte väntas längre den dagen. Hvar morgon var hennes första tanke: nu kommer han. Och hon blef nästan rädd, när hon såg sig i spegeln och märkte, att hon blef fetare och fetare, att kinderna började få färg och ögonen glans. Om han ändå ville komma en eftermiddag, då man hade lampan tänd, skulle det kanske inte synas så mycket. Hur skulle hon kunna säga deras gamle doktor, som varit husläkare hos dem i så många år, som de höllo så mycket af, och som de hittills trott på som på en gud, att de nu misstrodde honom och sökt en annans hjälp. Nej, hellre ville hon sjunka genom golfvet. Doktor Classon tycktes emellertid blifvit strängt upptagen, då han kom hem efter sin utländska resa, ty den ena veckan förflöt efter den andra, utan att han lät höra af sig.
AUm.Besv.o.Oee,'Utsk.Bet.N:oif). 13 ra Betänkandet, att endast ^delen af byggnads» värdet får ingå i beräkningen af egendomsvärdet, såsom grund för brännvins-brännings-rättigheten, anse Utskotten föreskrifterne i dessa delar så mycket heldre böra sättas i verket, så snart en ny Författning” om brännvinsbränningen kan blifva gällande, som densamma icke lärer utfärdas förr än innevarande års mantals» och skattskrifning för sig gått, hvaraf följer, dels att brännvins-bränningen för år 183a kommer att verkställas efter de i 1824 års Författning^lagda grunder, dels ock alt vederbörande under tiden ega tillräckligt rådrum, att vidtaga de förändringar med brännvinsbrännings. apparater, hvartill förändrade föreskrifter kunna föranleda. I anledning häraf och då Utskotten icke trott sig böra tillstyrka något af de öfriga här ofvan omnämnde förslag och yrkanden, utom sa vidt redan är angifvet, i afseende på pannerymden för de pistoriska eller konst-bränneriverken, så hemställa Utskotten; att 3:dje §. 1 Art. uti 1824 års Författning måtte blifva oförändrad bibehållen med de förut af Utskotten dervid föreslagne samt den af ofvannämnde beslut föranledda ytterligare tilläggning vid paragrafens slut, så lydande: ocft som denna Tariff endast afser enkla pannor, bor, för öfrigt härvid iakttagas, att sammanräknade kannerymden af de line eller flere pannor, sorn a 14 Bevilln,-, Lag-s.Allm.Besv.o.Oec,* Utsi,Bet. IV. x 6. vid konsth r änne rier till brännvinsbriinningbegagnas, icke får öfverstiga den kannerymd, hvarmed brännvins-branning med enkel panna, enligt samma Tariff, får verkställas; till folie! häraf blifva följande redactions-förändringar erforderlige, nemligen: vid nya redaction af 2 §. 2 Art. att i 2:dra Mom. i stället för orden:
Uppläst hoö Ridd. och Adcln dcn 5 Jukik Prest-Ständct den z - « - « - » Borgare-Skänd/tdz - « » « - « Bonde-Ständct d. Z StormssAtigste ?Lllerna-igste Ronung! ^kfcnS Ständer stunda, att till Eder KonglMaj:t i underdånighet aflemna sitt beslut om bewiljandet af en ärlig Summa pa Stat af 16,666 R-de Z2 si. Den z Julik. 95l zr ss. räknad ifrån 18 l r ars början för Hans Kongl. Höghet Arf-Fursten Prins 0 8cur8, Hertig af Södermanland, uppfostran och Hofhållning. Riksens Ständer hafwa med den gladaste tillfredsställelse omfattat detta tillfälle för att bewisa den oinssränkta undersätliga wördnad och kärlek, som de hysa för Hans Kongl. Höghet, pa hwilken Swensta Folkets ljufwaste förhoppningar i en hotande framtid hwila. Riksens Stander framhärda re. Uppläst hos Ridd. och Adeln den z Julik. Prest »Ständet den Z » Borgarc-Ständet d. z r - » , Bonde-Ständer den z SrormäZtigste AUernädiZste Lonung! den aranssning ak Stats,Rådets Protocoll, som »or 8. Regerings - Formen och 29 §. Riks. dags-Ordningen föressrifwa, af Constitutons-lltssottec blifwit förrättad, och bemalte Utssott, under anmälan till Riksens Ständer, att det dcrwid ej funnit någon anledning lill anmärkning, förklarat, alt enligt 76 §.
Utdr■ d. 2g Mars i84r - Hvad Utskottet i öfrigt å pag. 6 och 7 hemställt och anmält, Lief af Ståndet god känd t. S. D. Vid nu förnyad föredragning af Constitutions-Utskottels Memorial N:o 100 till Rikets Ständer i anledning af återremiss på ConstilutionsUlskoltets Memorial N:o 95, blef den i förstnämnde Memorial föreslagna voterings-propositionen af Ståndet godkänd, S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets följande Memorial, Utlåtande och Betänkande: N:o 178, med förslag till sammanjemkning af de inom Riks-Stånden fattade skiljagliga beslut vid förehafvande af Utskottets under ]NT:ris 42 och 166 afgifne Belänkanden i anledning af väckle motioner om Förliknings-comitéers inrättande. Då samtlige Riks-Ståndcn förklarat sig instämma i hufvudsaken, alt Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om meddelandet af Nådig proposition med förslag till stadganden för Förliknings-Comiteers inrättande, men endast 2:ne Stånd beslutat det tillägg till berörde anhållan, ”att Kovgl. Maj:t läcktes i Nåder befremja Förliknings-Comiteers inrättande i alla Lin,” hvilket tillägg deremot af de tvänne öfriga Riks-Stånden blifvit förkasladl, fann Présle-Ståndet, enär 2:ne Stånd sålunda i afseende på nämnde tillägg i den underdåniga Skrifvelsen stannat emot 2:ne, frågan derom, enligt 75 §. Riksdags-Ordningen hafva förfallit, och följagtligen votering derom i förstärkt Lag-Utskott icke böra äga rum; kommandes fördenskull derr underdåniga skrifvelsen endast att innehålla hvad de 4 Riks-Stånden gemensamt beslutat, och den föreslagna voterings-propositionen deremot att förfalla. N:o 180, i anledning af återremisser af åtskilliga från Utskottet afgifna Betänkanden.