Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ehuru detta förhållande vid kännedom af den förändring med Saltpetergärden, som blifvit vidtagen, icke innefattar något för sjelfva näringen menligt inflytande, torde dock, till förekommande af missförstånd härutinnan, höra upplysas, att, sedan Saltpeterskatten, af hvars öfverskott denna fond hildadas, likmätigt Eders Kongl. Maj:ts den 9 September 1823 utfärdade Nådiga kungörelse, blifvit ifrån 1824 års början nedsatt till* hälften, eller ifrån Tio till Fem marker per mantal, men Saltpeterlillverkningen deremot ökats och hvad deraf öfverskutit den nedsatta gärden, hort för näringens bibehållande inlösas af Staten, har följaktligen, enär Saltpetern blifvit lefvererad till Kronans förråd för kruttillverkningen och således icke Fonden tillgodokommit, samt något mot nedsättningen svarande Statsanslag för ifrågavarande tid icke var gjoixlt, Fonden skolat derunder förminskas. Vidare hafva Revisorerne andragit, i första punkten, att uti räkenskaperna balanceras, såsom förskott, en summa af 55,5oo R:dr, utgörande sammanräknade beloppet af tid efter annan, ifrån år 1813 till och med år i82o,lemnade räntefriaLån af Saltpeterfonden tiilCarlGustafsStads ( *3 ) Gevärs-Factori, hvilka förskott, jemlikt Kongl. Brefvet den i3 April 1813, bort i nion af de jör den nja Factor i-inrättningen blifvande tillgångar, Fonden småningom ersättas, men hvilket ej skett: Och hafva Revisorerne någon upplysning icke inhämtat derom, hvad samband som förefunnits emellan Saltpeternäringens befrämjande och GevärsFactoriets ändamål; men som redan af 1822 års Stats-Verks Revisorer denna disposition på Saltpeterfonden hos Rikets Ständer anmälts, utan / alt någon åtgärd i anledning deraf synts vara vidtagen, så fingo Revisorerne nu derom göra förnyad framställning.
H o n väfver väggbonader i glada o c h tilltalande mönster — än är det en bård af komiskt högtidliga storkar, som stå på ett ben, än en rad af bondgossar i k n ä b y x o r o c h tröja eller en flock afkomlingar af Minervas vishetsbegåfvade uggla, jämte m y c k e t annat, alltsammans i rödt o c h blått garn på hvit botten. Bonaderna säljas till 4 kr. metern, o c h afsättningen af desamma går raskt undan. Väfstolen bär årtalet 1797 o c h är hitförd från SKANSENS BJÖRNAR. K y r k h u l t i Blekinge, samma socken, från hvilken stugan är hämtad. Själf är den unga väfverskan däremot icke dotter af det sydsvenska landskapet. Hennes vistelse härstädes k o m m e r ej att utsträckas längre än till sommarferiernas slut i midten af nästa månad, hvadan de af Skansens besökare, som vilja se hennes skicklighet i väfnadskonsten eller beställa något arbete af henne, torde besöka henne i stugan under de närmaste veckorna. Q JEANSENS B J Ö R N A R låta tidt o c h ofta tala o m ^ sig på ett sätt, s o m vittnar o m, att deras g r y m m a rofdjurslynnen ej blifvit i minsta mån dämpade af årslång fångenskap. D e n n a gång gäller det de b å d a bestar, hvilka b e b o den stora grottan i närheten af Bredablick och s o m nu fläckat sin meritlista g e n o m att ha lömskt öfverfallit o c h illa sargat en af sina vårdare. V i bjuda våra läsare i detta n u m m e r en bild af de farliga rofdjuren nere i grottan, där de hädanefter helt visst skola få tillbringa sin tid i fullkomlig afskildhet från människorna, till hvilka de visat sig bära ett så djupt hat. RED. A. Bloräberg foto. » VAFVARE-LOTTA » PA AF IDUN. SKANSEN. Sidendamast 90 öre till k r.
Jag har i denna fråga ingenting vidare att tillägga, och slutar derföre att, i likhet med en värd representant af BondeSt:t, betyga IJtsk:t min tacksamhet för dess åtgörande att Den 29 Maj. 543 hafva understödt en mening, redan af allmänna opinionen i landet antagen som dess egen. Jag anhåller vördsammast, att Hr Gr. och Landtm, täcktes framställa propos. om bifall till TJtsk:ts Betänk. Hr Skogman, Carl Johan Alfred: Bå jag icke som den siste värde talaren är författare till yrket, är det med största misstroende till mig sjelf, som jag här begärt ordet. Gr. Adlersparre har också genom vidlyftigheten af sitt anförande nästan satt sig i säkerhet för alla anmärkningar; det förekommer mig dock, som om hans målning varit gjord med nog bjerta färger. Uti den sednaste K. Författa, öfver ifrågavarande ämne, nemi. den af 1859, förekommer stadgadt i §:n 37: att 4:de gradens bestraffning icke må i fredlig tid åläggas, med mindre den brottslige, efter att hafva undergått 3:dje gradens straff, ånyo beträdes med enahanda eller annan svär förbrytelse; och man finner således, att denna straffart icke är eller begagnas såsom annat än ett nödfallsmedel. I andra länder, såsom t. ex. Frankrike, der man afskaffat densamma, har man på örlogsfartyg måst vidtaga den utvägen, att låta karlarne sitta fängslade med fotterna fästade vid jernstång, hvilket väl måste anses icke mindre förnedrande. — Hvad nu beträffar Utsk:ts Bet:de, så är det redan bifallet af 2 Stånd, och blir det troligen äfven af det 3:dje, så att det tjenar icke mycket till att sätta sig deremot; för öfrigt är det affättadt i sådan form, att det väl icke lärer leda till något särdeles resultat.
Stat den då befintliga bristen 51,604 R:dr 19 sk. 7 r:st. anvisats att ersättas år 1838, hvilka anticipationer Rikets Ständers Revisorer vid åtskilliga tillfällen, och jemväl denna gång, funnit vara stridande emot en god ordning i förvaltningen; och hvad beträffar ifrågavarande brist anse Revisorerne, att densamma i stället bordt anvisas att godtgöras af Tredje Hufvud-Titelns besparingar. 10 — 74 I anseende lill de uppgifna beloppen, nemligen för år 1836, 54,272 R:dr 11 sk. 11 r:st., och för år 1837, 51,604 R:dr 19 sk. 7 rist., får Collegium i underdånighet upplysa, att Stats-hristen för UlredningsAfdelningens behof utgjort för år 1836 endast 36,000 R:dr och för år 1837, 31,566 R:dr 32 sk., hvaremot de öfrige medlen utgått för Arlilleri-Afdelningcns behof; hvad åter vidkommer sättet för ifrågavarande bristers betäckande genom anvisningar på följande årens tillgångar, så hafva väl ifrågavarande medels-behof varit anvisade att, så vidt de icke kunnat genom besparingar eller inflytande försäljningsmedel betäckas, vid påföljande Stats-regleringar fyllas; men något sei’skildt anslag har likväl icke erfordrats tili ersättande af bristen för år 1836; och derigenom att i det för år 1838 upprättade underdåniga Stats-ReqvisitionsFörslaget endast blifvit uppförde de för året alldeles oundviklige och mest angelägna behof; har Eders Kongl. Majit, vid Stats-Regleringen sistnämnde år, såsom af i afskrift bifogade Nådiga skrifvelse af den 16 Februari 1838 närmare upplyses, kunnat fylla ofvanberörde brist för år 1837, ulan att öfverskrida den uti Riks-Stalen för år 1838 fastställda Anslagssumma.
<2:o 3)fear fe beit utt ^egertugSsgfottnenS 71 §. otnförmälba ftlljaftlgljet, för far co fåfont uti öerörbe §. febgabt är; åltggaitbc bet 23evlttttlngS4ttflottet, bå bef; förfeg t cn eller flera belar bilfelt förfafebt, att föreflå en annan förbelning, eller anbra grnnber odj fatt, för utgöranbet blott af ben anbel l beinlflnlngåfnnwtati, Ijvarufeå beit oglflabc beten i IttffottetS förra förfeg l;ar affeenbe, ed) förljåtleS, t Ijänbelfe äfecit cn fåban nt> förbelittttg ej antageS, på bet fatt ofean föreffrlfect är. §. 43. barber ärenbe af något 9tifö Ut flott nöblgt att, till öfverläggning ont något ärenbe af vigt, meb an Utffott ege ratt att betänfanbc i frägan titt filfeus 0täitbcr afgifva, utan att Utffottens öfriga lebamöter beruti taga bel. grins »ter 33anfo4ttflottct be ämnen, Ifellfa utgöra föremålen för bef fammanträbe meb annat eller anbra It t flott, Vara af fåban beflaffenfet, att be forbra tt;fectö
Dock anser de att dödsfallet var orsakat av slag, varvid blodet stockat sig i huvudet och vid fallet från hästen hade hjärnan kommit i skakning och rubbning. Efter dessa upplysningar har Kungl Maj: t inte kunnat anse annat än att dödsfallet varit naturligt. Han har genom tryckning av rapporterna velat ge allmänheten kunskap om vad som hänt. Trots detta har Konungen erfarit att undersåtarna inte gått att lugna utan talar om att prinsen skulle dött av förgiftning. Då inte något brott blev uppdagat eller någon person kunde tilltalas som baneman bara på grund av ett rykte, har undersökning inte kunnat bli ämne för domstolens åtgärd. Förhör har hållits med prinsens betjäning. Dessa förhör har inte givit anledning att tro att ryktet är sant. Dock har Konungen utfärdat en belöning på 20.000 riksdaler för den som med lagliga bevis skulle styrka att så är fallet. Trots dessa åtgärder blev det våldsamma upplopp i huvudstaden den 20 juni, när prinsens lik anlände till Stockholm. Därunder mördades greve Fersen på ett barbariskt sätt. Det var endast genom Kungens ankomst från lustslottet Haga och vidtagna allvarsamma steg som demonstrationen blev hämmad. Detta äventyr kunde ha orsakat att liv och egendom varit i fara, då det överallt på gator och torg uppmanades till våld och mord. Konungen har beordrat en undersökning om denna ursinniga självhämnd Undersökningen som pågår upptäcker varje dag anstiftare och verkställare av detta för lag och ordning kränkande uppträde, som vi aldrig upplevt maken till i landet. De kommer att ställas inför rätta och straffas. Vad som redan är gjort blir här för vidlyftigt att omtala. Konungen kommer när allt är över att på lämpligt sätt meddela allmänheten Vad som framkommit vid obduktionen kan endast läkarvetenskapen bedöma. Kronprinsens adjutant Holst och kammartjänare Juel, som i 24 år varit i prinsens tjänst har berättat att han alltid delat soldatens öde och följaktligen haft en härdad kropp. Hans hälsa har varit god, även om hon på senare år besvärats av hosta och ibland kräkningar, särskilt när han rökt tobak och druckit kaffe. Han har aldrig visat sig ömtålig om sin hälsa och endast vid opasslighet använt bittra droppar. Kort före sin resa till Sverige har han dock oftare besvärats av kräkningar, särskilt på morgnarna.
Riksgälds-konloret inkommer, samma inbetalning anses vara inom behörig tid verkställd; hvadan, i sådant fall, den sedan nyssnämnde månads början å kapital-afbetalningsbeloppet ytterligare upplupna ränta eftergifves. 5:o. Före den 1 Juli 1853 bör Drätsel-kommissionen, medelst insända handlingar, inför Riksgälds-kontoret styrka, att de byggnader, för hvilkas uppförande understöd utaf ifrågavarande lån meddelats, blifvit inom 1852 års slut fullbordade och hos Städernas allmänna Brandstodsbolag eller Skånska Brandförsäkringsinrättningen emot brandskada försäkrade. 6:o. Från Rikgälds-kontoret utbekomna lånemedel, hvilkas behöriga användande icke kan på det i näst föregående punkt stadgade sätt styrkas, böra inom den der bestämda tid vara till Riksgälds-kontoret återställda; hvarförutan det åligger Drätsel-kommissionen att för det utaf Kommissionen lyftade belopp, som af uyssberörde anledning skall återbetalas, jemväl godtgöra fem procents årlig ränta från slutet af året näst efter det, derunder samma belopp af Riksgälds-kontoret blifvit utbetaldt. § 39.
När Elise ännu en gång, betydligt lättare till m o d s, blickar ut g e n o m fönstret, ser h o n en äldre kvinna m e d en kaffebricka på armen träda ut ur porten till det hus, h o n bebor, o c h beslutsamt gå m o t stentrappan midtemot. A h, det är ju den gamla fröken i tr. upp, åt hvars gammalmodiga kappa och vaggande gång Elise senast i går lättsinnigt skrattat. Nu bjuder den gamla damen m e d ett vänligt leende en rykande kaffekopp åt den frysande modern. Aldrig i hela sitt lif har Elise sett en blick så full af ödmjuk tacksamhet, s o m den h o n läser i den a r m a kvinnans ögon, då denna tar e m o t koppen. Äter fyllas Elises ögon med tårar. M e d hennes blygsel öfver sig själf blandar sig nu en djup känsla af beundran o c h vördnad för den gamla. o o Långsamt kläder den unga flickan af sig o c h går sedan till hvila; m e n det dröjer länge, innan hon somnar, o c h hennes s ö m n stores af underliga drömmar. H o n tycker sig befinna sig i en rikt smyckad gästabudssal; bordet dignar af kostliga rätter, o c h i högsätet sitter värden m e d ett glas skummande champagne i handen. » Det är den rike mannen i liknelsen », tänker Elise o c h betraktar h o n o m noga. Men under det hon ser på mannen, f ö r e k o m m e r det henne plötsligt, s o m började hans ansikte antaga hennes egna drag, o c h förfärad vänder h o n sig om o c h flyr från gästabudssalen. Så ser h o n plötsligt framför sig en stor, ö d e öken. På den glödande sanden ligger en man utsträckt, sårad, hjälplös o c h utsatt för solens brännande strålar. Och h o n ser människor af allehanda stånd o c h åldrar passera förbi i ett IDUN ' 252 långt tåg; en del af dem se ej ens åt den lidande; andra betrakta h o n o m likgiltigt. Men så k o m m e r där en man, oansenlig att skåda, enkel till dräkt o c h uppträdande.
I anledning af hvad under discussionen blifvit anfördt om Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret valbarhet, hemställer jag, om icke emot den samma kan invändas, att ett sådant mål kunde förekomma, med hvilket de haft befattning, som endast genom Nämnd kan afgöras, Om till exempel en utbetalning blef af Riksens Ständer beslutad under vissa vilkor , hvilkas bestämmande till Fullmägtige öfverlemnades; om vidare betalning stadgades att utgå på vissa, terminer, hvaraf några tilländalupit, hvarunder en del 3 4* Ben i4 Junii f. m. blifvit betald; men fråga sedermera uppstod huruvida utgiften borde fortfara eller inställas; så torde denna fråga icke kunna förfalla, utan Riksens församlade Ständer nödgas besluta, antingen utbetalningen skulle fortfara eller upphöra på den grund, att Fullmägtige origtigt tolkat föregående Ständers föreskrifter. I händelse vid afgörandet af denna fråga 2 Siånd stadnade mot 2, hemställer jag, om icke saken måste hänskjutas till Nämnd Jag bekänner att jag saknar nog erfarenhet för att äga en bestämd opinion i detta fall, men hoppas att få den stadgad, genom de upplysningar som kunna lemnäs af de mera sakkunnige. Herr Grefven och Landt Mar skalken yttrade, att då han vore skyldig tillkännagifva sin öfvertygelse, uti den af Grefve Spens nu väckte fråga, finge Herr LandtMarjkalken förklara, det han, för dess del, icke ansåg andra personer kunna uteslutas från rättigheten att till Ledamöter i Förstärkta StatsUtskottet inväljas, än 1:0 De i 1 momentet af 41 §■ Riksdagsordningen omnämnde Embetsman; 2:0 StatsUtskottets Ledamöter; 3:0 Ridderskapets och Adelns Fullmägtige i RiksgäldsContoiret , hvilka sistnämnde, enär de icke fingo i StatsUtskottet inväljas, ej eller syntes lämpeligen kunna blifva Ledamöter i Förstärkta StatsUtskottet. Herr Riben, Carl Wilhelm : Då 41 §.
Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet får hos Rikets Ständer anmäla. Stockholm den 8 Februari 1838. Ank. till Exp.-Utsk. d. 9 Febr. 1858, kl. 1 e. m. Utlåtandei fråga om pension å Allmänna Indragnings-staten får Landshöfdingen i Skaraborgs lån, f. d. Stats-rådet A. P. Sandströmers eflerlemnade enka. (U. A.) Med tillkännagifvande, att, sedan Landshöfdingen i Skaraborgs län, f. d. Statsrådet, Kommendören af Kongl. Maj:ts Nordsljerne-orden Anders Petter Sandströmer den "I December förlidet år med döden afgått, hans efterlefvade enka, Clara Sandströmer, född Lidbäck, uti en till Kongl. Majit ingifven skrift anhållit om Nådig framställning till Rikets nu församlade Ständer, angående beviljande för henne af en årlig pension, har uti en till Stats-Utskottet den 15 nästlidne Januari månad aflåten Nådig skrifvelse, intagen under JVs i 35 i första samlingen af Bihanget lill Riks-ståndens Protokoll, Kongl. Majit, med fästadt afseende å de utmärkta förtjenster, den aflidne under sin verksamma lefnadsbana ådagalagt uti de åt honom uppdragna vigtiga befattningar samt å det efterlemnade boets ringa tillgångar,!' ör hans enkas och tre omyndiga barns behof, föreslagit, att Rikets Ständer måtte tillägga bemälde Landshöfdings enka en årlig pension af 1,500 R-dr Rimt alt från och med innevarande år utgå från Rikets Allmänna Indragnings-stat. Efter inbemtad kännedom af de den Nådiga skrifvelsen åtföljande handlingar, Hill. lill R. St. Prot. US56 — IfiSii. å Sami. 1 Afd. i liand. 19 Hä/l. 2 6 Stats-Utskoltets Uttalande M 259. hvarigenom blifvit styrkt, att behållningen i Landshöfdingen Sandströmer efterlemnade ho utgör 2.483 R:dr 46 sk.
Har någon öfvat otukt med qvinna, den der, honom veterligen, befanns i yrsel, sömn eller vanmakt, så att hon saknade bruket af fri vilja eller var ur stånd att sig värja, och hade han ej i det tillstånd henne försatt; dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. Fick qvinnan svår kroppsskada; dömes ger ningsmannen till straffarbete från och med sex till och med tio år: ljöt hon deraf döden; då skall till straffarbete på lifstid dömas. 16 §. Brott, som i 12, 13, 14 eller 15 § sagdt är, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvinnan af brottet död ljutit, eller det af henne eller hennes målsman till sådant åtal angifvet varder. Ej heller må sådant åtal anställas sedan sex månader förflutit efter det brottet skedde, der ej laga förfall visas eller så är, att döden genom brottet blifvit qvinnan tillskyndad. 17 §. Den, som tager och hortförer eller i sitt våld qvarhåller qvinna, mot hennes vilja, i uppsåt att henne till giftermål eller otukt förmå, dömes till straffarbete från och med två till och med sex år. 18 §. Bortförer man qvinna, som ej fyllt femton år, med hennes vilja, men utan samtycke af målsman, i sådant uppsåt, som i 17 § sägs; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med två år. Bortföres omyndig qvinna, som fyllt femton år, med sin vilja från fader eller moder eller dem, som i deras ställe äro, i sådant uppsåt som nämndt är; dömes gerningsmannen till fängelse eller böter. 33 19 §. Brott, som i 17 § stigs, må ej åtalas af allmän åklagare, der ej qvin nan eller hennes målsman det till sådant åtal angifven ej heller må brott, som i 18 § sägs, åtalas af annan, än qvinnans målsman. Har i något af dessa fall den, som brottet begick eller deri delaktig var, gift sig med qvinnan; då äge åtal ej rum, der ej till återgång af giftermålet dömdt blifvit, 20 §.
M:t inberäknade under den rubrik dit de rätteligen hörde, har E. K. M:t ansett restantierna icke böra upplagas till högre påräknelig inkomst än 130,000 R:dr. I afseende å de af E. K. M:t omförmälde tullmedel, som hittills blifvit i Rikshufvudboken hänförde till denna titel, hafva Rikets Ständer inhemtat, att dessa tullmedel utgöra i verkligheten dels kontanta behållningar och dels förskotter och andra fordringar, hvilka i åtskilliga tullkamrars räkenskaper balanseras och af anledning, att de icke inom räkenskaps-året blifvit till Stats-verket levererade eller afförde, vanligen och från längre tid tillbaka uti Rikshutvudboken mindre egentligt upptagits såsom restantier, ehuru medlen icke varit hos skattskyldige innestående, hvadan de rätteligen bordt i Rikshufvudboken upplagas såsom fordringar, förskotter eller kontanta behållningar å tullmedlen, utan att inverka vid restantiernas beräknande; och hafva, vid sådant förhållande samt då ifrågavarande del af tulluppbörden i den Kongl. Propositionen blifvit beräknad bland iullmedlen under de exträ-ordinarie inkomsterne, Rikets Ständer, med hänseende derjemte å den minskning, som i öfrigt under de sednare åren å restantierne egt rum, funnit denna inkomst-titel, i likhet med hvad E. K. M:t i nåder föreslagit, nu böra upptagas till endast 130,000: Summa Summarum B.ko R:dr 14,358,300: Då från denna summa afdrages total-beloppet af den vid innevarande riksdag fastställda Riks-Slats utgifts-lillar, eller 12,876,920: visar sig ett öfverskott af B:ko R:dr 1,481,380: hvilket Rikets
Jag anser förslaget i denna punkt vara väl grundad!; ty tvifvelsutan vore det nyttigt, om, genom öfverenskommelse med kalkugnsegaren, återgång lill kronan af dispositionsrätten öfver ränteveden kunde beredas så att kalkugnsegaren finge skaffa sig ved på sätt honom lämpligast syntes; men jag anser komilerade och Ulsk. icke hafva iakttagit den försigtighet i uttrycken som vedel bordt, då det föreslås, såsom orden lyda: ”att så framt kalkugnsegarens rätt till åtnjutande af ifrägavar:de ränteved finnes ostridig, åtgärder malte vidtagas lill beredande af öfverenskommelse med honom att, emot viss kapitalersättnings afstå ifrån vidare begagnande af merberörda rättighet. Det ligger ju icke utom möjligheten alt kalkugnsegaren kan på andra för kronan förmånligare vilkor än mot en viss kapitalersättning, förmås att frånträda sin rätt till räntevedens begagnande; och om Ulsk. derföre blott i allmänna ordalag tillstyrkt tillvägabringandet af en öfverenskommelse med kalkugnsegaren att afstå den ränteved hvartill lian är berättigad; sä hade Konungen haft fri och öppen rätt, att i delta hänseende genom sina embetsmyndigheter på stället, afhandla med kalkugnsegaren på sådana vilkor, som kunde finnas mest lämplige och närmast instämma med Statens sannskyldiga bästa. — Jag tillstyrker således ålerremiss med anhållan, att Utsk. ville, vid sakeus förnyade behandling, förändra sina ordalag så, att Konun - 76 Den 2 Augusti. gen raå blifva oförhindrad att, på sätt Honom lämpligast och för statsverket nyttigast synes, komma till det åsyftade målet. Hr Printzensköld: Detta förslag, som komiterade framställt, Konungen gillat och StatsUtsk. tillstyrkt, innefattar i min tanke ett bestämdt ingrepp uti eganderätten. Hvad augmentsräntorna beträffar, så äro de genom behörigen afslutade kontrakter tillagda rusthällsstammen och utgöra sålunda rusthällarens lagliga egendom, den der Staten ej utan hans särskilda begifvande kan i något hänseende rubba eller förändra. De äro af alldeles samma natur som frälseräntor, endast med den skillnad att de förra ej från rusthällsstammen kunna skiljas.
Kammar-Collegii underdåniga Utlåtande i fråga om förändring i nu gällande ordning för markegångssältuingen i Riket; Krigsoch Kammar-Collegiernes underdåniga Utlåtanden och förslag i anledning af Rikets Ständers hemställan om förändring och reduction af liemmansräntorne och om indelta räntors och tionde-anslags ingående till Kronan; Krigsoch Kammar-Collegiernes underdåniga Utlåtande öfver den vid sista Riksdag väckta fråga om förändring i sättet för grundräntornas oqh Kronotiondens utgörande; Krigsoch Kammar-Collegiernes underdåniga förslag till förändradt stadgande i afseende på dispositionen af Kronans kappmål i vissa fall. Yid öfvervägande af dessa, med hvarandra samband egande, vigtiga frågor, ansåg Stats-Secreteraren i underdånighet den om förändring i nu gällande method för markegångssättningen i Riket böra först behandlas, enär rättelse härutinnan är af omständigheterne påkallad, oberoende af de beslut, sorn må varda fattade om räntepersedlarnes förenkling och indelningarnes återingående till Kronan. I Öfverensstämmelse med hvad Kammar-Collegium underdånigst yttrat, fann Stats-Secreteraren nuvarande förhållande med markegångssättningen vara olämpligt, icke allenast derföre, att den verkställes om hösten, icke långt efter slutad inbergning, innan ännu prisen å spanmål och andra räntepersedeläro stadgade, eker annan spanmålshandel, vanligen egt rum, än om de mindre qvantiteter, som å städernas torg utbjudas till salu; utan ock emedan på de Riks-Ståndens Deputerade, hvilka ega bestämma markegångsprisen, sådana enskilda interessen kunna inverka, som det ena året, då ibland dem räntetagare och span må Issäljare hafva öfvervigten, föranleda till oskäligt höga, och åter det andra, då tillfälligtvis räntegifvare hafva öfvervigten, till allt för låga pris, hvaraf ock händer, att de i början af November upprättade markegångsprisen sällan svara möt de försäljningspris, sorn vid afradstiden i Februarii allmänt gå och gälla, och Kongl. Maj:ts Nåd.