Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» En af stadens floduppsyningsmän stärkte mig i denna öfvertygelse genom sin officiella förklaring, och han bifogade den detalj, att för några år sedan hade på något oförklarligt sätt en fisk kommit i Seinen och visat sig mellan Pont de la Concorde och Pont Neuf; men denna uppenbarelse hade försatt samtliga, annars så kontemplativa metare i den oro, att några bland dem nästan förlorade förståndet och administrationen, för att förebygga större olyckor, måste på det hastigaste låta aflägsna dén olycksaliga fridstöraren. » Nej, fisk fångar man icke i Paris. Och ändå åtes där så kolossalt med fisk! Den kommer fjärran ifrån. Men det är i Paris, man förstår att tillaga den — det vet livar och en, som där ätit en något så när god middag. Sole ' n (ett slags flundra) t. ex., frisk och smältande med sin bruna sås. Och laxen, karpen. Här i hallen ligger den både rökt, i trä- lårar, och lefvande, sprattlande i vattencisterner, men som jag inte älskar att se fisk på det sistnämnda sättet, fortsätter jag min väg. Med fisken och fågeln, hvilka ankommit sist, bestämda för de båda yttersta hallarne, är » importen » färdig. Klockan är | 8, då en gäll ringning höres. Hvarför blir det stackars landtfolket så oroligt? Jo, klockan var en maning till uppbrott. Bärarne med de napolitanska mössorna anlända å nyo i slutna kolonner, och inpackningen begynner. Det lider mot 9: då skall allt vara borta! Febern ökas. Utbjudarnes rop bli allt mer bevekande — och mer hesa. Prisen sjunka. Hvad som för en timme sedan kostade 5 sous, säljes nu för 1 sous, o. s. v. » Mais, madame, c ' est pour rien, voyons! » ropar en beskedlig grönsakshandlare med tå- rar i ögonen och en lök-knippa i handen. Oron afspeglar sig allt tydligare i de hederliga allmogeansiktena. D e ha ju ännu mycket, ack, allt för mycket kvar, och förtjänsten har ej varit öfvermåttan stor!
De uli 10 § af nu gällande författning intagne stadganden såväl om tidningsstämpelns valörer, som rörande beräkningssättet för papperets storlek hafva Rikets Ständer ansett böra förändras. Enligt dessa föreskrifter skall hvarje tidningsnummer, tryckt på halft ark, eller derunder, förses med en röd stämpel till | öres belopp; från ett hallt till och med ett helt ark med en stämpel till T*:dels öre; deröfver till och med H atk i:dels öre, o. s. v,; och skall med halft ark förstås papper, hvars yta innehåller 150 qvadratdecimallum, Dessa föreskrifter hafva vid tillämpningen å brochyrer, Expeditions U ts kotte Is För släp till underd. Skrifvelse jS:o 427. 365 hvarom stadgas i 3:dje mom. af nämnde g, medfört tvekan om hvad med uttrycket ark vore att förstå, enär papper numera kan tillverkas af en ganska betydlig storlek. Dessutom har emot beräkningsgrunden förekommit, att beskattningen varit alltför stor för mindre tidningar i förhållande till de större, enär algilten icke utgått i någon jemn ftrogression i förhållande till den tillökade storleken. Rikets Ständer, som ansett Ijenigt att, dä papperets storlek beräknas efter qvadiatdecimallum, afgiften jemväl bestämmes uti I0:dels ören, hafva sökt utfinna en sådan beräkningsgrund, hvarigenom, ulan synnerlig förhöjning eiler förminskning uti den inkomst, Staten för närvarande af lidningsstämplingen kan påräkna, decimalräkningen kunde i afseende å tidningsstämpeln vinna tillämpning. Enligt den grund, Rikets Ständer i delta hänseende antagit, kommer väl afgiften för tidningar af mindre omfång att. något nedsättas; men dä denna nedsättning förnämligast tillgodokommer landsorlstidningarne, hvilka vanligen afse den orts angelägenheter, der de utgifvas, och i följd deraf icke heller synnerligen tynga på posterna, hafva Rikets Ständer funnit nedsättningen vara af billighet påkallad.
Föredrogs Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse af den 5 innevarande månad, angående upphörandet af de i Rikets Norra Län utgående så kallade Räfstelings-penningarne; och beslöts, att denna Nådiga Skrifvelse skulle meddelas Stat vUtskottet3 till iakttagande vid Statsreglei ingens uppgörande. S. D. Expeditions-Utskottets Memorial N:o r r, i anledning af återremiss från Hugloflige Ridderskapet och Adeln af Utskottets Förslag till underdånig skrifvelse N:o 53, angående ett pensions-anslag för förste Lifmedicus af Pontin} föredrogs å nyo och lades till bandlingarne. Från Höglo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Remitterades till Stats Utskottet Kongl. Maj:ts den 14 denne» på bordet lagde Nådiga Skrifvelse lill Rikets Ständer» angående städernas Inqvarterings-besvär. P; et. Ut dr d. 17 Julli 1834 S. D. Vid förnyad föredragning af Kongl. Majlis den i/j dennes på hordet lngde Nådiga Skrifvelse, angående uppbärandet af de i Rikets Norra Län utgående så kallade Räfsletings-penningar, beslöt Ridderskapet och Adeln, atL samma Nådiga Skrifvelse borde Stats-Ut skot t et lill kännedom meddelas. S. D. N:o 22 och ro punkten i Utlåtandet Nt° 170 omförmälde ofullständighet vid redovisningsoch bokförings-methoden, vid så väl Förvaltningens af Sjö-Ärendena, som Flottans Stationers räkenskaper, skulle lill Kongl. JVlaj:t underdånig anhållan göras, att den redan anbefallde utarbetningen af förnyade och förbättrade
S. D. Företogs, på sätt 66 och 67 §§ Riksdags-ordningen bestämma, val af Ståndets fullmägtige i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor samt deras suppleanter; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande och rösternas summering, vara utsedde: Till fullmäktige i Bikets Ständers Bank: Kyrkoherden i S:t Clar® församling, Riddaren af Konung Carl Xlll:s Orden, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Doktor J. Wallin', Pastor Primarius, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Doktor A. Z. Pettersson', och Kyrhoherden i Hedvig Eleonora! församling, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Magister M. C. Bergvall. Prot.-Utdrag ilen 26 Mars 1851. 207 Till fullmäktige i Rikets Ständers Riksgälds-kontor: Vetenskaps-akademiens Astronom, Professoren, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden, Magister N. H. Selander; Komministern i S:t Clara församling, Er. Delin; och Kyrkoherden i S:t Catharina församling, Magister E. II. Eriksson; samt till suppleanter, att i följande ordning inträda i förenämnde penningverk, allt efter som ledighet derstädes kan uppkomma: Kyrkoherden i S:t Jakobs församling, Kongl. Hofpredikanten, Ledamoten af Kongl. Nordstjerne-Orden, Magister P. A. Fröst; Komministern i S:t Catharina Församling, F. W. Öfverström; och Komministern i S:t Clara församling, J. W. Beckman. S. D. Vid förnyad föredragning af Lag-Utskottets utlåtande N:o 14, i anledning af väckt motion om förhöjd kartering af bouppteckningar i adliga sterbhus, ansåg Ståndet omförmälda motion tillhöra Bevillnings-Utskottets behandling. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande betänkande och utlåtande:
Officerare i deras granna guldsmidda uniformer, högre embetsmän, medlemmar af diplomatiska kåren, professorer, mera framstående börsmatadorer, ett par af hufvudstadens mera bemärkta prester, för att nu inte tala om representanter af pressen, hvilka konsul Brauner inbjudit för att hela det stora icke inbjudna Stockholm skulle få en svag förnimmelse om festen, då de läste morgontidningarna, samt en sällsynt samling skönheter i lika förtjusande som dyrbara toiletter. Ingen tänkte på annat än nöjet. Till och med värden sjelf hade helt och hållet glömt det lilla obehaget nyss. Öfverröstande sorlet och musiken från danssalongen ljöd plötsligt betjentens anmälande röst: – Ingeniör Danielsson! Brauner höll på att svimma af den oangenäma öfverraskningen. Han såg åt dörren till. Danielsson inträdde, till drägt och hållning en fulländad gentleman. En spiritistisk seance. Den storartade festen fortgick efter det bestämda programmet. Oräkneliga och utsökta voro de komplimanger värden och värdinnan fingo emottaga efter hvarje ny öfverraskning under aftonens lopp. Alla tycktes vara ense om att konsul Brauner uppnådt något utomordentligt, något som ej skulle öfverträffas under hela säsongen. Och ändå var programmet endast till hälften genomgånget. En högst intressant spiritistisk seance var utlofvad och i kottiljongen, som skulle blifva kronan på festen, väntade man sig något öfverdådigt stilfullt. En beskrifning öfver festen skulle te sig så färglös mot verkligheten att den saklöst kan utelemnas. Vare det nog sagdt, att soarén var ovanligt lyckad, om ett så vulgärt ord får användas om den »stora verldens» glänsande fester. Här funnos alla en »grand soiré!» tillhörande accessoarer. Som man befann sig i början af säsongen egde ämnena för balkonversationen nyhetens behag, »flirtationerna» i förmaken under de tropiska växterna egde ännu någon friskhet hos sig, de äldre balkavaljerernas galanteri med de äldre damerna var icke utnött ännu och de icke dansanta kavaljererna, embetsmännen, professorerna och presterna lade grunden till diskussionerna för säsongen. Kort sagdt, man hade verkligt roligt, beundrade, komplimenterade och bildade kotterier.
Om än IIof-Rätten vöre belägen på blott några få mils afstånd, vore han tvungen till resor; och, på sätt ofvan är antyd t, behöfde han alltid en person på stället, som underrättade, om partens närvaro erfordrades eller något i saken måste iakttagas, så framt han icke, under sakens behandling i Hof-Rätten, sloge sig ned på samma ställe. Men att så Öfvergifva hus och hem vore än mera kännbart. Derföre kan af stände t ej eller hafva vidare verkan i omförmälde hänseende, än så vidt det förorsakar tillökning i postpenningar — en omständighet af så mycken obetydlighet, att den ej torde böra nämnas. Att skyndsamhet med rättegångars afgörande skulle befordras genom föreslagna utflyttningen, kan Utskottet ej eller inse. Om än Hof-Rätten fördelas, sa ökas icke arbetsstyrkan derigenom; och produkten utaf afdclningarnes verksamhet kan icke blifva större derföre, att de arbeta pä skilda orter. Snarare synes målens skyndsamma afgörande vara att vänta vid en domstol, bestående af flera divisioner, emellan hvilka de inkommande målen lika fördelas, än vid flere från hvarandra spridda domstolar, af hvilka, änskönt dc blifvit inrättade efter möjligaste beräkning af folkmängd och andra omständigheter, den ena, åtminstone genom tillfälliga händelser, kan blifva allt för litet sysselsatt, och den andra åter så öfverhopad, att den ej medhinner arbetet. Utskottet förutser visserligen den invändning, att Norrland, lika väl som Sveriges södra provinser, borde ega sin Hof-Rätt: men de skäl, som talade för stiftelsen af en sådan domstol i nämnde provinser, saknas ännu i fråga om Norrland. Samma provinser äro nemligen till folkmängd, industri och förmögenhetsvilkor, eller i afseende på de förhållanden, som kunna föranleda en stiftelse af omförmälde art, helt olika det mindre befolkade och till större delen ouppodlade Norrland. \äl hafva inbyggarne derstädes, serdeles den nordliga Bih. lill H. St.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre de Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, samt Stats-råden Wallensteen, Gripenstedt, Ahnqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Chefen för Finans-departomentet, Stats-rådet Gripenstedt, uppläste till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga proposition i fråga om kostnadsfri upplåtelse af Kronan tillhörig jord åt Gellivare blifvande bolag, för anläggning af en jernväg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallde, att nådig proposition skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo Mildhog Lundgren. 24 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 37. Ank. till Exp.-Utsk. dea 11 Nov. 1859, kl. 2 e. m. KONGL. MALTS Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående upplåtande af en Halmstads Slott tillhörig jordlott till byggnadstomt för ett nytt Tullhus i nämnda stad; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober 1859.
Götheborgs och Bohus D;o . 5.000 10,000 5.000 *0,000 Hörer till 6:te Simi, tid. g$. T a b I e a u. År 1821 • Tabell, soffi utvisar förhållandet emellan Speciemynt och Bancosedlar. 1— 2V:deIs Rrdr Sp. eller 2 sk. uti Silfver. 7r?:dels R:dr Sp. el. ler 3 sk. uti Silfver. 7y.dels R:dr Sp. el. ler 4 sk. uti Silfver. |:dels R:dr Sp. el. ler 8 sk. uti Silfver. w ^:dels R:dr Sp. ellet 16 sk. uti Silfver. -*:dels R:dr Sp. elier 32 sk uti Silfver. En Specie R:dr elier 48 sk. uti Silfver. 1 ,R:dr B coSedlar utgör uti Specieiriynt. 1 R.dr Riksgälds Sedlar utgör i Speci-emynt. Uti Ban» coSedlar. Riksgälds Sedlar. Uti Batt. coSedlar. RiksgäldsSedlar. Uti BancoSedlar. Riksgälds Sedlar. Uti BancoSedlar. Riksgälds Sedlar. Uti Ban. coSedlar. Riksgälds Sedlar. Uti Ban. coSedlar. Riksgälds Sedlar. Uti I coSec. >aniar. Sammandrag Banquens Re vender, Utgifter och Omkostnader, samt öfverskjutande Behållning k. åren 1818-1821. Af Banquens Utlåning på Fastigheter, till Odlingar, på Guld och Silfver, på Jern m. m f . A Behållningen af Discont.Rörelsen Ränta af Stats-Verket . Af löpande Creditiver till särskilda Verk och Inrättningar . Omkostnader v e n u e r År 1818.
Hvad hon skulle kunna, vore att jämra sig våldsamt och högt, så att det hördes öfver hela kyrkplatsen. Hon törs ej röra läpparna, för att ej ett högt skri af fasa skall bryta fram öfver dem. Klockorna börja ringa uppe i tornet, och människorna sätta sig i gång. Och nu skola de komma in i det, utan all förberedelse! Hvarför har hon ej kunnat tala? Hon gör våld på sig för att ej ropa åt dem, att de ej skola gå till kyrkogården med den döde. En död är ju ingenting. Hvarför skall hon fördärfvas för en död? De kunde få lägga den döde hvar de ville, blott ej på kyrkogården. Hon har förvirrade tankar om att hon ville skrämma dem bort från begrafningsplatsen. Den är farlig. Den är full af pestsmitta. Man har sett vargspår där. Hon ville skrämma dem, som man skrämmer barn. Hon vet ej, hvar barnets graf är gräfd. Hon får veta det tids nog, tänker hon. Då nu tåget skrider in på kyrkogården, ser hon fram öfver snöfältet för att upptäcka en nyuppkastad graf. Men hon ser ej väg och ej graf. Därute är ingenting annat än en oröjd snömark. Och tåget går upp till bårhuset. Så många, som kunna, tränga sig in där, och därinne sker jordfästningen. Det blir ej ens fråga om att gå fram till Sanderska grafven. Ingen kan veta, att den lille, som nu inviges till den sista hvilan, aldrig skall blifva nedmyllad i familjegrafven. Om Ebba Sander kommit ihåg detta, om hon ej glömt allt för sin fasas skull, så hade hon ej behöft vara rädd ett ögonblick. »Till våren,» tänker hon, »då kistan blir nedmyllad, är väl knappast någon annan än dödgräfvaren tillstädes. Ingen kommer att tro annat än att barnet ligger i Sanderska grafven.» Och hon förstår, att hon är räddad. Hon bryter samman i häftig gråt. Människor se medlidsamt på henne. »Det är förfärligt hvad hon sörjer,» säga de. Men hon vet bäst själf, att hon gråter sådana lättnadens tårar som den, hvilken räddats från nöd och lifsfara. Ett par dagar efter begrafningen sitter hon vid skymningen på sin vanliga plats i matsalen.
Uppå härefter framstäld propos. förklarade R. o. Ad. sig anse de vid behandlingen af l:sta punkten framstälda anmärkmr föranleda till återremiss jemväl af den nu förevar:de 4:de punkten. Beträffande slutligen 5:te punkten, ang:de Jtiksdagsfullmäktigen Erik Hanssons motion om uphäfvande af nu gällande stadgande om minimi afgift å hammarskatt och denna skatts utgående i mån af tillverkning sbeloppet, yttrade Frih. Tersmeden: Sedan R. o. Ad. genom votering antagit K. M:s Propos. om hammarskattens uphörande torde den punkt, som nu är i fråga, icke böra eller kunna blifva föremål för något beslut, utan hemställer jag, att den måtte läggas till handlingarna. Hr Gr. o. Landtm hemstälde om R. o. Ad., i följd af dess rörande hammarskattens uphörande fattade beslut, ansåge denna punkt icke f. n. erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne. Ropades Ja. Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 25 och 26 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 33 Litt. D, aug:de mantalspenningarnes beräknande. R. o. Ad. beslöt att äfven detta Utlåt, skulle punktvis företagas till afgörande, hvarefter nu förekom l:sta punkten, innehållande af styrkande af bifall till cn af Den i Mars /. m. 27 Hr Henschen väckt motion, i hvad densamma afser mantalspenningarnes uphörandv eller användande till kommunala behof. Hr von Koch, Nils Sam., anförde skriftligen: Vid förra [Riksdagen väckte jag fråga om borttagande af mantalspenningarne. Om jag icke vid detta riksmöte förnyat samma förslag, så är det ingalunda derföre, att man kunnat öfvertyga mig om lämpligheten af' denna skatt. Tvärtom, när talentfulla representanter icke kunnat anföra bättre skäl emot de af mig den 23 Mars 1854 yttrade satser, blef jag blott ytterligare öfvertygad om dessas riktighet. Men orsaken att jag ej åter uptog ämnet var den, att jag ansåg tiden dertill vara mindre lämplig.
Skrifvelse, N:o 5i. syster Anna Nilsdotter, ehuru sökanden försutit sin rätt att taga arf efter systern, och qvarlåtenskapen således, enligt lag, borde tillfalla Konungen; till stöd för hvilken ansökning Märtha Nilsdotter anfört: alt redan i hennes spädaste barndom, eller för omkring 80 år sedan, hennes syster Anna, som varit 18 år äldre, flyttat från föräldrahemmet i Carlshamn och först tagit tjenst i Carlskrona samt sedermera, eller ingånget giftermål med soldalen Gumme Parl, varit bosatt i nybygget under kapitens-bostället Makrismåla i Elmsboda församling af Kronobergs län intill år 1840, då hon den 27 Oktober afled utan att efterlemna några kända arfvingar, hvadan vården af hennes qvarlåtenskap uppdragils åt Petter Svensson i Binnarebo, hvilken under loppet af år 1841 låtit i allmänna tidningar kungöra arfvet för de honom okända arfvingarne; att emellertid skilnaden i ålder mellan systrarna samt Annas tidiga utflyttning från hemmet vållat, att Märtha saknat nästan all kännedom om systerns öden och tillvaro, samt, då hon aldrig läst några tidningar, icke eller erhållit kännedom om berörda Kungörelse eller om systerns död, förrän hon för några år sedan uti Carlshamn sammanträffat med Petter Svensson, som då tillika upplyst, att qvarlåtenskapen, jemte upplupna räntor, den 24 Juni 1860 utgjort 182 R:dr R:ml; varande vid ansökningen fogadt ett af vederbörande själasörjare ulfärdadt intyg derom, att sökandens föräldrar i deras äktenskap haft, utom ofvannämnda döttrar Anna och Märtha, 4 barn, af hvilka tre allidit och den fjerde, eller sonen Sven, som löddes 1777 och efter uppgift blifvit sjöman, icke sedan flera år gifvit sin vistelseort tillkänna.
Jag vill härda mig. Men det går icke i en handvändning; och fruktan att detta endast är förspelet, gör det onda ännu värre. » Denna allt besegrande käckhet, som ofta nog framträder hos hennes personer, så väl hos de af äldre datum som hos de senare, kan man ej finna hos henne sjelf; tvifvel och misströstan på anlag och duglighet — något ej allt för sällsynt hos konstnärer med stora fordringar på sig sjelf — infunno sig tidigt hos henne och följde henne sedan genom hela hennes författarebana. Hon nämner det redan i ett bref af 1885, der det heter: » Fysisk trötthet kan komma till (ni vet I Pl I U I I NI U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas. förmodligen, att jag är obotligt sjuk) och så sjunker själslifvet. Vid sådana tillfällen skulle jag vilja ge bra mycket för ett muntrande ord, — det är då, man så gerna ville, att någon skulle finnas, som såge mer till hvad man sökt att måla än det lilla man orkat med, — mer till det ärliga arbetet än det klena resultatet. — Åh, man är i grunden ett stort barn! » Att hon är nedtryckt till sinnet, kom äfven fram ibland, när man minst skulle väntat det — i bref och anteckningar, i sitt tal berörde hon ytterst sällan och ytterst förbehållsamt sitt trista jag, — likaså döljer hon ej att hon, trots sin stora öfverståndna uppgörelse med sig sjelf, hade sitt eget lifs räkning ouppgjord. » Jag vet, » skref hon i början af 1886 från Hörby, » att det fins tider, då lifvet flyter en likgiltigt förbi, då det är så utan all friskhet, att man nästan vämjes vid det; då allt ser lika grått och betydelselöst ut, både det, som är, och det, som man väntar komma, ännu tyngre. Så är det för mig. » Hvari söka orsaken till detta frambrytande tungsinne? Hon har sjelf omtalat det. I det förut blomstrande hemmets ekonomiska fall och allt det pinsamma, det drog med sig.
Jordbrukaren derefter lämpar sin arbetsstyrka och icke genom en för tidig inindskning af densamma förstorar följderna af klimatets hårdhet. Våra för - Besv. och Ekon. UtsJi. Betänkanclen. 391 fäder, hvilkas lärdomar alltid skola i månpa af eenden vara oS'S nyttiga, räknade, allt tills år 1755, deras ira October 12 dyga sednare, än vi efter så kallade nya Stylén nu räkna vår. De hade deras Tjensiehjoos flyttningstid äfven vid Michaelsmägsan; men huru betydliga och vigtiga för Landlmannen äro icke 12 dygn om hösten, då dagarne ännu äro temmeligen långa, och mycket vid Jordbruket återstår att göra, innan regn, snö och frost infalla, — Detta allt i förening med den, vi 1 så väl sednare årens Riksdagar, som jemväl vid den nu varande, af flera bland Riksens Höglofl. Ständers Ledamöter yttrade önskan och åstundan, alt få tiden till Tjenstehjons på Landet flyttning utsatt till slutet af October eller början ef November, har föranlåtit Utskottet, att härpå göra allvarligt afseende. Det är derföre, som Utskottet nu får hos Riksens Höglofl. Ständer vördsammeligen föreslå och tillstyrka, att Tjenstehjons flyttningstid måtte blifva bestämd till den 24. October, hvarefter T;enstehjonet sednast innan månadens slut bor hafva ingått uti dess nya tjenst, och således vara på stället innan den i 1815 års Bevillningsförordning utsatta Termin till Mantalsoch Skattskrifningen infaller. Skulle Riksens Höglofl. Ständer finna för godt, att gilia och antaga detta, till befrämjande af jordbrukets förmoner, gjorda förslag; så torde deraf äfven få följa, att tjenstehjon i Stockholm, der 2ne flyttningstider på »ret äga J3esv. och Ekon. JJtsk. Betänkanden. rum, böra få flytta flen 24 April och flen z[\ October, men uti fle öfriga städerna på samma tid som på Landet.
Å dom eller utslag, som enligt Amtmannens bevis eger laga kraft, må utmätning genast beviljas oeb fullbordas. Innehåller beviset icke intyg om Jaga kraft, men att domen eller utslaget likväl, enligt Norrsk lag, medförer exekution, må utmätning ej ske förr, än tre månader förflutit från den dag, domen eller utslaget gäldenären kungjordes (forkyndtes). Kan denne ej visa, att han uttagit stämning till högre Rätt om ändring af samma dom eller utslag, gånge utmätningen då för sig. Visar han sedermera, att han inom eller elter nämnde tid sådan stämning uttagit,' förblifve utmätningen, så vidt den då verkställd är, ståudande till dess saken i den högre Rätten aldömd varder. Tappar den, som utmätningen sökte, gånge det utmätta åter. Vinner han, och är domen icke meddelad af Höieste Ret, förblifve det utmätta ytterligare i qvarstad till dess tre månader förflutit från den dag, öfver-rättens dom gäldenären kungjordes (forkyndtes). Förmår denne då ej visa, att han saken till Höieste Ret instämt, gånge utmätningen utan uppehåll till fullbordan, der sökanden företett Öfver-rättens dom så slvrkt, som i 3 § sägs. Om utmätning af böter pä grund af åtagande vare lag, som om utmätning å laga kraft egande domar och utslag är sagdt. § 5. Å förlikning, som angår penningars utgörande, må, der gäldenären ej visar, alt han uttagit stämning till Norrsk Öiver-rätt om förlikningens upphäfvande, utmätning genast ske, men till godsets försäljning ej skridas förr, än sex månader från förlikningens afslutande tilländagålt. Är utmätning företagen, men gäldenären sedan visar, att han inom sagde tid sådan stämning uttagit, förblifve utmätningen ståndande, och gälle i thy fall hvad i 4 § om utmätning å domar, som öfverklagas, sagdt är. Der förlikning angår annat, än penningars utgörande, må utmätning ej ske förr, än sex månader frän förlikningens afslutande förflutit.