Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
den som om de tio %r, under hvilka de lefvat åtskilda., varit lika många dagar i stiillet .. Liksoin förr koinmo de in i oandliga diskussioner öfver alla tänkbara ämnen - religion, moral, konst, litteratur; liksom förr vor0 deras sammandrabbningar skarpa, ja, till och med skarpare än förr genom den större erfarenhet de kunde sätta emot hvarandra, och liksom förr anklagade de h~arandra, bkde högt och i tankarna, f ö r oriib blig envishet, en anklzgelse hvartill de nog begge två vor0 berättigade. De liade olika hsikter 0111 nästan allting. Han var helt och hållet främmande f ö r nutiden, följde ej med dess andliga rörelser, laste ej den senaste litteraturen, ja, agekterade att icke ens kanna namnet p&amp; en del ' yktbaïa författare af den nya skolan. Hon daremot var en nutidskvinna, som följde med p&amp; alla omriden, och som laste, om ej det mesta, S&amp; dock det basta, som kom ut. Hans okunnighet harinade henne, så mycket mera som hon markte, att han niistan skröt därmed, och hon föresatte sig att:) uppfostra.) honom. Hon började shledes med att gifva honom en bok af en framstående modern författare, som hon själf tyckte mycket om, och som hon nii ville att iifven lian skulle beundra. Han priitade emot, men det hjälpte ej; han måste taga boken och lofva att för hennes skull lä+ den. Detta iippfostringsförsök aflopp emellertid mycket olyckligt. Redan morgonen darpk lämnade lian tillbaka boken med en ironisk försäkran, a t t den öfvertraifade lians djärfvaste förväntningar p&amp; dumheter och osmakligheter. Och s % kom det en 11ei skur af kvicka anmärkningar, af karrikeringar öfver vissa sitnatioiier i bel attelsen, så roliga, att Hedvig, trots sina bemödanden att se missnöjd ut, ej h n d e låta bli att slcratta.
Som ansvars bestämmelse för förbrytelse emot denna §. hittills saknats, föreslås i ett nytt moment följande tillägg: ”För lossning å olaga, eller annan tid, än ”bär ofvan säges, ändock att oloflig varu-införsel ”dymedelst ej föröfvas, plikte Skepparen 25 Ildr.” 43 §■ Utskotten hafva ansett, att denna §, i afseende på brott och straffbestämmelser, erfordrar det tillägg, soin nedanstående redaction antyder: 6 Bevilln,-Lago. Oec. Utså. Bet, N:o 17. "Bryter någon olofligen de Lås eller Sigill, "som till Vår och Kronans säkerhet äro sat"te å fartygets luckor eller andra ingångar till "rum, der gods förvaras, eller bereder sig någon ”genom inbrott på annat sätt tillgång till såda"na med Lås eller Tullsigill stängde rum, bö"te aoo Rdr.” ”Gitter Skepparen ej öfvertyga annan om "brottet, vare sjelf till dessa böter förfallen.” 3 Cap. Om hvad Skeppare och aflastare hafva att iakttaga, då Fartyg till utrikes ort skall afgå. Med ledning af de åsigter och grunder, Utskotten i början af detta Betänkande framställt, hafva Utskotten icke ansett sig böra göra några förslag till de förändringar i Reglementariska föreskrifter, sorn vid detta Capitel möjligen skulle kunna erfordras. Om hvad vid sjöfart på utrikes orter med däckade Fartyg under 13 lästers drägt samt öppna Båtar serskildt iakttagas bor. 62 och 63 § $. Dessa §. §. torde alldeles böra uteslutas, såsom till hufvudsakliga delar redan upphäfna genom Handels-Tractaterne med Danmark 1826 och med Ryssland 1828, och såsom oförenliga med Kongl. Maj:ts Nådiga Beslut den 13 December r826, hvarigenom Svenska hel-och halfJdinks-fartyg förunnats helfrihet i alla slags umgälder ; och då dessutom alla de controller, som Bevilln.- Lago. Oec.UtsA.
Just som dansen börja, och vi gnodde i väg, så fick jag se, hur hon börja’ te hviska vid Jonas och titta’ med sina talgiga ögon och ha sig på alla möjliga sätt. Karl Johan. Hviska’ ho vid Jonas? Lena. Ja, han tänker ju ta’na efter dig, vet jag. Men jag bryr mig inte om’et. Om så far min och mor min och din far och mor på köpet komme, så skulle jag inte fråga efter’t ett dugg. För i dag är det min dag. Och i dag vill jag vara glad. (De ha satt sig. Lena håller honom om halsen.) Karl Johan. Våra håller sig nog hemma vid det här laget. Lena. De gör så, ja. Tror du, din far har fått någon nys om den där visan? Karl Johan (bjuder henne karameller). Jöss nej, det är ingen, som törs tala om för honom. Då skulle han kunna bli sjuker och dö. Lena. Det är precis som hemma hos oss. Vi är så rädda, far ska få veta om visan, så vi vet oss ingen lefvande råd. Vi vet’et allihop. Och vi ljuger, så att det är skamlöst. Karl Johan. Ja, det är inte roligt för gamla människor att vara te spott och spe i hela socken. Lena. Nej, det är väl det värsta, som kan hända. Men vet du, hvem som har kunnat skrifva’na och så skylla dig för’et på slutet. Karl Johan. Jag vet’et inte. Men nog har jag mina tankar. Lena. Hvem är det då? Karl Johan. Det säger jag inte. Lena. Det kommer väl den dag, när jag lurar’et ur dig. Men vet du, jag önskar ibland, att de rakt finge veta det. Då kanske, det ändå blefve slag i saken. Karl Johan. Ja, må tro det. Lena. Det är min själ inte värdt att vara för släpphändt med gubbarna. Ju mer en smeker katten, dess mer sätter han svansen i vädret. (Vänder sig om.) Se bara på de där gärd’sgårarna! Är det mänskligt det? Karl Johan. Ja, det var far din, som börja. Lena. Vet du, Karl Johan, vi ska låta bli och kifvas om, hvem som har börjat.
Detta är allt såaane varor, som intaga flor volttme och hvilkas införande genom smyghandel, således är ganska svårt, vid en god Tullbevakning; hvarföre det är lätt, att genom en lämpelig Tulltariff, hindra eller försvåra inkommandet af fäderne produkter, hvilkas ishämska produetion man önskar gynna. Deremot lärer det falla hvar och en i ögonen, alt det är omöjligt , att i Fanjmke genom någon tariff ens genera införseln af Brabantska spetsar. Här hos oss går det väl an , med förutsättande af en god Tullbevakning, att genom en Tillit* raff minska införseln af spannemål, råa hudar med flere dylike varor, som upptaga Den 14 Augusti f, mf 461 Stor volume, äfvensom att hindr* deras införande, om det skulle pröfvas nödigt, och derigenom uppmuntra den inhämska industrien; deremot är det högst svårt att använda en Tariff såsom ett hinder, emot införandet af siden; alla slags fina tyger, äfvenväl kläden. Härvid tror jag mig böra fästa uppmärksamhet, att KlädesFabrikerne hos oss vunnit en betydlig höjd och lemna i synnerhet fina kläden af så utmärkt godhet, att det vore eri verkelig och stor förlust för Riket, om de skulle gå under* hvilket vöre svårt att hindra, om införseln af utländska kläden vöre fri mot erläggande af tull, hvars nedsättning genom försnillning är så svår att förekomma, helst utlänningen kun* de tåla etl förlust några år, för att för4 störa våra Fabriker, då han sedan rikeligen skulle taga sin skada igen. Derföre menar jag ej* ätt man behöfVer till den grad gynna våra Fabriker, att man derigenom skadar andra medborgare. Jag tror sålunda , till exempel, att ett rent förbud på införsel af Sålläder skulle svårt kännas, icke blott för att det redan betalas ganska dyrt, Utan ock, emedan det hos oss är sämre an det utländska, som för närvarande är fallet med svarta hudar och skinn; det är dessutom en fabrikat af så allmän handtverksmä^ig egenskap, att förstörandet af denna industri, genom utländsk concourence, icke är möjlig. Men det är uti sådana delary Sorn det ät Kongl.
Fördelas nu nämde behållningar, jeni förda med nämde utgifter, lika på 4 år; så visar sig för hvarje räkenskapsår ett plus, för Högs Kyrka, uppgående till 93 Rdr 27 sk. 7 rst, och för Kjeflinge Kyrka ungefärligen enahanda belopp (allt Banco}, och således ingendera uppgående till det, som, i enlighet med bestämmelsen i 16 punkten a{ Eders Kongl. Majus Nådiga Instruktion af den 12 April 1815, må, utan ansvar å Kyrkans Sysslomans sida, i kassan innestå. Aldrig har eller vid de 10 års Räkenskaper, jag, Cronsioe, utan all hittills gjord anmärkning, uppgjort, saknats fullständig och med Nådig föreskrift enlig Förteckning öfver Kyrkornas Inventarier i lösörepersedlar. Slutligen torde, med föranledande af sista anmärkningarne, få underdånigst nämnas, att, inom ingendera af detta Pastorats Socknar, hvarken Kyrkoherde, Skollärare, Orgelnist , Klockare eller Orgeltrampare, lönas af Kyrkan; äfvensom att, hvad Barnmorskelönen beträffar, densamma utgår och utgått, på grund af Eders Kongl. Majlis Egen Nådiga skrifvelse till Högvördiga Dom-Kapitlet i Lund af den a3 Augusti i8o5. Afgående Räkenskaperna för Hofterups Kyrka. I anledning af Rikets Ständers år 1841 församlade Revisorers an. märkningar öfver vissa delar af Kyrkans Räkenskaper, få vi i underdånighet afgifva följande Förklaring: 1:0 i:o Hofterups Kyrkas Räkenskap för år i8/\o utvisar en oförräntad behållning af 206 Rdr 34 sk. 1 rst.
Länge herrskade han öfver slafvar, som förgudade honom. Hvem trodde icke, att han var den eviga och enda Sanningens orakel? Då skullen J sett Förnuftets klädnad pompös: långa systemer! konstlade hemligheter! Redan länge utropade Orthodoxiens härolder hans triumf: – när Cartesius utskickade en hvirfvel, som förstörde honom. Aristoteles föll – och blef räknad bland de villfarande. Cartesius var Fransos; och delade sin nations flygtighet. Han ville, att hela verlden skulle löpa i hvirflar för honom. Men Newton kom. Newton, Engelsmannen, som mera älskade frid och tysthet, utbredde öfver hela Naturen en stilla och fridsam dragningskraft. Men äfven denne store mannens vishet, så beundrad och tillbedd, torde icke vara oförgänglig. Huru hvart solgrand i naturen kan vara en sjelfverkande gudomlighet, som af egen väsendtlig kraft drager till sig ett annat, – det vilja redan vår tids tviflare icke begripa. – Månne jag då felar, Mine Herrar, i mitt begrepp om våra kunskapers allmänna ovisshet? Den rätta, eviga och oföränderliga Sanningen finnes icke, utan i Gud. Endast ett oändeligt öga kan se henne. Hvad vi tro oss upptäcka i Naturen, är icke annat än Bilder, Likheter och Jemförelser. Hvad vårt förstånd kan äga, är icke annat än sköna föreställningar och – mer eller mindre – ädla villfarelser. Den är Vis, som – bedrager sig minst. Visserligen äro ljusstrimmor af en evig och nödvändig Sanning nedlagda i vår själ. Men få och svaga äro de, som kunnat ditläggas, eller passa in med en ofullkomlig varelse. Huru löjligt är då deras högmod, som mena sig vara ensamme allsvåldige besittare af allt ljus! som anse andra, olika öfvertygade, för dårar! som göra af Sanningen ett fidei-commiss, en sin arfvedels-lott, och af Vetenskaperna ett skrå! Förståndets frihet är alldeles ovillkorlig. Ingen makt kan tvinga det att se annat, än hvad det ser. Der tre sidor visa sig, kan vårt naturliga kroppsöga icke se fyra.
Discont -Oontoiret skulle fä uphöra, enär det tilämnade Riks - Discont - We: ket. öxnäs. Harwid förekommer Kongl. Majus i Hemli. ga U: stöttet gjorda Nttoiga Förklarande, huruledes Kongl. Mst:t, för påkommande ojörfedda händelser, hrvargj Rikets säkerhet och den allmänna walf.aden kunde asweniyra, icke kan umbära et lika (meäitiv, som det Kongl. Majus Höst^Salige Herr Fader, ivid 1789 och 1792 arens Riksdagar erhöll: men etsa, Lmu Lroäiriv nu ej ian ställaS pä Riksgälds Lon - IZ58 toiret, som snart mäste nohöra med all Sedel-lilwectmng: allksä och pä det berörda Lrsäiriv mak e kunna meddelas pä Riksens S.andns Lanyue, samt Lanc^uen ivid Ml förestående Ivsalisa-iou nu a erhä m aägvt betydande understöd, more Kongl. Majtt i R ider beredd, at ivid 6ensra^ Discont - (ionroirers uphöcande, jämlikt deröfc.-.-c dä ril - för.a.rande r.r enlelig Diyuiä, uti säkra FrstsghekäiSn afbörda allt hwid pa Glats - WrrkeiS Län iil LllagLLius' J lrrttninqm ä erstär, hwarstcinnä'N det i Ncder äskade Lreältivet icke blesve a ilande, och - id hwars u mrdanoe i ösrigt det al RDsens SKnLers" Län. co-U statt ivid 1778 ars Riksdag, fast pä nägck minde Summa, meddelta Lroäitiv singe tjena stk rättelse. Kongl.
Komp. oväntade fallissement tillintetgjorda låneaffären öfverflyttad på solida händer, innan operationerne för det då redan ifrågakomma tolf-millioner-lå-nets placerande kunde hinna börjas, på det icke ett samtidigt uppträdande å utländska penninge-marknaderne till erhållande af två Svenska statslån skulle verka menligt i afseende å vilkoren för bägge, antyder presidenten Åkerman i förenämnde berättelse åtskillige af de omständigheter, som försvårat utförandet af det honom lemnade uppdraget. Kevisorerne låna härvid ur berättelsen följande, såsom det synes, välgrundade framställning: »I främsta rummet bör jag omnämna de ofördelaktiga verkningarne på omdöinet hos »utländska kapitalister, som föranleddes ej blott af de nästan dagligen i utländska tidningarne »förekommande, från våra egna tidningar hemtade och sammandragne berättelser om han»delskrisens följder å handel och näringar i vår hufvudstad och Sveriges förnämsta sjöstäder, »utan äfven af Regeringens, utan uppskof på samma sätt bekantgjorda proposition till Rikets »Ständer om Banklånets upptagande, hvartill vidare kom, att ej blott åtskilliga inhemska kredit»föreningar, utan äfven kreditbehöfvande enskilde Svenske män, uppträdde å de utländska pen»ninge-marknaderne, der försök med hopp om framgång kunde göras för jernvägslånets placeran»de, för att förskaffa sig lån eller kredit. Då jag undantager grannriket Danmark och Norra »Tyskland, serdeles Hamburg, äro våra Svenska förhållanden föga eller intet kända, och »följaktligen icke eller vår lyckliga ställning, hvad våra stats-finanser angår. En hvar, som »tager kännedom om utländska tidningar, har tvifvelsutan, lika med mig, understundom deri »fått läsa de mest vidunderliga uppgifter om timade tilldragelser i vårt aflägset belägna fä»dernesland.
Maj:ls Nådiga Provosition af den 22 i denna manad, angående beklädnaden för extra Roterings, Manskapet. blr supra. Lx krotocollo f. ). kerfström. Utdrag af Borgare-Ständets pnotoeoll, hållet wid Uttima Riksdagen i Örebro den 2s April l8>2. S.^D. Remitterades till Lag-Utstottet Riksini Ständers Justitie-Ombudsmans asaitne berättelse angående förwaltni"gen af hans Embete, sedan si sta Riksdagen. Ut supra. Lx krotocollo 1- Lerzstrom. Den 2; April!4Z Utdrag af Borgare-Ständets prstocoll, hällit wid Urtima Riksdagen i Orebro den 25 April ,812. S. D. ^3id ytterligare öfwerläggnkng, i anledning af Hederwärda Bonde-Ståndets tillkännagifne önskan, att de af Riksens Ständer besiutne underdåniga Tacksägelse-adretzer t.Il Kongl. Mast och Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, i afseende pa Rikets Styrelse under Kongl. Majtts sjuklighet, matte i Riksdags-Besiuket införas och bekräftas, stadnade Borgare-Standet i det beslut att det destomindreborde wägra sitt bifall till Hederwärda Bondeståndets berörde önskan, som Ståndet ansage, det, förutan Riksens Ständers becpfwande, deras omförmälte åtgärd ej bordt eller kunnat utur Riksdags - Beslutet mestutas; Derom Reftecttve Med-Standen, genom detta Protocolls, Utdrag, skulle meddelas underrättelse. bie sopia. klx protocollo ls. ll. Lerjström. Utdrag af prstocollet, hället i hederwärda Bonde-Standets pleno den2; April 1312. S. D. Remitterades Till Stats-Utskottet.
B:co årligen, mätte så mycket heldre till Academiens Gassa återgå, som orsaken hvarföre indragningen skedt eller att Academien ägde ett betydligt Öfverskott af Inkomster, nu mera upphört, då, i stället för Öfverskott, brist uppkommit och vida större understöd än ifrågavarande belopp för Academiens behof erfordrades; i hvilken a5 2 Stats-Utskottets hemställan Hr Biskopen m. m. Doctor Faxe och Hr Professoren Bollmee/r instämt; och har, i sammanhang härmed Hr Professoren Geijer sistnämnde dag jemväl förenat sig med Motionären under tillägg, att i fall Lunds Academie återfinge berörde Anslag, billigheten ock fordrade att den Upsala Academie samma lid frångångne Tullfrihets-ersätlning 102 R:dr 4 sk. äfven blefve återgifne. I anledning häraf får Utskottet vördsamt upplysa, att uppå 1809 och föregående årens Stater åtnjöto af StatsVerket: Academien i Lund. — Tullfrihets-ersättning. lo/j: 8. ^0Q. g Academien i Upsala. Tullfrihets-ersättning iÖ2: 4* HvilkaMedel, uppå StatsUtskottets den 16 November 180g gjorde tillstyrkan om deras upphörande, ur det skäl att Academierne ägde så betydande egne Fonder, att de alldeles icke tarfvade sådant understöd af Staten, vid den derpå följde Statsregleringen af den 10 April 1810 indrogos. Förhållandet är likväl nu helt olika, och då Lunds K. Academie, med uppoffring af egna tillgångar, utvidgats i den mohn sednare tiders behof under en framskridande upplysning sådant påfordrat, synes det Utskottet, att Academien ej bör vara i mistning af det mindre understöd den af Staten förut innehaft så länge Academiens enskilta inkomster äro otillräcklige för Betan kanden, N:is 135, 136. a53 behofvens bestridande; och Utskottet får derföre vördsamt tillstyrka: alt de Academien frångångne 4°o R:dr 8 sk.
Under tiden hafva, såvidt mig är bekant, Sekretme sällan, om ens någonsin, behöft iakttaga deras i grandlagen förvarade rätt, och någon fortfarande obekantskap med grundlagen, eller någon i naturen inrotad böjelse att upsåtligen den öfverträda, synes icke kunna hos ifrågavar. Stånd förutsättas. Då således grunden för detta lagstadgande, saknad af nödig lagkunskap inom BondeSt., numera icke förefinnes, och BondeSt. nu sjelf yrkar uphäfvande af delta stadgande, så synes mig rättvisa, klokhet och sämja fordra, att de öfriga Stånden icke, i hvad på dem beror, lägga hinder i vägen, att jemlikhet i möjligaste måtto må beredas, de serskilda Stånden emellan. Jag är långt ifrån att vilja göra ingrepp i något Konungens prerogativ; men jag kan icke som prerogativ anse en i grandlagen föreskrifven pligt, hvars ulöfvande, i st. f. att medföra några fördelar, fast mera ådrager K. M. många betänkligheter och besvär. Jag vågar derföre tro, att K. M. med glädje skulle se Sig befriad från en sådan börda, och drager derföre icke i betänkande att understödja förslaget. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag instämmer i denna fråga helt och hållet med Hr Lagerhjelm deruti, att det är en fråga, som icke inverkar på de öfriga Ståndens ställning, utan endast på BondeSt.; ty det är en fråga direkt emellan BondeSt. och Konungamakten, och jag förenar mig således af dessa skål med Hr Lagerhjelm i tillstyrkandet af bifall (ill det förslag, som nu år under R. o. Ad:s pröfning. Hr Aminoff, Joh. Fredr., anförde skriftligen: Dä R. St. fördelade sig på 4 Stånd, saknade BondeSt. den erfarenhet samt den kännedom, som erfordrades för att på egen hand kunna handla och besluta. Det var då nödvändigt för BondeSt:s eget intresse och för de allmänna ärendernas rältsenliga gång, att delta RiksSt. fick sig till biträde och rådgifvare, en lagfaren och i allmänna hushållningen kunnig man.
Direktionen icke föranleda till annan åtgärd, än att Herr Anrep, som, för utgifvande af »Svenska Adelns Attartaflor», af Ridd. o. Adeln erhållit ett bidrag från Riddarhus-kassan af 2,500 R-.dr Runt, skulle förständigas att vid de å Riddarhuset förvarade Attartaflornas tryckning noggrant följa desamma, utan att deruti sjelfmyndigt vidtaga någon förändring; och ville Direktionen anmoda sin ledamot Herr Grefve Lewenhaupt, som har inseendet öfver Attartaflorna och deras komplettering, att undersöka, huru med Adliga Ätterna Lilliehöök sig förhåller och att framdeles derom inför Direktionen göra anmälan.
Väl erkände kornmitteen, att bränvinsbränningen bäst egnade sig för landsbygden och att den kunde bedrifvas i förening med jordbruk, utan att någondera näringen åsidosattes, men kornmitteen kunde ej underlåta att fästa uppmärksamhet å de förluster, som, i fall ett högre jord värde lades till grund för rättigheten till fabriksbränning, skulle drabba alla dem, hvilka, dertill af hittills gällande förordningar föranledda, redan anlagt och nu innehade bran vinsfabriker på mindre egendomar eller jordlägenheter, och hvilkas anspråk på skydd för innehafda rättigheter och deraf beroende ekonomiskt bestånd skäligen fordrade afseende. Kornmitteen trodde ock, att ett fabriksbränneri, grundadt på uppköp af råämne och bränsle i sin omkrets och anlagdt på i detta afseende tjenliga ställen, kunde gagna både den större och den mindre jordbrukaren fullkomligt lika mycket genom Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 26.| 23 det a fs:-i Lin i n "st ill fiil le, den öppnade för deras produkter, som idkandet af egna briinnerier med inbördes täflan alt, under monopoliets skydd, undersälja hvarandra, skulle göra det. Det vore således med full öfvertygelse, att förslaget i denna del stödjer sig på rättvisa mot den enskilde och fördel för det allmänna, som konimitteen i underdånighet föreslagit, att rättigheten till idkande af bränvin sbränning såsom fabriksrörélse måtte, oberoende af innehaf vande jord, upplåtas ål hvarje väl frejdad svensk medborgare, sorn uppfyller de för denna rörelse stadgade vilkor. Härvid hade kommilleen i första rummet ansett nödigt att utstaka de gränser, hvarunder och hvaröfver dylik bränvinsbränning ej må sträckas.
Stats”Contoireo förvaras, är behållningen den 1 September 1809, uppgifven, bestående afl ”Riksens Ständers Riksgälds”Contoirs Obligationer med 5 ”procents renta 301,4005 ”Uäne-Bankens reverser med ”4 procents renta 33,8501 ”Reverser med 6 procents ”renta 19,416>: 3,9'., ”Nya Ost-Indiska Compagn. ”Actier -11,250: ’’ TullArrende-Actier - 2,000: ”Södertelje Canal-Actier - 2,65,0; ”Till den 1 September upp”lupet och innestående Intresse - 14,139: 36, 5- ”Dito från sam”ma tid till den ”15 nästkommande a’Nov. (180g). 3)576: 4?, , U17,716: 20, 5. ”Contant 40: 28, 4. Här - jDen 2 'Juli. Härvid bor likväl anmärkas, att utaf Riksgälds-Contoirets Obligationer voro, dä Boupptekningen hölls, 250,000 R:dr pantsatte uti Riksgälds - Contoiret för derstädes uttagne lån till ett alldeles lika belopp; och att desse pantsatte Obligationer, enligt Riksens Höglofl. Ständers vid 1809 och 1810 arens Riksdag sedermera fattade Beslut, blifvit annullerade och lånen såmedelst liqviderade; hvarigenom det i Boupptekningen å desse annullerade Obligationer beräknade Interesse äfven kommit att för» svinna. Vid anstäld jemnförelse emellan Boupptekningen och ofvannämnde Redogörelser, hvilka redan undergått granskning af Herr Justitias-Rådet och Commendeuren Palmsvärd, Herr Commerce-Rådet och Riddaren Stråle och Herr Stats-Commissarien Runnius, har Stats-Utskottet haft tillfälle utröna, att de af framlidne Herr Presidenten m. m.
Transport Knnt Ridr 114,353: 98. eller 438,333 R:dr; dock vill Kongl. Majit fasta Rikets Ständers uppmärksamhet derpå, att utgifterna å detta anslag möjligen kunna undergå någon förändring, derest den Proposition, hvilken Kongl. Majit har för afsigt att till Rikets Ständer aflåta, angående Bevärings-inrättningens ordnande och utbildning, varder af Rikets Ständer antagen, IMaterlelen. Försvarsverket till lands i allmänhet eller Krigs-Kollegii Departementer (Afdelningar). I afseende på de särskilda Afdelningarnes medels-behof under nästa statsregleringsperiod förekommer följande: Fortifikations-Af delningens anslag till bestridande af underhållet af landtförsvarets hus och byggnader i fästningsoch garnisons-orter, hvilket allt sedan år 1832 utgjort 73,000 Ridr årligen, har under den sednare tiden, i följd af arbetslönernas ovanliga stegring och förhöjda pris å byggnadsmaterialier, blifvit alldeles otillräckligt; och vill Kongl. Majit, efter pröfning af de härvid förekommande omständigheter, äska en förhöjning i detta anslag med Ridr 10,000: — I sammanhang med denna Afdelnings behof, vill Kongl. Majit, i anledning af Domkyrko-rådets i Calmar derom gjorda underdåniga ansökning, härmedelst föreslå, attj det ersättningsbelopp 1,630 Ridr, som årligen tillkommer Fortifikations-afdelningen i anledning af öfverlåtelsen åt Calmar Domkyrka af vissa f. d. fästningen i Calmar tillhöriga jordar och lägenheter, och hvilken ersättning, enligt Rikets Ständers beslut, blifvit af statsmedel anvisad intill 1860 års utgång, må såsom ständigt anslag å Riks-statens 4:de Ilufvudtitel varda uppfördt, samt att Fortifikations-afdelningens anslag i följd deraf tillökas med nyssnämnda belopp 1,630: — j j För Intendents-Af delningens behof anvisades vid sistlidne riksdag följande extra anslag, att under åren 1858, 1859 och 1860 årligen utgå, nemligen: Kongl. Maj:ts Nåd.