Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan alltså innehållet af detta från Utrikes-departementet erhållna utlåtande uti en reservation, som ingår uti den tryckta berättelsen, frainlägges för nästkommande Rikets Ständer, torde mig tillåtas att, äfven uti en reservation, deröfver yttra min enskilda mening. Det synes väl kunna sättas i fråga huruvida i ett konstitutionellt rike sådant som Sverige, der den största offentlighet råder i alla förvaltningsgrenar, några hemliga statsutgifter, som undandragas all offentlighet, äro af nöden. Men för den händelse sådant pröfvas verkligen vara nödvändigt, tillkommer det utan tvifvel Rikets Ständer att dertill bestämma ett visst anslag, som ställes till Kongl. Maj:ts oinskränkta förfogande, med den uttryckliga föreskrift, att en sådan, för hemliga utgifter afsedd, anslagssumma är undantagen från all offentlig granskning både af Kongl. Kammar-rätten och Ständernas Revisorer — en föreskrift, som i förevarande fall icke igenfinnes uti Ständernas underdåniga skrifvelse. Vidare kan jag, för min del, icke godkänna den åsigt, som tillämpar grundlagen på det sätt, att en uteblifven anmärkning från Konstitutions-utskottets sida efter läsningen af Stats-rådets protokoller skulle undanrödja eller i någon mån inskränka StatsRevisorernes pligt att fullgöra hvad 6 § i deras instruktion dem ålägger såsom hufvudsak, nemligen att efterse och granska huruvida utgifterna med stat och författningar instämma m. m. under det räkenskapsår, som är föremål för deras granskning. Det kan väl icke rimligtvis vara meningen att 76 § Riksdagsordningen skall stå i någon slags strid med förherörde instruktion, som är grundad på 30 §. 2 morn. uti samma Riksdagsordning.
På sätt jag förut baft äran nämna, vill jag icke söka afvända Ridderskapet och Adeln från fattandet af ett beslut, hvarom majoriteten redan tyckes hafva förenat sig; men då Friherre Cederström bjuder till att få en inbjudning till de öfrige Stånden alt instämma uti alla de beslut, Ridderskapet och Adeln, rörande StatsRegleringen, fattat, nödgas jag hos Herr Grefven Och LandlMarskalken anhålla, att få veta, om ämnet förekommer uti sin helhet, eller öm Herr Crusenstolpe® mera partiela förslag i samma sak serskilt skall afgöras. Friherre Cederström., Jacob: Då hvad jag i ämnet föreslagit, icke åsyftar annat, än att inbjuda våra respective MedStänder att instämma uti de beslut Ridderskapet och Adelli fattat rörande a:dra och 3:dje HufvudTitlarne, och således uti sig innefattar livad Herr Crusenstolpe föreslagit i en serskild punkt, och jag är öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln önskar, att de öfrige RiksStånden skola förena sig uti Ridderskapets och Adelns beslut, samt, genom undanrödjande af behofvet utaf StatsUtskottets el45 H. ?* 100 Den i3 October. jest nödvändiga jämnkningsförslag, bespara minst 6 veckors tid på Riksdagen; så’ skulle jag äfven tro, att de Ledamöter, som jenmt yrka Skattebördornas nedsättning, snarare borde instämma med mig, än med Herr Crusenstolpe. Då StatsUtskotlets Ledamöter upplyst, och Herr von Hartmansdorff ytterligare med sina Tabeller bestyrkt, icke allenast att tillgångar finnas till de beviljade och vidare calculerade Statsanslagen, utan äfven att betydliga öfverskott ändock komma att äga rum, skulle jag förmoda, att det förefinnes sä mycket mera anledning att begära de andra Ståndens instämmande uti Ridderskapets och Adelns beslut, som det i allo är öfverensstämmande med Grundlagen, att, sedan StatsUtskottet utrönt och Ständerne beslutat, hvad till Staten erfordras, Statens behof utöfver dess ordinarie intrader skola genom bevillning fyllas.
Men jag anser det vara nödvändigt, just i följd af vår fyrdelade representation, att flere Statsråd på en gång må kunna företräda, hvar och en i ett särskildt Stånd, för alt lemna de upplysningar och leda den öfverläggning, hvartill det förevar, förslaget kan föranleda. Det är på grund häraf, sorn jag icke heller kan biträda Hr von Hartmansdorff? förslag, alt det skall vara én skyldighet för contrasignanten af ett förslag eller en K. propos. alt bevista öfverläggningen , då denna propos. i Stånden föredrages. Vi veta ganska väl, alt en sådan öfverläggning bör ske hos alla 4 RiksStm på én gång, och det blir således en omöjlighet för en contrasignant att dela sig emellan dessa 4 kamrar. Sålunda instäm 17 H. i3 9» D«u 18 Koten)ber f. m. iner jag uti första delen af Hr von Hartmansdorff* förslag till gemensam tanke, inen nödgas motsatta mig den sednare. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gust: Jag förenar mig uti sak med Hr von HartmansdoriF. Bevisningen för min åsigt finnes hufvudsakligen i ett memorial, som jag hade Boredt mig alt ingifva till Coust.Ulsk., då jag fink kunskap 0111 förevar, betänkande. Jag anhåller att ur della cöncept till memorial få uppläsa några utdrag, emedan på dessa stödjer sig hela min bevisning för min åsigt. ”Konungens pro posti* kunna omöjligen författas med den utförlighet, som ersätter så skeende muntliga meddelanden af Regerius tankeledning och motiver, jemte de af Regerln närmast kända förhållanden, på hvilka dessa sig grunda. — Äfven i anseende till ärenden, hvilka, oberoende af Regering initiativ, förehafva», är nyttigt att dess åsigler blifva före besluten sålunda hörda. — Såmedelst, och genast under påstående öfverläggning, blifva upplysta de tvifvelsmål, besvarade de betänkligheter, och förekomna de missförstånd, sorn nu ofta ses förlänga debatter, vålla återremisser, och till och med föranleda till beslut , grundade pä ofullständig skärskfidning af målen.
Vid nästförflutne riksdag voro motioner i samma syftning som denna af Olans Eriksson och af andra ledamöter, och det troddes då att Uddevalla stad skulle vara ganska villig, för den fördelen att inom sig fä ega länets höfding, att mycket bidraga till kostnaderna, för denna flyttning och att således dessa kostnader skulle mycket reduceras. Att Götheborgs stad för den fördelen att erhålla en styresman, hvilken odeladt egnade sin tid åt denna stads angelägenheter, äfven i sin män skulle vilja bidraga till denna förändring, borde väl icke anses otroligt. Pä dessa skäl och då jag ansett det vara en skyldighet emot mig och den öfvertygelse jag hyser att icke genom stillatigande synas instämma i Utsk:s betänk., så har jag velat till prot. anföra dessa mina tankar, i det jag i öfrigt afhåller mig att yttra något vi dare om Utsk:s förslag. R. o. Ad. biföll Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s betänk. Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern., utlät:n och betänk., nemi. från Stats-Ut sko ttet: N:o 219, med förslag till sammanjemkning eller votenspropos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ronde inlösen för Statens räkning af framlidne canslirädet Sundels manuskript-samlingar; N:o 220, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 193, ang:de ifrägastäldt statsanslag till upprätthållande af den Arméens pensionskassa åliggande pensionering; N:o 221, i anledn. af erhållne återremisser å betänk. N:o 198, ronde ifrägastäldt låneunderstöd af allmänna medel till reparation af domkyrkan i Linköping; N:o 222, i anledn. af erhållen återremiss å utlät. N:o 195; N:o 223, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt. N:o 197; N:o 224, i anledn. af erhållen återremiss ä utlåt.
Att beviljandet af något kreditiv för Stockholms drätselverk skulle borttaga en tillgång för andra kreditiver, kan icke nekas, och om kreditivrälten icke af staden begagnas, så borttages denna tillgäng onödigtvis. Den fördel, som beredes staden, inverkar således ofördelaktigt på de tillgångar, som för andra kreditivtagare eljest skulle vara tillgängliga, när R. St:s bank kommer att utlemna dem. Att allt hvad som är anslaget för vissa ändamål är att anse för utelöpande sedlar, utan att man tager i beräkning hvad som deraf i sjelfva verket är ute i rörelsen, ökar olägenheterna härutaf. Jag finner således för min del icke något skäl att tillstyrka delta betänk., Den 22 April. 247 men när fråga blir om tle kreditiver, som ål enskilda personer i allmänhet skola anslås, så inser jag icke hvarföre icke dessa kre ditiver äfven skulle få begagnas af korporationer oell för sådana korporationer, som t. ex. Stockholms stads drätselkommission, kan af bankofullmäktige beviljas något större summa, än för enskilda personer i allmänhet. Jag vågar derföre vördsamt tillstyrka, att 11. o. Ad. måtte låta frågan om särskildt kreditiv för Stockholms stads drätselkommission förfalla, och gifva delta verk samma rätt i afseende pä kredilivs erhållande, som andra publika verk och enskilda personer. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Min åsigt af meningen med dessa kassakreditiver är den, att derigenom skulle befordras ändamål, som vore nyttiga för landet i allmänhet, och således alt dessa kreditiver skulle lemnäs ät handeln oell näringarna. Huruvida det kreditiv, som nu är i fråga för drätselkommissionen, afser eli sådant ändamål, torde lätteligen kunna inhemtas, då man läser den framställning, hvarpå drätselkommissionen grundal sin begäran hos K. M. om detta kreditiv. Jag tillåter mig upp läsa början af betänk.
I den första afdelningen skulle, enligt det härom afgifne förslag, endast de egenteliga Regerings-omsorgerne förehafvas, och Chefen för hvarje Departement ovillkorligt vara föredragande. Den andra borde deremot upptaga, bereda och handlägga, alla de mål, som genom besvär underställas Konungens Höga pröfning, och der skulle en Expeditions-Secreterare, för att bespara Förvaltnings-chefens tid till andra vigtiga göromål, föredraga ärenderne med den ansvarsskyldighet , Constitutionen för föredragande i allmänhet bestämmerj hvarjemte blifvit hemstäidt, om icke Konungen skulle kunna till Ledamötcrne på denna afdelning öfverlemna afgörandet af sådana mindre vigtig»a mål, dem Han sjelf icke ville öfvervara. Ändamålet härmed skulle vara, att St3ts-Rådet, som nu svårligen skall kunna medhinna mera , än att yttra sig öfver alla der förekommande ärender, derigenom bereddes tillfälle uppfylla hvad man af Ministéren väntar, att nemligen den skall vaka öfver ärendernes gång och öfver efterlefnaden af de författningar, hvilka till allmän ordning och Landets viii vidtagas, att den skall tillse, af hvilken nyttig verkan utkomne författningar och vidtagne allmänna åtgärder kuqna 77 vara, att den skall utarbeta och förelägga Konung och Ständer berättelser om Rikets ställning och planer till dess förbättrande. Men som förslaget, att afgörandet af en del besvärs-mål må öfverlemnas åt Stats-Rårlet, synes strida emot det väsendtliga stadgandet i Grundlagen, att Regeringen, då Konungen är närvarande, icke kan af någon annan än Honom sjelf utöfvas; så har Utskottet ansett denna framställning vara af sådan beskaffenhet, att den icke bordt komma under vidare pröfning: Och då Konungen af Grundlagen ingalunda är hindrad, att emellan de icke föredragande Stats-Råden så fördela göromålen, som honom bäst och nyttigast synes; så har Utskottet icke funnit något bestämdt förslag i detta afseende erfordras.
Råd 55) gifvare tillstyrktes; dels, hvilket såsom bevis på den ringa uppmärk - Constilutions-Utskotlels Memorialj IV’,o 13. samhet Konungens Rådgifvare egna åt Riksens Ständers önskningar, anföres, vid föredragning af Riksens Ständers anhållan att, till befrämjande af en framtida reglering af skaltläggningsförhållandena, och med afseende derå, att den ifrågasatte förenklingen af räntepersedlarne gjorde en fiffenkling i blifvande skattläggningar å nya hemman erforderlig, ett efter granskning af författningarne rörande skattläggning upprättadt förslag, till rättelser deruti, måtte för Riksens Ständer vid nu varande Riksdag framläggas, ansett någon åtgärd i anledning af denna anhållan icke erforderlig; dels tillstyrkt en ändring uti en till Hans Majit Konungen af Riksens Ständer, för de administrativa föreskrifternes granskning, öfverlemnad beskattningslags financiella del, utan att emot ett sådant tillstyrkande, ens uti den moraliska syftning, som det ändrade stadgandet tydligen egde, finna någon anledning till betänklighet. Konungens Rådgifvare hafva, vid beslutens fattande om Kongl. Majits till Riksens Ständer eller deras Stats-Utskott vid sist hållna och innevarande Riksdag afgifvande Nådiga Propositioner, angående StatsVerkets tillstånd och behof, alldeles uraktlåtit att erinra derom, att enligt Regerings-formens 58 §, i samma Kongl. Proposition äfven böra uppgifvas Stats-Verkets skulder.
Baronen kastade en blick på Harald, som äfven dervid råkade kasta upp ögonen. Dennes forskande och lugna min lär ha verkat, att baronen åter hopbandt den afbrutna tråden med inkastet: – Men hvarföre kan icke pastor Ortman infinna sig här, om han har sådan lust att se sitt skriftebarn? Då finge han ju sitt lystmäte. Sårad af dessa ord, svarade Irene ändå så godt hon kunde, med saktmod: – Han tycker väl, att pappa icke är angelägen om hans sällskap, då det redan är ett halft år sedan han var hitbjuden. Jag vet ändå icke. Baronen svarade med stolt och aristokratisk ton samt med en sidoblick på Harald, liksom för att imponera på denne: – Nå ja; angelägen om hans sällskap är jag just icke heller; jag vet just inte, hvad jag af honom hade att lära. Liksom hon icke hört dessa ord, svarade Irene: – Eller kanske tycker han sin tid vara så upptagen med uppfostrandet af den värnlösa flicka, som pappa vet han upptagit, att han icke hinner med visiter. – Ja – svarade baronen med ett skadegladt och tvetydigt grin – det kan visst hända, att han är så lifvad vid dresserandet af den unga och förmodligen vackra flickan, att han icke ett ögonblick nänns lemna henne ensam. – Men det kan hända, min lilla Irene – återtog han efter en obehaglig paus – att här hemma finnes en, på hvilken din frånvaro skulle verka mera ofördelaktigt än din närvaro på pastor Ortman kunde verka fördelaktigt. Med dessa ord menade baronen tydligen v. Assar och Irene rodnade, men denna rodnad var ingenting mindre, än en ljuf förvirrings. Fadren missförstod denna rodnad, han antog den såsom en följd af ett ljuft bryderi; dock kunde han icke låta bli att med några ord addressera sig till Harald: – Det lär väl vara magistern, som framfört pastor Ortmans helsning till min dotter och sökt befordra dennes sak? – Ja – svarade Harald likgiltigt till en början; dock steg han snart i applikatyren. – Men äfven ingen annans sak, det kan baronen lita på.
465 — 38 tolfter bräder till taket, ä 2 r:dr 16 sk 88 32 — 16 tolfter läckt, till dito, ä 16 sk , 5 16 — 54 tolfter bräder till golf till usta och 2tdra våningen samt vinden, å 2 rtdr 32 sk • i44 Inläggning af golfvet, bjelkarnas riktning samt brödernas hyfling, (54), å j r:dr 24 sk 81 3o tolfter sämre bräder till trossbottnarna, å 1: 26. 8 46 32 >8 tolfter läckt till dito, å 28 sk 10 24 — 144 tolfter dito till rappningen, a 28 sk 84 2^ tolfter plank till trappor, a 12 rtdr 3o Uppsättning af trapporna, jemte stolpar och dörrar vid spiraltrapporna . 33 16 — 24 st. halffranska dörrar med karm, foder, gångjern och las, jemte insättning, a 8 rtdr st. 2 st. dubbeldörrar med dito dito, a i3 rtdr 16 sk. 192 26 32 32 st. fönsterlufter med karm och foder, för 4 större rutor samt gångjern och insättning a 4 rtdr 32 sk •49 16 128 st. glasrutor lill dessa fönster med insättning, a 42 sk. 8 rist. 113 37 4 28 st. innanfönster med glas och insättning, a 4 rtdr 42 sk. 8 r:$t. 136 42 8 Transport [3422 32 — Den |5 Februari e. in. Transport 2 st. runda gafvelfönster med karmfoder, glas och insättning, å 9 rtdr 16 sk |5oo alnar golf och postamentslistor med stigning, hyfling och påspikning, ä 2 sk. 8 3i| tolften bräder till fodring af byggningen, a 3 rtdr 8 sk Hyfling af dessa 3i£ tolften bräder, jemte påspikning, å 1 rtdr 18 tolften lock-läckter till dito, åi rtdr 3a sk.
Hennes fru mor deremot hör just till det allra vanligaste slaget, och jag gissar, att hon nu som bäst är i strid med dåningar, konvulsioner och annat satanstyg; ty den nöten var ändå för hård att bita på, sedan hon så länge vant sig endast vid sötsaker.” Kaptenen och Mannerstedt sutto tysta; den förre, emedan han, oaktadt sitt medlidande med kommerserådets fruntimmer, likväl hade alla sina tankar hos Hilda Borgensköld, hvilken obarmhertigt gäckat alla hans bemödanden att få träffa henne ensam; Mannerstedt, emedan hans hjerta inneslöt en sådan rikedom af känslor, att han fruktade gifva dem luft genom ett enda ord om den, hvars blotta namn var honom omöjligt att höra, utan en uppskakande rörelse under venstra knappraden. Då intet samtal ville komma i gång, sköt professorn på stolen, och man återvände till gula förmaket, der pipor och kaffe stodo färdiga. Kaptenen aflägsnade sig snart, under föregifvande af göromål i tjensten, och Mannerstedt tog plats i andra hörnet af soffan, på en vink af professorn. Sedan denne låtit det vanliga ”hm, hm!” och ett par väldiga dragningar ur pipan, såsom inledning, förelöpa samtalet, yttrade han ändtligen helt hastigt: ”Nå, min kära kandidat, erinrar han sig ännu vårt samtal nyårsmorgonen? Jag menar att jag då sade, det jag vore glad och skulle tacka Gud, om intet parti blef af mellan min brorson och Rosa; och när det nu verkligen är slut, säger jag det så mycket hellre; har herrn mod att yttra detsamma? Detta var en alltför direkt fråga; men professorn var icke någon älskare af omvägar, och begagnade dem aldrig. Mannerstedt kände väl detta, men blef dock i hög grad brydd; ty han var icke allenast blygsam, utan äfven i detta fall blyg. Ett ja syntes honom innebära för mycken djerfhet; ett nej skulle hafva vanhelgat hans läppar med en osanning, och en längre tystnad stämplade honom till ett sådant mellanting, som professorn plägade benämna ”en kruka. I hvarje händelse skulle han således hafva sjunkit i sin gamle väns och gynnares aktning.
Dansk commerce-läst trädvaror i allmänhet vore utsatt till 3 Riksbankdaler, och för en sådan Allvi, Besv.- och Ekon,-Utskottets Betänkande, N\o 113, 3 läst dylika varor från Finland, lill 2I Riksbankdaler, men alt här tillika vore stadgadt, att om ett fartygs under däck medförande trädlast vore blandad med andra, än vissa uppräknade varor, densamma skulle förlullas efter cubik-innehållet, hvilket förtullningssätt ovilkorligen skulle iagttagas för Svenska fartygs däck-laster, då 100 cubik, sorn motsvara en Dansk commerce-läst, komme att betala i tull 31 Riksbankdaler, skilnaden skulle blifva omkring 5o procent; tilläggande de Handlande, att, då trädlaslerne från Calmar alltid vore blandade med andra varor, de icke kunde begagna rättigheten alt förtulla efter fartygets lästetal, under det de Finska med trädvaror lastade fartyg sällan eller aldrig derjemte förde andra varor, samt dessutom egde den serskilda förmon genom sitt byggnadssätt, att däcket vore ganska djupt anbragdt, hvadan lasten, som derunder kan intagas, oftast icke vore så dryg, som däck-lasten, för hvilken af Finska fartyg ingen tull erlades.— Härigenom ansågo de Handlande, som förut skola varit lidande i sin afsättning på Danmark genom de lägre tulloch skeppsumgälder, som af Finska fartyg, till följd af äldre stadganden, erlagts, sig hädanefter ej kunna med dem i trädvaru-handel concuirera, så vida icke någon ändring i nya Tull-tariffen kunde utverkas, hvarföre, och då Calmar stads handel hufvudsakligen grundade sig på trädvaru-export till Danska Staterne, och förlust af denna afsättningsort för staden och större delen af Länet skulle medföra de menligaste följder, de Handlande uttryckte den förhoppning och framställde den anhållan, att Kongl. Maj:t måtte täckas, i den väg, Kongl. Maj:t kunde anse lämplig, utverka, att tullen i Danmark å Svenska träd varor måtte blifva lika med den å Finska, och att den frihet, som Finska fartyg åtnjöto från tull å däck-laster, jemväl måtte komma Svenska fartyg tillgodo.
Då, såsom Bevisorerne andragit, bestämde anslag under visse Hufvud - Titlar finnas för de serskildte utgifter, som tillhöra Stats-Verket, och deribland under Sjunde Hufvud - Tituln den summa, som till Pensioner i allmänhet bestås, har Stats-Utskottet ansett det Bevisorerne icke saknat anledning till deras framställning härom; Och har på sådan grund Stats-Utskottet trott sig böra i detta ämne hemställa, det Biksens Högsofl. Ständer endast i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla: att någre Pensioner eller Grgtificationer ej måga under någon annan Hufvud - Titul , än den Sjunde samt utaf omförmäldte till Åttonde Hufvud - Tituln liö-] rande Extra Utgifts-Summa. beviljas, och hvarvid Kongl. Maj:t i Nåder, hvad den sednare beträffar lärer täckas under noggran pröfning taga de skäl och omständigheter, som kunna därtill sig förete, att utaf Statens knappa tillgångar sådane Gratificationer anslå. 5:0 Af nyssnämnde under 8:de HufvudTituln uppförde Summa till Extra Utgifter, hade Bevisorerne funnit iner an hälften år 1815 hafva blifvit utbetald till sådane behof,' för hvilka ej i vanlig väg redovisas; Och då i anseende tili en större del deraf, det icke vore kändt om och hvar redovisning derföre göres,1 Stals-Utskottets BetänAandeni 1619 hade Revisorerne lill förekommande deraf, att Redogörelse skall saknas för emottagne medel, funnit sig böra hemställa, om icke hos Kongl. Maj t borde i underdånighet anhållas, att Kongl. Maj t i Dess Nådiga Dref alltid täcktes låta utsätta då redovisning sker inför Kongl. Maj:t, på det att, der sådant ej bestämmes, redogörelse i vanlig väg mätte kunna fordras. Uti ofvan åberopade underdåniga yttrande har Kongl.
Naturligtvis gick j3f> ganska varsamt till väga, och beredde inig endast en väg för öfvergång®*1 till något bättre, än det jag trodde mig hafva funnit rubba de oftast nöd' ställdas hela välstånd och deras begrepp om sina förhållanden till Slate®’ Att det fordrades ibland, utomordentliga naturhändelser, för att något ned' stämma våra tankar om vunnen visdom, samt upplysa oss örn hvad vl verkligen kunna åstadkomma med konstlade medel, trodde jag mig eir>ed' lertid hafva funnit. Kunde massorna således förut öfvertygas om obillig heten af sina fordringar på Statsmakternas hjelp, och alla, örn institution®*1* lias oförmåga vid utomordentliga fall, vore, enligt min tanke, ett steg ta' git till sansad besinning vid en inträffande olycka. Och som man, dyl^3 ovanliga händelser förutan, sällan tvingas samla de nyttiga lärdomar, lid®*1 med så frikostig hand annars alstrar, och alldeles icke hemlighetsfullt vecklar för dem som vilja följa den, förmodade jag att från banade delvägen vid ett sådant tillfälle en biväg möjligtvis skulle kunna begag®aS’ som också ledde lill målet. Från den satsen alt af Riks-Styrelsen nu kan fordras allt hvad 1®311 fordom begärt af Verlds-slyrelsen, utgå de flesta förvillelserna i begrepp®0 och ali oro sorn visar sig; ty man fordrar ju icke endast födan när 1030 ej kan förskaffa den sig sjelf, man fordrar ersättning för det man krut» sin egen jord som skulle lemna denna föda, om allt gick val och rätt ti samt ersättning för de barn man gifvit lifvet. Det finnes förmodligen ingen Lnndshöfdinge som ej emottagit till och med skrifteliga supliker af sådan art, uttryckande ganska bestämt livad man menar, och som icke fått erfara suplikantens missnöje då anspråken icke kunnat bifallas. Vi hafva sjelfve gjort oss sakre till dessa anspråks tillkomst genom våra mera välvilliga än välbetänkta uppmuntringar, rubbande naturens jemna gång. Det ljuder ännu ständigt för mitt minne, den cadancerade förebråelsen jag en gång fick af en beskedlig