Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Brefvet de» 10 Maj 1815, förordnas, att, om å de orter, der snöploglag äro inrättade, hufvudmannen för ploglaget uraktlåter att, vid inträffande snöfall till plogning och skottning buda dem, som uti ploglaget äro indeldte, skall han bota 6 R:dr 32 sk., och att om den, som är ploglag indelad, försummar att efter erhållen kallelse arbetet verkställa, denne skall plikta 3 R:dr 16 sk., äfvensom att, der ej snöploglag äro inrättade, den väglottsägare, hvilken underlåter sin skyldighet att snöskottning och plogning verkställa, likaledes skall plikta 3 R:dr 16 sk. Banco. Stockholm den 4 October 1844. STOCKHOLM, tbvout ikh W. F. 1844. Lag-, samt Altm. Best.- och Ekon.-Ut skottens Betänkande, N:o 5. 1 N:o 5. Ank. till Exp. Ufesk. d. 23 Oct., kl. 4 *. m. Betänkande, t anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Propsition till Rikets Ständer, angående ändring af 4, 5 och 6 §§. 24 Cap. Byggninga-Balken, som ock serskildt i detta ämne väckte motioner. Samtlige lliks-Standen hafva till Lag-Utskottet remitterat följande: j ”Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående ändring af 4, 5 och 6 §§. 24 Cap. Byggninga-Balken; Gifven Stockholms Slott dea 29 Augusti 1844. Tid efter annan hafva i serskilda landsorter uppstått brandstodsbolag, som begärt och vunnit Kongl. Maj:ts Nådiga stadfästelse, och hvilkas behöflighet och gagn vitsordas af det allt mera växande förtroendet för sådana inrättningar.
Enligt inkomna upplysningar gäller denna fråga endast 4 lärare, och då det i min tanke vore synnerligen obilligt, om dessa skulle åtnjuta mindre löneförmåner än deras embetsbroder blott derföre att de, under den tid de skött en lektors åligganden, benämnts kolleger, tager jag mig friheten hemställa, att R. o. Ad. i likhet med Preste-St. ville besluta, att de lärare, som, innan de blefvo till lektorer utnämnde, hafva haft full lektorsundervisnings skyldighet, få beräkna denna sin tjenstgöring, med undantag af fem år, vid löneförhöjning inom lektorsgraden, i likhet med hvad alla andra extra lärare, dupplikanter och vikarier inom adjunktsoch kollega-graden fått sig tillerkändt, samt att för detta ändamål 2,000 rdr årligen böra på elementarläroverkens stat ytterligare uppföras, att från och med år 1864 utgå. Gr. Mörner: I allmänhet tyckes det vara med antagna grunder öfverensstämmande, att en tjensteman icke tillerkännes andra löneförmåner än dem, som tillkomma honom i och för hans innehafvande tjenst, och att den, som fått förordnande att sköta en tjenst, icke får räkna sig detta förordnande i vidsträcktare mån tillgodo, eller derför tilläggas andra fördelar, än som öfverensstämma med gällande föreskrifter vid den tid, då förordnandet söktes och meddelades. Af behandlingen utaf 8:de hufvudtiteln framgår emellertid, att man ständigt strälvar att få andra grunder tillämpade på de personer, som höra under den presterliga kategorien, — så ock nu. Väl säger man, att det endast är fråga om 4 personer, men vid nästa riksdag torde man få se, att enahanda pretentioner komma att framställas beträffande 30—40 andra personer, som bestridt tjensten för någon sjuklig lektor och derför vilja beräkna rätt till löneförhöjning. Jag tror, att man i detta, som andra fall, bör hålla på grundsatserna och icke till förmån för en eller annan person bevilja afvikelser; och anhåller jag derföre att R. o. Ad. ville instämma i det af Borgareoch Bonde-St:n fattade beslut. Frih. af Ugglas: Gr.
Från lag. och Ekonomiutskottet): No 172, Heta kande angående yrkad skärpning 1 an svant lör Skogsåverkan. Utlåtande i anledning af yrka dt u>vidgande af de så kallade Frivilegia ex« elusiv a. N:o 176. Utlåtande, angående yrkadt åläg. gande tor Landtmätare, ait vid vire inom vis*, tid fullgöra de dem uppdragne Enskif* teilörättningrr. N o 177, Utlåtande om lämpliga medel till vit allmannare spridande af Rikets Grundlagar och amira 1'otlattningar. Från Allmänna Besvärsoch EkonomiUiskotr. t : N;ö 176, Utlåtande i anledning af gjorde Eihan* till fl. «S. Prut, jpd* Sami. S9 5*ö Trot. TJtdr. å. 11 Septemb. 18*5. anmärkningar vid Utskottets, den 26 Martil» under N;o 23 afgifne betänkande , öfver Kongl. Majrts nådiga Proposition, angående behofvet af en Fond rill understöd för Jordbrukare, hvilka genom frost eller hagelskada förlorat växande gröda. N :o 177, Förslag till jemnkning uti RiksStåndens särskilda beslut, öfver Utskottets utlåtande 101 och 149, afgifne den 31 Maji och den 18 Jialii> angående Bränvinnsbränningen. S. D. e. m. Då Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottet förnyade utlåtande N:o 17S) i anledning af väckt fråga, om förbud emot införsel af Danska hästar, samt Lag och EkonomiUtskottens; N:o 175, I anledning af väckte förslag, dels i afseende på grunden för Hemmans skyldighet, att deltaga i Kyrko och Prestegårds byggnad, samt dels att sådane Kronoarbeten eller andra dylika Kronans odisponerade Lägenheter, som uti Extra Roteringen ingått, borde få vidkännas berörde skyldighet och utgjörande af Kyrkotionde, nu äter föredrogo#, beslöt PresteStåndfit, att med förbiif» Frat.
Den form hvarunder Staten underlättar för enskillt man ett sådant grundande af förtroende, eller, som är detsamma, genom sin åtgärd gör realiserandet af den enskildes löfte oberoende af hans enskilt» och just derföre möjligen föränderliga, vilja och förmåga, kan vara tvåfalldig och antingeö bestå i fästandet af ansvar vid ouppfyllda förbindelser, i en bestämd påföljd för den per; son som brister, ellet ock i ett serskillt åtal gande att besörja uppfyllandet om så behöfs, i serskillt försäkran om tvunget eller frivilligt användande af de medel, hvarmed peri sonen förmält sig ärna, i fall han ej annorlunda kan, verkställa det som han utfäst sig till. Det förra löftet af Staten anses i icke obetydlig mohn grunda perfoncilcrediten, det sednare är den enda grunden för Realcredit. Lamp* ligheten af Statens åtgärd i det sednare afseendet mates likväl hufvudsakligen efter följande omständigheter; först, huruvida den sy Den ii Jilnii j. ni i 85 {Ténddm eller det medel att realisera löftet j tor hvars användande Staten uti det uppgifna fallet ansvarar, är noga bestämdt och beskriftit, och för det andra huruvida Slaten sjelf är mer eller mindre|säker att kunna verkställa sitt åtagande och derföre kan lemna »in försäkran mer eller mindre ovillkorlig. Ty allt hvad Staten gör obestämdt, eller med villkor, är olämpligt, åtminstone så framt vilkoret sjelf icke är ytterst tydligt angifvit; duobelhet passar Staten mindre än något annat; Om således, som sades, det visserligen är én ostridig rätt för hvarje samhälls medlem, att på all den egendom han erkännes äga, fä grunda förtroende under tillhjelp af en sådan Statens garanti, följer dock, att denna offentliga afsättning i prakt.ken mäste inskränkas till endast de egendomsarter, som kunna bestämdt beskrifvas och ovilkorlig! anvisas till pant. Begge dessa egenskaper har , mer än något annat den löfa pantén, ty dess natur kan beses, ock behöfver således ej beskrifvas, äfvensom ett betydligt vilkor för verkställandet af pantgifvarens löfte, genast blifver genom dess omedelbara ofverlemnada eller disposition verkställda
Berideren Stallmästaren A, Ekstedt G. L. Hak C. A. Dalström Fodermasken Wennerqvist Vagnmästaren 3- Sjögren L. 3• Bergland A. Edlund enligt Kongl Brefvet den 27 Mars 1817 extra Lön Förråds Waktmästaren F. Transport Kof-Stallets Redogörelse Contoir tammereraren 3' F. von ^ Koppel 550 Stal/j Skrifvaren 3• Lind 20O: *— öfverste Kammar-Junkaren m. m. Hen Srefve M. Stenbock iooO: en af Rikets Herrar f. d. Stats*Rållet m. m. Herr Grefve F• Wrede looo: m. m Grefve J. G. Oxenstjerna 1000 lofmarskalken , GeneralMajoren m. m. Friherre Bror Cederström 700: |iof.Junk*ren Lt 3> v°n Röök 150: Jnderstallmästaren C. Hest feldt 352: _ Stats.frun, Grefvinnan Oxenstjerna, född Hadenstjerna 40Ö: Grefvinnan Frölich fodd Ruth 400: Grefvinnan 0/ Wetterstedt född De Géer 400 Grefvinnan Taube född Bollet 400 Grefvinnan Ruth född Modée 400 Grefvinnan Ramel född Beckfries 400 iof«Stallmästaren m. m. Grefve Frölich 1040 lof. Stallmästaren m. m. Friherre G. W. oon Schwerin 440: Gethe 333: _ — Kammartjenare!! J. Wack» lin 350: -» — Frisören J. Kruse 350: Förste Kammar. Frun U. Martinau 150: S. Martinau 150: Lif-Tvätterskan C. M. Söm der mark 50: — Hof-Lakeijen Thelin loos 0, Forssberg 100: Löparen J.
En och annan gång utför förf. dem med en bredd och säkerhet, som påminner om Jacobsen, formar dem omsorgsfullt, tills de stå der i en viss ädel skönhetsro. – »Liksom blodet från ett sår, som bryter upp, först sipprar långsamt, droppe efter droppe, och sedan rinner hastigare och hastigare i stark och samlad ström, så trängde nu alla de gamla minnena in på mig». – »Som när en vissnad gren en sen höstdag lossnar från trädet och ljudlöst faller ned i det stilla bladbetäckta vattnet, småningom simmar in mot brädden och lägger sig till hvila för alltid i den mjuka dyn tätt intill andra grenar – så önskade jag blott att så sakta som möjligt glida till ro i deras fredliga lif». Esmanns konst består i väsentlig mån deri, att han kan med små medel uppnå en stor verkan. Och detta både i sin berättande framställning och i sina naturmålningar. Inledningen till den första novellen, »Gammel Gæld» är ett typiskt prof på hans berättarekonst. Han förtäljer hvardagligt, enkelt, öfverskådligt, jemt fortlöpande, verkligen episkt, utan att stanna i distraherande detaljer eller förirra sig ut i mer eller mindre behöriga parenteser, med en och annan bild, i hvilken berättelsen mynnar ut, lugnt och naturligt, liksom en flod allt här och hvar breder sig till stilla sjöar, i hvilka nejden speglas. Man kommer ovilkorligen att tänka på dessa gamla sagor, som börja med: det var en gång o. s. v. Förf. undviker alla starka ord. Alla ytterligheter, det brutala och larmoyanta, det som är skrikande i form och ton, dämpas i hans mjukt och melodiskt framglidande prosa. Sentimentaliteten är honom lika motbjudande som den i sin våldsamhet osköna lidelsen. Hans stil liksom kyler det alltför heta, skyler det grofva och fula under sina veck, är som ett klart, rent vatten, hvilket runnit genom en fin sil. Han kan framför allt skildra tystnaden, ensamheten, stillheten. Det är något af Topsøes stämningsfulla enkelhet i hans naturskildringar, ofta något af senhöstens tunga vemod. Stundom påminna de om läckra porslinsmålningar eller klara akvarellfärger. T. ex. denna vårskildring.
— N:o 26. i anledning af vackt motion om åtskilliga åtgärder för utsträckande af post-föringen och telegraferingen å Gottland: B X. 24, 144, A. 144 — N:o 27. i anledning af väckt motion om befrielse för Svenska ångfartyg, som, enligt på förhand upprättade rese-turer, göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots: B. X. 24, 144, A 152. — N:o 28. i anledning af väckt motion dels om nedsättning af fyroch båk-afgifter jemte lotspenningar, dels om lotsarnes aflönande utaf stats-medel: B. X. 24, 152, A. 152- — JJ:o 33. med förslag till voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande Utskottets Betänkande N:o 23, i fråga om skjuts ni tiga-besvärets ordnande; B. XI. 4, 27, A. 67, U. 198, 253, 263, A. 267, B. 320, 321, A. 324, B. 347, E. 354.
Att denna vinst likväl icke motsvarar all den fordel, som skulle erhållas, om denna, Staten förbehållna rättighet genom arrende upplåtits åt private personer i Stockholm, såsom hittills skett i Götheborg och Carlskrona, kan sjuias deraf: 1:0 Att Brännvins-bränliings'och Distillerings-rättighetén i Götheborg någon gång uppgått till 29,000 Riksdaler Banco; 2:0 Att Distillerings-rättigheten i Stockholm blifvit utarrenderad för 16,666 och två tredjedels Riksd. Banco; 3:o Att Brännvins-brännings-handteringen i allmän - Transport 245,747: 23. 6. 866 Riksens Ständers Transport 245,747? ^3, 6, het och då den drifves så i stort, som vid Kronans Brån-, nerier, anses vara den mest lönande af alla näringar, till bestyrkande hvaraf åberopas, att Bränntunnan, sammansatt af 14 Lispund af flera Sädesslag , år 1818 gaf vid pass 22 och en half Kannor Brännvin och rende;ade 22 och en half Riksdaler Banco, hvaraf likväl endast. 2 och en half Riksd. Banco utgjorde vinst, gmedan den kostade 20 Riksd. 2 sk.
Förslaget om upprättandet af en fullständig samling utaf alla Oeconomiska Författningar, hafva, efter inhämtad kännedom derom, att Kongl. Majit icke allenast Den a Martii, 125 anbefallt vederbörande Collegier och Embetsverk, att hvar för sig författa Sammandrag af gällande Oeconomiska Författningar uti de ämnen, hvilka livart och ett af bemälte Collegier och EmbetsVerk isynnerhet ägde att handhafva, utan ock föreständigadt Rikets Collegier att, vid. verkställigheten af berörde anbefalte Sammandrag, tillika tillse, huruvida dervid i mer eller mindre mohn kunde iakttagas hvad Riksens Ständer vid 1809 och 181 o årens Riksdag önskat, att alla uti allmänna Hushållningsmål utfärdade Förordningar kunde i en enda Författning för hvarje serskildt ämne sammandragas; Utskotten funnit sig böra tillstyrka, det Riksens Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet framföra deras begäran, att Kongl. Maj:t i Nåder täcktes, der sådant ej redan skett, till fullbordan bringa hvad Kongl. Maj:t i båda dessa afseenden förordnat: Ifrån, hvilket beslut Herr Borgmästaren Björkman och Herr Lagmannen Palmborg, enligt bifogadt ProtocollsUtdrag af den 14 sisth Februarii, varit i så måtto af skiljagtig mening, att bemälte Herrar, på grund af 83 §. i Riksdagsordningen ansett det icke tillkomma Lagutskottet, att den af Anders Danielsson väckte ofvanberörde Motion lill pröfning upptaga. 10:0 Angående Riksdagsmannens från Bohus Län, Olof Gudmundson Bagges gjorde Förslag till bestämmande af Jordägares och Torpares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter; deruti Utskotten, på anförde skäl, an - 126
Jag måste derföre bestrida påståendet, att en mängd nyheter skulle vara föreslagna, som helt och hållet komme att undanrödja alla rörande ifrågavarande beskattning förut meddelade bestämmelser. Det är egentligen sättet, att iillämpa de förra stadganderne, som man sökt förändra. Det enda stadgande, som i det nya förslaget möjligen skulle kunna häntyda på någon nyhet, är det om kapital-beskattningen; nien äfven denna beskattning har i förflutna tider varit påbjuden. Den siste tal. har yttrat, att komitén helt och hållet öfvergifvit beskattningen af kapitalvärde och endast velat hålla sig till inkomsten. Så är likväl icke förhållandet. Komiténs förslag innehåller i Den 9 Maj e. m. fråga om bevillms-afgifternas bestämmande 3:ne hufvudgrunder, nemi. den ena personal-afgift, den andra beskattning af fast egendom eller synlig förmögenhet, och den tredje beskattning af behållen inkomst. Sål. hafva taxeringsmännen, då fråga är om beskattning af fast egendom, icke att fästa afseende på dess tillfälliga afkastning, emedan denna är alltför prekär, utan skola endast taga i betraktande egendomens verkliga värde och derefter bestämma huru mycket bevilln.-afgiften för densamma bör utgöra. "Uti Komiténs Betänk, talas visserl. om den inkomst, som af fast egendom bör kunna påräknas, men sådant har egentligen skett för att anställa en slags jemförelse mellan de stadgade afgifterna för skattskyldiges synliga förmögenhet och egande inkomster. Komitén har visserligen väntat att åtskilliga invändningar skulle framställas mot dess förslag; men, såsom ledamot af denna komité, har dot i sanning förefallit mig oförmodadt att finna det man nu icke vill hafva några nya bevilln:s-grunder, utan är fullkomligt belåten med den hittills gällande författningen, samt derföre bekämpar hvarje förändring deruti.
Jemwäl hafwa Herrar Fullmagtige efter inlupne underrättelser, att de för Swensta Krono-länen i Genua utfärdade Obligationer fallit under deras pari, begagnat sig af detta tillfälle att mot rabatt inlösa en summa af Lires 70g,918. '6. 8- fuori di Banco, hwarigenom Contoire pä der inlösta Capitalet wnnnit en besparing af Lires 116,917: 19-2, och hwilken operation, såsom wittnande om Herrar Fullmägtiges berömliga upmärksamhet, SkatsUtstotlet ansett förtjena Riksens Högloft. Ständers bifall. Med det olyckliga krigets utbrott hafwa' plöts« ligen förswumstt de goda utsigter, hwilka wisade sig för Contoirets tilltagande förkofran, sedan Contoiret efter Realisationen stek upbara sine inkomster uti redbart mynt, och till ett mycket större belopp än ivid 1800 ars Riksdag warit päräknadt. Conloiret har blifwit bcfwäradt med hwarjehanda förpackningar till krigets utförande, och derigenom rakat mi en mindre förmånlig belägenhet. Uti Skrifwelse af d. 14 Mars 180.8, hwilkcn war stäld till Herrar BancoFullmägtige, och Herrar Fullm igtige mi RiksgäldsContoiret gemensamt, behagade Kongl. Maj:t i näder föreställa: Hurusom, uci Rikets dä warande belägenhet, Kongl.
Det har utgjort min förundran, att allt sedan är 1810, då den första författningen ang:de reglering af presterskapets löner utkom, och oaktadt de flerfaldigt förnyelser af denna författning, som blifvit gifna, snart sagt vid hvarje riksdag, frågan derom dock återkommer. Enligt min öfvertygelse och efter den erfarenhet jag eger i detta hänseende, kari 312 Den 16 J ir n i 0. m. jag icke undanhålla den hos mig varande öfvertygelsen, att det i mycket berott på socknens eget skön att tillvägabringa de sämjor, som så väl K. författmr som upmaningar till presterskapet och socknarne åsyfta. För min egen del ar jag, i afseeude på den socken jag bebor, alldeles ointresserad i frågan; ty det är mer än .20 år sedan en sämja derstädes, vid inträffadt pastorsombyte, tillvägabrngtes. Med denna sämja äro sockneboarne ganska belåtne, och jag tror icke heller att pastor har haft skäl att beklaga sig deröfver, enär hans lön är ganska betydlig och pastoratet tillhör 1 :a klassen. Vid sämjans upgörelse protesterade naturligtvis konsistorieombudet deremot och fick understöd af konsistorium, men landsböfdingeembetet ansåg socknens förslag upgjordt på billiga grunder, och K. M. behagade fastställa detsamma för en tid af 50 år. Häraf synes att det ganska väl låter sig göra att åvägabringa dylika sämjor, och jag tror att klagomålen från myndigheternas sida i många fall härröra derifrån att socknarne på mångå ställen och vid åtskilliga tillfällen äro alltför nidska och vilja draga in mer än hvad som är billigt, hvarigenom sämjorna naturligtvis hafva svårt att komma till stånd.
Uttröttad kastade sig Elisabeth i en fåtölj i ett af de mest aflägsna rummen, dunkelt upplyst af en lampa, vid hvars sken hon varseblef på en säng, ett äldre fruntimmer djupt inslumrad. Här var det så lugnt och svalt, så ljuft att hvila. Elisabeth lutade sitt feberglödande hufvud i handen och sökte reda sina förvirrade tankar. En varm kyss på hennes höga panna lät henne spritta hastigt opp. ”Blif ej förskräckt,” sade Rudolph i det han slöt henne i sina armar, ”det är ju jag, din älskare, din Rudolph, som har sökt upp dig, för att säga huru mycket han älskar dig, du bleka, sköna engel!” ”För Guds skull Rudolph,” bad Elisabeth förskräckt, ”var tyst, man kunde ju höra dig!” ”Och må man höra mig, må hela verlden höra, att du är en engel, och den skall ej kunna jäfva mitt vittnesbörd. Huru skön är du icke i dag också, huru älskvärd, huru behaglig! O, att jag kunde kalla dig min!” ”Rudolph, låt mig gå,” sade Elisabeth och sträfvade förgäfves att göra sig lös från hans omfamning; ”tänk om någon skulle komma!” ”Det är just denna jemna fruktan som plågar mig,” sade Rudolph häftigt. ”Vår kärlek är så ren, så kysk, och ändå skola vi dölja den, och ändå skall den i verldens ögon vara syndig och oren. Det kunde vara annorlunda, vi kunde vara fria och lyckliga, blott du ville.” ”Tala ej derom; låt denna sak vara, den upprör oss endast.” ”Nej jag vill tala derom så länge, tills ditt marmorhjerta veknat. Huru grym är du ej Elisabeth, som så plågar oss begge, ty äfven du lider, det vet jag, af denna dolda kärlek, och den kunde så lätt bli ett band, som vi ej behöfde dölja. Hvarföre då dessa strider, denna tvekan, om du älskar så, som du sagt?” ”Emedan en aning säger mig, att om jag bryter dessa band, som förena mig med en annan, jag då aldrig kan bli lycklig på jorden; att då först vore jag helt och hållet förkastlig. Derföre vill jag vänta tills han förskjuter mig.
Det fanns ej mer än en enda synpunkt, som författarinnan – hvilken nästan alltid var orimligt godtrogen med afseende å människors ärlighet, goda vilja och intelligens – hade trott att man skulle kunna se det lilla skämtet från: som en vink till det alltför tvärsäkra, ungdomliga principrytteriet, att det under lifvets gång kan komma att göra en och annan opåräknad kullerbytta. Men publikens missförstånd var dock denna gång mer än vanligt ursäktligt, ty det fanns i nämnda komedi allt för mycket allvar för skämtet, allt för mycket skämt för allvaret. Där visade sig dessutom den förut påpekade oförmågan att beräkna och nå just den dramatiska verkan, författarinnan åsyftat. A. Ch. Lefflers fasta tro – som ingen motgång kunde rubba – att framför allt vara dramatisk diktare, är redan framhållen. I ett annat fall åter insåg hon fullkomligt sin begränsning, nämligen med afseende å det lyriska. De båda strofer egen poesi, som finnas i hennes novellsamlingar Ur lifvet (i Aurore Bunge och Sommarsagan), äro skrifna af hennes bror Frits, och först på allra sista åren gjorde hon några vers under en skämtsam sångartäflan med Sonja. Sinnet för lyrisk poesi utvecklade hon visserligen småningom, men verkligt gripen blef hon vanligen blott af det episktlyriska. Hon läste t. ex. för några år sedan med förtjusning om Fritiofs saga med Sonja och, ifall ren lyrik fängslade henne, var det genom måleriska ej genom musikaliska skönheter. Hon, som många andra af våra nordiska författare, idkade tidtals som dilettant med ifver måleriet (i prof. Malmströms elevskola o. a.) och svarade på en undran, om detta ej var ett splittrande af hennes krafter, att det tvärtom hjälpt henne utveckla och koncentrera den förmåga, hvilken skildraren i ord behöfver upparbeta, lika väl som skildraren i färg, den att se. Denna förmåga är just den afgörande för Anne Charlotte Lefflers diktarbegåfning. Det är genom den hennes författarskap fått den äkta nationella prägel, som gjort det europeiskt kändt, ty det är icke genom idéernas rikedom eller fantasiens djärfhet, som hennes bilder Ur lifvet öfverallt väckt beundran: det är genom deras trohet i speglingen af det svenska hemoch sällskapslifvet i hennes samtid.