Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes mig, som om man ville hafva bort allt det storartade, sorn låg i detta beslut, och i stallet nedlägga så mycket kråkvinkel sorn möjligt, på det att nationen icke matte få anledn. att hembära R. o. Ad. sin erkänsla för det vackra och storartade och kanske för mången oväntade beslut, som vi i går fattade, jag tror ej, att man bör, sedan ett sådant beslut blifvit fattadt, borttaga en punkt, som kan anses såsom en stor fördel för R. o. Ad. sjelft, nemi. hela den sporre, som ligger uti den föreställningen, alt, då man blir vald, man kan säga sig vara vald för sitt Stånd och icke blott för den lilla hop, sorn finnes der man bor. Ändamålet med en representation måste vara, icke blott att ett antal menniskor skola komma tillsammans från olika håll för att omtala att skon klämmer på den eller den lån, ulan ändamålet med representationen är onekligen att befordra utveckligen af samhällets intellectnella, politiska, moraliska och materiella lif, och att gifva en ökad fart och lyftning åt det hela, om det synes lida af någon politisk lethargie; och då hör man ju älven söka göra gällande alla de medel, som kunna gifva en högre betydelse ål representationen. Uti andra länder, som man funnit minst böjda för republikanskt regeringssätt, har man sett att valbarheten icke varit inskränkt inom vissa district, utan utsträckt öfver hela landet. Då fråga icke är att valen skola blifva allmänna utan inskränkta inom vissa Stånd, så anser jag det stridande mot Ståndens egen fördel, om för kråkvinkelsinti essen ur representationen skulle blifva uteslutne sådane personer, som alla partier gerna skulle vilja se ibland sig. Hr von Troil: Vi veta alla att Frih. Boye är en talangfull talare, och utan tvifvel finnes mången, på hvilka hans tal understundom inverka; men flå Frih:n den ena gången uppträder för att understödja Frih. Hamiltons försia”, och den andra gången för att yrka afslag derå, så förmodar jag att resultatet af dessa anföranden blir detsamma, sorn om Frih. Boye icke hade yttrat sig.
Sedan jag nu i korthet redogjort för mina åsigter i frågan om behandlingen af detta ämne, går jag att, så vidt mina underordnade egenskaper det tillåta, och utan all slags pretention på ofelbarhet, ifrån en så låg ståndpunkt uti armeen, som min, likväl söka ådagalägga det hufvudsakligaste, som torde böra betraktas vid upgörande af en Försvarsplan. Jag vill derföre indela mitt anförande i tvenne delar. Den första skall i korthet handla om möjligheten af ett anfall Öster ifrån; den andra om det hufvudsakliga af försvarets användande deremot. Utgående ifrån den förutsättning, att en tillrustning emot Sverige alltid förut af oss måste vara känd, (ty en sådan kan af många skäl icke hållas hemlig,) böra vi först och främst betrakta möjligheten af ett anfall vintertiden på isen. De punkter af Sverige, som den tiden kunna angripas, inskränka sig till 3:ne, nemligen: öfver Torneå i Vesterbotten; öfver Qvarken pd Umeå och öfver Ålandshaf på Grisselhamn. Den 2 Mars |. m, 53 På dea första af dessa anfallspunkter, Torneå, kari man icke vänta sig en betydlig invasion, dels i anseende till det föga bebodda land, arméen vid ett sådant tillfälle skalle genomtåga, dels för den ofantligt långa operations-linien, utgående ifrån Petersburg, som deraf blefve en följd, och slutligen emedan det vore att angripa i ena ändan af Sverige, på den längst ifrån Hufvudstaden och rikets bördiga provinser belägna punkt; i ptt land, der en liten väl förd aimee, i förening med några StröfCorpser ifrån Norrige, agerande i fiendens flank, vore tillräcklig, att en lång tid uppehålla en vida talrikare fiende, som, nödsakad att medföra alla sina förnödenheter genom lahdskaper, hvilka sakna tillgång på både innevånare och hästar till deras fortskaffande, endast kunde framtränga, till större delen bivuakerande, oändligt långsamt, och således lemna oss god tid till alla möjliga kraftiga Försvarsanstallter. Med beständiga fördelar å fiendens sida, borde det likväl åtgå nära ett halft år, innan lian, den vägen., hunne framtränga till Stockholm.
För läkarevården å landet äro anställde tre provincialläkare, boende en i Falun, en i Hedemora och en vid Nås kyrka i Vesterdalarne, samt en extra provincialläkare i Österdalarne, som bor i Rättviks socken, hvarförutan en i Vestra bergslagen boende af enskilde lönad dislrikts-läkare tillika ansvarar för provincial-läkare göromålen derstädes. I Falun är länets lazarett och kurhus och der bor äfven den af slaten med 50 R:dr Banko aflönade djurläkaren. I vestro Bergslagen O O af några fä socknars invånare. Fattigförsörjningen har blifvit besLridd på förut öfligt sätt, då fattigvårdens ordnande, i öfverensstämmelse med Kongl. Förordningen den 25 Maj 1847, intill nämnde års slut i allmänhet icke kunnat hinna att derutinnan verka någon väsendtlig förändring, helst flerehanda stridigheter i afseende på författningens tillämpning sig yppat och blifvit här afgjorde, men ankomma på ytterligare pröfning. är särskild djurläkare anställd med lönebidrag 20 Då missväxter och menliga konjunktur-förhållanden, hvaraf länet icke sällan hemsökes, öka de behöfvandes antal och svårigheten att afhjelpa deras nöd, måste det äfven hädanefter inträffa, att flera bland länets faltigvårdssamhällen sakna förmåga alt lemna sina fattiga det understöd, som deras belägenhet påkallar, äfvensom att ställa säkerhet för återgäldandet af den undsättning, hvarmed staten då anses böra biträda. I sådana fall torde allmänt gagneliga arbetsföretag inom orten böra af staten tillhandahållas och bekostas samt för. länets nordliga socknar, hvilka oftast äro för sådana olyckor genom missväxt blottställde, ständigt linnas förberedda, så att fattig vårds-styrelsens omsorg och ansvar kunde få inskränkas lill medlens användande och arbetets utförande i öfverensstämmelse med den derför upgjordeoch fastställde plan.
Jag vill dock fästa upmärksamheten derpå, att dessa kontor egentligen afse sådana sedlar, som skola gå ut ur rörelsen och icke sådana som skola gå in uti densamma, hvarpå denna åtgärd icke synes antyda någon serdeles verksamhet för spridande af skiljemynt. Man har äfven anfört att Banken till Ränterierija utlemnade 2,000 R:dr i små sedlar, hvilka dessa vore skyldiga att till vexling allmänheten tillhandahålla; denna skyldighet hafva Ränterierna icke, utan det är tvertom af godtycke de betjena allmänheten eller icke. För min del kan jag icke annat än finna det billigt, att då Banken har rnonopolium på sedlars utgifvande, så borde den äfven vara skyldig att draga försorg om lättad vexling i landsorterna. Jag frågar om det kan vara billigt att man ifrån Skåne skall resa hit upp för att få skiljemynt, eller ock betala vexlings-courtage för att erhålla sådant? Jag tror det icke, och förnyar derföre min anhållan om återremiss af Betänk. Gr. Gyldenstolpe. Anton Gabriel: Banken har ingen annan skyldighet i afseende på sina sedlar än att invexla dem elliot silfver, men att den skulle utvexla dem i mån af allmänhetens beqvämlighet, dertill kan jag icke finna någon grund, då den ändock aldrig skulle kunna tillfredsställa alla, ty om man äfven hade vexlings-kontor i hvarje län, så skulle ju ändock de, som hade långt till residensstaden till slut önska att ett vexlingskontor skulle finnas i hvarje by, och har man skyldighet emot den ene, så har man det ock emot den andre. Jag erkänner således icke att Banken har annan skyldighet i detta fall, än att med silfver inlösa sina sedlar. Frih. Cederström, Rudolf: Frih. Raab har yttrat, att, om Riks-Banken icke hade monopolium på myntverket, så skulle förhållandet beträffande myntvexling i orterne säkerligen vara annorlunda. Jag anhåller då att få oberopa den erfarenhet man liar ifrån andra länder, der icke någon Riks-Bank finnes, men der ändock förhållandet är, i afseende å vexlingen i landsorterne, alldeles enahanda med det som här eger rum, så till vida att nemi. ingen
Ändamålsenligare synes det Utskottet vara, att, såsom äfven uti motioner från Bnodeståndet blifvit föreslaget, sockneoinbud valdes, hvilka, tillika med ett mot - 22 Slals-Utskottels Utlåtande, As 167. svarande antal af Konungens Befallningshafvande utsedde personer, helst räntetagare, fögderivis sammanträda inför kronofogden för priskuranternes uppgörande; och då det i de större fögderierna icke kan vara behöfligt eller lämpligt, att ombud för alla socknarne hvarje gång komma tillsammans, torde, för att tillika lätta det med ifrågavarande bestyr förenade besvär, antalet kunna inskränkas till minst fyra och högst sex ombud, skiftesvis valde af fögderiets socknar, i den ordning och till det antal, som efter vederbörandes hörande blifvit af Konungens Befallningshafvande bestämde. Beträffande de priskuranter, hvilka för städerne skola af Magistraterne afgifvas, så anser Utskottet dessa uppgifters edeliga bestyrkande vara mindre lämpligt, enär de å tjenslens vägnar upprättas och merendels komma att grunda sig på andra personers uppgifter; men deremot har Utskottet funnit sig böra föreslå edgång för deputerade till markegångstaxans upprättande, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad som vid taxeringsoch pröfnings-kommittéer eger rum. I öfverensstämmelse härmed och på grund af hvad Kongl. Maj:t i öfrigt föreslagit, tillstyrker Utskottet, att Bikets Ständer måtte för deras del besluta, att för städerne skola, i öfverensstämmelse med torgprisen under Oktober, November, December, Januari, Februari och Mars månader, af magistraterne efter hvarje månads slut upprättas priskuranter å fullgoda och afradsgilda varor af de persedelslog, som i markegångsfaxorna upptagas, hvilka priskuranter genast derefter till Konungens Befallningshafvande insändas. För landet upprättas priskuranter å enahanda slags persedlar af serskilda nämnder, fögderivis.
Dessa rifvas sedan och arbetas i ett fat med nå- got smör o c h ett vinglas konjak eller mer, tills det blir en deg, så smidig och fast, att den släpper fatet, sedan formas den på en skärbräda, så att den får utseende af en på midten afhuggen sockertopp och viras in i staniolpapper, men den öfversta sidan skall vara bar. Ställes på en tallrik i svalt rum, så att den blir riktigt fast. När den tages in, vikes staniolen ner vid öfre kanten och klippes ut till en frans. Anjovis, helst s. k. ostronanjovis, sardiner, holländsk-jäger-matjes-sill eller ock inlagd sill få ej saknas. Sillen blir bäst sålunda inlagd. Den vattenlägges ett dygn, hvarunder vatten bytes flere gånger, klyfves, befrias från benen och skares i ej för fina strimlor, som läggas i en saladier eller på en tallrik, så att den ser hel ut, hvarefter man skalar en rödlök och skär den i runda skifvor, så att man kan taga ut ringar däraf, hvilka läggas i långa rader längs med eller snedt öfver sillen. Sedan kokar man upp en half kaffekopp malättika; är den stark, spädes den litet; till denna blandas några droppar matolja, ett stort skedblad socker samt litet fmstött peppar, hälften hvitoch hälften kryddpeppar. Slås varm på sillen, som är färdig efter en halftimme och utmärkt god. begynna med någon slags inledning o m | | _ » smörgåsbordets » betydelse eller ursprung kan väl knappast tjäna någon till nytta eller nöje — allt hvad vi därom veta torde också inskränka sig till det faktum, att detta sätt, hvarmed vi ha för vana att inleda våra mållider, är en gammal svensk sed, en sed som i långa lider egt bestånd, och som troligen också för framtiden skall veta att behålla sin plats, trots de utrotnings försök en och annan skulle kunna vara benägen att däremot anställa. Ett smörgåsbord bör vara serveradt på ett särskildt o c h ej för litet bord, så att utrymmet kan tillåta alt llere personer samtidigt komma intill det.
Under sednaste decennier har, genom fyrars uppförande på Kattegals kuster, seglationen på detta svåra farvatten blifvit allt mer och mer betryggad; men ännu återstår en lucka att fylla, på det att hvad som redan åtgjorts må blifva fullständigt, och detta är — uppbyggandet af en fyr vid Tylön, eller på den udde, som i nord vest begränsar den s. k. Halmstadsbugten. Att vidlyftigt utveckla de skäl, som föranledt mig till väckande af denna motion, är ej behöfligt; — de årligen förefallande strandningarne söder om Falkenberg samt på Halmstadsbugtens sydöstra kust, och hvaraf, under sistförllutna månad, tvänne egt rum å den förstnämnda och en å den sistnämnda stranden, tolka bättre än ord behofvet af en fyr mellan Kullens och Morups. Strandningarne tima särdeles under den mörka årstiden, och föranledas hufvudsakligen af de starka strömsättningarne i Kattegat, hvilka af en, på detta vatten mindre befaren sjöman, icke kunna beräknas. Man finner derföre ofta af de skeppsbrutnes sjöförklaringar, att, kommande från Sundet under stark vestlig vind och efter angörandet af Kullens fyr, de, för att med desto större säkerhet gå fria för Halländska kusten, styrt en mera vestvart kurs, så att de efter beräkningen borde få Anholts fyrskepp rätt för-ut eller ett streck i lovart. Men genom strömsättningen bragta inåt Halländska kusten, hafva de i stället fått sigte på Morups fyr, och, om Motioner hos Ridderskapel och Adeln 1862. 141 vid sådant fal! en vestlig storm egt rum, har strandning å kusten kring Falkenberg deraf följt. Egde seglaren på Kattegat ett ledbloss i natten mellan Kullens och Morups fyrar, hvilka äro belägna på ett afstånd af cirka 16 sjömil från hvarandra, så skulle han, med undantag då en våldsam storm gjort honom redlös, med full trygghet kunna lotsa sig igenom denna svekfulla farled. En man af facket har, på detta rum, upplyst mig om en af orsakerna till de på Halmstadsbugtens sydöstra kust förefallande skeppsbrotten.
Jag reste helt och hållet på måfå och steg af här, därför att här såg ut att vara vackert. Men i dag är jag alldeles tvungen att skicka af bref. I morgon skall jag komma på visit — tack för att ni har visat mig trakten. » Det var i själfva verket han, som hela tiden varit före och som dragit oss med sig. Dagen därpå blef det tal om konst. Då var den store teoretikern Nisse med, och det IDUN 4S dröjde inte länge, förr än han laddade ur sig den nyaste visdom, han fört med sig från Paris. Hur pass djupt han trängt in i de moderna idéerna och hur skarpsinnigt han uppfattat dem, skall jag lämna osagdt. Men ord fattades honom ej. Aja sekunderade honom ibland, men med vida mindre säkerhet. Asp hörde på dem med intresse — detta var tydligen nytt för honom. Men d-l Nisse slutat, sade han, att det icke bör få finnas något » sätt » att måla. Man bör endast se naturen utan alla förutsättningar och försöka ge ett sant och ärligt uttryck för det man ser. Det var den enda regel, man hade att gå efter. Men Nisse upplyste om, att det inte var så enkelt. Han talade om itnpressionister och luminister och pointillister. Till slut blef hans anförande så inveckladt och dimmigt, att Aja måste bita af det med ett skämtsamt ord. Asp tycktes också ha fått nog af lärdom, han frågade, om Nisse hade några studier, som han ville visa, men Nisse hade den principen, att aldrig visa hvad han höll pä med — den principen var nämligen den enda riktiga, om man ville bevara sin ursprunglighet. Men Aja bad oss stiga in, så skulle herr Asp få se det lilla, hon hunnit få färdigt. Hon var alls inte rädd att förlora sin originalitet. struken öfver skog och sjö, och blå färg afsatt här och hvar ibland träden. Den andra framvisade en liten linhårig flicka ute på en äng i solgass. Häftiga färger, det hela rått och robust, men saftigt och kraftigt. Den tredje: ett strandparti med en hvit båt i skuggan under pilarna, och i båten en ung dam i skär klädning och stor halmhatt. » Det här är skräp, » sade Aja. » Det behöfver ni inte säga, för det har jag sagt själf.
Meri gifva vi akt på erfarenheten oell niqd förutsättning det församlingen sjelf bäst är i tillfälle att pröfva hvad henne är gagneligt, synes hon vördsamt undanbedja sig detta det Höglofl. Ekonomi-Utskottets erbjudna förmynderskap. Det händer ju lika ofta att hon väljer den äldste som den yngste på förslaget. Vid ett prestval, i det stift jag tillhör, och som hölls i somras, hade församlingen att välja mellan en af 65, en af 60 och en af 53 år. Den äldste valdes med stor pluralitet. Hade hvad Utskottet föreslagit blifvit en lag, så hade denna församling icke fått den herde, som hon i många år känt och älskat. Mången gång kan det vara både nödigt och nyttigt att en kyrkoherde får utbyta församling. Skälen härtill kunna vara långt ifrån omoraliska; tvärtom härledas från den innerligaste religiositet hos transportsökanden. Hvarför skall han då stängas? Och då Apostelen säger: De sorn förkunna Evangelium, skola hafva sin näring af Evangelio, synes ett skäligt afseende på bergning äfven ur chrish, lig synpunkt vara berättigadt. Af dessa skäl, hvartill kunde läggas ännu flera; reserverar jag mig mot Höglofl. Utskottets beslut i ofvannämnde fråga.» STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 1859. Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande N:o 4. Arik. till Exp.-Ulsk. den 23 Dec. 1839, Id. 2 e. m. Betänkande, i anledning af vuckt förslag om nya byggnadslagar m. m.
Enligt hvad jag kunnat erfara, anser det ojemförligt största antalet af svenska jordbrukare olägenheterna af hus\ beliofsbränningen öfverväga dess fördelar. Detta ådagalägges ock tydligt deraf, att så många under de sednare åren, uphört dermed. De 40,000 personer, hvilka ännu idka denna näring torde väl deremot i allmänhet böra anses hysa en motsatt tanke. Dessutom finnes ett icke ringa antal jordegare som sjelfva icke vilja tillverka bränvin, men som frukta för fall i spannmålspriserna, derest bränvinsbränningen inskränktes eller endast komme att idkas vid några färre fabriker, dit transporten af råämnen och i synnerhet af potatis för många blefve svårare och dyrare. Min egen tanke härom vill jag upgifva. Den 31 December e. m. 425 Sjelf icke bränvinsbrännare har jag icke såsom sådan någon egen erfarenhet att åberopa. Men jag tror icke, att husbehofsbränning i allmänhet medför vinst och har sällan funnit, att den som idkat denna näring en längre tid derigenom förbättrat sin ställning. Boupteckningarna efter sådana personer visa nästan aldrig att den ärfda eller annorledes veterligen förvärfvade förmögenheten blifvit ökad. Väl ser man ofta fullt trovärdiga personer upvisa kalkyler eller räkningar, hvilka för ett eller annat år utvisa betydlig behållning af nämnde näring. Men frestelsen att när man producerar bränvin äfven då och då spekulera i den högst äfventyrliga handeln med denna vara, förluster vid utborgning och magasinering, fylleri, bedrägeri och stölder hvartill de personer som biträda vid rörelsens bedrifvande ofta göra sig skyldiga och som vanligen äfven verka på den närmaste omgifningen, försummelse af andra för landtmannen vigtiga göromål m. fl. orsaker, hvilka det hlefve för vidlyftigt att upräkna, föranleda troligen det allmänna resultatet att en Svensk s. k. husbehofsbränning efter något urstionde slutas för egaren med förlust om ej med konkurs. Farhågan att om husbehofsbränningen uphör, priset å spanmål och i synnerhet potatis, på vissa från bränvrnsfabrikerna mera aflägsna orter, skola komma att något falla, synes mig deremot icke alldeles ogrundad.
Föredrogos Konstilntions-Utskottets Memorial: N:o 35, med förslag till ändring i 14 § i momentet Riksdags-ordningen: N:o 34, med förslag till tillägg uti 75 § Riksdags-ordningen, angående förstärkning af sammansatt Utskott; och N:o 35, med förslag till åtskilliga ändringar i Riksdags-ordningen angående Ridderskapet och Adelns representationsrätt. Dessa 3:ne förslag antogos att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. N:o 36, med Voterings-proposition, rörande det af Konstilutions-Utskottet uti Memorialet N:o 11, framställda förslag till ändring i 15 § Riksdags-ordningen, om hemmansegares representationsrätt. Voterings-propositionen godkändes, samt N:o 37, i anledning af Riks-Ståndens beslut rörande det af Konstitutionsutskottet i Memorialet N:o "23 framställda förslag till tillägg i 109 § Regeringsformen och 80 § Riksdags-ordningen. Memorialet ansågs icke föranleda någon Ståndets åtgärd. S. D. Efter skedd föredragning bifölls Stats-VIskottets Memorial N:o 121, med förslag till allmänna villkor och stadganden i afseende på de under denna Riksdag beviljade statsbidrag till väganläggningar och vägförbältringar samt hamnbyggnader och vatten-aftappningar m. 11. arbetslöretag. S. D. Föredrogos och bifollos Slalssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkanden: N:o 14, i anledning af väckt motion om rättighet för Vestra härad inom Jönköpings län, all, för underhållandet af Sunds bro, uppbära roterings-frihets-afgiften för hemmanet Hallsnäs inom Ramqvilla socken; och N:o 15, i anledning af väckt motion om rusthållares befriande från underhållande af trossvagnar och från aflönande af trosskuskar. S. D.
Det representativa MyntCapitalet 6kall till det belopp, som blir en följd af den nu föreslagne regleringen, oförändradt intill nästa Riksdag qvarblifva i rörelsen circulerande si 522 Den 10'Junti e. m. att det permanent hvarken ökas eller minskas under tiden. 4:0 Hvad som i räntor och Capital-afbetalningar till Banken inflyter skall för den skull åter utgå på serskilda bestämda vägar, nemligen: Fastighets-låne-fonden *■ - 1,785,000 R:dr Odlings-låne-fonden 334,000 — utom inbetalte fastighets-lån, som särskilt tillfalla denna Fond. Metall-låne-fonderne 600,000 R:dr med förbehåll likväl att af berörde Summa måtte afsättas 200,000 R:dr för att, i händelse någon annan utväg dertill framdeles ej skulle finnas, såsom ett Creditiv till Kongl. Maj:ts Nådiga disposition öfverlemnas till understöd för Sillfiskerierne i Riket, hvilken summa, derest Sillfiske ej skulle inträffs, borde till Metalllånefonderne återgå. Manufactur-låne-fonderne 500,000 R:dr Discont-låne-fonderoe erhålla icke nytt anslag till utlåning, men bibehålla de gamla Creditiverne och undfå till inlösen af FilialDiscon* ternes assignationer 700,000 R:dr, med villkor af öppen rätt till öfverläggning rörande ?:de och 8: de punkterne samt med förbehåll af den förändring, hvartill det af Riksens Ständer beslutade liqvidationssätt för FilialDisconternes utredning, kan föranleda. MagazinsDirectionens Creditiv förblifver oföräodradt. Den jo Junii c. m. 523
” är det vigtigaste att jag vet hvem som begått den stölden att knipa bort mitt hjerta.” ”Din lilla toka, du är på villostråt!” ”Visst icke!” ”Jo, ganska visst – jag vet genom honom sjelf att du tror dig känna hans namn och ställning ” ”Nå?” ”Men du känner intetdera!” ”Tant bedrager sig.” ”Det är tvertom du som äflas att bedraga dig sjelf – jag vill slå vad att du inbillar dig att han är en ganska hög person?” Blendas rodnad förrådde tillräckligt hennes mening angående detta ämne. ”Jo jo”, återtog gumman Gyllenhake, som ganska väl syntes förstå detta slags svar, ”jag visste väl att jag hade rätt stackars barn!” ”Men ”Se så, inga undflykter – du ser i honom en man, vid hvars sida du kan vänta dig att få inträda i de förnämasta kretsar?” ”Ja, jag tillstår det.” ”Och jag svarar ännu en gång, att du bedrager dig och att du ovillkorligt och för alltid bör förkasta denna oförnuftiga fantasi!” ”Ingenting”, svarade Blenda beslutsamt, ”skall emellertid förmå rubba min öfvertygelse! Hvartill dessa försök att inbilla mig motsatsen tjena, vet jag ej – men jag vet, att, om jag än icke med mina egna ögon sett och med mina egna öron hört att han är en man af rang, jag ändå skulle hafva trott det så säkert litar jag på instinkten!” ”Jag säger dig, min lilla fröken, att din inbillning är så fabulös, att du sjelf utgör en hel fabel, och en gång skall du, liksom jag nu, skratta åt din narraktighet Likväl måste jag allvarsamt underrätta dig om en sak ” ”Hvilken då?” ” att du öfver all beskrifning sårar den, som en dag önskar erhålla dig till sin maka!” ”O, min gud, sårar jag honom?” ”Det är ju helt naturligt, då du icke vill se hans eget värde, utan blott det, som du sjelf förlänar honom.” ”Säg för all del icke så!” ”Jag skall tvertom säga ännu mer: jag skall varna dig för att genom denna envisa chimêre för alltid stöta honom tillbaka!