Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då medlen bli 1- ) • * C vit utgifne, endast såsom förskott, derå Cassan eger tillgodonjuta ränta till enahanda belopp, som « andra utlånta Capitaler, och Cassan för öfrigt, i betraktande af de föreskrifter, Kong!, Maj:t läckts i Nåder meddela, vid förskottets beviljande, icke synes något äfventyra, hvarken till räntans behöriga erhållande, eller Capitaiets återbetalning; anser Utskottet någon vidare åtgärd härvid icke böra ega rum: Och har Utskottet, i sammanhang härmed, skolat upplysningsvis nämna, att, jemlikt den underrättelse, som från Kongl. Krigs-Collegium erhållits, Boställs-Cassans fordran i förenämnde hänseende, vid 1822 ■års slut, redan var nedsatt lill 42>53y R:dr 3a sk. 9 rst. Banco. Beträffande den Kongl. Krigs-Collegium i Nåder uppdragne speciella torvall - 636 S t a ts-U t sk o ttet s Betänkanden, ningen af Boställs-medlen; Så har Utskottet, vid genomläsande af Prolocollen för ifrågavarande anie år, funnit densamma enlig med de derom gifne föreskrifter, livilke hufvudsakligen innefattas uti Kongl. Majlis förnyade Husesynsoch Boställsordning den i5 September 1762, jemte Kongl. Förklaringen den a3 Januarii 1770» samt Kongl, Låne-Reglementet den 23 Maj i8o5; Äfvensom Militiac-Boställs-Cassans Låilehandlingar, så vidt Utskottet haft tillfälle att dem genomgå, befunnits fullständige, Och, hvad slutligen angår sjelfva Räkenskaperne, anser Utskottet granskningen deraf endast föranleda tili den anmälan, att åtskillige ganska betydligc Summor hos en del Redogörare finnas balancerade; På grund hvaraf Riksens Högloftige
Det visade sig då, att dessa åtgärder inskränkte sig till en medgifven rättighet för den resande att under vintermånaderna åtfölja den seglande jakt, som då hade att besörja postföringen, men att denna rättighet, sedan sommaren inträdt, upphört, ty den resande kunde icke denna årstid fordra, såsom en ovilkorlig pligt, att blifva fortskaffad af det då för postföringen allena förhyrda ångfartyg. Sannt vore visserligen och borde icke heller förtigas, att det ångbåtsbolag, som öfvertagit postföringen, äfven lemnade tillåtelse för passagerare att å samma fartyg medfölja; men sådant skedde icke i följd af någon dess förbindelse, utan vore att tillskrifva antingen dess välvilja eller beräkning, hvadan det ock vore både tänkbart och möjligt att passagerare af en eller annan orsak kunde gå i mistning af förmånen af detta fortskaffningsmedel. Annorlunda hade likväl förhållandet varit så länge kommunikationen på Postverkets bekostnad underhölls emellan Westervik och Wisby, då den resande egde ett på vederbörliga föreskrifter grundadt anspråk att förhjelpas öfver hafvet. Äfven för de resande, hvilka begagnade den egentliga farleden eller den, som 14 Stals-Utskollets Utlåtande, No 207. ginge öfver Kalmar och Öland samt vidare från Böda hamn fortlöpte öfver det mellanliggande hafvet till Klinte hamn på Gottland, vore i afseende på fortkomst, trygghet och beqvämlighet föga åtgjordt, enär alla, som under en tid af omkring 7 månader om året ville begagna denna väg, nödgades betjena sig af en öppen roddbåt, blottställde för de många faror, som kunde, äfven den ljusare årstiden, inträffa under en 11 mil lång sjöresa.
I sjelfva Riksförsamlingen hade dock grundlagsstiftarne ansett nödigt, att lemna hvarje enskild ledamot rättigheten att fordra ett väckt förslags bordläggning och att föreskrifva en sådan för Utskottens utlåtanden, utan särskildt påyrkande; men i sockenstämma gällde ej ens de mest talande skäl till uppskof, om ej majoriteten förenade sig derom. Sålunda hade utgifter kunnat, emot talrika församlingsmedlemmars yrkande på uppskof, utan rådrum för mognare öfverläggning, å sockenstämma beslutas samma dag då förslaget blifvit framstäldt, hvarigenom församlingen ådragits en beskattning ej blott för det året utan för många kommande, särdeles i fall företaget erfordrat ett större låns anskaffande, till hvars återbetalning sockenstämman förpligtat äfven en kommande generation. Faran häraf och af det fält, som sålunda vore öppet för förslagsmakeriet, visade sig än mer ögonskenlig!, om man besinnade att, i följd af det i allmänhet rådande röst beräkningssättet vid sockenstämma och af den myndighets organisation, som förvaltar församlingens angelägenheter, flertalet af församlingsboerne vanligen är frånvarande, emedan de anse sig derstädes intet kunna uträtta; men äfven för de förmögnaste kunde den i nuvarande författning stadgade ordning medföra betänkliga följder, derest en sådan församlingsledamot råkade vara frånvarande några få veckor och en annan ledamot under tiden framkomme med eller lyckades genom öfverraskning genomdrifva något favoritprojekt, hvars kostnad den frånvarande sedermera kunde få till större delen vidkännas i den mån han hade större andel i egendom inom församlingen, äfvensom denna hans egendom kunde blifva för lång tid graverad i och för sådan utgift.
En af våra snillrikaste Manufakturister bar, uppmanad af en bedröflig erfarenhet, uti en under slutet af 1823 års Riksdag, i ett af våra mest lästa Tidningsblad, införd artikel: Tankar om brännvin och brännvins-bränningj också lemiiat oss en uppmärksamhet, värd teckning af brännvinets olyckliga följder: ”Det åstadkommer, yttrar ”han, en mängd split och rättegångar. Det ”uppfyller alla näringsställen med oredor "och slagsmål, våra fattighus med fattig”hjon, assistancen med trasor, våra hus"håll med uselhet och allt upptänkligt elän”de, våra hospital med sjuklingar, våra ”fängelser med brottslingar, och slutligen "våra afrältsplatser och straffställen med Den 28 November e. m. 545 ”olyckliga. Det förstör all samfunds-säll”het och trefnad. Våra kyrkor uppfyllas ”af kalla och liknöjda åhörare, bland hvilka största delen betungas af kyrkoki-ogs”brännvinets verkan, hvilket de njutit in”nan de bivista Gudstjensten. Våra verkstä”der få genom brännvinet usla arbetare, och ”våra salubodar framte dåliga varor. Det ”ökar arbetslönerna och dags-penningen, ”emedan en arbetare på en dag vill förtjena så mycket, att lian åtminstone i tre ”dygn kan öfverlasta sig och lättjas. Det ”försvagar den uppvexande generationens ”fysiska och intellectuella förmögenheter; ”öfverallt i Landet och i Städerna åstad”kommer det fattigdom och elände. Det ”gör hjertat doft för hvarje ädel känsla, ”och sänker menniskorna vida under de ”oskäliga djuren.” Han tillägger: ”Man hör nu ganska ”ofta, till och med dagligen, (det är skrif”vit 1823) resonneras öfver de olyckliga ”Spaniorerna, deras inqvisition och deras ”stora slafveri; men ingen tyckes påmin”na sig huru stora slafvar Svenskarne äro ”utaf brännvin.
Alt den redan under den lid bruket för Kronans räkning bedrefs, varit dit anslagen och att detta varit anledningen, hvarför någon rekognitions-afgilt deraf icke ifrågakomma, antogo Kommitterade såsom säkert, likasom att denna allmänning, ehuru icke särskildt omnämnd, under samma vilkor af skattefrihet jemte kronobruket upplåtits åt dess disponenter, Borgmästaren Hans Barkhausen och hans mag, Presidenten Friherre Casten Feil. Med den andra eiler Hålahults allmänning åter vore förhållandet sådant, att Friherre Feif först väckt fråga om och genomdrifvit dess förklarande för kronoallmänning samt på sin bekostnad låtit den från enskildas egor utbryta och afrösa, hvarefter först Kongl. Bergs-kollegium genom Resolution den 8 December 1709 lagt denna allmänning under svafvelbruket och Expedilions-Ulshotlets Förslag till underd. Skrifvelse IS:o 494. G7 Kongl. Maj:t medelst privilegier af den 30 September 17K2 sådant bekräftat, med förklarande att, då svafvelbrnket vore eli af de ädlare verken, skulle allmänningen vara fri från rekognilions erläggande. De från frisocknarne utgående tjenstbarheter hade af ålder bestått af 2:ne slag, nemligen dels af dagsverken vid grufbi vtningen oell dels af lelverering af skogsprodukter. För dagsverksskyldigheten ålnjötes befrielse från utskrifning enligt Kongl. Resolutionerna al' år 1G26 för Axbergs och Hofsta socknar samt af är 1652 för Kihls församling; och ansåges friheten från krigstjenst motsvara dagsverksskyldigheten, hvarföre dagsverkena äfven utgjordes utan betalning. Alt förse svafvelbrnket med ved och kol samt dem till bruket forsla, hade ursprungligen äfven varit ett liisockne hemmanens åliggande, men denna skyldighet motsvarades icke af någon särskild dem beviljad förmån, ulan skulle de för ved och kol, som till bruket levererades, erhålla betalning.
Banco»Utskottet har wäl rj kunnat undgä, att inse ben swära känning, som, bäde för allmänna credite», och jrmwäk fbr BanquenS operationer, tvär att befara, i händelse Discont.ContoirenS, till stor mängd, och betydande sammanlagd summa utelöpande Reverser, kommit att pä en gäng sakna inlösen, och derigenom förlora en fdrut allmänt accrediterab gängbarhet; men dä Herrar Banco-Fullmägtigeomfdrmäl, te ätgärd, icke grundadepä utfärdade Författningar, eller serskildt meddelte föreskrifter, har sädant ej bordt undfalla Högloft. Banco-Utskottetanmärkning. Widare, och sedan en allmän Fattigwärbs.Jnrättning för Hufwudstadea, ansettoumgängelig, samt ivar faststäld; och Fonden för desi underhällande, jemväl igenom friwillige sammanstött bordt samla-, haf ros - Den 22 September. 763 wa Hrrrar Banco - Fullmägtige, uppä skedd fbrcställ» ning, bifallit, att till förrbcrbrde wälgörim^e anstalt, skulle af Banqucns andel i Olscont-RevenLen, fä aflrmnas Sex Hundrade Sextio Sex R:dr 52 K. Spcc. En sädan, utan grund i Författningar, skedd disposition af Banqucns medel, hwartill dctz blifwan» be Rcvcnäe af vistont-rdrelscn ofelbart jämwäl hdrde, har Hbglofl. Banco - Utskottet ansett sig likaledes ej böra utan anmärkning fbrbigä. Och ffulle fbrrbcrdrde bägge händelser, genom Utdrag af Protocollet till de Respektive StändenS kännedom samt gunstbenägna bcbbmmande, wLrdsammeli, gen bfwerlemnas r med hemställan, det mätte ben , för en mängd uslingars räddning, till Allmänna Fattig» wärdén skedde Zrstisicatioa fä afskrifwaS.
I anseende till förestående afresa från hufvudstaden, nödgas jag afsäga mig min plats såsom Bänkman och ledamot af Serskilda Utsk., hvarjemte jag vördsamt anhåller att likväl få bibehålla min Riksdagsmannarätt. R. o. Ad, lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att sammanträda lill val af en ledamot i Serskilda Utsk. efter Frih. Stjernstedt. H. R. Ad. åtskiljdes kl. J till 11 på aftonen. den del ej vill, röstar In fidem protocolli, atibert Munck. Den lä Maj. »5 Tisdagen den 16 Plenum kl. Ö e. m. Fortsattes pröfningen af Bevilln:s-Utsk:s Uetäjik. M 3, an g; de Tull-bevillningen. Härvid förekom först och bifölls Utsk:s hemställan, alt tnllfrihet vid utförsel matte medgifvas för arliklarne Brandslakar, Bräder och Plankor, sugade af ek och ask, Enträd och Enstafrar, Gevärsslocks-ämncn, Ilandspaks-ämnen, täckter, huggne eller täljde och sågade samt Laggoch hollcn-släfver. I)c derefter af Ulsk. föreslagne förändringar uti Tariffen för Kredit-uplaget och Transito-afgiften blefvö jemväl af II. o. Ad. bifallne. För pröfning af de tullvärden, hvari Utsk. föreslagit förändring, och hvarom R. o. Ad. icke redan vid tullafgifternes bestämmande fattat sitt beslut, blef nu förslaget till införsels-tariff genomgånget, hvarvid R. o. Ad., efter någon discussion, fann att de deri utförde tullvärden för den af R. o.
Icke heller hafver Gud fåfängt belagt menniskones själ och hjerna med en sådan poetisk drift och våra hjertan så skapat, att man utan en blödig rörelse icke kan höra eller läsa ett konstigt vers-stycke”. Men i den text, hvartill detta ställe är en not, utlåter sig samme tänkare: ”Under Vältaligheten inbegripes ock Ars Poetica, som är en konst att beveka och förlusta folk med versbundet tal; hvilken dock hafver en hop sina egna särdeles grepp, hvaribland det ock är ett, att hon gemenligen föreställer en mening under någon dikt af främmande och ljufliga sinnebilder”. Och dermed har han utsagt alla dessa mäns egentliga och innersta uppfattning af Skaldekonstens väsende. Ty till djupare eller klarare kom aldrig Dalin sjelf, som hade studerat i Lund och der just af Rydelius erhållit sin humanistiska utbildning. Hans begrepp om Poesien var – och blef – aldrig något annat, än att hon är en egen art vältalighet och qvickhet, förknippad med hvarjehanda allegoriska fictioner och lekande påfund, samt bunden vid skyldigheten att tala i rigtigt afmätta och välgjorda verser. Från denna synpunkt utgår ock hans i miniatur författade ”Historia om Svenska Vitterheten”; der – i förbigående sagdt – det märkvärdigaste är aningen om den forn-nordiska Mythologiens både poetiska och religiösa förträfflighet, men tillika det omdöme öfver de gamle Skaldernes qväden, att ”de äro merendels temmeligen släta”, och att deras versslag är – ”sapphiskt” (!) Ett omdöme, som sedermera Blom troget afskref14. Man kan då ej förundra sig, att de förutnämnda ”Påminnelserna” inskränkas nästan ensamt till yrkanden på tankarnas sanning, välsagdhet och correcta versificering.
Arméen bör bildas af stående stamtrupper, såväl värfvade som indelda, i förening med beväringsmanskap, och vissa dels värfvade och dels indelda sjötrupper likaledes utgöra ständig stam, med hvilken manskap af sjö-beväringen förenas; 2:o Genom vapenöfning under fredstid bör åt beväringsmanskapet gifvas sådan förberedande daning, att detta manskap, vid påkommande behof, då arméen skall sättas på krigsfot, kan ofördröjligen förstärka denna och inom dess leder emottaga vidare nödig utbildning, samt att sjöbeväringen må vara användbar för tjenstgöringen dels på Flottan, så väl den seglande, som den roende; och dels för öfrigt såsom marinsoldater, i hvilka afseenden årliga öfningstiden bör utsträckas till 31 dagar, inoch utryckningsdagarne inberäknade, sålunda fördelade, att minst 14 dagar användas till förberedande recrut-exercis och de öfriga 17 dagarne i förening med stammen; 3:0 Med antagande, att tiden för vapenöfningarne sålunda utsträckes, må, till vinnande af besparing så väl i arbetsdagar som i statsutgifter, blott en viss del af första beväringskiassen årligen inkallas till vapenöfning och den öfriga delen blifva qvarstående i reserv, att, i fall arméen eller flottans trupper skulle behöfva ytterligare förstärkas, till tjenstgöring uppbådas; 4:o Enär första beväringskiassen, sedan alla till krigstjenst odugliga blifvit afräknade, ändock redan öfverstiger 21,000 man, må antalet beväringsskyldige, som till vapenöfnings undergående årligen inkallas, varda intill dess förändrade omständigheter kunna föranleda dess förökande, för hela riket, med undantag af Gottland och Lappmarkerne, inskränkt till 14,323 man, deraf fördelas på arméen 11,181 och på flottan 3,544 man; Kongl. Maj:ts Nåd.
Frln Piot. Utdrag den 7 Oktober 1829. Sä Från Hedervärda BondeStåndet* S. D. Då nu till ytterligare handläggning föredrogs Stats - Utskottets Utlåtande, N:o 226 , i anledning af väckt Motion om förändring i tiden, då Krono-Fogtlarne skola afgiiva Summariska Redogörelserne för Krono-uppbörden , fann Ståndet för godt att vid detta Utlåtande låta bero. S. D. Vid förnyad föredragning afSt3tsUtekottets Utlåtande, N:o aal, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets i åtskilliga ämnen afgifna och af trenne Rikä-Stånd godkända Betänkanden , lades detta Utlätande till Handlingarna, utom i hvad angick deruti omförmälda Betänkanden : Nio 116, i anledning af väckt fråga om Mölndahls Qvarn-egares befrielse från skyldigheten att, emot fastställd Tull af en kappe på tunnan, verkställa målning för Kongl. Majtts och Kronans räkning; N:o 155, angående afskrifningen af åtskilliga bestridda utgifter å öfverskotten; N;o 172, angående ifrågaställd indragning afVe
Skulle genom kanalen någon förändring ske skall på Bolagets kostnad byggas avloppsvalv av sten, som i framtiden skall underhållas. Om närboende jordägare förlorar sina vattenkällor skall Bolaget ersätta dem med nya. De skall också göra nödvändiga anläggningar för ängarnas bevattnande. Bolaget äger rättighet att anlägga nya vägar och kanaler med förbindelse med huvudkanalen efter ansökan hos Oss. Bolaget äger rätt att uppföra upplagsställen, som varv om de finner det lämpligt. Denna rättighet kan också lämnas till angränsande jordägare. I sådana fall erhåller ägaren avgifterna. Då oförsiktig bearbetning av de i kanalens grannskap belägna gruvor och stenbrott kan orsaka skador på kanalen, skall tjänstemän låta syna dessa gruvor och stenbrott. Anser de att skada föreligger skall de kontakta befallningshavaren som kan förbjuda verksamhet där. Kreatur som vistas på vallen utefter kanalen kan orsaka skada, dels genom att kanalens bräddar fördärvas eller att vallen skadas och översvämning uppstår. Kanalbetjäningen har skyldighet att fånga den som vistas på olovligt ställe. Skulle vid särskilda tillfällen det behövas att material eller andra förnödenheter till kanalbygget förs fram över andras ägor, skall ersättning inte nekas. För att kunna bedriva arbetet med kanalen i ett sammanhang vill Vi under byggnadstiden bistå Bolaget med arbetskommendering av Vårt och kronans manskap. De skall få särskild sold, som genom beting kan bestämmas efter vars och ens prestation. De som inte vill ha beting får dagspenning. Befälet avlönas som vanligt i kronans förrättningar. Under den årliga arbetstiden skall för manskapets förplägnad en fri och obehindrad tillförsel och försäljning av matvaror, dricka och brännvin vara tillåten. Om priserna på grund av bristande tillförsel stiger obilligt skall Bolaget ha skyldighet att svara för tillgång på tillräckliga livsmedel. För att snarast möjligt kunna genomföra kanalprojektet behövs arbetskraft. Därför bör upprättas särskilda arbetskompanier eller korpser. För att få tillgång på sådana arbetare skall Bolaget ha tillstånd att uppodla allmänningar, oländig mark, kärr och mossar, som ligger inom lämpliga avstånd. Dessa räknas som nybyggen och erhåller frihetsår. Bolaget kommer att i mån av behov erhålla gratis krut till bergssprängning. Vid varje års slut skall direktionen insända förslag på hur mycket manskap och krut beräknas gå åt. Dessutom skall man lämna uppgift om de kalkbruk och kronoskogar som kan leverera virke.
N:o 12, ang:de väckt förslag om upphörande af de s. k. prebendepastoraten. Frih. Cederström, Rudolf: Ekon.-(Jtsk:ts Betänk. N:o 12, som utgör anledningen till detta Mern., blef af R. o. Ad. behandladt med den grundlighet och utförlighet, som ämnets vigt kräfde. R. o. Ad. biföll icke Utsk:ts hemställan om prebendepastoraternas upphörande, utan beslöt, med afslag å Utsk:ts hemställan, i dess ställe, att R. St:r ville hos K. M:t i underdånighet anhålla, det K. M:t behagade taga i öfvervägande, om icke en vidsträcktare indragning af prebende-pastoraten än den, som redan Den 21 Februari. 009 redan egt runi eller i sammanhang med regleringen af biskopslönerna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske. Preste-St. åter alslog Betänk:t, hvaremot Borgareoch Bonde-St:n biföllo detsamma. Utsk:t har i sitt Betänk. N:o 12 erkänt, att borttagandet af prebende-pastoraten vore ett ingrepp i Preste-St:s previlegier, hvilka dock icke kunna ändras utan alla fyra Riks-Ståndens samtycke. Nu har, som jag nyss nämnde, Preste-St., just det Riks-Stånd, hvars rätt beröres, alslagit frågan; men ändock anser Utsk:t rätt och tillbörligt, att endast i den ringa mån ändra sin förra hemställan dertill, att det nu föreslår, »att K. M:t skulle taga i öfvervägande, om icke prebende-pastoraten, i mån af innehafvarnes afgång, kunde indragas», etc. Som jag, under sådana förhållanden, icke ser något skäl, hvarföre R. o. Ad. skulle frångå sin, efter mogen pröfning, stadgade meningi detta ämne. så får jag anhålla, att R. o.
Herr Biskoppen, Doctor Baxe: att Utkottets anförande, att åtskilliga här bosatta Judars industri i Fabrik^jrandteringen varit af verkelig båtnad för det allmänna, icke är med något bevis beledsagadt, och så mycket mindre kunnat bevisas, sorn Utskottet för egen del yttrat tvifvelsmål, huruvida Judiska Nationen medfört ali den nytta för Staten, som man ägt skäl att hoppas; att då Handeln är en af de vigtigaste grunder för en Stats bestånd, men lemnad åt främmande blifver af ingen eller åtmindstone föga nytta, den commerciella rörelsen bör lemnäs åt Uandets infödda och ej åt flyttande Köpmän, tågande till andra Kander; att Judars utflyttning icke kan genom den föreslagna deposition af Silfver i Banken förekommas; att* någon verklig Patriotisme icke funnits hos Judiska Nationen , sedan den drefs ur sitt eget Kand ; att på 18 hundrade år en så ädel driffjeder till Medborgerliga dygder i allmänhet ej kunnat hos detta folkslag upptäckas, och skall i följd af deras förderfvade Religionsoch Moral-principer fåfängt väntas; att deras arbets-formåga och mercantila 54* i3m 5 Juli. mercantila operationer bäst skulle kunna användas i Manufacturer och Fabriker, och att derest, i likhet med ett i Dannemark framställdt pro* ject, den Dag blefve stadgad, att efter 10 års förlopp ingen Jude tilläts handla med annat än hvad han sjelf förfärdigat eller genom egna klqka anstalter låtit förfärdiga, mycket skulle af härvarande Judiska medlemmar kunna uträttas och deras, omtanka således fästas vid Ilandets egna pro ducter; att det deremot vöre'högst vådeligt, att öppna för deras förmenta verksamhet rättigheten att tillhandla sig Laridtegendomar; att efter Judefolkets förskingring åkerbruk aldrig varit hvarken i theorie eller practik deras sak och icke kan blifva det för deras nalurliga afsky för allt svårt, vidhängande och osäkert arbete; att om Landfegendomar här lernnades åt Judar, ma i snart skulle , sedan de i Danmark ej finna mera att skörda, se dem Öfverflyttade till Sveriges bördigaste landskap, såsom ägare af de indrägtigaste landtgods, förmodeligen heldst nära Sjo Städer och kusterna , såsom mest beqväma för Lurendrägerier, och hvarigenom sköna -Byggnader i landet skulle användas till fyllande af upplag för Handelsvaror, egendomarnas afkastning till ökande af större handels negociationer, kanske och till stegrade pris på lifvets första nödvändighets varor, samt vare idoge siria inländska Husbönder tillgifne arbetares svett och möda uppoff* as till rikedomars ökande åt varelser,
Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten föreslagna Författning; hvilket, till ledning vid justeringen af ExpeditionsUtskottets hosgående Förslag, Utskottet likaledes ansett sig böra vördsamt anmäla. Stockholm den 3i Dec. 1829. Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrif v. N.-o 3o8. it N:o 3o8. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 4 Ja,< *83o. Preste-Ståndet d. 8 Borggre-Ståndet d. 8 Bonde-Ståndet d. 11 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med Förslag till Författning om tiden och sättet för utmätning d Domar och Utslag. S. A. K. Sorn erfarenheten ådagalagt ofullsländiglieteu uti nu gällande Executions-författnmgar, och det för deras verkställande föreskrifna sättPt, så, och enär det synes desto mera magtpåliggande att afhjelpa dessa brister, som det är otvifvelaktigt, att, i den mon credit-systemet, vid en stigande upplysning, utvecklas, i samma mon ökas ock behofvet af bestämda Lagbud, till motvigt emot försöken att obehörigen fördröja uppfyllandet af ingångna förbindelser; hafva R. St. tagit de flera uti detta ämne gjorda framställningar uti noggrannt öfvervägande. Härvid har det icke undfallit R. Sirs uppmärksamhet, hurusom, å ena sidan, omsorgen ej mindre för allmänna crediten, än 12 Exp.-Utsk. Förslag till und. Skrif v. 2V-'o 3o8, för enskilda Fordrings-egares rätt och säkerhet kräfver, att Domares och Konungens Befallningshafvandes lagakraft-vunna beslut, hvarigenom fordran blifvit fastställd, skyndsamt bringas till verkställighet, men S andra sidan äfven ett billigt afseende på Qäldenärens belägenhet bjuder, att hans lidande ej må, genom alltför hastiga verkställighets-åtgärder, onödigt okas.