Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
: hvarje helgfri fredag. Träffas å byrån kl. 10 — 11. A l l m Telef. LSsnummerpris: 1 5 ö r e (vid kompletteringar). Prenumeration sker i landsorten å postanstalterna, i Stockholm hos red., i | boklådorna och tidningskontoren. — S. I välgörenhetens tjänst. Noblesse digt upptagen och deras tillgångar små. D e längta att kunna utvidga sin verksamhet, men det fattas dem medel för att hinna sitt höga mål. obllge. attlampan flämtar matt i den sjukes rum, och tyst och stilla är det där inne. Hela huset tyckes försänkt i sömn; blott d e D lidande vrider sig oroligt i feberdrömmar, och de afmagrade händerna fingra nervöst på det hvita lakanet. A r han då ensam lemnad att tillbringa de långa timmarne p å plågans läger? Hafva alla tröttats af det långa vakandet? Ahnej, hvar och en af den sjukes kära anhöriga har n o g uppfyllt sin mänskliga plikt, men det kommer en stund, då naturen själf sä- ger nej, då tröttheten blir öfverväldigande, och då kroppen fordrar hvila för att icke själf bli utsträckt på sjukbädden. Men den sjuke då, där inne i det dunkla rummet? L å t oss se efter, och vi skola lätt i rummets skymning upptäcka en kvinlig varelse, som med oaflåtlig uppmärksamhet följer den sjukes alla rörelser. Här, ensam med honom, är hon herskarinna och på hennes vård, hennes kärleksfullhet och intelligens beror måhända lif eller d ö d. I sin svarta klädning, med den hvita kragen, förefaller hon som ett andeväsen i det godas tjänst. Hennes ansikte är blekt af nattvak och hennes ögon matta, men ur dem strålar dock en rik skatt af kärlek och vänlig själfuppoffring. Intet gör hon för vinning, intet begär hon och intet mottager hon. H v e m är hon, som offrar nattens hvila och lifvets solbelysta glädje för andra? Hon är en Sanda Elisabetssysler, en » Soeur de la charité » — en katolik.
Ty så länge besuttenheten skall utgöras efter en nämnds eller gode mäns utslag, d. v. s. efter gdtycke, och ingen annan gräns än detta är bestämd derför, fortgår hemmansLlyfningen härefter på samma sätt som hittills. 2:0 Att innehafvare!! af ett stamhemman icke lill följe af den nya förordningen om hemmansklyfning borde kunna väcka lösningsanspråk till sådana delar, hvilka ledan före denna förordnings allmängörande blifvit frånklyfda, så länge dessa frånklyfda hemmansdelar innehades af samma ägare, i hvars besittning de voro vid den tid förordningen blef gällande. 3:o Vill jag tillika hafva anmärkt, att jag hade önskat, att minst tvänne års fardag hade blifvit lemnad den, hvilken ägt obesutten hemmansdel, som blifvit lill stamhemmanet igenlöst; en lid, som jag anser honom kunna behöfva, om han ej skall komma i förlägenhet för att skalla sig en ny plats. I korthet: jag hade önskat, att en ny förordning om hemmansklyfning mera afsett alt för framtiden förekomma en för långt drifven hemmansklyfning, (d. v. s. en sådan, hvarigenom ett hemman urståndsättes att utgöra de detsamma åliggande onera; förmågan att bära dessa bör vara normen för besultenhet,) än alt återföra de hemmansklyfningar, som redan skett; att man gjort så liten rubbning, som möjligt, i deras ställning, hvilka lill följe af förra författningar kommit i besittning af alltför mycket klufna hemmansdelar; och slutligen, att då någon rubbning skulle ske, att den blifvit så litet tryckande för de obesutlna heuimansägarne som möjligt. Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hohenhausen har begärt alt delta betänk, måtte punktvis föredragas, så framt det icke i sin helhet kommer alt förkastas. Med honom instämmer jag deruti, alt om förslaget ej kommer att hell och hållet föi kastas, är det helt naturligt att det måste punktvis företagas till pröfning; men för min del är jag af den öfvertygelse, att delta förslag bör i sin helhet förkastas, och jag ämnar taga mig friheten framställa ett annat förslag i dess ställe.
Less mödosamma oeb ansvarsfulla befattningar lämpad lönereglering, lrvilken, särdeles bvad den lägre Krono-Letjeningen angur, länge varit ansedd som ett nödvändigt vilkor för bebörig utöfning af dess tjenste - iornopnng r^o,/o/.-rrr. u. bela tillökningen uppgiuge till Laneo L:dr 152,511: 5. 11. bvilben summa dock icke kan anses bel oeb bällén blifva en nv utgift lör LonZ/. 77.0 7 äligganden; men dä 8tats-Ve> kets al' Kungl. Naj:t lier:iknade ärliga inkomster ieke uojigä till tiel. lielojiji, att deraf kan utgä liet^dliga summa, suni f,ir denna lönereglering erfordras, mell mimi re än att i stället sl<nl!e ske en sällin, inskränkning i utgifterna till andra lieliof, som nied redan viiltagne regleringar oller e^est merl 8tats-liest^rets kial icke är t(>ren!ig; sä lia, Kungl. l>laj:t ieke kunnat upptaga clet för (lenna lönereglering erfurilerliga lictus» uti <let förslag till rederi noén :>f utgifterna uiuler Vn«lra llut vud-liteln, sorn Kongl. !Vluj:t i Dess fälliga j,rojiositinn oni 8t:,t8-Verkets tillstånd neli kel,of framställt, utan får liärmed, vid afgitvandet af det, pä 8ätt ofvan nämndt är, af Kongl. lVlaj.t antagna förslag till lönereglering för Kändtock Kandtmäteri8taterne i Druvineerne, deroin alla liandlingarne varda 1iiket8 8tänders 8tatsKtskott till8tällde, till Iliket8 8tänder öfverlemna att afgöra, oni oell livad utvägar ina vara att vidtaga till lieredande af tillgängar för denna lönereglering , sä att det dertill erforderliga ökade anslag inä kunna ä Vndra Ilulvud-Kiteln upptagas.
Bondejordlotternas uppmätning följdes öfverallt med allvarlig oro; bönderna fordrade att man skulle kungöra för dem den äkta zariska » friheten », som man trodde att herrarne i förbund med tjenstemännen dolde för folket. Oroligheternas kväfvande genom militärmakt bar begripligt nog icke rubbat böndernas öfvertygelse. Den följande revolutionära rörelsen inom den bildade klassen, som var besjälad af de största sympatier för bönderna och till lösen hade valt bonderopet: » Jord och frihet », — bidrog genom ödets bittra ironi endast till att stärka och utbreda den gonom folkfantasien skapade legenden om zar Alexander Nikolajewitsch, mot hvilken » herrarne gjorde uppror », emedan han höll fast vid sin afsigt 1 På flere ställen t. ex. skildes böndernas egendomar från herregodsen på ett sådant sätt, att när bonden skulle föra sin boskap till bete eller vatten, måste han antingen taga en omväg af några kilometer eller också gå öfver godsegarens egor; men för att erhålla rättighet dertill måste han förbinda sig att göra ett visst arbete för hvaije djar.att fråntaga herrarne jorden och fördela den mellan hela folket. » Hvar och en skall ftt 7 diesiatiner, landtmannen så väl som herren; herren måste ja ’ ookså lefva, må han då erhålla 7 die * siatiner och blifva jordbrukare! » Så pSstodo bönderna att kejsaren sagt. Vid tiden för det rysk * turkiska kriget erhöll ryktet och talet om den nästa agrariska reformen en oerhörd utbredning bland folkmassan. Och det är att märka, att icke blott » gråa » bönder utan t. o. m. en stor del af köpmännen i provinserna voro öfvertygade om, att sedan freden blifvit sluten, skulle regeringen liksom efter Pariserfreden 1856 fullborda reformen i de agrariska förhållandena, så att flere köpmän afhöllo sig från att förvärfva herregods af fruktan för den förestående expropriatio-nen! För att göra ett slut på detta tal utfärdade inrikesministern Markow J878 ett cirkulär, i hvilket han på grund af strafflagen varnade för utspridande äf falskt rykte.
Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets Utlåtande, N:o 92, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande,N:os2, i anledning af väckt fråga om skyldighet för Ordi-; narie Domare att af egne medel ersätta alla de resekostnader, hans Vicarius, i och för sitt förordnande, får vidkännas utoir. Domsagans gränser, blef af Preste-Ståndet , som bifallit berörde Betänkande, N:o 62, lagdt till Hand; lingarne, Från Välloflige BorgareStåndet, S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 110, angående aflöningen för Banco-Utskottets Secreterare och Gancelliesamt Vaktbetjening, 62 Prat. Utdrag den 14 Maji 1829, S. D. Vid fdrnyad föredragning, biföliol följande Betänkanden och Utlåtanden : 1:0 Banco Utskottets , N:o 36, med anledning så väl af 1827 års Revisions-Berättelse , som Banco - Styrelsens anmälanden; jemte serskildt ingångna Motioner från Borgare-Ståndet , i fråga om bibehållande af de från Banken meddelade lån på hus, brandförsäkfade i den upplösta fd. Stads-Fonderi af Allmänna Brandförsäkrings-Verket j 2:0 Lag-Utskottets : N:o 54, öfver Herr A. Landegrens Motion om vederbörande Under - Domares förständigande att, vid Inteckningars dödande, ställa sig till efterrättelse hvad, i 24 §, af Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, örn Skuldebrefs företeende i hufvudskrift är stad» gadt; N:o 56 , öfver Herr Grefve Carl Axel von Rosens Motion om stadgande, att, i de orter, der endast ett Lagtima Ting om året hålles, Lagfart och Inteckning må kunna i Urtima Ting sökas och meddelas ; och N:o 58 , i anledning af Herr Friherre Ludvig Boijes Motion om ändring eller förklaring af 18 och 19 §§- i Kongl.
Hr af Ekenstam: Af tvänne skäl utber jag mig att få instämma med Frih. Tersmeden. Det ena skälet är, alt det första anslaget är ovillkorligen bestämdt lill omläggning af vägar, men ej till anläggningar, och det andra skälet är, att derest vi ej hålla oss vid BorgareSt:s beslut, så uppstå alltför många nuanceringar af besluten inom förstärkta StatsUtsk. Om vi förena oss med BorgareSt.,så blifva ej mer än två meningar emot andra två, och då undvikas de många nuanceringarne. Jag anhåller på grund af delta skäl, att R. o. Ad. täcktes förena sig med BorgareSt. om ett särskildt anslag af 7000 r:dr. Hr Rosenblad: Som jag finner BorgareSlts redaction till dess beslut i allo riktig, och i öfrigt för alt, som sagdt är, undvika nuanceringar, instämmer jag i samma anhållan som Hr af Ekenstam. Sedan Hr Frih. o. Landtm, först framställt propos. å Utsk-.s förslag, och derefter på de olika meningar, sorn under discussionen blifvit framställda, antog R. o. Ad. slutligen BorgareSt:s nu föredragna inbjudning. Frih. Cederström: Emot R. o. Adis beslut att utesluta det tillägg jag föreslog, nemi. att alla menigheter, som önska del af ifrågavarande anslag, vare sig för omläggning och förbättring af gamla, eller anläggning af nya vägar, skola förbinda sig att, efter skedd indelning af den sålunda ändrade eller nyanlagda vägen, densamma för framtiden underhålla, begär jag att få min reservation i prot. nedlägga, på skäl jag förut anfört. Hr Lefre'n: Jag anhåller likaledes att få min reservation i prot. antecknad, instämmande i livad Frih. Cederström yttrat i sjelfva saken. 7 punkten. Enligt ankommet prot.utdr. af den 24 dennes, som upplästes, hade BorgareSt. inbjudit MedSlåriden alt förena sig i BorgareSt:s i detta afseende fattade beslut att bevilja ett statsanslag af i5,ooo r:dr, att ställas till K.
Tillverkningen företer följande resultat: ■< > Tillverkad Garkoppar. •-J 9Z“ -i O* Bergsvigt. Vid Jerle bruk inom sjette distriktet har, med E. K. M. och Rikets BergsKollegii tillstånd, sedan år 1852 varit inrättad en profhvtta för tillgodogörandet af silfver-, blyoch kopparmalmer och, ehuruväl derstädes en mindre qvantitet silfver, bly och koppar erhållits, lemnar dock tillverkningens obetydlighet intet hopp om inrättandet vid Jerle af ett nytt verk. Tillverkningens belopp utgör: Bly. Silfver. Ltk. Lödiga marker. L® 5 ® bergsvigt. Kopparsmide har ägt rum vid Mårsätter till belopp af sammanräknadt 105 Sk® 7 L® 18'/2 ® stapelstadsvigt. 23 Tachjernstillverkningens belopp inom femte bergmästaredistriktet, det antal hyttor och arbetare, hvarmed den bedrifvils, blåsningstiden, antalet fridygn och tiondeafgiften inhemtas af följande sifferuppgift: Antal Hyttor. Hyttor i gång. Antal Hytte-arbetare. Blåsningstid. Tackjernsoch Gjulgods-tillvcrkn. T.v. Beräknade fridygn. Tionde-Tackjern. T.v. Hygn. Timm. SkS. Lffi. Inom sjette bergmästaredislriktet visar tackjernstillverkningen följande förhållande: Antal hyttor. Blåsningstid. Tillverkadt Tackjern. Hygn. Timmar. SkfE. Jemför man tillverkuingsbeloppet för detta qvinqvennium med den produkt, de nästföregående åren gifvit och hvarom sistafgifna underdåniga femårsberättelse upplyser, så finner raan att denna handtering, hvilken utgör Länets andra hufvudnäring, märkbart tilltagit, och går man vid jemförelse!! ytterligare någon tid tillbaka, så framstår 24 jernhandteringens förkofran än bjertare. Enligt E. K. M.
Då likväl så mycket derom blifvit i debatten inblnndadt, vill jag äfven för min del tillkännagifva, att jag bekänner mig till deras åsigt, hvilk* D c ii 2 0 c t o b c r f. ta. 27 anse det såsom en vinst för samhället att äga så inånga fria oell sjejfägande medborgare sorn möjligt, nien deremot insk ränka antalet af tjenare och daglönare. Man har emot denna mening anfört Irlands exempel och talat om det stora elände, sorn der räder. Sådant är likväl icke jordstyckningens skuld, utan detta elände härleder sig just från de stora jordägarne, hvilkas arrendatorer ärö tryckta med de oerhördaste pålagor för att skatta åt deras Herrliglieters öfverflöd , och dessa arrendatorer kunna således ej jemnföras med sjelfägande bönder hos oss. Uti Frankrike, der jordstyckningssystemet är utsträckt långt mera än här, har det visat sina välgörande verkningar och skapat en välmåga bland det lägre folket, hvilken förut icke fanns. Civilisationens uppgift i denna riktning är att söka göra jordegendomen så rörlig soni möjligt. Detta bidrager till industriens förkofran och utveckling; och jnom vår lagstiftning anser jag det vara en stor brjst, att jordegendomen icke representerar capitaler och icke kan användas såsom sådana, ' Då jag således icke kap godkänna det enda liufvudsakliga skäl, som blifvit emot den lika arfsrätten anförd t, tillstyrker jag, för min del, alt den lika arfsrätten måtte införas. Lika med Gr. Frölich tror jag nemi., att Lagstiftningen i främsta rummet bör se på Iliad sorn är rätt. Så länge det ej beror på föräldrarna att ernellan sina barn, efter förtjenst och behof, dela sin qvarlåtenskap, utan vissa lagar linnas för arf, mäste dessa sednare grunda sig på en rättsprincip. Denna kan icke vara någon annan än den naturliga, att alla barnen skola ärfva lika; och jag kan ej annat tro, än att samhället säkrast går fram LII sitt må) på rättvisans bana, och att, hvad sorn är rätt, det är ock nyttigt. Det är icke utan förundran jag bär afhört den långa föreläsning, Frih.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 21 Okt. 1848. Preste-ståndet den 21 Borgare-ståndet den 21 Bonde-ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga skrifvelsej angående uppbördsprovission för Skepps-ombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus, i afseende på dithörande sjöfolks kronoutskylder. (Statsoch Bevillnings-utsk. Uti., N:o 15.) S. A. Iv. Sedan skepps-ombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus J. S. Freese lias E. K. M. i underd. anhållit att, med afseende å den tid och motla som erfordrades för uppbörden och redovisningen af det under nämnda Sjömanshus hörande sjöfolks kronoutskylder, E. K. M. måtte derför i nåder bevilja honom ett arfvode af 6 procent å det belopp, som redovisades och levererades, äfvensom tillåta, att arfvodet för framtiden finge af uppbörds-beloppet för hvart år innehållas och att Freese för de sistförfluten tre åren kunde af statsmedlen få tillgodonjuta motsvarande ersättning, så har E. K. M., som funnit berörda ansökning i anseende till saknad af serskildt stadgande i ämnet uti gällande Bevillnings-förordning, icke kunna bifallas, uti nådig skrifvelse af den 7 Dec. nästl. år, med förmälan härom, behagat fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på billigheten deraf, att lämplig ersättning medelst viss procent å uppbörden eller på annat sätt blefve bestämd för den åt Skepps-ombudsmannen vid Stockholms Sjömanshus uppdragna uppbördsoch redogörarebefattning, med rättighet för sökanden att deraf jemväl för den förflutna tiden komma i åtnjutande.
Deremot kan utskottet icke instämma i den, på nyssnämnda grund, af Kongl. Majit jemväl föreslagna nedsättning i införselafgifterna å hartz, hudar och skinn, oberedda, som icke inbegripas under pelsverk, lin, häckladt och ohäckladt, stearin samt ull. För Harts har Kongl. Majit nemligen föreslagit en från 16 sk. till 8 sk. nedsatt införseltull per lispund, men då denna vara i myckenhet frambringas inom landet, tillstyrker utskottet, Bih. till R. St. Hudar och skinn. Lin. Stearin. att införseltullen derå må bestämmas till 25 procent af värdet eller 12 sk. lispundet. Inom Hedervärda Bondestå ndel hafva flera röster höjt sig emot de å landtmannaprodukter i allmänhet af Kongl. Maj:t föreslagna tullnedsättniugar, hvarigenom ock befarats allt för betydlig minskning i statens nu hafda tullinkomst; och som, hvad angår hudar och skinn, oberedda, som ej inbegripas under pelsverk, den derå af Kongl. Maj't föreslagna tullnedsättning ä de torra från 2 sk. till 1 sk. 8 r:st. och å andra slag från 1 sk. till 10 r:st. skålpundet skulle förorsaka en årlig minskning i tullinkomsten af omkring 14,000 r:dr samt dessutom måhända i någon mån menligt inverka på den visserligen önskvärda riktning landtbruket under sednast förflutna åren tagit, i afseende å en förbättrad boskapsskötsel, anser utskottet sig böra föreslå, att, med frånträdande af Kongl. Majrts förslag i denna del, nu gällande införselafgifter å oberedda hudar och skinn må bibehållas, nemligen 2 sk. för de torra och 1 sk. för andra slag, per skålpund.
Samma Förteckning har äfven noggrant upptagil hvarje särskilt persedel, och, efter hvad oss bekant är, ej visat brist på sådana böcker eiler handlingar, som vid Kyrkorna böra finnas. Äfven i dessa Församlingar, liksom i trakten häromkring , finnas visserligen personer, som alltför gerna skulle vilja låna lill och med de mindre penningesummor, sorn vid Kyrkorna varit att tillgå ; men dessa äro tillika i det predikament att de ej kunna prestera nödig säkerhet. Andra deremot äro i den författning, att de antingen kunna insätta vissa summor i Sparbankerna, eller ock utlåna dem till enskilta personer, och lemna dem då, äfven i det sednare fallet, emot fem procents ränta. Af dessa anledningar är det, som Pastor funnit sig föranlåten att hittills innehafva de kontanta medel , som Kyrkorna tillhöra, men har, ända ifrån det första året, lagligen förräntat hvarje runstycke, som för hvardera Kyrkan öfverstigit Femtio Rdr Banco. Inga medel — icke en gång några resekallspenningar — hafva af dessa Kyrkor utgått till Pastor, utom det af Kongl. Maj:t den 12 April 1815, i den Nådiga Instruktionen rörande Kyrkornas vård, medgifna arfvodet för Räkenskapernas förande, och hvad sorn, i enlighet med liögstbemälte Nådiga Instruktion, till vanligt belopp blifvit påfördt för nödiga skrifmaterialier. Icke heller har någon utgift till Skollärare , Orgelnist, Klockare eller Belgtrampare här ägt rum , utom den för Kyrkornas renhållning, som i Efverlöfs bestrides af Klockaren och i Slimminge af den $• k. Klockaredrängen. Men till Jordegumman i Efverlöf har årligen, af Kyrkans medel, betalts värdet för En Tunna råg efter markegångspris, enligt sockenstämmobeslut den 29 Maj 1836, som i protokollsutdrag bifogades det årets Räkenskaper.
Då således Utsk:t, enl. mitt förmenande, ingalunda vederlagt den af mig yttrade åsigt derom, att kommunerna sjelfva borde underkasta sig de omkostnader, sora i och för skolhusens nybyggnad eller förändringar deri äro af behofvet påkallade, borde jag visserligen strängt vidhålla densamma och på det bestämdaste motsätta mig alla medels anvisande från Statsverkets sida till sådana ändamål, men då det verkligen med den ifrågav:de skolhusbyggnaden förhåller sig sålunda, att, om ej skyndsam hjelp tillkommer, undervisningen derstädes måsle uphöra, så vill jag ej denna gång motsätta mig det af Utsk:t framställda förslag, att Staten måtte till förberörde ändamål anvisa en summa af 136,000 rdr, dervid jag dock ännu en gång får tillkännagifva, att jag ingalunda anser mig vederlagd af Utsk:ts framställning. Hr Wrangel: Enl. mitt förmenande återstår ingen annan utväg, än att Staten mellaukommer och bispringer elementarläroverket med den erforderliga byggnadssumman, ty, M. Hrr! förhållandet med denna byggnad, i det skick den nu befinner sig, är verkligen, att i fall ej snar hjelp tillkommer, ramlar hela huset, och det är väl i alla hänseenden klokare att gifva något nu genast, då det ännu kan bjelpas, än att vänta tilldess det blir för sent. Jag anhåller fortfarande om bifall till Utskits i denna punkt gjorda hemställan. Hr Montgomery: Då denna fråga först förekom till be handling inom Utsk:t, delade jag nästan helt och hållet den åsigt, som af Gr. Hamilton blifvit uttalad, och jag får bekänna, att jag ännu ej i densamma blifvit rubbad. Men jag har dock måst vika Den löt Seg lemb e r f. m. 235 i detta afs:de för den allmänna meningen inom Utsk:t, alldenstund frågan om förhöjning i terminsafgiften, ehuru väckt af en man, som ovilkorligen bör halva mycken reda på undervisningsväsendet i riket, alldeles icke mötte några sympatier. Pluraliteten var sål stor mot detta förslag, att frågan ej en gång klef föremål för votering.
Mjölnar-Sven bet sig i läppen och såg arg ut. Han hade hållits i markna’n hela dagen och var pank, men så drog han en granne afsides och började ett ifrigt samspråk ... Boden, där kaffet serverades, var öfverfyld af folk, men Janne visste att puffa sig fram. Han domderade, grälade och svor, ’ackurat’ som om han vuri en riktig herre-karl’, tänkte Lovisa beundrande. Hon beundrade för öfrigt blindt allt hvad Janne gjorde, det var nu en gammal vana, som hon inte kunde komma ifrån. Hur hon kommit med visste ingen, men med var hon. Janne, som just litet smått skämdes öfver sitt handlingssätt nyss, lät udda vara jämt – för öfrigt kunde det inte skada, att Märtha fick se ’en tocken karl han va me’ fruntimmer’. Till sist bjöd han på varm punsch och smörgås. Han arbetade i sitt anletes svett, grymtade som en gris, kacklade som en tupp och var så treflig att jäntorna skrattade ’ända utöfver sej’. Ja, en gång skulle dom då riktigt få se, hvad han dög till. Skål, Märtha, sade han litet emellan. I åja’ ska’ dricka! I detsamma kom Mjölnar-Sven, som lyckats skaffa pängar, in med en annan falang flickor, för att visa, ’att inte han behöfde vara sämre än nå’n ann’. »Nu blir dä för hett», sa SkräddarJanne och reste sig upp. »Men strunt i hva’ man kostar på sej för en gång. Nu bjud’ ja’ er på panorama – allihopa.» »Jestanes så spendersam I ä’», sa Lovisa nästan med tårar i ögonen, men henne hörde ingen på. »På panorama!» skrek Mjölnar-Sven. »Dä blir int’ nå’ åf, säj ja’.» »Blir dä int’ nå’ åf?» Janne pöste ut som en spindel. »Dä ska’ I få se dä. Kom I Märtha me’ mej.» Märtha fnissade och tittade i smyg på MjölnarSven. »Märtha stannar i lag me’ mej», sa’ Sven mörkröd af ilska. »Nej, säj ja’ »