Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således icke finna något hinder för Ståndet att förkasta det nu ifrågavar. förslaget, och jag tror t. o. m. att 1809 års lagstiftare icke hafva redigerat hvarken 8t eller 56 §§:na Reg.F:n i den akt och mening, att en alldeles ny grundlag skulle på der föreskrifna sätt kunna tillskapas. Jag tror icke, att någon riksdagstid skulle räcka till att enl. de nu gällande former behandla alla detaljfrågorna, så alt man deraf kunde erhålla en sammanhängande grundlag. Men, torde någon säga: ”skall då ingenting hvila till nästa riksdag, utan allt det nu gjorda arbetet vara förgäfves?” ”Och är det ej bättre,” såsom Frih. Hamilton sagt, ”att något, som han likväl sjelf ogillar, hvilar till nästa riksdag, än att ingenting bordlägges?” Jag måste tillstå, att jag anser ingenting annat böra bifallas för att hvila till nästa riksdag, än det som man anser vara sådant, att det då bör antagas: ty i annat fall skulle man blott gäckas med lagbudet. Om man finner förslaget vara sådant, alt det icke bör antagas, så vore det föga värdigt R. St. att låta detsamma hvila. Någon torde anmärka, ”alt Utsk. icke hinner uppgöra något nytt förslag på de preliminärt antagna principerna.” För Den ig April f. m. min del får jag förklara, att jag vill trösta mig, om jag icke skulle hinna upplefva den tid, då vi kunna få gemensamma val, och dermed kanhända förenad samma partiifver, som i det gamla England och det unga Amerika ej sällan lär dervid göra sig gällande, icke blott på afstånd medelst projectiler af ruttna potäler och sura ägg, utan äfven på närmare håll med knytnäfvarna. Dessutom kan jag icke underlåta att ännu en gång förklara, att jag uti allt hvad som hittills blifvit declameradt om nödvändigheten af ett ända ned i grunden förändradt representationssätt, ännu icke hunnit blifva fullkomligt öfvertygad om det närvarandes ohjelpliga oduglighet.
För öfrigt har jag icke kunnat instämma i Utskottets beslut 1:0 om formerandet af den andra kammaren, till hvilken jag ansett, utom de af första kammaren valde ledamöter, äfven andra böra ingå, antingen till ett visst antal af Regeringen utsedda, eller i kraft af högre innehafvande embeten dertill sjelfskrifna; 2:0 om Utskotts-bildningen, hvilken efter mitt omdöme är vida bättre i Memorialet N:o 68, än i detta förslag, synnerligast hvad angår Constitutions-UlskoLtet, som lämpligen bordt bibehålla sina hittills innehafda funetioner; hvaremot det nu föreslagna Gransknings-Utskottet skulle, i fall StatsRevision under Riksdag någon gång inträffade, omöjligen medhinna sina åligganden, under det Grundlags-Utskottet, hvars ledamöter dessutom äro alltför mångå, skulle oftast få intet eller ganska obetydligt att göra; 3:o om sättet att slita uppkommande tvister om Grundlagarnes rätta till - tampning, hvarvid just de två Utskott, nemligen Grundlagsoch Gransknings-, som borde ega största erfarenhet och insigt för sådana frågors behandling, blifvit från pröfningen uteslutne; 4:0 om aflemnandet af Kongl. Propositioner till hvilken kammare som helst; hvaremot mig lämpligare synes vara, att dessa aflemnas till den kammare, som har första rösten i det ämne, hvarpå den Kongl. Propositionen syftar; 5:o om de serskilda mål, hvilka, då kamrarne stadna i olika mening', böra förfalla och uppräknas i § 71; från hvilkas antal jag önskade att åtminstone utesluta frågor om ändring af krigsmagtens rotering och indelning, om förvaltning af kronans fasta egendom, om tiondesättning och markegång, hvilka borde genom slutlig omröstning inom hela Riksförsamlingen kunna afgöras.
Bet äril anden. delserne, utställt, och hvilka, då jLiqvidationen af Kongl. Majit öfvertogs, voro utelöpande till ett antal af 9,078 st., hvardera på 1000 Gulden Hollands Courant, tid efter annan, uppå Kongl. Majus Nådiga befallning, till RiksgäldsCo. ntoiret afletnnade 8,795 st. och således endast utelöpande 283 st. föreställande ett primitift Capital belopp af 283,000 Gulden Hollands Courant; hvarförutan de till i fråga varande Liqvidation hörande Lif-Ränte-Constitutioner, som vederbörande Cornmissionaire för Lif-Ränte-Lånet, i grund af Hufvud - förbindelserne, utfärdat, och hvilka, vid Liqvidationens början, utgjorde ett återstående Capital - belopp af •1,309,150 Gulden Hollands Courant, Kongl. Majit i Nåder behagat låta till Riksgälds - Contoiiet aflemna dylika Lif Ränte • Constitutioner till en sammanräknad Summa af 1.219,000 Fl., och återstå således endast 90,150 Gulden Hollands Courant; — hvadan lofal-Summan af Partial-Obligationer och Lif-Rante-Constitutioner, hörande till Skuldeme i Holland , som återstår till liqviderande, aldrahögst uppgår till 373,150 Gulden Hollands Courant; Deremot är icke någon af de för ifrågavarande Skulder utfärdade Hufvud-förbindelser till Riksgälds-Contoiret å« terställd; Likasom Contoiret icke heller återfått några af de för Sachsiske Lånet utfärdade Förbindelser eller Hypothek-Handlingar. Hvilket Stats - Utskottet skolat vördsamligen hos Rikets Höglofl. Ständer anmäla. Riksens Höglofl. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående Colonien St.
Majrfcs ■vederbörande Befallningshafvande att gå i författning om kort-convolutens försäljning å de orter, der kort-fabriker finnas, samt att den för convolutens försäljning föreslagne provision, vid sådant förhållande, och då föga besvär vore med försäljningen förenadt, icke borde ega rum; vid Utskottets förslag i f:de punkten, att, sedan korten blifvit i convoluten inlagde och desse igenlimmade , Bevillningsoch Hall-stämplingen borde, utan någon serskild afgift, verkställas i samma ordning, som nu eger rum: att besväret med kort-slämplingen härigenom snarare blefve ökadt än minskadt, hvarföre ersättning till dem, sora med denna stämpling få befattning, borde, i stället för den föreslagne försäljnings-provision, bestämmas, samt att Bevillnings-stämplingen borde verkställas på samma gång, som convoluten utlemnas, hvaremot controlle.o deröfver att korten blifvit i convoluten behörigen inlagde, kunde vid den sedermera skeende hall-stämplingen utöfvas; samt vid den till 2 månader föreslagne tid, hvarinom redan stämplade kort skulle förses med convolut och A nyo stämplas: att denna tid vore alltför kort, och, enligt åtskilige Ledamöters yrkande, borde bestämmas till 6 månader; hvarförutan blifvit anmärkt, dt Is alt afseende borde fästas å den af Herr Grefve Posse uti dess reservation emot Betänkandet yttrade åsigt, att endast nya eller obrukade kortlekar borde vara uti de föreslagne convoluten inlagde och stämplade, samt de föreslagne stämplings-åtgärderne ej tillämpas å redan begagnade koi t, som hållas till salu; samt dels att för spelkort, som till utrikes ort exporteras, stämpling eller afgift icke borde ifrågakomma, utan, till förekommande af derigenom möjliga underslef, endast iagttagas, att det parti kort, som af tiilveikaren anmäles till utförsel, på fabriken, i närvaro af Landshöfdingen ombud och Tull-kammare-föreståndare, inläggas uti omslag, och med desse embetsmäns sigiller förseglas, för att derefter vara fria lill utförsel och äfven kunna, utan vidare controll, medförpassning från tillverkningstill utförsels-orten transporteras; i hvilket senare afseende äfven blifvit af Rikets Ständers Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret, genom en den 29 sist]idne October till Höglofl.
CommerceCollegii förvaltning stående fonder och me, del, dels år 1822 meddeldte berättelse om den samma år förrättade granskning af RiksgäldsVerket, General AssistanceContoiret samt Götha CanalBolags, Götheborgs och Malmö f. d. Discontlnrättningar hu mera från de öfriga RiksStånden återkommit, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att uppå derom af Herr Gref* ven och LandtMarskalken framställde särskildte propositioner, remmittera den förra berättelsen till Statsutskott samt den senare till Statsoch BancoUtskotten. Herr Grefven och LandtMar sk cilken hemi ställde om icke Ridderskapet och Adeln behagade utse tvenne Ledamöter, hvilka, enligt 47 §. Riksdagsordningen borde i Talmansconferencerne deltaga. Friherre Hjerta, Fredric: Enligt hvad jag kan påminna 111ig öfverlemnade Ridderskapet Den 6 Februarii, peli Adeln onder sista Riksdagen utseendet af de tvenne Herrar sorn å Ridderskapets och Adelns yägnar vid Talmansconferencerne böra vara närvarande åt da varande LandtMarskalken; och jag är förvissad att Ridderskapet och Adeln med mig instämmer i den anhållan, att vår nu varande LandtMarskalk, älven täcktes utse de personer, som under innevarande Riksdag vid dylika tillfällen böra vara närvarande, Ridderskapet och Adeln hördes häruti instämma. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landtitlar&kalken kallade Friherre Åkerhjelm, Gusta} Fredric, samt Herr Ehrenborg, Caspar, att å Ridderskapets och Adelns vägnar i oivannämnde conferencer deltaga,.
För att i möjligaste mån befrämja kompletteringen af starataflorna öfver de å Riddarhuset introducerade ätter, har Utskottet, lika med Direktionen, skolat vördsamt hemställa att, i öfverensstämmelse med hvad som vid flera rtksdagar varit iakttaget Ridd. o. Adeln må besluta och låta i Riddarhussalen anslå en uppmaning till Ståndets medlemmar att å Riddarhus-kansliet taga nogrann kännedom om beskaffenheten af sina ätters genealogier samt derefter meddela alla de för dessas komplettering tillgängliga upplysningar. I sammanhang härmed har Direktionen anmält ett förslag att åt ifrågavarande för Ridd. o. Adeln vigtiga handlingar för framtiden bereda en önskvärd fullständighet. Detta förslag, väckt af t. f. Chefen för Statitiska Central-byrån, består deri att, under förutsättning om upphäfvande af föreskrifterna i Kongl. Majtts Nådiga Cirkulär-bref den 4 Juli 1770, hvarigenom Pastorerna i Rikets alla församlingar är ålagdt att genom Consistorierna till Riddarhus-Direktionen årligen insända uppgifter å derstädes under det föregående årets lopp födde, vigde och döde af Ridd. o. Adeln, de officiella vidimerade utdrag ur födelse-, vigselsoch dödsböckerna eller s. k. Ministerial-böckerna, hvilka numera ärligen ingå till Statitiska Centralbyrån, och deri bland annat en särskild kolum finnes för personer »tillhörande Adeln», måtte för framtiden Riddarhus-Utskottets Utlåtande M 6. 7 begagnas till ledning och kontroll vid kompletterande af de i Riddarhus-Arkivet befintliga genealogiska Tabeller. Ofver detta förslag har Kongl. Maj:t i nåder infordrat Direktionens underdåniga utlåtande, hvilket Direktionen dock funnit sig sakna befogenhet att afgifva, innan Direktionen erhållit tillfälle att i ämnet inhemta Högloft. Ridd. o. Adelns åsigt.
Skilnaden oss emellan är för stor, och jag skulle känna den allt för djupt för att icke glida undan. Om jag vore frisk, skulle det icke vara så, då skulle jag spänna min viljekraft och slå mig fram. Nu neka de slappa krafterna, och jag sjunker. Hvart? Det vet jag icke. I andlig död förmodligen. Och ändå, fastän jag känner och säger så, vet jag att det icke behöfs mer än att sjukdomen ger sig och jag får ett godt honorar, för att jag skall se allting i ett helt annat ljus. Men icke mitt uppförande mot Axel, det är och förblir en dumhet. Men om jag icke kände mig så maktlös till kroppen, skulle jag icke anse det så absolut omöjligt att godtgöra denna dumhet. Jag känner icke den minsta lust att ersätta Axels plats med någon annan. Jag kan icke känna det som om någon annan kunde uppväga honom, menar jag. Hellen Lindgren är hågad, och Hellen Lindgren är raskare än någon af oss trott honom om, annars hade han icke kunnat skrifva ett sådant bref som det sista. Men min snigelnatur krymper sig för att hans mor skulle läsa mina bref, och söndrande ville jag icke träda emellan dem, äfven om jag kunde.343 I dag kunde jag vänta bref, om det vore som vanligt. Jag skulle önska att jag finge ett, det förefaller mig liksom om det kunde ligga någon frigörelse för mig i det. Det skulle göra mig godt. Det pinar mig att jag skall mista den ende af mina vänner som jag sätter verkligt värde på alldeles fullt personligt – det pinar mig att jag skall mista honom bara derför att jag icke varit herre öfver mig sjelf under denna modlöshets och sjukdomsperiod. Det är som om lifvet gjorde mig en orättvisa med det. — Hm, tror du att lifvet gör några orättvisor? Blir du ensam, så har du nog förtjenat det. Så länge Axel var hemma denhär gången, var jag alldeles fri från min fruktan att jag skulle misstänkas (af honom sjelf, ty det är det enda jag skulle bry mig om) för att vara kär i honom. Icke som skulle det i och för sig sjelf synas mig som något farligt att jag blefve en smula förälskad, om jag vore ung nog och frisk nog till det.
Salongen var endast till hälften fylld. Tomheten riktigt gapade emot honom från alla håll. »Den nya tiden! Den nya tiden!» Men der långt i fjerran kommer svaneriddaren i sin strålande rustning; snäckan lägger till vid stranden, kungsfågeln stryker sitt stolta hufvud mot riddarens bröst, och riddaren sjunger en sång till farväl. Detta melankoliska farväl gjorde på majoren ett gripande intryck. Allt hvad han upplefvat under dessa två dagar, samlade sig här i den halftomma teatersalongen till en mäktig stämning af vemod, så öfverväldigande, att han icke kunde beherska sig. Den gamle mannen med det vackra hvita håret och den nobla profilen satt der ensam, midt på parkett och grät. Det var som om allt hvad han älskade vore dömdt att dö bort. Lohengrin, riddaren utan fruktan och tadel, som steg ned på jorden att kämpa för det som var ädelt och fint och godt — det var den gamla tiden, det var hans egen ungdom. En ny tid höll på att tränga honom undan — farväl! farväl! — det fans intet utrymme mer för hans hjelteskickelse — hans fläckfria svärd och blanka rustning passade icke i den moderna samfundskomedien, derför drog han sig nu tillbaka — farväl! farväl! Och med honom flydde gracerna från jorden; allt som gaf lifvet lyftning och skönhet och glans och förfining; farväl, farväl! Hur tomt det skulle bli! Hur dystert och öde! Hur mörkt och kallt! Den gamle mannen ryste, der han satt. Han tänkte på den unga flickan, som just skulle träda ut i lifvet, med alla hans egne drömmar och ideal; och det kom öfver honom en brinnande längtan efter detta barn, som han för första gång lemnat ensam dernere, utom räckvidd för hans skyddande arm, utom synvidd för hans vaksamma öga. Och ångsten grep honom På aftonen följande dag reste majoren tillbaka till Skåne. »Nå, gamle, berätta nu!» sade den unga flickan, då de åter sutto tillsammans i moderns rum. »Hvarför kommer du så fort tillbaka?» »Det fins ingenting att berätta», sade han blott. »Inte? — Hon såg på honom, frågande; derpå gick hon bort och slog armarne kring hans hals. »Ha de varit elaka mot dig deruppe?
Utom den varliga anledningen en angripen Magt alltid äger, att söka träda i vänskapligt förhållande med det land, sorn, förut i krig med den angripande Magten, således bör dela lika intresse med den angrip. 038 Den 28 J titti. na, ägde året 181 2 äfven ert särskilt orsak, atfj ä SVengeS sida, påkalla ett öppet tilkännagiivande af dess poliiislca tänkesätti Kriget Var nära att utbrista emellan Ryssland och Frankrike; en närmare förening skulle dtfigenom nödvändigt Uppstå emell.r) Stora Brit-' tinnie» Och Ryssland. Tiden var således inne för Sverige att fatta ett afgörande beslut, och det Stora mål det eftersträfvade, borde snäft bestämma dess val. Konungen tvekade således cj att, först af alla, sluta fred med England j och om vid denna tidpunkt Kongl. Majit hade velat, i anseende till nedeflagshandeln, vidtaga några nya inskränkningar, hade det varit lika stridande så väl emot hvad en sund politik för ögonblicket kräfde, sorn emot Rikets Ständers egen yttrade önskan. En AllianceTcactat med England afslöts den 3 Mars 18135 deruti beviljades nederlagsfrihet under 20 år för Engelska och Coloniajvaror i Göteborg, Carlshamn och Stralsund 5 men det skedde ej utan begifvanden å Englands sida. Engelska Regeringen insåg Väl, att fördelarne af denna nederlagsfrihet skulle blifva af ingen betydenhet för England, så snart fasta landets hamnar öppnades för dess handel 5 men den be* hofde visa Engelska Folket någon vunnen fördel, så val för de subsidier, sorn, utöfver allt förhållande till dem som utbetaltes åt de öfriga Magtefna, blefvo Sverige lemflade 5 som ock för det erkännande af Konungariket Norriges förening med Sverige, hvaröfver Engelska Regeringen, vid fredsslutet, ännu ej afgaf någon bestämdförklaring. För ätt bereda Deri 28 Juni* 639 M. H. Kronprinsen någon ersättning för Dess enskilta uppoffringar, så väl till följe a! Napoleons politik, som af den afsägelse Hans K.
De Fnllmagter eller Constirutorialer, hwarmed en eller annan, likmätigt Författningar eller särskilte Nädiga Förordnanden pä wista är eller behaglig lid kan till nägon förrättning eller tjenstgöring warda antagen, med Nädig försäkran om befrielse fran Charta-Sigillata: och if:o. Alla Lapvsaker som ashandlas och skrift was, dä en stämmande Lapp i fasen ar delaktig. Alla andra eftergifter, som i flere särskilte Författningar kunna wara bewiljade, warda härigenom upphäfne; dock stola Parter, emot Kongl. Majus Nädiga Förordnande af den Januarii 1778, icke pälrugas uilösen af de wid Under-Nätterne uti mäl «f större och mindre beskaffenhet utfallande Domar; Wid Härads» Rätt ware likwäl Käraden, enligt Kongl. Majus förnyade Nädiga Taxa pa ElpedilionS-Lösen afven 27 Maj l8ot, alltid stylvig, att fltt Exemplar af Harads-Rättens Domar, ffrflag eller Protokoll, emot Löstn, uttaga. §. 24. 2s->8 Den i8 Augusts. §. 24- Pä det misibruk, ledande till Kongl. Majus 06) Kronans lidande ma förekommas, stall det åligga Domaren eller dm, som i och för Ticnstebefakl, ningen. Skrifter och Handlingar emoltager, att pä sielswa Stämpeln teckna kill hwad Handling Char, tan hörer, wid Sek Riksdaler Trettivtwa Skil, lingars bot. Geometrista Chartor, sa wal som Pergaments, Bref, mage särses med Charta, Sigillata pä det satt, att densamma s,elfwa Handlingen paklistraS, hwarwid åtminstone sa mycket af Papperet, femte Stämpeln bör fasthaftas, att dera kan tecknas till hwad Dorliment densamma hörer.
Arbetsskyldigheten hade blifvit uppskattad till 8161 öke och 1,486 3 drängedagsverken, ansedde i penningevärde till 1,644 R:dr 47 sk. 5 rst. hvaremot boställets brukningskostnad af allmänna ombuden beräknats till 1,765 R:dr 16 sk. och hade arbets - 12 Stats-Utfkotlets, Ut litande, N:e 93. bönderne, för befrielse från hofveriet, erbjudit att årligen erlägga 190 tunnor 8 kappar råg, motsvarande R:dr 1,268: 16. bvadan, då härtill lades den nu afkortade indelda räntan — 102: 4. tilhopa R:dr 1,370: 20. en brist i brukningskostnaden sig visade af 394 R:dr 44 sk.; hvilken dock, på anförde skäl, ansetts böra nedsättas till 132 R:dr 16 sk. och af kronan godtgöras. Kungsgården Månstorp : om 5 j mantal, hade underlydande 14 mantal arbetshemman, indelade i 16 i liofverier, hvilkas åligganden blifvit genom ett den 5 Januari 1706 upprättadt, och den 24 Mars samma år af dåvarande General-guvernören i provinsen fastställdt, kontrakt, bestämde till 561 öke och 1,193 3 drängedagsverken. Detta arbetsbiträde hade vid undersökningen blifvit uppskattadt i värde lill 1,196 R:dr 8 sk. 6 ti rst.; men något antagligt anbud af bönderne å ersättning för befrielse från hofveriet hade icke blifvit gjordt. Kungsgården Hjelmshult: om 2 \ mantal, hade fått till arbetens utgörande sig underlaggda 11 mantal, fördelade i 101 hofverier, motsvarande 304 ökeoch 703 15 drängedagsverken, som blifvit uppskattade i penningar till 696 R:dr 18 sk., hvaremot kungsgårdens brukningskoslnad af ombuden beräknats till 1,020 R:dr 12 sk.
Offentlig Bolags-Banks credit-sedlar, invisningar och öfrige förbindelser äro icke till inlösen af densamma gällande, ulan att vara försedde med egenhändiga underskrifter af minst 2:ne Bank-DirecLionens Ledamöter, jemte Bankens Kamererare; skolande, genom Bank-Bolagets försorg, inom dagar från Bank-Inrättningens öppnande, uppgift å de personer, hvilka komma att underskrifterne meddela, ej allenast tillställas Konungens Befallningshafvande i Länet, uLan äfven i allmänna Tidniugarne kungöras; och åligger det Bolaget, att på enahanda sätt tillkännagifva, då, genom ombyte af personer, någon förändring med underskrifterne inträffar. § 6 Ej må Offentlig Bolags-Bank utgifva credit-sedlar, invisningar och andre förbindelser till större sammantaget belopp, än som motsvarar den af delegarne, i contanter och hypothek insatte och innestående grundfond, jemte de contante medel, Banken derutöfver innehafver, och summan af dervarande depositioner. § * Offentlig Bolags-Bank vare, vid förlust af dess privilegium, förbjudet, att utgifva tryckte eller graverade skuldförbindelser, med bestämd förfallotid eller efter föregången uppsägning betalbara, å mindre summor än 2Öo R:dr Courant. Depositionsbevis, som af Bolags-Bank utfäi'das, må ej ställas annorlunda, än å den person, för hvars räkning medlen blifvit deponerade. § 8.
Han är alldeles för kritisk för att ej se bristerna i hvad han skrifver, och han är för stolt att komma med medelmåttiga arbeten; så förklarade jag det. Han vill ha resultatet, men han ryggar tillbaka för de ihärdiga ansträngningarne. Han medgaf att jag kunde ha rätt. – Om han bara hade min förmåga att arbeta dag efter dag utan att tröttna och utan att ännu kunna se resultatet! – Ja hur hade jag fått denna förmåga? Derför att jag hatar, derför att jag hatar så djupt och oförsonligt allt det som trampat mig ned i smutsen, derför att jag ända till mitt sista andetag skall hålla i med samma förbittrade sträfvan efter att arbeta mig upp. – De knöto sig, mina händer, och jag kände hur det smög sig upp i mina ögon, detta gamla, gamla hat, som jag aldrig förr nämnt till någon menniska. Mitt stora, vackra hat! Lika outsläckligt som kärleken till lifvet. ”Om jag kunde hata så,” sade han långsamt, liksom med saknad. ”Och du sjelf har inte varit någon dålig sporre för mig under den sista tiden,” sade jag med skymten af ett agg för allt hvad jag genomgått. Han sade sedan att när han sitter hemma blir det intet arbete gjordt, och när han går bort har han aldrig någon ro; han tänker alltid: om jag nu varit hemma hade jag kunnat arbeta. På teatern går han nästan hvarje qväll. Hvilken förfärlig existens! Och han säger att han känner hur tiden rinner undan mellan fingrarne på honom. Jag sade honom att han förtalar sig sjelf. Jag kunde säga det då, ty han såg så god och snäll ut, min stackars gosse, som jag skulle ha sådan lust att hålla af. ”Det vet jag inte om jag gör.” ”Jo, det gör du. Jag som känner dig så väl, jag borde veta att du gör det, både mitt förnuft och min erfarenhet säger mig att så är, men ändå kan jag icke hindra att dina ord inverka på mig. Och det är så dumt.” Jag har nästan aldrig kunnat tala så enkelt och uppriktigt med honom. Jag sade att jag känt det som om han visat sig högfärdig emot mig. ”Jag! – emot dig?” sade han med sitt sorgsna leende, ”du, som derhemma räknas som en af dem i främsta ledet, och jag hvad är jag!”