Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom äro den nuvar. tidpunktens politiska omständigheter sådana, att de, allvarsamt betraktade, synas mig också tyda på behofvet att i vår grundlag och i våra institutioner nedlägga en bjudande nödvändighet för de båda .Statsmakterna att närma sig hvarandra och med förenade krafter fortgå till målet, fäderneslandets väl, ett mål, som endast med förenad styrka kan uppnås, men sorn under den förderfliga inflytelsen af splittringens anda blir i evighet oupphunnet. Hr von Hartmansdorff: Förra gången jag hade ordet, yttrade jag, att det var under nuvar. representationsform, som jag ansåg sammanflyttningen af riksdagarna ej böra tillstyrkas. Sedan jag talade, hafva flere ledamöter föreslagit, att riksdagarne skulle ännu tätare sammanflyttas, nemi. från hvart tredje till hvartapnat år. Jag anser detta vara ännu oriktigare än det förra förslaget, och anhåller alt få uppgifva mina skäl dertill. Om man skulle stanna vid det första förslaget, att nemi. hålla riksdag hvart tredje år, utan afräkning för de urtima riksdagarna emellanåt, på samma sätt som det nu tillgår i Norrige, så blefve förhållandet i verkligheten troligen det, att vi hade riksdag hvartannat å>’. Då vunne de ledamöter, seni sådant önskat, i alla fall deras syfte. Jag får i det fair let åberopa erfarenheten i Norrige, emedan förhållandet der är alldeles sådant, som Gr. Posse föreslagit åt oss. Om jag afräknar stortingen år 1814. både i Eidsvold och Christiania, emedan dessa voro organisationsmöten, och jag sedermera beräknar de ?.5 år, som förflutit intill innevar. år, så äro i Norrige hållna 12 storting, lagtima och urtima sammanräknade, dv. s. i det närmaste ett hvartannat år. Skulle vi åter i Sverige hålla ordinarie riksdag hvartannat år, så är det troligt, alt vi finge riksdag hvart är. Till lättnad dervid har en ledamot föreslagit, att riksdagstiden skulle inskränkas till 4 månader och en annan till 6 månader.
Anläggning af ny väg från Storbacken, i Ofver-Luleä socken, genom Jockmocks kyrkoby lill sjön Waikijaur. Såsom ofvan är anfördt, hafva Rikets Ständer till understöd för denna vägbyggnad särskildt afsatt 40,000 R:dr U:mt, och bestämt att denna summa icke fick, utgå till något annat arbete, för den händelse att menigheten ej åtog sig att anlägga väg från Storbacken till Waikijaur. Lenna linie har en längd af 6 mil 12,120 fot, — arbetsplanen erhöll Kongl. Maj:ts Nådiga godkännande den 24 Maj 1861, — kontrakt, om arbetets utförande genom den inom orten utsedda Direktionens försorg, blef af Vägoch Vattenbvggnads-Styrelsen antaget å Kongl. Majit och Kronans vägnar den 6 Juni samma år,— och företaget skall fulländas inom den 1 Oktober 1864 67,330: — 40,000: — Anläggning af ny väg dels från Roknäs by i Piteå socken, till Åby eif, och dels ifrån Boksele lill Aborrträsk och Arvidsjaur. Arbetsplan för dessa 2:ne, tillsamman 3 mil 15,030 fot långa, nya vägsträckor, blef af Kongl. Majit i Nåder gillad den 8 Mars 1861, och den 9 derpå följande Juli antog Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen å Kongl. Maj:ts och Kronans vägnar det kontrakt om anläggningens verkställande, som utsedda Arbets-Direktionen afgifvit; börande vägbyggnaden fullbordas till afsyning inom d. 1 Ok t. 1864 71,820: — 30,000: — Westerbottens län. Anläggning af väg emellan Bjurholms och Vännäs kyrkobyar. Se - 23 Beräknad kostnad Beviljadt stats i gilladt förslag. bidrag. Riksmynt. dan den för denna nya vägs anläggande primitivt upprättade planen blifvit, enligt Kongl.
Den 20 Mars. ra, tillhöra en större erfarenhet än min: mett lika ofta saknar förmågan biträde af viljan , sorn viljan af förmågan, att utveckla ämnen af derjna beskaffenhet, och det kan således blifva nyttigt för ändamålet, om hvar och en redlig medlem af samhället frimodigt säger sina tankar, hvilka sedan samlade och upplyste män kunna leda till en ljus öfversigt af det hela. I alla tider och i alla Stater har Jordbruket varit ansedt som källan till ett lands Välmåga, och denna näring, den ädlaste af alla, har detföre varit känd under namn af modernäringen. England har under loppet af nära ett helt seculum g i f v i t ojäfaktiga bevis på denna sanning, och då dess Regering på 16 S^: ta let förböd införsel af utländsk spannmål, rigtades nationens förmåga och speculation på Åkerbruket med den framgång , att England ej allenast hade öfverflöd af lifsmedel inom sig , utan kunde äfven exportera deraf årligen, till ett värde af i| a 2 millioner pund Sterling. Detta bevisar nog tydligen , att en säker, förmonlig och lätt afsättning på alla Landtmanna • producter , är det enda hjelpmedlet, enda villkoret för Jordbrukets uppkomst. Hos oss har olyckligtvis det missbruk inrotat sig, att spannmåls-införseln, belagd med en ganska ringa tullafgift, blifvit ett betydligt ämne för handels speculationer, hvilket medför den riksförderfliga verkan, att Jordbrukare i goda år ej finna köpare för sin production, och då dyr tid inträffar , njuter handels-speculanten, genom sina inför - TJm 2 o Mavs, 12 I sWrifnmgar, en orimlig vinst, på de nödlidandes bekostnad.
Afkortning å Bevillning må ega rum endast: l:o för dem, som aflidit före den 1 Maj, då uppbördsåret börjas, i hvilket fall den aflidnes Bevillning, efter 1 Art. i denna Stadga, kommer att försvinna; men dör tjensteman under årets lopp, eller erhåller han afsked, erlägges Bevillning endast till den dag, då lönen honom eller dess sterbhus frångår; 2:o för gesäller och arbetare, som före uppbördsårets början aflidit, då, jemte Bevillningen efter Irsta Art., den Bevillning, hvartill den aflidne, enligt 2:dra Art., varit taxerad, försvinner, och 3;o för elem, som icke magta påförde utskylcler erlägga. Afkortning eger aldrig rum för den Bevillning, som af jord eiler egendom utgå bör. § 142. Afkortningslängd underteckne, med ansvar för rigtigheten, vid Regementen och Corpser Chefen, i stad Uppbördsman, samt å landet Kronofogde och Häradsskrifvare. I stad skall denna Längd dessutom af Magistraten och minst tvänue af Taxeringsmännen granskas, verificeras och unclerskrifvas. Å landet skola Längderne å utlyste allmänna sockenstämmor uppläsas, då Pastor och 2:ne socknemän skola intyga, om något vid dem varit alt erinra samt huruvida sädane förhållanden i afseende på arbetsfolk förekommit, som, enligt 138 §, befria jordegare ifrån ansvarighet för utskylderne. Afkortnings-längderne skola derefter i Stockholm till Öfver-Slålhallaren, i Länen till Konungens Befallningshafvande, aflemnas till ytterligare pröfning och, om något dervid icke varder pamindt, till afföring i räkenskaperne beordras. 78 Bil lill Bev.-Utskottets Betänkande, M il. Om Undantag och Lindring i Beviliningen. § 143.
Den är ändamålslös; ty kunna vi icke genom en ändamålsenlig tullbevakning hindra lurendrejerierna, skyddas icke våra näringar derigenom, att vi, sedan godset inkommit, trampa våra grundlagar under fotterna, utan aktning för husfriden, som i hvarje samhälle, hvars band icke brustit, bör vara helig; blottställa medborgare för scandal — sjelfva det att blifva offentligen utpekad såsom misstänkt för att vara lagbrytare måste djupt såra den redlige; — en och annan gång lyckas öfverbevisa om öfverträdelse!- och göra en medborgare olycklig; —och slutligen i lagens namn försälja de varor, till förhindrande af hvilkas införsel och försäljning vi företagit allt detta. — Det måtte väl lika mycket skada den inhemska industrien, då dessa förbjudna varor säljas under confiscationskaramarens auctionsklubba, som då de försäljas af den enskilda köpmannen; de förblifva i båda fallen inom landet och förbrukas der. Det är genom en sträng tullbevakning på och vid kusterna lurendrejerierna skola göras omöjliga; då en sådan finnes, skola alla försök till lurendrejeri afstanna; men det förekommes icke genom de aldra strängaste husvisitationslagar utan någon sådan tullbevakning, och när denna sednare är ändamålsenlig, Bro de förra obehöfliga. Jag önskar, att rättigheten att anställa husvisitation måtte upphöra, men vur tullbevakning måste utvidgas såsom det enda medel, hvarigenom afsigten med våra titll-fagar, den inhemska industriens skyddande, kan vinnas. Ett motsatt förhållande vore liksom ifall man aldrig hade lästa dörrar, trien ville hafva rätt att löpa kring i alla hus och granska efter stulet gods. Hr Rosenblad anförde såsörn motiv för sin motion, att uti länder, hvilka ansågos äga den största frihet, ägde en tillden högsta grad utsträckt husvisitationsrättighet rum; — jag tror han nämnde England och Norra Amerikanska fristaterna.
JACQUES. Guds fred och hyllning Domine Nicolaus Erici Superintendent. DOMHERREN. Stora nyheter! JACQUES. Som I säger Ers Nåd! Om I tillåter vill jag utbreda mig något och som jag menar på samma gång uttala de tankar Gillet efter moget öfvervägande fattat såsom sina. DOMHERREN sätter sig vid spisen och vänder ryggen åt de andra. Önskar utvalde att Jacques uttalar Gillets tankar? JACQUES faller in. Mina tankar, Domine! DOMHERREN. Sina tankar; lika godt? JURGEN. GERHARD. Ja! DOMHERREN. Vill min syster skrifva upp hvad dessa män komma att tala! CECILIA sätter sig vid bordet. DOMHERREN. Tala nu Murmästar Jacques! Vill I stå eller sitta? JACQUES. Jag står! Paus. Får jag börja nu? Ja visst får I! JACQUES ser på Gerhard. Det är en tung börda för en son att tala om sin far, helst denna far icke i alla punkter uppfyller de kraf som på honom i författning af Murmästarålderman, det är, såsom hufvud i den stora kropp som kallas ett murargille Paus ställas. Somlige äro födda till stenar, andra till hvalf, till murar, till takrösten, till gaflar, till takryttare! Jag vill fasthålla den meningen att Hans Ålderman, den gamle, eller »Gamlen» som vi i dagligt tal kalla honom jag vill erinra att jag talar icke i mitt namn Hans Ålderman är för gammal och jag säger icke för mycket när jag säger: han duger inte! Torkar sig i pannan och ser på Gerhard. Denna byggnad har stått stilla i tjugo år. Folket vill se den under tak; och det är folkets byggnad; folket har stora fordringar; folket vill ha en ny ålderman rent ut, jag kan inte gå omvägar, och jag säger rent ut! Tiden fordrar en ny ålderman, men märk det en ålderman som förstår sin tid; tiden är en handlingens tid och derför fordrar den en handlingens man framför allt: inga svärmare!
— N:o 10. i anledning af väckt fråga, om någon billig ersättning åt dem, sora göra förluster, i anledning af tillämpningen af Kongl. Förordningen den 23 Januari 1828 rörande smitlosamma sjukdomar hos djuren samt särskildt åt hemmansbrukaren Petter Svensson den yngre i Mjärdevid för Irenne af rotz angripne och enligt författningens föreskrift dödade hästkreatur. VII. B. 405. VIII. 33. A. 70. — N:o 11. i anledning af väckt motion att Hernösands Domkyr 18 - ( 138 ) ka måne komma i åtnjutande af de från stiftet utgående Domkyrko-tunnor. VIII. B. 259, 280. A. 282. Statssamt Allmänna Besvärs-oell Ekonomi-Utskottens Memorialer, Belänkanden och Utlåtanden. — N:o 12. i anledning af väckte frågor om förändradt löningssätt för presterskapel samt om S. M. Adjunkters aflönande till en del af statsverket. VIII. B. 259. A. 282. IX. II. 210. A. 250. — N:o 18. i anledning af väckte förslag till en förändrad organisation af Landiförsvaret. VIII. B. 398, 419, 426. A. 467. IX. U. 253, 266, 291. A. 301. — N:o 22. i anledning af väckta frågor om provinsen Jemtlands rotering. IX. A. 20. E. 187. — N:o 23. i anledning af väckt fråga om ersättning för kreatur, som inora Eldsberga församling måst nedslagtas till följd af den smiltosamma lungsjukan bland boskapen. IX. A. 20. E. 172. — N:o 24. i anledning af väckta motioner om Smålands HussarRegementets afsittande, emot erläggande af häst-vakans-afgift. VIII. B. 596. A. 621.
Ridderstads förevarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 69;o. Samme motionär har uti en jemväl hos Borgare-Ståndet väckt motion (N:o 124), under åberopande af seminarii-elevernas medellöshet, föreslagit, att Rikets Ständer måtte, för anställande af läkare vid de åtta utvidgade folkskolelärareoch lärarinne-seminarierna, anvisa en summa af 1,500 R:dr, att, i mån af behof, emellan berörda anstalter fördelas; men då jemväl vid de flesta andra offentliga läroverk torde saknas biträde af särskildt anställde läkare, samt någon giltig anledning icke lärer förefinnas, hvarför Staten borde företrädesvis för seminarii-elever bekosta läkarevård, hemställer Utskottet, att äfven denna motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 70:o. I anslaget till stipendier för seminarii-elever har Kongl. Maj:t föreslagit tillökning med 15,000 R:dr. Detta anslag är för närvarande bestämdt till 30.000 R:dr och skulle således uppgå till 45,000 R:dr; och då seminarii-elevernas antal så betydligt stigit att det numera utgör mellan 700 och 800, samt utaf dessa åtminstone 600 lära kunna antagas vara i behof af understöd, synes den föreslagna tillökningen icke vara för högt beräknad; hvadan Utskottet tillstyrker, att den föreslagna anslagsförhöjningen, 15,000 R:dr, må af Rikets Ständer beviljas. 71:o.
L(2: s tankar och penna, och, ehurti alla hennes Bemödanden icke 1jc.kades gent eniot ett af henne sffarpt ogilladt nttryck, torde det dock kiuiiict antagas, att S. L-d: s energiska protester i icke ringa m i n I~iclrogo att hindra införandet i den svenska iituiilen af orden om liioistriiiis undergifirenhet, hvarmed förstas hennes lydnadsplikt emot. maiinen. Huru många bhde miin och kvinnor lyckades hon e,j genoiii sin varma öfbertygelse rycka med sig i denna sak, Iiiirn m h g a .deltogo ej med ifver i hennes s t r ä h n att .radda vkrt kirra gamla vigselformulär! h. Synnerligen karakteristisk för S. L-d: s lifliga, impulsiva satt att verka på och med andra ar följande skildring. - Det Gansk-tyska kriget hade utbrutit och en förening för frivillig vård af sårade och sjiilre i fält hade bildats, men S. L-d ville något mera. Hon skrifver härom:, Ett möte på järnvägsbron - några frågor, i förbifarten utkastade och besvazade - en anmodan från sjukvårdsföreningar med anledning af dessa frågor -. och den första lilla kärnan till. en fruntirnmemkomit6~för insamlande af gåfkor till de sårade var redan bildad,. - Otaliga sådana små kärnor nedlades, otaliga frön utsåddes ocksii under vandringen på en eller annan af lifvets ~amrnaibindnin~sbanor O&amp; bortfördes af vinden, många voro de, son1 föllo på likgiltighetens stenbundna mark; men dar de föllo i god jord, väl beredd att emottaga dem, dar spirade de och buro riklig friikt, växte L I ~ till P trad med skyddande grenar och uppåt strafvande. krona. - I början af 1870-talet infördes i tidskriften en serie insända artiklar om %den gifta kvinnans äganderätts, och de många förslag som framställdes i olika riktningar emottogos alltid af tidskriftens red., hvilken merendels bifogade ett eget inlägg i £rhgan.
Åled denna skyldighet anser jag också ovillkorligen böra vara förenad rättigheten för ordform, att, på den tid honom bäst och för arbetet - Den 4 December f. m. 129 betet lämpligast synes, sammankalla Utsk.; och jag tror ingalunda, att någon ordlof, skall missbruka denna, af billighet äfvensom af praxis honom städse medgifnä, förut aldrig bestridda ratt.” ”45 §:n Riksd.Ördn , Som föreSkrifver hvad Landtmarskalk och Talmän härutinnan tillkommer, skulle möjligen vid detta tillfälle såsoin någon Vägledning för omdömet kunna åberopas.’’ ”Till följd af disctissionén rörtde delina fråga vid sista' sammanträdet; förutse!' jag mig komma att tillhöra minoriteten. Jag afståidock icke från denna ntih tiri yttrade åsigt och skall åtminstone nied min löst söka motverka ett deremot stridande beslut.” 'Tlvåd defiiäst ängar Ilr Grefvens ordförandeskap uti ätne Utsk., så skulle jag aiise detta vala en fråga, som ej boide komma under UlsktS öfverläggning. Anser Hr Grefven sig, ulan att försumma hågöndera, kiinua best! ida dessa 2:né befattningar Och går i lant! dermed, tror jag icke, att den nu i (råga var; anmärkningen är på sitt ställe. Den borde, itali en Sadan skulle anses behöflig, enligt min tanke, bell re riktås emot fl. R. o. Adis Hit Electorer, genom hvilkas väl delta dubbla förtroende blifvit Gr. Frölich uppdraget. Grundlagen lägger icke hagot hinder emot ett dylikt val.” Slutligen och medan jag ännu liar ordet, önskade jag få för H. R o Ad., thed anleda, af de flera åteiremisser på förslag till tind. Skrifvelse!-, hvilka inträffat under den tid jag haft äran vara ledamot uti TI. Exped.Utsk;, härmed Vördsamt tillkännagifva de svårigheter, hvilka härvid mätt Utsk., thiir det häiidt att dessa ålerremisser någon gång grundats deruppå, alt Utsk., följande de af resp.
— Då nu, detta oaktadt, bidraget af Reserveoch Öfverskotts - Räntorne likväl fortfar att utgå i penningar till sitt primitiva belopp utan förvandling eller annan förändring och beräkning, än den här ofvan omförmälte, men Stam Roten eller Rusthållet dock mäste utgöra BåtsmansKostnaden i persedlar, som efter 1816 års Markegång skall uppgått till 74 R:dr 39 sk. 4 r:st Råneo; så visar sig en så betydlig olikhet i Rustningsbesväret Hemmanen emellan nu, emot den tid då Indelningen skedde, att afsigten med Indelningen, som var, att hvart Hemman uti Provincen skulle draga lika tunge, kan nu mera anses hafva till en stor del redan gått förlorad. Både rättvisa och billighet synes därföre påkalla en skälig rättelse och jämkning härutinnan, om Landet med Hemmanens bestånd skall kunna utgöra det antal Båtsmän, som detsamma kan åläggas. Och, då Stats - Utskottet, lika med hvad Kongl. Majit i Dess Nådiga Proposition täckta yttra, ansett den tidepunkt ej böra aflagsnas, då rättelse härutinnan kan åstadkommas; Så har Stats-Utskottet ansett sig böra, jemte framställ* gingen af de härvid förekommande skäl oglj qgi” Stats-Utskoitets Betunkandénl 1337 ständigheter, vördsamt hemställa, aft Riksens Högioll. Ständer nätte instämma uti den af Kongl. Maj.-t gjorde Nådiga Proposition om en. ny Indelningsjämkning uti Blekinge Län, likväl under de förbehåll och villkor, sorn uti den Nådiga Propositionen upptagas; Och lärer, i händelse Riksens Hög ofl, Ständer finna för godt, att härtill bifalla, underdånig anmälan’ härom böra göras hos Kongl Majd, med anhållan därjemte, att, sedan en sådan Indeloingsjämkning för sig gått, Resultaterne däraf måtte vid nästa Riksdag Riksens Ständer meddelas, på det Riksens
Men, såsom jag förut haft äran yttra, jag anser icke denna fråga kunna leda till något resultat, och detta hade för Hr Tersmeden bort vara ett tillräckligt skäl all icke väcka densamma. Emedan jag vid flere föregide Riksdagar och redan för 20 år sedan, då denna fråga vidlyftigt afhandlades, lifligt deltog i discussionerna deröfver, har jag nu ansett mig böra uttrycka min öfvertygelse, och, om jag också icke velat ingå i sjelfva hufvudsaken, likväl i korthet gifva tillkänna, hvad jag derutinnan tänker. Jag anhåller fördenskull hos Hr Gr. o. Landtm, om propus, pä frågans remitterande till Ekon.Utsk. Men skulle denna propos. icke varda bifallen, förenar jag mig med de talare, som vrkal att motionen måtte läggas till handlingarne. »6 Den 7 Juni f. m. Frih. Stjer dsIedI: Dea sisle värde talinen har förmenat, »II Hr Tersmedens föreslagna tillägg till R. o. Adis beslut i skatleföreoklingsfrägau skulle innefatta en ny motion. Jag tror, ali han deruti misstagit sig; ty, enligt ruin upfatlning, är del icke något annat, än ett amendement till sjelfva beslutet, angående sättet lör detta besluts bringande lill verkställighet, och hvarigenom Ståndet förklarar sig anse sitt beslut i hvarje särskild del af sjelfva hufvudfrägat) bero af och tillhöra denna fråga i sin helhet. Den värde talaren har sjelf ansett ett sådant amendement kunna bordläggas, och 49 § Riksd.-Ordn. medgifver äfven eli sådant behandlingssätt. Då delta amendement framställdes af Hr Tersmeden, ansåg jag det vara öfverflödigt att lägga rie» pä bordet, emedan frågan var så enkel, alt jag ansåg den genast kunna afgöras. Men då den emellertid begärdes på bordel, kunde della icke förvägras.
Stirs pröfning öfverlemna förslag, som blifvit af komitéer eller myndigheter uppgjorda, och icke heller är det särdeles svårt att mera eller mindre klumpvis acceptera något af dessa förslag, samt afgifva en sålunda uppgjord K. Propos. i 170 Den i November f. m. ämnet; men med fullt erkännande af förtjensterna hos såväl Skogs-komitéens, som Skogs-styrelsens förslag, och ehurn de utgöra en god grund, hvarpå den definitiva lagstiftningen i ämnet kan uppföras, äro de likväl, efter mitt omdöme, ej alldeles af den beska flen het, att de kunna och böra af statsmakterna såsom lag för framtiden antagas. Att åter i ett ämne, sådant som detta, framställa ett fullständigt förslag, med anspråk att R.;j St:r skulle till alla delar godkänna detsamma, det har varit ett arbete af den vigt och fordrande den tid, att det icke, i bredd med de många andra vigtiga ärenden, som varit föremål för regeringens omsorg, kunnat medhinnas på den tid, som dertill varit öfrig, sedan Skogs-styrelsens förslag, efter vederbörandes hörande, och deraf föranledd ytterligare omarbetning, slutligen inkommit. Dessutom hafva R. St:r i åtskilliga vigtiga punkter ännu icke uttryckt sina åsigter, och jag tror derföre att det vore af synnerlig vigt, om R. St:r begagnade detta tillfälle att så fullständigt som möjligt uttala sina tankar i ämnet. För min del tror jag också, — utan att på något, sätt underskatta vigten af att denna fråga blir så snart som möjligt reglerad —, att den tid, som hittills åtgått för dess fullständigare beredning, icke blifvit för densamma förlorad. Det är nemi. i detta ämne af synnerlig vigt att alla meningar få tillfälle att yttra sig och att allmänna opinionen härom till en viss grad hinner mogna. R. Shrs förhandlingar i ämnet, de vid landstingen och vid landtbruksmöten härom förda diskussioner, samt slutligen behandlingen i tidskrifter och tidningar, äro utan tvifvel ganska vigtiga bidrag till frågans utredning, hvilka säkerligen skola betydligt underlätta möjligheten att härom förena meningarna, och att slutligen komma till ett önskvärdt resultat.
Den omständighet, sora den siste värde talaren omnämnt, att bruksegarne ej kunna tillvitas brist på förmåga att göra bättre stångjern, än de nu göra, förstår jag mig icke på, ej heller förstår jag hvarföre vi skulle vara dem tacksamma för, alt de ej begagna denna sin förmåga; mig tyckes, alt de vore mera lack värde för motsatsen. Det ligger dessutom något besynnerligt uti, alt vilja endast till stångjernstillverkarens fördel bibehålla detta hans monopol. Skulle man conseqvent fullfölja denna grundsatsen, så kunde ju manufar,turisten såga, att han ville hafva exportförbud pä stångjern, derföre att han eljest får betala det dyrare, än om det stadnar inom landet. Hvart skulle den grundsatsen leda, såväl i detta som i andra hänseenden? Må man väl betänka sig derpå. Jag fortfar att begära bifall till • Utskrs förslag. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. 0 e. m. Hr von Troil: Den sista värde talaren har yrkat ifrågavar:de förbuds borttagande pä grund deraf att, om man bibehölle det, sä skulle man på samma gång nödgas förbjuda stängjernslillverkare alt utföra stångjern. Jag ber då alt fä fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att del ena är ett råämne och det andra deremot en till ^ förädlad vara. Dessutom hafva tackjernslillverkarne i riket under de sednare åren fått sig en förmån beviljad, icke blott derigenom att tackjernshandeln blifvit fri inom hela riket, utan äfven derigenom att den af K. M. sednast fastställda smidesstadgan lemnar rättigheten, att tillverka stångjern under loppet af vissa år, äfven inom tackjernsverkstäderna på af K. M. i delta afseende fastställda vilkor. Jag tror således, att för dem blifvit gjordt allt hvad som kan begäras: och det är således i min tanka ingalunda rimligt att såsom grundsats framställa, att om man vill bibehålla förbudet på tackjernsutförseln, så bör man sätta förbud äfven för slångjernsutförseln. Hr Ribbing: