Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Litet bättre blef det, sedan jag druckit ett par koppar skållhett te, men riktigt brast det inte loss förr än vi skulle gå och lägga oss. »Kära Ruffen lilla», sa jag och slog armarna kring hans hals, »du har väl alldrig – när du var ung – nej jag menar, se’n du blef gammal – Åh, Herre Gud så svårt det är att behöfva vara gift med en karl – när alla karlar ! För öfrigt tror jag inte ett ord af hvad den där gamla nu-u-ckan sa! Nu kom en hel störtflod af tårar. Gustaf ville prompt skicka bud på doktorn, ty han trodde att jag hade blifvit sjuk igen, men jag hindrade honom och sa, att jag bara var litet närvös. (Gud signe den mannen, som uppfann det ordet, ty om någon bör kallas för kvinnokönets välgörare, så är det han!) Men riktigt lugn blef jag inte, förr än Gustaf heligt lofvat mig att rekvirera alla sina cigarrer per telefon – cigarrbodarna är ju riktiga pesthålor!!! och att alldrig gå ut ensam efter klockan 11. Men hvem kan garangtera mig för att han håller sitt ord? Bland 60-åringars allra minsta fel är att de ljuger som borstbindare och finner en riktig njutning i att bedra sina hustrur! Jag önskar, att jag vore död, allra minst död, och framför allt önskar jag, att jag vore af med den där angtusiasmen, ty att bli af med den hör till lifvets riktiga sorgestunder! Fortsättning. Påföljande morgon kom Ester och hämtade mig till ett länge beramadt besök hos sin moster. Jag hade läst öfver en liten läxa som jag skulle ge henne till svar på hennes fråga om »hvad jag tyckte», men som hon bara frågade »hur jag mådde», så hade jag ingen tack för min möda. Bra egen flicka, som alldrig är sådan man tror, men som alltid är sötare än man tror! Nå ja, mostern ska få’et i stället! Det ska riktigt göra mig godt att få sjunga ut min hjärtans mening! Fru Halle – så heter mostern – är änka efter en järnvägstjänstemann och bor vid Valhallavägen.
Konungen enligt ifragawarandc F bör fasta ä de sökandes förtjenst och skicklighet, lage ett säkert corrcctiv pä Embetswerkens missbrukade myndighet. Man blefwe såmedelst ej säkrare om syslan, blott för det man wore säkrare om att komma pä förslaget dertill, och i öfrigt tillkommc det ensamt Konungen, under htvars omedelbara styrelse wederbörande Embetswerk sta, att efter Stats-Rädets hörande pröfiva laglighetcn af deras ätgärd ivid förslagets upprättande. Expeditioner till Motionairer. 685 Utdrag af Riksens Högloft. Ständers Constitntions-Ulfkotts Protokoll den 2 Februarii 1810. S. D. Till Utskottet hade uti Memorial af den 10 November sistlidet ar Herr CapitaineLieutenanten m. nr. Grefwe De la Gardie ingifwit åtskilliga anmärkningar wid Regerings-Formen; och soäl Utskottet, under desi öfwerläggningar, funnit flera bland Lefia förslag ej kunna till Riksens Ständers profning öfwerleninas; alltsä skulle, jemnlikt Herr GreswenS och Capitaine-Lieutenantens, i stöd af Regerings-Formens 84 gjorde anhållan. Utskottets yttrande häröfwer genom Transsumt af Protoeollcn honom meddelas. Ut supra. Dx viotoooiio Bilaga till Prot.-utdr. af den 2 Febr. 1810. Transsumt af Riksens Högloft. Ständers t5onstitittions-Utskotts Protokoll den 30 Den 30 December 1809. S. D. Företogos till öfwerläggning och pröfning Herr Capitaine-Licutenanten m. m. Grefwe De la Gardics afgifne anmärkningar wid Regcrings-Formen. Wid 5 Att ett Stats-Näd, sä länge han innehar denna sysla, ej bör kunna nyttjas till någon beskickning eller »agot annat Embete. 686 Expeditioner till Motionairer.
R:dr, hvilka Hans Majit och Dess Höga Gemål i deras förra egenskap af Kron-Prins och Kron-Prinsessa, egt att för sig uppbära, från RiksSlaten uteslölos. Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen har numera uppnått den ålder, sorn för honom medför behof af egen Hofhållning; och Kongl. Majit föreslår i följd häraf förenämnde anslagssummas ökande med 75,000 R:dr, eller till 100.000 R:dr banko. Då Kongl. Majit anser öfriga å Första Hufvndtiteln uppförda anslag kunna vid deras nuvarande belopp bibehållas, skulle alltså slutsumman på denna Hufvudtitel blifva Ridr 761,700. 6 Kongl. Majds Nåd. Pröp. till II. Andra Iffufvud-titelii, innefattande anslagen för Justitie Departementet. Nu gällande Riks-stat upplager för delta Departement: Penningar 11:Jr 80(3,182: med under lönerne beräknade 14,197^ lunnor spanmål efter 7 Il:dr tunnan. Indelde räntor, kronovärdi 854 Il:dr io sk. 7 r:st., efter markegång förslagsvis beräknade lill 4,828: Indeld spanmål, 12 tunnor, förslagsvis efter 6 R:dr tunnan . 72: Oincleld d:o, 3 tunnor d:o 18: Tillsammans R:dr 811,100: I öfverensstämmelse med de beslut, som innefattas uti det inför Kongl. Maj:t i Statsrådet den 9 innevarande månad förda och härvid i utdrag bilagde protokoll, framställer Kongl. Majit, i afseende på regleringen af denna llufvudlilel, följande förslag: l:o Hofrätterne.
”Gösta,” sade hon efter en lång, ängslig tystnad, ”skall du med blifva ond för det jag inte mer får vara lycklig – men – var hellre ond än olycklig – du också.” Gösta var åter borta hos Elin. ”Förlåt mig!” – bad han – ”förlåt mig! Men jag är ingen Ängel som du – och du vet icke, du kan icke veta, hvad jag lider.” Gösta tryckte Elin åter till sitt bröst. Deras läppar närmades hvarandra. Med en kyss – den första på länge – den sista – togo de nu afsked af all glädje i lifvet. Någon hördes komma. Om det varit Grefvinnan Ringschölds stolta, afmätta steg, hade Gösta och Elin icke aflägsnat sig från hvarandra ... Grefvinnans kammarjungfru öppnade dörren, helsade från Grefvinnan att det var tid för Fröken att kläda sig till balen, och försvann. Elin spratt till. ”Farväl Gösta!” sade hon sorgset. ”Nej icke farväl – vi se hvarandra i morgon – alla dagar –genmälte Gösta och Elin förfogade sig in till sin balskrud. När hon var klädd och vagnen redan framme, öfverföll henne en så häftig hjertklappning, att hon icke kunde röra sig. Hennes Moder, ej van att vänta på henne, gick slutligen in att få veta orsaken till delta sällsamma dröjsmål. ”Jag kan .. jag kan icke fara” – stammade Elin. ”Åh lappri! – med den briljanta färgen är ej värdt att tala om sådant,” svarade Grefvinnan, vid hvars åsyn bloden strömmade ifrån hjertat upp till Elins dödsbleka kinder. (Inne i sin innersta själ hvad mon tänkte Grefvinnan sedan om detta svar?) Elin reste sig med möda, men följde Modern verkligen till vagnen. Obemärkt af Grefvinnan, hjelpte Gösta Elin upp i den. Genom handsken kunde han känna iskylan i Elins hand. Flera timmar var Elin på balen, dansade och förklarades enhälligt för den fagraste af alla, (hvilket kom sig af den briljanta färgen, ty när Elin var blek, måste man riktigt se på henne för att finna, hur utmärkt skön hon verkligen var). Magnus lemnade nästan icke sin kusin. ”Har Faster sagt att jag varit hos henne?” frågade han ibland annat.
Man hade väl haft ett billigt skäl till den förmodan, att Konungens rådgifvare, som det enligt Reg.F. åligger att sjelfkrafde påminna om Rikets rätt och bästa, innan de missivera! ansökningen till Ständerna, skulle hafva dermed anställt den noggrannaste pröfning. Det kan väl härvid invändas, att K. M. i detta ämne icke afgifvit en direct propos. till Ständerna, men Regeringen har likväl gifvit ett vitsord öfver inrättningen, hvarigenom den fällt ett förord för directionens önskan, ehuru Regeringen, om den velat, varit fullkomligen oförhindrad att afslå ansökningen om dess medverkan, så mycket mera, som Konungens rådgifvare, af hvilka de fleste sitta här på Riddarhuset, ganska väl känna, att en enskild motion blifvit väckt i samma ämne, och att en K. skrifvelse derom således varit fullkomligt öfverflödig, såvida icke ändamålet varit att gifva en ökad vigt åt ansökningen och dymedelst bidraga till dess framgång. Det är då, — jag vågar säga det, — icke utan förundran, som man af den K. skrifvelsen finner, att den icke åtföljes af någon uppgift om stenkolsverkets ställning för de sednast förflutna åren, eller af något utdrag ur bolagets räkenskaper, som kunde tjena till ledning för sakens bedömmande hos R, St. Denna förundran mäste ökas, nej, jag ber om ursägt, jag ville säga, att den stiger till en höjd, utöfver hvilken den ej kan ökas, när man erfar, att ieke ens någon, handling i dessa afseende!] blifvit till Regeringen sjelf ingifven, åtminstone efter hvad af skrifvelsen kan skönjas, och att icke en gång ett spår är att upptäcka i statsråds-prolocollet, att Konungens rådgifvare efterfrågat något sådant.
Lag finnes den rätt gifven, som nu är upplifvad, och hvilken blott genom ofvannämde författningar blifvit inskränkt, på det allmänheten ej skulle förvillas af dessa pappers likhet nied vårt vanliga sedelmynt. Jag vill visserligen icke tadla föregående Riksens Ständer i annat fall, än då man funnit deras åtgärder hafva ledt till allmän skada. Der sådant skett, ämnar jag säga min tanka rent ut; och jag tror ej, att man då kan möta mig med theoden om öfverproduction. Jag tror ej , att någon sådan hos oss finnes på annat än prohibitiva författningar. Man har sagt , att enskilda invisningar ersättas deraf, att man kan draga på Banken. Det är väl sannt, att man äger en sådan rättighet ; men skillnaden är den , att då man får assignera på personer inom Landsorterna , blifver myntet qvar der • i annat fall måste det beständigt söka det ställe, der Banken är. Jag förmodar, att då man drifver sådane satser, underlåter man att skilja mellan mynt och rörelse-capital. Myntet behöfs ej annorstädes, än der crediten ej förmår hjelpa man och man emellan. Det är just för att slippa draga våra sedlar från den ena orten till den andra, som invisnings-rätten behöfves. Ställer man så till, att folket nödgas till allt, så väl skatter och besparingar, som remisser m. m. begagna sig af jDen 3 November e. m. ?5 Landets Sedelmynt , då qväfver man dymedelst produetionen, som fordrar lif och rörelse hos circulations-medlen. Hvad angår försöket att gifva något efter för tre Stånds beslut , i hopp, att derigenom förmå dem att ändra sin tanka , kan jag deruti för min del ingalunda förena mig , ty när tre Stånd beslutat, i sådant fall som detta , är det redan Riksens Ständers beslut. Jag kan ej instämma i försöket att deruti åstadkomma en rubbning, medelst minimi-summans bestämmande till 66 R:dr 33 sk.
N:o 42. män än annorstädes, dyrbaraste egendom, hans bäst eller nötkreatur, gå förlorade af brist på ordentlig läkarevård. Jag hoppas sålunda, alt min framställda begäran icke skall anses obefogad. Norra Ångermanland med en areal af 1,557,749 tunnland egde, enligt statistiska uppgifter från år 1845, en folkmängd af 51,085 personer, innehafvande fem hundra mantal. Efter med noggrannhet uppgjord beräkning, dervid man tagit i betraktande den olika beskaffenheten af mantalen i olika socknar, har man funnit att på dessa femhundra mantal födas, efter ytterst låg beräkning, 11,254 nötkreatur, 5,564 hästar samt 16,855 småkrealur eller, i medeltal, på hvarje mantal 6 hästar, 22 kor och 27 småkrealur. Dessutom uppfödas, lågt taget, omkring 400 hästar lill afsalu. Hästracen inom hela länet anses särdeles god och väl skölt, i följd hvaraf Ångermanhäslcn i södra delen af riket slår i högt pris såsom härdig, stor, liflig och äfven vacker. Det torde vara skäl alt inom den ort, der denna hästracc uppdrages, ett tillräckligt antal veterinärläkare finnes tillhands, så alt icke, såsom nu är förhållandet, vägen från den ene till den andre må utgöra 24 mil. En särskild anledning har dessutom på sista liden visat, hvilken stor lära detta förhållande verkligen kan innebära. För någon lid sedan inträffade nemligen altför första gången hästsjukdomarne ”rots” och ”springormen” inom orten ulbröto, skördande, ehuru icke ovanligt svåra, många offer. På grund af hvad jag sålunda anfört, vågar jag vördsamt föreslå: alt Rikets Ständer ville, i likhet med hvad för andra trakter skett, anslå till aflöning åt en veterinärläkare inom norra Ångermanland, med station i Örnsköldsvik, ett årligt belopp af Femhundra Riksdaler Riksmynt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 12 November 1862. P. O. Hörnfeldt, från Westernorrlands län. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af C. <J.
N;o Hl* Reservation er: Af Friherre Ehrenborgh, Casper TV.', ali som Lagutskottet, uti ett redan fattadt, men till Rikets Ständer ännu icke inkommet Betänkande, tillstyrkt indragning och upphörande, dels af Lagmansoch Kärnners-Rätlerne, dels ock af åtskilliga andra så kallade Fora Privilegiata , skulle, i händelse detta förslog vunne Rikets Ständers bifall, samt sedermera äfven af Kongl. Maj:t i Nåder gillades, all frå; ga om förhöjd lösen för KämnersRälierne helt och hållet förfalla; men då LagUtskottets nyssnämnde Förslag ännu icke undergått Rikets Ständers pröfning, och det således vore ovisst, om och hvad afseende derå kunde komma att fästas; ansåg Hr Friherren sig deraf icke hindrad , att deltaga i pröfningen af den nu förehafda frågan om förhöjning af Expeditions.lösen vid KämnersRätterne. Likväl önskade Herr Friherren, att denna anmärkning måtte i dagens Protocoll inflyta 't och såsom serskild Reservation åtfölja Utskottens Betänkande tili de Respective RiksStånden. Uti detta förklarande instämde alla de Ledamöter af Höglo!!., Lagutskottet, som Lag-samt Allm. Bese. o. Oec. Utsi. B«/.N;ost 1. *g deltagit i det om ofvanomförraälde Domsalars indragning fattade Beslut. Af Grefve Posse, Arvid'. Jag instämmer med Utskotten deri, att den så kallade Expeditions-lösen icke kan för närvarande upphöra; men jag begär till Protocollet antecknadt, att jag icke anser de binder, sorn deremot nu möta , oöfvervinneliga , utan för» modar, att man framdeles, då ämnet blir fullständigt utredt, skall linna, att en i detta afseende lika behöflig som önskad förändring skall kunna åstadkommas.
Bouppteckningar icke ma af okunnige och oskicklige man förrättas. Men da L'-.-'Utstottet för det närwarande icke kan förestå ändring uri någon annan omständighet än den, hwilken Jnstitie-OmbudLmannen satt i staga / sa kan Lag-U:stottet icke hufwudsakeligen ändra sitt förra utlåtande i ämnet; dock anser Lagutskottet, att nyfinämde KonglBref äger full kraft utan afseende pa det förbud / som Charte Sig. Förordningen innehaller, hwaraf uppenbart följer att Domaren i de fall da Bouppteckning öppen ingifwes, äger / att inga i en sadan pröfning deraf uti alla omständigheter, att han af Bouppkecknin, gens beskaffenhet kan döma lill den Persons af Domaren i öfrigt möjeligen icke kände skicklighet, som Bouppteckningen förrättat. I följd deraf, och da i detta lika litet som i alla andra sall, der bewakandet af enstildtes eller del allmännas ratt kan komma i staga, det är Do, maren betaget, att efter behörigen anställd talan, pröfwa en öswerklagad felaktighet, anser Lag-Utffottet de nu gällande Författningar vin Bouppteckningars förrättande kunna utan betydande olägenhe, ter tjena till rättelse intill deh 9 Cap. Ärfda-Balken med alla de i anledning deraf utkomne FörfattninBihang. N:» 7»- S«r, no6 Den z Julli. gar, blifwa uti ekt sammanhang af LagCommitreen utarbetade, och till Riksens Högloft. SländerS pröfning framställde. Ehlin, den förändring, som i Högwördiga Prest-Standet är anmärkt wid 6:re puncten, nemi. att i stället för ständig Lag, gällande Lag bör saras, är utan ali inflytelse pa saken och föreskriftens bestämdhet, tillstyrkes den likwäl pa den räkning, att det sednare order såsom mera godkändt kan anses. Wid Lag-Utskottets hemställan, att
Och gifta mig med Glithingham! utbrast Lucy med en förrädisk liflighet. Blifva hustru åt en man, som jag ej kan högakta, ej ens fördraga, en man, som älskar blott min förmögenhet, som endast eftersträfvar lyckan att blifva lord till Abbey-Hall? Är det möjligt? Nej, nej, aldrig! I den saken kan jag ej råda er, sade Oskar med ansträngning. Att döma af brefvets innehåll, synes som om er fader hade vigtiga skäl att önska denna förening. Kanske ni lättare kan besluta er, sedan ni inhemtat dessa. Det är allt hvad en uppriktig vän kan säga er. Nu steg Oskar upp och fattade sin hatt; han skyndade att lemna detta rum, i hvilket han kände sig qväfvas. Han kunde ej längre beherrska sig och närmande sig Lucy, fattade han hennes hand, kysste den och sade utan släppa den: Jag önskar er mod att handla rätt, jag ville göra mycket för att kunna rädda er ur denna svåra belägenhet; men det står utom min förmåga. En sak blott anhåller jag om, ifall det icke synes er för djerft, lofva mig vid minnet af den vänskap ni bevisat mig att underrätta mig om ert giftermål kommer att ega rum, eller låt mig veta om sakerna tagit en annan vändning! Jag lofvar er det; jag lemnar i morgon Paris. Farväl! tack för allt! Helsa våra gemensamma vänner ifrån mig; jag har ej mod att taga afsked af dem. O, nu om det vore möjligt, skulle jag högakta er ännu mera än förut! och huru kall jag än må synas, så kommer dock mitt hjerta att följa er. Utan att afvakta ett svar, gick Oskar till dörren, bugade sig ännu engång och lemnade henne. Då han var borta, stod Lucy ännu en lång stund med ögonen fästade på dörren; hon hörde honom pålägga sina öfverplagg, öppna den yttre dörren och nu var han borta. På länge kunde hon ej förmå sig, att göra en rörelse; det var liksom hade hon velat förbli vid detta intryck, och aldrig göra ett steg mera i lifvet. Slutligen brast hon ut i gråt, men dessa tårar voro välgörande, sådana som hon bra sällan hade fällt.
Ehuru jag anser lagens mening i denna fråga satt utom allt tvifvel och ej befarar att ju icke domrarne skulle vara böjde att ställa sig den till efterrättelse, sedan uppmärksamheten blifvit derpå fästad, har jag dock, enär jag tillika ansett denna mening böra föredragas den, som utgår från en motsatt åsigt, likväl trott mig böra hemställa, huruvida icke Rikets Ständer skulle finna nödigt, att, till brytande af en nog allmänt inrotad praxis i detta afseende, antingen införa i någon § af 18 Kap. Rättegångsbalken ett tillägg i ofvanangifna syftning eller ock hos Kongl. Majit i underdånighet begära, att en erinran om lagens rätta mening i denna punkt blefve vederbörande domare genom nådigt Cirkulär meddelad. En dylik åtgärd torde här vara nödvändig af det skäl, att förändring i domstolars eller domares under längre tid iakttagna förfarande, att föreskrifva kommunikation af Rättens uppskofsbeslut, skulle, om den plötsligen och omärkligt infördes, kunna hafva till påföljd, att en uteblifven tredskande part, i förväntan på en dylik förut vanlig kommunikation, utsatte sig för alltför äfventyrliga följder, såsom talans förlust, eller försittande af upprepade förelägganden, åtföljda af ständigt ökade vitén. Uti 2 § af Kongl. Förordningen angående sammanläggning af straff den 21 December 1857 stadgas att med straffarbete på lifstid må ej förenas annat frihetsstraff eller böter. Detta stadgande erhöll i begynnelsen olika tillämpling, vid olika domstolar. Såsom exempel derpå må utur två, i följd af anmärkningar vid Fångförteckningarnes granskning infordrade/ utslag anföras följande: m 1:o. En liftidsfånge, som för åtskilliga rån och stölder varit dömd att mista lifvet, men af Kongl, nåd blifvit förskonad från lifsstraffet och dömd att umgälla sina brott med fyratio par spö, uppenbar kyrkoplikt och hfstidsarbete å fästning, hade, för undergående af sistnämnda bestraffning, varit intagen på Carlskrona fästning, men beredt sig tillfälle att derifrån rymma; hvarefter han under loppet af en månad genom inbrott olofligen tillgrep på ett ställe penningar till belopp af 636
Men blotta beslutet härom skulle i sin man tjena til motwigt af fiendens anfallsplaner eller öfwerdrifna freds-anbud. Det ffulle öfwertyga honom, at det folk som ägt mod at afskudda et inläudsttok, ej saknar krafter at afwända et främmande. Sista fälttagets händelser bora i alla fall tjena till warming emot Armeens för hastiga ökande med nya corp8er, men de olyckor ost öfwergätt kan en wis styrelse afböja, och minnet af det förbigångna, bör ej til den grad injaga förskräckelse, at wi förgäta at wara Ewenffar. Det är möjligt, a t Konung och Ständer r en framtid sinna at den nuwarande Armeen, fullt recrurc-icrcl, ändock är otillräcklig til landets förswar, och infe möjligheten, at med samma kostnad underhälla en wida större. Det steg til Armeens förökande i Rikets nänvarande ställning kunde opätalt widtagas, ffulle i fredlig tid af wära grannar uttpdas sorn en fientlighet. Förra och nänvarande tiders historia wittnar vin magtiga grannars förhållande mot swagare, dä deste försökt at genom bewäpning undandraga sig en tryckande politisk inflytelse. Ridderstapet och Adeln, som i farans stund aldrig baft sit blod ospardt för Fäderneslandet; som sä ofta pä Segerns fält lärt känna wapncns bruk och den Mitimjri-slls, styrkans anwändande, bör med sak kännedom i detta wigtiga ämne kunna öppet gä de andra Ständen til firötcs. De stola säkert icke misttyda et förslag, som sä pätagligen leder til uprätthällande af Rikets sjelfständighet, och som lika kraftigt förbinder Den Imrik. 691 til inbördes förswar de mcdlenunar af Samhället, hwilka njuta Fosterjordens frukter, som de hwilkas lott det blrfwit at frambringa dem. Jag hemställer derföre ödmjukast til Herr Grcfwcn och Landtmarskalk^ samtHöglofl.
Nu vill man utsträcka visitationsrätten till sådana kamrar och rum, der den enskilde medborgaren och hans familj eller hans tjenstefolk vistas, och det bestrider jag. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph: Jag vill icke fördröja discussionen länge, utan förenar mig fullkomligt uti allt hvad Hr Hadings reservation mot 33 §:n af nu föredragna förslag innehåller; uti allt hvad Frih. Leijonhufvud yttrat mot den för Svenska folket så motbjudande, den mot deras grundlagar stridande husvisitationen; äfvensom slutligen uti allt hvad samme värde talare och Frih. Cederström yttrat emot de lagars öfverdrifna stränghet, hvilka afse alt bestraffa öfverträdelse:- af våra tull-lagar, och jag anhåller på grund deraf om återremiss. Om England, såsom en talare yttrat, bibehållit de lagar, hvilka försvunna seklers barbari dicterat, om det, såsom kändt, har snart sagdt den mest barbariska lagstiftning uti Europa, så bevisar icke delta dess civilisation, det är ett monstrum, från hvilket det förunderligt nog icke kunnat frigö - D e ii i April e. m. ra sig, en skugga, som åtföljt detsamma, det är skuggbilden af Engelska folkets nationalitet. Om ett folk står öfver oss uti bildning, kan det dock bafva fel, hvilka vi lika mycket böra söka undvika som vi böra söka tillegna oss dess dygder. Jag hade ämnat svara ett ord på hvad Hr Lagerheim lii. fl. yttrat mot deras mening, hvilka påstå, att husvisitationsrättigheten strider mot 16 §:n Reg.Fin, men är alldeles förekommen af Frih. Gederström. Hr Lagerheim påstod, ”alt husvisitationsrältigheten icke stridde mot 16 §:n Reg.F:n, emedan den grundade sig på en af Konung och Ständer stiftad lag; just deruti ligger icke blott en grundlagsvidrighet utan äfven en orimlighet, att Konung och Ständer stifta en ny lag stridande mot grundlagen, som är samhällets föreningsband och hör vara alla lagars grundval. Frih. Leijonhufvud:
Frih. von Kraemer, Robert Fredrik, och N:o 1712. Hr Nackreij, Fullm. Gr. Sparre, Johan Alexander, beviljade 3:ne veskors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 563. Hr Wulfrath, Fullm. Hr von Hartmansdorff, August Edvard. — 2319. „ Westerstrand, Pehr. Banko-Utskottet: under den, N:o 1038. Hr Bogeman, Carl Adolf, beviljade 3:ne veckors ledighet, räknad från den 23:dje dennes: N:o 2287. Hr af Rolén Fullm. Hr af Sillén, Lars Gabriel. Allmänna Besvärsoch Ekon.-Utskottet: under den, N:o 1960. A. Hr Montgommerie, Robert Nils Germund, beviljade 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 1284. Hr Rappe, Carl Gustaf Fabian. Riddar hus-Utskottet: under den, N:o 1233. Hr von Strokirch, Johan Paul Fredrik Otto; och N:o 1959. Hr von Kraemer, Anders Robert, beviljade 3:ne veckors ledighet, räknad från d. 23 dennes: N:o 302. Frih. Alströmer, Jonas. — 379. , von Vegesack, Achilles. Öpnades jemväl Hrr Elektorers lista vid val af Suppleanter i Bevilln:soch Exp:sUtsk:n, och befunnos dertill utsedde i Bevillnings-Utskottet: efter N:o 812. Hr Goes, Axel Wilhelm; N:o 1566. Hr Kröningsvärd, Carl Gustaf. Expeditions-Utskottet: efter N:o 2268. Hr af Wannqvist, Fredrik; N:o 2282. Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm. Frih. Bennet, Carl Stephan, upläsle följande: