Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Flyinge räkenskaper har blifvit anmärkt, att en Kronofjerdingsman fått ersättning för biträde vid höleverering, med beräkning af skjuts för resa fram och åter mellan Fjerdingsmannens hemvist och Flyinge, under sju förrättningsdagar, utan att visadt vore, det höleverans under så många dagar egt rum, äfvensom bemälte kronobetjent erhållit ersättning för dylikt biträde vid foderleverering under nio dagar. Då bergningen ä större delen af Stuteriets outarrenderade ängar måste ske medelst entreprenad, som utbjudes å auktion i 47 smärre lotter, och då ofta inträffar, att hvar och en af dessa öfvertages af särskilda personel-, hvilka hvar för sig i mån af arbetets fortgång utgöra sina leveranser, har man ansett ett kronoombuds närvaro behöflig för att förekomma de tvistigheter, som med så många personer kunna uppstå angående den levererade varans vigt och beskaffenhet. Omöjligheten att på förhand bestämma tiden för ett höbergningsarbete angifven orsaken dertill, att kronobetjenten måste påkallas för hvarje dag särskildt, allteftersom entreprenörerne anmäla sig att få verkställa leveranserna, och att tillhopa 16 dagar dertill åtgått, synes ej erfordra särskildt intyg, vid de betydliga qvantiteter, hvarom här är fråga. — 311 — I Strömsholms räkenskaper har bland diverse utgifter blifvit alfördt ett belopp af 13 Ii:dr 50 öre för lemnad föda åt förrättningsmännen vid en å Stuteriets byggnader hållen brandsyn, hvilken utgift Rikets Ständers Revisorer ansett icke hafva bort drabba Stuterikassan, da de personer, som verkställt förrättningen derför åtnjutit traktamente. I anledning häraf har Stuteriets redogörare, Intendenten N. G.
Skulle privata Banker komma till stånd hår i landet, och vinna full credit, så att pengar dem med all säkerhet kan anförtros, så blir troligen Sparbanken lika så benågen att placera sina pengar der, som nu 1 Disconten; men derintill torde den begärda ut-» vägen vara billig att tillåta. Grefve Von Platen'. Jag har endast begärt Ordet för att råtta ett misstag. Jag tror mig ej hafva sagt, att de ifrågavarande medlen skulle förräntas af Banken, utan af Banco-Discontert. Hade någon annan Discont funnits, hade jag kanske föreslagit att de deruti skulle insättas, Men då detta ej år händelsen, då det ej år fråga om mer ån 5o,ooo Riksdaler och då capitalister ej kunna begagna sig af Sparbanken, tror jag att man bör gå en sådan inrättning till mötes, hvilken finner sin största risque i svårigheten att med säkerhet kunna placera sina medel, och likväl måste göra det skyndsamt, för att kunna gifva den utlofvade räntan, Då härtill kommer att Sparbanken måste kunna skyndsamt uttaga sina penningar, i fall det skulle behöfvas, tviflar jag det vara möjligt att, utan en sådan tillåtelse, som Grefve De la Gardie yrkat, gifva någon utsträckning åt denna nyttiga inrättning. Herr von Qvanten t. Friherre Boije måtte ej fattat min mening, då han säger mig hafva hånvist till blifvande inrättningar. Jag får då Den 26 Februarii. j5i förklara, att om frågan nn endast år att genast placera dessa penningar, må det alltför gerna verkställas utan att jag skall försöka deremot lägga hinder i vågen. Det år endast i den händelse, att blifvande finance-regleringen skulle göra en förändring med nu varande Discontinråttning, som jag tillåtit mig dessa anmärkningar, synnerligast, emedan beslutet i både den ena och andra frågan ej lärer blifva fattadt förr, ån i sammanhang med den tillkommande finance-regleringen. Det år således för framtiden, men ej i afseende på det närvarande, jag yttrat mig.
Den person, pä hwilken öfwerlätclsen skett' och för hwilken äfwen uti Länc-Tokcn öppnas cn ny Folw och egen räkning under initial boksiafwcnafdest namn, inffrifwer sjclfden pa honom Transporterade Summa och erhäller dera under samma Folio cn serskild Quittenec-Bok för det pä honom Transporterade Läne-Capital och ester det Formulaire, som här förut omnamt ar. Dcnfter bör cnckhanda anteckning och Transport ske uti Riksgälds-Contoiret sä framt Sfwerlälllsen stall blifwa gällande. 4'.o. Dä cn Längifware med döden afgär, böra desi Arfwingar lagligen legititera sig innan Lane - Capitalet pä dcm Transporteras; men sedan sädant stett, bor behallna Läne-summan sä uti Statssom Riksgalds-Contoircn pä dem öfwerföras, samt en ny Folio och rakning pä -eras namn öppnas och detta äfwen pä den upphörde räkningen annoteras. 5w. Will en Längifware genom ombud läta besörja anteckningen af Läne-suniman eller ock Transporter af en redan insatt, bör han dertill utfärda behörig Fullmagt, hwilken om den stall för gällande antagas bör wara för. sidi? Dcn Z 2lpril. sedd med antingen Domarens i orten om det ar pä Jandet eller Notarie,Public! om det ar i de Stader der sadane finnas eller och. wederbkrande Magistrats intygande att Längifwaren densamma wcrkeligcn utgifwit och sitt namn derunder egenhändigt tecknat, och hwilka intygande böra wara med wederbörlige Embets-Signcten bekräftade.
Den osäkra blicken for från den ene till den andre af herrarne, allt eftersom den ene eller andre hade ordet, men själf yttrade han ingen mening, knäppte blott immerfort på locket till snusdosan, ur hvilken han allt som oftast tog en pris. Hvad man kunde säga om Björnberg, rädd var han inte. – Det bästa och säkraste sättet – jag tror nästan det enda – är att föra herr Björnberg öfver rådhusvinden och rådhustaket ner i kommendantshuset, sade amiralen, som uppmärksamt åhört de andras förslag, hvilka han gång på gång gendrifvit såsom omöjliga och outförbara. Hvad säger herr Björnberg själf? – Herr amiral, jag har inte äntrat på tak, sedan jag var pojke i världen, men det kan ju vara roligt nog att försöka, hur mycket som hänger i af de gamla konsterna, svarade Björnberg. – Det är bra. Låt tillsäga vaktmästare Andersson, att han håller sig beredd med en lykta och att en af hans småpojkar följer med för att visa krypvägen genom midtgluggen öfver taket. Jag gör följe öfver vinden, och kanske några af herrar officerare göra sällskap, ifall flykten mot förmodan skulle upptäckas. Jaså, herr Carnegie går också med. En avant, således! De kvarblifne voro i stor ångest, sedan Björnberg och hans följeslagare lämnat balsalen. De hade under aftonens lopp varit underkastade olika och starka sinnesrörelser, allesammans föga förenliga med feststämningen de voro komna att dela, men intet var jämförligt med detta att veta, det en man, som nyss varit i deras krets, och som de alla kände, sökte rädda lifvet genom flykt öfver det branta och höga taket, under det folkmassans dofva sorl alltjämt hördes nerifrån. Det var också en kuslig vandring öfver den mörka vinden. Det prasslade och tassade i alla vinklar och vrår. Blåsten tjöt genom den öppna gluggen, och folkmassans hotande sorl nere från Stora Torget hördes dubbelt tydligt i tystnaden häruppe. Hunnen halfvägs öfver den stora vinden, stannade Björnberg vid en af gluggarne och såg ner. Så grep han hårdt om Carnegies arm och hviskade i dennes öra: – Nu har han vågat sig ut, den Judas. – Hvem menar bror?
Af Doktor Hansten: “Midt under fredens lugn pågår städse emellan de skilda folken, om än vänskapligast förbundna, ett inre krig, som väl mycket hos oss underkännes nu för tiden eller förbises för det yttre fredsskimret, men ock derföre torde blifva för vårt folks och vårt rikes framtid mer olycksbringande, än någonsin det mördande våldets vapen varit det. Det är inom handelsoch finans-spekulationernas slippriga område det väldiga industrikriget förmedelst de moderna näringarnes vapenbragder, — ett krig, deri, å ena sidan, såsom statsseger gör sig gällande tillkämpad och erkänd öfverlägsenhet i förfinad Produktion, och, å den andra, ertappad öfverlägsenhet i Konsumtionen deraf låter sig kännas såsom statsnederlag medelst aftagande statskredit och tilltagande njutningslystnad, börjande statsafhängighet och hotande natioualdöd. En sådan finare stridsoch segerkonst är dock icke en uppfinning först gjord i vår tid, utan häfdvunnen från fördom, och synnerligen redan emot våra egna germauiska stamfäder påtänkt ända från början af deras inflyttning inom Europas landamären. Med blott vapnens magt i öppet krig fanns snart det bjeltemodiga folket icke kunna afvärjas, än mindre dermed besegras; och i den segerdruckna kejsarestaden i det verldsherrskande samt ändtligen sjelfr militäriskt beherrskade Rom, kändes behofvet af en stridskraft, starkare än dess legioners. Vilja vi, tänkte man, för romarväldets egen trygghet, få äfven dessa eljest okufveliga hjelteskaror bragta till underdånighet och lydnad, så står oss, veklingar, intet annat vapen till buds, än det, att vi, med ymnig tillförsel af våra njutningar, lära dem våra laster. Så vittnar derom den statskloke häfdatecknare, som med beskrifningen om fomgerrnanernas seder lemuat åt deras efterkommande en så oförgätlig erinran om den rätta vården af en hos dem anboren nationalkraft, den han förutsåg aldrig skola på slagfältet, utan först i Härdens och vällefnadens hvimmel kunna nedbrytas.
Icke heller må Gesäll, medan ian i Mästares tjenst år stadd, utom dennes tillstånd, får egen räkning förfärdiga arbete åt når* gon annaa-, §. * Vill Mästare i sitt arbete antaga Legokarlas eller personer af Qviunoknnet, ege han dertill obehindrad rättighet, och vare desse, under dea . tid de hos Mästare arbeta, i samma ansvarighet, som andre Lagstadde Tjenstehjon. Ej må Gesäll vägra, att arbeta tillsamman med' en, å Mästareverkstad antagen, Legokarl eller Qvinnsperson, så vida Legokarlen eller Qvinnspersonea år af god frågd, IV. Artikeln. Gm Mästerskaps vinnande } å Handtverk j samt om Handtverksidkares rättigheter j vid utaf ningen af deras Handter ingar. §• t. Får att vinna Mästerskap, eller erhålla tillstånd att upprätta egon verkstad, fordras 1 allmänhet, att den Sökande aflagt nöjagtigt prof al Lagutskottet! Betänknnien. 77 kunskap och färdighet i Handtverkef, egcrbehörigt Prestehevis om god Christendomskunskap, samt tillika vid forhår, som anstålles af Stadens HandtverksSocictet, med biträde af Vederbörande Schollårare, om Societeten honom derom anmodar, visar att han kan skrifva läslig stil, forslar räkna Qvatuor Species i enkla Tal, och, för öfrigt gjort sig känd för nykterhet och god frägd; hvarförutan han bor ställa borgen forde 6 forsta årens utskylder till Kronan och Staden. Hvar och en Gesäll, emot hvars ansökning i afseende härå, något hinder ej möter, och, som eger bevis af de Mästare, hos hvilka lian arbetat, att han i Handtverket varit pålitelig och oförtruten, vare berättigad, att blifva för Mästare förklarad vid fyllda 21 år (tillägg, ytkndt af Presteoch BorgareStåndet'. så framt han i 5:ne år såsom Gesäll arbetat, samt utan beräkning af längre eller kortare Gesäll tid, enär Sökanden uppnått en ålder af 24 år.)
' Uti 14 § i Kongl. Förordningen om fattigvården i riket den 13 Juli 1853, som innehåller att, i fråga om fattigförsörjning, en hvar skall anses tillhöra det fattigvårdssamhälle, der han, då behof af fattigunderstöd för honom uppstår, författningsenligt är eller bort vara mantalsskrifven, men att för manskap af värfvade arméen och flottan äfvensom handtverkare och arbetare vid Kronans varf och verkstäder, som endast till följd af tjenstgöringen vistas å tjenstgöringsorten, deras skattskrifning å nämnda ort ej gäller till bestämmande af deras försörjningsort, stadgas vidare att, då någon af dem vid afskedstagandet befinnes vara i behof af fattigvård till följd af vederbörligen styrkt och, genom ålder eller under tjenstetiden ådragen sjuklighet, uppkommen oförmåga att försörja sig med arbete, eller då hustru och barn till någon, som under tjenstetiden ingått äktenskap, faller fattigvården till last under mannens eller fadrens lifstid eller genom hans derunder inträffade död eller vid hans afskedstagande, understöd för deras vårdande kommer att af allmänna medel lemnäs, i den mån för ändamålet anvisade anslag dertill gifva tillgång, i den ordning 23 § närmare föreskrifver. Enligt författningens bokstaf skulle ett sådant understöd vägras, om den person, hvarom fråga uppstår, vid sjelfva afskedstagandet egde besparade tillgångar, om än han helt kort tid derefter hunnit förslösa dem. Det synes likväl billigt, att understödet utgår, så vida inom en viss kortare tid efter afskedstagandet behofvet deraf inträffar; och torde, i fråga om den tidsbestämmelse, som i sådant hänseende vore lämpligast, i allmänhet antagas kunna, att den, som icke ett fullt år, efter det han från sin förra tjenst erhållit afsked, mägtar försörja sig Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Skrifvelse, JH 117. 31 sjelf, tidigare lagt granden till den belägenhet, han sålunda iråkar, och fördenskull vara att anse lika med deni, som vid sjelfva afskedstagandet befinna sig i den ställning, att det allmänna måste om deras underhåll draga försorg.
Emot Utskottets yttrande i denna punkt har, af ledamöter inom Ridderskapet och Adeln blifvit framställd den anmärkning , att behofvet af den utaf Kongl, Maj:t äskade tillökning i anslaget, lätlligen kunnat inhemtas, om Utskottet infordrat vederbörandes upplysningar, enär det vore kändt, att, i följd af anslagets otillräcklighet, äfven sådana reparations-arbelen, som, af en del Landshöfdingar blifvit föreslagna och af Öfver-IntendentsEmbetet ansetts vara oundgängligen nödiga, ej kunnat företagas, i brist på erforderliga medel; Borgareoch Bonde-Stånden hafva bifallit denna punkt och Preste-Ståndet förbigått densamma utan anmärkning, vid hvilket förhållande och då det af Utskottet åberopade skäl för afslag lill den äskade tillökningen i detta anslag icke blifvit vederlagdt, Utskottet vidblifver sitt förut afgifna yttrande. Bih. lill R. St. 4 Sami, 1 Afd. 2 Band, 4 Haft. 3 18 Stals-Vtshottets Utlåtande, N.o 2/6. 3:o Som Utskottets yttrande i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga framställning om uppförande å allmänna Indragnings-staten af tvänne arfvode» för Adjuncten Selander ock Professoren Schlyter, endast innefattar en hänvisning till det afgifna Utlåtandet, angående regleringen af bemälde Stat, så finner Utskottet den af Borgare-Ståndet beslutade ålerremiss af denna punkt, i sammanhang med återremissen af den punkt uti sistberörde Utlåtande, som angår arfvodet åt Adjunkten Selander, icke föranleda serskildt yttrande, utan hänvisar Utskottet, i detta afseende, till det Utlåtande, som Utskottet kommer att afgifva i anledning af erhållna återremisser å Utlåtandet N:o 63, angående regleringen af den allmänna Indragnings-staten. 4:o Anslaget till Sal t, peter-näringens upphjelpande.
Jag skulle vara en hängsjuk ranka, fåfängt klängande efter tröst, ett bräckligt käril, flödande öfver af gråt och öm saknad. Nej, jag tackar, jag kände mig vara fullt ut lika god människa som han. (Forts. o. slut i nästa n:r.) Resultatet a f Muns " ehicagotäfling. " Efter ett mödosamt sända omsorgsfullt granskande och täflingslistorna har nu redaktör och rektor Emil Vid att tveksamma pröfning såsom fall få med K. E. Palmgren och på grundlig fällt sitt granskningsarbetet förmånen fosteri förening Hammarlund, samvetsgrann slag. i ordet redaktionen prisnämnden, inmed svenska ord, bildade af de tio bokstäfverna land, synnerligen af de tusentals utha vi språklig hänvända haft auktoritet oss till i lektor N. Linder. Det utfästa deponerade Ett och hos notarius tusen en två hundra (1200) resa och fram Chicagouts har enhälligt fröken tog Stina gen åter för till tälI ningen Bengtsson, insända 17,034 kronor tilldelats Vallhallauägen hvilkens publicus priset: Stockholm, n:r 93, lista ursprungligen ord, af hvilka vid uppgranskningodkänts ut. oxxilsrixig 1 5, 0 0 0 Så fort den omfångsrika nit uppsättas, kommer korrekturläsas densamma Idun till samtliga Pristagarinnan hos redaktionen notarius det publicus beroende af ord. segerlistan och tryckas, att som bilaga åtfölja uåra abonnenter. äger nu oförtöfvadt utfå fullmakt lyfta hennes ytterligare hvartdera komma Stockholm den fyra beloppet, beslut att att pris till, att Idun finnes hos å 100 och blir besöka hurukronor utdelas. 9 april Redaktionen Sen att för att hos eller icke besöka världsutställningen, vida hun1893. af med alla edra bekanta! Idun. Modetidning IDUN) 893 U7 åter ledde till m handoch pigkammare med utgång till köket.
Jordbruket i Sverige har gjort framsteg, tillfredsställande för den tid, som är, och lifvande nya förhoppningar för den, sorn instundar. En öfversigt af spanmåls-importen och exporten för de 10 senare åren, eller från och med 1834 lill och med i833, hvarunder tvänne missväxtår kunna räknas, visar, alt hela importen utgjort 656, 187 tunnor, och exporten, oaktadt en vida utsträckt bränvinsbränning, deremot 703,692 tunnor; hvilken senare sålunda lemnar ett öfverskott af 47>551 tunnor Spanmål — en motsats af hvad i längre tillbaka förflutne tider egde rum, då importen kunde beräknas i .medeltal lill omkring 3oo,ooo tunnor årligen. Vid jemförelse åter af Spanmåls-prisen uti samtlige handels-platserne vid Östersjön och Sverige, ifrån och med år 1S27 till och med 1833 , för hvilken tid uppgifter om de utländska Spanmålspriseu äro i Corninerce-Gollegium att tillgå, befinnes, att de i allmänhet hållit sig i Fäderneslandet nära nog vid samma ståndpunkt, som i de öfrige främmande Länderna. Det kan således antagas för afgjordt, att produetion af Spanmål i Sverige i allmänhet är svarande mot consumtion, och att, under vanliga förhållanden, någon grundad anledning ej förefinnes att befara, som skulle spanmåls-prisen, till skada för jordbruket i Sverige, kunna nedtryckas genom de lägre pris, hvartill denna vara kunde från främmande orter till öfverflöd införas. Skulle åter lägre pris å Spanmål uppkomma deraf, att produetion fortfarande komme att öfverskjuta consumtion, så vore det ej blott ändamålslöst, utan fastmer skadligt, att genom konstlade medel söka tillvägabringa en jemvigt, som endast på naturligare vägar säkrast är att återställa; och dessa äro, att manufacturer och slöjder af alla slug bilda sig och att jordbruket får en Bcvi/lnings-Ut skol tets Bet.
Öland och de tvänne södra fögderierne af fasta landet, meri de två norra fögderierne höra till Linköpings stift, med undantag likväl af Karlstorps socknedel, sorn tillhör Wexiö stitt. Den del af länet, som utgör Calmar stift, omfattar 7 prosterier och 65 kyrksocknar, fördelade i 42 pastorater, deraf ett är prebende, 8 regala och 33 konsistoriela. Den till Linköpings stift hörande delen af länet utgöres af 4 prosterier med 35 kyrkor och 26 pastorater, af hvilka 5 äro regala, i patronela och 17 konsistoriela. Af städerne äro Oskarshamn och Borgholm ännu icke egna kyrkosamhällen, utan tillhöra den förra Döderhults och den senare Köpings församling. Calmar och Wimmerby landssocknar hafva gemensam kyrka med staden. 1 afseende på lagskipningen var länets landsbygd i början af perioden delad i 5 domsagor, omfattande a) Norra och Södra Tjusts härad, b) runaläns, Sefvedes och Aspelands, c) Norra Möre, Stranda och Hand börds, d) Södra Möre och e) hela Öland; men år 1858 fördelades de begge under litt. b och c anmärkte domsagorna till tre, omfattande den ena 1 unaläns och Sefvedes, den andra Aspelands och Hand börds och den tredje Stranda och Norra Möre härad, hvarigenom antalet af länets domsagor nu är sex. Fyra af dessa bestå hvardera af två härad eller tingslag; men i hvarje af de öfriga två domsagorna, nemligen Tjusts och Södra Möre, finnes blott ett tingslag. Till namnet utgöres väl Tjust af två härader, det Norra och Södra; men begge äro förenade till ett tingslag och äro äfven i flera andra hänseenden att betrakta såsom ett enda härad. Med Magistrat förenad Rådstufvurätt finnes uti länets alla städer med undantag endast af Borgholm, som ännu lyder under landsrätt, men der en del ekonomiska bestyr skötas af en utaf Kongl. Maj:ts Befallnings hafvande förordnad Ordningsman. Rådstufvurätten i Calmar arbetar på två afdelningar.
Det kan vara skäl att afsluta framställningen af Karl XV: s och hans storpolitiskt-skandinaviska planer och underhandlingar 1863 — 1864 med några reflexioner öfver stämningen inom landet under denna period. Den var allmänt mot planerna och underhandlingarna, såvida dessa icke voro bygda på någon betryggande allians och behandlades på konstitutionelt sätt. Denna mening uttalades öfverallt i enskilda samtal, i större och mindre samqväraoch i sammanhang dermed yttrades äfven farhågor för, att vi genom kungliga godtyckligheter skulle bli insnärjda i de äfventyrligheter, som hotade Danmark med undergång. Dessa åsigter och farhågor delades äfven af en och annan bland konungens omgifning. Betecknande är, hvad en för trovärdighet ansedd författare i detta hänseende utan motsägelse för flera år sedan i tryck meddelat. Han säger, att då talet om en allians med Danmark 1864 i april månad förekom vid en festlig tillställning, hade en konungens förtroendeman, som åtföljt honom till Skåne och Skovsborg 1863, helt öppet och lugnande yttråt: » inte behöfver nationen hålla hvad två fulla. lofvat hvarandra ». Så ansågos och bedömdes öf-verläggningarna på Skovsborg äfven inom den närmare omgifningen. Jag återkommer nu, som jag förut lofvat, till några reflexioner öfver det erkännande Marcellus uttalat, » att ingen storartad effekt, som i historien kan skaffa sig ett varaktigt namn, knyter sig vid grefve Hamiltons namn, såsom vid friherre De Geers, frih. Gripenstedts m. fl. fastän han i begåfning och skicklighet ingalunda står efter dem och fastän tillfallen till stora handlingar i lika stort mått stod honom öppet som dem. » Marcellus fäller här flere omdömen om grefve Hamilton. Jag har noga öfvervägt dem, men kan endast instämma i det som säger, att Hamilton icke utfört något, som i historien kan skaffa honom ett stort namn. Marcellus säger vidare, att han i begåfning och skicklighet icke stod efter friherre De Geer och Gripenstedt. Det första af dessa påståenden skulle kunna medgifvas, om med begåfning endast förstås förmågan att förvärfva kunskaper och att utveckla sig till talare och skriftställare m. m.
Jag är fullt öfvertygad derom att. utan att erhålla en sådan preliminär öfversigt af Statsverkets ställning, det skall blifva mycket svårt för dem, som hafva att besluta öfver statsutgifterna, att bestämma sig, om de skola bevilja eller afslå (lera mindre nödvändiga anslag. Jag har för utarbetande af denna exposé begagnat den sakrika och faktiska utredning af Riksg.-Kontorets finansiella ställning, som, uppå anmodan af Stats-Utsk:t, blifvit upprättad af Riksg.-Kontorets Kommissariat, samt har vidare genomgått såväl K. M:ls Propos:r, som alla i de respektiva Stånden väckta motioner, som röra anslag eller lån, äfvensom Stats-Utsk:ts Betänk, rörande Statsverkets inkomster; resultatet af denna undersökning vill jag nu framlägga för R. o. Ad. i nedanstående Kalkyl. Enligt den uppgjorda beräkningen öfver Riksg.-Kontorets inkomster och utgifter för åren 1866 och 1867, lemna inkomsternadå deri inräknas öfverskotten på Statsverkets inkomster för åren 1864 och 1865, tillhopa 3,000,000 rdr; andel i Bankovinsten för åren 1866 och 1867 å 1,700,000 rdr om året eller för båda åren 3,400,000 rdr; samt salpeterfondens behållning 600,000 rdr — ett sammanlagdt öfverskott af rdr 2,353,483. Dervid bör dock observeras, att detta är under förutsättning: a) att den kalkyl, som Hr Stats-Rådet och Chefen för Finans-Depriet uppgjort öfver Statsverkets öfverskott af inkomster för 1864 och 1865, och hvilken återfinnes i Bil, 4 till K, M:ts Nåd. Propos. N:o 1, ang:de Statsverket, är riktig; b) huruvida bränvins-brännings-afgiften, som af K. M:t i ofvannämnda kalkyl blifvit beräknad att utgå med 75 öre pr kanna, i stället för 60 öre, Transport 2,353,483. 624 Den 28 Februari f. m.