Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Nådebröd är alltid hårdt och hårdare i samma mån det med ovilja räckes eller behofvet deraf blifvit genom felaktiga institutioner framkalladt. Jag har trott att äfven detta förtjenar att behjertas, fullt öfvertyga!] alt uslingen ofta känner lika mycket behof af deltagande och välvilja som af tanklöst eller med ovilja räckla allmosor. Frih. Raab, Adam Christian: Det forde tillåtas mig, att först återföra i R. o. Ad:s minne hvad ifrågavar. motion innehåller. llr Cederschjöld har nemi. föreslagit, att fattigvården skulle hädanefter utgöras antingen som ett samhällets gemensamma åliggande, eller länsvis, och det sålunda, alt hvar och en i behof stadd person skulle, efter företeende af Presteoch läka^ rebevis om behof af understöd, vara berättigad, att, genom ett 4U Den 23 December f. m. ordentligt landsh.embetets utslag, få sig tillerkändt hell eller ^ eller J understöd, allt efter behof. Ehuru jag visst icke instämmer med motionären om föreslagna sättet, är jag honom dock tack skyldig för det han väckt denna fråga; och jag är det så mycket,mer, som jag redan vid 1840 års riksdag såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk., ehuru jag der var ensam om min åsigt, dref den satsen, alt en jemkning af faltigvårds-koslnaderne borde äga rum socknarne emellan inom länet, och att man borde frånträda grundprinciperna i 17S8 års fatligvårdsförfaltning. Jag instämmer således fullkomligt med Hr Cederschjöld deruti, alt för fattigvården ingen författning kunnat vara olyckligare än den af 1788. Den princip, som deruti finnes uttryckt, alt nemi. hvarje socken, med skyldighet å ena sidan alt försörja sina fattiga, skulle å den andra äga rättighet att utesluta personer, som dit vilja inflytta, af det enkla skäl att alla kunna blifva fattiga, denna princip, säger jag, har enligt min förmening alstrat så många fattiga och framkallat sådane förhållanden att känslan uppröres vid blotta åtanken derpå.
Men Jury, invänder man, är en främmande från andra länder adopterad institution. Må vara! — Är den dock enlig med sakens natur, så vet jag icke, hvarföre den bör förvisas vårt land och ej hellre der jemte den icke urgamla Tryckfriheten upptagas. Man klandrar, att den definitivt och utan appell afgör; — men just härigenom förhindras sraädelsens och lögnens gift att utsprida sig och i injnriiprocesser må väl detta snarare räknas för en förmon än brist. Till Indragningsmagtens försvar torde deremot få röster höja sig: den är och blifver en tillfällig utväxt, som gerna kan saklöst bortfalla. Tryckfriheten i vårt land bar, såsom mig synes, redan öfverlefvat den svåra försökelsetiden af en vådlig ungdomsyra, och likasom man vid sådant förhållande plägar allt mer och mer lediggöra deri mognande ynglingen från en strängare uppsigt, så är det ock, efter min tanka, tillbörligt, att landets fäder och vise på enahanda ris förfara mot den a5-åriga Tryckfriheten,” STOCKHOLM, C on s t il u tions-VtskotMs Memorial N.o 41- N:o 4 t k An k. lill Exp.-Ulsk. d jo Sept, 1834. Memorial j med åtskilliga grundlagsändrings-förslag , åsyftande Riksdag för handlingames ordentligare och skyndsammare gång.
Det är i sanning icke lätt att begripa, huru någondera af dessa åsigter, i fall de varit yttrade med fullt klargjord öfvertygelse, skulle kunna deduceras; men jag för min del, och vid äfventyr att anses yttra lika obegripliga satser, vågar dock förklara, att våra cred i t laga r och vårt banksystem är i fullkomlig harmoni med vårt skuldsatta jordbruk, eller rättare sagdt, att det sednare i sin successiva utveckling och beroende som denna utveckling varit af en lagstiftning och en administration, som, den förre till sin organisation och den sednare till sin tendens, hitintills likaledes icke varit en hårsmån bättre än de nyssnämnde instilutiouerue, denna utvecklig, säger jag, måste nödvändigt under seklers längd alstra sådane creditlagar och executionsstadgar, hvilkas hufvudsak - De'n 14 Augusti f. m. 169 sakliga princip synes vara, att gifva anstånd och hänskjuta till framtiden. Vid sidan häraf ett banksystem, som är synnerligen väl egnadt åt att giira skulder, men alldeles icke capitaler circulerande. Enligt min formening är det derföre alldeles förgäfves och ändamnislösl att förändra creditlagar och banksystem, utan att upprycka deras rot, den öfverdrifva grnndbeskattningen, som tungt hvilar pä hälften af ali Sveriges odlade jord. Dessa systemer mäste med hvarandra stå eller på en gång falla. Partiella reformer skola i verkligheten hli inga reformer; ty om den ena statsmannen, såsom den värde motionären, Chefen för Slatscont., slår upp för att lösgöra jorden från 5 millioner grundskatter, men icke dertill vill begagna andra utvägar än ett antoriissement på 28 är under fortfarande enahanda beskattning; så har hans ädla afsigter redan blifvit undergräfda af en annan statsman, ledamot i ett annat collegium och i hankstyrelsen, som under molioncring af ny skuldsättning för jorden till en annan afdelning af Statsverket, nemi. R.
Vid betraktande af den förlust staden genom vådelden lidit och i jemförelse med hvad andra större städer i enahanda hänseende förunnats, ansåg Stats - Rådet sigböra i underdånighet hemställa det Kongl. Maj:t täcktes genom Nådig Proposition till Rikets Ständer föreslå anvisandet åt Jönköpings stad, dels af Ett hundra tusen Rikdaler såsom byggnadslån, samt dels i och för tomtregleringen af Tio tusen Riksdaler såsom anslag och Tio tusen Riksdaler såsom lån, allt under enahanda vilkor och förbehåll, som Rikets Ständer fästat vid de Statsbidrag af lika beskaffenhet, som nyligen blifvit Örebro stad beviljade. Med bifall till hvad Stats-Rådet sålunda tillstyrkt, behagade Kongl. Maj:t i Nåder besluta, att Proposition i ämnet skulle, i enlighet med ett af Departements-Chefen uppsatt, vid Proto kollet bilagdt förslag, till Rikets Ständer afgå. Ex Protocollo, Vollrath Ekström. STOCK HOT. M, typografiska föreningens boktryckeri, itiöi. Kongl. Maj: t a Nåd. Proposition, N:o 101. i N:o 101. ÅDk. till Exp.-Utsk. d. 22 Sept. 1854, kl. 8 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående särskilda anslag, dels för åtskilliga uti Kongl. Slottet i Stockholm och Gripsholms Kongl. Lust-slott, till eldfaras förekommande, nödiga befunna byggnads-arbelen, dels lill uppförande af ett Ridhus för Kongl. Hof-stallets i Stockholm behof; Gifven Stockholms Slolt den 13 September 4854.
De inandas nu känslan af den frihet, hvartill de åro födda, börja sönderskaka dessa bojor, och framtåga småningom på frihetens väg lill målet der de söka nalkas den fridsamma hamn, hvarest lugn, rätt och sanning en dag skola omgifva dem, under beskydd af en moderat, liberal Konung, som önskar sina undersåtares och deras lands sällhet i alla dess grenar. Nu frågar jag eder, mine Hrr! hvem är det väl som odlar Sveriges jord? Jo folket! — Hvem är det sorn, då kriget står för dörren, värnar och försvarar fosterlandet? Äfvenledes folket! — Hvem är det som byggt alla våra ståtliga palatser, hvaröfver vi så mycket yfvas? Jo folket! Med ett ord, allt här i Sverige och äfven vi sjelfva, leda sitt ursprung från folket. Det bevisar att vi hafva allt att tacka folket för, och böra med tacksamhet vara stolta att bispringa dem. Jag öfvergår nu till min motion, som följer: Hr Bruce uppläste härefter följande: De inom Lindes socken af Orebro län, brukspatron Elsvig tillhörige silfvergrufvor, hvilka år 1843 började bearbetas, gåfvo redan 2 år derefter, eller 1845, en behållning af 42,000 r:dr b:co, utom revenyen af dithörande qvarnar och jordbruk; men för att kunna med fullkomlig fördel drifva och upparbeta de rika tillgångar nämnde grufvor äga, vågar jag härmed föreslå: att Staten måtte inlösa hälften af nämnde grufvor, för alt derstädes uppbygga ej palatser, men ändamålsenliga fängelser, inrymmande det antal som vore af nöden för grufvornas bearbetning. I st. f. de dryga kostnader Staten nu måste vidkännas för fångars underhåll, hvilka på intet sätt äro Slaten lill gagn, utan utgöra ett kräftsår på samhällskroppen, kunde de fångar, hvilka blefvo använda vid nämnde grufvor, ej allenast sjelfva genom sitt arbete ersätta sitt underhåll, utan äfven derutöfver bereda Staten en årlig betydlig vinst. Jag anhåller att denna min motion må hänvisas till vederbör. Utsk. Då härefter Hr Gr. o.
Om vi hafva till åliggande att stödja timonen, månne vi ej då hafva skäl att högljudt fägna oss åt sådana regeringsåsigter, som göra alt vi kunna och böra understödja Regeringen. Likasom Hr von Hartmansdorff hade sparat sina krafter till deri stora drabbningen i dag, likaså har äfven jag och de flesta talare, som yttrat sig, vändt oss liufvudsakligast emot honom, och på hans hjerta lägger jag slutligen en allvarlig uppmaning att icke använda sin outtömliga kraft, sitt stora inflytande, sin stora parlamentariska förmåga, att leda, jag vågar säga, missleda Ståndet lill ett l)eslut, som, efter min tanka, vore olyckligt. Jag röstar för Hr Åkermans förslag. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: På denna sena timma skall jag vara helt kort och ^endast med några få ord uttrycka min tanka i afseende på Hr Åkermans förslag — denna låda, i hvilken så många andra förslag kunna fä rum. Jag anser det vara en modfärgad, skiftande duk, på hvilken kunna broderas hvilka figurer man bäst tycker kunna passa; men mönstret, som skådas der bakom, innehåller i nedra kammaren allmänna val, och i den öfre en skugga af aristocralisk beskaffenhet — en svag byggnad, som icke kan motstå de påkänningar, hvilka en af förmiddagens talare har ansett tiden innan kort skola medföra starkare än de någonsin varit förut. Hvarifrån dessa påkänningar skola komma, om utifrån eller inifrån, det kommer framtiden alt utvisa; men under hvilka tidsförhållanden sorn helst fordras en stark representation. Grundtankan i Hr Åkermans förslag synes genom blyertsen i det till prot. aflemnade originalet; de öfverstrukna raderna visa den grundtanka, alt den andra kammaren, sorn samman - 224 Den 12 Mars c. m. sättes genom allmaänna val, skall blifva den rådande. Det är icke på detta sätt, som jag tror att vi skola gå tillväga. Oss tillhör icke att kryssa mellan opinionerna; oss tillhöratt uttrycka en opinion och dervid blifva: min är att förkasta delta förslag. Hr Ä kerman, Fredr.: Jag torde icke behöfva försäkra, att det icke var utan en viss bäfvan, som jag vågade framställa mitt förslag till gemensam tanka i denna fråga.
Och hvad den allmänna penning-nöden angår, så kan det icke nekas, att ju den existerar; men om man härleder den samma från brist på pappersmynt, så irrar man sig; vi håfve deraf mycket större mängd, än som är proportionerad mot folkstocken och producterna, som det är den rätta måttstocken, hvarefter man bör determinera RörelseCapitalets storlek, ehvad sort det än månde bestå al. Vi håfve en större Sedt Imassa i rörelse än 1809, och det håfve vi genom Finlands förlust, en mindskad folkmängd af inemot en Million, samt producter i förhållande, men rätta orsaken till penningnöden är den, att alla våra behof tillföras oss från främman - Den n Maj. 293 de länder, oaktadt vi håfve de flesta sjelfve här i landet. Spannmål, Bränvin, Vi* ctualier, m. m. införas dagligen, då Landt, mannen har deraf verkligt öfverflöd, men ingen afsättning, således i brist af penningar måste derföre taga sin tillflykt till Lånsystemet, och nu är begripligt, att ej penningmassan förslår, när det icke endast är de fattiga, som behöfva låna, utan äfven de rika. Jag känner personer som halva effeeter till 10 a 12,000 R:dr liggande osålde, som mäste resa omkring att negociera 5 å £00 R:dr tiil de couranta dagliga utgifterna; Enda hjelpen är förbud mot det Utländska, och kraftiga mått och steg till snar afsättning af våra inländska producter — och ropet öfver penningnöd skall upphöra. Hans Excellence Herr Grefve Ruuth, Erie .• I min tanka är denna fråga så tillräckligen ventilerad, att någon ytterligare discussion ej skulle göra annat, än på ett öfverflödigt sätt borttaga tiden. Det är gifvet, att, så snart t anal-Disconten är i belägenhet att nödgas indrifva många lån, måste våda deraf för många låntagare inträffa. Jag tror således, att, utan att härom vidare ordas, ager Höglofl. Ridderskapet och Adeln nog kännedom af frågan, för att kunna decidera om remissen.
Ett halft Br sedan jag lamnat College erholl jag dock ett stort plakat, undertecknadt af H. K. H. prinsen af Schleswig-Holstein sdsom ordforande i R. H. C ' s styrelse (genom-engelskt!) d k i jag tillerkiindes ett lSirdomsm&amp;tt, som ja.g aldrig vet mig ha f6rviirfvat. C, Det silllskapliga lifvet. i ett College har mdnga behagliga sidor. Alla mAltider utom 4 o ' clock tea intagas i den gemensamma matsalen. Dagen borjar med bon i kapellet kl. 8. Forelasningarna p d g i mellan kl. 9 och I, db lunc7~eon serveras. Tiden daremellan och tea upptages af sportidkande eller af promenader och om viren bitfiirder p&amp; Thamsen. Arbetstid mellan 5 och 7, som Br dinna Icke ens i the College undghr man den ceremoniosa prlgel, som alltid utmarker engelska middagar: studenterna upptrada, vanligen i ltlghalsade kladningar, och hela, aftonen iir en viss gammaldags hogtidlighet ridande. Till dagens angenamaste stunder hor te-timmen inellan kl. fyra och fern. Alla studenter .ha sina egna s m i te-serviser och en kettle att koka vatten uti. Kokningen forsigghr p i ens egen coal-fire; en sidan bestas namligen ' i hvarje stuiy. Smor, brad och kakor anskaffas fr&amp;n den narliggande byn. Med sidana enkla medel ordnas o liitt em8 trefliga fester, till hvilka man inbjuder hvarandra. &gt;,Do Imve tea wit72 m e t7zis nftewzoonw hor man ofta foresliis vid frukostbordet eller luncheon. ~ f v e n efter middagen, nlir ens arbete sH tilliiter, dricker man kaffe eller cacao tillsammans under angengma chats frnmfor brasan. Kl. half elfva slackes det elektriska ljnset, hvarefter ingen student fiir vistas annat an i sinn egna rum. De flesta gii dH till hvila.
När en hustru tvekar mellan ett nyttigt lif, tillbragt i armod, och ott onyttigt, tillbragt i öfverflöd — då visar fru Agrell, att hon står under inflytandet af världens falska värdering, och att, har hon blott mod och kraft, kan sagan om prinsessan, som tog herdegossen, än bli sanning och den rika flickan bli nöjd med sin kroppsarbetare som man — se Vår. Verkligheten kanske icke alltid är så osammansatt, som den här framställes, pliktens bana icke alltid så klart utstakad som här, och det konventionella torde ha sin nödvändighet lika väl som det principiella — erkännas måste dock, att i de flesta fall fru Agrells stridsrop mot det falska skenet och mot fegheten att följa med hopen gjort godt och väckt tankar. För öfrigt ligger öfver hennes författareskap en sådan frimodighet, hon styr en så rak kurs mot sitt mål, att man i denna tid af tvekan, där synpunkter ändras, lifsmål uppgifvas, känner sig helt upplifvad af att finna fasthet och motståndskraft och klarhet i syftet. * * soffhörnet. Hela den späda varelsen är eld och kraft. Hon bryter ibland, så att man hör, att hon är norrländska. Om någonting misshagar henne, så säger hon ifrån. Hon låter sina vänner ve^a, att när hon vill ha dem på middag, så skola de komma, och när hon vill göra dem en tjänst, så skola de ta emot den. Hon är en sådan där vän, som man finner så få af. Det är så få, som bry sig tillräckligt om oss för att vara despotiska mot oss. I allmänhet består ju vänskapen nu för tiden i att kallprata en stund och vara underhållande — men de där storstadsvanorna har fru Agrell icke, hon är landtligt hjärtlig. Om ni betraktar fru Agrells ansikte på porträttet och i verkligheten, förstår ni, att hon hör till dem, hvilka gjort sina eröfringar bland herrarne. Hon kom från en norrländsk små- stad upp till Stockholm; där uppe i Norrland hade hon som ung flicka varit med på många slädpartier och baler. Någon finare pensionsuppfostran i modern mening tror jag knappast hon fick.
Jag förklarar öppet, att jag, sorn från min första ungdom lifligen intresserat mig äfven för främmande Nationers frihet och sjelfständighet, med glädje erfarit försäljningen af de krigsfartyg, som för Sverige kunde umbäras och snart, med bättre, borde och kunde ersättas; och att jag med ledsnad erfarit återgången af så beskaffade fartygs försäljning. Jag sörjde denna återgång så väl för de för sin frihet kämpande Nationers skull, till hvilka försäljningen skett, som för det mitt Fäderneslands sjelfständighetderigenomblifvit comprometterad. Mig synes ConstitutionsUlskoltct mest hafva considererat det Den 21 Julii e. m. materiella, oell för litet det moraliska af frågan, samt att det framför allt annat bort anmärka, att Konungens Rådgifvare vid tillstyrkandet af skeppshandelns återgång, misskänt Europas då varande politiska, stallning, och isjnnerhet vigten af vår Konungs personliga anseende i Europas politiska vägskäl. — Denna rådgifvande åtgärd anser jag hafva varit mest anmärkningsvärd; men hade ej ?väntat att den skolat blifva äfven mest klandrad af den eller dem, som vid flere tillfällen på Riddarhuset förklarat, att Sverige svårligen, i händelse af krig, kan försvara sig. För öfrigt torde Hans Excellence Grefve Cederström, som skall först tillstyrkt försäljningen, hafva varit den siste, som tillstyrkt dess återgång, men troligast alls icke tillstyrkt den, samt således minst gjort sig' skyldig till delaktighet i deri mest anmärkningsvärda af de anmärkta rådgifvande åtgärder vid ifrågavarande olyckliga skeppshandel. Friherre Boije: Då ingen röst höjt sig till instämmande i min mening, och jag ej vill lemna rum för den tanka, att jag skulle hafva något personligt emot Grefve Cederström, hvilket jag ej eller har, så vill jag ej ensam "yrka återremiss; ehuru jag tror det vara det tätta. Herr Rosenqvist: Jag har redan förut tillkännagifvit, att jag yrkar återremiss af i2Ö Den 21 Ju lii e. m. alla punkter i ConslitutionsUtskottets förevarande Betänkande.
Utgifterne under samma tid hafva deremot varit följande: å anslagen till anläggning af 2:ne jernvägsstambanor under år 1855 utbetalde R:dr 1,200,000: » 1856 » » 2,750,000: o första halfåret 1857 » 2,283,333: 16. — g 233 333- 16 Transport: 6,233,333: 16. Utredning af allmänna bevillningens årliga belopp. — 52 — Transport: R:dr 6,233,333: 16. A Lånet för jernvägen emellan Fahlun och Gefle: under år 1855 R:dr 320.000: » 1856 320.000: » första halfåret 1857 » 320,000: R:dr 960,000: Lånet för fullbordandet af jernvägen inom Norbergs Bergslag: under år 1855 R:dr 66,666: 32. — 1856 » 33,333: 16. — » 100,000: Dito för jernvägen emellan sjöarne Norra Barken och Wessman: under år 1856 R:dr 88,888: 42. 8. » första halfåret 1857 » 44,444: 21. 4. För inlösen af fonderade obligationer samt iiqviderande af förfallne räntor å dylika obligationer: under år 1856 R:dr 6,512: » första halfåret 1857 » 4,816: 26. 8. » 11,328: 16. Till inköp af Hypotheksförenings obligationer för ränteoeh amortissementsfondens räkning: onder år 1856 . B fi qfi.v 19 a Till remisslage för sålde obligationer » 12: 17. — R:dr 7,444,972: 46. 10.
R:dr 33 1 sk 16 r:st 5 andra slag förtullas lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen bestå. 16 — 1 12 hvitå och spermaceti 1 skålp. 20 1 12 — alla andra slag 1 skåjp. 20 — 1 Ljuskronor af sammansatta eller, så- som arbetade, ej specificerade ämnen Amri. Delar deraf förtulla» efter det ämne, arbetadt, hvaraf de hufvudsakligen hesta. Luktvatten, alla slag (flaskornas vigt inbegripen) 100 Pudrv. 1 skålp. 33 16 12 — Lampvekar; se Vekar. Latun eller trådband; se Metaller, sanunansattai Levantin ; se Väfnader. Limouer, friska; se Citroner, Limoner, salla - sc Frugter, inlagda, Limonsaft; se Citronsaft. Linön; se Väfnader. Linser; se SpanniåL 486 Expeditions-Ulskottcts Förslag till und. Skrifvelse, IV.-o 2/2. Tull värde. Banko. Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. R:dr sk. r:st R:dr sk. r:st — 8 — Lunta 1 sk alp. 2 — 2 Läder arbeten , ej specifierade, lackerade 1 skålp. 24 — 1 Lökalla slag, ej specificerade 1 lisp. 10 — 6 Mais 1 tunna 1 ■ 15 — Mandel Marmor, arbetad, ej specificerad 1 skålp. 100 R:dr v. 15 3 — 16 Masker Mattor af strå eller rötter
Går man deremot till hjeltan och öfvertygelserne skall man säkert bland oss finna lika mycken skiljaktighet, som i de länder, der den mest vidsträckta religionsfrihet råder. Alla kallas visserligen Lutheraner, men utom alla möjliga slag af tviflare och förnekare, torde vi hafva anhängare af snart sagdt alla religiösa partier till och med ibland våra prester. Man må ej säga, att, om än alla dessa villfarelser finnas, så få de dock ej öppet förkunnas och utspridas, ty man kan ej neka, ali otrons och osedlighetens läror ha fritt spelrum i böcker, tidningar, sällskaper, umgängeslif, ja i våra lärosalar, och att lill och med från predikstolarna irrlärtga åsigter ofta förkunnats och förkunnas. Den enhet, som vinnes genom tvång är således i hög grad ytlig och ihålig, samt kan således svårligen tjena Staten till stöd. Härtill kommer alt det. religionstvång som måste användas att uprälthålla denna enhet demoraliserar den enskilde, undergräfver kyrkan, motverkar Guds rikes utbredande och uplöser och skakar Staten. Religionstvånget demoraliserar den enskilde. Det vänjer den troende att använda köttsliga medel för andliga ändamål, samt gör honom lätt likgiltig och sömnaktig, emedan del synes frikalla honom från all omsorg om den rätta trons bevarande och utbredande. Det mördar samvetena, emedan det tvingar en mängd menuiskor att bekänna hvad de ej tro och skapar derigenom lögn och skrymteri, denna kräfta för all moral. Det ger otron vapen i händerna, emedan det stärker åsiglen att religionen är ett menskligt påfund, ett politiskt ordningsmedel, som ej kan bestå utan verldsliga stöd. Så var det först sedan den Gallicanska kyrkan undertryckt alla andra kyrkosamfund och blifvit ensamt herrskande, som otron i Frankrike fick rätt fart. Religionstvånget undergräfver kytkan. Det står nemi. i uppenbar strid med kristendomens anda och Frälsarens egna ord och exempel.
Jöolag i SviFet// håfve 9ö5i tillifa beflutit, att bet blifvanbenpa bolaget mt 94 intill nåfTa Rtf#bag, wara fran SSewillntrtg# erlagganbe 8efriabt/ men tiH ba fammantråbanbe £Kiéct5 ©tanber öfwertemnat att befråmma, om och till fjwab belopp SöewiUning frambele# må af bolaget erlägga#; men, bå anaelåget ar att, reban före fubfcriptionen# öppnanbe till Slctie^tecfning, mibjrråcFt* (jeten af bolaget# förbinbelfer i möjliga|fe måtto åro beffåmba, ^afme ^81, u i en ferfFilb §. af bet föreflagne, ofwan omförmålbe Reglementet, låtit in* flpta förfåfran beröm, att ben ^eroiflning&mfgifl, forn/ efter fommanbe ©tånber# befluf, tiKåfroentpr# fan blifroa bolaget ålagb, icfemå öfroerftiga fem procent af bolagets, efter 35oEpitt för året., tillflutna be(jåHna infomff, (eban alla förmaltning##fö(?naber famt ©ep procent af bet inbetalba 2lctit* oapitalet förfi blifwit bera afråfnabe, j. 8?» 3 affeenbe på ^offmåfenbet i SRifet, bwarom 2Bi, unber ben r i benna månab, till Äongl. ‘3ttaj:t aflåtit unberbånig flfrifroelfe, fjafwe 3Bi, tiH jern• nanbe af börban utaf bet ^ofiljemmanen åliggonbe (Fjut#ning#*beftt>år, funnit-* att, på (lallen, ber, efter meberbörlige unberföfningar, Äongl. fan pröfroa fåbant nöbigt, bitråbe i f?jut#ningen bor från angrånfanbe (jern* man anjFaffa#, fålunba, att be (jernman, forn fiola unberftöb/a mib ^jöofffö# ringen, fortfaranbe utgöra fina förra onera, men, efter frivilligt åtaganbe af belaftigfjet i ']>o(fföringen, berföre erhålla erfåttnmg i contant af ^jofhneb# len, till bet belopp, forn efter gobmillige och lämplige öftoeren#fommelfer fan femma att bejlåmma#; att, efter förånbrabe mont# och anbra förbållanben, en pafjanbe tillöf# ning må lemna# uti ben å ©tat af alber anflagne erfåttnmg för loften? fortfFaffanbe öfwer elfmar och på be (lallen, ber anbra naturfjinber férfmåra for|Tingen; famt att , efter elifa förfjållanben, må mebgifma# en lämplig förhöjning i ^off#