Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fråga, som nu ut gör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, nemi. huruvida ett särskildt Ulsk. bör tillsättas, eller ämnet skall remitteras till Ekon.Utsk. , för att der upptagas och i vanlig ordning behandlas, är, i anseende till ämnets beskaffenhet, tilläfventyrs af större omfattning och vigt, än de fleste ledamöter gjort sig reda för. I allmänhet har i lagstiftningen, sedan 1809, vid nya författningars utfärdande af Regeringen, äfvensom då förslag dertill af Ständerna blifvit uppgjorda, icke noggrannt iakttagits historien af de ärender, författningarna eller förslagen omfattat, anlednrna hvarifrån de utgått, samt ändamålen, som varit åsyftade. Derifrån de misstag, som, å ömse sidor, hos de lagstiftande makterna ägt rum. Jag anhåller att i minnet få återföra, att efter grundlagens antagande den 6 Juni 1809, och i följd af dess 16 jj, funno Ständerne nödvändigheten att medgifva de concessioner af privilegier och ömsesidiga rättigheter, som omformalas i 9 §:n af riksd.-beslutet den 1 Maj 1810, fastställde genom en kungörelse i April månad samma år. Dessa concessioner, jemförde med 16 §:n Reg.F., fordrade ovillkorligen en lagstiftning, som beredde hvarje Svensk man åtnjutande af de eoncessioner, hvarom R. St. öfverenskommit, nemi. fullkomlig näringsfrihet, eller, som orden lyda, rättighet till all slags borgerlig näring emot åtagandet af deremot svarande borgerlig tunga. Af sådan anledn. , skrefvo Ständerne till Konungen i September 1809 och begärde, att Konungen ville nedsätta en comité' till utarbetande af en allmän stadga för fattigvården, att förelägga R. St. vid nästa lagtima riksdag, samt att Konungen ville under tiden, tills denna stadga hunne antagas, genom allmän författning förordna, huru bidrag till fattigförsörjningen borde tills vidare utgå. Samma Ständer fastställde jemväl den bevillningsgrund, att samtlige Sveriges innevånare borde, i mån af inkomst, bidraga till stats-behofvens fyllande.
JM 4, i anledning af väckt förslag om tillstånd för beväringsskyldige från Listers och Bräkne härader att undergå vapenöfning å mönstringsslätten vid Asarum i stället för den vanliga exercisplatsen Warnö i närheten af Carlskrona. Bifölls. JM 5, i anledning af väckt motion om uttjente Underofficerares och Soldaters befordrande till vissa tjenstebefattningar. Återremitterades. 128 Prot.-Utdrag den 10 JM 6, i anledning af väckt motion, angående ändring i 2:dra § 1 mom. af Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, rörande reglering af presterskapets löneinkomster. Biföll». Från Hågv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets under M 7 afgifna berättelse, angående verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning. Preste-Ståndet biföll Utskottets tillstyrkande, att Bankofullmägtige må tillerkännas full decharge för de af dem från den 15 Oktober 1859 till och med den 15 Oktober detta år vidtagna beslut och åtgärder; och ansågs ifrågavarande berättelse i öfrigt icke erfordra snnan åtgärd än att läggas lill handlingarne. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Lag-Utskottets Utlåtande, JM 7, i anledning af väckt motion om utvidgad näringsfrihet, beslöt Ståndet återförvisa omförmälda motion till Lag-Utskottet, der den ansågs böra till behandling upptagas Från Vallofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo de från sistlidne riksdag hvilande förslag till ändringar i grundlagarne, hvilka upptagas i Konstitutioris-Utskottets Memorial, JM 3, hvarvid [Borgare-Ståndet sladnade i följande beslut: Förslagen i 14:de, 15:de, I6:de, 17:de, 19:de, 22:dra och 26:te punkterna antogos med det vilkor, som innefattas i den vid 1 l:te punkten af nämnde Memorial fogade anmärkning JM 2.
R;dr missräkningspenningar samt att nu föreslås eftergift af 4^22 R:dr 11 sk. 4 r:stSåledes skulle under loppet af 2;ne Riksdagar åt en Göthehorgare skänkas af Statens medel ej mindre summa än 18,272 R:dr xx sk, 4 Gst, När man tillika betraktar, att den person, åt hvilken denna artighet göres, bär varit Embetsman, som genom balance och missräkning förorsakat Staten denna förlust, och att Nationens Ombud, den Lagstiftande Församlingen, göra presenten, så öfverlemnade Hr Rosenqvist åt Coraxuittenterne, Sven - Betan ka nelen, N:o 389. 4'9 ska Folket, att göra reflexioner och conclusioner häröfver. För egen del, skulle Hr Rosenqvist aldrig finna det rätt eller billigt, mindre lemna sin röst till bifall åt en afskrifning, uppkommen genom, minst sagdt, försummelse och slurf. Då utaf Handlingarne Hr Rosenqvist icke funnit några skäl eller bevekande omständigheter för den föreslagne afskrifningen, så lära motiverne för den samma igenfinnas deri, att personerne, som skola gynnas, äro Götheborgsboer, och att Herr Landshöfdingen i Götheborgs Län Grefve v. Rosen är deras förespråkare; men ehuru ömande dessa senare omständigheter för somliga kunna vara, så skall Hr Rosenqvist likväl icke af några considerationer föras från ett rätt bedömande af sak, vida skiljaktig från person. Hr Friherre Åkerhjelm, G. F., har yttrat, att Hr Riben tydligen utredt, att, om, på sätt Utskottet föreslagit, man nu skulle efterskänka 4^22 R:dr, så erhåller Kamereraren Iggeström endast deraf 822 och det öfriga går till CommerceRådet Malms Creditorer.
Ett nyupptäckt poem a f fru Lenngren. t K u n g l. den u n g e fil. m. D e t följer här n e d a n: När solen sina strålar gömmer, Och Afton-svalkan luften rör. När dagg åt blomman Nectar tömmer, Och foglars sång jag mer ej hör, När själf naturen hvila smakar, A f undran rörd j a g muntert vakar Och tanken vida omlopp tar; Jag ser, hur allt en Allmagt visar, Hur allt en evig godhet prisar, Hvars fullhet ingen ända har. Cramér, Billing. Det fåfängt är vårt sinne fräta, Med det s o m lifvets plåga gör. Hur kan vår svaghet ödet mäta, Då det en högre magt tillhör? Fast moln den klara Himlen höljer, Fast blixt o c h dån på molnet följer, Vårt hopp ej svigtar för dess knall. Oss nattens mörker ej förskräcker, När M o r g o n S o l e n o s s uppväcker, Hvars klarhet evigt vara skall. D e n e n e kallar sig P. W. o c h ställer till » den vittra demoiselle M a l m s t e d t » denna uppmaning: Du, s o m sjungit o m Din v ä n; Om des bortgång til de D ö d a; Om Din Sorg o c h o m vår möda, Sjung 1 ack sjung då mera än. Sjung Sjung Sjung Sjung Ditt snille och Din Dygd de börja mycket båda; Ty Witterhet o c h smak uti Ditt hjerta råda. Du redan vackra steg till Wishetstemplet går, Din täcka bild en gång där säkert skådas får. N. Z. En kolekonstutställning öppnades den 5 dennes i Berlin. Utställningen står under » beskydd » af prinsessan Friedrich Carl och besöktes redan den första dagen af en ofantlig mängd människor, i synnerhet damer. Bland den mängd af all jordens frestande läckerheter, s o m här exponeras, förekomma ej så få kuriosa. Så hade värdshusvärden å rådhuset i Berlin exponerat en af ett stekt köttstycke förfärdigad Loreleyklippa, å hvars öfre platå en förtjusande, verkligen sockersöt Loreley tronade.
Till de uti föregående Hufvud-Afdelning uppräknade Låne-bitråden och anslag, hvilka från Riksgålds-Contoiret skola utgå , användas alldraförst de Summor, hvilka, jemnligt nästföljande 2 §., skola årligen frän Banken afiemnas; men hvad derutöfver erfordras kommer att anskaffas, genom upplåning mot Riksgålds-Contoi» rets Obligationer till Sedelhafvaren med 3 proCenls årlig ränta, stålde att, vid anfordran, inlösas samt med förbehållen rättighet för Riksgålds-Contoiret, att, efter trenne månaders uti Post och Inrikes Tidningen samt Stockholms Dagbladet Dagligt Allahanda kungjord uppsågelse, flere eller färre infria; så att, efter uppsägningstidens utgång, någon ränta å de sålunda uppsagde Obligationer icke godtgöres. Obligationer få icke utgifvas på andra Summor, ån Femhundrade (5°°) 68 Stats-Utskottets Betänkanden. Riksdaler Tvåhundrade Femtio (250) Riksdaler och Etthundrade Tjugefem (125) Riksdaler. 2 §. 1 Mom. I det ändamål föregående bestämmer, hafva Rikets Ständer anordnat en del af Bankens behållne rånte-vinst för år 1824 och nästföljande åren, tillika med den Summa af Etthundrade Femtio Tusende (150,000) Riksdaler utaf allmänna Be vinningen, som ifrån och med år 1824 och intill nästa Riksdags, skall till Banken ingå, i afräkning å Stats-Verkets Skuld. 2 Morn.
förstå, smula tålmodigt en del andra än hund mera l å t a kaffet glömt, hur stället mest h v a d h a n påstod, en riktig n ä b b g ä d d a, han p å s t o d, att d e t icke det att bort efter » Nere plötsligen helt sitt allra ett b r a v a n v å r d a d t litet lysning — Hans i det bekymra huset. säger m e d det började icke dess m i n d r e arbeta Kaptenen kar sådan systern skakade kaffekokaren tid och bodde två Bidrag god en kanske tjänsteflickan D i d r i k m e n a d e, att när småflickorna men o c h list af vänder tonfall: något sig. tuella göra bort. g a g n a till n å g o t; p å gjorde kunde Berntine voro endast hon dagar, skaffa vore med o m saknaden bara kunde nasknlle Hans Man papegoja d ö d, så var h o n nu skulle h o n ändå aldrig kunna prata, henne. Idun — Iduns äpplen, som man vet,. Väl kunna hjärtat ungdom skänka, Men ej vår kropp odödlighet. Frans Hedberg. I N N E H Å L L. Uppsatser i ämnen rörande kvinnan och hemmet: N:r Balatmosfär; af Herbert 1 Om nyårshälsningar och nyårskort; af Mathilda Langlet 1 En prisuppgift; en viktig fråga för alla husmödrar 1 Stockholmb internationella lärarinnehem 1 Den förstfödde; af A. G - 2 En rationell städning af våra boningsrum ... 2 Följderna af ett olycksfall; af A. 2 » Fridsdufvor »; åter några ord om våra nyårskort, af Laura Fitinghoff 2 Sällskapslifvet i yttersta västern; af Hj. Cassel 2 Farrar om barnauppfostran 3 Kvinnorna och rösträttsfrågan 3 Kvinnliga pianostämmare 3 » Roliga historier »; af Sara 3 Våra gamla; af Laura Fitinghoff 4 » De rysliga telefonisternn »; några bittra erfarenheter af En kvinnlig telefonist 4 — 6 Hemstudier; af * Studiosa-i 5 Iduns läkarartiklar.
Nina ibland, men tiden led; de skulle snart skiljas, och de hade ännu så mycket att säga hvarandra. De hade ingen tid öfrig till musik. Emellertid närmade sig den dag, då Nina hade bestämt sig för att resa till Marstrand. Ju närmare dagen för deras skilsmessa kom, dess dummare tyckte hon denna skilsmessa var. Hvarför pina sig sjelf och honom i onödan hela sommaren? Det kan hända så mycket oväntadt i lifvet. Tänk, om en af dem skulle blifva sjuk, — dö! — hon skrek högt i tankarna. — Men nu var det bestämdt för folks skull; — ja verkligen af den dumma orsaken, att menniskor icke skulle förvåna sig för mycket, var deras bröllop uppskjutet till nästa vår. Och så reste Nina. I Marstrand blef hon snart observerad som den unga, vackra enkan, som hade en ovanligt stor förmögenhet, och oaktadt hon höll sig så mycket som möjligt för sig sjelf, kunde hon icke undvika att bli uppvaktad af åtskilliga herrar. Hon afvisade ingen och än mindre uppmuntrade någon, men med det lugna, fria väsen, som alltid är en följd af, att en menniska har hela sitt intresse koncentreradt på ett, hörde hon på hvad de andra sade och var mild och älskvärd mot alla. Ett par af de unga herrarne voro alldeles förtvifladt förälskade i henne. En af dem var en ung kapten med ljusa mustascher och en vacker tenor, för hvilka egenskaper han hittills hade ansett sig sjelf och blifvit ansedd som oemotståndlig, men han insåg snart, att hvarken han eller någon annan af de närvarande hade något hopp om att lyckas hos Nina. »Jag skall säga er hvad det är, som gör henne så bedårande», sade han en qväll, då han efter en bal satt i sällskap med några andra af societetens herrar. »Det är, att hon inte bryr sig det allra minsta om någon af oss!» Nina hade sin dags högsta intresse samladt på den timme, då posten kom. Det kom nästan hvar dag bref, — och hvilka bref! — För henne innehöllo de all jordens lycksalighet. Hon kunde aldrig släppa dem. Hvarje ord deri läste hon om och om igen, och så hade han ju rört vid detta papper, skrifvit dessa raska, tydliga bokstäfver.
Jemlikt företedd tjensteförteekning, har sökanden, som är född den 18 September 1802, blifvit den 8 Februari 1826 antagen i Statens tjenst, den 31 Mars 1840 utnämnd till Kammarskrifvare och den 13 Juni 1844 befordrad till Notarie och Revisor i Krigs-kollegium, äfvensom han den 3 September 1845 erhållit nådigt förordnande såsom extra Kameral-ledamot i Styrelsen och den 30 Oktober samma år medelst konstitutorial till Kameral-ledamot derstädes förordnats, hvarefter han fortfarande qvarstått uti sin tjenst hos Krigs-kollegium, den han dock, i följd af gällande föreskrifter, icke under tiden utöfvat. Med afseende å hvad sålunda blifvit anfördt, och då, efter hvad Fångvårds-styrelsen uti infordradt underdånigt utlåtande upplyst, Departements-chefen Kruskopfs omförmälda sjuklighet i synnerhet under sednaste åren särdeles ofta hindrat honom från tjenstgöring, så att han under mera än halfva tiden af sistförflutna tio år varit på grund af styrkt sjukdomsförfall i åtnjutande af tjenstledighet, samt då läkarens betyg föranleder, att det åberopade ögonlidandet med ali sannolikhet skulle vid den kallare årstiden framgent komma att genom tjenstens fortsatta skötande underhållas, -— vill Kongl. Majit, med särskildt afseende å vigten deraf, att innehafvaren af ifrågavarande embete mera oafbrutet än den nuvarande kan egna sig åt den vigtiga förvaltningsgren, som är detta embete anförtrodd, härmed hos Rikets Ständer begära, att Departements-chefen Kruskopf måtte från och med månaden näst efter den, uti hvilken afsked från hans befattningar i Statens tjenst kan varda honom beviljadt, å allmänna Indragningsstaten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension, motsvarande åttatio procent af hans nu innehafvande lön, Fyratusen Femhundra Riksdaler, eller således till belopp af Tretusen Sexhundra Riksdaler Riksmynt, De till ärendet hörande handlingar skola hållas Rikets Ständers vederbörande Utskott tillhanda; och Kongl.
Betdnkäncleh, fy Ifrån Jemtlands Län är anmäldt, att Rafén föga på något ställe gifvit till Skyltal och afkastning mera än högst medelmåttigt; att den blifvit mer och mindre mogen inbergad, på flere orter skadad af frost och på få ställen duglig till utsäde; Att med Kornet, Landets hufvudsäde, ett olika förhållande förefinnes, efter åkrarnes läge och jordmån samt tidigare eller sednare förrättad sådd; att det utfallit dels ymnigt och kärnfullt, dels svagt och mindre matadi, samt på åtskilliga ställen, der det ej redan blifvit skadadt af frost, måst af fruktan för köldens åverkan i förtid och grönt upptagas; ■— Att Arterna nästan öfver allt felslagit och till det mesta blifvit gröna och frusna afhämtade samt till föda otjenlige; -— — — Att likaledes Blandsäden och Hofr an, sorn mindre brukas, ehuru till Skyltatet ymniga, äfven måst gröna och omogna inbergas; Att Potates~växten, Kål och Rotter samt Humla, upptagne efter smältningen af en 8 dagars påliggande snö, synas blifva medelmåttigt gifvande; —• —• —- «— Att Höbergningen varit god och förmånlig. så att med tillhjelp af Halmen utfodringen för vanligt antal kreatur bör blifva tillräcklig och verka minskning^ Sädesbehofvet, för hvilket Landshöfdingen redan be» gärt understöd, både till brödföda och utsäde nästa år. Ifrån Vesterbottens Län har Landshöfdingen kortligen yttrat, att innevarande års 53 Besv. och Ekon. Utsk. Betänkanden., $hörd, med det af Directionen, efter förvt^ skedd Reqvisition, beviljade Spannemåls un« derstöd, skall blifva svarande mot Länets innevånares behof; och Ifrån Norrbottens Län är inberättadt, att koldén väl på lågländig
Det skulle verkligen hafva varit mycket obarmhertigt tillochmed enfaldigt i ordets sämre mening ... att denna gång neka. Efter erhållandet af denna visshet gaf sig då Erik åstad. Naturen utom honom och känslorna inom honom hade starkt tycke af hvarannan. Det stormade icke; en dimma, som rådde öfverallt, hade redan undangömt solen; rönnträdet fällde sina sista bär, markens sista gräs hade vissnat. Det var ett lif, men ett lif af ... död och stelhet. Men när han såg den ständigt gröna sqvattrambusken, det gröna lingonriset och framför allt, då han kastade blicken på de resliga tallar och granar, den nordiska skogens prydnader, hvilkas «gröna lockar alldrig gråna,» då vaknade inom honom ett hopp, som sträckte sig bortom grafven. Middagstiden ankom han till sin bestämmelse. Han fann här doktorn införlifvad i att jemte några goda bröder hålla tillgodo med den njutning, som mat och dryck skänker gommen. Några liggande buteljer tycktes bevisa, att rodnaden på gubbarnes kinder var ärligen förvärfvad. Doktor Chinin var visserligen akademiekamrat med kapellanen Ortman, men något synnerligt vänskapsband hade dem emellan aldrig existerat. Allt för olika sträfvanden, eller kanske hellre alltför olika sätt att se sakerna, var härtill en orsak. Denne Doktor var son till en fattig torpare. Vid sitt nionde år hade han den lyckan att i egenskap af skoputsare och springpojke bli antagen hos en gammal doktor. Den gamle doktorn var en mäkta jovialisk man, hvilken icke just såg omöjligheter här i verlden. En vacker dag såg han den lille Mikko med mycket alfvar begapa ett chininsalt, som låg der på bordet. – Vet du hvad det der är, pojke – sade doktorn. – Åhja – svarade pojken – ett medikament lär det väl vara. Ett sådant, som ibland tar lifvet af folk. Svaret behagade naturligtvis den gamle doktorns tokroliga sinne. – Kanske du skulle vilja bli doktor – sade han och såg pojken stindt i synen. – Hvarförinte. Jag ser just ingenting ondt deri. – Nå, jag skall då försöka få dig till doktor. Ty jag ser inte heller något ondt deri.
A. tillstyrker Utsk., att gemensamt för Carlstens fästning och Marstrands hamnförsvar, samt för befästningsarbeten vid inloppet till Carlskrona, må anvisas en summa af 120,000 rtdr, med 40,000 r:dr årligen under 3 år, att af K. M., i mån af beholvet och för beredande af sysselsättning åt de å nämnda ställen förvarade arbetsfångar , emellan dessa begge fastningsai beten fördelas. Uti sin nåd. propps, till R. St:s StatsUtsk., angule statsverkets tillstånd och behof, af den 27 Januari innevar. år, har K. M., ensamt för befästningsarbetena vid inloppet lill Carlskrona, begärt ett anslag af 175,000 r:dr, eller 35,000 r:dr årligen i lern år, och att ungefärligen denna summa åtgår för arbetskarlarnes på fästningen Kungsholmen sysselsättande är genom upprättade förslager och handlingar, som torde vara R. St:s StatsUtsk. bekanta, fullt ådagalagdt. Vid i83f års riksdag begärde nemi. K. M., att Ständerne för försvarsverket, och deribland Carlskrnnas befästning, ville anvisa ett ex tra-statsanslag; men uti skrifvelse af den 22 Januaii 1835 anmälte R. St. i underd., det de icke kunde anslå några medel för Carlsk ronäs befästande, hvartill hörer Kungsholms fästningsbyggnads fullbordande; men då uppstod fråga, huru de på sistnämnda fästning varande 200 man allmänna arbetskarlar skulle användas, eller om de skulle an - 313 Deli 23 November em tingen frigifva* lill ringa båtnad för landet, eller om de till annan ort barde trunspoi teras ; oell uppi;jördes förslag, sorn visade särskildt hvad nrbetskarlarne skulle kosta, om de ulitle r Ii öl I os utan alt arbeta, neli särskildt hvad för deni fordrades, ani de skulle sysselsättas. R.
Hanna lutade sig öfver hans bädd, väckte honom och började kläda barnet, hvilket frös, så de späda lemmarne skälfde, och grät högljudt. Men modern tröstade honom med, att han i dag skulle få gå i marknaden, och medan hon tog på honom hans plagg öppnades dörren, och en ung qvinna trädde in, ledande en liten flicka vid handen. Den unga qvinnan var lång med slanka former, framspringande höfter och inskjunket bröst. Ansigtsfärgen var sjuklig, gulsotsaktig och blek utan ett spår till rodnad på kindrundningarne, och pannans blanka, gulhvita teint stack af mot pannluggens matta svärta. Under de till hälften slutna ögonen tecknade sig breda, blå linier, och de täckande ögonlocken voro tjocka och svullna. Hela ansigtsuttrycket var trött och dödt, men fick en egendomlig prägel af lif, när ögonlocken någon gång helt hållet slogos upp, och en stor svart pupill glänste emot en med ett fuktigt skimmer och ett trånsjukt, hängifvet uttryck, som om egarinnan plötsligen vaknat upp ur en omfamning, men strax derefter började blickens glans slockna, mattades, släcktes mer och mer, och sakta sänktes åter de långa ögonfransarne, kastande en lätt skugga öfver den fina hyn. Näsan började fin och rak vid näsroten, men blef sedan alt plumpare och plumpare och slutade med grofva, uppspärrade näsborrar. Munnen var liten och fin med fylliga, dallrande läppar. »God morgon, Eva, och god morgon min egen lilla Martha!» Modern strök ömt med handen öfver barnets ljusa, knollriga lockar, förde så båda fram till ett bord midt emot spiseln och satte för dem deras morgonkaffe. Snart var Eva färdig, reste på sig, drog om sig regnkappan och sade: »Nu måste jag gå, moster, klockan är redan half åtta, ajö till härnäst!» »Ajö, kära Eva! Laga för all del, att du får stänga butiken tidigt i dag! Du ser riktigt eländig ut, du behöfver hvila dig.» »Ja, jag hoppas att få gå hem vid 10-tiden åtminstone.»
Ständer ville anvisa hälften af återstående anslagssumma, eller Riksdaler 50,000, att af Riksgälds-kontoret utbetalas i Juli 1866, och den derefter återstående resten af anslags-summan Riksdaler 50,000, samt hela lånesumman, Riksdaler 350,000, eller tillsammans Riksdaler 400,000 för år 1867. På derom af Dalslands kanal-aktiebolag genom dess styrelse gjord framställning har Kongl. Maj:t i Sin nådiga Proposition, om Statsverkets tillstånd och behof, föreslagit Rikets Ständer, att för sjöarne Vestra och Östra Siléns förening medelst kanal och slussar, bevilja ett statsbidrag af 63,950 Riksdaler, deraf 12,750 Riksdaler såsom anslag och 51,200 Riksdaler såsom lån, hvaraf dock under år 1867 endast skulle utbetalas 35,000 Riksdaler, men då det på sätt ock blifvit af föredragande Departementschefen för Civilärenden anfördt och af Kongl. Maj:t i nåder gilladt, är af väsendtlig vigt att detta kanaliseringsarbete får utföras samtidigt med de öfriga nu pågående arbetena inom Dalsland, — hvilka, enligt kontraktet med Löjtnant W. Ericson, skola af honom under år 1867 fullbordas, — så får jag slutligen äfven vördsamt anhålla, att hela det nämnda statsbidraget, 63,950 Riksdaler, måtte af Rikets Ständer anvisas för år 1867. Stockholm den 15 November 1865. C. Fr. Waern. N:o 156. MoUoner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr W<BFH, C. Fr., angående förmånsrätt, i enlighet med 17 Kapitlet 3 § Handels-B alicen, till vara, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annor man eller allmän inrättning till förvar upplagd, m. m.