Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den är redan äldre än en och annan stor fråga, som, i trots af det motstånd äfven hon. vid sitt första afhandlande, möttman påminne sig blott jernvägsfrågan), redan längesedan gatt med seger igenom; ty redan uti det af kommittéen till öfverseende af rikets allmänna undervisningsverk, år 1828, afgilna betänkande omtalas fördelarne af båda universiteternas flyttning till Stockholm såsom en ofta omhandlad angelägenhet. Skulle dä icke en period af omkring 40 är vara tillräcklig att låta en fråga mogna, som, enligt hvad Rikets Ständers delegerade för undervisningsfrågors behandling icke längesedan yttrat, är af den vigt för vår kultur, att dess lösning endast af ekonomiska skäl Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 313 kan uppskjutas ellar förhindras. Böra vi, i en tid, då allt annat ilsnabbt skyndar framåt, hafva behof af ett århundrade, för att besluta oss till ett företag af 2 å 300.000 Ralrs eller aldra högst J millions kostnad, vi. som, få år efter det man ansett hvarje jcrnvägsanläggning här i landet dåraktig och hvarje tanke derpå opraktisk. bestämde oss för ett kommunikationsnät, som skulle kosta öfver 100 millioner samtinom 8 år för stambanor utbetalat 47,350.000 R:dr. Nej! denna idé har haft tid nog till mognad: det erfordras blott någon endrägt och värma derför, för att sätta den i verket. Hvad beträffar det alternativ man eger, att se tiden an, att åtnöja sig med en anspråkslös institution, utan fasta lärare och utan egentliga lärjungar, sä skulle visserligen äfven inrättandet af en sådan läroanstalt i och för sig utgöra ett vackert framsteg.
R:dr blifvit beviljadt endast för innevarande stats regleringsperiod, men detta anslag, som afser beredande af ersättning åt omförmälda pensionskassor för inkomster, som de förlorat i följd af Kongl. Maj:ts, på Rikets Ständers begäran, meddelade nådiga förordnande om upphörande från och med år 1862 af de serskilda afgifter, hvilka förut till kassorna erlagts af kringresande skådespelaretrupper m. fl., fortfarande är för ifrågavarande pensionskassors bestånd och ostörda verksamhet af behofvet påkalladt, berörda anslag må till enahanda belopp som hittills varda fortfarande å Riksstaten uppfördt; dels ock, att, sedan Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, med gillande af Kongl. Maj:ts förslag örn bildande af en pensionsanstalt för fartygsbefälhafvare, styrmän och annat sjöfolk, medgifvit, att till en sådan pensionsanstalt finge af tullmedlen utgå ett emot den såkallade föringen ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder, ofvanberörda förslag innehållit, dä blifvit bestämdt till 24,000 R:dr årligen, samt Kongl. Majit på grund häraf under den 29 Januari 1864 förordnat om inrättande af en dylik pensionsanstalt och för densammas förvaltning fastställt Reglemente, omförmälda belopp, 24,000 R:dr, må varda under nionde hufvudtiteln uppfördt under rubrik:
427 denne är barnlös och söker sine enstilte tjenare öfwer 45 sirs älder, sä har han aldeles insen drägtighet uti krigsbördan gu»stionis. Jordagarne mäste deremot tillfläppa manskap, förlora barn och arbetare, samt derutöfver widkännas flere dermed förenade utgifter, barnen och örängarne, de fleste emot deras hng och wilja wäga lif och blod; denna olikhet, denna skonsamhet med capitalisten är wrsterligen högst obillig; det ar deremot rätt billigt och tillbörligt, att den som sär dest förmögenhet, är mest i behof af förswarct, blifwcr skyldig att i samina män his draga list samma förswar. Wid en hastig läsning af Högloft. Utskottets betänkande har wistcrligcn min uppmärksamhet warit fästad wid flere iner och mindre anmärkningswarda omständigheter, men en otillräcklig tid förbjuder den närmare granskning deraf, som jag anser böra föregä uppgiften af flika anmärkningar. Den enda kan jag dock icke undcrlära slutligen framställa, att nemligen - uti betänkandet icke heller sinnes omförmäldt, huru länge cn blifvande cons scriberad stall qwarstadna uti detta kall. Jag täger för ostridigt, att den, som wid 44 ärs äldcr, warder antagen, stall wid fpllde 45 ar blifva fri, men männe icke annorledes, än wid sistnämnde albers uppnående, befrielse fran conseription billigtwis bör wara att pärakna? Följden skulle i widrigt fall blifva den, att 20 ars ynglingen mä, sie dä uthälla 25 är och derunder förlora allattillsällen för dest framtida lpcka, hwilkct icke allenast wore i högsta mätto obilligt och ömmande, utan ock pa det högsta skulle bidraga till förökande af misinöjc och olust för hela conseriptions-anstaltcn, hwadan jag ock tillstyrker sadan rättelse eller förklaring i denna delen, som b möjligaste matto mä kunna utur wägen rödja denna betänklighet» 428 Den 13 April.
Till beredande af utväg för arméens pensionskassa att fortfarande utbetala de pensioner, som derifrån, enligt nu gällande stat, skola utgå, hafva Rikets Ständer bifallit, att, intill nästa riksdags statsreglering vidtager, ett belopp af högst tjugutvåtusen riksdaler årligen må af allmänna medel användaS för betäckande af den brist, som under tiden kan uppkomma derigenom , att kassans årliga inkomster icke blifva tillräckliga för bestridandet af dess Utgifter; börande det af Rikets Ständer sålunda beviljade bidrag af Riksgälds-kon» toret till nämnda kassa utbetalas, sedan den för ett eller annat år uppkomna brist blifvit genom afslutade räkenskaper till dess verkliga belopp bestämd. § 102. Som Rikets Ständer för en nu förestående reparation af Linköpings domkyrka beviljat och till utgående från Riksgälds-kontoret anvisat eit låneunderstöd af tjogutusen riksdaler, emot vilkor, att å hela den bekomna lånesumman skola sex procent årligen erläggas, hvaraf godtgöres 4 procents årlig ränta för det vid hvarje liqvid återstående kapitalbelopp samt det öfriga utgör kapitalafbetaluing; så bör omförmälde lån, uppå vederbörlig reqvisition, utbetalas af Riksgälds-kontoret, sedan detta verk emoltagit en af fullmägtige godkänd skuldförbindelse, hvarigenom vederbörande tillförbinda sig att under den tid, sorn för lånesummans folia återbetalning erfordras, till 20 Stats-TJtskotlcts Memorial, N:o 3oS. Riksgälds-kontoret, före hvarje års slut, betala sex procent å lånets ursprungliga belopp, samt att, i fall inbetalningen icke skulle å bestämd tid verkställas, dessutom för det till liqvid förfallna beloppet erlägga fem procents årlig ränta, intilldess detsamma varder iubetaldt. § 103.
Hay, Clara, fru, Jönköping. Holst, Gustafva, fröken, Helsingborg. Hazelius, Maria, fru, Stockholm. Ileckscher, Edvard, bankdirektör, Stockholm. nomeiier, von, Zoïln, fru, Stockholm. : ubendick, L: A., kapten, i-l [edberg, Maria, fru, Sundsvall. lubendick, Mathilda, fröken, ' htockholm. Seclborg, Haniia, fru, Nora. kbner, Bertha, fröken, Stockholm. i-Iedelius, Ingrid, fru, Göteborg. ; ubneï, L. A. O., clepartemeiitscbef, Stock-, b d h, Johanna, fru, holm. Tedenström, E., fiu, Gefle. : iilphem, B. W., lifmedikus, Stockholm. Xedin, Anna, fru, Stockholm. hit, Amanda, fru, Rödebyliolm, Rödeby. Jedin, Clara, fröken,,: umble, J., rektor, Stockholm. IIedin, E. A., stadsarkitekt, Gefle. Lwass, A., fru, Stockholm. gedlund, Maria, fru, Götcborg. lwass, T., med. doktor, Stockholm. 3sdlund, Mia, fru, 1 Y fikansson, Gerda, fröken, Stockholm. 3edman, Xva, fröken, Stockholm. : åkansson, Maria, fröken,, biedman, Lina, fru, 9 9: b d af Segerstad, A., rådman, Stoclrliolm. Jeijenskjöld, Ebba, fröken, Vaxiö. : h l af Segerstad, Jenny, fru,: Ieijkenskjöld, Marta, fru, Stockholm. 3-: Lggström, Carl, med. doktor, Zcijkenskjöld, Syster, fröken, Vexiö. n .oglund, Emma, fröken, Stockholm. Jcilborn, Emmy, fröken, Stockholm. [öglund, A., konsul, Stockholm. Helin, M. L., frii, Stockholm. löglund, S., fru,, xeljestrand, Anna, fröken, IIcrnösaiicl.
Af Bengt Johan Holmlin från Göteborgs oell Bolms lån, om lands höfdmgeresidensets i samma län förflyttning frän Göteborg till Uddevalla, samt anvisande af de medel, som till följd af denna flyttning kunna blifva af nöden. Då jag nu sår uti återupptaga eli tillförene väckt och vid riksdagar behand ladt förslag, ali nemligen iuom Göteborgs och Bohus län sätet för länsstyrelsen måt te förllyllas från staden Göteborg liil studen Uddevalla; så förete sig för delta förslag så inånga och talande skäl, alt endast urvalet kan hos mig väcka tvekan; och tror jag att dessa skäl, om äfven af olikartad beskaffenhet, likväl, rätt utredde och pröfvade, skola, då de mot hindren afvägas, nedtynga vågskålen lill fördel för förslaget. Göteborg är rikets andra stad. Med ett gynnande läge, hafva inom densamma handel och indusli företrädesvis utvecklat sig och synes gå en vidare tillvext till mötes, hvartill den nyss fullbordade jernvägsanläggningeu torde blifva en kraf tigt medverkande orsak. Stadens utvidgning och ökade lolkmängd äro deraf nödvändiga och ofelbara följder och måhända år den tidpunkt icke alltför aflägsen, du alla dessa förhållanden sammanlagda för staden kräfva en egen styresman, sådan lör nävarande hufvudstaden eger den. Men i samma mån Göteborgs samhälle framgår på ofvan antydda bana, i samma mån det mer och mer bildar sig tili eli sjelfständigt helt, måste älven dess behof och fördelar blifva i väsendtliga delar skiljaktige från den landsbygds, som för närvarande är med staden under en styrelse förenad. Delta genom sakernas natur gillia förhållande beseglas ytterligare derigenom, att staden och länet numera komma alt ega särskilda landsting. Del är här ej meningen att fullständigt utveckla skilnaden emellan land och stad, till näringar, seder, förvaltning, domstolar m. m.; denna skilnad är för hvar och en, som något erfarit och betänkt, tydlig och framstående.
Om inrättande a,f ytterligare ett Institut för döfstumma. För den som vet, huru mycket gagn och välsignelse bildning och kunskaper kunna hafva med sig, är det sannerligen desto mera fägnesamt förnimma, med hvilken kärlek — för att icke säga förkärlek — såväl elementar-skolan som folkskolan numera omfattas, som den tiden icke är långt aflägsen, då skolan ännu Bih. till R. St. N:o 120. helt stjufmoderligt behandlades och fick äta kyrkans nådebröd. Rättvisligen ifrar man nn för att öppna tillfälle för alla med sundt förstånd och med sunda sinnen begåfvade barn att — hufvudsakligen på det allmännas bekostnad — få lära allt hvad de behöfva veta för att kunna bereda sig sjelfve utkomst samt blifva nyttiga medlemmar i samhället. Denna allmänt erkända angelägenhet om ungdomens bildning gifver också hopp om framgång åt ett förslag, som jag dristar göra till förmån för en icke liten del af fäderneslandets barn, hvilka äro i den olyckliga belägenhet — och detta är just deras största olycka — att de icke kunna begagna de undervisnings-anstalter, som med välvillig hand beredas och öppnas för alla deras mera lyckligt lottade jemnårige, utan behöfva en annan ledning och en sådan, som den enskilde äfven med bästa vilja icke kan bereda — der således Staten och det allmänna bör komma emellan. Yid 1855 års slut funnos nemligen inom Sverige enligt officiella uppgifter, icke mindre än 608 barn under 15 år, som voro döfstumma, 201 af samma ålder som voro blinda samt 31, hvilka på en gång voro döfstumma och blinda.
Då jag ansåg dessa skäl icke urskulda eftersättandet af föreskriften i Kongl. Förordningen den 10 April 1810, förordnades åtal; och uppå Advokatfiskals-embetets i Kongl. Svea Hofrätt memorial har Domhafvanden afgifvit förklaring och ytterligare anfört, bland annat, att prestbetyg angående de tilltalade först den 27 Juni 1863 kommit honom tillhanda; att, då både Lindgren och Wippenberg jemväl voro angifne och häktade för stöld inom Oknebo härad, Lindgren, huru han än komme att anses af Hölebo häradsrätt, och ehvad han dömdes vid första eller andra rättegångstillfället, likväl fortfarande måste hållas häktad för att gemensamt med Wippenberg undex-gå ransakning vid Oknebo häradsrätt, samt att, enär ransakningens uppskjutande till den 10 Juli följaktligen icke ländt någon till mehn, men deremot besparat Kongl. Majit och Kronan diyga kostnader för fångarnes transport, Domhafvanden bestrede allt afseende å den emot honom förda talan. Kongl. Hofrätten har meddelat utslag den 25 Juli 1865 och yttrat: 43 emedan Domhafvanden medgifvit, att han, som den 1 Juni 1863 erhållit Skrifvelse från Konungens Befallningshafvande i Södermanlands län med anmodan att företaga ransakning angående för stöld inom domsagan häktade drängen Lars Lindgren och förre kronoarbetskåren Carl Johan Wippenberg, icke företagit ransakning förr, än den 10 påföljande Juli; alltså, och då han icke lagligen ägt att uppskjuta ransakningens företagande längre, än tre veckor från berörde den 1 Juni, blefve Domhafvanden, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, fäld att, för den försummelse i embetet han sålunda låtit komma sig till last, böta Femtio Daler silfvermynt med Tjugufem Riksdaler Riksmynt, till treskiftes emellan Kronan, Hölebo härad och Advokat-fiska len, med iakttagande, att Domliafvandens lott i Häradets andel af böterna, jemlikt Kongl.
Städernes inkomster af Tolag och Gerningsören hafva, per medium räknade , — So - nade , under senare Femårs-Perioden uppgått den förre till åtta R:dr 28 sk. 8 rst. och de senare till Två R:dr 11 sk. 7 rst. Sedan Quarantaines-anstallerne upphört, har handel och sjöfart, så väl med Utsom Inrikes orter mera obehindradt och lifligt kunnat bedrifvas; dock, i anseende till mindre gynnsamma årsväxter, har afsättning af ortens producter icke varit så betydlig som tillförne. Ett menligt inflytande på öfrige borgerliga näringar och liandtverkerier i synnerhet, hafva äfven desse mindre goda åren medfört. Ehuru några gröfre brott och större våldsamheter under senare Femårs* Perioden inträffat, kan likväl sedlighet och bildning hos folket i allmänhet icke anses vara i aftagande. I fordna tider voro brottmål vid Domstolarne i och omkring Malmö sällsynta; men efter det Cörrections-Inrättningen stiftades, och tillåtelse till Fångars uttagande derifrån i årstjenst Lief meddelad, hafva brotten här i orten tilltagit. Allmogen låter ofta förmå sig till detta uttagande dels emot contant betalning genast, dels ock emot skriftliga förbindelser å visst belopp, hvilket missbruk, i synnerhet som stundom händer, att lägre vaklbeljeningen är medvetande af dylike aceorder, svårligen kan förekommas. Husbönder och deras tjenare blifva som oftast förledde till brott af lösgifne fångar, hvilka sällan till legoårets slut qvarblifva i erhållne tjenster, utan antingen olofligen afvika derifrån, för att åter blifva intagne i den mera beqvämliga arresten, eller ock återföras dit, efter undergångne bestraffningar för, under fria tillståndet utöfvade, brollsligheter. Oaktadt Justitiae-Stals-Minislern, i anledning af
Besvoch Oeeonomic-UIslottens Betänkande JV:o y. j att Kyrkan vid 133 ^ års sint varit försatt i betydlig skuld, hvilken dock, genom besparing af Pastorslönen under den efter förre innehafvarens befordran till tjenst inom Riket inträffade vacance, lärer till större delen blifvit liqviderad; samt att förenämnde hamn afgift grandar sig pa Kongl. Kungörelsen den 4 Maji ibi4, sorn innehåller, att sedan Kongl. Maj;t, efter erhållen anmälan, att Svenska Kyrkan i London, vid dess dåvarande inkomster, saknade de för dess underhåll onndgängligasle tillgångar, inhemtat de handlandes i Rikets Stapelstäder underdåniga Utlåtande, huruvida de skulle vilja ingå uti att för alla deras till Konungariket Stora Britannien ankommande handelsfartyg erlägga enahanda afgift, som dittills för dem, hvilka till London anländt, blifvit uppburen; och Kongl. Maj;t dervid med tillfredsställelse erfarit, alt, med få undantag, de fleste Rikets handlande förklarat sig villige alt en sådan afgift sig åtaga, och att alla erkänt vigten af det angifna behofvet och angelägenheten att dertill erforderlige medel utse; så faslstäldes ifrågavarande afgift att utgå till det belopp och på det sätt, som här förut blifvit uppgifvet, med tillägg, att denna afgift, hvilken af hvarje Svenskt handelsfartyg, som till någon af ofvanuppräknade hamnar anlände, skulle en gång för hvarje resa erläggas, likväl komme, äfven om ett fartyg inom året gjort flere resor, att allenast för en gång uppbäras, och det endast för de fartyg, sorn uti nämnde hamnar varor lossade eller last intogo, men icke af sådana, hvilka, utan egentlig destination till någon hamn uti de förenade Konungarikenas område, likväl för hvarjehanda tillfälliga orsaker funnit sig föranlåtne att dit inlöpa och derifrån med oförändrad laddning åter afgå; och ville Kongl'. Majit framdeles Sig utlåta, huru länge samma afgift kunde behöfva att fortfara.
Presteoch BorgareSlm bifallit SlalsUtsk:s förevaride utlåt., men att någon underrättelse om BondeSiis i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad, yttrade Hr von Hartmansdorff: Lika med Frih. Cederström, anser jag landtstatens tjenstemän hafva varit särdeles väl förljente, 122 Den 3 Augusti. och i stort behof af det ökade anslag, som K. M. för dem äskat. Men då StatsUtsk. har, som mig synes, utan skäl uppskjutit företagandet af detta ärende intill riksdagens sista timma, och då två Stånd redan godkänt Utsk:s betänk., d. v. s. afslagit K. M:s nåd. propos., skall följden blifva att, om BondeSt. samt R. o. Ad. återremittera betänk., komrae frågan likväl, sedan återremissen vöre besvarad, och saken af de tvenne sistnämnde Stånden bifallen, alt gå till förstärkt StatsUtsk. När man hittills sett, att, vid omröstningarne i detsamma, afslag i allmänhet varit segrande, tager jag för gifvet, att intet heller vinnes med en återremiss i detta hänseende. Således, ehuru mycket jag än önskar, att landtstatens tjenstemän måtte erhålla löneförhöjning, måste jag, af misströstan om framgång i förstärkt StatsUtsk., tillstyrka R. o. Ad. att bifalla StatsUtskis utlåt. Om man dertill ville begagna andra bevekelsegrunder än Ulsk. anfört, skulle det vara mig ganska kärt, men jag förmodar att Hr Gr. o. Landtm, nu icke tillåter andra åtgärder med detta betänk., än bifall eller ålerremiss. Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad StatsUtsk. tili ifrågavande punkt tillstyrkt, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
Likaledes skulle genom mynt-stockens abi soluta ökning, nemligen genom nya Sedlars utgifvande, myntvärdet nödvändigt försämras: och denna försämring skulle omöjligen kunna förekommas genom inläggning af Silfver i Bancohvalfven. För hvarje million nya Sedlar som utgåfves, medan Finland ännu med oss har gemensamt RörelseCapital, skulle myntets namn - Den 9 Junti f, m. 467 värde nödvändigt försämras en tolftedel, eller med andra ord, Coursell stiga 4 sk.: vore deremot våra sedlar ej mera gångbara i Finland,' utan hela myntetocken skulle uppvägas, eller om jag så får säga, garanteras af Sverges enskilta production och varumängd; så skulle myntvärdet genom samma million nya sedlar, försämras ännu mer, men i olika förhållande, allt efter som man ville föreställa sig, att Finland hade återlemnat alla där circulerande Bancosedlar för intet, eller att vi måst återköpa dem med varor; i förra fallet skulle myntet förlora i värde en niondedel af sin ursprungliga betydelse och Coursen stiga 5 och en tred-; jedels skilling; i det senare en sjettedel, och Coursen således uppjagas 8 sk. Men ej nog dermed, att inläggning af Silfver i Banken till ett motsvarande värde, ej kan hindra nya Sedlars utgifvande att försämra myntet, är det tvärtom troligt, att sjelfva uppköpet af Silfver skulle, genom den större efterfrågan af denna såsom universal-mynt ansedda Metall, och genom varu-mängdens motsvarande minskning i landet, ännu mer befordra myntets försämring» Om derföreSilfveruppköp skall blifva förmonligt för landet, eller till och med blott oskadligt; så borde åtminstone denCoursutsättas,efter hvilken silfver får köpas: och detta borde vara densamma efter hvilken man önskade att framdeles kunna företaga Realisation. Det borde derföre bestämmas, att Silfver endast finge uppköpas til! exempel efter 108, eller kanhända, enligt Statsoch BancoUtskottens mening, 96 sk: Cours; derigenom förekommes, att Coursen al-. 468
Äfven har, med tillämpning af sednast anförda stadgande, att brutet dagatal skulle för hel dag 18* räknas, stundom så tillgått, att afdrag af fjerdedels månad uträknats till Atta dagar och återstoden af månad å Trettioen dagar således till Tjugotre, samt af månad å Trettio dagar till Tjugotvå dagar Med anledning af nu antydda förhållanden har ock Konungens Befallningshafvande i ett län lill Justilie-Ombudsmans-embetet insändt en särskild tabell, utvisande huru Konungens Befallningshafvande ansett ifrågavarande bestraffningar böra verkställas. Behofvet af en lagförklaring äfven i denna fråga torde härmed vara tillräckligen ådagalagdt; och för den händelse att månaden ej lill Tjugoåtta dagar bestämmes, lärer en förklaring i ett så inveckladt ämne svårligen blifva nog tydlig, med mindre den åtföljes af en tabell, i hvilken afdragen för alla särskilda fall utsättas. Ofvannämnda olika sätt för straffens verkställande, dervid å någondera sidan måste vara feladt emot författningarnas mening, har jag just till följd af dessas mindro fullständighet och tydlighet funnit icke böra utgöra föremål för åtal; utan måste väl rättelse deri, på sätt jag föreslagit, genom lagstiftande maktens mellankomst beredas. På här ofvan vidrörda ämnen, lagstiftningen och lagskipningen, inverkar väsendtligen det skick, hvaruti undervisningen i lagfarenhet befinnes. Under en tid af ständigt stigande allmän bildning upphör lagfarenbeten att vara en enskild tillhörighet för männen af yrket Derest likväl vetenskapen häraf icke skall taga skada, måste dess idkare följa tiden i dess framsteg och kunna emot växande anspråk sätta växande insigter. Huruvida en sådan fordran tillfredsställande uppfylles af vårt lands lagkunnige är en fråga, i hvilken jag icke tilltror mig fälla ett afgörande omdöme; men hvad jag utan farhåga för misstag vågar påstå är, att den juridiska bildningen i allmänhet under de sednare två tiotalen af år ej så obetydligt gått framåt, att döma efter det kunskapsmått, med hvilket många ynglingar från akademien inträdt i det praktiska embetsmannalifvet.
Att billighet och enskild mans rätt måste vika för det allmänna bästa, erkännes gerna, celi vi böra ej derföre klandra det hårda i i83o års Myntbestämningslag, Realisationen hvilar ytterst på en Concurs, der Ständerna voro på en gång parter och domare, men i enskildas Concurser erkänner likväl Concurslagen vissa fordringsegare, t. ex. Kronan och tjenstefolk, i afseende på deras löner, såsom prioriterade. E11 sådan prioritet tyckes väl också billigheten fordra för de fattige. Att den ej kunde erkännas vid realisationen, må lia sin förklaringsgrund i nödvändigheten. Men sedan realisationen är stadgad och tyckes hvila på tillförlitliga grunder, tyckes ett undantag för ett sådant ändamål och hvarigenom Bankens säkerhet ingalunda äfventyrades, kunnat ega rum. Det är upplyst, att Banken, just i dessa dagar, på inlösen af de gamla koppardalers-sedlarne vunnit omkring -70,000 R:dr Banco. Delta var en vid realisationen alldeles opåräknad vinst, och med ungefär hälften deraf hade de fromma stiftelsernas billiga anspråk kunnat tillfredsställas. Det är upprörande att se ett Verk, som på sin rörelse, hvartill faltigfonderna äfven i sin nion bidragit, årligen vinner flere 12 Banco-Utskotlets Betänkande, N.o 28- hundra tusen R:dr, åt de fattige vägra en ersättning, som under nuvarande förhållanden ingalunda vore känbar. Jag är så fördomsfull, det ingen rätt välsignelse kan vara med en sådan vinst. Det gifves icke blott juridiska pligter, ulan äfven ethiska och christliga, och en smula samvete kunde ej skada, till och med i ett penningverk. Den farhåga, som blifvit uttalad inom Utskottet, att, i fall detta beviljades, flere dylika anspråk kunde väckas hos enskilde personer, som äfven förlorat på realisationen och sålunda Bankens bestånd äfventyras, kan jag icke dela. Förhållandet vore der helt annorlunda. De fattige göra i allmänhet inga anspråk, de bedja endast hos den rika Banken.