Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet af erfarenheten ägde, att de fleste af Stapelstäderne äro af den beskaffenhet, att ej inkomsterne räcka till att aflöna en ordentlig tullbevakning och hålla ordenteliga Uppsyningsman, af alla dessa förenade skäl harUtskottet trott sig böra göra det förslag, att alla de hittills förbudne varor, hvilka Konungen hädanefter behagar tillåta till införsel, skola endast få införas till de Stapelstäder , hvilkas tulluppbörd uppgår minst till 14,000 R:dr. Orsaken hvarföre Utskottet stannat vid denna summa är att näst efter de Städer, som hafva 14,000 R:drs uppbörd, nedfaller den till de Städer, som blott hafva 7000 R:drs. De förra äro de bäst belägne nemligen: Stockholm, Götheborg, Gefle, Carls. krona, Carlshamn, Malmö, Norrköping, Calmar, Wisby, Helsingborg, Westervik, Ystad och UddevallaDet är alla de, som ifrån Norrska gränsen till Gefle ligga utmed sjökusten, der de bästa hamnarne finnas, och der största lurendrägeriet hittills varit. Det är således ej ensamt på en idée från Bevillningsutskottet, som detta grundar sig. Utskottet har ej till - trott gig, att inskränka förslaget till färre Städer, ty då skulle bevakningen hafva blifvit svårare och omöjlig. Utskottet har trott att på detta sätt, genom en väl organiserad och väl lönt tullbevakning, tullförsnillning skulle någorlunda kunna förekommas. Dessa äro de upplysningar jag trott mig böra nämna, och jag hem - g3S Ben 14 Augusti e. nt, ställer om ej Betänkandet i denna del tnå föreslås till antagande. Grefve\ Spens', Jag beklagar, att jag ännu en gång miste upptaga Ridderskapets och Ådelns tid i alseende på detta Betänkande, men denna är en af de vigtigaste, Den angår nemligen, huruvida den principen skall conseqvent följas, att jemlikhet uti rättigheter skall äga rum för alla medborgare. Jag sökte förgäfves, innan den siste talaren yttrade sig, efter anledningen till det stadgande, att blott vissa Städer skulle unnas den lörman som Ridderskapet och Adeln i förmiddags beviljade.
Äldre, i laglig ordning och inom föreskrifven tid bevakade, men ännu icke godtgjorda krono-fordrinpär och anspråk skola, sedan desamma blifvit vederbörligen pröfvade'*och godkända samt af Kongl. Maj:t till betalning i nåder fastställda, utaf Riksgälds-kontoret, enligt härom utfärdade reglementen och författningar, liqvideras. § 33- Der preskriptionstid i afseende på någon särskild del af Riksgälds-kontorets skulder icke blifvit stadgad, komma skulderna, intilldess annorlunda af Rikets Ständer förord - 22 Stats-Utskottets Memorial J\s 125. nas, att i vederbörlig ordning liqvideras, utan afseende å den tid, inom hvilken fordringar hos enskilde eller hos Kongl. Maj:t och Kronan skola nu eller framdeles göras gällande. Angående Riksgälds-kontorets fordringar för de af dess medel utbetalda eller godtgjorda lån. § 34. Det Upsala Akademi, för fullbordande af Akademiens bibliotheks-byggnad, vid 1823 års riksdag beviljade lån af Sjutiofemtusen R:dr återbetalas med Två procent årligen å samma låns ursprungliga belopp; hvarjemte för den, efter hvarje kapital-afbetalning, återstående lånesumman Tre procent årlig ränta erlägges. § 35. Återbetalningen af det lån å Tolftusen R:dr, som af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer beviljades för utvidgande af läroverket i Carlstad, verkställes af Carlstads stifts Domkapitel med Tre procent årligen å lånets ursprungliga belopp; hvarförutom Tre procent årlig ränta erlägges för det återstående lånekapitalet. § 36. Å det Jönköpings stad vid 1859—1860 års riksdag beviljade och under år 1861 från Riksgälds-kontoret utbetalda lån af Etthundratjugutusen Riksdaler, till uppförande af ett nytt lärohus för Elementar-låroverket i nämnde stad, skall, sedan lånet fått under Fem års tid utan ränta innehafvas, före slutet af hvarje år inbetalas Fem procent af lånets ursprungliga belopp; utaf hvilka Fem procent ränta för det obetalda lånekapitalet kommer att beräknas efter
En djefvulsk, torde du äfven hafva på tungan; men neka kan du ej, att en djefvul lika mycket förhöjer Guds majestät, som en engel förmår göra det – ja, kanske ännu mera, och Gud kan ej vara otacksam derför.” ”Som hustru, bästa Celestine, skulle aldrig sådana tankar uppstått i ditt bröst.” ”Hustru – fy! nämn ej detta namn. Det ligger en hel knippa galerslafvar deruti – men solen står redan högt på himlahvalfvet – en kyss, Gustaf, och sedan farväl.” ”Nej, Celestine, dröj ännu några ögonblick. Det förefaller mig som du i detta ögonblick vore vida intressantare, än du vanligtvis är. Hvilken skön rodnad på dina kinder! hvilken mäktig rörelse i din barm! Låt mig ännu en gång brinna mot de förra och försmälta vid den sednare!” ropade löjtnanten, flätande sina armar kring hennes smala fria lif. ”Nej, min unge, nej”, sade Celestine, sökande göra sig lös ur hans famn. ”Ditt motstånd är förgäfves, förfärliga flicka; förgäfves söker du slita dig från mig – dina smäktande ögon fjettra dig med tusende bojor vid mitt sköte.” ”Nej.” ”Du darrar, förtjuserska – triumf! verldens friaste qvinna darrar i mina armar.” ”Nej, min Gustaf, min vän, jag darrar icke.” ”Jo, du darrar – men darrar, liksom en hel verld för den högstes ord. Se morgonsolen hur skönt hon lyser in på oss genom fönstret. Hvilken ljufvare syn kunde han väl få, än tvenne själars förening!” ”Skall morgonsolen belysa min svaghet, Gustaf? aldrig, aldrig.” ”Din svaghet – hvad är den annat, än den högsta styrka – en styrka icke derigenom att den besegrar mig, utan derföre att den beherrskar den starkaste qvinna på jorden.”
Palmstjernas motion, ang:de räntepersedlars uppsägning till leverering i natura; och sorn detta sistnämnda mål torde föranleda till en vidlyftig discussion, befarar jag, att, om ordningen på föredragnrslistan följes, vi icke i dag skulle hinna afgöra frågan om Piiksg.conCs ställning och behof. Jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om den propos. till Ståndet, att StatsUtskts utlåt. N:o 4r7 må företagas före utlåt. W:o 4[6. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag instämmer med Gr. Posse med det vilkor, att StatsUtskrs utlåt, rörtde räntepersedlarna företages näst efter frågan om Riksg.cont:s ställning och behof, utan afseende på hvad som kan mellankomma, så att frågan om räntepersedlarna kan blifva det första målet i nästa plenum, förutsatt, att den andra frågan kommer att upptaga hela denna dag. Gr. Posse: Jag instämmer såvida med Gr. Horn, att jag anser frågan om räntepersedlarna, som nu är upptagen under Wto i på föredragn:slistan, i alla händelset böra uppskjutas till nästa plenum, för att då blifva första målet, helst det annars skulle kunna förekomma i dag så sent på aftonen, att Ståndet tilläfventyrs då icke är nog talrikt församladt för att afgöra en så vigtig fråga. R. o. Ad. beslöt, att StatsUtsk:s utlåt. WT:o 4r7 skulle i dag föredragas före samma Utsk:s utlåt. Wto 4 >6, och att det sistnämnda skulle blifva första målet på föredragntslistan i nästa plenum. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. i dennes på bordet lagda utlåt. Wto 4*3 i anledn. af K. M:s nåd. remiss uppå PresteStts und. hemställan om en närmare förklaring af författningarna, rör:de löningsafgifterna till comministrar. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Af StatsUtskts ifragavar. betänk, inhemtas, alt frågan blifvit väckt af PresteSt.
Banco'Utskottets BetanÄanden tillhöriga, silfver, som öfverskjuter nyssberör* de summa, blifver derifrån afhemtadt och 1 Banquens eget förvar öfvertaget, antingen uti myntadt Specie, eller, der sådant icke {innes att tillgå, uti plantsar, hvilka sistnämnde da böra till halt och värde af Kongl. Myntet at«» testeras, samt till behörig controll och säker* liet med en'dess stämpel förses. Desse äro de ifrågakomne föreskrifter, sorn. i någon måtto, angå dispositioner på Banquens xeela fond intill nästa Riksdag; och följer nu i ordningen hvad som rörer anstalterne till* de metalliska tillgångarnes förstärkning; livar* till hörer a) Imtexling af myntbara metaller: Derom skulle, efter BancoUts^ottets tan*. &a> föreskriften i BancoBeglementet, med stöd af Rikets Ständers fattade generella beslut, blifva följande: Det är hvar och en tillåtet, att i Banquen emot myntbara metaller, tillvexla sig Bancosedlar, beräknade till det förhållande emot Speciemynt, som Fullmägtige för hvarje år bestämma; dock icke under 120 sk., och icke öfver aa 8 sk. för En Riksdaler Specie uti silfver. För att utröna det belopp, som således för silfvers invexlande må bestämmas, infordra.’ Fullmägtige vid hvart och ett års utgång, uppj gift å den medel-cours för vexlar å Hamburg, som hvarje postdag under det föregående åreE ä. Stockholms jBeurs blifvit noterad.
Såsom ett slutligt skäl för bifall till Utsk:ts förslag vill jag anföra en omständighet, eller rättsgrundsats, hvilken jag anser så slående och bevisande, att den kullkastar alla motsidans argumenter och beräkningar. Det är nemligen, att när det är tillåtet för hvarje Svensk man att under hvarje tid af året importera bränvin, som blifvit i utlandet tillverkadt, så är det en orimlighet att förbjuda Svensk man, som finner det med sin fördel förenligt, att samtidigt producera bränvin här, vare sig han bor i staden eller på landet. Gr. Liljencrants åter har framställt anmärkningar med afseende på en sednare paragraf, och synnerligast sysselsatt sig med stadgandet rörande minimum. Då emedlertid denna fråga ej egentligen nu är föremål för behandling, vill jag uppskjuta med besvarandet af nämnda anmärkningar, till dess denna § förekommer. Den 11 Maj. 235 Jag fortsätter min anhållan om bifall till Utsk:ts O hemställan. (fr. Björnstjerna: Jag anhåller att med några ord få till besvarande upptaga de annni rkningnr, sorn blifvit framställde emot de af mig uttalade åsigter. Flere talare hafva påpekat nödvändigheten af att framgå varligt och faran af ett allt för hastigt framrusande i en viss rigtning. Jag hemställer emedlertid, huruvida man med skäl kan påstå, att vår bränvinslagstiftning gått allt för hastigt framåt. För 12 år sedan antogs ett nytt system, hvarigenom åsyftades att så småningom göra rörelsen fabriksmessig och borttaga husbehofsbränningen. Efter allt hvad jag kan finna, hafva R. St:r sedan dess konseqvent fullföljt samma plan. Jag medger visserligen, att detta skett i strid med Bonde-St:ts önskan, men å andra sidan vågar jag påstå, att det varit i öfverensstämmelse med den upplysta delen af nationens åsigt. Nu ropar man högljudt att antagandet af K. M:ts förslag skulle vara att nedbryta, att kullkasta de landtmannafabriker, lagstiftningen sjelf framkallat, men dessa äro inga bevis, och dessa sednare saknas ännu fullständigt för den satsen att städernas brännerier skulle arbeta under så mycket bättre konjunkturer än de på landet, att dessa sednare måste gå under. Tvärtom, Frih.
De hufvudsakligaste skälen till berörda af mig föreslagna för - Den 4 December e. m. 367 ändringar i nuv:de organisation, utbeder jag mig nu att få i korthet anföra: De 5 Amirals-platser, som nu finnas, äro, på det all skymt till skäl må borttagas för den ofta uprepade förebråelsen, att det nuv:de antalet Amiraler innebure en onödig Statslyx, inskränkta till 4, hvilket är det minsta antal, som kan komma i fråga, dels till Chefsplalsen å Stationerna och i Förvaltn:n af SjöÄrendena, äfvensom för befäl å Flotta eller större expedition; hvarvid jemväl torde böra liiggas tillbörlig vigt derå, att några sådana högre platsers bibehållande, är ett oundgängligt och i alla tider erkändt medel att lifva hågen bos OfficersCorpsen alt utmärka sig och derigenom vinna en samhällsställning, som jemförelsevis är värd att eftersträfva. Kommendörsgraden, såsom innebärande befäl öfver flere fartyg, är alltså beroende på tillfälligheten af en sådan expedition och torde, i likhet med hvad i andra Mariner är brukligt, för hvarje gång efter behof och efter serskildt Nåd. förordnande böra tillsättas. Alltså är densamma i förslaget utesluten. KommendörKaptensgraden, hvilken är särdeles vigtig, enär i första rummet derifrån böra besättas SkeppsChefsplatserne och sådana vid större rustning af Skärgårdsfartyg m. fl., bär ock derföre blifvit föreslagen att ökas med lika många som motsvara indragna 1 KonterAmiral och 5 Kommendörer. Den är indelad i 2:ne klasser, och för den högsta af dessa, lön beräknad till 5,000 R:dr r:mt, då, för de fleste, Amirals-befordran icke kan påräknas samt deras bepröfvade erfarenhet samt ådagalagda skicklighet och högre insigter berättiga dem till Statens erkännande deraf, genom beredande af en anständig bergning för dem på den plats, der de slutligen komma att stadna.
Med ständer det största prof af Potriotisme och Sjelfförlakelse, de hafwa under lugnet Sanctioneredt uppoffringar som gjorde t wädans stund dä kunnat anps alstrade af nödwändlghelen, nu i tillkommande tider stora bära stämpeln af en sann Fosteriands-känfla, af en ren hog att lätta Medundersätares bördor Oaktadt allt hwad Nidderstapet och Adeln redan lemnat och hw^raf en efterwerld kanhända med mera räktwiia st ll bedömma wärdek, har jag äidä med ledlnod otta hörk fom Jättelikt anses hw d ost ännu är öfrig?, man förekastar ost deHa sörmäner b.ständigt, man omtalar de mest helgade rättigheter läsom inträng »andras, och man stämplar säsom en.lemning ak forntidens öswerspända och irriga 768 Den i z Januarii. begrepp, att man ej lika sä handlöst lemnar, hwad lika trotsande som orältwlst kräswes. Dä egna medwekandet fullkomligen »vitSordar rättMlsan al hwad wi äga, wore kanhända nog, att mura denna förmän och cj göra afseende pä obilliga fordringar, men wi äro styldige vsisielfwe, Swensta Folket och en esterwerlb, ott wisa det egennyttan än aldrig styrdk Swensta Adelns gerningar, och att inge» uppoffring of den ansetts för stor dä ett gemensamt Fosterlands wäl det kräfwer.
Då, enligt den nådiga Propositionen, den utredning, som bör föregå regleringen, icke skulle verkställas vid alla Biskops-embeten på en gång, utan i allmänhet endast i mån af inträffande ledighet och således lätteligen en tidrymd af 20 å 30 år kan förflyta efter det förhållandet vid några Biskops-embeten blifvit utredt, innan ordningen kommer till de andra, så torde det knappt kunna antagas att beräkningarne öfverallt blifva verkställda efter alldeles enahanda grunder. Häraf följer åter att de erhållna resultaterna icke tillförlitligen skulle kunna med hvarandra jemföras och att en å dem bygd reglering redan derigenom blefve ur stånd att uppfylla det åsyftade ändamålet i afseende på jemn fördelning af inkomsterna. Utskottet vill dock icke vid denna svårighet fästa någon afgörande vigt, emedan den synes kunna undvikas genom den förändring att, man lät den omförmälda utredningen vid alla Biskops-embeten ske någorlunda samtidigt och, såvidt möjligt, af samma personer, Men äfven antaget att denna förändring medgifves och att man derigenom verkligen lyckas åvägabringa en reglering, som till en början låter hvarje Biskop komma i åtnjutande af hvarken större eller mindre inkomst, än han, enligt andra punkten, bör hafva, så lärer i allt fall, om inkomsten fortfarande som hittills får utgå i Bih. till R. St. Prot. 1859 $ 1860. 8 Sami. 38 Haft. 2 10 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o i83. form af boställs-afkastning, kronotionde o. s. v., detta förhållande icke länge kunna bibehållas, utan måste enligt sakens natur snart förändra sig sjelf. Om likväl denna förändring icke bestod i annat än att Biskoparnes inkomster, i följd af de deruti ingående natura-persedlars prisstigning, komme att stiga i penningevärde, skulle måhända ej så mycket vara att deremot anmärka, emedan ett sådant stigande i Biskops-lönernas penningebelopp motsvarades af en ökad lefnadskostnad, som med skäl kunde anses göra en förhöjning nödig.
Sedan dess har hon hvarje år medverkat vid flere af de stora konserterna i London, hvarjämte hon, ensam eller i sällskap med andra framstående förmågor, företagit konsertresor till flere orter inom England och Skotland. Och öfverallt har hon af så- väl af publik som kritik mötts af det enstämmigaste bifall, så att hon för närvarande, enligt en engelsk musiktidnings uppgift, är en af Englands förnämsta konsertsångerskor. På scenen har hon ej uppträdt sedan sin vistelse i det britiska riket. Som hon emellertid äfven eger god dramatisk be IDUN 422 T a g v ä l v a r a på m i n u t e r n a; timmarne t a g a v a r a på sig JlyORD gåfning, lärer hennes afsikt vara att inom en ej så aflägsen framtid återgå till operascenen. Fröken Jansons klangfulla altstämma har ett betydligt omfång, tonansatsen är förträfflig, tonen själf rund o c h fyllig, föredraget bredt och varmt. Önskligt vore, att vår musikaliska allmänhet finge tillfälle personligen återknyta bekantskapen med fröken J., innan hon ånyo afreser till utlandet. Fröken Agnes Janson är född i Slockholm. Böj ditt. hufvud fram, jag skall dig sakta, sakta säga det, alt ingen annan här det hör. » Då for hon upp helt häpen, slog omkring mitt hufvud sina armar, slöt händer: så till min mun med sina » Usch! » hon utbrast, äro dock för tgst för » hvad stygga månskor poeter — all del — såg det ej åt mamma! » Frågor. Efter Richard Af # Å — k. G. Några ord till mödrarna om vaccinationen iss det kom Ull mig en vacker Jlicka. » Du som är poet » förgåfves, Strålande hvad jag många dagar, sökt att grubbla öfver: högt öfoer pappas trädgård, sväfvar hvarje natt en guldröd Iiundt Hvad stjärna. kring henne, ljusbeljutna, molnen sig i vida kransar Aldrig lätta ordna. så jag sett en stjärna blänka! hon blänker, vill jag gärna Och därhemma liten fågel kvittrar veta.
Långt innan Sverige fick sin första kvinliga läkare (katalogen innehåller en förteckning på flere af henne författade vetenskapliga uppsatser), ha kvinnor försökt sig p % den praktiska läkekonstens oinrhde, dock tyckes det varit ytterst få, som vågat uppträda såsom författarinnor inom detta fack. E n fru Wallden, barninorska till yrket, liar dock 1850 gifvit ut ett liäfte om, Lilla vattenliikaren vid sjuksängen för kojan och heinmet), och en fru Vegesack f. Brissiilan lät 1831 trycka » ett recept mot cholera morbus på vers,. Katalogen upptager afven bland förf attarinnorna en vaccinatris, fru Giillberg f. Pikiilell, soin utgifvit flere arbeten, men dessa äro allesammans diktsamlingar. Inom historieforskningen och geneologien förekoinina htskilliga kvinliga författarenamn. Från äldre tider finna vi kvinnor shsoin utgifvare af släktkrönikor, vi anföra som exempel Cecilia Cracoiis &gt;Berättelse om Gullbergs slott, ocli hur det manligen försvarades af Comniendanten Marten Cracou)), samt Edla Christ iana Rosenstj ernas ocli Christiana Margretn Silf verstedts familjekrönika från 1700-talet s: D E n gammal karolins &amp; terkomst till hemmet ur ff~ngenskapenw. E t t ganska märkligt historisk-geografiskt arbete, utgifvet af en iiï %Forna och närvarande Sverige s, soin l81 6 börjat iitgif vas af U. Thersner och C. F. Akrell, men livilket åren 1845-67 uteslutande leddes af den fijrres dotter Tliora Tliersner, livilken bl. a. sjiilf litografierade sina teckningar.
För dem, som anmäla sig till bränning endast under 3 månader, minskas afgiften till hälften. Om tillverkninpen inställes under den tdlatna tiden, minskas afgiften med £ lör hvar månad. o ö Minulerings-afgifl, lika med 1835. 270 360 — 720 _ 1,440 — 270 r:dr 405 _ ,540 — 1,080 — 2,160 — sina ^rb"’tar™sålja''3/ |“inuterinBs'räUiS»*et, må icke, hvarken å landet eller i stad, sälja bränvin under 1 k:a. Jordbrukare må dock tili ..■»“sä! * u„d,t, i Iandll,mnar Lika med 1841. Redskap af i;a klassen anses afvreka 8 gånger pannans rymd i månaden, dito 2:a 12 — •— —• •—■ dito 3:o — —■ — 24 dito 4:e —• 36 —• dito 5:o 72 _ _ Afverkningsförmågan anses fördubblad för pannor i alla 5 klasserna genom begagnande af ångapparator. För enkla pannor beräknas (t. o. ra. 15 k:r) pannerymds-afgiften efter 3 r:st för hvar kanna bränvin, som kan med dem til!ver kas; ökas derefter med ‘ r:st för hvarje enhet i pannerymden till och med 30 k:r, samt med T*r r:st för hvarje dylik enhet ifrån 30 till 90 k:rs panna, för hvilken afgiften blir 2 sk. för hvar k:a bränvin, som anses dermed kunna tillverkas.
Det är i min tanka en verklig besynnerlighet, att då man yrkar på förädling af dyibaraoch långväga rudimaterier, då man anser deras förädling af förmånlig verkan på vår nationalvälmåga, man icke tror sig finna ett lika förhållande äga rum med förädling af de producter, hvars framalstring man framför allt vill och bör söka befordra å egen jordJag har af flera källor mig tillräckligt bekant, att under de två sistförflutna åren en sä Vidsträckt handel föregått med utländskt Brännvin af många slag och från många orter, dels rent af till införsel och consumtion, dels på nederlag af Ridd, 0. Ad. Prot. Svenska medborgare, att jag icke tror mig kunna antaga den deruti nyttjade del af vårt rördsecapital till mindre än omkring f , samt otn den kunnat användas under två års lopp, således Tn årdgen, hvaråt icke obetydligt torde direct frångått Fäderneslandrts område till Seeland och Finland, samt det öfriga stannat på några få händer, sedan det bliivit härntadt f ån 100,000 detals medborgare at alia klasser; och när jag härtill b räknar den stora mängd af skördad, men obegagnad, till Brdnnvir.sbrämrng ämnad, men rent af förstörd hotatoes, blir det öfverflödigt att uppgöra beräkningar, för att visa, det förlusten varit ofantlig-, och till en stor del af sådan art, att den utgjort en ren förstöring af befintliga nationalcapital , utan ersättning genom inhemsk production , hvilket slag af consumtion är för en Stat det mest skadliga. Jag tror mig således i det nära två år fortsatta Brännvinsbrännings förbud, förenadt med en vidsträckt handel och förbrukning at utländskt Brännvin, kunna igenfinna en stor orsak till den, af Jordbrukare i synnerhet , förda klagan öfver penningebrist , och gar att uppsöka några till en lika klagan hos flera.
För den främmande trosförvandten åter, är det ett nedslående förhållande, att, då hans fordna akademiekamrater, som tillhöra den rena Evangeliska Läran, den ene på en väg, den andra på en annan, tillåtas med de kunskaper de förvärfvat, gagna sitt fädernesland, som dervid välvilligt kommer dem till mötes, — lagarnas jernhand icke blott stöter den Mosaiska trosbekännaren tillbaka från Statens vigtigare 'Embeten utan en sträng lagarnes tydning hotar att utestänga honom från en verksamhetskrets, der äfven han, genom de insigter, på hvilkas samlande han användl tid, möda och tillgångar, kunde vara till någon nytta för detta fosterland, som är lika kärt för honom, som för hans christna landsmän, eller hans fordne Universitets-kamrater. Efter upläsningen häraf tilläde Hr Liljenstolpe: Jag ber att få tillägga följande, hvilket jag anhåller måtte endast i R. o. Ad:s prot. antecknas och icke behöfva åtfölja remissen af motionen, emedan hvad jag nu går att hafva äran yttra, angår speciella fall, som visserligen hafva afseende pä min motion, men hufvudsakligast torde inses beröra ämnen och förhållanden, för hvilka jag endast inför det H. Stånd, jag har äran tillhöra, önskar redogöra. Men innan jag yttrar mig vidare, måste jag vördsamt utbedja mig R. o. Adis benägna ursäkt för det jag så länge uptagit R. o. Ad:s tid med att söka grundligt utreda oell belysa en fråga, som för mången torde komma att anses obehaglig och genom hvars uptagande (inom Vällofl. BorgareSt. kommer Hr C. F. Waern J:r dessutom, troligen äfven i dagens plenum, förnya den af mig uti min förevar, motion ofta åberopade af honom i ämnet Den 23 December. 171 vid sistl. riksdag väckta motion) — jag utsatt mig att blifva klandrad och misskänd.