Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men de uti samma författningar upptagne fall äro icke de enda, då det för ägare af en intecknad fastighet kan vara angeläget och tillkomma honom såsom rättighet, att få ett bevis, det hans egendom icke häftar för en ej mer gällande inteckning, med andra ord att få denna inteckning dödad. Det kan till exempel hända, att innehafvare af en inteckningshandling, för hvilken han i god tro erhåller betalning, underlåter att återställa den, att deu antingen förut eller sedermera förstöres och aldrig mer kan företes, men väl bevisning åstadkommas, att betalningen är erlagd och inteckningshandlingen förstörd. Det kan ock hända, att intecknad fordran lemnäs obevakad vid tillfälle, då dess fortfarande giltighet fordrar bevakning, såsom i konkurs, och derföre blir genom dom ogillad — andra möjligheter att förtiga. Om nu i dessa fall den intecknade fastighetens ägare hos Rätten anmäler sig och företer de bevis, hvarmed fordringens försvinnande fullt styrkes; så gifves väl intet skäl, hvarföre han ej skulle vara berättigad att äfven erhålla Rättens bevis öfver inteckningens försvunna giltighet; och jag skulle icke tro, att sådant kunnat honom lagligen vägras, om än aldrig ett uttryckligt stadgande angående rätt till intecknings dödande för visst fall vore gifvet. Sedan likväl nu sådana stadganden finnas för de två här ofvan uppgifne fall; har det visat sig, att fastighetsägarens ifrågavarande rätt kunnat betraktas, om icke såsom inskränkt till dessa enda fall, dock såsom bunden vid en skyldighet att iakttaga föreskrifter, tillkomna för det ena af samma fall, men icke lämpliga för något annat än detta. En fråga härom är afgjord af lagskipningen, på sätt som inhämtas af en här nedan förekommande redogörelse för ett aktionsmål; och jag har derigenom erfarit, att till undvikande af enahanda motgång för fastighetsägare i likartade frågor annat medel ej lärer gifvas, än ett nytt lagstadgande, hvarigenom rättigheten uttryckligen och oinskränkt uttalas. Jag har försökt att uppgöra ett sådant stadgande genom ytterligare tillägg till 24 § i 1818 års Kongl. Förordning och lemnar dertill följande förslag: Styrker eljest den intecknade fastighetens ägare, med fulla skäl, att den intecknade gälden är gulden eller af annan orsak försvunnen eller ogiltig; varde ock dä inteckningen dödad.
Just det ökade besväret ej allenast med redogörelses afgifvande oftare, än förr vanligt varit åtminstone i landsorterna, utan ock med redogörelsens inlemnande till Gode Männen samt med företeende af dessas bevis hos domaren, har, enligt uppgift, mångenstädes haft till följd, att de vederhäftigaste synnerligen bland allmogen undandraga sig förmyndarebefattningar, som sålunda måste anförtros åt personer i mindre betryggande förmögenhetsvilkor, de der emottaga uppdraget med beräkning på den penningtillgång, som derigenom kommer till deras förfogande. Jag vågar derföre förnya den hemställan jag förut gjort, att lagstifningen rörande vården om omyndiges egendom ej må anses afslulad med nyssåberopade nådiga Förordning. Slutligen bör jag ej underlåta att omnämna, hurusom jag under resan hos två eller tre domare påträffat förtjenst fulla arbeten, hvilka hvarken i lag eller gällande författningar äro föreskrifna, utan i följd af desse embetsmäris egen omtanka och nit tillkommit — jag menar ett slags Register öfver alla i domsagan befintliga fastigheter, upplagande fastigheternas natur, enligt jordeboken, alla med äganderätten timade förändringar samt alla inteckningar, med ett ord, allt det hufvudsakligaste, som i de påtänkta, så kallade Hypotheksböckerna skulle inflyta. Dessa med mycken möda, — och ändock blott för egen efterrättelse, då de icke äga något slags officiel egenskap — utgöra det bästa bevis på det ständigt stigande behofvet af dylika Hypotheksböcker och huru önskvärdt det vore, alt denna tillernade reform ju förr desto heldre bragtes till utförande. Stockholm den 30 April 1864. ft. å. Fröman. Arvid Ulrich. Bilaga till Justitie-Ombudsmannens år '1864 utgi/na Berättelse. I. Kongl. Maj:ts Utslag uppå de besvär Stads-fiscalen Assessoren A.
N:o 32, i anledn. af väckta motioner om ändringar i författningarna anglde allmänna vägars underhållande vintertiden. Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besvärsoch Ekon.- Utsk:s den 4 dennes på bordet lagda betänkanden: N:o 33, i anledn. af väckt motion ang:de föreskrifter om sättet att mäta salt och spanmål; N:o 34, i anledn. af väckt motion om skyldighet för säterier och boställen att fortskaffa kronobref; N:o 35, i anledn. af väckt motion om indragning af vexel-controlleurs-befattr.ingar; N:o 36, i anledn. af väckt motion om inskränkning af nämndemäns befrielse från skjutsningsbesvär; Den 10 Juni e. m. iV:o 37, i anledn. af väckt fråga om utfärdande af nya instructioner för länsstyrelserna och deras underlydande tjenstemän. Vid förnyad föredragning af Allm.
När det då visar sig, alt en uraktlåtenhet existerat, hvilket jag är skyldig tro, då det af Revisorerne blifvit sagdt, saint af Statslltsk. ytterligare anmäldt, så måtte väl hela åtgärdens ändamål fordra, att man derå fäster vedcrbörandes uppmärksamhet på det att rättelse derutinnan för framtiden måtte vinnas. Frih. Cederström: Jag känner icke de upplysningar, som den siste värde talaren har i SlatsUtsk. kunnat bekomma; men jag känner, att vi i Reg.F. hafva en 90 §, som förbjuder att till föremål för R. St:s öfverläggningar göra enskilda medborgares och corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning, och dä detta måtte vara förhållandet här vid denna §, så ser jag icke, huru densamma kan blifva föremål för Ståndets öfverläggning, hvarföre jag äfven afstår från allt yttrande deröfver, med anhållan att få ännu en gång begära propos. till afslag å den föredragna §. Hr von Hartmansdorff: Det linnes en reviderande myndighet utom R. St:s Revisorer, som har tillfälle att tillse, huruvida författningarne efterlefvas eller icke, och denna är Kammarrätten. Man plägar i allmänhet om detta verk icke säga, att det anmärker för litet, utan vanligen, att det anmärker för mycket. Jag skulle derföre icke tro, att sådane händelser, som här omförmälas, i allmänhet ägt rum, utan att vederbör. Revisorer derå fästat deras uppmärksamhet. Denna sak hörer till de smärre förvaltningsbestyren, och äro visserligen icke sådane föremål, hvarmed R. St. böra sig befatta, ännu mindre derom göra und. skrifvelse)1, utan att uppgifva bestämda händelser. Hr Gripenstedt:
ädel sträfvan att söka lyfta sig öfver den obeväsen och sin ädla personlighet gjort sig Vi hafva, sorgligt nog, under namn af täfmärkta massan, » svarade fröken Ulla, slänafhållen, högt aktad och värderad af alla, lingslust satt in i barndomsoch ungdomsgande nacken tillbaka. » Och jag måste fram. » med hvilka hon kommit i beröring, samt fortlifvet en drifkraft af alldeles samma natur Den gamle tycktes hejda sig från att gifva far, genom att skänka hjälp, tröst och glädje, som den, hvilken förmådde den öfvermätta ett häftigt svar; en tystnad uppstod, och en så vidt krafter, förmåga och tillgångar räcka, Bella att äta sig sjuk. Vi hafva gjort afuntredje varelse kom fram på scenen. med sin välsignelsebringande verksamhet i den och äresjukan till de förnämsta drifkrafDet var en stor papegoja, som hade sin människokärlekens tjänst. terna för vårt folks framåtskridande. bur i det angränsande rummet, hvartill dörren J. S. Här finnas, Gud ske lof, många naturer, stod halföppen. Fågeln hade förhållit sig fullsom icke kunna fördärfvas, - icke ens genom komligt stilla på sin pinne, tills den hörde en systematisk odling af det lägsta och futtifröken Ullas stämma; då lyfte » Polly » plötsgaste, som finnes i människohjärtats djap. ligt upp hufvudet ocli tycktes lyssna, medan Pott K o l h y - födoämnen öre nas namn hvita * drater En ung dam comme il faut har icke lof att inlåta sig på mera gedigna samtalsämnen, el la vårt land, enkannerligen hufvudstaden, har 6 hg. kött 45 100 50 JU sedan ett par år arbetats för införande af 50 gr. » stötbröd » 3 37 5 2 äfven om hon själf hade lust. Hon skulle Kött5 1 ägg 5 5 då kallas för » emanciperad », ett ord som * ~ e n hushållslära i skolornas högre flickklas ser i s a m b a n d m e d s å kalladt skolkök. Det för1 bullar 2 dl.
Men parisarne finna denna stil så lofvärd, att Richard Kauffman till och med kunnat yttra att “ han är en modern Boccaccio och Rabelais, — hanskrif-ver så som Teniers och de gamle holländarne målade * — “ sedan Merimées dagar har Frankrike ej egt en språkkonstnär jemförlig med Maupassant. “ Och ändå har Frankrike * under denna tid egt stilister sådana som — förutom Flaubert — de båda Goncourt och Daudet. Men stilen är ej allt. Den jämte teckningen af personerna och uppfattningen af den yttre verkligheten har gifvit Maupassant ett namn som en verklig diktare af rang. Att ' han är det kan svårligen förnekas, äfven om man tycker min* dre om hans genre. Han har ju skrifvit småskizzer, som kunna läsas äfven af den, som håller på diktens kyskhet. Att flertalet af hans arbeten äro sådana som de äro, det tycks bero endast på hans låga uppfattning af menniskan och af lifvet. Detta är hvarken så bra eller så dåligt som folk tror, påstår han sjelf i slutorden till Urte vie, och den åsigten är ju sund nog, men det är icke nog med att yttra detta, utan man bör väl, då man sjelf skrifver, gifva denna vackra åsigt kött och blod. Maupassants diktade eller ur lifvet hemtade personer tyckas tvärt om vilja visa att lifvet är något mycket lågt och vämjeligt. Det skall vara en ovanligt stark natur, som skall stå ut med så många grusade förhoppningar som hjeltinnan i “ Une vie “ och likväl ha styrka att fortsätta detta lif. Hon måste vara så der slapp och liknöjd allt ifrån början, som Jeanne ’ blir emot slutet, och hon måste vara så fri från allt djupare personligt lif, ' som hon är, för att lefva sitt lif till slut. Af hvad Vi i boken lära känna om hennes själslif, kunna vi dock svårligen draga den slutsats, att Maupassant är någon psykologisk skildrare med djup i sin skildring. Det är mången, som skulle kasta undan Une vie, så snart han kom till det första vidriga stället deri, och sedan anse att hvarje ord, sagdt om den boken, vore förspildt.
Orsaken till denna artikel angifves i dess första rader: ”Skall man ej vara i stånd i detta landet till en granskning af ädelhet och värde? Der man hvarken träter som qvickt pack, eller smädar och tilldiktar djerfdum utan sanning och heder”? Kellgren gillade de flesta af Thorilds anmärkningar, genom de ändringar han lät sin Ode undergå77: men fortfor i sitt förhållande till den unge granskaren, så, som han begynt. Så t. ex. lyktar, i N:o 88 af årgången 1783, en kritik öfver Bagers systerson, den rimmande Auditören Hanell: ”Jag har nu slutat min recension; men upphör aldrig med den upprigtiga vördnad, som jag, tillika med alla Vitterhets-älskare, bär för vår Svenske Thomas. Jag önskar ingenting högre än att hans företagande måtte lyckas, att han såsom en annan Hercules måste förgöra alla Parnassens missfoster, slita ifrån våra eljest beundrade Skalder de lagrar, som okunnigheten skänkt dem och hvartill de äro så oberättigade; att spiran i Vitterhetens rike måtte öfverlemnas till honom, ensam.” Man märke, att ännu hade den ”Svenske Thomas” ingenstädes, i tryck, fällt några öfverord om tillämpade Hercules-dåd, med mera, hvaråt i de anförda raderna syftas. – Thorild lät äfven detta passera, och fortsatte sin (skriftliga) tystnad. Men fram på hösten samma år utbröt den egentliga stormen, och stegrades Thorilds ovilja mot Kellgren till en för alltid oblidkelig vrede. Härmed förhöll sig så. Någon af hans lärjungar hade, honom ovetande, låtit i Stockholms-Posten (N:o 213) trycka ett ”Försök till Orimmad Vers”. Det är en lofsång öfver Stoicismen, börjande: Om ett tillfredsställdt hjerta Och sinneslugn du söker, Lär stoiskt dig besegra (o. s. v.)
Utlåtande, i anledning af vackt motion om förhöjda löneförmåner åt Fångvårdsstyrelsens emhetsoch tjenstemän. (U. A.) I anseende dertill, att, uti det vid Kongl. Maj:ts nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof bilagde Statsråds-protokoll öfver Justitie-departementsärenden för den 13 November förlidet år, ordagrannt vore intaget det af fångvårdsstyrelsens ordförande ensam beslutade förslag till stat för fångvården i riket, men deremot de från ordförandens beslut skiljaktige förslag, som af embetsverkets ledamöter afgifvits, blifvit uteslutne, hade Herr Cederschiöld, R. T., uti ett hos Högh Ridderskapet och Adeln afgifvet och till Stats-utskottet remitteradt memo rial föreslagit, att aflöningen för fångvårdsstyrelsens embetsoch tjenstemän måtte, derest den anses böra af Rikets nu församlade Ständer fastställas, varda bestämd till likhet med den, som nyligen blifvit fastställd för Krigs-kollegium och Statskontoret samt general-tullstyrelsen, med hvilket sistnämnde embetsverk fångvårdsstyrelsen, såsom varande derefter organiserad, hade mesta likhet. Enligt hvad omförmälde Statsråds-protokoll innehåller, har Kongl. Maj:t, vid pröfning af förberörde förslag till stat för fångvården, i nåder förklarat, att fångväsendet inom riket icke kunde, medan utvecklingen af fängelsesystemerne flerestädes ännu fortginge och den vidare erfarenheten således måste komma att leda till bättre och säkrare bestämmelser än hitintills, anses befinna sig på den ståndpunkt att slutliga organisationen af så väl sjelfva styrelsen, som den vid straff och ransakningsfängelserna erforderliga personal nu skulle kunna ändamålsenligen företagas och så verkställas, att icke många väsendtligare ändringar inom kort tid blefve nödige, samt i allt fall på Kongl.
Men om man ä ena sidan, utan öfverdrift kan pasta, att jernhandteringens tillständ, fäfom Moder för wär förnämsta export-product, har Len närmaste och wigtigaste inflytelse pä allmänt och enskildt wäl, sä äro ä den andra sidan de omständigheter, som werka pa denna närings fortgång, upkomst och fall, af den mast granlaga bestaffenhet, fäsom beroende icke sa egentligen af ost sjelfva, utan fast mer af de Magters förhållande», fou, genom öfwerlägsenhe ten - i68 Dm Z Zebruarii. ten af sin siyrka, werka pä Europas öden. Wi haf,»a wäl nu med dem lyckligt äterwunnit freden, rnen torde dock wara twungne, akt ät framtiden Lfwerleinna, hn.vuwida etr antagit KrigSsysteme mindre syftande pä Landtwinningar, än förstörelsen af hwars andras näringar, nu mera will medgifwa osi den frihet i handel och rörelse, hwarförukan Jernhand. 'er ingens öde ännu en lid, och fa länge det stora kriget fortsattes med samma blocade och up« bringnings-principer, stall blifva lika, mä hända än mera beckaganswärdt. Detta tillstånd kan snart upphöra, det kan och längre rid fortsättas, samt allt esker de stridande Magrernes ur olika .onpunkter calcnlerade inreresien, blifva mer eller mindre förtryckande; men hwad man i aila fack, bör med laserhet kunna påräkna, är Riksens Ständers ömma omwärdnad för cn Näring, hwars bibos äckanve är för Staten af owilkor» lig nödwändighet, och hwarS obestånd härflyter, frän sä främmande och öfwerlägsna orsaker och sörhällanden, at werkan de if icke kan widare genom en» ftildte åtgärder motas; i hwilken ställning äter espriten af Samhälls ordningen bjuder, ark det hela matie med sitt kras.iga biträde, komma en af sina huf.oudsakiigaste besiändsdelar till undsättning.
Rlikvs tillräcklig stt lietäcks ej sllensst dea akgikt till r^ttsrens eller soldstens personells underiräll oell sjukvärd, m. m., under gils vspenöknivgsr ocu mönstringsr, Rvilken, intill 18/jo ärs utgäng, Rlikvit sk Rustoell Roteliällsrs i Riket erlsgd, utsn ock den deremot svsrsnds ersättning sk ^ R:dr per numer, Rvilken, krän 18^1 ärs Rörjsn, Rör, genom skdrsgäden stsdgsde vscsnceskgikten, eller till lindring i ätsgen osturs prseststion, tillgodokomms ris Rustoell RoteRälisre, Rvilkss numer, pä grund sk cierom skslutsde contrsct, äro dels i oell kor ^rmeens n^s löne^reglering, oell dels kör serskilds ändsmäl indrsgne eller till Ringstliällning Restämds, tillstyrkte 8kstsRädet i underdänigRet stt kongl. Nsj:t, i ökvsrensstämmelse med Dess, under den 22 nästvekne ReRrusri, kör denns Rändelse, Rikets 8tändsr gikns ^ädigs körsäkrsn, täcktes i lauder gilis oell sntsgs
Hvar skall hon då finna det stöd, den ledning hon så väl behöfver, motvikten till det daliga inflytandet af instangd, enformig verksamhet eller af gatdifvet? Om generationer få lefva detta lif utan hjälp af förädlande inflytande, uppstbï ett förvildadt släkte. Här i England hade det hunnit blifva ofantligt manstarkt innan aftonklubbarna för omkring 12 å r sedan sattes i g&amp;ng. Men det a r bättre att ej låta det gå så långt, ty arbetet Blir då så mycket svårare och hårdare, en daglig erfarenhet bland dem, som arbeta har bland Londons visserligen intelligenta och rakna, men till sätt och seder ofta råa och förvildade fabriksbefolkning. Ofver densamma har kyrkans presterskap ingen makt, det är blott frälsningsarmén, som genom sitt starka element af glädje bch sang, kan lyckas draga m h g a till sig. Men, som sagdt, en val organiserad aftonklubb kan uträtta ofantligt mycket både - förekommande och räddande. Och är det ej vår skyldighet, vi, som njuta af alla civilisationens frukter, att återgälda något till dem, som för listadkommande af hvad till vår bekvämlighet och vårt nöje hörer föra ett hhrdt, sträfsamt lif 3 J a g skulle därför vilja säga till dem, som aga tid och krafter att &amp; taga sig något sådant: e n e n däråt ert lefvande intresse, och gören det snart. I kunnen därigenom rädda många unga själar f r h fördärfvet, hjälpa till a t t bilda goda Iiustrur och mödrar, att Böja moralen hos den kvinliga ungdomen och därigenom ett koinmande släktes. I kunnen göra oberäkneligt godt å t andra, och pk samma gång oberakneligt godt åt er själfva. Detta arbete skall gifva er ett - större och högre intresse i lifvet, en sannare glädje an hvad ett lif hufvudsakligast för eget gagn och egna nöjen någonsin kan gifra. Och de nöjen, som sedan bjudas eder, skola kännas mångdubbelt glädjefullare efter det ni till andra bringat nöje och nyttiga kunskaper. En viktig sak ar, att dessa klubbar äro öppna alla hvardagsaftnar, fastän ingen af flickorna hvarken kan eller bör infinna ' sig
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att inbjudningen blifvit för II. o. Ad. föredragen i sin helhet, sådan den blifvit uppläst. Hr Lefre'n: Ridd.Secret:n har upplyst, att vi ej erhållit prot.titdr. till underrättelse om livad beslut de öfriga Stunden fattat i anledn. af vår till dem aflåtna inbjudning. Om vi nu t. ex. skulle lyckas med vår inbjudning hos BondeSt. och BorgareSt., just i dessa samma punkter, hvaruti PresleSt. nu inbjuder oss att oss med dem förena; så skulle vi, såsom man säger, spela den der leken, att låna eld och ej vara hemma när man bjuder, och således hemställer jag, om det ej måste anses ganska vigtigt att ej bifalla denna inbjudning, innan man vet hvad beslut de öfriga Stånden fattat rörtde vår inbjudning; ty att nu öppna möjligheten för votering om denna fråga är äfven att bereda möjlighet för bifall dertill, och en sådan votering kunde således involvera ett beslut, att upphäfva sitt eget beslut, under det man inbjuder andra att deruti förena sig. Jag tycker att denna sak är ganska klar. Att ingen yttrat sig till bifall förändrar ej frågans beskaffenhet, utan den förblifver lika oformlig som förut, och i alla fall, för att få tillfälle att taga närmare kännedom om saken, anhåller jag att PresleSt:s prot.utdr. måtte få hvila på bordet till nästa plenum, i händelse någon sig derom med mig förenar. Hr von Hohenhausen: Jag tror, att det sig så förhåller som jag har hört, nemi. att PresteSt. äfven har beslutat att göra en inbjudning till B. o. Ad. att förena sig med det Högv. Ståndet i afseende på dess beslut rör:de frågan 0111 folkundervisningen.
Vidkommande åter Magazins-Inrättningens förnämligaste skyldighet, att af inhemsk Spannmål anskaffa och tillhandahålla erfordeiige Lager så till undsättningar sorn andre angelägne behof, så utom det att Magazins Inrättningen för att kunna uppfylla dess vigtiga bestämmelse i detta afseende, bör i hvarje Län hafva ett så kalladt stående undsättnings Lager, lämpadt efter hvar och en Orts olika behof Och öfrige förhålla ndert, synes clet blifva allde:es oundvikligt att Inrättningen isynnerhet i de Norra Pro - a 5 3 ^ förslag till Allmunnä Mägazins* vincefne äger förråd af riad Spannmål tjenlig till utsäde, och anskaffad af Orternes egen Sä* desproduction, emedan erfarenheten beklageligen visat, att dessa Orter, ofta blottställde för missväxt och andre olyckor såsom en följd af Climatets hårdhet, understundom icke ens producera så mycken Spannmål, att besparing der* af till utsäde är möjlig, och enär ymnigare afkastning sådant medgifver det ej sällan handt att Säden af inträffad frost förloradt dess frö* barhet, hvarigenom Inbyggarne te sig nödsaka* de, att med stor kostnad från aflägse sydligare landskap anskaffa frösäd, som, växt i ett bli* da>e luftstreck; icke är tjenlig för t?n kallare jordmån, och ibland så oanvändbar, att Säden innan köld påkommer, ej hinner mogna, af hvilka beklagansvärda händelser Lr.ndtrnannenS ©bestånd gemenligen är en saker följd. Om nödvändigheten af TorrkInrättningars anläggande. Så vida Allmänna Magasins - Inrättningen skall kunna betrygga Landet för brist och hungersnöd och i sådant ändamål hafva tillräckliga reserve eller undsättnings Lager, synes ock dessa Lager böra utgöras at torrkad
Derefter lärer i följande ordning böra afgöras: a) huruvida brändt Kaffe skall, enligt Utskottets af Borgareoch Boiule-stånden godkända förslag, åsättas 4 sk. införselstull per skålpund, eller om, såsom öfriga stånden beslutat, tullen skall bibehållas vid 6 sk. skålpundet. 60 Bevillnings-utskottets Memorial, N:o 23. b) om, enligt förstnämnde 2 Stånäs beslut, Utskottets förslag alt nedsätta införselstullen å Cicliorierot från 1 sk. till 8 rst. skålpundet skall antagas, eller gällande införselstull, i öfverensstämmelse med Ridderskapets och Adelns samt Preste-ståndets beslut, förblifva oförändrad; oell c) huruvida, såsom Bonde-ständet, med godkännande af Utskottets förslag, beslutat, brändmalen eller beredd Cicliorierot och andra till kaffe-surogat användbare brända växter skola åsältas 2 sk. införselstull skålpundet, eller om. jemlikt de 3 öfriga ståndens beslut, ”alla till kaffesurogat användbara brända växter” skola beläggas med samma tull som brändt kaffe. Utskottet hemställer till Ridderskapet och Adeln samt Prestestundetj att de ville frånträda sina under Litt. a och b omförmäldta skiljaktiga beslut och till Bondeståndet, att frånträda sitt under Litt. c upptagna beslut, samt instämma i de öfriga Ståndens; men för den händelse, alt dessa inbjudningar icke vinna bifall, föreslår Utskottet följande omröstningar: 107:o Den, som bifaller Utskottets förslag, alt införselstullen å brändt kaffe bestämmes till 4 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, antages gällande tullsats, 6 sk. per skålpund. 108:o Den, som bifaller Utskottets förslag, att gällande införselslull å Cichorierot 1 sk. skålpundet nedsätles lill 8 rst., röstar Ja: den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, förblifver införselstullen a Cichorierot oförändrad.