Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om huru med hägnadsskyldigheten emellan grannar i samma by, dels då alla byamäns egor uro sammanblandade, dels då någon tagit sin lott deri på ett ställe eller ett skifte, borde förhållas, ansåg Utskottet någon lämpligare föreskrift icke kunna ega rum, än hvad lagen uti första momentet af 2 § V Kapitlet, Byggningabalken samt Kongl. Brefvet den 9 Oktober 1798 innehåller. Dock skulle gemensam ansvarighet för rågångsstängséln så mycket hellre vara nödig, som när å en eller flere sidor af byns område strömmar, åar elier annat af naturen bildadt värn gjorde hägnaden Öfverflödig, borde icke skäligen någon granne i byen draga deraf enskild förmån, utan slikt dem samtliga tillgodokomma. Stängselskyldighet för utjordar och urfjelfar hade varit olika för olika landsorter, och skulle dervid kunna få förblifva, men i anseende tili afgärda bys egors instängande, hemställde Utskottet, det dervid sålunda måtte förhållas, att om bolbyn icke låtit sin utmark i storskifte läggas, utan afgärda derå njöte gemensamt med bolbyn nödigt bete, med mera, skulle afgärda så väl som bolbyn uppstänga hvad till fullo på dess öreeller hemmantal elier ock annat vid anställande storskiften derstädes antaget byamål kunde belöpa, men vore skogen och utmarken skiftad, hvarvid afgärda byn endast åtnjutit hälften efter byamål, skulle efter samma beräkning stängseln emellan afgärda och bolbyn upprättas. Då ofta vid fördelning af stängseln, så väl byar emellan som emellan grannar i samma by, tvist om grunderna derför uppkommit samt äfven hos Domstolarne olika begrepp i detta ämne visat sig, hemställde Utskottet om icke den förklaring af 5 Kap 2 § B.
Bilaga till Berättelsen om Riksgälds. Werket. Lutt. V. O Riksens HLglofl. Ständers Stats-Utskstts Betänkande, kärande Afskrifning af ät skil. Bilag. Lik. ^.,8 och 6 äro i ett serskilt Häste tryckte. Den 3 Julik. isoz skillige Summsr, hwilka utaf RiksgäldsLonloireis medel blifwit anriciperade och till ersättning ännu balanceras. ^cmte det Stats - Utskottet under denna dag till Riksens Högloft. Ständer afgikwit Berättelse och Betänkande om Riksgälds-Concoircts Tillstånd, dest Stvreise och Förwaltning sedan sisthallne Urtima Riksdag här l Orebro, har Stats-Utskottet, sa wäl i anledning af de till Utikollet inkomne RuksdagsReiationer, som af hwad under granskningen af Riksgälds - Werket förekommit, ansett sig böra serskilt utlåtande meddela angående åtskilligt Smnmvr Utaf Riksgälds-Contojrets medel, hwilka mi Räken, skaperna tili ersättning balanceras, nemligen: r:o Wid sist hällne Riksdag i Stockholm arén 1809 och 1310, haswa Riksens Högloft. Ständer, Uppå deras Stats-Utskotts hemställan, bewiljat Afskafning för Riksgalds-Cvntoirels uti åtskilligt Län till Krigskostnader anticiverade medel, hwilka, efter hwad af inkomne Förslags-Räkenskaper da war kändt, uppcingo till en Summa af Riksdaler 223,539: 25 ft. Banco; Och hwaraf, enligt weder börande Werks till Riksgälds-Contoiret afgifne Owittencer, R:dr 223,224: 34 ft. n r:st Banco redan fran Räkenskaperne blifwit afförde.
”Om jag hitintills så mycket gynnats af Gud”, svarade Juanna med mildt allvar, ”så hvem vet om han icke framdeles låter mig göra bekantskap med ännu okända lidanden. Jag är ju ännu ej nitton år – blås då icke bort mina förhoppningar liksom med ett hot!” Detta samtal egde rum i Konkordias så kallade lusthus, dit båda flickorna på den friska novemberdagen gått för att se på några planteringar, som Konkordia gjort kring sin enskilta fristad. Bägge hade de ofta blicken riktad åt andra sidan, der i gärdsgården, helt nära qvarndammen, en beqväm stätta var anbragt till lättnad för kommunikationen mellan båda egorna. Innan Konkordia hann svara, blef hastigt en liten blå flagg bemärkt på den långa stången, hvars topp syntes ända från fru Stefana Lorens’ gård. ”O, min gud, se, Konkordia ...” Juanna sprang häftigt till den lilla af två plankor bildade bron, som ledde öfver bäcken. ”Hvad är det ... hvad menas härmed?” utbrast Konkordia och fattade tag i Juannas klädning. ”Släpp mig, uppehåll mig icke!” ropade den unga flickan otåligt. ”Min andra mor har något att säga mig. Har du glömt att vi öfverenskommit om denna signal, då jag är här?” Med styrka ryckte hon sig lös och var i ett par språng öfver plankorna, öfver stättan och i full fart ilande öfver de utblommade ängarne. I vild yra, med alla sinnen lössläppta, kastade sig Konkordia ned på den lilla planen bakom lusthuset, der ingen menniska kunde se henne. Hon hade velat upplifva marken, spången, bäcken och framför allt ängen, öfver hvilken Juannas små fötter flögo. ”Ingenting, ingenting förmår jag – alltsammans står qvar: allt går sin gilla gång ... ingen storm, inga bränningar, inga strömsättningar vilja förstöra hennes lycka, medan mina fasansfulla qval aldrig skola finna rast eller ro ... Är han hemkommen ... ligger hon nu vid hans hjerta ... smeker hans kind hennes ... Nej, nej, jag skall icke måla denna tafla ... O, den som vore död!”
Ach hwatz äler Betjeningen beträffar, sä kan den swarligen wiv de fläste af deste Magasiner nu indragas, ty i händelse Kongl. StatsCvniorct, skulle, likasom före a?98, gemeiisamt med KammarCollegium, men af. stiljdt frän Allmänna MagasinsStyrelsen, läka emottaga, wärda och utdela RänteSpanmälen, fordrades, sa framt en MagaflnsDirection äfwen tomms att fortfara, dubbel Betjening och dubbla Magasins, ä alla de ställen, der bäda werten hade upplag, hwilket stulle medföra en ökad och onödig koji nåd. Härtill kommer äfwen, att omförmaldte befattning med Kronans RanteSoanmäl, icke lämpcligen synes kunna äläggas StalsConiorct, hwars göromäl arv af en blott pecuniaire bestaffenhet, hwilka fale. des stulle, medelst en för detta Werk främmande Åtgärd, komma att sträckas utöfwer gränsorne för dest egenteliga »verkningskrets. Wärdén af de i detta afseende anlazde Magafiner kan icke blifwa lika god i sädant fall, som dä den besörjes af en styrelse, hwilkcn har denna ward till sin hufwudsaketiga befattning, och förlusten för det Allmänna skulle wid en ärerförandring säkerligen blifwa mängfaldig. Sa framt Len öfwerffottsSpanmäl af flerahanda stag, i synnerhet wärsäd, htvilkm StatsWerket, till ett belopp af öfwer 20000 tunnor, ärligen bekommer, stulle, genom SkatsContorets åtgärd försäljas, och detta LÄrk deremot besörja upphandlingen af ig ä 14000 tunnor Räg, som för aflöniugar, uiöfwer beloppet af Kronans räntor i detta sädesslag, hwarje är erfordras, sä stulle SlglsConloret säkerligen Den 5 Zebruarii.
Ombudsman, hwilket pä af Proftstoren Doctor Almqwist gifwen anledning, Constitutions.Utskottet föreslagit i Memorial af den Z dennes, som näst. föl. lös Den rr October. följande dagen hos Ståndet blifwit uppläst och lagdt pä bordet, wardt nu wid förnyad föredragning gilladt. dlr soprs. Lx psvtocollo (-»briel Oämann. Utdrag af Protokollet, hället hos Bon. de-Ständet wid Urtima Riksdagen t wrebro den n October 1810. S. D. 8^id förnyad föredragning af Stats. Utskottets den 4 dennes pä bordet lagda Betän. kande, af den 24 sistl. September, i anledning af Kongl. Masits i Räder, den zo nästförutgäende Augusti till Utskottet afgifne Proposition, om de pä Allmänna Indragnings. Staten uppförde Extra Löner och Pensioner, blef detsamma, i anseende till gjorde anmärkningar, till Utskottets widare ätgärd äterremitteradt. Ut ruprr. Lx ?rotocolls 62.bri'sl ÖämLna. Utdrag af Protokollet, hället hos Bom de-Ständet wid Urtima Riksdagen i Orebro den n October 1810. G. D. 28id förnyad föredragning af Bewill. nings-Utffottets den 4 i denne mänad pä bordet lagda Utiätande af den 2 dennes öfwer den för - Den 11 October.. 10Z förklaring, Anders Olofsson frän örebro Län i Memorial, som Bonde-Ständet remitterädt, sökt af wisie delar i Bewillnings. Förordgen, blef detta Utlätande i allt gilladt. Ur suprs. Lx krotocollo (^sbriei Öämrma. Utdrag af Protokollet, hället hoS Bonde-Eländet wid Urtima Riksdagen L Orebro den. ir October iLia. G. D föredrogs ä nyo Bewillnings.
Alla dylika inköp skedde uteslutande för expeditionens räkning, och öfver hufvud var samlande af naturhistoriska och etnografiska föremål för enskild räkning helt och hållet förbjudet, en förhållningsorder som borde gälla vid hvarje vetenskaplig expedition till aflägsna trakter. Då tschuktscherna började få smak för vår mat, släpade de, i synnerhet under den tid då deras jagt felslog, dagligen drifved samt kotor och andra ben af hval om bord. De utbytte dessa mot bröd. Härvid betalades ett lass af fem vedpinnar, som hade 4 à 5 tums genomskärning och en famns längd, vanligen med två till tre skeppsskorpor, d.v.s. med vid pass 250 gram bröd, en hvalkota med ett par dylika skorpor o.s.v. Småningom fingo ett par unga infödingar vanan att dagligen inställa sig om bord för verkställande, i all maklighet förstås, af en art drängtjenst. Kocken blef deras patron, och de erhöllo af honom i ersättning brorslotten af den öfverblifna maten. Dels såsom betalning för visade tjenster eller sålda varor, dels som gåfva blef en så betydlig mängd, mat utdelad, att vi ganska väsentligt bidrogo till lindrande af den hungersnöd, som under midvintern hotade att utbryta bland befolkningen. Ingen af infödingarne i granskapet af Vegas vinterstation var kristen. Ingen af dem talade något europeiskt språk, om ock en eller annan kunde ett par ord engelska eller ett helsningsord på ryska. Detta var en ledsam omständighet, som förorsakade oss mycken omak. Men den afhjelptes derigenom, att löjtnant Nordqvist särskildt egnade sig åt studiet af deras språk, och det med sådan ifver och framgång, att han om ett par veckor kunde göra sig temligen förstådd. Infödingarne uppgåfvo också hösten 1879 för de Long, att en person på den »man of war», som öfvervintrat vid nordkusten, talte utmärkt väl tschuktschiska.
St. måtte i underdihet förklara deras mell H. 15 226 Den 2 September. ning icke hafva varit att början med detta (latinska) språks läsning skulle ske redan i första eller förberedande klassen”, hvaraf följer det Ständerna icke begärt alt det skulle ske i första klassen; men deremot hafva de icke heller satt sig emot att det måtte kunna ske. De, som önska få latin läset straxt i början, kunna alltså vinna sin önskan, äfven om BorgareSt:s mening antages; ehuru jag anser det vara alldeles oriktigt och förvändt att tidigt börja med ett så svårt språk. Man säger visserligen, att intet bland de lefvande har så stadiga former som latinet. Men man måste taga i betraktande, hvilken svårighet det är för en gosse, som hvarken kan grammatika eller något främmande språk, att börja med eli, som han icke förstår ; hvaremot, om början göres med modersmålet och dess grammatik, lärjungen blott har att sysselsätta sig med en obekant, hvilket väl måtte vara lättare än med två. Gr. Lagerbjelke påstår latinet vara så svårt, att om man icke straxt börjar dermed, så törs lärjungen icke pä det sedermera; d. v. s. man skall behandla det såsom ett läkemedel, hvilket man gifver in åt barn, som icke veta, att det är nyttigt, eller såsom en vaccination, hvilken så tidigt skall pä dem anbringas, att de icke förstå sätta sig till motvärn. När det följakteligen är så motbjudande, så stridande mot naturen, är det icke då förvändt, att vilja drifva det fram, i st. f. något annat, som lättare leder till samma mål? Om det vore riktigt, tillåta målsmän begära latinläsningens begynnande när som helst, huru skulle då en skolordning kunna bestå? Då borde någon annan målsman äfven kunna rättvisligen fordra att början gjordes än med Tyska, än roed Fransyska, än med Engelska språket. En hvar skulle således kunna begära olika ämne, än i en, än i en annan klass. Sådant går icke an. Man säger, att samma klasser hafva olika ämnen och olika omfattning. Det är följden af bristen på en skolordning, som bestämdt föreskrifver hvad som skall läsas i hvarje klass.
Jag anser derföre det vara gifvet, att lagen ang:de Privat-Banker bör behandlas såsom en civil-lag. 14 Den 16 September f. m. Man har anfört, att praejudikater för den motsatta åsigten finnas, nemi. K. Kung:na af åren 1824,foch 1846. Hvad försl 1824 års Förordning beträffar, så är den, äldre än 1830 års Banklag, och vidkommande åter Förordten af år 1846, föranledde förfarandet vid dess stiftande till anmärkning ifrån Const.Ulsk., ehuru anmärkningen blef utan påföljd, hvilket dock ej torde böra anses såsom bevis, alt anmärk:n var obefogad. Consl.Utsk. yrkade icke Bådgifvarnes åtalande inför Riksrätt, utan anmälde endast saken till behandling enligt 107 §:u R. F. R. St. ansågo icke saken vara af den vigt, att någon begäran om rådgifvarnes endlledigande borde till K. M. ingifvas, men uteblifvandet af en underd. skrifvelse derom bevisar ingalunda, att anm. var oriktig. Sedan jag nu haft tillfälle att framlägga min åsigt om privatbankslagstiftningens natur, hvilken åsigt ingalunda rubbas deraf, alt i förevar:de lagförslag råkat att inflyta ett eller annat reglementariskt stadgande, sora egentligen icke dit hörer, och derföre bör borttagas, anhåller jag all få öfvergå lill frågan, huruvida man först bör besluta öfver ingressen eller uppskjuta dermed, tilldess förslaget blifvit genomgånget. Jag får då förklara, att jag förenar mig med de Hrr, hvilka anse, att ingressen bör sist företagas till afgörande. Jag finner nemi. det vara möjligt, alt R. o. Ad. kan förkasta lagen, likaväl som antaga densamma, och hvartill skulle det tjena alt hafva en ingress, ulan att hafva den lag, hvartill ingressen är en inledning? Naturligaste sättet alt tillvägagå torde således vara, att först afgöra, huruvida en ny lag skall stiftas, och sedan besluta om den ingress, hvarmed denna lag bör förses.
Beskattningsgrunden måste omställas så, att beskattningsmagten kan med kraft och godt samvete tillämpas, och detta torde vinnas i väsendtlig mån, om skattebidragen ställas på personlighe!sgrundvalen, den bredaste och säkraste basen för densamma. De särskilda kommunernas folkstocksnumerär bestämde då, huru stor qvot eller del af hela landstingsskatten belöpte på hvarje kommun, hvilken sedermera på sina skattskyldige medlemmar kunde fördela densamma enligt bevillningen eller annan grund, som befinnes rättvisare och lämpligare. D) Uti en sådan korporation för kommunal-sjelfsiyrelses utöfvande i stort och hvilken det nu hvilande Kongl, förslaget till representationens ombildning tillägger den magtpåliggande politiska funktionen att välja nästan hela första kammaren eller endast med undantag af 5 å 6 ledamöter af densamma, synes Regeringen ej böra ega det inflytande, som onekligen tillkommer densamma genom rättigheten att nämna landstingets ordförande. Det är hvarken öfverensstämmande med kommunal-sjelfstyrelses sanna begrepp eller den konstitutionela nödvändigheten och försigtigheten att ej sammanblanda med hvarandra de båda statsmagterna, särdeles i fråga om national-representanternes val. En sådan sammanblandning kunde eljest lätt föranleda obehöriga inflytanden, hvartill frestelserna sannolikt blifva stora nog i tider af alltför möjliga meningsbrytningar och slitningar emellan Regering och Folk. Landstingen borde derföre sjelfva utse både sin ordförande och vice ordförande. Anses landstingen tarfva någon upplysning och ledning af den första statsmagtens representanter, så kunde ju ett sådant rådgifvande regeringsombud beredas säte och stämma i landstinget med rättighet att lemna upplysningar och deltaga i öfverläggningarne, men utan all delaktighet eller inflytande på besluten. E) Äfven oberoende af det hvilande representationsförslagets öde, borde förordningen om landsting beredas civillagsnatur. Det har redan under förordningens korta tillämpning inträffat, att Regeringen ansett sig böra i speciela fall supplera dess stadganden efter omständigheterna och sålunda omedelbarligen företaga jemnkningar deruti.
Och hvem är ni, som här för stat? August Er Arrendators reskamrat. Men det apart. Säg, vill ni er förklara? Onkeln. Det låter jag ödmjukast vara. August. Vid de tre ärofulla julidagarna! Då appellerar jag till heders-lagarna; Det gäller, herre, en af oss. Drag ut, vi slåss. (Drar sin sabel och ställer sig i positur.) Onkeln (förfärad, sätter sig ned i sin länstol). Vill ni då mörda mig, min herre? Jag är en gammal man. August (häftigt) Försvara er, ifall ni kan; Och hvarom ej, så blir det värre, Så kallar jag er en barbar, Som mer ej i ert hjerta spar En enda gnista af Parisisk ära. Onkeln. Min Gud, jag vill förlusten bära. Var glad att ni har äran qvar; Men kom för Guds skull ej så nära, Jag har ju ondt ej gjort. August. Ni drar! I annat fall så vill jag svära, Att ni är feg, att ni förlorat har All rätt att er poin förfäkta. Stig opp och gif mig svar! Ni dröjer? då, farväl! (Går.) SCENEN. Onkeln, (sednare) Emelie. Onkeln (hämtande sig). Den der, det var en äkta, En grym fantast, en vild husar, Som ville tvinga mig att fäkta På mina gamla dar! Jag arme man, hvad skall jag göra? Det är en olycksstund jag föll på det beslut, Att flytta till mitt landtgods ut. Det var att radikalt förstöra Den lilla ro jag hade qvar förut. Och kommer Arrendatorn nu till slut! Jag ryser ren för tanken bara; Han lär väl ropa sitt: förklara, Förklara er, ni drar, ni drar! Då jag mitt löfte återtar Ooh ej bevekas kan att fara; Ty brås han på sin reskamrat, Blir han för smått ej flat. Men resa dit! nej, Gud befara! Det rådligaste här lär vara, Att bli i hast, så godt man kan, Fransysk, som han! Det öker dock sin mon respecten. (Öppnar kammardörren.) Hör Emma. Emelie (utkommande). Ja! Onkeln, Du har ju qvar helt visst
För min del befarar jag icke alls någon ökad utgift, örn desse 5a5 R:dr nu beviljas, likasom vid i8a3 års Riksdag mari tillät uppförandet å Stat af de i Betänkandet näst förestående g32 R:dr 4 11 risti KrigsCollegium uppbär ingalunda directe denna summa, utan den ingår i Statsbristsumman från RiksgäldsContoiret till StatsContoiret, sorn sedermera disponerar den. Jag tror således, att StatsUtskottet mycket rigtigt tillstyrkt uppförande å Stat af ifrågavarande belopp, och yrkar alltså bifall till Utskottets förslag i denna del. Herr Hjerta: Sedan Herr Danckwardt upplyst, att det blott är Skånska HingstpremieCassan, som nu är i fråga, förfaller min anmärkning, hvilken eljest varit af så myc - Den 12 O c to ber e. m. 9^ ket mera vigt, som dylika åtgärder skolat kunna inflyta på de under • BergsCollegii disposition stående Cassör. Grefve Björnstjerna, Magnus: Efter den kännedom af ämnet, som jag äger, voro 3:ne Cassör under RrigsCollegii vård, nemligen Hingstmedels-Cassan , Artillerie-ExercitieCassan och Armeens organisationsCassa; dessa blefvo icke under Konung Gustaf III:s tid, utan år 1809, af Rikets Ständer öfverflyttade på RiksgäldsContoiret, med skyldighet för detsamma, att betala ränta. Jag medger, att förhållandet, såsom Herr Hjerta anmärkt, synes compliqueradt, fast det i sjelfva verket icke så är. RiksgäldsCbntoret har först utbetalt medlen till KrigsCollegium, som sedermera utassignerat dem till Styrelsen öfver Stuterierne. Herr Rosenblad: Erindrande mig, att hvarje minut af Riksdagen kostar 5 R:dr B:co, afstår jag från att yttra mig öfver ämnet, och begär endast proposition derå. Uppå derefter gjord framställning, blef i8:de punkten af Ridderskapet och Adeln bifallen. Nittonde Punkten. Kungscingarnes bärgning.
Mig synes derföre, att sjelfva Skiftes-stadgan bör innehålla hvilka pröfuingar i afseende å gammal kartas duglighet skulle af Landtmätaren förrättas, och att utslaget af undersökningen fullständigt uti protokollet upptages. Skiltes-stadgans 11 kap. om egogradering, synes inneslutu det i alla afseenden å kostnaderue för skiftes-laget mest inverkande förhållande, då det är detta kapitel, som uti den i ekonomisk lagstiftningsväg 1857 utfärdade Landtinäteritaxan fått sin tillämpning. Skiftes-stadgan, som, till följd af sitt rum inom Byggninga-balkens 1 kap., är civillag, antyder endast: att egorna böra mdelas i sådana grader och proportioner, Motioner hos Riri der.skåpet och Adeln 1862. 51 alt ett till alla delar rigtigt förhållande emellan den sämre neli bättre jorden må uppkomma. Men den nya taxan deremot, lemnar Landtmätaren tillfälle, att utsträcka mätning och gradering till sä godtyckliga parceller eller smädelar, att det sannerligen faller i det löjliga, om icke den på taxan grundade arfvodes-räkning dervid företedde en allvarsammare sida. Taxan bestämmer mätningens och, i sammanhang dermed, graderingens betalning efter egofigurer; qvadratref innehåller ju 2 $,:dels kappland, och till följd af taxans bestämmelse eger Landtmätaren att beräkna arfvode för en figur, som understiger det minsta möjliga bråk af kappland och Landtmätaren underlåter också icke att skapa och att uti egobeskrifningen och arfvodes-räkningen upptaga det högsta möjliga antal figurer. Ett mig nyligen öfvergånget skifte upptager sålunda 1,827 egofigurer för 107 tunnland inrösningsjord, och bland hvilka figurer ytmåttet nedgår ända till ^idels kappland. Det är mig alldeles omöjligt att fatta, hvartill denna, till en sådan ytterlighet drifna, sönderdelning till särskilda figurer skulle tjena, om den kunde bevisa hvad man derigenom ville hafva bevisat; ty jordegaren gagnar den till intet.
I afseende på den anmärkning, som blifvit gjord vid första punkten af sednare Momentet i den förevarande §., eller att den, som äger fullmagt af en person, hvilken under påstående Riksdag aflidit, icke destomindre borde få bibehålla sin rätt, att på samma fullmagt qvarsitta, torde jag blott få erindra, att en sådan princip icke lärer kunna gillas, enär den allmänna princip måste vara gällande, att endast lefvande personer kunna representeras. Hvad åter beträffar frågan, huruvida någon genom uppfattning till högre väldighet kan blifva Ordförande i Utskott, torde det vara tids nog att öfverlägga derom, då den §. förekommer, som bestämmer, huru Utskott skola organiseras. Den 9 April f. m. §• 16. Herr von Hartmansdorff': I denna §. liar Utskottet uteslutit det stadgande, som finnes intaget i 14 §• gamla RiddaihusOrdningen, att den, sorn företett falskt åldersbetyg, skall hafva förlorat för den då påstående Riksdagen all rätt till säte och stämma bland Ridderskapet och Adeln. Jag gjorde icke denna anmärkning vid 14 §•» emedan jag trodde, att stadgandet blifvit införd t i den 16 men då delta icke skett, får jag förklara min mening vara, att stadgandet bör qvarstå, så vida icke Utskottet infört det i någon annan lämplig §. Grefve Mörner: I afseende på Herr von HartmansdorfFs anmärkning mot uteslutandet af den i 14 §. gamla Redactionen stadgade påföljd för begagnande af falskt ålders-betyg, får jag såsom orsak dertill upplysa, att Utskottet ansett en så beskaffad behörigen ådagalagd brottslighet böra hänföras till de nesliga brott, hvarföre Adelsman, jemlikt 7 §., bör vara från rättighet till säte och stämma på Riddarhuset utesluten. Herr von Hartmansdorff: Jag har ingen ting emot den rättsgrund Grefve Mörner åberopat för det uteslutne Momentet i 16 §.