Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
StocksSystemet åter, skulle i våra serskilta Financeförhållanden äga det företräde, att det i en framtid icke kunde förleda till utgifvande af nya Bancosedlar utan motsvarande réel fond, emedan Capitalet aldrig betalas, hvilket är fallet med StatsObligatiooer, vare sig successivt eller på en gång. Fonder äga äfven för dem som önska mycket bidrag för Capitalrörelsen, den egenskap, att erbjuda en oföränderlig tillgång. Deremot, och i den belägenhet vira financer äro att bero af ett obestämdt myntvärde, skulle fonder oundvikeligen blifva utsatta för tvenne arter af vacklande osäkerhet; den nemligen af BancoSedlarnas, och den af Fondernas eget Börsvärde; men ägds vårt mynt ett stadgadt värde, skulle jag ej tveka att såsom princip heldre antaga förslaget if consoliderade Fonder. Detta är allt hvad jag för det närvarande har att säga om dessa täflande systemer, och skulle gerna tillägga: ”huru lyckligt vore det ej att kunna undslippa dem båda!” Men Statsbehof fyllas icke med fromma önskningar. Slutligen kan jag ej undgå att hembära Utskotten en gärd af erkänsamt bifall för deras pag. 29 stadgade princip, att StatsLån böra anses såsom nödtvungna åtgärder för oundgängeliga behof, och icke såsom något annat. Den sats att Statens skuldsättning, skulle genom den ökade rörelsen frambringa allmänt och enskilt välstånd, (en lats hvar Cj ro la t ier 344 Den ig Julii e. nu kunde sträcki sig; längre än sjelfva föreställningen anar:) synes mig vara grundeligen vederlagd, och jag finnér dervid intet att tillägga Ett anförande af mig i detta hänseende vöre sä mycket öfverflödigare , som det föga kunde innehålla annat än en mer eller mindre tröttande utveckling af den gamla godkända Apothegmen: Ju mer man länar, ju mer ma» Zätter [ig i jkuld. Bilagor till PleniProtocollet för den 19 Julii, eftermiddagen. Herr Lilljeftråle, Guflaf: Vid förenade Statsoch BancoUtskottena Bftänkande rörande DiscontLån, anhåller jag få göra följande anmärkningar.
LÖFVENSTRÅLE. FLERE. A. LÖFVENSTRÅLE. Du har rätt! A. LÖFVENSTRÅLE. Äro alla, oss tillgifne, samlade hemma hos er? Ja, ja! Jag har uppsatt några punkter, som jag önskar underskrifna. 60 FLERE. A. LÖFVENSTRÅLE. Låt höra. Vi måste sprida oro och missnöje inom landet, vi måste sjelfve, och genom våra vänner, ställa oss i correspondens med alla de orter, der vi ega några relationer. Ja, ja! ALLA. A. LÖFVENSTRÅLE. En stor rörelse, ett utbrott af häftigt missnöje måste först ega rum här i hufvudstaden, för att gå som en elektrisk stöt genom landsorterne. Det skall lifva sinnena, kasta eld i opinionerna. Tiden hastar. Utbrottet måste ega rum redan i afton. Se här mitt förslag. Läsen sjelfve. (Papperet cirkulerar under det följande mellan de sammansvurne, hvilka dels tyst tala och rådslå med hvarandra, dels underskrifva, den ene efter den andre, papperet. Nionde Scenen. DE FÖRRE. EN KAMMARTJENARE. Ett equipage har stadnat utanför porten; och ett fruntimmer deri anhåller om tillträde. Vi ha nu ej tid att tänka på några fruntimmer. HAGELSKÖLD (som under tiden stått tyst, lutad mot ett hörn af rummet). LILJEBORG. KAMMARTJENAREN. Du är en prosaist eller egoist, bror, som ej har tid att tänka på fruntimmer; jag åter har aldrig tid att tänka på något annat. KAMMARTJENAREN. A. LÖFVENSTRÅLE. Hon säger sig ha vigtiga angelägenheter att meddela. Vigtiga angelägenheter? Låtom oss taga emot henne? (Kammartjenaren går.) 61 Tionde Scenen. DE FÖRRE, utom KAMMARTJENAREN. Ett fruntimmer! som daggdroppen lifvar en vissnande heliotrop, lifvar detta ord mina sinnen.
Maj:ts under den 24 sistlidne Mars tili Rikets Ständer aflatna och under N:o 44, i hillänget Lill Riks-Ståndens protocoli (1 Sami. 17 Häftet sid. 4—5) införda Nådiga Proposition, angående nedsättning af räntan å ifrågavarande lån till 4 procent och amorteringens verkställande med 6 procent, räntan häruti inberäkna'; hvarigenom ränteoch capital-afbetalningsvilkoren för detta lån komrne att blifva enahanda med dem, som Kongl. Maj:t, med afseende å såväl lånebidragets föremål, som creditförhållandenas förändring under senare åren, i Nåder fastställt för det staden Wexiö, efter 1838 års eldsvåda, beviljade byggnadslån å 100,000 R:dr. 2:o En af åtskilliga med dylika lånbiträden understödda husegare i Wenersborg hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjord och, genom
E a n detta i niigon mHn forljufwis af minnet af en lyckljg och innehLllsrik tid under de egna studierna, s&amp; har, tyckes det mig, College-lifvet darigenom vunnit Hnnn en betydelse. Konferens,. NationalfOrbund ... * Dii det af flera skal icke ans8gs lampligt att i samband med,)) AllmSinna konstoch industri-utstdlningen i Stockholm 1897) &gt; anordna en sepmat kvinnoutstallning, uppstod trtnken att soka fii till st@d en kvinnolcongress for de slcandinaviska liinderna och Finland. Fredrika-Bremer-FSrbundet tog initiativ i ' denna friga och ~ t s i i g korniterade att verka for saken, men sedan denna komitR vidtngit en dei &amp; tg&amp;der for planens realiserande matte s8dana svgrigheter att k o m i t b ans8g gig bbra hos filrbundets styrelse anmala att. den icke. s k i. sig i stAtid att fullgora det meddelade uppdraget. Komitkn-uppi - lostes siiledes och forbundet m8ste lkta tknken p5 a.tt anordna en kvinnolrongiess i &amp; f orf alla. Nu har elnellertid det nybildade Svenska Kvinnornas Nationalf6rbund upptagit frAgan. Detta forbund synes ocks8 silrdeles iignadt att fora fram en dylik sak, dB Nationalforbundet best&amp; af en sammanslutning af foreningar, sorn .pH ett eller annat siitt ' verka for s8dana m81, ' som berora kvinnans intressen eller verksamhet. t har namligen tankt sig Angiiende k o f f e r e m ~ (Nationalforbundet motet mindre vidtomfattande och har d~rfijre faststdlt. beniimningen konferens) kan meddelas, att deosamma kr rtfiedd att hiillas n&amp;tsept.
Della Ekon.Utsk:s åliggande bar Exped.Utsk. åtagit sig och redan lill Stånden inkommit med skrifvelse-förslag i de ordalag som R. o. Ad. och PresteSt. begagnat. Nu är frågan nyligen behandlad i Ekon.Utsk., som beslutat inbjuda BorgareSt. att sig med R. o. Ad. samt PresteSt. förena. I detta sakens skick proponera»' jag att denna Exped.Utsk:s skrifvelse måtte blifva hvilande på bordet till dess prol;s-utdr. från BorgareSt. ankommit hvaraf kan inhemlas huruvida nämnde Stånd instämt i R. o. Ad:s samt PresleShs beslut. Frih. Cederström, Rud.: Under några dagar från hufvudstaden frånvar.-de, har jag i Exped.Utsk. icke öfvervarit upsättningen af nu föredragna skrifvelse-förslag; men likväl, vid sedermera derom tagen kännedom, under genomläsningen af prot.utdrm, funnit de smärre skiljaktigheter mellan de olika Ståndens beslut, dem Hr Brakel omnämnt. Dessa skiljaktigheter har jag dock trott vara af den högst obetydliga beskaffenhet, alt jag förmodat derå ingen upmärksamhet skulle lämpligen böra fästas; men dä jag å andra sidan icke heller kan neka, att den värde ledamoten, Hr Brakel, har lagens bokstaf i den åberopade 73 § Riksd.Ordn. för sig, så bestrider jag ej den af ho nom gjorda hemställan. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Afven jag anser lämpligt alt Exped.Utsk:s nu föredragna förslag till underd. skrifvelse icke genast till pröfning företages, men tror likväl det icke, vara rätt att dermed upskjutes intill dess prot.utdr. från BorgareSt. hunnit ankomma, uplysande huruvida BorgareSt. antagit eller icke den af Ekon.Utsk. till nämnda Stånd gjorda inbjudningen, enär R. o. Ad. endast igenom en enskild ledamots bérättelse känner hela denna inbjudnings tillvaro, hvilken berättelse, ehuru trovärdig, R. o. Ad. dock ej lärer kunna anse vara officiel.
Han proponerade kungen att låta i domkyrkan hålla en morgonbön innan afresan, så skulle han sörja för saken, nämligen genom att placera fröken Koskull på första bänken midt emot kungen. Denna propos mottogs mycket nådigt, och stadens prästerskap kände sig ofantligt smickradt af kung Gustafs fromma sinnelag. Fast det är tjugu år sedan dess, ser jag det för mig, som hade det passerat i går. Prästerna och konsistorium med den gamle bispen i spetsen, alla i full ornat, mötte kungen vid domkyrkoporten för att följa Hans Majestät till Högstdensammes plats. Midt emot kungen satt min syster. Och prästerskapet mässade och sjöng och höll böner, och kungen och hela hofvet sutto i djupaste andakt och sågo på la belle Koskull. Sannerligen tror jag inte, att hon är den enda hoffröken, som blifvit promoverad i en domkyrka, tillade baron Koskull skrattande. – Nå sedan? frågade de bägge flickorna ifrigt. – Sedan! Jo, när bönen var slutad, gick Majestätet långsamt förbi min syster och hälsade mycket nådigt på henne, och efter kungens återkomst till Stockholm proponerades hon genom vår bror att bli hoffröken vid hertig Carls hof. Två år därefter hade hon gjort ett af de förnämsta partien i landet, och genom hennes protektion hoppas jag, att vår Marianne i sinom tid skall bli utnämnd till hoffröken hos Hennes Majestät drottningen, tillade baron Koskull och hällde några droppar luktvatten på sin näsduk af finaste kammarduk och gned pekfingret, som fått en elak färgfläck. – Ja, det förstår jag, men sedan, sedan? Det är det, jag så gärna vill veta. Hvilket stort parti skall Marianne göra? – Hvem vet, hvilket öde jag går till mötes. Kanske går jag och förälskar mig i en fattig fänrik i Stockholm och gifter mig med honom. – Det gör du visst inte, och det får du heller inte. Får hon det, pappa? Och hon vill det heller inte, hvem vill bli fattig, när man kan bli rik? Inte jag åtminstone. Jag nöjer mig med ingen mindre än den rikaste mannen i Sverige.
Det finnes väl intet fall der satsen, att för Statens intressen den enskildes måste vika, framstår så påtaglig som i fråga om skogshushållningen. Efter 80 Ticvillningi-VlsknHcls Ite länli an är N:n 8. kommandes trefnad oell välmåga heror helt och hållet på de nu lefvandes sätt att med skogarne förfara. Begäret efter ögonblickets vinst mäste qväfvas, om icke den rikedom landet eger i sina skogar snart nog skall till dess oberäkneliga skada förödas. Må man då icke, för att tillfredsställa theoriens fordringar på fri dispositions-rätt för den enskilde till dess egendom, påskynda ett sådant resultat. Jag vill dock visst icke påstå, att en försvårad utförsel af omogen skog är ett tillräckligt hinder för skogsförödelsen, men då åtgärden i någon män onekligen bidrager till skogshushållningens befordrande, finnér jag min pligt vara att förorda dess vidtagande. 4:o) Slutligen anser jag mig föranlåten reservera mig, hvad angår lydelsen af den underdåniga skrifvelse Utskottet beslutat föreslå Rikets Ständer till Kongl. Maj:t, aflåta, och deri de grunder angifvas, hvilka Utskottet anser böra följas vid uppgörande af förslag till ny tulltaxa. Skrifvelsens ordalydelse har för mig desto större vigt, sedan de ledamöter inom Utskottet, som yrka tillämpning af frihandelns läror, öppet tillkännagifva, att dermed afses borttagandet af samtliga skyddstullar, med bibehållande endast af sådana tullsatser i taxan, sorn afse beredande af statsinkomst, såsom t. ex. vid införsel af Socker, Kaffe och Tobak. De grunda dessa sina åsigter deruppå, att de anse det vara en nationalvinst, att man köper sina behof der de fås för bästa priset, samt på föreställningen att en inhemsk industri först kan uppkomma, sedan skydd af tull blifvit borttagen, förmenande, att den näring, som ej kan bestå derförutan, är onaturlig och alltså icke bör blifva föremål för inhemsk verksamhet.
I skräcken öfver frihetens utståndna faror skyndade vi att med många och vidlyftiga utanverk söka befästa dess hufvudvall, men här inträffar hvad i befästningskonsten ofta blifvit bepröfvadt, att öfverflödiga och allt för vidt utsträckta utanverk kunna blifva skadeliga och compromettera sjelfva hufvudverken. Däraf följer icke, att 608 Riksdagen 1812. samma ytterlighet i en motsatt reaction bör önskas. Yår erfarenhet bör tvärtom tjena oss till skäl och till medel att motstå denna fallenhet. Kanske detta Memorial förtjenar att anses som verkande därtill. Säkert förtjenar uppsåtet det. Det är blott utanverken jag angripit, och icke ens dem alla. På hufvudvallen skall jag alltid träffas ibland dess ståndaktigaste försvarare. Jag anhåller vördsammeligen om Högloft. Utskottets tillstånd att till tryckning låta befordra detta Memorial. Örebro den 29 Juli i 1812. G. Löwenhjelm. Och skulle detsamma till Andra Fördelningens handläggning öfverlemnas. Bilaga B till Exped. Utdrag af Rrotocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskotts Andra Fördelning den 5 Aug. 1812. Föredrogs: Det af Herr General-Adjutanten m. m. Grefve Löwenhjelm under den 29 Julii författade Memorial, hvilket den l:ste innevarande månad i Höglofl. ConstitutionsUtskottets Pleno blifvit uppläst och till Andra Beredningens handläggning öfverlemnadt, innehållande följande anmärkningar vid Grundlagen, för att vid nästa Riksdag upptagas och pröfvas: l:o. Till förekommande af att ej det vördade anseende, som borde tillhöra en så Majestätlig inrättning, som den af National-representation, i mängdens ögon må skadas derigenom, att Representanterne nödgas sträcka sin handläggning till mål vida under hvad mellan Riksdagarne förekommer i Landthushållnings-Committéer, Potitie-Rätter och Socknestämmor; till förkortande af de genom nu - Bilaga B till Exped.
Der säges nemi.: ”Skulle den föredragande finna något Konungens beslut vara stridande emot denna Reg.F., gore han derom i stats-rådet föreställning; yrkar Konungen ändock, att eli sådant beslut skall utfärdas, vare det då den föredragandes rättighet och pligt, alt sin kontrasignation derå vägra samt nedlägge han i följd deraf sitt embete, hvilket han icke må återtaga förr, än R. St. hans förhållande pröfvat och gillat. Emellertid vare lian vid sin lön och öfrige fjellsten åtföljande inkomster bibehållen”. Som vi alla veta, skola grundlagarne efter' deras ordalydelse tolkas och efterlefvas. Huru skall 172 Den 19 Januari e. m. del då ske ifråga örn en t. f. föredragande, sorn på grund af nämnde § anser sig böra vägra sin kontrasignation? Icke kan han nedlägga ett embete, hvartill han endast för tillfället är t. f.; hvilken lön skulle han, i alla fall, uppbära under tiden till R. Sl:s sammankomst? Lika med en föregrde talare, måste jag således, pä grund häraf, yrka afslag å den K. propos:n. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Anledmn till den nu förevar. K. propos. bör sökas uti verkliga och erkända svårigheter i de detaljer, som Hr Lefrén nyss vidrörde. Afven Frih. Jakob Cederström tycktes erkänna deras tillvaro, ehuru han bestridde förslaget af det skäl, att det icke i hans tanka vore lämpligt för ändamålets vinnande. Hr von Hartmansdorffs nyss upplästa reservation innefattar visserligen ett förslag, som, enligt reservantens åsigt, skulle besegra alla de sig nu yppande olägenheterne. Men att ingå i omständlig pröfning deraf nu, vore måhända icke för tillfället tjeuligt, enär det i alla fall icke skulle för närvar, leda till något afgörande resultat. Det torde likväl vara tillåtet att erinra, det den tillökning i högsta embetsmannapersonalen, som reservanten föreslaget, onekligen skulle medföra stora kostnader. Med afseende på nu förevar, förslag, anser jag mig böra lill besvarande upptaga några af Gr.
Stan ders Bank och RiksgäldsContor, äfvenledes bland Revisorerne af Ridderskapetl och Adeln , öfver berörde Riksens Ständers Verk samt Statsverkets förvaltning och Räkenskaper. Detta fenare val fker famfälldt med de öfrige Reviforerne, och fedan deffe fin Revifiom förrättning Jlntat, Jlrider Riddarhus - Directionen , [amfålit med dem , till val af Revi for er till näjl inträffande Revifwn, hvarvid en tredjedel af de afgående Reviforerne kunna ä nijo inväljas. Vid alla dessa val, dä gme få lika många 4 §• Genom val med slutna sedlar återbesätter äfvenledes Dire-’ ctfonen de ledigheter, som emellan Riksdagar kunna yppa sig, ibland Ridderskapets och Adelns Fullmägtige i Riksens Högloft. Ständers Bank och Riks* gäldsContor, äfvensom bland Revisorerne af Ridderskapet och Adeln, öfver berörde Riksens Ständers Verks samt StatsVerkets förvaltning och Räkenskaper. Vid hvarje slutad Revision, företager Riddarhus - Directionen , samfällt med de afgående Revisorerne, val af nya, för näst inträffan-t de Revision , hvarvid en tredjedel af de förre Revisorerne kunna å nyo inväljas. RiddarhusDirectionen äger, »tt hvarje år val—; ja tvänne af Ridder - 420 Den 19 Julii e. m. röster^ anställer Directionen genast dem emellan lottning, och om den sålunda genom lottning utsedde, befattningen sig atsäger, anställas nytt val. Vid alla andra tillfällen sker omröstningen inom Directionen öppet till Pro tocollet, och i händelse af paria vota, blifver den mening gällande på hvilken den efter Matrikeln äldste närvarande Ledamoten med sin röst faller.
Hvad således först angår frågan om bänkm:s-inrättningens afskaffande och stadgandet af omedelbara val för utseendet af R. o. Adis electorer, sä har Utsk., utan att, såsom vid föregående riksdagar, ingå uti någon vidlyftig historisk undersökning, angrde bänkmts-inrättningens uppkomst och föränderliga öden, dess sammanhang med upphäfvandet af R. o. Ad:s fordna indelning i classer, samt det mer eller mindre värn, bänkman under den s. k. frihetstiden ansetts bereda mot ett partis alltför uteslutande välde, trott sig i främsta rummet böra tillse, huruvida det nuvar. stadgandet om bänkm:s-val må befinnas i full öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift; och då Utsk. härvid granskar ordalydelsen i 28 §:n Riksd.Ordn. att nemi. ”R. o. Ad. samt Presteoch ’’BorgareSt:n välja genom electorer, och BondeSt. pä det ”satt Ståndet vid hvarje riksdag tjenligast finner,” ledamöter i Utskm, undgår det icke uppmärksamheten, att Riksd.- Ordn. icke erkänner behofvet af någon annan inskränkning i hvarje riksdagsmans rätt att välja ledamöter i Utskm, an att dessa val inom Adeln, Presteoch BorgareStm skola ske genom electorer, för utseende af hvilka sednare någon särskild valmans-inrättning icke af grundlagen förutsattes, hvadan den ej heller inom de andra RiksStm äger rum. Afskaffandet af bänkmrs-valet vore således, enligt Utskrs förmenande, endast ett steg lill att bringa valsättet inom R. o. Ad. lill en närmare öfverensstämmelse både med grundlagens ordaförstånd och med ordningen inom de öfriga Stånden. Olägenheterna af bänkm:s-valtn äro i öfrigt ofta inför R. o. Ad. framställda. För att nu förbigå den onödiga omgången-med dessa val, inskränkes derigenom valfriheten allt - Den i April.
Af Riksdagsfullmäktigen Ola Mänsson från Skåne: ”Enär jag icke kunnat biträda majoritetens mening, att meddela det strängare uttryck, utlåtandet innehåller öfver ordalag, som Justitie-ombudsmannen vid behandling af lagskipningen om högsta domstolen begagnat, så får jag härmed tillkännagifva, att jag, i denna del, instämmer uti Kansli-ledamoten Cederschiölds reservation, likasom jag delar hans asigier om enhet i lagskipningen, Opinionsnämnden, samt domarens rätt att pröfva lagligheten af sådana författningar, förklaringar och påbud, sorn icke genom båda statsmakternas beslut tillkommit.” Af Riksdagsfullmäktigen A. W. Uhr från Orebro län: ”Med tillkännagif vande, alt jag icke röstat för det af Utskottets pluralitet antagna utlåtande öfver Justitie-ombudsmannens embetsberättelser, derföre, att det innehöll några klandrande uttryck mot Justitie-ombudsmannens förfarande, som jag ej ansåg honom hafva förtjent och derföre ogillade, får jag emot utlåtandet i den delen mig reservera, och tillika förklara, att, som mina åsigter hufvudsakligen öfverensstämma med hvad Herr Cederschiöld i sin reservation anfört, jag uti samma reservation mig förenar.” Af Riksdagsfullmäktigen Eric Malmin från Westerås län: med förklarande att hanj förenade sig i 2 och 3 mom. af den utaf Herr Cederschiöld yttrade serskilda mening. Af Herr Carleson E. II.: ”På grund af hvad jag vid granskningen af Justitieombudsmannens vid innevarande riksdag afgifne allmänna redogörelse samt serskilda embetsberättelser för år 1848 och 1849, äfvensom hans embetsdiarier 20 Lag-Utskottets Utlåtande S:o i. ock registratur inhemtat, tror jag mig väl hafva funnit, det Justitie-ombudsmannen med nit sökt att fullgöra sina åligganden, men, jemte det jag uttalar denna min åsigt, anser jag mig icke heller höra fördölja de anmärkningar mot sättet, hvarpå han uppfattat och uppfyllt sitt kall, hvilka, efter mitt omdöme, af förenämnde granskning föranledas.
Ämnets nyhet och vigt kunde således påkalla ett företal, som för läsaren borde öppna en utsigt öfver Sago-litteraturens serskildta förhållanden. Men vi hafva ansett lämpligare att uppskjuta en sådan undersökning till arbetets sista del. Intill dess må saken tala för sig sjelf, så godt den förmår. Här torde göra tillfyllest, att med några ord angifva den synpunkt, hvarifrån vi sjelfve uppfattat och behandlat vårt ämne. Det har icke varit eller kunnat vara vårt syfte, att här lemna endast en samling af roande förtäljningar; vi hafva gjort till vår uppgift, att åt fäderneslandet rädda återstoder af den rika poesi, som under årtusenden lefvat hos vår folk-stam, som följt den slägte ifrån slägte, och i skiftande bilder afspeglar hela dess fordna verlds-åskådning. Nämnda öfverlemningar äro på väg att dö ut eller förderfvas under inflytande af en ny tid och nya förhållanden, och endast i landets aflägsnare bygder lyssnar man ännu till dessa förklingande ljud, hvilka en gång voro hela folkets egendom och den första näringen för våra fäders bildning. Oafsedt den rika poetiska åder, som löper fram på djupet af alla våra urgamla traditioner, och hvilken äfven åt folk-sagorna skänker ett stort och allmänt värde, äro de sednare också af vigt för häfden. Mycket är utur dem att hemta för den som vill studera Svenska historien i dess innersta grund, som vill lära känna folkets anda och skaplynne, och följa hela gången af dess inre utveckling. Folk-sagan tillåter oss mången blick in i längst hänsvunna tider, den ger en trogen och lefvande bild af våra förfäders seder och lefnadssätt, och sprider öfver forntiden ett ljus, hvilket icke alltid står att vinna ifrån skriftliga urkunder. I följd af dessa åsigter hafva vi sökt att erhålla hvarje saga så ursprunglig och äkta som möjligt. Vi hafva för detta ändamål gjort vidlyftiga vandringar och resor genom fäderneslandets olika landskap, och upptecknat ett ganska stort antal sago-öfverlemningar ifrån folkets läppar. Hvad sålunda blifvit samladt hafva vi ordnat och återgifvit, utan vilkorliga tillägg eller ändringar.
Hyllan i dörröppningen utanför Frangois Knigéks bod var tom, man kunde ej låta varorna rent af flyta bort, och handeln minskades, ty ingen gaf sig annat än nödfallsvis ut i så förgjordt väder, men Kati var likväl tacksam och belåten med den tid som varit. Deras lilla kassa hade ökats, de skulle våga fira en glad jul i år. S:t Niklas skulle bringa många vackra klappar både åt Kurt och hennes Frangois, och själf skulle hon skaffa sig en klädning att vara fin med om söndagarna, och de skulle verkligen ha god råd, innan hon tänkte på att köpa något för sin egen person. Det regnade på femte dagen. De gamla gröna kyrkkupolerna blänkte, som om de varit fernissade, och floden välte tungt sina vå- gor mot kajen. Vattenståndet höjde sig, och gamla erfarna Pragenbor, som varit med om den stora öfversvämningen 1870, betraktade betänksamt de smutsiga, vresiga böljryggarna. Men ungt folk gjorde sig föga bekymmer. Kati och hennes man gingo äfven lugnt till hvila aftonen af denna femte regndag. Kati hade haft rengörning och sof tungt trötthetens sömn. Frangois sof alltid förträffligt, och det stilla regnplasket verkade dessutom som en god vaggsång. Men framemot tretiden blandade sig dofva kanonskott med detta plask, och småningom dog det alldeles bort i ett underligt dånande, mäktigt brusande, oförklarligt något. Med hvarje skott steg dånet, människoröster, nödrop, befallningar trängde igenom detsamma, och väckt af larmet reste sig Kati på armbågen och lyssnade. Yrvaken och förvirrad sprang hon ur sängen. Med ett skri väckte hon sin man, hon stod till fotknölarna i vatten. Det var floden, floden, som under det stilla plasket växte till ett jättelikt vidunder, hvilket nu kastade sig upp på land för att söka rof. Det var ej mera tänkbart att komma ut på gatan. Halfklädda, medförande barnet och den lilla kassa på omkring nittio gulden, som de hade innestående, skyndade Kati och Frangois upp i öfre våningen, hvarifrån de med skräck och häpnad i den bleka morgondagern sågo, hur en ändlös grågul vattenmassa förvandlat allt omkring dem till ett haf.