Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror saken vara lätt att motivera, dä man kommer ihåg, att den öfre kammaren är en pröfvo-nämnd öfver hvad den yngre föreslagit, och då bör man väl också finna, att då den yngre kammaren är den, i hvilken alla motioner skola origineras, så bör den också äga llere ledamöter. — Jag begifver mig nu till en annan sak, som Hr von Hartmansdorff ogillat, och den äfven jag ogillar, nemi. att hamrarne sammanträda för att gemensamt votera öfver någonting. Det duger icke, det är ett fel; men jag ser ej att det är ett större fel, än som kan afhjelpas, äfven om det skulle komma till Const.Utsk., som en R. o. Ad:s gemensam tanka. Det är en detaljsak, och jag hemställer huruvida det är möjligt alt framställa ett förslag, hvars alla detaljer äro riktiga genast och ej kunna behöfva undergå någon jemkning? — Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, att i organisationen af andra kammaren röjes en öfvergång från allmänna val till classval. Ja visserligen! det är också ett fel; men det är kanske just derföre, som Hr von Hartmansdorff synes mera porterad för Gr. Anckarsvärds förslag, än han varit förut, då fråga varit om consequent vidhållande af allmänna valgrundsatsen. Men jag må nu hemställa till honom, utan allt slags bemödande att satirisera, huruvida icke det är mera ordet classval, än saken i och för sig sjelf, hvarvid han fästat sig. Det vore åtminstone icke omöjligt alt sig så förhölle, alldenstund jag funnit en mängd menniskor, som till den grad fästat sig vid ord, att de ofta glömt hvad som dermed skulle menas. Vore det nu nog för att förmå flere af R. o. Ad:s ledamöter att fatta sympalhi för Gr. Anckarsvärds förslag, derföre att han indelat de väljande i 2 eller rättare 3 classer, så hade det väl icke varit så orätt af Gr. Anckarsvärd att säga det förslaget grundade sig pä classval.
När doktorn någon natt var på sjukbesök, låg hon och tänkte på dem, som hvilade derute, och väntade, att döden också skulle komma och bjuda henne handen. Då hon var en liten flickrf, hade en gång en tattar-qvinna, hvilken påstods kunna spå, sett i hennes hand, att lifstråden skulle afklippas innan hon fylt tjugo år. Vid denna underrättelse hade hon brustit i så häftig gråt, att hennes mamma knapt förmått lugna henne. Hon var mycket klen, då hon växte upp, men i stället, för att skicka henne ut på landet satte man henne i en af Stockholms största pensioner, der hon öfverhopades med lexor. Då hon såg sitt bleka ansigte i spegeln, ryste hon, och tattarqvinnans spådom klang i hennes öron. Gudbevars, hon trodde inte på spådomar, i det nittonde århundradet äro tattarqvinnor inga orakel, men ändå — Under konfirmationstiden tilltog hennes svaghet Hon blef yr i hufyudet, så snart presten gjorde henne något spörsmål, och svarade alldeles bakvändt. När konfirmationen var öfver, slutade hon på husläkarens inrådan pensionen, och man skickade henpe till Schweiz, hvarest hon vistades i två år. Der kryade hon duktigt på sig, men inträdet i stora verlden, när hon väl kommit hem igen, slätade ut de goda resultat vistelsen i Schweiz haft med sig. En resa till Italien påföljande vår målade åter rosor på hennes kinder, men de togo starkt af under hösten. Det var den hösten hon första gången träffade doktor Lundin. Hennes pappa, som gjort doktorns bekantskap under en resa, hade inviterat honom på middag. På hennes pappas uppmaning förde doktorn henne till bordet. De kommo i lifligt samtal. Han infann sig den följande dagen och sedan hvar dag i fortsättning. Dagen före sin afresa till X., der han var läkare, anhöll han om hennes hand. Hon svarade i förvirringen ja. Visserligen fann hon doktorn intressantare än andra herrar, men hon kunde ej säga, att hon älskade honom. Ännu hade hon inte känt någon riktig kärlek, en sådan kärlek hvarpå de romaner hon smög sig till gåfvo recept. Men för att väcka en sådan kärlek fordrades också ett annat utseende än doktorns.
Företogs val af en Bänkman inom 9:de Bänkm:s-afd:n efler N:o 37. Hr Rosenstråle, fullm. Hr Tornerhjelm, Rudolf; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd: N:o 399. Frih. von Beskow, Bernhard. Upplästes ett af Hr Hedenstjerna, Carl Johan, inlemnadl sålydande mern. Af embetsäliggauden föranledd att nästa onsdag, för någon tid, lemna hufvudstaden, får jag härmedelst afsäga mig förtroendet att vara Bänkman inom 17:de Bänkm:safd:n, under anhållan om bibehållandet af min riksdagsmannarätt. R. o. Ad. biföll denna anhållan; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, tillännagaf att till följd häraf val af en Bänkman inom 17:de Bänkm:s-afd:n komme att förrättas i början af nästa plenum. Dä nu Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande, att vid i dag hällen Talmans-öfverläggning ansetts lämpligast, att tiden till samtidigt afgörande i alla RiksSt:n af Const.Ulsk:s mern. N:o 12, ang:de det af K. M. i Nåder afgifna representalions-förslaget, utsattes till nästa Fredag, hemställde, att detta mål, enär det ännu icke hos R. o. Ad. blifvit andra gången bordlagdt, mätte få å föredragmslistan uppföras näst efter Bevilln.Utsk:s betänk. N:o Den ä Juni f. m. 391 13, för alt vid nästa föredragning ånyo bordläggas, och sedan om fredag förelagas lill afgörande, lemnade R. o. Ad. härtill sitt bifall. Fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 13, ang:de tiillbevillnintten.
Sala 1,772 Bråddbo (Bolandet) 1,160 Nötmarken (Viggarne) 1,963 Brunnbäck 2,877 Avesta *) 696 Grådö 3,053 Hedemora *) 971 Säter 1,018 Uppbo 2,730 Strand 2,420 Falun 2,791 En jemförelse emellan, å ena sidan, den trafik, hvilken redan finnes och af ålder funnits i nästan samma rigtning, som en jernbana från Sala till Korsnäs skulle komma att få, och, å andra sidan, den trafik, som kan vara att förvänta på de begge alternativ-linierna Sala-Robertsholm och Sala-Storvik, är icke möjlig vid det förhållande, att några allmänna vägar med lika stor utsträckning icke äro anlagde i de delar af Stora Kopparbergs och Gefleborgs län, som sistberörde två banlinier skulle komma att genomlöpa, ehuru visserligen Robertsholmslinien, hvilken till en del komme att genomgå en något mera odlad och folkrik trakt, i det afseendet har ett gifvet företräde framför Storvikslinien. Denna omständighet torde i och för sig, om andra skäl saknades, kunna vara bestämmande vid valet emellan de tre särskilda linierna. Utom de i allmänhet antydda stora fördelar, en jernväg emellan Sala och Korsnäs skulle medföra både för Westmanland och Dalarne, finnas ytterligare några grunder för bedömmande af denna bansträcknings företräde, hämtade från den sistnämda provinsens allmänna produktionsoch konsumtionsförhållanden, betraktade hvart för sig eller i sitt sammanhang inbördes. Att till sina hufvuddrag söka angifva dessa förhål ') Orsaken till det ringa utgångna hästantalet i Avesta och Hedemora torde linnas deri, att Brunnbäck ligger tätt intill Avesta och Grådö nära Hedemora, hvarföre de trafikerande, som ej behöfva stadna i dessa städer, resa förbi eller igenom dem. 10 74 landen, torde derföre till ämnets närmare utredning här vara på sin plats. Uppgifterna derom äro till det mesta att återfinna uti länsstyrelsens i Falun mer än en gång redan åberopade sakrika yttrande. Dalarnes
Hedervärda Bonde-Ståndet har till LagUtskottet remitterat ett af Riksdagsfullmägtigen A'r/.s Pehrson fran Södermanlands Län till Ståndet ingifvet anförande, hvaruti Nils Pehrson, tinder anmärkning örn obilligheten och orättvisan deraf, att, då någon genom testamente till skyld eller oskyld bortgifvit viss del af sin förvärfda egendom, testamentsgitvarens arfvingar, ehvad de erhålla större eller mindre lott af hans qvarlåtenskap, ändock äro, enligt Lag och Författningar, skyldige att, utan allt deltagande af testamentstagaren, ertsarntne betala bouppteckningsarfvode, fattigprocent , charta sigillata samt Justitieestatens andel, der den eger ruin, m. m., föreslagit stiftande af en Lag, som bjuder, Leg Utskottets Betänkande NiO T33. ali testamentstagare, vare sig skyld eller oskyld, hädanefter skall, i rnon af den testamenterade egendomens värde, uti ofvanberörde afgifter deltaga; hvarjemte Motionairen tillkännagifvit, att detta förslag åsyftade ändring i 10 Cap. 1 /. ÅrfdaBalken.
Junii P. 299, 3o8, 435. — rörande Institutet för Blinda nch Döfstumma. Junii P. 299, 309, 4^5. — om anslag till väg-anläggning emellan Hemmanen Åstrand och Sölje i Wermland. Junii P. 299, 309, 4a5. — om en Fyrbåks anläggande på den så kallade Björnklippan. Junii P. 299, 309, 425. — om ett PostContoirs inrättande vid Wrigstads Gästgifvaregård. Sept. 2 A. P. 337. — om förseglade anbuds afskaffande, eller om en förändrad ordning för deras öppnande vid Entreprenade Auctioner. Julii P. 1037. Sept 2 A. P. 188, 4°i, 5i6, 527. — i anledning af motioner om Fjerdingsmans aflönande m. m. Julii P. 1289. Aug. P. 116, 122. — öfver väckt motion om ladugårdsskötselns upphjelpande. Julii P. 1239. Aug. P. 116, 122. 576 Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottens Betänkande», Memorial och ProtocollsUtdrag: om Westeroch Norrbottens Läns sammanslående till ett Län. Aug. P. 19i, 337, 4f3, 996, roi3. — om biträde af Statsverket till Mossodlingar i Skaraborgs Län. Aug. Oct. 2 A. P. 170. — om utgifvande af en så kallad Medborgerlig Cateches. Aug. P. 192, 338, 4°6- — om upprättande af ett Bolag till idkande af handel å SydAmerica. Aug. P. 192, 339, 4°6. — om förändrad reglering af Hospitalslnrättningarne i Riket. Aug. Oct. P. 43o. —- i anledning af Konungens Proposition, angående Recognitions-Skogarne. Aug. Nov. 2 A. P. 600.
Han lyste dem ner för trapporna och stod i begrepp att knacka på dörren till sin kompanjons rum, när denne från ett annat håll inkom i hans kammare. – Välkommen tillbaka, herr Hall, sade Backman, som såg strålande glad och nyter ut. Han tog mässingsstaken från John Hall och satte den på bordet. – Hvad är det för planer, Backman har för morgondagen? frågade John i matt ton. – Herr Hall skall inte se så hängfärdig ut, svarade Backman. Allt skall gå bra. Ja, jag vet hvad herr Hall vill säga, det har gått illa. Herr Hall har ej fått företräde hos Kungliga Majestät i Örebro. Jag vet också hvem vi ha att tacka härför. Ingen mer och ingen mindre än landshöfdingen, högvälborne herr grefve Axel Pontus von Rosen, som gör mig den äran att anse mig för vår stads Grewesmühl och för en arg konspiratör mot Höga Öfverheten. Hans spioner ha varit hack i häl efter herr Hall alltsedan affärden. Han vill inte, att herr Hall skall få igen sitt, ty då kunde den förhatade Pehr Backman råka till att blifva riker karl med detsamma och således vådligare för det allmänna lugnet, medan man anser, att han lätteligen skall kunna hållas i tukt nu, när han, såsom hvar man vet, sätter till af sitt eget välstånd för att vinna rättvisa åt herr Hall. – Ja, ja, ja, ja, sade John. Jag måste hafva rättvisa. Vi måste till hvarje pris förhindra auktionens verkställande, det lyckades ju för Backman att göra detta i Christinehamn, hvarför skulle det ej lyckas nu? – Visst skall det lyckas. Låt mig få råda, och det skall gå som en dans. – Nej, nej, intet får ske utan min vetskap och vilja! – Nej bevars. Allt är klappadt och klart. Herr Hall har intet annat att göra än att hålla sig stilla. Men herr Hall ser ju ut, som om herr Hall ej förmådde stå upprätt. Lägg sig mans på sängen, så skall herr Hall få höra hur det skall gå till i morgon. Drag af stöflarne, så där ja! Och sträck ut de trötta lemmarne! – Tala om hvad Backman ämnar! Pehr Backman snoppade talgljuset och satt och lekte med den stora ljussaxen, medan han talade.
De afsöndringar åfjord under eganderält, som, enligt förra Enskiftes-författningar, i behörig ordning skett från boställen, ege framtida bestånd. §. 9- Hemmans innehafvare ege, så länge han ränta och öfrige utskylder för hemmanet rigligt utgör, sjelf uppbära den afgäld, som för upplåten lägenhet erläggas skall; men brister han deri, bör Kronans uppbördsman samr ma afgäld, der den icke redan för året finnes vara af lägenhets-innehafvaren betald, till den bristande räntans och andra hemmansskyldigheters utgörande uppbära. § pollar någon genom arf erhållit lott i hemmansdel af den i i r morn. omnämnde natur, och är samma lott så ringa, att han ej, efter grunderna i i Cap. af denna Förordning, kan få den besitta;, vare lian då berättigad att vinna utbrytning för sin lott, under full eganderätt i en så beskaffad lägenhet, hvarom r, 2 och /p §§. af detta Gap. handla, så vida hinder icke deremot finnes möta; och varde lägenhetens storlek i förhållande till arfslotten, under iagttagande af de i nämnde §§. stadgade vilkor, efter föregången undersökning af Sockne-nämnd bestämd af Domaren , der ej veder - ■Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-TJtskottens Utlåtande, N-o< 28. 21 börande derom i godo åsämjas. Företrädesrätt till utbrytning af sådan lägenhet flere arfvingar emellan bestämmes efter enahanda grund, som angående lösen utur jord, arfvingar emellan, stadgad är. Ej må annorledes, än i 2 §. sägs, af hemmansdels jordrymd för arftagare utbrytas mera än en tredjedel, deruti inberäknade, hvad från samma hemmansdel förut kan vara upplåtet och afsöndradt. § 1 '• 1 morn..
Sjöberg att till sitt enskilda ombud utlemna en till Kongl. Svea Hofrätt ställd besvärsskrift, rörande förment olaglighet vid Sjöbergs qvarhållande i häktet; och sedan jag funnit mig föranlåten att emot Direktören för detta förfarande låta anställa åtal, hvilket hos Stockholms Itådstufvurätt blifvit utfördt; så har Rådstugurätten genom utslag den 5 December 1854 sig utlåtit, att ehuru Direktören, till stöd för ofvanberörde af honom erkända vägran, åberopat så väl allmänna lagens stadgande och de fängelsebevakningen meddelade särskilda instruktioner, de der skulle innehålla förbud för till straffs undergående häktad person att för sin rätts iakttagande af enskildt ombud sig begagna, som äfven föreskriften i ett af Kongl. Styrelsen öfver Fängelser och Arbetsinrättningar i Riket den 10 Sept. 1852 meddeladt protokollsutdrag, hvaruti, i fråga om tillåtelse för Sjöberg att från fängelset få utlemna af honom författade skrifter, funnes förordnadt, att sådane skrifter, som rörde annat än hans enskilda angelägenheter, borde af Fängelsedirektören till Öfverståthållareembetet öfverlemnas för att, efter dess beprölvande, vederbörande till handa hållas, samt Direktören velat anse det ämne, som utgjort föremål lör Sjöbergs berörde klagoskrift, vara al allmän och ej enskild beskaffenhet; likväl och som Direktören lika litet i allmänna lagen och de,angående fångars behandling meddelte stadganden, ägt skäl för sin vägran att låta en till Öfverdomstol ställd besvärsskrift af fånge genom enskild person fortskaffas, som Direktören bordt af förbemälte Kongl. Styrelses omförmälta särskilda instruktion finna sig förhindrad att Sjöberg sådan rättighet tillstädja, enär det genom samma instruktion stadgade förbud för honom, att skrifter omedelbart från fängelset utlemna, afsett, enligt dess uttryckliga ordalydelse, endast sådane skrifter, hvilka icke, i likhet med den i fråga varande, anginge Sjöbergs enskilda person och angelägenheter; ansåge väl llådstufvurätten
Stånd stannade således här emot två, och omröstning hade väl, enligt hittills antagen ordning bort förekomma i förstärkt Slats—Utskott, då här var fråga om en af Kongl. Majit lill Rikets Ständer afgifven nådig Proposition, som hade afseende på Statsverkets utgifter eller minskade inkomster. Hvarföre denna Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Maj:ts nådiga Proposition nu behandlades på samma sätt som de motioner, hvilka anses förfalla, då två Stånd stanna emot två, kan jag ej inse. Jag anser mig derföre nu ega fulla skäl att afgifva motion i samma syfte med den nådiga Propositionen vid sistlidne riksdag. Alt arrendatorn Hultenbergs bekymmersamma belägenhet icke förbättrades genom den behandling Kongl. Maj:ts nådiga Proposition vid sistlidne riksdag rönte, ligger i öppen dag; snarare har hans belägenhet försämrats derigenom, att han nu drabbas af en större åsamkad rest af arrendet, som han med mycket skäl hoppades skulle blifva honom efterskänkt. Till stöd för denna motion anser jag mig icke nu behöfva upprepa de bevekande skäl, som sistlidne riksdag i Kongl. Maj.ts nådiga Proposition voro upptagna; jag anser här vara nog att åberopa Höglofliga Stats-Utskotlets egna skäl tor tillstyrkande af bifall till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, och derjemte härhos bifoga de handlingar, som fullständigt upplysa behofvet af den utaf Hultenberg sökta eftergiften. Jag inskränker mig derföre nu alt anhålla det mätte Rikets Höglofliga Ständer behjerta Hultenbergs brydsamma belägenhet, och, i likhet med hvad Höglofliga StatsUtskottet sistlidne riksdag tillstyrkt, Höglofliga Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet biföll, elterskänka arrendatorn C. H. Hultenberg oguldet arrende för åren 1857 och 1858, utgörande tillsammans 2,703 R:dr 25 öre R:mt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 26 November 1862. E. J. Rudberg, från Öland.
Af den anledning, att. konto för ”byggnader och reparationer” i Styrelsens bufvudböcker innefattade gemensam rodovisning för hvad af förslagsanslaget till fångars vård och underhåll till berörde föremål utgått och för den andel af reservationsanslaget å 7:de hufvudtileln till byggnader och reparationer i landsorten, som för länsoch kronofängelsernas underhåll med 4,000 R:dr årligen till styrelsen utbetaldes, samt att i följd deraf, det icke kunnat utrönas, huruvida behållningar å detta sednare anslag uppkommit, eller om, i händelse åter brist deruti uppstått, densamma blifvit betäckt af derå möjligen befintliga reservationer från föregående år eller af förslagsanslaget lill fångars vård och underhåll, hafva Revisorerne anmärkt delta förhållande, samt, enär genom ett sådant bokföringssätt anslaget 5 7:dc hufvudtileln, emot Rikets åren 1850 och 1851 församlade Ständers beslut, fått naturen af förslagsanslag, yrkat, att nämnde anslag lill länsoch krono-häktenas underhåll hädanefter må i räkenskaperna särskildt redovisas. I anledning häraf har Kongl.
Jag tänkte alldeles icke på att bli bjuden in, ej heller visste jag att Axel var hemma. Emellertid tvingade hon mig upp att dricka kaffe. Efter det kom Axel, och vi satte oss i salongen för att prata. Axel hade fördelen att vända ryggen mot dagen, det lagar han alltid. Han talade ovanligt mycket. Berättade om sin morbror, länsmannen, som ”äter och sofver som ett djur och har en förskräcklig hop ungar.” Gumman föll honom ständigt i talet. Med ett ord, de småkifvade. Gumman sade högt till mig att Axel var ” i sitt värsta, så att nu hade jag tillfälle att se honom sådan han kan vara. Jag fann honom, sanningen att säga, ganska älskvärd. Visserligen en smula nervös, men mera meddelsam än han plägar vara. Jag bad honom spela, ty gumman kunde omöjligt låta honom tala i ro. ”Det är för tidigt,” svarade han; orden kommo sakta, liksom beslöjadt, de innehöllo både en begäran att jag skulle stanna och ett löfte att han ville sjunga. Jag ville gå innan qväll, ty jag var klädd i min hvardagsklädning och ville ej presentera mig för de främmande i den. Ida var mycket envis att jag skulle stanna. Axel sade ej ett ord. Han gick helt tyst till pianot och började preludiera, sakta, med det der själfulla föredraget som jag tycker så mycket om. ”Nej, nej, spela inte,” sade jag hastigt, med låg röst. Han fortfor att spela utan att vända sig om. Jag måste tiga och lyssna. ”Åh nej – gör det inte – hur skall jag då kunna gå!” Melodierna växte i styrka, de väfde in mig i sitt nät, hvad skulle jag göra? – en bön i ord kan man afslå, men en bön i toner! — Jag stannade naturligtvis. Satte mig tyst i soffan hos Ida för att lyssna och så sjöng han. När han tystnade ville jag säga farväl. ”Om du på inga vilkor vill stanna i qväll, så måste du lofva mig att komma hit i morgon i stället,” envisades Ida, ”då äro våra främmande resta.” ”Nej det vill jag för ingen del lofva,” svarade jag raskt, ”det skulle ju se ut som om jag vore rädd för dem.” ”Ja det tycker jag också,” inföll Axel. Det var det första han yttrade i saken.
Skrifv. iV:o 149- 353 deruti, dels enahanda förslag och önskningar, som Ständernes omförmälda underdåniga Skrifvelse innefattar, äro förnyade, dels ock blifvit yrkadt: att Stockholms Stads Collegier, Kämnärs-Rätterne uti Städerne i allmänhet samt de Rådstu fvuRä t ter, som tillika innefatta KämnersRätter, nemligen då mål af dem i sistnämnde egenskap varda handlagde, måtte förklaras berättigade till lika Expeditions-lösen, som vid IläradsRätterne, enligt nu gällande Taxa, är bestämd; att RådstufvuRätterne i Städerne af alla de ofrälse Sterbhus, hvarifrån Bouppteckningarne böra till dessa Domstolar inlemnas, och der desamma icke genom RådstufvuRättens egna medel blifvit förrättade, skulle ega att, för Boupptecknings inregistrerande och förvarande, jemte påskrift å det exemplar, som utlemnäs, beräkna och uppbära lika arfvode, som uti Expeditions-Taxan är Häradshöfdingarne tillagdt; att Magistrats-Secreterare och Notarier vid RådstufvuRätterne måtte, för Communicationsoch Remissorial-Resolutiener i enskilda mål, fa uppbära enahanda lösen, som för LandsCancellierne stadgad är; att ExecutionsGevaldiger i Städerne, utom Stockholm, kunde tillerkännas ett visst lämpligt arfvode för enskilda utmätningar, sorn af dem förrättas, hvilket arfvode , som ansetts skäligen kunna bestämmas till a4 ak. Banco för hvarje utmätnings-förrättning, borde, i sammanhang med den till betalningådömda summan, hos Gäldenären utmätas; och att, med ändring af E. K. Maj:ts Nådiga Bref Bihang t. R. S:s Fröt. tOale Sami, 45 354 Exp. Utsh. Förslag till und. Slrifv.
Halfmogna spritärter utspritas, späda morötter, röda, hvita och gula, palsternackor, persiljerötter, små blomkålsklyftor sönderskäras så små som ärterna; slå allt samman i kokande vatten samt 3 1 4 ort smör, uppkokas hastigt, uppöses sedan i små burkar (hummerburkar), påhälles litet spad med socker uti. Lödas sedan igen och kokas i en vattengryta en half timma eller mera efter burkarnes storlek. Förvaras sedan så länge som helst, blott burkarne äro täta. Vid behof användes sedan en burk i sänder och persilja tillsättes. Har man då litet buljong får man en mycket god grönsoppa. Jemtländska. Strömming på olika sätt. 1) Grafvad strömming. Den fläkes varsamt samt skinn och ryggben borttagas. Sedan lägges den uti litet ättika och vatten, tills den är lös och hvit uti köttet, då den upptages utan att tvättas. En lag i i — \ i i K i I U l_J IN göres af ättika och socker samt litet dill, som hälles öfver strömmingen. Bör stå ett par timmar innan den serveras till smörgåsbord. 2) Strömming som sardiner. En låda insattes i någorlunda varm ugn med ett stycke smör uti; då det smält, ditlägges strömmingen, med ryggen upp, och saltas litet derpå samt insattes i ugnen. Skulle den se torr ut, ditlägges mera smör. Användes till smörgåsbord. 3) Strömming som anjovis. Till 20 " B små strömming (som ej tvättas, men innanmätet urtages) tages 3 ort nejlikor, 3 ort ingefära, 1J ort sandel, G ort starkpeppar, 6 ort kryddpeppar, 3 ort spansk humle (köpes på apoteket), 3 ort lagerblad, 1 S socker samt 3 ' SS salt. Kryddorna krossas och läggas hvarftals med strömmingen, men underst och öfverst kryddor. Bör stå i sex veckor innan den användes. Ebba. Bakning. Skånska limpor. Tidigt på morgonen uppkokas 8 liter vatten och hälles kokhett på sammalet rågmjöl, hvarefter degen piskas och genomarbetas med ett roder under minst en timmes tid. Derefter står degen öfverhöljd till qvällen.