Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del tror jag, att redactionsfrågorna sedermera kunna afgöras, och alt hufvudfrågan nu borde framställas; och som den införda meningen om nedsättning synes mig vara så oskyldig, att den icke lärer kunna föranleda tili votering, äfven om Konungens rätt alt nedsätta tullen redan förut skulle vara stadgad, lärer det vara öfver förhöjningen, som vi komma att votera; och anhåller jag, att mitt förslag dervid må uppsättas i motsatts deremot. Herr Tham: Om jag förstått Herrar Hjerta och Rosenblad riktigt, är deras me - Den 28 O c t o b e r e. m. ning att motsätta sig all förhöjning af tullen, och jag hemställer således, 0111 icke först genom votering kunde afgöras frågan, huruvida Konungen skall berättigas att förhöja tullen, äfven utan afseende på förhållandet med utländska Magter, hvarefter de Öfriga frågorna sedermera lätt torde kunna afgöras; ty frågan, huruvida meningen, rörande nedsättningen, skall qvarstå eller icke, är så obetydlig, att den väl icke kan förorsaka votering. Jag anhåller derföre, att den stora hufvudskiljaktigbeten emellan Friherre Åkerhjelm, Herr Lefren och Herr af Billbergh med flera, å ena sidan, samt Herr Hjerta, Herr Rosenblad och mig, åden andra, först måtte afgöras. Herr Lefren: Jag instämmer till alla delar uti Herr Tliams senaste yttrande. Herr Rosenblad har sjelf medgifvit, att hans förslag icke kan stå tillsammans med deras mening, som önska, alt till Konungen öfverlemna förhöjningsrätten. Herr von Hartmansdorff\ August:
Gummorna började slå ifrån sig all harm öfver världens orättvisa, allt tungsamt tal om » äringen » (jordbruket), svårigheten att göra tjänaren till lags med årskläderna och gubbarnas missunsamhet, när det gällde hö till korna, och deras snålhet på hjälp frän kvinnfolken. De kommo i riktig feststämning. » Och annars heller! » Det blef ett samfäldt utrop af beundran. Kommo inte både Ingrid och Karin in genom dörren, klädda i » stycke och mössa » (spetsstycke och bindmössa), Ingrid som ungmor med svartmössa och Karin som » gammstinta » med blåmössa. Voro de inte så » munt » (munviga) och roliga, så att gummorna rent af kunde förgås af skratt! Ingrid satt där och tofkade sig i » yga » (ögonen) med snytnäsduken och gret öfver Pelle, gubben hennes, » som körde upp henne klockan tre på morgonen, för att hon skulle koka kaffe, då han inte gaf sig förrän han fick tio koppar på sängen. » Karin körde mor Dordi från rocken och » toka des » med henne på alla vis, för hon skulle få bli sonhustrun hennes. Hon sade, att hon hade satt på sig blåmössan och skulle &gt;vänta », hvilket väl kunde tarfvas, då den son Dordi fått på gamla dagar var bara lillpojken ännu. Dordi kunde inte låta bli att vara med på mam sellernas tokeri, » de voro ju bara barna och in genting ondt i dem. » » Leka hafver ock sin tid, » citerade hon ursäktande. Så, midt i stimmet och skrattet, kom ungprä- sten in. Ingrid satt just och talade om, hvilken välsignelse hon hade på gården, om tvillingkalfvar och små lam, som voro välsignade med åtta fötter, då pastorn kom och slog henne i handen. » Goddag ungmor, » sade han. Hon vardt eldanste röd, tog åt hufvudet och slängde af mössan. Men då föll hela hårmassan ner. Håret hade suttit utkammadt, uppvridet och instoppadt under mössan, och nu föll det ner så tungt och tjockt och grant. Ingrid sprang på dörren.
Det ar klart, att hvad bergväsendet angår, så har fogden ingenting all med grufvubrytning 644 Den 30 Januari. skalla; ilet tillhörer redan i förväg bergmästare och geshworner att deröfver hafva tillsyn, oell det är således icke riktigt att i en skrifvelse till Konungen omtala en sådan öfverflytlning, emedan det icke blifver någon öfverllyllning utaf. Saken i öfrigt är riktig: bergsfogdetjensterne äro ouyttige och öfverflöd ige. * Hr von Troil, Samuel Gust: Då denna fråga inom Ekon.Utsk. behandlades, var jag frånvarande på permission, oell kan ej tillräkna mig någon förtjenst, eller taga åt mig skammen för della hetänk., men vill förena mig i den af Frih. Cederström gjorda anhållan om återremiss, dels på de skäl han anfört, och dels derföre, att af betänk, upplyses, att Bergscoll., hvilken auctoritet del närmast åligger alt bedömma huruvida bergsfogdarne äro hehöflige eller icke, hos Konungen tillstyrkt, alt deras antal må förminskas till 6. För närvarande är deras antal Hi, och alt Ulsk. haft något skäl att anse detta något för stort och derföre bort föreslå förminskning deri, detta är uppenbart. Huruvida åter Utsk. rätt förfarit, som föreslagit dessa tjenstemäns försvinnande helt och hållet, derom vill jag icke inlåta mig i undersökning, utan anhåller ora återremiss å betänk. Gr. Posse: I mitt förra yttrande har jag på förhand antydt, att bergsfogdarnes antal är för stort, och jag trodde, att min bestämda uppgift, det jag visste och vore berättigad att säga, att denna fråga är beroende pä föredragning och färdig lill föredragning hos Konungen, skulle vara ett tillräckligt skäl för all nu befria Ekon.Utsk. från en öfverflödig återremiss och ytterligare arbete. Jag vet icke hvartill äterremissen egentligen skulle tjena, om ock Utsk. skulle komma med ett förslag, sådant som jag förmodar det borde blifva, nemi. att antalet bergsfogdar föreslogs att minskas.
Att någon olägenhet för trafiken kan vara förenad dermed att jernbanan drages vinkelrätt öfver Riddarholmsbron och att hinder för några ångbåtsresande individer någon gång derigenom kan uppstå, må villigt medgifva®, liksom att möjligen någon olycka af en eller annan beskaffenhet på denna plats kan tima, men icke kan man med något giltigt skål påstå att de få, som kunna understundom för några få minuter blifva vid denna bro uppehållna genom ett jernvågståg, ega båttre eller större rått till beqväm och obehindrad trafik, ån hela den till och från bufvudstaden resande allmänheten, ån alla varuförsåndare eller afnämare inom alla delar af Stockholm, inom Upland och Westmanland, eller vestra, östra och södra Sverige. Af samma skål skulle äfven all åkning på gatorna förbjudas, enär understundom inträffar att de gående genom längre filer af lass eller andra vagnar hindras att så fort, som de kunde önska, passera der och hvar på gatorne eller öfver broar. Utskottets mödosamma, ehuru ingalunda noggranna undersökningar och uträkningar för att ådagalägga att endast en obetydlig trafik skulle uppkomma å denna bandel, i intet fall tillräcklig att betåcka omkostnaderna, ån mindre att lemna någon vinst, ega för mig intet värde, enär jag anser att man för den vestra stambanans framdragande från Liljeholmen eller någon annan punkt å Södermalm till en stationsgård vid Clara, med lika litet skål kan tala om underhållskostnader å eller vinst af denna särskilda del af vestra stambanan, som om vinst ejler förlust å hvarje annan lösryckt bandel mellan tvånne stationer å Statens stambanor; och detta så mycket mindre, som uti det belopp af 3,070,000 B:dr, som Kongl. Maj;t föreslagit, ingå omkring 500,000 R:dr för uppbyggande af sjelfva stationsgården, så framt man nemligen icke går ända derhän, att i likhet med hvad äfven inom Utskottet blifvit uttaladt, anse att hufvudstaden och den trafikerande allmänheten kunna och böra vara fullt tillfredsställda med den provisoriska bangård, som vid Fatbursjön år anlagd.
Denna punkt är visserligen af största vigt; men på samma gång som just uti denna punkt Läroverk-komitéens förslag ega företräde framför motsvarande punkt uti den nu gällande lagen, står verkligen också berörde punkt uti Komitéens förslag i öfrigt uti så nära konseqvens med de andra delarne af den nådiga stadgan, att någon egentlig förändring af nämnde stadga i sin helhet icke kan påstås genom vidtagande af förev:de åtgärd komma att ega rum. Hvad derefter beträffar samme talares yttrande att det skulle blifva förenadt med stora vådor att öfverlemna den mundtliga förklaringen till vederbörande folkskollärare, synes mig den uti berörde hänseende uttalade farhåga redan hafva blifvit af Hr Cederschiöld pä ett fullt tillfredsställande sätt vederlagd; hvadan jag får uti nämnde svaromål till alla delar instämma. Hr Carlheim-Gylleuskjöld har vidare uti dess sednare anförande anmärkt som en inkonseqvens af Hr Cederschiöld och mig att vilja bibehålla Luthers lilla katekes, på samma gång som vi önskat förändring af den äfven uti läroboken förekommande förm af frågor och svar. Med ani. häraf ber jag dock att få erinra att i alside å Luthers lilla katekes ett särskildt förhållande eger rum. Man torde nemligen böra ihågkomma att denna katekes icke allenast är ganska kort, utan ock skrifven af vår Reformations grundläggare, samt att den dessutom nr inom vår kyrka antagen som en symbolisk bok. Detta oaktadt, anser jag icke att denna lärobok bör stå ensam, utan att rätteligen vid sidan af densamma den Bibliska Historien skall ställas. Med detta ord »Biblisk Historia» menar jag dock icke dessa ofta högst lumpna compendier, hvilka icke sällan vid våra folkskolor och läroverk begagnas, utan en fullständig Biblisk Historia.
), Lund, 1 kr. ; En af Iduns läsarinnor, Eskilstuna postst., 1 kr. 50 öre; Elin, 25 öre; E. L., Norrköping, 50 öre; Vendia, Skara, 1 kr. ; Maria Hbg, Sthlm, 3 kr. ; — f — g, Sthlm, 3 kr. ; » Blygsam », 25 öre; » Litet men välment », 25 öre; Viran, H — berg, 25 öre; Lilla Elsa, Sthlm, 10 öre; Mina H., 20 öre; Anni, Sthlm, 1 kr. ; tillsammans 41 kr. Insamlingen fortfar. med tacksamhet. De minsta bidrag mottagas Red. af Idun. Arbetsamhet. fjFrbetet har en gyllene grund, säger ett främmande ' i ordspråk, och så är det äfven. Det bär frukt för den, som hängifver sig åt det samma, samt skänker honom lycka och välsignelse. Efter som det är grundvalen till all välmåga, borde man så tidigt som möjligt vänja sina barn vid arbetsamhet och söka bekämpa den lärja, som nu en gång ligger i den menskliga naturen. Det är ej lätt alt hos den arbetsskygge drifva ut begäret efter sysslolöshet, och lycklig derför den, som vant sig vid och finner nöje i arbetet. Ett ordspråk säger likaledes: lätjan är alla lasters moder — den late skall aldrig känna sig lycklig, ty menniskan är bestämd för arbete. Man har också ofta gjort den erfarenheten, att de flitiga och arbetsamma menniskorna mindre lida af sjukdomar än de, som sky arbetet och öfverlemna sig åt lätjan. Den senare förslappar själskrafterna, under det arbetet stärker och uppfriskar dem. A f denna orsak bör man tillhålla barnen att arbeta, söka utbilda deras förståud och lära dem att sjelfva förtjena. Hvarje vinst, om än så liten, sporrar till arbete och barnen glädja sig, om de sjelfva kunnat förtjena något. Man bör dock leda dem med förstånd och städse hafva det goda ändamålet i sigte. Genom kunskapers förvärfvande vidgas åsigterna, erhållas medel till lyckans vinnande, äfvensom kraft att med lätthet öfvervinna de hinder och faror, som möta i lifvet.
Detta missbruk eller denna hämnd kan visserligen någon gång utöfvas; men om det deremot, på sätt yrhadt blifvit, tillätes församlingarna att sjelfva bålla fattighjonen till arbete, att, om så behöfves, läsa in dem, för att förrätta sina göromål o. s. v., så förmodar jag, alt denna hämnd icke skall så lätt kunna utan påföljd utföras. Ville man åter icke låta församlingen sjelf betala denna resekostnad, så befarar jag, att R. St. nödgades bestå ett särskildt förslagsanslag för tiggares resor här i landet, då desse utan tvifvel skulle finna det rätt beqvämt, alt först gå ifrån den församling, till hvilken de hörde, och sedan få fri hemresa och troligen äfven resekost af Kronans medel. De kunde då blifva mera bereste, än mången embetsman, för hvilken man vill neka förhöjd lön, och äfvenledes resekostnadsersältning i händelse skjutspenningarna förhöjdes. Jag instämmer med dem, sorn yrkat återremiss af delta betänkande. lif Lagergren, Anders: Då Faltigvårds-comite'ens betänk, remitterades till Ulsktn, vågade jag den anmärka., alt R. St, hellre än att afgifva ett utarbeladt Jagförslag, borde inskränka sig till bedömmande af de allm. grunder, som borde bestämma ett sådant; oell jag kan vid delta tillfälle icke annat än vidhålla min då yttrade åsigt. Den mängd af anmärknjr, som vid nu föredragna betänk, blifvit gjorda, styrker min mening ännu ytterligare. I afseende på <le grunder, som hade bort af Utsk:n afgörnsj skulle jag först hafva salt sjelfva utredningen, huruvida 1833 års beryktade författning om laga försvar bort bibehållas eller icke.
Går värdet ej öfver femton Riksdaler och är gerningen ej utmärkt med sådan omständighet, att den ändå, efter ty i 7, 10 elter 12 § sågs, för stöld anses skall; då kallas den snatteri; och vare straffet derå böter, högst etthundra Riksdaler, eller fängelse i högst sex månader. 3 §. Begår någon stöld eller snatteri af säd, skuren eller oskuren, hö eller halm, stackadt eller ostackadt, ute å mark; vexande fruktträd; trädeller jord frukt ur tiädgård eller på åker, eller annat, som der planterad t eller sådt är; buggen ved, timmer, gärdsel eller annat dylikt i skog eller eljest ute ä mark eller å fiol lied, åker-, köreller trädgårdsredskap ute å mark; uteliggandc malm vid grufva eller redskap, som till gr ufved rift hörer och ej instängd är; utestående bistock, fisk ur dammar, sumpar, nät, mjärdar, katsor eller annot fisketyg, eller ock sjelfva fisketyget, som ute ligger; foglar eller andra djur ur jagt redskap elier sjelfva redskapen ute å marken; ankare eller låg, hvarmed uteliggaude fartyg för - Lag-Vtskollels Betänkande Jt? 35. 43 töjdt är; eller ock saker, som lill blekning eller torkning eller för annan sädan orsak utlagda eller utställda äro; eller mjölkar man annans ko, får eller get, i uppsåt alt mjölken sig eller annan tillegna, eller tager man olofligen tagel ur mahn eller svans på häst, under det kreaturet går i bete ute ä mark; det vare, vid straffets bestämmande, såsom försvärande omständighet ansedt; och må, i ty fall, vid stöld, liden för straffarbetet till ett år höjas. Går, vid stöld, värdet af det tillgripna öfver ett tusen Riksdaler; då må ock sådan förhöjning af tiden för straffarbetet ske, sorn nu sagd är. 4 §. Begår någon stöld eller snatteri i Konungens slolt eller af det, som veterligen tillhörer
Det kan hända, att jag inom i contractet utsatt tid, men icke inom 3 månader, kan få dessa villkor fullgjorda, och då skulle, enl. detta förslag, min rätt ovillkorligen gå förlorad, och ett bedrägligt köp, som under liden blifvit upprättadt, och hvarpå köpebref följt, skulle hafva företräde framför mitt, som blifvit lagligen afslutadt. Hr Coyet: I anledn. af Gr. Frölichs invändning får jag blott nämna, att i lagen icke finnes någon bestämd föreskrift huru köpebrefvet skall vara upprättadt, utan får man ofta lagfara med köpecontractet, då icke något särskildt köpebref finnes. Således kan här icke göras bestämd skilnad på hvad köpecontractet och köpebrefvet innehåller. Hvad åter angår Hr Printzenskölds anmärkn. att man vore skyldig lagfara inom 3 månader, så är det blott stadgadt, att man inom denna tid skall hafva uppvisat sina åtkomst-handlingar; men äro de icke fullständiga, får man sedermera complettera de handlingar, som fordras för lagfartens vinnande. Hr Cederschjöld: Jag hade icke ämnat vidare yttra mig i detta ämne, men Hr Printzensköld har tvungit mig dertill genom åberopande af ett skäl, som, om det vore grtindadt på Utsk:s förslag, vore det enda af någon vigt, som jag hort deremot anföras. Men Utsk. har äfven förebyggt den olägenhet, som nu af den värda talaren blifvit framställd, enär förslaget innehåller, att köparen inom 3 månader efter företeende af sin åtkomsthandling må, derest han ej kan fullgöra hvad till lagfartens vinnande nödigt är, instämma sin talan till rätten. Han har således derefter rättighet att genom rättegång styrka, del han köpt, och förlorar sin talan endast i fall sådant ej kan genom rättegången styrkas. Jag tror sålunda, att Utsk. äfven i detta fall betänkt och bevakat köparens rätt. Hr Printzensköld: Det förundrar mig i sanning att Hr Cederschjöld, såsom ett stöd för della förslag, kunnat åberopa LagUtsk:s förutsättning, att roan skulle stämma om en sak, hvarom ingen tvist är.
RegeringsFormen, i stället för orden Frälse eller Ofrälse, borde sättas Frälse och Ofrälse, och att 26 röster ansett endast böra sättas In~ födde Svenske Män. I följd hvaraf, enligt 56 §. Regeringsformen, Förslaget om Orden Frälse och Ofrälse skulle till nästa Riksdag blifva hvilande. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard* hade inlemnat följande: Wördsamt Memorial. Det är, enligt min öfvertygelse, både i sin princip rättvist, och till sina följder nyttigt, att val till Utskott innebära uttrycket af den allmänna villjan i Ståndet. Då dessa val förrättades af Electorer, som directe valdes af hela Ståndet, voro dessa val, mer och mindre om icke alltid fullkomligt, uttryck af hela Ståndets önskan. Men sedan Inrättningen med Bankmän åter infördes, uppoffrades det stora ändamålet - V. 2. Den 2g Juli e. m. Ts45 let, att till Utskottens Medlemmar skulle utses de, som af Ståndet ägde mesta förtroendet, för det mindre, att facilitera Electorsvalen vid ofta inträffande ledighet, det vill säga , sak uppoffrades för form. I följd af sakens natur, hvarigenom till exempel på en Ränk ibland ej finnes mer än en Medlem, kunna de valde'Bänkman ej alltid anses för de Medlemmar i Ståndet, som äga Dess stöpsta förtroende till utväljande af Electorer och således indirecte äfven af Medlemmar till Utskott; och r.är detta är gifvet, bestämmes icke heller alltid valet till Electorer, och således icke heller till Utskott af Ståndets allmänna förtroende; utan det blir en ren hazard, om den allmänna villjan kan. genom den dubbla omvägen af Bänkman och Electorer, tränga igenom till bestämmandet af valen till Utskott.
Då jag verkligen hade önskat och hoppats att icke detta förhållande hade inträffat, så hade jag också alldeles icke beredt mig på tala i ämnet, men då emedlertid så många satser af flere värde talare här blifvit framställda, hvilka jag tror vara alldeles origtiga och som stå i fullkomlig strid med rätta förhållandet, sådant som jag upfaltat detsamma, så må det icke heller förmenas mig att yttra mig i frågan. Oaktadt Frih. Sprengtporten yttrat, alt så mycket vore taladt i frågan, att SlatsUtsk. icke skulle kunna laga kännedom derom och således del gamla ordspråket skulle göra sig gällande, att den som kommer först till qvarn, han får först mala, till följd hvaraf våra yttranden, såsom sednast afgifna, kunde blifva lemnade utan afseende, men jag likväl icke kunnat medge, att här yttra den åsigten, att när det är fråga om alt anlägga en nationel och icke en lokal jernväg, så får man lof att se den från den större vidden eller den fullkomligt nationella: då får man ursäkta mig om jag tror, alt den som bäst kan bedöma den saken, det är den, som är fullkomligt nationel och opartisk, och det är Regeringen. Jag får säga att jag håller mig till K. M:s Nåd. Propos. i afseende på jernvägens riktning, och märkligt är, att under föregå:de riksdagar hafva högst få röster någonsin yttrat sig uti en annan mening, ån alt denna riktning vore den rätta. Jag måste vid delta tillfälle gendrifva hvad som är sagdt, alt det icke vore fråga om att Köping-Hultsvägen utgjorde cn del af den utaf K. M:t befallda jernvägen emellan Stockholm och Götheborg. Tvertom var det alltid sagdt, att Köping-Hults-vägen var en del af den utaf K. M:t anbefallda jernvägen emellan Stockholm och Götheborg, men den framstod likväl med det egna förhållande med sig, att den utgjorde ett belt för sig sjelf, hvarigenom den undanröjde den betänklighet, som så många byste emot ett jernvägsföretag, nemligen alt man skulle vara nödsakad att fortsätta dermed, sedan män en -gång börjat.
Postverkets budget; — samt, till följd häraf, yrka återremiss af nu förevarande punkt; men då Irenne föregående talare framställt ett sådant yrkande, och ett Riks-Stånd, Vällofl. Borgare-Ståndet, beslutat punktens återremitterande, vågar äfven jag hemställa, det R. o. Ad. behagade fatta enahanda beslut. Frih. Liljencrantz: Jag måste bekänna, att Hr Tor nerhjelms yttrande, att, äfven om R. o. Ad. återremitterade denna punkt, den skulle komma tillbaka i oförändradt skick, hos mig uppväckte största förvåning, ty jag hade hoppats, att, derest R. o. Ad. fattade enahanda beslut i denna fråga som Borgare-Ståndet och förklarade, att Utsk:ts Utlåt, icke innehölle de upplysningar, som Ståndet ansåge sig behöfva, för att kunna öfver frågan besluta, skulle Utslot tillmötesgå dessa två Stånds önskan och med beredvillighet lemna de äskade upplysningarne. Det förefaller särdeles besynnerligt, att Utsk:t tillstyrkt en förhöjning af 500,000 rdr till Postverket, utan att uppgifva för hvilka ändamål denna förhöjning erfordras; min fulla öfvertygelse är, att om R. o. Ad. med anledning häraf återremitterade ärendet, så skulle Utskrts majoritet, om icke Hr Tornerhjelm, villigt meddela R. o. Ad. motiverna för Utsk:ts hemställan, och äfven i öfrigt närmare utreda de med frågan sammanhängande förhållanden. Här har blifvit anmärkt, att det icke vore lämpligt att i sammanhang med den nu föredragna punkten besluta aflåtande af en underd. skrifvelse till K. M:t angående uppgörande af förslag till stat för Postverket, men jag får fästa uppmärksamheten derpå, att då man beviljar penningeanslag, man äfven torde kunna bestämma, hvad man önskar i ersättning derför.
Man har framhållit olämpligheten af detta straff i så måtto, att det hardt drabbar den ene, under det att det knappast kännes för den andre; att det ofta nog för den, som det drabbar hårdast, medför fattigdom och elände, ej blott för honom sjelf, utan äfven för hela hans familj. Denna ojemnhet, med hvilken bötesstraffet drabbar den skyldige, har alstrat tanken, att det borde afskaflfas; man har likväl funnit detta overkställbart, emedan man för en mängd smärre förbrytelser icke kunnat finna något passande straff att sätta i stället för detsamma. Men då man sålunda nödgats bibehålla bötesstraffet, qvarstår dock oförminskad den anledning man haft till fruktan att genom ett strängt utkräfvande af böter en mängd personer skulle försättas i fattigdom och elände. Det kan icke vara förenligt med statens intresse att, genom utkräfvande till yttersta skärfven af ådömda böter, bringa på fattighuset personer, hvilka, om deras små tillgångar fått vara qvar, genom sitt arbete kunde hafva försörjt sig och sina familjer. Genom min ställning såsom embetsman har jag varit alltför ofta i tillfälle att se menniskor på detta sätt beröfvade sin bergning och drifna ifrån hus och hem, för att jag skulle tro, att det kunde räknas Lag-Utsk:t till last, att det vid bestämmandet af det fall, då böter få uttagas, gått lindrigare tillväga än K. M. föreslagit. Man har anmärkt, att stadgandena i den nu föreslagna §:n skulle vara allt för obestämda; jag erkänner det. Det hade varit önskligt att finna mera bestämda uttryck, men såväl af detta förslag, som af det, hvilket finnes inlaget uti Högsta Domstolens, K. M:s Propos. bilagde prot:r, finner R. o. Ad. att stora svårigheter i detta afseende möta. Jag har haft tillfälle öfvertyga mig derom, att ordalagen uti det af tvenne ledamöter utaf Högsta Domstolen framställda förslag af sjelfva dessa ledamöter icke ansetts vara fullt tillfredsställande, och Utsk:t har flerfaldiga gånger försökt att åt denna fråga gifva den lämpligaste lösning, samt kommit till det resultat, som här blifvit framstäldt till det Höglofl.