Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det slags låne-rörelse, Riksgälds-kontoret, såsom ofvan är oniförmäldt, numera i betydlig utsträckning bedrifver, måste för Riksgälds-kontorets bestämmelse vara mera främmande och kan ej heller för allmänna rörelsen medföra den nytta, som borde kunna påräknas om samma låne-rörelse utöfvades af ett penninge-utlånande Verk. Den förra af dessa förutsättningar grunda Revisorerne på det kända förhållandet, att Riksgälds-kontoret, för att vara beredt på förestående utbetalningar, måste antingen i förtid indrifva utlånade medel och genom dylik åtgärd för sig sjelf föranleda ränte-förlust, eller ock, till förekommande deraf, eller möjligen äfven af andra orsaker, anlita det kreditiv, Riksgälds-kontoret i Banken äger och hvilket är afsedt, ingalunda för att kunna hålla utlånade medel en längre tid fruktbara utan, såsom orden lyda: »för bestridande af Riksgälds-kontoret åliggande utbetalningar. För den sednare förutsättningen åter hemta Revisorerne stöd deraf, att Riksgälds-kontoret ofta måste återfordra utgifna lån å tider, då allmänna rörelsen bäst kunde vara deraf i behof, hvarigenom för denna rörelse störande fluktuationer i penningemarknaden uppstå. Dessa oegentligheter kunde undvikas, derest Riksgälds-kontoret ägde icke allenast att å deposit-räkning hos Banko-Diskont-Verket mot den ränta, som för tillfället vore bestämd, tid efter annan, insätta sina kassa-behållningar, utan äfven att, om behof deraf gjordes, hos Banko-Diskont-Verket upptaga lån mot gällande utlånings-ränta. Riksgälds-kontoret skulle sålunda, utan bedrifvande af särskild utlånings-rörelse, erhålla ränta på inneliggande behållningar, någon gång på det hela för
Strengnäs läroverks behof och får derföre vördsamt föreslå, att, i öfverensstämmelse med ritning och kostnadsförslag, som af mig skola till Stats-Utskottet öfverlemnas, ett anslag af 72,500 R:dr R:mt må vid innevarande riksdag anvisas till förändrad inredning af läroverkshuset i Strengnäs samt till inköp och inredning af ett särskildt hus för hibliothek och samlingar; förbehåi Bih. till B. St. N:o 92. lande jag mig att få till Stats-Utskottet, dit denna motion torde remitteras, få öfverlemna de närmare upplysningar och till ämnet hörande handlingar, som kunna vara af nöden. Stockholm den 28 November 1862. Th. Annerstedt. Af Doktor J. E. Falck s Om åtgärder till Jörekommande af försummad skolgång. Det har under loppet af detta riksmöte så ofta, både här och inom de öfrige Riks-Stånden varit fråga om folkskolan, att jag visserligen icke skulle ånyo hafva vågat påkalla uppmärksamheten för denna angelägenhet, om jag icke i samtlige de gjorda förslagen, såvidt de kommit till min kunskap, trott mig, äfven jag, ännu sakna något som förekommer mig förtjent af uppmärksamhet, Vetenskapens och kyrkans målsmän hafva täflat i bemödandet att åt denna vigtiga samhällsinrättning skaffa förökade anslag, och det torde ursäktas mig, om jag är af den mening, att i denna väg nu kan vara gjordt allt som åtminstone för det närvarande är af nöden och på detta sätt kan vinnas för att åt folkskolan bereda duglige lärare. Att den icke må sakna vederbörligt antal lärjungar är en omsorg, som vida mindre tilldragit sig motionärernes nitälskan, utan att jag likväl kan tillerkänna den mindre betydenhet. Skolinspektörer och skolmöten hafva förenat sig att beklaga de talrika skolförsummelser, som allestädes ega rum.
Den tjensteålder åter, hvilken läraren borde hafva uppnått för att komma i åtnjutande af pension, hafva komiterade föreslagit till 30 år, hufvudsakligen på den allmänna grund, att innehafvaren af en tjenst, för att hafva giltig rätt till pension, borde hafva tjenat så lång tid som lians egentligen verksamma ålder kan anses omfatta. Då emellertid såväl i afseende på lefnadssom tjensteålder undantagsförhållanden kunna ega rum, på hvilka bör fästas billigt afseende, har blifvit föreslaget att i vissa fall en nedsättning i dessa åldersbestämmelser kan medgifvas, i hvilka fall afsked kan erhållas med afkortad pension. Den från kommunerna utgående pensionsafgift har komitéen föreslagit till 4 procent af den lön, för hvilken delaktighet i inrättningen beräknas, eller, som är detsamma, till 5] procent af pensionsbeloppet. Denna bestämmelse är vald såsom uttryckande medelbeloppet emellan den afgift, hvilken var föreslagen i Kongl. Maj:ts Proposition den 7 December 1847 och den, som, enligt fastställda grunder, blifvit antagen för pensionsinrättningarne i Linköpings och Hernösands stift. _ I öfverensstämmelse med dessa åsigter, och på grund af den motivering, som i komiterades Betänkande finnes utförligt framställd, hafva komiterade för ordnandet af folkskolelärarnes pensionering föreslagit följande grunder: l:o. Inrättningen är gemensam för hela riket och omfattar alla lärare och lärarinnor vid såväl högre som egentliga folkskolor. 2:o. Skyldigheten att besörja folkskolelärares pensionering åligger kommunerna med understöd af Staten; inträdet i pensionsinrättningen är obligatoriskt för kommunen. Kongl. Maj:ts Nåd. Beloppet af hel pension bestämmes till tre fjerdedelar af den lön, hvarefter delaktighet i inrättningen beräknas. Denna delaktighet, hvilken är för hvarje skoldistrikt obligatorisk, så vidt den sträcker sig till minimilönens belopp, han äfven vinnas för ett högre lönebelopp, dock icke öfverstigande 1,000 R:dr. För skolområde med högre folkskola är delaktighet i inrättningen efter beloppet af lärarens verkliga lön obligatorisk — dock att högsta lönebeloppet, för hvilket pension får beräknas, alltid är 1,000 R:dr.
Sjette mom., äfvensom litt. b), äro af samtlige Riksstånden bifallne. Litt:., c, angående anslag till; Exercis-sqvadronernes underhåll, har föranledt till återremiss från Presteståndet, med hufvudsakligen den gjorda anmärkning, att, då förhöjning uti detta anslag icke vid sistlidne Riksdag beviljades, borde det nu icke eller bifallas; och från Bondeståndet, hvarest blifvit yttradt,. att landet, nu mindre än tillförene, hade tillgångar till förhöjning uti ett sådant ansläg, att cavalleri-corpser, med afseende å Sveriges naturliga belägenhet, vore de minst angelägna för landets försvar, samt att nödige medel till; denna utgifts bestridande borde kunna hädanefter som förut erhållas af Hufvudtitelns besparingar. Men som deremot Siats-Utskottets Utlåtande, N.o 7/. 11 Ridderskapet och Adeln samt Borgareståndet bifallit Utskottets tillstyrkande, får Utskottet samma sitt tillstyrkande förnya. Litt. d, angående ifrågasatt anslag till underhåll för Instructions-compagnier vid indelda Infanteriet, har blifvit återremitterad af Ridderskapet och Adeln, med förklarande, att detta Riksstånd ansåg det af Kongl. Maj:t för 111 slractions-com pa g n i e n äskade anslag af tillsammans 37,500 R:dr årligen böra beviljas, samt af Presteståndet, inom hvilket, under instämmande uti flere af de vid utlåtandet i denna del fogade reservationer, blifvit yrkadt, att för den indelde soldaten tillfälle borde beredas till erforderlig öfning, utan hvilken , i händelse af ett krig, de största förluster kunde tillskyndas Arméen, innan soldaten hunnit förvärfva sig denna öfning. Denna del af utlåtandet har deremot blifvit af Borgareoch Bondestånden bifallen; och anser sig Utskottet, vid sådant förhållande, icke böra frångå det redan afgifne yttrandet. Litt. e) och f) samt tredje punkten, litt. a)—g) äro af samtlige Riksstånden bifallne.
I senare Fallet, eller i händelse af återbäring, uppstår derigenom en brist i StatsCassan,_söm icke annorlunda kan fyllas, än genom ny Bevillning3 och det är af dessa anledningar, jag vågar hemställa till Högloflig^ Ridderskapet och Adeln, om icke ett sådant beslut kunde tågås* hvar* igenom stadgades, att den del af Brännviosafgiften för berörde år, som redan influtit, skulle af StatsCassan behållas och icke återbärasj men att deremot de personer, som ännu icke en sådan afgift erlagt, må derifrån varda befriade. Såsom ett ytterligare skäl för det seJ nare tillstyrkandet, bör jag ej underlåta anföra, att då de fleste af de Restskyldige äro fattigt folk , som icke varit betänkte på att föf detta kraf hålla någon sparad penning i beredskap, skulle det blifva för mycket tryckande, att nu på en gång utgifva 3:ne års obetalt Brännvinsafgift samt tillika det löpande årets utskylder. Jag finner väl detta sätt att gå tills väga icke fullt Öfverensstämmande med en absolut rättvisa, men då så mångå betydande svårigheter skulle möta för återbäring, och dåde personer, som erlagt afgiften, om dess återbe* kommande ej väckt någon fråga ; så anhåller jag att, i anledning af de Anmärkningar jag nu framställt, Betänkandet matte varda återremitteradt. Skulle deremot Ridderskapet och Adeln finna, att Betänkandet bör, sådant det nil är, antagas, får jag endast yrka, att icke alle-* nast all varsamhet vid indrifvandet må iagtta* gas3 utan ock att Uppbörden, ej annorlunda ä*t Den 2 Maji, / m. successive, och delad på vissa år, må verkställas, så, att den ej må blifva för mycket tryckande. Herr Påhlman, Otto Fredric: Ehuru jag ej i allmänhet haft tillfälle följa Bevillningsärenderne, har jag likaväl om detta Måls be$kaffenhet gjort mig ooga underrättad, emedan sådant varit en pligt, dådet äfven tillhört Siatslltskottets handläggning.
I falf åter under en månad tillverkning ej skulle uppgå lill det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvins-lillverkare all, nå eli sådant föihällande med brännerikontrollörens intyg hos Kongl. Maj:ls Befallningshafvande sl vrkcs, aleri , fia sä stor del al den erlagda algilten, som mot minskningen i hans tillverkning svarar; dock rnä hvad han salunda älerlvlla lär ej öfverstiga en femtedel al den erlagda algilten, och återstoden icke i något lall understiga den algill, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt g 4 får ske. B.änvins-lillvcrkaron skall inom trettio dagar efter //liverknings-mänodens utgång sig hos Kongl. Maj.Is Befallningshafvande till äterljftningen anninia, vid lörlu>l al rättigheten dertill. § 40. Försnmuiar någon ali i den ordning § 42 föreskri/ver afgift för anmäld brunvins-tillverkning erlägga, varde, om hail ej h/indleriiigen utöfvar, den ogaldna a/giften hos honom ofördröjligen utmätt, och miste han all ratt ull under löpande äret bränvin Bil. till B milin. m. fl. Utsi'. Bet. N:o 2. 13 tillverka. Uti/rar han, oaktadt en sådan försummelse, hand terin <j en, vare förfallen till den påföljd, sorn i § 62 sågs. § 47. Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förslördt, må i förhållande lill tiden, hvarunder hränvins-lillverkning måst til! följd deraf insläl as, alkorlning eller återbäring af bränv ins-liilverknings-afgiften beviljas.
Bör ega rum, bå någon för rån efter förföf bertill faffäftcS, änbå att Brottet ej å lif går, men, t mål angåenbe ftölb efter iuBrott t affigt att ftjäta, enbaft i bet fall, att tift ftraffarBete på lifStib böntcS; cd) f)apc 28t, unbcr ben 3 tnueloaranbe måuab, betta 28årt Beflut poä $ongf. 9Jiaj:t t uuberbånigpet anmält. 54 SRtf åbagsMöeffut 18 54. §. 55. 9Wcb t i fall ttfC t)mab Äottgt. 9)?aj:t, utt itåbtg spropofttioit, ©§ föreflagtt, t)afme 23t t fråga em be f. f. redftottSsfMtngartteS utgåenbc omebetbarttgen tift StatSmerfet, bcffutat fåbatt äubrtitg af 7:be cd) I7;be §§. t 50 åba^. 9tättegångö 9Jtaj:t aftåtna utt* bcrbåtttga ffrifmetfc ittucfyåöer. §• 34. SBi fjafme, för 28år bet, öeffntat fåbatt äubrtitg af t)mab Ät;rfotagen t 25 Äatyttct fttttef;åfter, attgåetibe tib od) fatt för Sprcfhitötcä t;åtta libe, fatnt bmab t öty rigt beröm är morbet mcbbetabt, font tuncfattaS t beit unbcrbåitiga ffrifmetfc, bmit
Har den misshandlade blifvit annorledes, än i 25 § sägs, å någon del af kroppen så skadad, att svårt lyte deraf kommit, eller har han misiat bruket af öga, öra eller sådan lem, sorn i samma § nämnd är, eller råkat i sjukdom som lifsfarlig varit; dömes gerningstnannén, om misshandeln skedde medberådt mod, till straffarbete från två till och med sex år, och i annat fall, till straffarbete på högst två år eller fängelse. 27 §. Med svår kroppsskada förstås i denna lag sådan skada, som i 25 och 26 §§ sägs 28 §. Har af misshandel kommit mindre lyte eller kroppsfel eller lindrigare sjukdom, än i 25 eller 26 § sägs; dömes gerningsmannen, om misshandeln skedde med berådt mod, till straffarbete på högst två år eller fängelse, och i annat fall, till fängelse eller böter. 29 §. 17 Kap. 33 29 §. För misshandel, hvarå ringare eller ingen skada följt, dömes gernings mannen lill böter eller fängelse. 30 §. Hafva flere deltagit i misshandel, hvaraf skada kommit, såsom i 23, 26 eller 28 § sägs; då skola, vid straffets bestämmande, de grunder tillämpas, som för slikt fall, i afseende på dråp, finnas stadgade i 8 eller 9 §. 31 §. Har någon, i uppsåt alt annan skada, gifvit honom gift eller annat lifsfarligt ämne, och får han deraf svår kroppsskada; dömes lill straffarbete på lifstid. Kommer af den gerning ringare eller ingen skada; vare straffet straffarbete från fyra till och med åtta år. Har någon tillredt gift eller lifsfarligt ämne, att annan dermed skada, men gitter ej sitt uppsåt fullborda; dömes till straffarbete på högst två år. 32 §. Misshandlar man skyldeman i rätt uppstigande led; då skall, i det fall der gerningen eljest kan med straffarbete från åtta till och med tio år beläggas, till straffarbete på lifstid dömas, och då straffarbete på annan viss tid kan äga rum, strafftiden ökas lill och med två år utöfver den som i hvarje fall högst utsatt finnes.
Ridderskapel och Adeln. S. D. Vid förnyad, föredragning af Konstitutions-Utskottets den 3 och 15 dennes på bordet lagda Memorial N:o 11, angående verkställd granskning af de i Stats-rådet förda Protokoll, fann Ridderskapet och Adeln delta Memorial icke föranleda till annat be slut, än att detsamma skulle läggas till handlingarne. S. D. Föredrogs en af Rikets Ständers Justitie-ombudsman, Revisions-sekreteran n och Riddaren Johan August Södergren till Rikets Ständer inlemnad skrift, deri han, i anledning af Kongl. Maj:ts honom Nådigst gifna kallelse till Justitie-rådsembetet, afsagt sig förtroende-uppdraget att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsman; och beslöts, i anledning häraf och till följd af 98 § Regerings-Formen samt 63 § Riksdags-Ordningen, att Expeditions-Utskottet skulle anmodas inkomma med 440 Prol.-Utdrag den i8 Juli {857. förslag till förordnande för Justitie-ombudsmannens utsedde efterträdare, Häradshöfdingen, Assessoren Gerhard Lagerstråle, att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsman. Från Högv. Preste-Slåndet. * S. D. Upplästes en af Rikets Ständers Justitie-ombudsman, Revisions-sekreteraren, Riddaren af Kongl. Nordstjerne-orden, Johan August Södergren meddelad skrifvelse, deri han, med anledning af Kongl. Maj.ts honom Nådigst gifna kallelse till Justitie-råds-embetet, afsagt sig förtroendet att vara Rikets Ständers Justitieombudsman; och skulle berörde skrifvelse meddelas Expeditions-Utskottet, med anmodan att, på grund af 98 § Regerings-Formen, inkomma med förslag till förordnande för Justitie-ombudsmannens utsedde efterträdare, Häradshöfdingen, Assessor Gerhard Lagerstråle, att vara Rikets Ständers Justitie-ombudsman. Frän Vällofl. Borgaren-Ståndet. S. D. Sedan af Kongl.
Hr Bildt, Didrik Gillis, väckte följande motion i Den 14 sisth November atled i Wisby f. d. Landssekreteraren m. m. Lars Hambraeus, hvilken under sin lifstid, under mera lin 40 år på ett särdeles utmärkt sätt förvaltat och skött sin tjenst, efterlemnande vid sin död enka och 3:ne barn, hvaraf en oförsörjd dotter. Efter den bouppteckning, som förrättades den 14 sisth Don 15 Augusti. 140 Februari, upgick boets hela behållning till ej fullt 1,800 rdr rint, och då Hambraeus ej var delegare uti Civilstatens pensiousinrättliing, hade han ej heller derstädes åt sin hustru kunnat förvärfva någon enke-pension. Under sådant förhållande vågar jag, med stöd af 56:te §:n Riksd.Ordn., vända mig till Rikets St:r med den vördsamma anhållan, att Rikets St:r ville åt enkefru Hambraeus, född Beckman, anslå en årlig pension af 400 rdr rmt — ett pensionsbelopp, som åtminstone ej öfverstiger de pensionsbelopp, Rikets St:r gifvit åt enkor efter män i Hambrsei lefnadsställning och vilkor. — Och om oegennytta, duglighet, redbarhet och ett aldrig tröttnande nit för den provins’ bästa, inom hvilken han verkat, utgöra härvid talande skäl, kunna de, jag är derom fullt öfvertygad, bevittnas af hela Gotlands befolkning, som uti ett tacksamt och kärt minne förvarar den bortgångne, liksom jag finner det vara ett föremål värdt Statens omsorg och behjertande att här belöna trogna tjenster, genom att lemna den åldriga, efterlefvande makan ett skydd mot lefnadsbekymren uti den här vördsamt föreslagna pensionen. Nödiga handlingar till denna frågas utredande bifogas. Remitterades till StatsUtsk:t. Föredrogs Vällofl. BorgareStits d. 11 dennes bordlagde prot.- utdrag N:o 383, med inbjudning till MedStånden att instämma uti förstnämnde RiksSt:ds beslut rörande 105:te punkten uti StatsUtskits Uti.
Sidentygspackor, den ena dyrbarare än den andra, voro i höga rader uppstaplade öfver hvarandra, icke en enda nipp eller behöflighet, ja väl för en drottning, saknades ibland detta öfverflöd. Med en lätt suck öfverflög mitt öga allt detta, jag vågade ej låta den tala ut, eller gifva den ett mål för sin flygt; men påklädde mig blott med skyndsamhet, samt hastade in till Friherrinnan, hvilken med öppna armar emottog mig. Här afbördade jag nu för henne min tacksamhet i så hjertliga ord jag någonsin kunde, men, hvilken hon dock på intet vis emottog, emedan hon på samvete påstod sig icke till ringaste del vetat af detta, sin Gustafs föranstaltande. Hon var obeskrifligt glad hela dagen. Emot klockan sex, anlände Majorens, jemte Baronerne C., hvilka såsom Friherrinnans slägtingar voro inviterade att hos henne spisa julgröt. Aftonen förgick under temmelig trefnad, hvilken den muntre Majoren med sina bizarra infall, ingalunda bortskämde; och hade jag endast ägt sinne för skämt, hade jag visserligen i den utstofferade blomsterprydda Fröken Doll, funnit rik anledning dertill. Julklappar ordentligt haglade öfver oss under soupéen, ingen såg sig härvid lottlös, så företänksamt hade Friherrinnan tillställt allt. Ibland alla de många äfven jag erhöll, fäste i synnerhet tvenne af dem min särdeles uppmärksamhet; den ena bestod i ett grönt silkesnystand, hvilket på samteliga närvarandes anmaning, afnystadt, inneslöt ett litet på en grön snodd hängande genomskinligt hjerta, bekransadt med det utsöktaste bladverk, samt inuti, på ena sidan af boetten i guldbokstäfver: den 17 Nov. evig trohet, på den andra: den 5 Maj, min lyckas dag! Utanskriften å couveret var, och förblef mig fullkomligt obekant. Den andra gåfvan var ett litet skönt etui, innehållande af masivt guld, och i utmärkt arbete: fingerborg, sax, pennknif, nålfoderal, pryl, ett par de sirligaste nyst-stjernor, samt en gyllene korkad kristalflaska.
Om det medgifves, att detta är en betydlig summa, så kan väl ej elier nekas, att företaget är af stort värde i commerciell afseende. Hvar och en affärsman, som haft handel på Götheborg, känner nog tillräckligt de förluster och kostnader, sorn uppstå genom lasternes transporterande | mil till och från fartyget, utom det äfventyr, sjelfva fartyget är underkastadt, för att dessa olägenheter skulle behöfva vidare beskrifvas. Det är icke Götheborgs handlande ensamme, som härigenom iida. Marknadsplats både för spanmål och salt med flere articlar, och derjemte transito-plats för de fleste varor, som passera Trollhätte och Götha canaler, eger Götheborg ett stort intresse icke allenast för de betydligaste affärer inom Riket, utan äfven för flere utländska handelsorter. Vid betraktande af hvad jag nu anfört, kan jag icke anse Högloft. Utskottets beslut förenligt med det allmännas rättsenliga önskan. Hufvudsakliga skälet, hvarföre Utskottet afslog medel till detta, efter min åsigt, Riksnyttiga företag, var, att man icke med visshet kände, i hvad vidd staden sjelf ville dervid biträda. Likväl har jag upplyst, det staden åtagit sig att underhålla hamnen och canalen för den mindre rörelsen och afstå muddringsmedlen omkring . B:co R:dr 17,000: samt anslå af Tolagsmedlen , 7,000: — —* och för hvarje år tillskjuta „ 10,000: — •— eller årligen tillsammans B:co R:dr 3/(>ooo: emot det att Staten jemväl årligen bidrager med en lika summa. Vidare har staden velat förbinda sig alt, efter arbetets fullbordande, ensamt underhålla hamnen vid sitt fulla djup. Öfvertygad, att Götheborgs samhälle uppfyller, hvad det utfäsler, kan jag för min del icke annat än tillstyrka Rikets Högloft.
Tullförvaltningen har det största behof af ett stöd i den allmänna opinionen, och om detta någon gång skulle genom eli oförsigtigt steg störas, så har tullverket deraf olägenheter, hvilka icke kunna motvägas af den möjliga vinst, som någon gäng genom ett lyckadt beslag kan äga runi. Uti de afgifna förslagen hafva, såsom redan blifvit anmärkt, tvenne lättnader härförulan blifvit medgifna i lullbeljeningens ansvarighet för misslyckade visitationer. Jag kan för min del icke tillstyrka att man i det afsendet går längre, utan hemställer, att R. o. Ad. mätte antaga Hr Gripenstedts förslag, med del tillägg, som Frih. Raab gjort. Hr von Hartmansdorff: Då ingen understödjer min mening, så ser jag visserligen förut att hon går under; men jag vill likväl anföra ännu några skäl för hennes riktighet. Den 35 § är återremitterad, således kan i afseeende på den inga bötesbelopp åberopas. Hvad 38 § angår, så hafva bötesbeloppen der, på Frih. Raabs förslag, blifvit nedsatta. Det vore följaktligen i öfverensstämmelse dermed, som den rättelse skulle göras, hvilken jag yrkat. Sedermera får jag fästa uppmärksamheten på, att om den ifrågavarande visitationeu har opinionen emot sig, och om en tulltjensteman redan har den alt strida med, så behöfves ieke att genom höjda bötesbelopp göra svårigheten för honom ännu större. Dä nu öfverläggningcn härmed ansågs vara fulländad, hemställde II. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad., med afslag å Ulsk:ns förslag, behagade antaga det af Frih. Raab framställda förslag lill förändrad redaclion af 39 §. Ropades starka ja, blandade med några nej; hvarefter II. Ex. lilkänungaf, alt denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Eget är, att predikosjukan i vår tid uppkom i samma landsdel (Westra härad af Småland), der det första svenska hexbålet i sjuttonde århundradet uppflammade. Af de torftiga handlingar, som äro tillgängliga rörande hexeriprocesserna i Sverge, finner man ingenting, som antyder på tillvaron af hemliga hexförbund, men deremot erfar man, att många af de anklagade tillhörde slägter, som alltid varit af allmogen ansedda att innehafva hemliga kunskaper och stå i nära förhållande till onda makter. En af de qvinnor, som drogos inför trollkommissionen i Dalarne, förklarade, att hon blifvit uppfostrad i hemliga kunskaper och, ehuru hon besökt kyrkan, “ment ingen annan gudsdyrkan skulle vara“, än den hemliga hon lärt af sina föräldrar. Det torde ej vara grundlöst att i dessa och dylika företeelser spåra öfverlefvor af hedendom, bevarade genom århundraden inom vissa från forntidens prester och valor härstammande slägter. Men det är tid att återgå från dessa allmänna betraktelser till vår berättelse. Det nämndes, att de flesta klagomålen framburos af minderåriga barn. Öfver hundra sådana voro instämda att vittna. Den häpnad, som uppfyllde alla åhörarne och icke minst sjelfve domaren och den hedervärda nämnden, skulle snart stegras till yttersta fasa. En tolfårig gosse och hans ännu yngre syster framträdde och vittnade, att de blifvit förförda af sin egen moder till att dyrka Satan. Denna qvinna hade sjelf anklagat hustrun till en af sina grannar, och nu steg denne granne, sannolikt drifven af hämdkänsla, fram och förklarade, det han hört den ifrågavarande modern, medan hon ännu gick hafvande med sitt yngsta barn, utlofva sin lifsfrukt åt Djefvulen. Domare och åhörare förstummades för ett ögonblick af denna rysliga anklagelse: den arma modren, som var närvarande i tingssalen, dånade. Ett sorl af bestörtning hördes från de församlade. Sjelfve skrifvaren, en flegmatisk ung man, lät en stund sin penna hvila, innan han fortsatte skrifningen med följande anmärkning i marginalen: Proh dolor, audiuntur hic horribilia.