Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos ingen af de vittra medbröderne, ej ens hos sjelfve Oxenstjerna, möta oss nyssnämnda fransyska bildnings dulcia vitia med en så triumferande förening af fullständighet och virtuositet, som i Kellgrens poemer från detta hans första tidskifte, då satiren ”Mina Löjen” fullbordade grundläggningen af hans tidigaste skalde-ryktbarhet. Dessa stycken alstrades från en ådra, som ingalunda var den rena poesiens; men hvarur med osedd ledighet och behaglighet framqvällde en sammangjutning af qvick, men löslig reflexion (eller då såkallad ”philosophi”) och täck, men vek och ytlig känslighet. Vilja vi tala sanning, så måste vi säga om flertalet af hans ungdoms-qväden: der är i känslan och allvaret ännu någonting så föga djuphaltigt, der är i qvickheten och skämtet ännu någonting så smånätt men ock till alla delar småartadt, der ligger öfver det ena och det andra ännu i allmänhet så mycken glittrande – rim-frost, att i deras fader skulle visst ingen, som ej kände deras yngre och yngsta syskon, ana eller förutse Sveriges förste lyriske mästare. Att någon skulle se denne framblicka i t. ex. de båda ”Nyårsbrefven af Stockholms-Posten till Svenska Allmänheten” (1781 och 1782), är föga trovärdt. Hvad värre var, och hvad på efterapar-skaran inverkade långt slemmare: några af dessa stycken andas en täck – osedlighet; som här icke urskuldas genom det ofrivilliga känslosvallet af ett dithyrambiskt sinnerus, icke heller genom en komisk sjelfoch verlds-bespegling upphäfver möjligheten af hvarje förförande intryck, utan bär stämpel af en studerad lättfärdighet, med antagen uppsyn af systematiskt öfverlagd lefnadsvisdom.
När sedermera närmare skulle bestämmas, hvilka vilkor hypotheks-föreningarne skulle uppfylla, för att komma i åtnjutande af riksgälds-kontorets garanti, blefvo dessa vilkor så uppgjorda, alt ingen hypotheks-förening kunde begagna sig af den beviljade statsgaranlien, och på yrkande från den sida, som motarbetat den Kongl, propositionen, anställdes riksrätt emot konungens rådgifvare; hvarförutan inom borgare-ståndet väcktes motion om utgörandet af en särskild bevillning, som under benämning: bevillning för hypotheks-föreningarnes lån, borde i de skattskyldiges debetsedlar uppföras, för att betäcka den förlust, som ifrågavarande garanti antogs komma ali för statsverket medföra. Vid 1840—1841 årens riksdag upphäfde Rikels Ständer till all k raft och verkan den vid föregångna riksdagen beviljade garantien för hypolheksföreningarnes skuldförbindelser, enär, såsom det heter, den omständighet, att ingen sådan garanti varit behöflig eller ens ifrågasatt, syntes utvisa, att det med berörda beslut åsyftade ändamål i sjelfva verket vunnits, utan att statens 24 borgen behöft anlitas, samt för öfrigt statens sammanblandning med enskilda personers kreditoch industri-föreningar borde sorgfälligt undvikas. Det enda understöd hypotheks-föreningarne af staten åtnjutit, har varit den kreditivratt i riksbanken, som Rikets Ständer vid 1834—1835 årens riksdag beviljade till högst 450,000 r:dr ratit för hvarje förening; men denna kredilivrätt blef vid 1847—1848 årens riksdag indragen. Väl hafva på riksdagarne blifvit väckta motioner, åsyftande alt bättre betrygga föreningarnas ställning, i hvilket afseende vid sednaste riksdag föreslogs att centralisera deras verksamhet och ställa dem under statens garanti; men dessa motioner hafva icke ledt till ringaste påföljd. Behofvet af särskilda kredit-inrättningar för jordegarne har dock här, som i andra länder, visat sig oafvisligt, och hypotheks-föreningar hafva derför utan något understöd, och, man kan nästan säga, utan någon kontroll från slatens sida under sednare tiden uppstått i de flesta delar af landet.
Detta vore visserligen endast ett palliativ; men hela vår Representation är grundad på palliativer, och så länge delta skall fortfara, vore det önskligt, att de åtminstone blefve grundade på rättvisa. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Äfven jag skulle visserligen instämma i Gr. v. Fersens och Frih. Ehrenborghs anmärkning, om jag icke erinrade mig, huru enhälligt motstånd i Constit.Utsk. röntes af BondeStts ledamöter emot den der väckta motionen, att äfven tjenstemän och personer, sorn varit tjenstemän, skulle kunna blifva ledamöter af BondeSt. När jag derjemte besinnar, huru länge BondeSt. motstod förslagen om blotta frälsehemmansägares irrförlifvande med Ståndet, tror jag, att man bör vara nöjd, då BondeSt. nu medgifvit äfven säterisamt rå- och rörs-hemmansägares inträde i Ståndet, och icke, endast af begär att uttala en opinion inom detta hus, äfventyra att väcka missnöjen annorstädes. Jag önskar, att man måtte gå långsamt till väga och gifva BondeSt. tid på sig att framdeles finna, det äfven de, som varit tjenstemän, utan våda der kunna intagas. Föröfrigt kan jag ej undertrycka en liten förundran öfver den siste värde talarens yttrade missnöje deröfver, att intet radicalt blifvit gjordt i representationsfrågan, då jag vill minnas, att just han inom Utsk. ville inskränka hela representationsfrågan blott till förenkling af formerna för arbetsmethoden. Frih. Cederström, Jac.: Jag vill icke återkomma till den discussion, hvarmed R. o. Ad. 2:ne dygn varit sysselsatt , ■och dervid det blifvit utveckladt, hvilka förslag till Stån - Den 16 October c. m. 31 dets gemensamma tanke lagligen kunna göras; men då nu såväl Gr. v. Fersen som Frih.
Att barnet haffwer liffwet niuta fått, Men thz är här nu kastat i siöön. Karick. För titt omack haff skam till löön. Glorela. Såå, spådde iagh icke thz skulle så gåå, Jagh skulle inthet för omaket fåå. Karick. Giff tigh till fridz tu skalt fåå löön Om tu först will höra min böön, Föra thz barnet till Skariot öffwer, Jag will tigh giffwa huadh tu behöffwer. Betala först thz gambla wäll För än tu meer begärar medh skääll. Karick. Aff then pant iagh tigh fick Haffwer tu sedt honom widh tu gick? Glorela. Ney effter tu migh förböödh. Karick. Thz är thz yppersta guld så rödh. Seer tu huru thz glimmar fast Thz är vthan swijck och last. Grijp i kannan medh näffwan tin Tagher tu myckit ähr skadhen min. Men girigheet är ond odygd Som dock wankar i alla bygd, För henne wackta tigh thz bästa tu må Haar tu icke hört presten sägher såå. Glorela. Tigh eller presten iagh achtar icke mykit, Låt migh ther i sökia min lycke. Karick. Bruka titt bestå, iagh giffwer tigh loff. Glorela. Jagh skall ey haffwa långt vppehooff. Hadhe iagh näffwa så storen som trull Jagh skulle honom tagha öfwerfull. Å tråå du så migh haar hijat! Thetta ey iagh glömer i åren tiyo. Tigh skall nu fanen tiäna meer När iagh sådane skalkheet seer. Kiäreste Glorela syster min War ey hastigh i modhen tin. Tu måste mina konster lära förstå Och wetta thesslikes medh androm wmgåå. Andre skalt tu och lära fixera Om tu wilt migh omgåå mera.
Är det då försvarligt, inför Svenska Folket, om ock en 100-årig fred skulle kunna bibehållas (hvilket i mitt omdöme Den i G O c t o b e r c. iri. är numera högst troligt, och det lättaste i verlden att hoppas, nemligen om Styrelsen uppriktigt vill hofva fred'), att Rikets Ständer ännu derutöfver redan detta samma Riksmöte till blott personal och årlig materiel (krut ändå ej inberäknade) för vårt Artilleri belasta den fattiga StatsCassan med en surplus af nära 28,000 R:dr årligen (säger summa ökning 78,oooRtdr B:co årligen). Ökningen för hela Indelta Armeen (utgörande omkring 25,000 man), hvilken ökning dock så lätt genom annan organisation synes kunna hafva undvikits, är till och med mindre än för Artilleriet? Oell hvem motser ej, att alla punkter nästa Riksdag (ylen Gud nådeligen af styre, sådan som denna), blifva förhöjda, och de sanna Nationalbehofven aldrig afhulpne. Jag frågar, under en upprörd känsla, Mine Herrar, i enstämmighet med en värd Patriot i BondeStåndet, hvilka resultater detta bevillningssätt och dessa beslut skola lemna? Blir alfvar utaf, och Militairen skall gälda de immensa summor den i fred kostat, är det åtminstone mig en gåta (såvida den hushållning, nu i Sverige öfvas, skall fortfara), hvarest medel skola tagas till kraftigt försvar; och allmänna andan kan thy värr på delta sätt ej eller troligtvis påräknas. En värd Ledamot Herr Crusenstolpe har önskat, att ingen lönförhöjning skulle komma i fråga, förrän Kongl. Maj:ts Nådiga 368 Den 16 October e. m. Proposition om anslag på en gäng till förråden eller materielen vore afgjord, och jag Ian ej, efter mitt bästa vett, annat än förena mig uti denna åsigt.
Jag ber att få påminna, att, då Utskottet yttrat sig öfver en del frågor med afseende på 107 §. 3 sådant skett under erkännande, att det icke vore värdigt ett folk, att för hvarje småsak begära afsättning af Styrelsens Ledamöter, då önskan om rättelse^ varning och påminnelse ärq P096 Den 32 Julii e. m. obegagnade. Då skulle från folket komma eli begäran, sorn Konungen måste afslå, -och detta är alltid ett obehagligt förhållande. Men deremot tror jag, och Utskottets pluralitet har afven trott, att önskningar till Kongl* Majit kunde framställas. Sådane äro pck fy-, ra uppgjorde uti Utskottets Betänkande Jag anhåller få påminna, att den Motion, som föranledt nekandet af proposition, var hvarken Grefve von Schwerins eller Friherre Anckarsvärds yttranden första dagen, då Con* stitutionsUtskottets Betänkande förevar, och innan det var afgjordt; i sådant fall hade frågan fått ett annat skick, och jag kan ej säga hvad Uiskottet då skulle hafva sagt. Men det var en Motion , som sedan Betänkandet var afgjordt, uplästes af Grefve von Schtverin , uti hvilken han framställde en fråga, uti likhet med Utkottets Betänkande, mén tre, hvilka som önskningar deruti ej voro upptagne, han framställde denna Motion såsom helt afsöndrad, den påföljande dagen, och så mycket mera af* söndrad , som deruppå begärdes remiss. Under sådant förhållande är det, som, efter min och Utskottets mening, formen blifver helt olika och origtigVi böra komma ihog, att bär till exempel kunna göras anmärkningar emot Ministrarne; men huru? jo, under den form, att de mäste förseglade hit inlemnas: och förseglade gå till ConstitutionsUtskottet. Om den formen försummas, hjelper det icke, om en sak är aldrig så rigtig uti sio Den q 2 Julii e. m. 1097 principe. Således kan en sak vara rigtig i sin principe , men ändå förkastas, såsom oriktig i form.
Vid sådant förhållande och då, äfven sedan ofvanberörde komplettering egt rum, tio af rikets län dock ännu vore i saknad af stambolländerier, samt alla de redan bildade befunnes vara i stort behof af såväl tjurar som kor af friskt blod, bade Slamholländeri-Styrelsen funnit sig böra framställa ett mera genomgripande förslag till boskapsskötselns befrämjande, och till ytterligare stöd derför hufvudsakligen anfört: alt, då erfarenheten ådagalagt, att bland alla kända boskapsracer den så kallade Durbam-Shorlhornsracen vore den, sorn förvandlade en viss gifven qvantitet foder i den största mängd produkt, vare sig af kött eller mjölk, och derföre i de flesta länder, sorn på sednare tider bemödat sig om boskapslörädling och der vilkoren för delta slags boskaps framgång och trefnad kunnat uppfyllas, blifvit företrädesvis begagnad till de inhemska racernas förbättrande, men Sverige ännu icke egde något holländeri af denna race, oaktadt i flera af rikets bördigare provinser hvarken saknades lokaler, der dylika djur skulle kunna underhållas, eller så beskaffad inhemsk boskap, att den vore lämplig att genom tjurar af berörde race förädlas, Styrelsen ansåge att i första rummet ej allenast ett Sborthornsholländeri borde i någon passande del af riket uppställas, utan ock, intilldess afvel der hunne uppväxa, minst tre goda Shorthornstjurar årligen i England inköpas, för att i särskilda delar af riket uppställas; att, som likväl Ayrshire-racen, enligt numera under en tid af 15 år vunnen erfarenhet, utan tvifvel vore den, som i allmänhet bäst lämpade sig efter landets klimatiska och lokala förhållanden, så borde, för att verksamt befordra förädlingen och spridningen af denna nyttiga stam, hvilken redan i hög grad vunnit den jord - 4-1 Bil. N.-o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd.
det jag vatten nog hade i mitt hufvud, och min ögon voro en tårekälla, att jag natt och dag begråta måtte de slagna i mitt folk. Ack! det jag ett herberge hade i öknene, så ville jag öfvergifva mitt folk, och draga ifrå dem; ty de äro allesammans horkarlar, och en arg hop. De skjuta med sina tungor allesammans lögn, och ingen sanning, och fara allt med våld i landena, och gå ifrå den ena ondskone till den andra, och akta mig intet, säger Herren. Hvar och en tage sig vara för sinom nästa, och tro icke heller sinom broder; ty en broder undertrycker den andra, och en vän förråder den andra. En vän gäckar den andra, och tala icke ett sant ord; de vinnlägga sig derom, huru den ene skall bedraga den andra, och dem tycker illa vara, att de ännu icke kunna görat värre. Der är allestäds bedrägeri ibland dem, och för bedrägeris skull vilja de icke känna mig, säger Herren. Derföre säger Herren Zebaoth alltså: Si, jag vill smälta och probera dem; ty hvad skall jag annars göra, medan mitt folk så ställer sig? Deras falska tungor äro mordskott; med sin mun tala de vänliga med sinom nästa; men i hjertat vakta de efter honom. Skulle jag nu icke sådant hemsöka uppå dem, säger Herren, och skulle min själ icke hämnas öfver sådant folk, som detta är. Jag måste gråta och jämra mig på bergen, och beklaga mig vid de fäbodar i öknene; ty de äro så platt förhärjade, att der bor ingen mer, och man hörer der nu intet färop mer; både himmelens foglar och djuren äro alle borto. Och jag skall göra Jerusalem till en stenhop, och till en drakaboning; och skall ödelägga Juda städer, att der ingen inne bo skall. Ack! att nu någor vis vore, och lade det uppå hjertat, och förkunnade hvad Herrans mun till honom säger: Hvarföre dock landet så förderfvadt och härjadt varder, likasom en ödemark, der ingen vistas?
Näd rättwisligen honom tillerkänt och försäkrat, samt mängen annan att sakna det, som nu, torde hända, utgör willkoret Den 29 September. 89 för den nödtorftiga bergning han päräknat; men ä andra sidan och dä Riksens Ständer wid nästledne Riksdag gillat dä warande StatS-Ut> skottets yttrade betänklighet att, saknande den vundgängeligen erforderliga noggranna kännedomen af personliga förhällanden, ingä i det Lmtäliga och ytterst grannlaga individuella be-' dömmandet och tillämpandet af meranämde grunder, lära Riksens Högloft. Ständer äfwrn nu läckas göra ett lika afseende ä Stats-UtskottetS farhäga att genom handläggning wid en sädan pröfning inleda sig och Riksens Ständer i en »vidlyftighet, som i synnerhet wid detta Riksmöte bör undwikas, och en ätgärd, som med Riksens Ständers egenskap att endast wara Lagstiftare icke syneS förenlig.
Din välgörare har lofvat att hädanefter i största hemlighet sjelf helsa på oss. Hvarför så i största hemlighet, min mor? Ja, den der saken förstå vi inte, och den får väl öfversten sjelf göra reda för. Det säkra är, att du skall bli en stor sångerska, och bli en stolthet för din mor och din beskyddare. En stor sångerska! (Stirrar tankfullt framför sig.) Ja, min flicka, och så fort du lofvat öfversten, att inte längre vara stenblind för den lycka, som väntar dej, så fort du lofvar följa hans råd och visar dej vänlig mot honom, så ska' du inte längre behöfva hjelpa till med uppassningen här hemma. Ingen af mina kunder ska' då mera förolämpa dej, SARA. SARA. FANNY. SARA. 13 utan din gamla fostermor ska' arbeta för dej och bära dej på sina armar, som när du var en liten, liten flickunge, utan huld eller skydd här i verlden. Ser du, jag kan hålla af dej, elaka barn, fast du numera glömmer bort att hålla af din stackars beskedliga fostermor (låtsar snyfta och torkar sig med förklädssnibben i ögonen). Ack, säg inte så (drar undan Saras förkläde). Inga tårar för min skuld, de bränna så hett på mitt hjerta, inga tårar! Ah, ingen fara med tårarna, du lilla enfald! (Högt) Ja, se nu ä' du igen min lilla beskedliga Fanny. Gå nu på din kammare, och sätt dej och spela på ditt fortepiano, eller läs din franska eller gör hvad du behagar så länge. (Fanny går till venstra bordet och aftorkar glasen.) FJERDE SARA (för sig sjelf). FANNY (rörd). SCENEN. DE FÖRRA. JAKOB. Jag kan undra om jag går rätt. Ja, det är svårt att svara på, min vän. Det är inte för förtäringens skull, som jag kommit hit, inte. JAKOB. SARA. JAKOB. Nå, hvad vill han då? Derute är skänkrummet annars, men han har kommit en rasande ingång. JAKOB (går fram och betraktar det dukade bordet).
Föröfrigt, och då prest-boställen blifvit ställda i likhet med lägre militias-boställen, i så måtto, att man ansett arrenden vid de förra kunna och böra ega rum, likasom vid de sednare, så måste häremot anmärkas, att förhållandet icke är i båda fallen till alla delar lika, i ihy att vid de ecclesiastika boställena innehafvaren alltid är här åboende, då deremot, hvad militias-boställena angår, sådant icke alltid är fallet, och alldeles icke eger rum vid de militia3-boställen, sorn genom boställs-directionerna å arrende upplåtas, enär någon indelningshafvare hvarken är å dessa boende eller från dem ens uppbär arrendet, hvilket aflemuas och ingår till regementets Allm. Besv.- och Ekon. Utskottets Betänkande> N.-o log. Jöningsfond; hvadan alltså den allmänna slutföljd, som häraf velat härledas till stöd för yrkandet om prest-bostälienas utarrenderande, icke kan erkännas såsom i allo riktig. På de skäl, som sålunda blifvit här ofvan utvecklade, hemställer Utskottet, att motionärernes framställningar i ofvanskrifna delar må förfalla.
Af 36 § uti nu gällande Bevillniiigs—förordning inhemtas vidare, bland annat, Bevillnings-Ulskottets Betänkande M 22. o att för testamenten och fideikommiss skall, då det gifna uppgår i värde till 1,000 Rdr och derutöfver, erläggas bevillning med sex för hundrade; samt att för testamente af årlig ränta eller afkomst, utan eganderätt till sjelfva egendomen, skall utgå bevillning med två procent af kapitalsumman, då afkomsten svarar mot minst fem procents ränta af 1,000 R:dr R:mt kapital. I öfrigt äro ungefär enahanda stadganden gällande i afseende på befrielse från bevillning för testamente till maka och skyldeman i rätt uppoch nedstigande led med flere, som för befrielse från stäm pel—pappers—afgift äro gällande. Uti den ofvan omförmälda nådiga Kungörelsen af den 11 December 1811, hvilken innehåller föreskrifter rörande kontrollen öfver bevillning af testamente, gåfva, arf och fideikommiss, stadgas bland annat: att de som fått testamente, skola vara pligtige att till vederbörande uppbördsman aflemna sina förbindelser å den utsatte afgiften, ställda till inlösen då testamentets belopp emottages och försedda med en eller flera löftesmäns borgen, deri uppbördsmännen på eget ansvar må pröfva och godkänna; samt att, på tagne afskrifter af dessa förbindelser, uppbördsmännen skola meddela attester att originalen blifvit dem tillställde, hvilka attester komma att bifogas testamentet vid dess uppvisande inför domaren, som eger hålla hand deröfver att de icke må saknas. Uppbördsmännen skola sedermera besörja, att förbindelserna vid förfallotiden varda behörigen inlriade samt att beloppen på föreskrifvet sätt redovisas, hvarjemte den, som för afgiften ställt dylik borgen, bör inom Mars månads slut hvarje år till uppbördsmännen ingifva bevis om de hinder, som vållat att testamentet ännu icke utfallit, med hvilket bevis uppbördsmännen åligger verificera den redogörelse öfver afgiften, hvilken han vid uppbördsårets slut bör afgifva.
Riksdägs-OrdiVingen j iRidd, o« Ad. ferot. io Ö, i, ÅftE • 5 Den 19 .Nore»iber f. m. till ändring i g3 §. Riksdags-Ordningcn i lill upphäfvande af ett tillägg i 6 Momentet 1 ■§. Riksdagsordningen; till eLt 6;tc Moment i sistmimnde §. ; och till ett yrde Moment i samma samt deraf härflytande smärre ändringar i Riksdags-Ordningens ip, 19 och 2.2 5.*o I n s tä m nt ande uti Högd of!. B i <1— derskapets och Adelns' fattade beslut, det lior de Expeditions - Utskottet anmodas att uppsätta en underdånig Skrifvelse till Kongl* Majit med anmälan, att Högsta Domstolens samtlige Ledamöter blifvit i deras vigtig;* kall bibehåll lie ; och uti "Wällöf!, BorgareStåndets beslut, vid prÖfningen af den fores! agn c nya författningen om mått, mål och vigt, att tiden , då det nya förslaget må sättas i verket, bor förlängas till den i Jan. 1826. 6:0 Åfslag å nedannämde Utskotts Betänkande» , nämligen: Stats Uts kotte tö, rörande grunders bestämmande för Peiisioner åt dem , som innehaft Hof Stats Sysslor; L a g - U t s k o 11 e t s : angående gjorde Motioner derom , att Gäldenär måtte vara pligtig sin skuld med arbete aftjena ; och i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets-Betänkande rörande yrkädt antagande af Lagfiomitéens Förslag till Rät - Dn ig November F. m - 263 tegångs-Balk, samt om offentelighet vid Domstolar och Pblicc-kamrar, Å11 m ä 11 na B e s v ä rso c h O e c on o m i e -U lskottets:
Sigrid med sin gamle beskyddare gick sålunda oantastad sin väg fram; och när stundom en vaktkarl frågade hvart de ernade sig, svarade gamle Hans: "till en sjuk", och så lät vakten dem passera. När de hunnit på yttre borggården, stadnade Hans och sade: "Nu måste jag dock säga eder, jungfru, att eder väntar en syn, som torde bli svår att se. Bed nu Gud om styrka för edert unga hjerta. Det är icke min son, som ligger döende i mitt qvarter, utan en annan." Sigrid svigtade: "Hans, för Guds skull, hvem, hvad? " "Ja, tyvärr, jungfrun gissar sanningen, ser jag. Det är unge herr Enevald Fincke. Jag fann honom och bar honom in till mig, der jag nu är ensam. De förre knektarne äro borta, och de svenska knektarne ha ännu ej hunnit blifva inqvarterade, men nog komma de väl nu snart. Jag har förbundit honom så godt jag förstått. Jag ville ej säga eder förut huru det var, ty gamlas ögon se stundom igenom de ungas hemligheter, och så fruktade jag, att J, af oro och otålighet, ej skulle haft styrka att följa mig hit, om J vetat det värsta." Sigrid hörde ej mer. Med bleknad kind, men med brådskande steg, hastade hon före den gamle in i det betecknade rummet. Enevald låg på en bänk, nästan sanslös; men när Sigrid inträdde, lyfte han matt opp sina ögon, och hans blick ljusnade. Den unga flickan lutade sig öfver honom och ett sagta "Sigrid" sväfvade öfver hans bleknade läppar. Några ögonblick förgingo. Med stark ansträngning reste sig Sigrid och sade: "Här kan han ej ligga. Han måste få bättre skötsel och vård, bättre bädd. Här kan jag icke stadna för att sköta honom. Vi måste se till att få honom buren in till staden. Jag stadnar här så länge. Gå, Hans, bjud till att för penningar och goda ord få bärare." "Jag fruktar detta blir omöjligt. Vakten låter oss icke bortföra en sårad officer af garnisonen." Sigrid vred sina händer i ångest. "Vi måste, Hans, vi måste. Han kan icke uthärda här på denna trädbänk och med den skötsel han här kan få.