Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och då den ersättning, som numera blifvit beviljad Amanuenserne vid Kongl. Bibliotheket, äfvenledes löner böra af Riksgälds-Contoret serskildt utbetalas, får Utskottet härmedelst jemväl afgifva förslag lill stadgande härom; hvarförutan Utskottet får, till införande uti det nya Reglementet, föreslå bifogade på Utskottets af Rikets Ständer bi fallna hemställan i Memorialet N:o 543 grundade stadgande angående reparation å det till local för meranämnde Contor nu anvisade hus. I sammanhang härmed har Utskottet ansett sig böra hemställa, att, på det ifrågavarande Reglementets renskrifvande och utfärdande må kunna medhinnas innan Rikets Ständer åtskiljas, de Riksgälds-Contoret idler dess inkomster och ut gifter rörande beslut, som hädanefter kunna varda vid denna Riksdag fattade, må, i och för desammas verkställighet få af Utskottet, Fullmägtige serskildt meddelas. Likaledes och då de af Rikets Ständer godkända föreskrifter och stadganden, som komma att i berörde Reglemente intagas, i afseende pä de å Riksgälds-Contoret anvisade utbetalningars verkställande, innehålla åtskilliga närmare bestämmelser än de härom till Kongl. Majit af Rikets Ständer afiåtne underdåniga Skrifvelser, har Utskottet trott sig böra föreslå att Fullmägtige må få sig uppdraget att, efter Riksdagens slut, till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemna en afskrift af de delar utaf det för Riksgälds-Contoret, utfärdade Reglemente, hvilka handla om de å detta Verk anvisade utgifter. Förslag tillföreskrifter, som i Reglementet för Riksgälds-Contoret böra införas. s* Jemte andra, i afseende på nedläggningen af Norrtelje Gevärs-Factori, nu stadgade vilkor och förbehåll, hafva Rikets Ständer förklarat, att ägaren till nämnde Factori och Ortala f. d. Kronobruk, emot afstående till Stats-Verket, från och med år 1843 och allt framgent, af samtliga till nyssberörde
Gustaf Vasa, befriaren, reformatorn, samhällsgrundläggaren, lefver ej så lifligt i folkmedvetandet, som Gustaf V a s a den omtänksamme landsfadern, hvilken vårdar sig om sitt folk liksom godsherrn om sina underhafvande. D e t finnes h o s Gustaf V a s a drag af gammaldags, äkta svenskhet, hvilka vi ej till samma styrka återfinna hos någon annan a f våra stora konungar. Han är e n husfader i den gamla nordiska stilen, omgifven af en talrik familj. H a n håller sträng tukt och vill i sitt hof hafva endast enkla, goda seder. E t t annat säreget drag hos Gustaf V a s a är hans öfverlägsenhct, då han jämföres med sin omgifning. H a n förstod ej att uppmuntra o c h utveckla andras andliga gåfvor, han förkväfde i stället deras kraft, som kunde hafva varit hans hjälp o c h stöd. Den stora, väldiga kungseken står ensam på fältet, den breder u t sig utan hinder, är skön och stark. M e n det är långt till skogsbrynet, där d e andra träden stå sida v i d sida. H u r u olika är ej Gustaf Vasa i detta fall Gustaf A d o l f, som höjde sig öfver alla, och ändock samlade alla omkring sig! Det som gäller omgifningen i allmänhet, det gäller o c k familjen. V i d Gustaf A d o l f s sida stå hans kraftfulla moder, hans syster Katarina, måhända den svenska häfdens ädlaste kvinnogestalt, o c h slutligen hans känslosamma, nyckfulla, fantasirika maka — alla voro d e personligheter, m e d hvilka den store konungen ofta räknade, då han uppgjorde sina planer; de berodde ej allena af h o n o m, utan han också i viss mån a f dem. Vasa. var e n renlärig luteran, hennes äldre syster var gift m e d Danmarks konung, Kristian I I I, och ett förnämligare furstehus fanns ej i hela Tyskland än det som prinsessan tillhörde. Hennes fader t o g sig en lång betänketid, öfvervägde noga den morgongåfva o c h det lifgeding, som lofvades den blifvande drottningen, och gaf slutligen sitt j a o c h samtycke.
De Kungs, och Kungs Ladugäadar. hwilka nu äro i fräga moro alla inbegripne under den allmänna författning som widlogs wid l/66 grs Riksdag, rörande Kungsgär» dars öswerlätande och söiwaltning, sä att desamma till följe af Kongl. M>j:tsi ötwerensstämmelse dermed uk» färdade Nådiga Bref och Förordnande as den rz Augusti nyfinämnde är borde wid hwarje däwarande arrendes flut, under offentelig auction, till nytt arrende pa wista är utbjudas; och uti detta allmänna stadgande har sedermera icke nägon förändring blifwit widragen, fastän innehaswarnc af detze KungSgärdar genom m?llankomne synnerlig Kongl. Näd, thy förutan, ä desamma erhällit besittn»ngs rätt. Om Konungarnes enffilde dispöstrions rätt öfwer Kronogodsen finnes ej något mera eller sednare / stad» 1044 Den 16 December. stadgande Lii Mi 2 Cap. Konunga Balken Landshagen, hwarest bjudes, att Kronogods^, ej sä minskas eller abalienrras Kronan, utan att den Konung soin efterträder, äger wald Set an ärercaga. Uti 1772 ars Regerings-Form stadgades, att Konungen ägde styra Riket som Sweriges Lag säger och ester Kvnunga Balken, Landelagen cch samma Regerrngssorm man alt denna sa wäl som den ar 1789 antagne Förenings och Säterberg act omsörmälcr .någor, som syneS nphäswa hwad pä ofwanberörde sätt uti L Cap. Konunga-Balken Landslagen sörordnaZ.
Innan någon del af det för jernvägs-anläggningens fullbordande beviljade ytterligare låne-understöd får lyftas, bör det nya bolaget hafva behörigen styrkt sin i ofvanstående lista punkt föreskrifna egande-rätt till den redan anlagda delen af jernvägen m. m. samt, genom sin Direktion, hafva till Riksgälds-kontoret afleinnat eller der företett: a) för denna lånesumma, jemte derå upplöpande ränta, å bolagets vägnar, utfärdad skuldförbindelse, som af Fullmäktige godkännes och antages; b) utaf bolaget, likaledes genom Direktionen, ingånget samt af KonglMajit i Nåder antaget kontrakt om jernvägs-arbetets utförande och anskaffandet af all för jernvägens begagnande erforderlig materiel, inom den här ofvan i 3:dje punkten bestämda tidpunkt; c) af Kongl. Majit i Nåder godkänd säkerhet för samma kontrakts fullgörande, eller för de lyftade lånemedlens återbäring, i händelse arbetet icke varder på stadgadt sätt eller inom föreskrifven tid utfördt; d) bevis, att aktie-teckningen, äfvensom den i 3:dje punkten stadgade deposition af deruti omförmälda handlingar, skett för eli belopp, som åtminstone motsvarar två tredjedelar af den föreskrifna tecknings-summan; e) vederbörligt intyg, att arbetet å jernvägen blifvit genom detta bolag fortsatt och fortgår; f) särskild, å bolagets vägnar äfven utfärdad saist af Fullmäktige godkänd och antagen, ny skuldförbindelse för det till samma jernvägs-anläggning utaf allmänna medel förut erhållna lån; Stals-Utskottets Memorial, M 347. g) af Fullmäktige likaledes godkänd borgen för de å detta lån föreskrifna ränteocb kapital-inbetalningars behöriga fullgörande under en lid af Tio år efter det jernvägen blifvit fullbordad; samt b) förbindelse, innefattande bolagets åtagande att, under all framtid och utan något ytterligare bidrag af allmänna medel, vidmakthålla hela jernvägen, med allt hvad dertill hörer, i sådant skick, att den kan för allmänna trafiken begagnas. 5:o.
Vid de större egendomarne åter finnas vanligen torpare, som innehafva några tunnland jord och antingen sjelfve derför göra dagsverken eller hålla tjenstefolk att dem förrätta. Stattorpare finnas visserligen, dock ej så allmänt, äfvenså statfolk, som likväl anses dyrare att hålla än torpare. Ej sällan förekomma såkallade sommardrängar, af hvilka de, som vilja eller nödgas arbeta under vintern, då äro sysselsatte vid grufvor, hyttor eller med skogshygge m. m. Dessa drängar betinga sig för halfva året föga mindre lön, än årsdrängar för hela. Behofvet af många arbetare vid flera större allmänna och enskilda företag har gjort, att tillgången på dem varit knappt tillräcklig för länets behof. Dagverkspriserna voro allmännast de i nedanstående tabell Litt. Tab. Litt. c. Statfolkets dagsverkspris var under åren 1856, 1857 och 1858 73 ä 75 öre; under åren 1859 och 1860 66 öre, till följd af de lägre spanmålspriserne. Slutligen får ej lemnäs oanmärkt, att jordbrukets och boskapsskötselns obestridliga framåtskridande under de år, denna berättelse omfattar, och jordens till följd deraf i verkligheten förhöjda värde åtföljts af dess förökade skuldsättning, hvilken dock derjemte kan förklaras genom de förbättrade åbyggnader, som mångenstädes blifvit uppförde, och det för jordens ändamålsenligare skötsel erforderliga större driftkapital. Sålunda hafva mot inteckningar amorteringslån under förenämnde tid utlemnats från länets särskilda Hypotheksförening till ett belopp af 2,933,270 R:dr Runt, med hvilken summa sannolikt ganska många gamla inteckningar och lösa skulder blifvit dödade, hvarföre den ingalunda bör anses i sin helhet utgöra en förökad börda för jordägaren. C) Skogshushållning jemte D) Rofdjurs utödande. Då endast ett ringa antal grufveallmänningar, Tab. N N:o 4 endast på ett ungefär angifva dessa skogars areal och afkastning.
St:rj för utsträckning af .Beväringsmanskapets exercis till 30 dagar, må förhöja de i nuv:de RiksStat upförda förslagsanslag för nämnda manskaps vapenöfning med 278,333 Rdr årligen under nästa Statsregleringsperiod, dock med förbehåll, att berörde exercistid fördelas på 2:neårilika terminer, samt att de 2 Beväringsklasser, som sålunda komma att årligen sammandragas, icke samtidigt exerceras. Hr Bildt har yrkat återremiss, men då man har ett fullständigt förslag, som åsyftar hvad Hr Bildt önskar, hemställer jag, om det icke är skäl att bitalia detsamma. En annan fråga är, huruvida de med denna punkt sammanhang egande frågor skola nu återremitteras. Anser man dem icke fullt utredda, så går det ju an, att, när de förekomma, återremittera dem. Jag anhåller således om bifall till Afdeluingens förslag. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Den punkt, hvarom nu öfverlägges, utgör, enligt mitt förmenande, Riksdagens vigtigaste fråga, långt mera så, än dagens stridsäpple, jernvägarne. Genom dessa befordras visserligen landets utveckling; på beväringsfrågan deremot beror ej allenast Sveriges blomstring, utan sjelfva dess framtida bestånd. Vår krigshärs sammansättning må nu vara huru förträfflig, som helst, måste vi dock erkänna, att den ensam icke förmår värna oss. 29.000 krigare, upstälde mot vår östra grannes 800,000 äro otillräckliga; detta kan icke bestridas. Vårt försvar måste således grundas på en folkbeväpning, men en verklig, icke en sådan, som endast finnes på papperet. Jag är Regeringen djupt tacksam för det förslag hon framställt, men beklagar desto lifligare att saken icke lyckats tillvinna sig Utsk:s sympathier. Man ansåg der en utsträckning af beväringsexercisen medföra dels alltför stor kostnad för Staten, dels alltför stor tunga för jordbruket, då arbetskraften för längre tid drages derifrån. Ja, det är sannt, öfningen är dyr, men får man tänka derpå, när frågan gäller landets sjelfbestånd.
Frisocknarne åsyftade fördel förmodades snarast och säkrast kunna vinnas, om del öfverlemnades åt dem oell Bruksegarne att, för ordnandet af sina ömsesidiga förhållanden, sins emellan uppgöra en frivillig öfverenskommelse, har, till fullgörande af, enligt sockenstämmo beslut, erhållet uppdrag, Herr G. E. af Geijerstamuti ett, vid innevarande Riksdag, hos Höglo!), llidderskapet och Adeln afgifvet och till Stats-Utskottet rernitteradt anförande, hemställt, att Rikets Ständer, med den, jemnlikt grundlagen, dem tillkommande rätt i afseende på denna beskattningsfråga, måtte bifalla, att all åtgärd för verkställigheten af Rikets Ständers ofvanberörde år 1829 fattade beslut, angående tiilvägabringandet af en definitiv reglering emellan Dylta Svafvelbruksegare och de 3:ne Frisocknarne, måtte tills vidare inhiberas, äfvensom att det deremot måtte varda socknarne tillåtet att med bemälde Bruksegare i delta hänseende uppgöra en frivillig öfverenskommelse.
Hwad laxermos - Mannen pafördt och stadgadt, blifwer utan ändring fastständande, sa wida den ffartffyldige icke antingen genast, medan laxermos-Lommitteon ännu är samlad, wisar al han af mitztag och förelupen felaktighet blifwit för högt clebitergel, och Lommitteeu finnér skäligt, ar deruti lemna rättelse, eller ock äskar, at fa sitt förmente lidande och påstående om rättelse pröfwadt af Oompromi.<i8-Natt; och förbehalles äfwen Kongl. Majus Befallningshafwande, eller den som i dest ställe i Städer och pa Landet laxeiinKsins bewistar, en lika rättighet, at ä Kongl. Majus och Kronans magnar begära Lompromi^, enar Vederlil finna sig äga anledning. Will Kronofogden eiler annat Kronans Ombud något wid l!>xerm§en anmärka, göre han genast til lUotocoIlet sin reservstion, och Landshöfdingen pröfwe, huruwida maler bör til compromi^-Rätt dragas eller ej. Den således a ena eller andra sidan med xerinAku miflnöjde, bör inom fjorton dagar efter det Debet - Sedlarne statt at afhanlta, anmäla sig om Lompromi88, i Städerne hos KlaAi8trsten och ä Landet hos Häradsskrifware». 2. Klom.
Men denna del af arbetet kan dock aldrig tänkas som lösryckt från den kristna grunden och lifsåskådningen, om ej den sista villan skall bli värre än den första, ty det bör vara klart för hvar och en, som vill tänka sig in i saken, att det är lärarens ståndpunkt, som förlänar form och färg åt de taflor, han vill framställa för sina lärjungar. Står undervisaren på hedningens ståndpunkt, Hvem bär skulden och det dryga ansvaret så blir det läroämne, han behandlar, färgadt af hedendomens tankar, antingen han vill det för en dylik förvexling? Naturligtvis hemmen, hvilka år efter år laeller icke. Hvar och en människa, som af verklig kriststat det ena arbetet efter det andra på sin medhjälparinna, barnskolan, och det är i hemlig välmening yrkar på, att kristendomsundermens lojhet, liknöjdhet och blindhet, som vi visningen må borttagas från skolan, bör inse måste söka grundorsaken till vårt moraliska detta och akta sig för att göra gemensam sak krankhetstillstånd. med dem, som » vilja utkasta barnet med badI frågan om kristendomsundervisningen i vattnet »; utkasta själfva kristendomen ur folkbarnskolan är det alldeles onödigt att inblanda lifvet genom att göra barnskolan till ett byte statskyrkans vara eller icke vara, utan kunna för hedniska tankeströmningar. vi därvidlag lättare komma till klarhet med Få vi bara en lefvande kristendom i många saken, om vi blott hålla oss till hemmen och hem, så blifva vi snart kvitt den döda lexan se, hvad de under nu rådande förhållanden i skolan, ty hemmen forma skolan, icke tvärt förmå att uträtta för barnens kristliga uppom. fostran och undervisning. Hvems är väl skulden, att barnen äro så Då vårt nuvarande skolväsen organiserades, öfverlastade med skolämnen, att de bli så godt upptogos blott några få läroämnen i skolplasom främmande för hemlif och ej i nämnvärd nen, och då man ännu satt fast i den föregrad ega förmånen af tuktande och stödjande ställning, att kunskapen om den rena läran föräldravård?
Såvida man är en sann oell verklig vän af skarpskytterörelsen och den frivillighets—idée, sorn allt hitintills så värdigt uppburit dess banér, så mäste man äfven allvarligt och strängt, vårda sig och vaka deröfver, att denna idée, frivilligheten, alltid bevaras sin fosterländska betydelse, sin moraliska kialt och sanning, sin enkla och ädla renhet och icke hemfaller under motsatsen dertill, hvarken i glömska af sin uppgift, landets försvar, eller i egennyttiga små beräkningar samt salunda urartar. Framförallt mäste man akta sig för att genom något slags mindre val betänkt lagstiftande, om ock tillkommet af den största tillgifvenhet för idéen, gifva den ringaste ^anledning dertill. Skulle den dag komma, då skarpskytterörelsen, i stället lor att vara ett hedrande uttryck af det svenska folkets kärlek till nationelt oberoende, blefve ett medel för enskilda intressen, föreställer jag mig att densamma sett slutet af sitt vackraste tidskifte. Man kan derför — då fråga nu är om att uttaga de första lagstiftande stegen — icke nog uppmärksamt granska hvarje, äfven den minsta del deraf. Måhända skall mången anse det i högsta grad opåkalladt att se ens en skymt i de härofvan framställda förslagen, och vilkoren derför, som kunde leda till skarpskytterörelsens urartande; icke dessmindre tillåter jag mig likväl — och det af kärlek till sjelfva idéen — att uttala mina dubier. Den grundsats af fullkomlig frivillighet, hvarpå skarpskytteföreningarne vuxit upp, berättigar icke blott den minsta stad, utan jemväl den minsta socken, ja, hyatt bilda sin särskildaskarpskytteförening. Lägger man till denna frivillighet nu rättigheten att befrias ifrån vare sig ett af beväringsårens exercispligt eller till och med begge, skall tvifvelsutan fördelen deraf blifva nog lockande för organiserandet af skarpskytteföreningar öfverallt.
Den af en troligen härigenom utvidgad Byte&-handel, af på Ved och äfven Spannemal billigare Torgpriser &c. Då borde detta Förslag unnis att stå i förening med den allmänna viljans fordringar till vederläggning af Sagornas skilldring af Svenska Folklynnet; som skulle, ehuru snällt och beskedligt man skrapar under egen bättre försedd gryta, likväl med en viss förtrytelse sniglas åt hvad som möjligen skulle kunna ligga i de andras, Utskottet befarar att härigenom en alltför stor afsaknad skulle i Städene drabba Ladugårds-interesset. Men sådant är icke att befara, om åt dem efterlåtes att till producerande af Foderväxter begagna den jord de med andre förbindelser innehafva, hvarigenom för sitt ändamål skulle vinnas mycket nrec än af Dranken, hvars fördelar af sina vederbörande visserligen mångordigt beprisas , men i lika, diagonalsyftning, som den hvaraf mången nykommen liten Verldsborgare smekas för ett intresse , som ligger i en helt annan Physionomie. In summa: Jag är derom till fullo öfvertygad, att huru länge BränneriSys.ernet, med 43® Den 24 Martti, e. nu sina brijckligheter vankar fram och åter, mellan palliativer , skall det sluteligen stadna vid denna RadicalCurmethode, hvartill jag derfö. re utbeder mig att i väre Protocoll fä förvara denna välmenta påminnelse. Herr Ane}: ar sparre, Ingemar August, upp. läste följande: Utan fruktan för de hårda Domar några värda Ledamöter behagat fälla öfver de, som hysa olika tankar mot dem, yttrar jag min mening i hvad som iörer BrännvinsBränningen i allmänhet. Jag tror att BrännvinsBränning till verkeiigt så kalladt Husbehof kan fullkomligt verkställas med 40 å 50 kannors Pannerymd på hvarje Egendom, hvarigenom tillfället till öfverflödig Brännvinsförtäring minskas.
') Enligt Traktaten nedsätles tuliafgiften från och med år 1868 till 10 procent. Anin, Med det för vissa i denna införselstarif förekommande varuartiklar af jern eller annan metall tillagda ordet »poleradt» förstås, att arbetet skall hafva så mycken polityr, att intet filstreck derå är synligt. 54 Förslag till Tulltaxa. Underrättelser om hvad vid Taxans tillämpning iakttagas bör. § *• Hvad vid tullklarering af brutet öretai ej hinner till halft öre uteslutes, och räknas deremot för ett öre hvad af sådant brutet tal stiger till eller öfver ett halft. § 2. Med de i taxan förekommande måttoch vigtbestämmelser förstås de, som uti Koogl. Maj:ts nådiga Stadga den 10 November 1865 äro föreskrifna. § 3. Varor, som med främmande fartyg införas, äro i Sverige icke underkastade andra eller högre afgifter, än om de med Svenska fartyg införas. s *■ Lastpenningar till Kongl. Majit och Kronan utgöras till lika belopp af Svenska som af främmande fartyg, med 70 öre för hvarje nyläst* beräknad efter Svenskt mätarebref, samt betalas hvarje gång både vid inkommande och utgående; dock om ett fartyg, under loppet af ett kalenderår, gör flera resor mellan Sverige och ut rikes ort, erläggas dessa umgälder för utgåendet allenast första resan och vid förnyadt inkommande endast när fartyget innehar last samt större eller mindre del deraf lossar; och må härvid jemväl såsom barlastade anses fartyg, hvilkas lastqvantitet är i förhållande till deras drägtighet af ringare betydenhet; i hvilket hänseende bestämmelserna uti mom. 2 i 27 § af Kongl. Majlis nådiga Förordning den 9 Juli 1862, angående lotsoch fyrinrättningen i riket, skola lända till efterrättelse. Dä lossning eller lastning på flera ställen egt rum, erläggas lastpenningar endast å första lossningseller lastnings stället, derom bevis på märkrullan eller passet meddelas. Förslag till Tulltaxa. SS Från lastpenningars erläggande befrias:
Sistnämnde dag an - Stats-Utskottels Utlåtande .Vs 39. malde Fullmäktige hos Kongl. Majrt de af dem vidtagna besluten i afseende på upplcinings-beloppcis bestämmande samt obligationernas lydelse, valör och räntefot jemte så väl obligationernas som ränte-kuponernas tryckningssätt och utseende; hvarjemte Fullmäktige, sorn funno lämpligt medgifva, att de förfallna räntekuponerna finge i all för Riksgälds-kontorets räkning utom hufvudstaden inflytande uppbörd till sitt fulla belopp emottagas och levereras lika med Rikets Ständers Banks sedlar, anhöllo om Kongl. Majtfs Nådiga medgifvande och föreskrift, att sådane förfallna kuponer äfven måtte varda mottagne vid uppbörden af de till Kongl. Statskontoret ingående krono-ulskylder samt vid skeende penninge-remisser till della embetsverk öfversända, och att desamma likaledes måtte fa begagnas vid tull-afgifternas inbetalning till de i landsorten befintliga tullkamrar och, på samma sätt som i tull-uppbörden influtna kontanta medel, levereras till Kongl. General-tullstyrelsen. Vid sessionen den 25 Maj algjordes frågan angående omfattningen af den Riksgälds-kontorets särskilda räkning med Rikets Ständers Bank, hvilken borde derstädes öppnas för insättningar och utassigneringar af hvad genom upplåningen komrne att inflyta. Till förekommande af underslef eller missbruk vid den då förestående obligations-tryckningeu samt dertill anskaffade materialiers begagnande, föreskrefvo Fullmäktige, den 8 Juni, särskilda kontroller och säkerhetsmått.
Brefvet den 16 Mars 1802, angående hushållningens förbättrande på Öland, blifvit, med bifall lill Kammar-Collegii gjorda hemställan, föreskrifvet, att ifrågavarande Utmark, sedan de delar deraf blifvit frånskiljde, hvilka till Skogs-Allmänningar och Ekplanteringshagar borde bibehållas, finge af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fördelas emellan dem, som sig deraf begagnade, dock att, om någon del af den upplåtna marken funnes tjenlig till trädplantering, vissa skyldigheter, i berörde afseende, borde med fördelningen förbindas; att, sedan derefter för de Comiterade, som borde verkställa den sålunda heslutade fördelningen af Alfvared, Nådig Instruclion under den 6 Maji 1813 blifvit utfärdad, innehållande, bland annat, den föreskrift, att för hvarje till uppodling tjenligt tunnland, en viss årlig ränta af 1 , 2, 3 till 4 kappars afradsspannmål borde utsättas; hade fördelningen först för sig gått på Ölands Norra Mot, dervid dock skatten för ett tunland aldrig upptogs högre än lill två kappar, samt taxeringslängderne blifvit på visse, genom kungörelser uti alla Socknekyrkor, utsatte dagar till justering uppläste, hvarefter, då de lemnats ulan anmärkning, all talan, till ändrings vinnande i taxeringen, ansetts icke vidare vara öppen; varande dessa åtgärder, genom Kongl. Brefvet den 29 October 1816, i Nåder gillade, med förklarande, att nämnde skatt för Norra Mötet korarae att från och med 1818 laga sin början; och har Kongl. Majit, under den 17 November sistnämnde år, dels i Nåder afslagil Bonde-Ståndets Fullmägtiges från Ölands Norra Mot vid samma års Riksdag gjorda underdåniga anhållan, att delningen måtte upphäfvas, eller åtminstone ytterligare öfverses, rättas och jemkas, dels ock, med ogillande af Riksdagsfullmägtigens från Södra Mötet i enahanda afseenden framställda begäran, täckts förklara, att derstädes borde förfaras, på sätt som skett i Norra Mötet; i följd hvaraf delningen äfven der verkställdes och under den 12 Maji 1819 af Kongl. Majit gillades, med Nådig föreskrift, att Utmarks-skatten från och med 1821 borde utgå; att befrielse ifrån ifrågavarande spannmålsränta äfven blifvit af Ölands Fullmägtige vid i8a3 års Riksdag sökt, ehuru Kongl. Majit, enligt Nådig Slatssaint Allm. Besv.- och Oeconomie-Utskottens Betänkande N:o 12.