Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cirkulär-Brefvet den 2 Februari 1833, fem tunnor för hvarje af regementets 48 Korporaler, hvarifrån likväl, enligt särskilda förordnanden, afgå 2me strukna öfvermåls-kappar för hvarje tunna, men att, utom det att, genom tillfälliga vakanser, någon inskränkning i detta belopp, som på förhand ej kunde beräknas, måste uppkomma, det spnnmålsbelopp alltid blefve obestämdt, som Statsverket nödgades hålla i beredskap, emedan man ej kunde veta huru många och hvilka Korporaler och Soldater hvarje år komme att begagna sig af rättighetenatt utfordra spanmål in natura; att den likhet i aflöning, som borde ega rum emellan det tjenande manskapet, härigenom blefve rubbad, i det den ena erhölle spanmål och den andre lösen derför i penningar; samt att man för Statsverkets räkning skulle nödgas på flere spridda ställen upphandla och låta forsla små qvantiteter spanmål, dervid besväret och kostnaden, i jemförelse med sädens värde, icke blefve obetydliga, helst, hvad Korporalerne beträffade, åtgärden icke utan obillighet kunde inskränkas till Södermanlands regemente, utan borde utsträckas lill hela indelta Arméen, hvarest Korporalerne af samma vapen alla, i detta afseende, åtnjuta enahanda vilkor. Bill. lill R. Sl. Prot. 1836 & 1837. i Sami. i Åfd. 16 Haft. 3 18 Kongl. MajUs Nåd. Prop. JV? 51. Jemte del Kollegierna alltså, på dessa skäl, ansett sig böra afstyrka Nådigt bifall till Regements-chefens ifrågavarande underdåniga hemställan, hafva deremot Kollegierna fästat Kongl. Maj:ts höga uppmärksamhet derpå, att om Soldaterne vid Södermanlands regemente och Korporalerne vid indelta Arméen .skulle för sitt spanmålsanslag, i likhet med andra räntetagare, uppbära ersättning i penningar efter medel-markegåogspriset för tio år, komme sannolikt denna ersättning sällan eller aldrig att slå i motsvarande förhållande lill spanmålsprisen för året.
Bedrägeri var det, när man med ett ständigt förminskadt mätt mätte ut betingade villkor, vare sig mellan enskilda, eller vid Statens godtgörelse för samvetsgrant uppfyllda förbindelser. Den lagstiftning, som tillåter och legaliserar dylikt, den handlar efter mitt begrepp oärligt, och illa värdar sig del folk om sin nationalära, som ej lägger redlighet och tro och heder såsom orubblig grundval för sin lagstiftning. Vill man deremot delta, vill man att aftal, lagar och löften skola hållas i helgd, med ett ord, vill man alt realisationen skall upprätthållas, så mäste man också en gäng lära sig alt förstå och att underkasta sig de naturliga och oundvikliga följderna deraf. Och dessa följder äro, att understundom tillfälliga rubbningar nödvändigt måste uppkomma i sammanhang med föränderliga con jnncturer, och dessutom framför allt, att man måste ställa sina utgifter i öfverensstämmelse med sina inkomster, så att man nöjer sig med alt lefva pä del man förtjenar och icke derutöfver, vid äfventyr att eljest såsom straff för sin svaghet eller lättsinnighet förr eller sednare hemsökas af ekonomiska bekymmer och olyckor. Jag öfvergär nu till den 2:dra af de framställda frågorna, nemi. hvilka åtgärder fordras för realisationens bestånd? — Men för att kunna med någon säkerhet inse detta, synes det mig att man först borde undersöka och göra sig väl reda för hvad del verkligen är, som vållat den närvarande förlägenheten. Detta är Den 18 December e. nr. är ett moment som helt och hållet saknas i Utsk:s arbete, ehuru jag tror, att en dylik noggrann undersökning af det ondas egentliga orsaker just der hade varit pä sin rälta plats. Men till saken, Hvad är det som har handt? Hvad är det sorn passerar under våra ögon? — Jo, det hände för ett tiotal af år sedan, eller deromkring, att tillgången på penningar hastigt ökades. Utländska capitaler indrogos, privatbanker bildades, penningarne spredos genom lån på mångfaldigt sätt, och följden blef hvad den naturligen, och lika visst som 2 gånger 2 är 4, alltid mäste blifva. Den första effecten var att alla priser stego.
Vill man ha flera korgar i olika höjd, klipper man af dem efter behag, men måste då genast montera dem i kanterna, emedan flät ningen eljes går upp. För afkammadt här, knappar, hårnålar, OBS. 4, 5 o. till högr. pris. grädde vispas till hårdt skum, däruti röres så mycket hvetemjöl, att smeten kännes tjock för vispen, och sist ihälles 65 cl. vatten. Skulle smeten vid gräddningen visa sig vara för hård, spädes den med vatten, i motsatt fall tillsättes mera mjöl. från 65 öre, 80 öre, I kr., 1,25, 1,50 pr hel mtr. OBS. Å K Hilda. Kanelmunkar. mjölk kokas tillsammans med 53 gr. smör, mjöl så mycket att det släpper pannan. Sedan smeten är kall, röras 6 st. ägg uti — ett i sänder * — och massan arbetas väl. Kakorna kokas i god flottyr och läggas upp med en tesked samt rullas strax därpå i kanel och socker. ?acW S k i n n b r ä m är 3:dje dragningen i Kulturhistoriska Föreningens lotteri på konst-, industrioch slöjdföremål. värde. Lottsedlar till 2 » c h 3 kr. säljas i alla boklådor. [1939] or .t * Stockholms affärsmän är Norrtelje T i d n i n g ett af landsortens bästa annonsblad, därför att en stor del af Norrtelje Tidnings läsare bor i trakter, som hafva all sin handel på hufvudstaden. Annonspris; 10 öre före och 8 öre efter texten, med rabatt för längre tids an[2747] nonsering. [2930] i Sverige. Josephsson &amp; Ågren 13 Drottninggatan s 13J » B i l l i g t o e h v ä l utföras lagningar, förgyllning och försilfring i Guldsmedsverkstaden, 7 extra fin delikatessili, » » anjovis, alla slag. sardiner, ryska och franska ärter, sparris, hummer, Haricots verts, hos 46 69 Fredrik S y d o w 46 69 25 ästsorterade-|&lt;&gt;, För För Brunkebergsgatan 7.
Men om då Utsk:n vilja anslå 6,666 r:dr 32 sk., så skulle jag vördsamt begära att åtminstone betänk, måtte blifva återremitteradt och att Utsktn måtte följa de reservationer, som af flere Utsk;ns ledamöter, Gr. Horn, Frih. Sprengtporten, Gr. von Platen, Hr Ribbing med flera andra, blifvit afgifna, utgående derpå att anslaget måtte blifva lemnadt till K. M:s disposition, till inrättande af sådana skolor, som vore mest ändamålsenliga. I anledn. af hvad jag nu yttrat, anhåller jag om återremiss. Hr Oxehufvud, Göran Adolph; Då jag varit den enskilde person, hvilken fördristat mig att väcka den ifrå— gavar. motionen, tillhör det mig äfven att densamma försvara, ehuru jag djupt känner obehaget att här uppträda emot den sista talaren; jag vill dock här blott följa min pligt såsom riksdagsman. Den siste talaren har synnerligen fästat sig vid hvad jag anser vara hufvudsak, nemi. huruvida en sådan ny utgift, som den ifrågavar., är behöflig eller ej; huruvida sådana anstalter redan finnas inom fäderneslandet, der ynglingar kunna bildas till skickliga byggmästare för handelsflottan eller ej. — Hvad den andra delen af den värde talarens anförande beträffar, som angår controllerna, så tror jag, att hos oss sådana sällan saknas, så att jag förbigår den delen och vill blott hålla mig vid sjelfva hufvudsaken. Den siste talaren har anfört, att i Carlkrona skulle vara tillfälle all inhemta nödiga kunskaper för uppbyggande af handelsfartyg. Jag vågar bestrida detta. En elev, som kommer till Carlskrona för att inhemta dessa kunskaper, är der under hela sin lärotid för att se på byggandet - Den 29 Augusti c. m. 465 gandet af etl enda linieskepp; detta invände jag ufven då jag var ledamot af den comité', som den sislo talaren omtalat; jag hörde då ej några motskäl, tillräckliga att rubba min öfvertygelse. Jag Lemtade stöd för min åsigt ännu mera från Danmark.
Denna ansökan hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit; men då LandtRäntmästaren, Lagmannen Wulff ännu icke uppnått den ålder af 70 år, som uti 1770 och 1780 årens Pensions-författningar, var föreskrifven för rättigheten att vid afskedstagandet behålla hela den innehafde lönen såsom pension, anse Rikets Sländer Lagmannen böra åtnöjas med den pensions-rätt, hvilken, enligt sedermera utfärdade, nu gällande Författningar, finnes stadgad, eller, i sammanhang med regleringen af Riks-Statens 2:dra Hufvud-Titel vid nu pågående Riksmöte kan varda af Rikets Ständer fastställd, hvadan Rikets Ständer icke funnit skäl bifalla Lagmannen Wulffs ifrågavarande ansökning. Hvilket, till svar å E. K. M. Nådiga remiss, Rikets Ständer få i underdånighet meddela; framhärdande &c. Stockholm den 1 Juli 1840. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni lSzfo. Preste-Ståndet den 27 Borgare-Ståndet den 27 Bonde-Ståndet den j Juli — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring och förklaring i 2 och 3 §§. af 12 Cap. Rättegångs-Balken. (Lag-Utsk. Étl. N:o 45.) S. A. K. Enär nu gällande Rättegångs-Ordning lemnar svarande part uti ett till Härads-Rätt instämdt mål tillfälle att, endast äfventyrande böter till ringa Expeditions-Ulskoltets Forslas, till und.
— Vid den i början af år 1844 verkställda reparation, då, efter det nyssnämnda afdrag för Eskilstuna manufakturisters och deras förläggares räkning ägt rum, Manufaktur-Diskontens tillgångar utgjorde 1,419,683 R:dr 47 sk. 1 rst., fastställdes till fördelning emellan fabriksidkare i första klassen 1,164,479 R;(lr., efter en allmän lånrätt af i5| procent utaf nästföregångne årets fabrikationsvärde, emellan andra klassens idkare 127,075 R: lr, efter ii| procent, och emellan fabrikanter af tredje klassen 128,298 R:lr, efter 8 procent. Bland Manufaktur-DiskonLfondens uti 1843 års hufvudbok inbalanserade osäkra fordringar finnes upptagen en summa af 24,900 R:dr, utgörande Fabriksidkaren P. C. Dihlströms skuld tillberörde fond, hvilken skuld till minskadt belopp af 17,799 R;dr, oberäknadt upplupen, obetald ränta finnes i utgående balansen för år 1844 öfverflyttad till fondens såsom säkra ansedda fordringar. I afseende på förhållandet med ifrågavarande fordran, hafva Revisorerne inhemtat, att
Toge man tillika i betraktande, att trafiken öfver Almarestäke uppfångade all den rörelse, som kommer både ifrån norr öfver Sala och Örsundsbro samt från vester öfver Ekolsund, så insåges lätt, huru ringa den trafik måste vara, som kunde tillkomma emellan Örsundsbro och Almarestäke, i jemförelse med den öfver Rotebro. Då banans längd från Stockholm till Örsundsbro vore lika stor som från Stockholm till Upsala, men den förra linien ostridigt hade att påräkna mindre inkomster, måste häraf följa, att samma linie egde mindre utsigt att lemna behållning på rörelsen. Yidare hade komitéen anmärkt, att, om banan framdroges öfver Upsala till Sala, skulle densamma upphemta icke allenast den större rörelse, som tillströmmade från norr och öster, utan äfven den trafik, som från Sala nu går direkt på Stockholm; hvaremot, om banan lades vester om Sigtunafjärden i rakaste rigtning från Sala, jernvägen endast kunde påräkna den mindre rörelsen från Sala, men skulle gå miste om den hufvudsakliga från trakterna nordost om Upsala och från Stockholms län, hvilken icke kunde söka sig vestcrut öfver Örsundsbro för att komma till Stockholm. Ehuru således den raka linien från Sala öfver Örsundsbro till hufvudstaden vore mera än en mil kortare, än öfver Upsala, syntes det komitéen likväl, på grund af hvad sålunda anförts och med afseende jemväl å hola landets daning norr om Stockholm — der befolkningen mellan hafvet och segelleden till Upsala saknade andra kommunikationer, än landsvägarne, men den i vester bosatta deremot till icke obetydlig del omgåfves af vattenvägar — vara. satt utom allt tvifvel, att norra stambanan, anlagd öfver Upsala, skulle icke allenast i allmänhet blifva af större verkligt gagn, utan äfven bättre motsvara derpå nedlagda kostnader, än om den utlades öfver Almarestäke och Örsundsbro.
Men då icke alla kunde blifva fabrikörer eller grosshandlare och daglönaren » arbete ännu icke böljat anses värdigt den herrefödde mannen, måste alla de andra se sig omkring efter något annat. Till en böljan skickades de dä till de allmänna läroverken. De mötte der med andra liknande kontingenter, som nu mera icke längre funno sig tillfredsstälde med sin plats på den ffcderneärfda jorden, utan skulle försöka att hinna något » högre ». I statsskolorna^ var deras öde snart afgjordt. Undervisningen der var, som den för öfrigt ännu är, sådan, att dess enda verkligt påtagliga resultat var och är, om läljungen någorlunda hederligt kan krångla, sig fram, till dess han med ett universitetsbetyg på fickan kan tilltvinga sig inträde i något af statens embetsverk, der under våra afvita förhållanden hvar och en, som lyckats erhålla ett sådant betyg, ovilkorligen skall emottagas. Sverige är ett fattigt land och bildningen är en dyrbar prydnad, icke minst för de större sociala anspråk dess inhämtande i ^ regeln medför. Få äro de, som i vårt land skulle hafva råd att förvärfva sig en högre bildning endast för bildningens egen skull. De måste lefva omedelbart på denna bildning, som i de allra flesta fall tyckes göra dem omöjliga för all praktisk verksamhet, och så flockas de då i ytterrummen till alla möjliga statens tjenste-rum och kanslier. Dermed hafva de kommit att ytterligare för-stärka en klass, hvilken redan förut ingaluuda kunde sägas lida af någon öfverdrifven anspråkslöshet, ehuru den dittills hvarken varit så talrik ej heller haft så vidtutgrenade förbindelser genom olika samhällslager. Denna klass var tjenstemannaklassen. Allt sedan Gustaf I: s tid rör sig i vårt svenska samhällslif en grumlig bottensats af byråkratiska inrättningar och byråkratiska anspråk. Den store konungen nöjde sig icke med att låta svenskfödde män införa hit den tyska kyrkoordningen, utan lät äfven infödde tyskar komma hit med den tyska kansliordningen, och efter mer än tre hundra års förlopp böljar det nu nästan se ut som om Pyhys och Normanns verk till och med skulle öfver-lefva Olaus och Laurentius Petri.
Då nuvarande anslag på åttonde hufvud-titeln lör extra utgifter utgör endast6,000R:dr, och i anseende till denna summas rins:- het ofta förlägenhet uppstått att kunna bestrida angelägna omkostnader, hvarföre oek flera nyttiga åtgärder mäst fördröjas eller inställas; och då härtill kommer, att, enär för reseoch traktumentsersältning ieke några medel äro ä 8:dehufvud-titeln anvisade,sådan ersättning måst af det inskränkta anslaget lör extra utgifter utgå; äskar Kongl. Muj:t, alt sistnämnde anslag må förhöjas med minst . 4,000: ärligen, från och med år 1849 räknadt; i hvilket afseende,derest Rikets Ständer finna sådant lämpligt, anslaget för extra utgifter under riks-sfatens 7:de hufvudt i tel kan med motsvarandesumma förminskas. När härtill lägges värdet af tillkomna 20 l:r 25 k:pr spanmål af hehållne kronotionde, förslagsvis ä 6 R:dr tunnan, upptagen till . 124: 33. - samt titelns nuvarande belopp så uppstår en summa af . — 1,038,200; 1,129,700: is. - \ 76 Kongl. Majds Nåd. Prop. till It. St. 1847» hvaruti ingå förslagsanslag till ett belopp af 36,998 R:dr 32 sk., och hvilken Kongl. Muj:t beräknar såsom anslag å riks-statens åttonde hufvud-titel för ständiga behof. Härförutan erfordras för föremål inom Åttonde hufvud-litelns område särskilda anslag, dels för en gång, dels för viss bestämd tid, till nedannämnde belopp:
Friherre von läankin^sb-iussn,^!. breckr, förklarade, det Osconomie-Utskottets tan. ka icke warit, at Tackjerns-stolparne ffulle borrltagas» Grefwe 8 krömfe! k , krsäri c 6 eorF, ^ammar-LloI1e§! Nm har flera gangor gjort undanlag för Wywägar. När gvarnwag gatt igenom By, har der handt, ar B»n derföre wägrak ak underhålla den; 06) trodde Herr Grefwe!, såledesböra tydligen utfällas, at Tings Kyrko, och Qwarnwäg böra wid magt hällas. Pä fl ras begäran uplästes, hivad i 7. §. stadga ö om Magars Uiiderhällande, Grefwe Lrromkclt förklarade sia ej haswa något deremot ai påminna, men frägade, hwem Magens underhållande Lulle äligga? Grefwe iva or ner, LarlOabriel. Hrr Lagman v>>n bl^iAelöröm hade erinrat, ar OeeononiiL-Ulskollet i sii Betänkande nämnt Milstolpar endast af sten; denna erinran är gansta rigug. När allenast Sten namnes, kan ej annan meiiiug deraf dragas, än ak Stolpar af annat ämne icke more rillaine; och til nudmckande häraf, rilstyrker jag för mm del, at i §. matte fattas Milstolpar af Sten eller Jern. Herr koken flis r na, I^ils. Wägfördel. ningen Byar emellan är sä ojämn, at somlige Byar äro indelkes för en Mils mag, andre aler för en fjerdedels Mil. Pa stätten är swarigheten al drng wid magt halla icke fä känbar, men desto mera i skogö, byggder.
Siad medgifne rättighet, att fa afsäga sig bränwinöbränning, i fal! ben ej will begagnaö, förmälte Herr Radman krestin sig likwäl ej kunna nndgä anmärka obilligheten af det Beredningens förslag, hwarige>iom stadgas att io personer i Stockholm sipola smara emot 12 i de öfrige Släderne. Fä personer i Stockholm begagna sig af bränwinö tillwerkning och försäljning, och Herr Rädmannen anhöll fördenstknl!, arr afgifken derföre ej mä pälägqas andre än som begagna sig och draga winst deraf. Herr Profesiorn Doctor kaxe anförde: Med den kännedom jag om förhastandet i min orr äger der jag hast huöbäll bade pä Lander och i Staden, har jag aisten 10 personer i Sraden desto mera böra smara emot ett helt hemman ä Lander, som pä det se. Den 24 November. iZ6Z senare högst finnes 10 mantalsskrifne persöner, och 6 L 8 personer i Städerne förur beräknats emot crr mantal a landet, men för att jämka mig till hwad Wälloff. Borgare Standei önskat, har jag hemställt, ait 12 personer i Staden hädanefter wärre blifwa swarande emot ett helt hemman, och detta är således äfwen nu min tanka. Riksdagsmannen polian jonston förenade sig med hwad Herr Landshöfdingen Grefwe koten anfört, och säde sig kunna bcwisa att i Södermanland finnes hemman, som ej äga mer än 2 mantalsskrifne personer.
Itnbantag ifrån od) linbrittg uti förcgåcubc flabganbett; Ijluilfa unbantag odj littbrittgar boel cj ftracfa fig till ben bcl af ftantjjlabc ^a^crö^afgiftcn, font utgår i ftåEct för bett forbnn (£nn$li Slcabemiertte i alla bent töranbe anföfniitgar od) actioner; 31 ca b ernice ut matt, font ej ävo ff atte; Sletton er, ^iffalijla; — röranbe Slcabemier, ©pmnafter, £ultyätlningd frotto bolitte^ od) militär Ä lag om ål öfwer tittfogabt wålb od) oförrätt af Äronobetjente etter anbre (Sntbetdmän; ^necfte Siefolu tioner, communicationds od) intjibitionds, bå be ej å ferjfitbt btab ffrifmad; Sieinftondsfafer, fanbtingar beri, font för partd rötning från -JjpofsSiätt tid Of tnfättbad; JÄtbbares od) ©omntenbettrdsSSref, forn i fötjb af.mtber fälttåg ffebb utnämning mebbetad; 9lifdgäIbds(£ontoret i bef egettfTap af ubbbörbdmert; S^oteringds odj tHuftnittg dsff t)Ibigf eterd ntgöranbe, frågor beröm; Slätt t or, $ronattd, ranfafntttgar, obferoationer od) förftaringar, forn angå befa, od) ttbbbörbdntänd t famnta mål atsforbe befmär; 35 0albetefs0juberi Djenjiemänö och maitffapé förrättningar t»ib 0juberier, eljtoab be innefatta tebogö* relfe, I)anbräccningö
265 nicationers öppnande, sorn slutliga utförandet af sjelfva anläggningarna på sådant sätt, att hvarken jordägarens lagliga rätt kränkes, ej heller egennytta och okunnighet tillåtas lagga hinder i vägen för allmänt gagnande företag. Jag anhåller vördsamt om remiss härå till sä väl Lagsom Allm. besvärsoch Ekon.Utskotten. 5. Snart äro trettio år förflutne, sedan åtskilliga af Rikets bergslager sökte tillstånd att för grufvehrytningens behof sjelfva tillverka bergsprängnings-krut. K. M:s nåd. Bref af den 10 April 1810 afslår denna lind. begäran, hufvudsakligen af skäl, att dels de med krulbruks-ägarne då bestående contraeter skulle, genom ett bifall till ansökningen, de facto upphäfvas, dels att man fruktade för brist å saltpeter för kronans behof, om enskilde skulle tillåtas förbrukning af denna vara i större scala. — Aderton år derefter, eller år 1828, förnyades contracterne med krutbruksägarne, och ett nytt hinder för denna handterings fria bedrifvande upprestes således åter för följande femton år. Då denna sistnämnde period om få år tilländalöper, synes tiden då vara inne, att äfven åt denna handtering gifva den frihet och utveckling, som dels af tidens kraf är förestafvadt, dels rättvisligen fordras af de näringar, som härmed stå i sammanhang, eller till en del bero derpå.
Berillnings-Utskottrls Memorial, N:o 1, I M I. Ank. till Exp. Utsk. den 14 Aug. 1844, kl, 9 f. m. Memoria/, örn antagande af en Cancelliet utöfver den i Riisdags-Oi dningens 24 § bestämda 'personal. Bevillnings-Utskoltet, som, med stöd af 24 § Riksdags-Ordningen, antagit 3:ne Cancellister, hvilka, i egenskap af Notarier, på Utskottets 3:ne Afdelningar äro till tjenstgöring anställde, har, för göromålens behöriga och och skyndsamma gång, funnit behof vet påkalla ytterligare biträde af en Gancellist; Och får, med anmälan häraf, Utskottet hos Rikets Höglofliga Ständer vördsamt anhålla, det Utskottet måtte tillåtas, utöfver den, jemnlikt Riksdags-Ordningen, af Utskottet redan tillsatta Cancelii-betjening, antaga en Gancellist, med åtnjutande al arfvode ifrån och med förliden gårdag, då hans tjenstgöring börjat. Stockholm den 13 Augusti 1844. På Höglofliga Ridderskapets och Adelns På Högvördiga Preste-Ståndets Ledamöter» Ledamöters vägnar. vägnar. P. Cronhjelm. A Brun. På Välloflig» Borgare-Ståndets Ledamö- På Hedervärda Bondeståndets Ledamöters teis vägnar. vägnar. I<. A. Almgren. Anders Eriksson. G. M. Gyllenhoff. Rik. lili /’. Ank. till Exp. Utsk. den 27 Äng. 1844, kl. tl f. rik Memorial, angående återlemnanäe af Herr GK IV. Gillbergs hos Vä tiofL Borgare-Ståndet väckta motion, om restitution af eganderätts-bevi/lning för Upsala Stads lärningsJord%
Dessa sportlar torde kanske ändamålsenligast böra ingå till en allmän Cassa, för att derifrån uti ett bestämdt förhållande delas emellan alla TullOfficianter. De i3 IIufvudDistrictChefernes redan nämnde årsberättelser borde vid hvarje års början tryckas och allmänheten tillhandahållas. Dessa berättelser skulle, utom egenskapen att medföra en indirect controll på Förvaltares nit, insigter och drift, äfven medföra intressanta anledningar till bedörnmande af handelns och sjöfartens riktning, ifrån en tid till en annan; och Rikets Stän 27 * 411 Den 3o December e. ni. der skulle må hända, ifrån sådane uppgifter, kunna hämta vigtiga bidrag för sina omdömen i anseende till de, å en tilleller aftagande rörelse, och å Statens inkomster genom Tullförvaltningen närmast verkande orsaker. Den inrikes Landt-Tulls-bevakningen, hvaraf Örebro Stad, till exempel, ännu upptager en personal af i5 eller iG personer, borde, såsom alldeles ändamålslös, indragas, med undantag af den emot Norrska gränsen nödige bevakning, hvilken, på de uti Herrar Committerades utlåtande väl grundade skäl, icke torde kunna kbmma att upphöra. Inrikes SjöTullsbevakningen borde belt och hållit förenas med den för Utrikes sjöfarten, och bringas i full öfverensstämmelse med den, samt sättas i tillstånd att kunna verka med lika kraft, som denna. Jag har ej af Herrar TullCommitterades vid sista Riksdag till Kongl. Maj:t i underdånighet afgifne utlåtande, kunnat öfvertyga mig om riktigheten af Stapelstadsrättighetens inskränkning till blott vissa platser; men tror fast mera, att en allmän frihet skulle tillföra det allmänna en vida större moralisk, national-ekonomisk och financiel, vinst, och att äfven den vigtiga landtmanna och inrikes handeln skulle af en sådan utvidgad Stapelstads-rätt i ganska betydlig mohn befordras. Den 3o December e. m. Alla Sjö- och GränseTulldomstolar samt Tullfiscaler och Ombudsmän böra, såsom i min tanka umbärlige, afskaffas.