Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan värd talare svarade då ganska naivt, att om med storlekens be - Den qi Augusti. stämmande menades rättigheten att låta hulta ut myntet, må denna rätt gerna Konungen medgifvas, men att efter lians tanke med storleken ej förstods annat, än hvad som hestämmes af vigt och finhet. Så tror äfven jag och troligen hvar och en, som ej har föresats att tro något annat, än hvad hans öfvertygelse och samvete dictera. Jag beklagar, att den siste värde talaren, då han talat om vid denna riksdag gjorda bemödanden att inskränka Konungamagten, gått så långt i blindhet, att han trott, det Konungamagten, i fall den behöfde blifva större, än den nu enligt grundlagen är, kunde befordras genom emot grundlag och sundt förnuft stridande yrkanden, att hvad som ej får ske utan 11. St:s bifall, skall Konungen kunna egenmägtigt göra. Sedan jag till prot. afgifvit detta förklarande, får jag tillkännagifva, att det är mig likgiltigt, huru R. o. Ad. går att behandla denna fråga, enär den af BancoUtsk. i dess förevar. memor. blifvit så framställd, att jag, i enlighet med hvad jag först yttrade, ej skulle kunna säga ja till den propos. att med BondeSf. instämma i ett förklarande af hvad som är R. St:s rättighet; ty det är och blir en oformlighet att ingå i ett förklarande af hvad som är vår grundlagsenliga rätt. Det är vår rättighet att handla i öfverensstämmelse med hvad vår öfvertygelse säger oss vara grundlagsenlig!; men det är oformligt att få sådana propos:r, hvarigenom man inledes att tolka grundlagen. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Flera talare hafva redan framställt det oformliga eller det olagliga i BancoUtsk:s förslag N:o 29, att genom nämnd må afgöras, huru grundlagen skall förstås. Jag instämmer deri.
När han hörde, att Jesus var kommen af Judeen till Galileen, gick han till honom, och bad honom, att han ville komma ned, och göra hans son helbregda; ty han låg för döden. Då sade Jesus till honom: Utan I sen tecken och under, tron I icke. Konungsmannen sade till honom: Herre, kom ned, förr än min son dör. Sade Jesus till honom: Gack, din son lefver. Då trodde mannen ordena, som Jesus sade till honom, och gick. Och i det han gick ned, mötte honom hans tjenare, och bebådade honom, sägande: Din son lefver. Då besporde han med dem, hvad stund det var vordet bättre med honom. Och de sade till honom: I går, på sjunde timman, öfvergaf skälfvan honom. Då förstod fadren, att det var den timmen, i hvilkom Jesus hade sagt till honom: Din son lefver. Och han trodde, och allt hans hus. Detta är nu det andra tecknet, som Jesus gjorde, när han kom af Judeen i Galileen. Derefter var en Judarnas högtid; och Jesus for upp till Jerusalem. Men i Jerusalem är en dam, vid fårahuset, som het på Ebreisko Bethesda, och hade fem skjul; Deruti lågo en stor hop sjuke, blinde halte, borttvinade, och bidde efter att vattnet skulle röras. Ty en Ängel steg ned i dammen, på en viss tid, och rörde vattnet; den der nu först steg ned i vattnet, sedan det var rördt, han blef helbregda, ehvad sjukdom han hade. Så var der en man, som hade varit sjuk i åtta och tretio år. Då Jesus fick se honom der han låg, och förnam att han nu i lång tid hade legat sjuk, sade han till honom: Vill du blifva helbregda? Svarade den sjuke honom: Herre, jag hafver ingen, som hafver mig i dammen, när vattnet är rördt; men förr än jag kommer, då är en annar stigen in för mig. Då sade Jesus till honom: Statt upp, tag din säng, och gack. Och straxt blef den mannen helbregda, och tog sin säng, och gick; och det var på en Sabbathsdag.
Det i näftföuegäenDe § af Detta ^RtfSDagé^ejlut örn* föumälDa $öu(Iag till ätjfilltga änDuingau i ©uunDlagaunc roauDeu af 3vtfetö 0tänDeu antaget, nemligen: l:o RifS&agö»[8eflut 1851. 57 l.o Om ändring i 53 och 70 §§ Regeringsformen famt 31 § RifSdagS* Ordningen, angående åtjfiliiga £3eroiHningS*Ut{FottetS åligganden; jemlift Kon* flitiitionS4ltfFottetS Memorial R:o 12. 2;o Dm ändring i 56 § Regeringsformen och 49 § Riksdagsordningen, angående renlig af motioner; jemlift Jdon|titittionS4UjfottetS Memorial R:o 16. 3:o Om tillagg i 59 § Regeringsformen och 27 § 1 mom. Riksdags* Ordningen, dfj>ftanDe, att fPropofttionen om ©tatSmerfetS tinffånd oct) bel>of må åtföljas af förflag rörande fdttet att medel* bemillnittgar fylla dega bel>of; jemlift ^onflitutionS4lt|PottetS Memorial R:o 17. 4:o Om ändring i 69 § Regeringsformen, angående behandlingen af ©tatS*Utf!ottetS SSetänfanden uti De i nämnda § omförmälda frågor; jemlift Äonfritutionö4ltfFottetS Memorial R:o 13. 5:o Om ändring i 71 § Regeringsformen, angående åtjkilliga till §ör* [lärft ©tatsUtjkott hänroifade frågor; jemlift ^onj*itutionö*Ut|FottetS Sftemo* rial R:o 14. 6:o Dm ändring i 14 § l mom.
Den, som bifaller Friherre Cederströms, Jacob, gjorde hemställan, att de öfrige Respective RiksStånden måtte inbjudas att instämma i Ridderskapets och Adelns, i afseende å Andra och Tredje HufvudTitlarne af StatsRegleringen, fattade beslut, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; • Vinner Nej, anses Friherre Cederströms berörde hemställan hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen. Hvilken voteringsproposition afRidderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan half till 8 e. m. och slöts klockan half till g e. m.; hvarvid, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne Öppnade, rösterne befunnos hafva utfallit, som följer: Ja — 52. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst , Hans Excellence Herr Grefven . och LandtMarskalkén förklarade, det Friherre Cederströms ofvanberörde hemställan således blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagen. Hans Excellence gjorde derefter proposition till bifall å Herr Crusenstolpes hemställan, att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas att instämma i Ridderskapets och Adelns i afseende å 25:te punkten af 3:dje HufvudTiteln fattade beslut, angående anslaget till FörsvarsVerkets materiel. Friherre Wrangel, Henning: Jag hemställer vördsamt, om icke Herr Crusenstolpes motion äfven är afslagen på samma gång som Friherre Cederströms motion. Herr Munck af Rosenschöld: Genom det nyss af Ridderskapet och Adeln fattade beslut, har Ståndet ej velat gå in på Friherre Cederströms förslag om inbjudning till de öfrige Stånden att förena sig med Ridderskapet och Adeln i alla beslut rörande Andra och Tredje IlnfvudTitlarne. Det ämne, som nu är under öfverläggning, angår en partiel punkt eller anslag till FörsvarsVerkets materiel.
Hem komino vi trötta, dammiga, Iiungriga, belåtna, trygga i medvetandet att val hafva begagnat vår tid. Nar vi sedan talade om Kullaresan, och det hände ofta, blef refrängen alltid densainina: det var en treflig trip! - och vi miii.nas dessa dagar som de basta af vårt korta sommarlif. ' x. I Littera %ur. Osynliga länkar, berättelser af Selma Lagerlöf. Andra upp-. lagaii. Albert Bonniers förlag Dessa berättelser äro alla stämplade af fantasiens Sturm und Drang, af subjektivitetens inocl, och af n,zturkanslans protest mot förkonstlingen, och darigenoril lir denna samling i ton ocli uppfattning ' narsliikthd ined Gösta Berlings .saga, författarinnans första arbete. Legenderna äro de basth af sainlingens Berättelser. D e iiro syiiiboliska, ocli verkligheten behandlas soni oinkladiiad för den lyriska stäinningen. Denna staiiining koininer har .fullt ocli obetvingligt frain: Då blir också ramen för skildringeii helst den tid, d " a r inan friast kan oniclikta förliållandena efter. eget godtycke eller ined andra ord: sagotiden. Förf at tarinnan finner i en af dessa berättelser varldens uppeliållande makt i kärleken. Legevzdevz oon f&amp;gelboet handlar 01-11, Iiurn den gamla förtorkade eremiten bara vill förgöra världeii, ända till .dess lian finner doriiedagshistorieiis förd&amp;rfbriiigaiide spöke förintadt af et.t ärlepar, soin bygger fogelbo i hans hand, dar lian som pelarhelgon stbr färdig a t t nedkalla Sodoms och Goniorrhas eld ofver ett obotfärdigt släkte. 1 ' en annan berättelse söker hon r#ttens stora hemlighet. De fågelfrie * ä r en d; jupsiniiig beriittelse 01-11 tvenne # fridlösa, som bygga Iijoiielag, den ena en kärniiatur, en boiide, soiii för a t t hamna siii.
Dessa 10 miläro visserligen endast landväg, emedan öjra delen af stora Luleå Eif är ,i anseende till sin strida ström, svåra Forssar och djupa, ända till 20 å 30 alnar i sand och lera nästan lodrätt nedskurna strandbäddar, oanvändbar och den mellanliggande Råneå Elfven alltför fattig på vatten för transportinrättning i stort; men Landttransporten åt Routivare-sidan bMr ej eller mycket mindre, ty då de 5 mil som sluta transporten innan rnan kommer till lastageplats sen vid Storbacken sammanläggas med de 2 mil gom kanske måste börja densamma ofvanom > Qvickjock har man ju här 7 mil, och således endast besparat sig 3 mil Landväg men bela^ stat sig med en tillökning af 1 a mils Sjöväg, 20 Deri i September f. m. aemligen en sjöväg afbruten af 6 Forssafdelningar, för att halva nedforslat en malm, hvilken, efter hvad hittils genom små prof kändt är, befinnes ända till io procent ringhaltigare än Gellivare malmen, hvilken sistnämnde deremot, enligt prof, uppstiger i halt ända till 68 a 72 procent och hvars utmärkta godhet, allt ifrån den tid Meldersteins Bruk först och Selets Bruk sedan anlades, constaterat säg i stort} och under hvilken sammanlagde tid man tord* kunna beräkna att åtminstone i o å 15,000 Skeppund, alltid utmärkt godt jern deraf varit tillverkade. Reflexionsvis kan i anseende till den från Qvickjock föreslagna Sjötransporten anmärkas, att om större Fragtbåtar skola begagnas på sjöarne, så kunna ej de samma tillika nyttjas för atr (efter skedd Strömrensning) löpa forssarne; dertill måste nödvändigt mindre båtar användas och således Lastageplatser för de större upplagen finnas både ofvan och nedan hvarje Forss. Skulle åter de smärre Forssbåtarne äfven öfver Sjöarne bibehållas så måste man betänk?, hvad ringa qvantitet derå kan förås, relativt till den tidsutdrägt gom lör den u mils långa färden fram och lika långt tillbaka. erfordras, i synnerhet om vind och väderlek missgynna.
Dessutom äro vi alla skyldiga till samma misstag, ty, så vidt jag kan påminna mig, upträdde ingen, icke ens Hr Ehrenhoff sjelf, mot detta lån, och jag kan ej förmoda att räddhåga eller oförmåga var orsaken dertill Herr Ehrendorff satiriserar vidare finans-ministerns blomsterfält. Jag för min del skönjer der dock många penséer, men framtiden skall säkert aldrig skönja att några sådana växt fram ur hälarna på dem, som söka förtrampa Sveriges välstånd och industri. Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till det Utsk. dit motionen varder remitterad. Hr Lefrén, Johan Pehr: R. St. ega ett stort band der uti, att bankens sedlar', som R. St:r låta utfärda, skola såsom mynt i riket antagas. För att uprätthålla detta, mäste sedlarne alltid kunna mot silfver utvexlas, och för att hafva något gagn af silfret i banken, måste det kunna exporteras. Får man icke göra detta, så lurendrejas det ut och kommer aldrig tillbaka. Ingen är så dåraktig, Den 2 November. 49 dåraktig, att han för in en vara, som han icke har rätt att utföra, när behofvet så kräfver. E. St:r hafva ingen ömtåligare pligt att upfylla, iin att uprätt.håila realisationen. Jag är helt och hållet af motsatt tanka med Hr Ehrenhoff, och anhåller att R. o. Ad. måtte vägra remiss på hans motion, för att derigenom tillkännagifva att R. o. Ad. icke ett enda ögonblick tvekar, att uprätthålla realisationen, som redan burit så goda frukter. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Jag ber blott att få göra några få tillägg till hvad de siste värde talarne anfört. — Hr Ehrenhoffs ändamål är att söka oprätthålla myntvärdet; — jag förmodar åtminstone att så är, emedan han häntyder derpå, att då Bankens sedlar äro ett medel, som alla måste begagna för att kunna verkställa liqvider man och man emellan, allas intresse derföre fordrar att den säkerhet icke rubbas, som ligger tili grund för dessa sedlar.
Cederström nämnde i början af sitt yttrande, att jag uti äktenskapet tillagt ett dertill hörande 3:dje Den 11 Februari e. m. moment eller troheten, så ock med afs. derå, att jag framstält, att äktenskapet grundade sig på kärleken, lärer hvar och en finna, att jag ansett troheten ligga uti kärlekens idé. Jag hade icke trott att detta behöft särskildt anmärkas. Jag skulle ännu hafva mycket att i detta ämne tillägga, men den långt framskridna tiden anser jag vara för mig ett skäl att icke vidare uptaga det Höglofl. Ståndets upmärksamhet. Jag kan likväl ej nedtysta mitt hjertås lifligaste och varmaste önskan att denna motion måtte vinna den framgång, dess innehåll förtjenar och jag innerligt hoppas. Att dess vigt erkännes af mången, vet jag. Att denna frågas lyckliga lösning med otålighet förväntas af mången, känner jag ock med visshet. Att en reform, hvilken är så ingripande uti samhällets väl, icke ännu, ehuru densamma redan under århundraden varit antagen i andra länder, lyckats göra sig gällande uti vårt land, derom, M. Hrr, kan jag försäkra er, att man med förvåning och undran talar både inom och utom Sverige. Jag vill blott exempelvis nämna Holland, der civiläktenskapet redan från 16 0 O-talet varit in tordt, med full frihet tillika för den, som vill, att begagna sig af det kyrkliga äktenskapet. Jag omnämner detta med anledning af hvad Frih. Cederström anmärkt, att jag låtit i min motion inflyta att GretnaGreen-lagen varit det egentliga upslaget till civiläktenskapslagen. GretnaGreenlagen reglerades i England genom en parlamentsakt af år 18b8. Dea uphäfdes aldeles icke, utan den fick allenast en fastare form genom detta års parlamentsakt, som på GretnaGreenlagens principer reglerar det civila äktenskapet i England. Af nämnde parlamentsakt inhemtas att civiläktenskapet är regeln; men om någon åstundar den kyrkliga benedictionen, får presten vid ansvar icke förrätta någon vigsel, med mindre koutrahenterna hafva förevisat civilmyndigheternas intyg att äktenskapet är konfirmeradt.
Så är sagdt om hans klädebonad, att han hade en blå rock och blå strumpor, höga skor tillbundna om benen, grå kappa, vid grå hatt, ett flor öfver ansigtet och staf i handen, med en förgyld silfverhålk ofvanpå, och en silfverring deruti 18. Denna klädnad är ännu prydlig emot den gamle konung Laertis hvardagsdrägt i Odysseen, då han gick och gräfde uti sin trädgård, i en flickad och smutsig lifrock, med läderdamaskor och en getskinsmössa på hufvudet 19. Spiran, den kungliga sceptern, är troligen från början husbondekäppen. Ulysses använder ännu sin, som af Vulcanus sjelf med gudomelig konst var besmidd, till det ursprungliga bruket. Han slår med spiran Torsites. ”Som, i sitt hufvud rik på otillbörliga uttryck, Aldrig hade försyn att fräckt mot Drottarna tvista” och ville göra opposition i den Grekiska härens församling. Att smädaren fick ”en blodig strimma på ryggen af den gyllene spiran” gillades på den tiden ogement af den allmänna opinionen. Ty det tillägges, att hela folket skrattade hjertligt, och prisade såsom ej den minsta af Ulyssis bedrifter, att han tystat munnen på en skändare 20. Hvarje slägt är ett helt, som tar välgerningar och förolämpningar gemensamt. Blodshämnden är helig pligt. En slagen man skattas lycklig, att han äger en son, som kan hämna honom 21. Dråparen flyr ur sitt folk, och är fridlös 22. Dock kan en blodskuld försonas med böter. Det var, såsom i Norden, en hederssak för den emottagande, att boten ej skulle vara för liten. En rättegång om mansbot var äfven afbildad på Achillis sköld. Förklaringen af factum sker inför folkförsamlingen (på tinget). De tvistande åberopa vitnen. Hvardera har sina hjelpare, (sin frändeflock) och folket sorlar med och mot. De gamle, (så kallas domarne) sitta i en helig krets på glättade stenar (domareringen 23.
Man saknar icke erfarenhet härom från andra Länder, och åfvén inom den närmare omgifningen varseblifver man otvifvelagtigt en varnande rigtning uti den åsigt, som synes mer och mer utbreda sig, att de behöfvande och fattige böra och kunna lefva på de båttre lottades eller det allmännas bekostnad, hvaremot den lofliga och vackra stoltheten alt sjelf förvärfva sitt bröd, synes halva vikit för beqvåmligheten att lefva af nådegåfvor. Om icke denna rigtning, i stället att motverkas af fal t ig v årds-lagstift ni ogen, skall befordras och framkallas af den, år det af största vigt, att fattigunderstöden utdelas rned en varsamhet, som år möjlig endast för den behöfvandes närmaste omgifning och icke mera allmänt kan med någon säkerhet påräknas annorlunda, ån i den nion, de utdelande sjelfve åro intresserade att inskränka understöden. Det år uppenbart, att detta ändamål skall full tåndigare vinnas, i samma nion soro Communerna, hvarinom fattigvården besörjes, åro inskränkta. Redan genom deras utsträckning till Härader eller Proslerier skulle ändamålet i allmänhet förfelas, utan att dermed alltid vunnes hvad, enligt förslaget derom, varit åsyftadt, då många Härader finnas af den inskränkta omfattning, att äfventyr för bristande förmåga att bestrida fattigvården, kan förutses, der, likasåvål som inom 8 Lagsamt Allm. Besv,- och Ekon,-Utskottens Betänkande, N. o S, en och annan serskild socken eller Pastorat, och dessutom skulle en sådan utsträckning verka till en rubbning af hittills varande och genom mångårig häfd stadgade fattigvårds-anstalter, hvaraf olågenheterna skulle troligen vida öivervåga de fördelar, som möjligen kunde påräknas. Utskotten tro sig således hafva fulla skål att instämma i Commifferades förslag, att socknarne och stadsförsarnlingarne hvar för sig besörja fattigvården, med rättighet för flere socknar af samma Pastorat eller församlingar inom snmma stad att förena sig om gemensam fattigvård.
14 dande i ett öppet åkdon, och då väglaget icke alltid medger att kunna fortskynda resan efter Gästgifvareordningen, så nödgas jag desto hellre bestrida Utskottens förslag, att Forvagnen skall gå på 5 dygn till Götheborg och på 6 dygn till Ystad, utgörande nara it mil om dagen, som det icke allenast skulle beröfva Passagerarne all beqvämlighet, med äfventyr för helsan, utan äfven i så måtto inskränka fördelen af en Forvagnsinrättning, som det mindre antalet hviloställen skulle minska utvägen till förtjenst för dem i det inre af Landet, hvilka Staga sig att sörja för Passagerarnes beqvämlighet, och som en fortsatt resa, utan uppehåll på ombytes stationerna, besynnerligen i Städerna, skulle icke allenast utestänga invåname uti det inre af Landet ifrån att begagna sig af Förväg, nen, utan äfven göra farten för Passagerarne mindre angenäm och nyttig, då icke möjlighet lemnades dern att uträtta det minst tidfordrande ärende på de stationer, som pa3se. rades.” ”Att en dagsresa af 11 mil och ännu mer af i2i mil med Forvagnen upptager nära hela dygnet, är lätteligen ådagalagdt,” ”Då Forvagnen lagligen icke får köra fortare än timme på milen, och väglaget icke alltid kan medgifva denna fortkomst, som äfven bör vara den hastigaste, om man Bil.t.Bevilln..s.Allm.Besv>o.Oect-Utsli. Bet.N:o 21. 15 vill afse dé skjutsandes billiga anspråk påjderas hästars beskedliga behandlande, så medtaga 11 mil . lö^timmar För ombyte vid stationerne, beräknadt blott till | timme på hvarje, erfordras 2^ dito För middagsspisnitlgen mäste anslås 1 dito Då Stad passeras, måste äfven någon tid der användas, för att emottaga och aflemna Passagerare och Paqueter; men, äfven detta oberäknadt, så medtager så lång dagsresa 2o| timmar.
Herr Grefwe kunsta, sä har Hans Excellence genom jngifwit Memorial, som i afskrift härjemte bffogas, yttrat dess önskan, att pä en längre tid fä begagna sig af detta Län. Stats - Utskottet har wäl funnit, att ett sä beskaffadt Län, som det Hans Excellence erhällit, mä hända icke bordt komma i fräga att ifrän RiksgäldsContoiret utlemnas; men dä sädant skedt, samt penningarne blifwit anwände uti en för Riket ganska nyttig och gagnande Inrättning, har Stats-Utskottct trott sig endast böra fästa afseende pä närwarande förhällandet. Det är allmänt bekant, att Hans Excellence med up« offrande af sin enffildta förmögenhet, af den renaste och 1066 Den M September. och mest brinnande Patriotism ingätt uti ett widstedt företag, hwaraf Riket hittils endast sätt skörda winsten. Om Stats - Utskottet skulle rädfräga Riksgälds. Contoirets behof, sä more tvär icke skäl att i nägon mätto tilstprka bifall ä Hans Cxcellences önskan; men dä ett forceradt kraf af Länet troligen skulle leda till den pä, följd, att det af Hans Excellence med sä mpckcn kostnad och omtanka anlagdc Stcnkolsiverk komme att hindras uti betz gäng, om icke alldeles afstadna, till skada och förlust ej allenast för Riket i allmänhet, utan ock till kännbar afsaknad för de flere hundrade Medborgare, hwilka wid denna inrättning hcmtat deras lifs-uppehälle och bergning; sä har Stats - Utskottet, i betraktande häraf, och under förmodan, att Riksens Högloft. Ständer snarare skulle wara benägne, att understödja ett för Riket sä nyttigt företag, och en af patriotiska förtjenstcr sä utmärkt Herre, som Hans Excellence m. m.
Jag anser således vigtigt, att Ständerne, eller åtminstone att LagUtsk. på förhand kunde få erfara huruvida tiden kommer att medgifva den grundliga pröfning, som för ett så vigtigt arbete fordras, innan Ständerne deråt lemna sitt bifall, och då jag har den lyckan att finna härstädes närvarande den man, H. Ex. Hr Just.ministern, som contrasignerat Konungens nåd. propos., tager jag mig friheten vända mig till denne ledamot af Huset, i hopp att han mätte lemna någon ledning för ett sådant omdöme, huruvida K. M:s afsigt är, alt lagen skall antagas af nu sammanträdda Ständer, eller om icke K. M:s önskan endast kan vara att hafva öfverlemnat den åt nationen, för att vid en kommande riksdag kunna deröfver aflemna sitt omdöme, äfvensom huruvida, i händelse granskning af detta stora arbete företages, Ständerne komma att erhålla ett så tillräckligt rådrum, alt denna pröfning må kunna ske grundeligen. Jag har visserligen icke rättighet alt fordra ett sådant yttrande, men jag har ansett det vara nödigt för LagUtsk., och i händelse den ledamot, lill hvilken jag vågat vända mig med denna vördsamma förfrågan, ville lemna den upplysning jag önskat, är jag öfvertygad att både LagUtsk. och Ständerne derföre skulle blifva honom tack skyldige. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, då Gr. Gyldenstolpes framställning egentligen syntes stödja sig derpå, att riksdagen skulle afslutas före Januari månads utgång, ansåge sig skyldig upplysa, att, ut i sednast hållna talmansconference, Talmannen öfverenskomma derom, att de borde hos K. M. i und. anmäla, att riksdagsärenderne icke inom sagde lid kunna hinna afslutas. Gr. Frölich, David: Jag tillstår, att jag med den största uppmärksamhet afhört Gr. Gyldenstolpes tal, för att slutligen kunna utfundera hvad meningen kunde vara med den af honom så ofta åberopade frasen om Konungens önskan i detta fall.