Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
(Stt förflag till öfmerendfontmelfe om uppföranbe af gemenfamt fjuflfud för Upfala län od) flab famt Upfala unioerfitet är i nåber gillabt, Ijroarjemte Äoitgl. ©taft gobfänt åtffilliga af Äanflerécmbetet mibtagna åtgärber till företagetö merfftäflanbe, famt ftabfäftat be för bpggnaöen nppgjorba ritningar. — Sill npa lafarettöbpggnaber i (££)ri @enom fungörelfe beit 17 SJlajj 1861 f)ar Äongl. ©taft, i ei;fig Iprolnnctal» ?lf be tjugo npa prooincialläfarebejlällningar, till halfås inrät* iflfiucuuiibcn.^ajjbe Oiifeté ©tänber mib jijtlibne rifSbag anflogo mebel, l)afma hittills nitton blifmit utaf kongl. 9Naj:t, enligt ©unbhetsfodegii förflag, orb* nabe inom orter, ber fåbana beftällningar anfetts af behofmet mejt på* faUabe, nemligen i Norrbottens län en, SBefternorrlanbS en, ©efie* borgs en, kopparbergs en, SBermlanbS tmå, ©tocfholntS tmå, ©ober* manlanbS en, älfsborgs en, ©faraborgS en, ÖftergöthlanbS tmå, 3ön* föpingS en, ^allanbS en, (ShttfltanflabS en, ^Nalmöhus tmå och lanbS en.
Ett folk, som skall anses fortskrida på civilisationens bana, ökar således hellre, än minskar; sina allmänna lagar; ty sådant ådagalägger, att hvad som rätt är eller så betraktats blott i vissa fall fått en allmännare utsträckning och yttermera stadga, och blir således ett prof derpå, att äfven samhället vinner i stadga. Ingen annan rationel skillnad kan tänkas emellan allm, civiloch oeconomisk la^, än den större allmänligheten, till såväl personer som lid'och derpå grundade större grad af stadga; ty D eli 14 Maj. oeconomisk är i ordets vidsträcktaste bemärkelse all lag, som rörer enskildas icke criminella förhållanden. Några exempel kunna upplysa härom, äfvensom att vissa föremål ingått och åter utgått ur våra gamla lagbalkar, ja, äfven med förändring till namn, utan att man deraf förnuftsenlig! kan draga den slutsats, att de oföränderligen skola betraktas såsom varande af oeconomisk natur i den strängare meningen. Det var t. ex. i Sverige före 1734 års lag en tid, då concurs måtte varit lika okänd till sak som till namn. Vid nämnde period var dock saken så utvecklad och allmän vorden, att 16 cap. Hand.bm fick upptaga föreskrifter, huru sådana mål skulle behandlas. Med förbigående af hvad som passerade deremellan till 1798 anmärkes blott, att då utkom en lagstiftningsproduct, som fick namn af förnyad concursstadga; men år 1818 utkom en ny, med namn af concurslag. Om det nu kan visas, att äldsta tidens lag stiftande magter i oeconomisk väg, d. ä. för vissa uppkomna fall, stiftat en författning, en slags lex in casu (ty sådana äro de s. k. oeconomiska lagarna), kan någon deraf rimligen vilja bevisa, att icke concurslag är och bör vara en civillag? En simpel brotaxa, som nu är och troligen everldeligen här i landet måste blifva föremål för oeconomisk lagstiftning, emedan det är föga tänkbart, att alla broar kunna blifva lika och ali byggnadskostnad enahanda, skulle oell borde likväl upphöjas till lag i ett land, der en sådan alImänlighet inträffade.
Likalydande med det af Herr Kammarherren von Seth uppläste anförande, som kommer att åtfölja Statsoch BaneoUtskottens till Rikets Ständer afgående Betänkande N:o 20 5 betygar Ex officio ,J. M, Spens. Bil. Det är af Utskottens Pluralitet afgjordt, att Utskotten skola föreslå Riksens Ständer, att bestämma Sedelstocken till, som orden lyda, circa 30 millioner, deri innebegripet hvad, per medium från och med 1817 till och med 18a?, på visse tider af året vanligen utgått ur Banquen i så kallade Metall-Lån. Mot detta Beslut finner jag mig nödsakad afgifva min reservation. Jag skall vid anförande af skälen dertill ej vara vidlyftig. Jag har lätt, att uppfylla denna Banco.Utskotlets Betänianden. 333 min föresatts, ty saken är sfi enkel, att det rätta deri ej länge behöfver sökas. Om det blott fordrades ett förklarande, att Sedelstocken (här är ej fråga om de Sedlar, som framdeles mot uppköpahde af Silfver kunna utgå) fixerades omkring 30 millioner, för att befria sig från flere anslag eller Creditiver, än de, som med fixerade summor kunde förenas, så vore ett sådant förklarande af stor nytta, men efter mitt omdöme leder det fattade Beslutet icke till ett sådant resultat. Det förhåller sig ej med Staten alldeles så,1 som med enskilde, ehuru man under Discussionen inom Utskotten påstått det, och lifligen försvarat detta påstående. De enskilde böra och kunna börja med att säga; — Tillgångarne aro desse; Utgifterne mäste derefter rättas. Den enskilde är oförhindrad, att handla efter en sådan grundsatts, ty hän kan inskränka sina utgifter till det för lifvets behof oumgängeliga. Staten åter eger, genom händelser och förhållanden, skyldigheter, hvilka ovillkorligen måste uppfyllas^ om Staten skall kunna bestå såsom Stat.
Jag ber att få hänvisa till följande T abell, utvisande hvad procenten utgör å ylle-väfnad efter 1 R:dr 25 öre tull per skålpund R:dr pris per aln hlir .j 8 » » ' 18% 16% 12% 14 %6 12% 9% Detta förhållande tyckes ej stå rätt väl tillsammans med yttrandet pag. 12 i motiverna till Herrar kommitterades tulltaxe-förslag, der det heter om bomullsgarn, »att då 4 sk. icke utgöra öfver 10 procent å det finare garnets verkliga värde och bomullsgarn utgör en af de större kassa-artiklarne, anse kommitterade sig ej böra gå längre, än att sänka afgiften till närmaste tullsats i öretal». Derigenom Bevillnings-Ulskottets Betänkande Jtä 10. 97 Derigenom blef sänkningen derå 1 A0- r:st. banko per Skålpund, under det att tullen å de slag ylleväfnader, som utgöra hufvud-föremålet för inhemsk tillverkning skulle komma att sänkas frän 1 R:dr 37 sk. till 40 sk. eller med icke mindre än 45 skillingar banko per Skålpund! Huru billigt detta vore, lemnar jag åt en hvar att afgöra; och jag hemställer vördsamt om det ej kan vara nog att låta bero vid en sänkning af 37 skillingar banko, och alitsa bestämma tullen till 1 R:dr 50 öre per fö, som jag får föreslå och till dess antagande utbedja mig Rikets Höglofliga Ständers benägna bifall. Om denna skillnad af 8 skillingar per fö skulle tyckas ingenting betyda för tillverkarne, så lärer med ojemförligt mera skäl kunna sägas att deri betyder långt mindre för förbrukarne; men betyder den deremot verkligen för dem så mycket, så är det säkert att den betyder ännu mycket mera för tillverkarne. För Statskassan skulle den vid en import af öfver 4,200,000 Skålpund, som importen utgjorde år 4856, inbringa en ökad tull-inkomst af 300,000 R:dr R:mt.
I öfrigt blef StatsUtskts förslag af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den i5 sisth Aug. på bordet lagda utlåt. JNT:o 272, i anledn. af ånyo väckt fråga om en mngazins-byggnads uppförande vid Mörbylånga köping på Öland. Frih. Cederström, Jacob: Jag måste underkänna de af Utsk. anförda grunder för dess afstyrkande i detta betänk. Utsk. nr icke okunnigt, eni. hvad betänk, visar, om räntégifvares rättighet att leverera spanmålen in natura. Utsk. kan också icke vara okunnigt om den svårighet räntegifvare pä Öland hafva att föra sin spanmål till Calmar öfver Sundet. Likväl mäste det ovillkorligt ske till den 25 Februari, som är afradsdagen. Utsk. borde, skulle jag förmoda, hafva beräknat den fördel för Öländningarpe att få, då spanmålen levereras in natura, lemna den inom ön, och icke blottställa folk, dragare och fordon för vådan att färdas öfver sundet, för den obetydliga kostnad, sorn ett magaz. ins uppförande på Öland skulle komma att medföra, jemte nflöningen för en magazins-förvaltare. ' Räntespanmålen är betydlig på denna ö, och visserligen har, under den korta tid Öland utgjorde ett särskildt län, ett magazin blifvit för norra delen deraf i Borgholm på Statens bekostnad uppfördt, der norra Mötet har rättighet att aflemna sin spanmål; men jag frågar: är det billigt, är det ens i någon mån rättvist, att neka Ölands södra Mot en dylik rättighet? Då norra Alotet får leverera sin spanmål i Borgholm, hvarföre skall då icke det södra Mötet få leverera sin i Mörbylånga? Jag anhåller om återremiss af detta betänkande. Hr von Troil, Emil:
Hr Gedda, Gustaf Georg, hade inlemnat ett så lydande anförande: Då fråga blifvit väckt om mötespassevolance-contractets förlängande, eller rättare, om uppgörande af nytt passevoJance-contract, att vidtaga då det nu gällande upphörer, enär lagtima riksdag innan den tiden ej inträffar; så finner jag mig föranlåten att, angrde de af motionären föreslagna grunder, enligt min öfvertygelse yttra mig. Motionären utgår från den synpunkt, att hvarje reg:tes möteskostnader skulle ensamt bestridas genom tillskott af samma regrtes rusteller rotehållare, vare sig i penningar eller natura-prasstationer, beroende valet deraf på en föreslagen optionsrätt hos rusteller rotehållarena. Beträffande underhållets hemtande endast från ett reg:tes egna contribuenter, synes ide'en hvila på en rättsgrund, som, ur sådan synpunkt, icke tål mycken motsägelse, men torde dock sakna sitt stöd, om man antager nyttan af den princip, som ligger till grund för passevolance-verkets inrättning. Den ursprungliga ide'en, att kostnaderna för hvarje krigsmans underhäll under möten skola utgå från det rusteller rotehåll, för hvilket han är inskrifven, står numera, enligt min tanke, i strid med krigskonstens utvecklingoch armedens deraf beroende förändrade öfningssätt. Den skulle numera, vid en utsträckt tillämpning, ojemnt och orättvist drabba contribuenterna, när det deremot torde få antagas, att kost - Den 18 Mars f. m. naderna för arme'ens underhåll under dess öfhingar, i anseende till dessas ändamål, böra drabba contribuenterna så lika som möjligt, enär intresset är gemensamt och icke enskildt. Beträffande åter motionärens föreslagna optionsrätt att in natura leverera proviant-artiklar, så finner jag deraf intet gagn uppkomma, men deremot manga olägenheter; oell jag betviflar till oell med möjligheten af att verkställa naturapraestationer, utan alt de skulle lända lill missnöje och obelåtenliet antingen å regttenas sida eller ock å leverantörernes.
Att nu lenina rösträttighet i sockenstämma ål all i innehafvare af dessa skattlagda lägenheter, hvilka väl måste kallas fastigheter, då de bestå af jord, det lärer icke kunna vara Hr von Ilartmansdorlfs egentliga mening. Man skulle derigenom möjligen frånrycka hemmansägarne i socknen deras rättighet alt tillsätta pastor genom röstpluralitet och kasta denna rättighet ät dessa skattlagda fastighetsägare, som icke samfäldt inom socknen innehafva så många tunnland, som belöpa på ett enda mantal, men dock skulle få flera röster än ägarne at alia mantalen i hela socknen. Det är icke rim uti införandet af en sådan röstberäkning. Att bestämma del icke socknarnes öfverenskominelser skola lä läcka mer än 5 ar, är lika oriktigt, som att vilja hafva taxering hvarje år. Det må blifva beroende pä ämnenas beskaffenhet och socknens beslut för huru lång tid öfverenskommelse! na skola blif va gällande, och elter nu gällande författningar kunna socknarne besluta och begära K. M:s fastställelse ända till och med lör 5o år på sina öfvei enskommelser 0111 hvad de finna för sig nyttigt alt antaga. Jag hemställer, då jag icke ser någon möjlighet alt vinna bifall till det enkla löislag jag i förmiddags framställde, nemi. ali röstberäkningen skulle bestämmas på det salt, alt livar neli en, sorn ägde hiisbondevälde i socknen, skulle iiga rd-lrätt och alt nfgiften skulle beräknas i mån af brutto-inkomsten; jag bernsta Iler, sager jag, då jag ej hoppas alt detta förslag kari vinna framgång, alt R. o. Ad. mätte instämma i PresteStts beslut, nemi. alt helt och hållet alslå dea ä §:u och antaga den af mig upplasta reduction af 6 §:n, derom jag anhåller att propus, mätte göras. Gr. Mörner; Vid uppläsningen kunde jag väl icke fullkomligt fatta Hr von Harlniansdoi (Fs förslag, men hvad jag dock tyckte mig finna, var, att deruti ingingo åtskilliga speciella bestämmelser burit fatligvårdsafgifter m. 111. skulle utgå.
» Ett val », skadespel i tre akter, svenskt original af författaren till » Markis de la Ferrière » med flere stycken, kommer att utgöra hufvudingrediensen i Nya teaterns nästa nyhetsprogram. Professor Hallströms operett » Aristoteles », som vid samma tillfälle kommer till utförande, är af ett visst literärt intresse, enär densammas libretto är författad af Paul Arène och Alphonse Daudet. En repris af Ibsens » Kongsemnerne » med herr Lindberg i bisp Niklas ’ roll förestår å samma scen. A Dramatiska teatern uppföres ungefar samtidigt med tryckningen af denna uppsats en » bagatell » af herr Ernst Lundqvist, kallad » Der satt en fogel på lindeqvist », samt » En lektion » och vEnsam », båda af fru Alfhild Agrell. I det förra af fru Agrells stycken, tillegnadt fru Hartraan, kommer denna att utföra en enkom för henne skrifven toII; i det senare säges fru Hvasser komma att uppträda. Ytterligare tvänne svenska original, herr Christiernssons » Under vägbrytningen&gt; och fru Stjernströms » Hustrun », torde snart komma till uppförande, och Björnssons » Geografi och kärlek » samt Blumenthals » En droppe gift » lära ej länge låta vänta på sig.I april manad har Stora teatern att motse gästbesök af den store italienske tragöden Ernesto Rossi, hvars gästspel utgjorde en sa glänsande afslutning på förra spelåret. Rossi kommer att uppträda i flere Shakspere-roller, der-ibland äfven » Kung Lear », i hvilken hans utomordentliga konstnärskap fatt sitt ymnigaste och mest öfverväldigande uttryck.Yår qvinnofrågsliteratur och dess för-fäktare. KÄRLEK, Dramatiak teckning ur hvardag slifvet af Bärgtora. R. Almqvist &amp; J. Wiksell, Upsala, i kommission. REALISTER OCH IDEALISTER, tids teckning ar af Robinson. Upsala, K. Almqvist &amp; J. Wiksell.
Uti denna §. stadgas: at til Riksdagsman mä ej i nägot Ständ godkännas en Person, fdm efter ingifwen CeKionsAnsökning och ut« fär. Den 29 Augusti 129? färdad Proclama icke frän sine Borgenärers kraf genom laga Dom blifwit befriad. Den rättigheten at wara Nations Repre, fentanr bör icke kunna betagas nägon Medbor. gare, för annat än brott och wanhedrande gär, ningar. Den som genom olyckor förlorat sin egendom, är straffad nog när han nödgas afträda densamma, och förtjenar ej en sädan wanheder, som ätföljer utestängandet ifrän den försia af Medborgerliga rättigheter. Mängden af Cetzions-Ansökande äro utan twifwel i de kritiska tider wi nu lefwat, offer för olyckan. At den sökande ej genom Dom blifwit befriad för Borgenärers kraf är pä intet sätt nägot bewis, at hans Concours förtjent en härd Dom. La. gen tillåter denna befrielse endast i de L:ne fall, dä förlust upstätt genom Sjö eller brandskada. Det är til ock med löjligt, at de olyckor mot hwilka man kan skydda sig genom Atzmamer, och hwilka sälcdcs genom blott en wänlig för, sigtigbet kunna undwikas, stola wara de enda som Lagen godkänner säsom giltige stäk för Cefion. Hela mängden af andra hwaribland krig, de allmänna Financernes oordning, personliga förföljelser m. m. hwilka en enskild man aldrig kan förut beräkna, gälla ej til hans ursägt och befrielse. Och när Lagen föranleder lil denna orättwisa, bör den wäl dä ökasmed uteslutandet ifrän Representations-Rätt? Skulle i de Ständ, hwilkas Ledamöter mäkjas, Walet stadna pä en i förenämnde fall olycklig Man, synes det wara ett witsord at hans närmaste Med. Medborgare anse honom ej sjelf wällat sin s, lycka.
Sp tat - Bane oUtsXoittfS Betilnkandtn - 3«7 Sedelstocken utgör sammanlagd vid 1823 ars slut 29,292,873: .31. 6- Derifrån efter Bedningens förslag bör afgå de deruti nu inbegripne Lånen på Guld och Silfver, äldre och nyare LäneBanco Capitaler, samt öfverskottet af det vanliga beloppet utaf Lån på Jern och Metaller tillhopa 8 33-3 5 7: 14- — återstår 28,459,516: 20. 6. Hvartill lägges hvad som vid 1822 års slut var outtaget af de Creditiver, som Beredningen bibehållit till Jern -Contoiret, Commerce - Collegium, och Stockholms Stads Brandförsäkrings-Gassa . » 454-° 5 3 5 17* Tillhopa 29,9* 3»5®9 : 37- 7- Discont Creditivet är bestämdt till 8,500,000; deraf beräknas endast vid l8?-3 års slut 5,225,781: B:dr 35 sk. 4 rst. Skillnaden söm skall hål» Jas Disconten till handa, och kan for nästa år öka Sedelstocken, gör 3,274,218 s 12- —» Summa 32,187,788: 5. — Då det måste antagas, åtminstone som en ja 8 Eanco-Unkottels Betånkanden. möjlighet, att alla beviljade Creditiver på ert gång aro begagnade, hvilket beror på de vilkor, sorn dervid fastas; så synes det icke görligt, att efter ofvanstående, förhållande alltid qvarhålla Sedelstocken vid den fixa planeten af 30 millioner, såvida icke en indragning sker uti den nuvarande Sedelstocken ;,f < 1 e överskjutande 2ine millioner; hvilket ej måtte vara lämpeligt, isynnerhet da ett enda Creditiv på Bmquen, nemi. det till Allmänna Spamiemåls Directionen, hvaröfver Hoglofl.
M. tagit initiativet i denna sak, synes det mig vara skäl att bevilja anslaget för denna hamn, som är känd för att vara en af de förnämsta här i landet, så väl som anslag beviljats till åtskilliga andra hamnbyggnader, och jag förmodar alt den obetydliga summa, som här är begärd, matte Slaten medgifva kunna beviljas. Jag anhåller vördsamt att denna 3:dje punkten måtte återremitteras. Frih. Palmstjerna: Den jemförelse, som Hr Winge gjort emellan Wisby och Landskrona tjenar till ingenting annat än att visa att rörelsen i Landskrona är större än i Wisby. Rörelsen i Wisby kan icke vara serdeles betydlig, med en hamn som icke kan begagnas, och derföre är förslag upgjordt till hamnens fullbordande, och likartadt anslag, som det Ständerna förut beviljat, hegardt, på det att hamnen mätte komma i ordning och blifva tillgänglig för fartyg som i behofvets stund behöfva inlöpa. Men hvad Landskrona beträffar, så är der ett annat förhållande. Dess hamn är djup och söker, stora linieskepp kunna der ingå och således är det ett helt 2U2 Den 26 Juni f. ni. olika ändamål med hamnarbetet der än i Wisby. Vid Landskrona är det egentligen blott fråga örn muddring och då rörelsen är så betydlig att tre å fyra hundra fartyg der inoch utgå, samt lullupbörden är några och 90,000 r:dr, så tyckes det att om den tolag som der finnes, rätt användes, så borde den vara tillräcklig för att vidmakthålla den muddring, som der behöfves. Vid Landskrona är egentligen frågan, enl. de uplysningar som Utsk. fått, icke att upbygga hamnen utan endast att upmuddra hvad man anser vara tjenligt, och det har Utsk. ansett kunna ske på det säll som nyss är nämndt. Vid det som i reservationen är sagclt, nemi. att staden af egna medel tillskjulit 56,000 r:dr, vågar jag göra den erinran: äro tolagsmedlen egna medel eller icke?
Prof.. 189,8 och 1829,- 3 Samt. 22:dra Haft. i a Ganstit.~Ut.sfcs föreskriften om skyldigheten att hellre fria än falla, och att ej draga obestämda slutföljder af uttrycken, skulle bilda §:ns Ingress, men stadgandet åter om upmärksamlietens fästande mera på skriftens åsyflning än på framställningssättet, mera på ämnets och tankens än på uttryckets lagstridighet, utgöra i:sta mom. af §:n. 3:o Att nuvarande Tryekfrihets-Nämnd må afskaffas, samt alternalift: a) antingen att Tryckfrihets-målen må öfverlemnas till laga Domstols, dock, i första instancen, IIof-Rätts åtgärd, hvadan 5 §:ns i, 2, 3, 4» G och 7 momenter skulle dels utgå och ersättas, dels undergå förändring; eller ock: b) att en ny Tryckfrihets-Nämnd, med principenligare organisation och utsträcktare verkningskrets, må tillskapas; hvarigenom ändring blefve föranledd i 5 §:ns 1, 2 och 4 momenter. 4:o Att till 1 §. 4 morn. må ytterligare läggas det stadgande, att Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter böra, jemte deras anmälan hos Hof-Canzlern, öfverlemna en skriftlig borgen, svarande, i Stockholm och Götheborg, mot penningevärdet af Två Hundrade, samt i orterna, af Ett Hundrade Prenumerationer, alla för helt år räknade, ä den till utgifvande anmälda Periodiska Skriften; hvilken borgen, till vederhäftighe - Conslit,~Utsk:s Memorial, N:o 5iJ len bestyrkt, vore ämnad att, vid bristande tillgång hos den ansvarige Utgifvaren, efter behof användas lill gäldande af honom, för öfverträdelse!- motTryckfrihets-Lagen, ådÖmda böter.
Som jag temmeligen väl känner localen kring Wadstena och vet huru nyttigt det är för den orten att der blifva af med sin spanmSI, och jag äfven känner localen midt emot nämnda stad och huru nödigt det ur att derifrån få afsätta sina skogsefifecter i Wadstena, så vet jag icke huru Hr Westfelt kan säga, att dessa varor kunna töras lill Motala eller Borgholm. Vid dessa båda ställen finnes icke någon omsättning på dessa producter, och dessutom kostar det från Lysings härad 24 sk. mera i frakt på en tunna att köra till Motala än till Wadstena. Då måste det vara vida förmånligare att erhålla sin afsättning på Wadstena. Hvad de handlande der beträffar, så vet jag icke huru många de uro; men hvad jag vet är, att det finnes manga ganska betydliga handlande i Askersund. Alla dessa komma till Wadstena och uppköpa samt lasta der sin spanmål och gå ej till Motala. Jag förenar mig i hvad Hrr;ne Rosenblad och Anckarsvärd yttrat, och begär bifall till Utskts betänkande. Hr von Heyne, Georg: Äfven jag känner belägenheten omkring Wadstena och den sädesrika provins, som omgifver staden, samt anser, att om en fördelaktig hamn der anlägges, så skall just denna bidraga till en fördelaktig handel och vara nyttig för spanmålsafsättningen i Wadstena, just derföre att de handlande kunna låta sina fartyg då ligga i en säker hamn för alt intaga last, hvilket de nu folden öppna sjön ej kunna göra. För resten äro här så många skäl för bifall till betänk, framlagda, att jag anser alldeles öfverflödigt att derom orda något mera, utan förenar jag mig med de herrar, som hafva önskat bifall å StatsUtskrs betänkande. Hr Rosenblad: En värd talare har anfört enskildta namn och enskilda conversationer med en person, som hade det namnet.
Nej, unga herrn var då aldrig riktigt klar i hufvudet ... De sa’, att han kommit i så dåligt sällskap ... Och ändå hade han en sådan fin mor och hade fått så god uppfostran. Ett djupt, aristokratiskt allvar lägrade sig öfver den gamle taffeltäckarns fårade ansigte. Men Kurt skred sakta hemåt öfver de tysta gatorna genom den myckna snön, som i allt tätare, allt hvitare flockar yrde ner från himlen och kylde hans brännande panna med sin kalla väta. Hånat hade hon, hvad han satte högst i verlden, det hon visste, han ville kämpa för med all sin kropps och sitt sinnes kraft, det hon tusende gånger hört honom tala om i ödmjuk hänförelse, med den innerligaste, aktningsfullaste tro. Hon, hans Hedvig, hans älskade, käraste, som lofvat hjelpa honom i lifvets alla skiften ... åh, det var inte möjligt, inte tänkbart. Kurt hade missförstått henne – hon hade menat något annat. Och der han pulsade sig fram genom snön, sökte han tysta ner sin sorg med ursäkter, han icke sjelf trodde på, döda sin förtviflan med chimärer, hvilkas intighet han allt för väl insåg. Åh ... åh, stönade han, och det var, som gled hon bort ifrån honom ut bland bjefset och stassen i en sminkad, oäkta balverld, långt bort, och hans armar egde icke kraft att hålla henne fast. Det var något ovanligt att se grosshandlar Alm midt på blanka förmiddagen lemna sitt kontor och synas i sin frus enskilda våning. Men så såg han också eftertänksam och harmsen ut, der han satt i en stor länstol med benen korslagda öfver hvarandra och, medan han väntade på sin hustru, lät han sina torra fingrar nervöst leka med den tjocka guldkedjan, som dinglade på hans bröst. Men ändtligen kom hon då i peignoir med en pudervippa i hand direkte från sitt toalettbord. Hon tyckte om att ligga länge om mornarne, fru grossörskan, och hennes klädsel tog också den en rundelig tid, så före klockan tolf var hon sällan presentabel. Nu helsade de båda makarne på hvarandra i trött förtrolighet.