Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid denna § hafva Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet för sin del beslutat ett tillägg af följande lydelse: ”Der Kommunal-nämnden består af 3 personer må ärende ej handläggas, med mindro hela antalet är närvarande.” Borgare-Ståndet har äfven vid denna § gjort ett så lydande tillägg: ”dock att, der ledamöterna endast äro tre, hela antalet bör tillstädesvara.” Bonde-Ståndet har deremot godkänt §:n utan tillägg. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 193. Då de vid denna § af 3 Rika-Stånd beslutade tillägg, med någon skiljaktighet, i afseende på ordalagen, i sjelfva saken innehålla samma stadgande, nemligen att kommunalnämnd, som endast består af tre ledamöter, ej må handlägga något ärende, der ej alla ledamöterna äro tillstädes, lärer det få anses vara af Rikets Ständer beslutadt att ett stadgande i donna syftning skall vid §:n tilläggas. Och som, beträffande lydelsen af detta stadgande, den af Borgare-Ståndet föreslagna redaktion synes affattad i närmare sammanhang med §:s ordalydelse för öfrigt och derföre måhända bättre än den af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet antagna redaktion lämpar sig till att vidfogas §:n, utan ändring af densamma, får Utskottet vördsamt inbjuda sistbemälda tvänne Stånd att godkänna ofvanbcrörda tillägg, enligt den ordalydelse Borgare-Ståndet för detsamma antagit Af § 58 äro i följd af Preste-, Borgareoch Bonde-Ståndens beslut de 3 första momenterna, sådana de lyda uti Utskottets förslag, af Riksens Ständer godkända.
Denna pankt bifölls, thed de förändringar, dels att lönvilkoren för de Sex Fördelnings Generalerne bestämdes till 6,000 Rrdr, saint för General-Fält-Tygmästaren, Genera» len för Fortificationen och Cavallerie-Inspecteuren till 5,000 R;dr för hvardera^ dels ock Prof, Vidrag den 8 Oclober 1829.’ 4^ att alla Nio Generalerne förklarades berättigade till Pensioners åtnjutande vid Sextiofem års ålder, i likhet med Landshöfdingnr , pS sätt Kongl, Maj;ts Nådiga Proposition i detta ämne innefattar, likväl under förbehåll, att så stort belopp, som en General erhåller i Pension från Arrnéens Pensions-Cassa, borde afdragas å den Pension, han af Staten kornjne att åtnjuta, 5:dje punkten, angående General-Adju\ t ants-Exp editionen. Denna punkt bifölls till alla delar, etti däst med den förändring, att för General-Adjutanten borde å Stat uppföras ett arfvode af Fyra Hundrade R:dr Banco i månaden. $te punkten, angående Staten får Öfver-Commendants-Expeditionen i Stockholm, Det af Utskottet för nämnde Expedition tillstyrkta nya anslag af Nio Hundrade Sjuttiotre R:dr 3 6 sk. Banco bifölls, hvaremot Utskottets i denna punkt meddelade yttrande, att Tredje Hufvud-Titelns besparingar borde, enligt Utskottets hemställan i dess Betänkande N:o i5i, i första rummet användas till fyllande af brister i anslaget för Arméen* materiel, och således ej kunna för några anj dra betydligare behof inom Titeln påräknas3 44 Prat. Utdrag den S Octobtr i83o. skulle livila, för att i sammanhang med Tionde Hufvud-Titeln till pröfning förekomma. 7'.de punkten, angående CornmendantsSiaten.
Men, mamma lilla, antag nu att vi redan äro der, så blir det ända en omöjlighet.” ”Nå, den skulle jag vilja se i synen – hvad är det för en omöjlighet?” ”Jo, jag tänker att vi två ensamma fruntimmer icke gerna kunna besöka teatern eller den stora promenaden utan något sällskap.” ”Hm, det vet jag just icke. Jag är mycket fallen för anständighet, och jag hoppas att ett par adliga damer alltid böra vara respekterade. Äfven gissar jag att det är hans maj:ts pligt, såsom förste ädlingen och kavaljeren i sitt rike, att skydda äfven den fattigare delen af frälseståndet Men i alla fall kommer jag nu ihåg något.” ”Hvad då?” ”Jo, att syster Regine Sofie har två söner, en ur första och en ur andra giftet, och dessa herrar, dina kusiner, göra oss visst den tjensten att följa oss. Den ene af dem är lärftskrämare ” ”Lärftskrämare?” upprepade Blenda. ”Ja, en person som säljer ut lärfter. Den titeln låter ingenting, men jag bryr mig också icke om huru den låter, ty gudbevars icke vill jag att du fäster dina ögon på någon af de herrarna, om de också hade tio gårdar – utom all vänskaplighet, förstås, såsom slägtingar höfves.” ”Och min andre kusin, mamma?” ”Jo, han – den äldste – har, efter hvad Regine Sofie en gång skref, en galanterihandel!” yttrade fru Emerentia med en viss förlägenhet. ”Huru, mamma?” ”Kära barn, de ha deruppe i stora verlden så många namn, som man härnere icke blir klok på. Jag hoppas att det är ett aktningsvärdt och hederligt yrke, ehuru det, sanningen att säga, låter besynnerligt att handla med galanterier.” ”Ja, mycket besynnerligt – mins mamma den boken, der det förekom ett
Hufvudtitelns indelta anslag till jordföriusler genom kanaloch väg-anläggningar utesluta ofvanberörda spanmåls-qvantitet med derå belöpande -värde, nedsättning hade iakttagits blott i det kontanta förslags-anslaget, hvaraf följt, alt meranämnde spanmåls-qvantitet fortfarande utgått från Sjette Hufvudtitelns njssberörda anslag; hvadan och då af den å Fjerde Hufvudtiteln uppförda ersättningssumma 1,414 R:dr 27 sk. 2 rst., beloppet 1,197: 43. 2., sålunda kommit att utgöra en årlig besparing, Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 25 Februari nästliden år, förordhat alt, sedan af besparingen fått utgå den Skaraborgs Regemente likaledes tillagda ersättning för förlorade 30 kappar kronolionde-spanmål, hvilken varit anslagen till f. d. Korporals-boslället Riddarhagen Nohlgården, återstoden borde, såsom Stats-verkels besparing, lill Stats-kontoret öfverlemnas, för att i dess liqvid med Riksgälds-kontoret ingå; och hade, med anledning häraf och då Rikets Ständer redan å Fjerde Hufvudtiteln anvisat ersättning för ofvan omförmälda 193 tunnor 12^ kappar spanmål, Stats-kontoret ansett, för åstadkommande af rättelse i enlighet dermed, annan åtgärd icke erfordras, än att denna spanmåls-qvantitet blefve från Sjette Hufvudtitelns indeldta anslag till jordförluster genom kanaloch väg-anlägningar utesluten, samt att den emot spanmålens värde svarande årliga innehållningen af 1,197 R:dr 43 sk. 2 rst. å Indelta Regementenas kontanta anslag upphörde, så att sistberörda anslag i sin helhet komme Fjerde Hufvudtiteln tillgodo.
Det afhjelpes, säger man, genom vårt utsk:s arbete. Dertill skulle dä fordras en annan utskts-sättning. Alla andra representationer tillsätta speciella Utsk., sammansatta af idel män, som känna ämnet; vi deretnot tillsätta endast permanenta TJtsk., och fördela dem emellan målen efter deras rubriker, och förmoda sålunda hos våra Utsk. en allvetenhet, sorn, äfven med det lyckligaste val, icke kan hos dem in corpore påräknas. Jag tror således, alt den föreslagna inrättningen skulle lända till en nyttig samrådighet och till begagnande af allas sakkunskap. Jag tror dernäst, att inrättningen skulle lända till en rätt broderlighet Stånden emellan, och slutligen att, i den mån de enskilde klubbarne då ansågos böra indragas, skulle inrättningen äfven lända tillen icke obetydlig besparing på riksdagskostnaderna. Man säger också, alt bristen på en sådan allmän klubbinrättning afhjelpes genom Ståndsledamöternas besök på hvarandras klubbar; men dessa besök ske icke, åtminstone har jag ej haft den liugnaden att finna vår klubb besökt af riksdagsbröder, oell annatär dessutom det sökta samtalet, annat det, som tillfälligtvis förekommer vid dagliga umgänget; ty af livad nytta än ett förslag må vara, vill man ogerna synas utgången på värfning för sina åsigter. I afseende på motionens behandling förenar jag mig med Gr. Horn. Frih. Boye, Fredr.: Då den ädle Grefven, som nu yttrat sig, upptagit detta ämne, ehuru det först sednare under N:o 6 finnes antecknadt att föredragas; torde Hr Frih. och Landtm, samt R. o. Ad. tillåta mig att fortfara i samma ämne. Jag skall vara ganska kort. Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren, och hemställde, huruvida Ståndet ansåg, att Gr. Horns under N:o 6 på föredragnrs-listan upptagna motion nu borde föredragas. Ropades nej. Den i5 Februari, f. m. A nyo föredrogs Frih. Cederströms, Anders, den 8 dennes på bordet lagda motion örn förändrade stadgnnden, med afseende å corrections-inrättningarna och fängelserna i Riket.
I fråga om öde och 7:de punkterne, hvarom öfverläggningen nu fortsattes, yttrade sig Gr. Lagerbjelke, Gust.: Då K. M. vid början af Riks dagen aflat Propos, till R. St. i frågan, samt förklarade att K. M. ansåg att banan emellan Stockholm och Götheborg vore den, som först borde komma till utförande, var sådant under förutsättning att banan emellan Köping och Hult redan nalkades sin fullbordan. Sedan dess har förhållandena så utvecklat sig, alt, äfven med bästa tanka om Direkt:ns för sistnämnde bana nit och drift, de starkaste tvifvel kunna upstå hos en hvar derom, huruvida denna bana genom det nuvarande bolaget verkligen kan komma till stånd. Man får således icke vidare nu betrakta frågan sådan som den visade sig, då den Kongl. Propos. afgafs, eller sålunda, att man hade en betydlig del af vägen från Stockholm till Götheborg undangjord, och att det här endast var fråga om att fortsätta ett redan päbörjadt arbete, utan man måste numera utgå från den förutsättningen, att denna väg emellan Stockholm och Götheborg är lika litet påbörjad, som någon af de andra banorne. Då vid de förra Riksdagarne fråga varit om medel till en bana, dels emellan Hult och Köping, dels emellan Orebro och Hult, har denna icke framställts såsom den nödigaste och nyttigaste i vårt land, utan allenast såsom en väg, som väl förtjenle alt byggas, och man har bevisat, som sagdt var, icke att denna var den aldra bästa och vigtigaste bana, utan endast att den var god nog för att förtjena påbegynnas. Nu har likväl denna frågas dimensioner vuxit, ifrån lämpligheten af att företaga ett serskildt vägstycke, till utförande af ett helt jernvägsnät öfver landel, samt beslut om hvilken del af detta nät skall först påbörjas. För besluts fattande i denna fråga måste man bekänna, att materialier saknas. Den diskussion, som under förmiddagens plenum förevarit, har nogsamt visat, huru man med ganska goda skäl kunnat ifra, den ena för den ena banans företräde och den andre för den andras.
Handlingar af de i denna § omförmälda slag äro, när de ä Kronans vägnar företes, fria frän stämpladt papper. § 9- Chartering af Lysnings-sedlar lill äktenskap. l:o Såsom grund för chartae-beloppet för sådane lysnings-sedlar stadgas, att det skal! utgöra '/-,:del af den bevillning, till hvilken mannen, enligt företedd och i styrkt afskrift lill Pastor eller den hans ställe företräder, lemnad debetsedel, föregående året blifvit efter 2:dra Artikeln af Bevillnings-Förordningen taxerad. 2:o Den, sorn betalar bevillning efter 2:dra Art, men är uppförd på annan persons debetsedel, skall, till grund för lysnings-chartan, förete antingen ett styrkt utdrag af nämnda debetsedel, eller betyg från Häradsskrifvare-kontoret. Dock beläggas lysnings-sedlar för Allmogens söner eller drängar, hvilke veterligen icke hafva fast egendom, endast med 25 öres charta, utan att sådan debetsedel eller bevis behöfver anskaffas, äfvensom Lysnings-sedlar för alla sådane personer, som ej betala bevillning efter 2:dra Art.; hvaraf följer, att, vid intet tillfälle må chartae-beloppet beräknas till mindre än 25 öre. 3:o Sker lysning för utländsk man, som ej är skattskrilven i Sverige, må chartan i intet fall understiga / R:dr 50 öre. Erlägges frivilligt högre belopp, bör det af mannen, som äskar lysningen, på Ivsnings-sedeln antecknas. 4:o Lysnings-cbartae-beloppet må erläggas i kontant eller med allemnande af s'ämpladt papper, hvarmed vidare förfares, på sätt följande 20 § 2 mom. härom förordnar. 5:o För öfrigt gäller, i afseende på efterlefnaden af detta stadgande, hvad 13 § samt 20 §:s 2. mom. föreskrifva; och ansvare den, som på liera ställen taxerad är, men ej samtlige debetsedlarne vid lysnings-chartans beräkning framvisar, enligt 14 § I morn., och fylle bristen, samt vare Pastor då från allt tilltal fri. § 10.
Dessa penningar, innefattande ett förskott på ortens exportahla produktion, skola hemtas från andra ställen, peli kunna icke återbetalas, eller uti liqvider ingå, förr än varorne säljas 1 stapelorten. De ständiga reqvisitionerna af förskolter på varor, ej sällan ^ed sjunkande värden, bär föranledt otålsamhet och ofta hårda vilkor på ställen, hvarifrån medlen skulle bekommas. Och som vid alla tillfällen otålsamhet och egna fördelar får regera menniskors omdöme, man sällan ^r skäl, ännu mindre tror sig böra vara billig; så bär Wermlänningarnes pennirigebehof skeft och fördomsfullt i sednare åren blifvit bedömt» Om **>an emedlertid, efter Statshushållningens enklaste grundsatser, vill jemföra denna provins med någon, jag vågar nästan säga *—• fläck på jordklotet; så skall man finna, att sällan en sådan lokal upptäckes, sona, så begåfvad af naturen, företer ett solidare capital att arbeta med, och hvaruppå den säkraste och mångsidigaste credit kan grundas. Jag påmsnnes 0lö livad jag för 10 år tillbaka sagt: ”Ingen qvadralmil af Wermlands yta flones utan jord för en mångdubbel befolkning och ett eller flera vatten*ad till industri-anläggning.” I flera år har man inom Wermland kändt behofvet af någon ändring "fi sin ofördelaktiga ställning till andra orter, synnerligen sedan exportvarorna Jern och Träd icke blefvo så begärliga som förr, ty att en tunna kummin kunnat gälla under tiden mellan 3o och 4° R:dr, gjorde icke till *aken, ehuru visserligen icke få afgingo härifrån. Då man ändligen, icke yttersta svårighet, under fullkomlig säkerhet och tillbud att arbeta, ör så godt sorn intet, längre kunde få de erforderlige medlen, fann man befogad att öppna en inbördes credit, och efter det man icke kunde fS på sina egendomar och under tillverkning varande éffecter upplåna penningar annorstädes, utlåna penningar sinsemellan, och gjorde sig en Pro* vincial-bank. Jag frånkänner mig icke det att hafva gifvit iden härtill» utgången må blifva lycklig eller olycklig.
Således kan jag ej linna att något annat i denna fråga återstår, än att, då inbjudningarne nu blifvit så brukliga, afvakta en sådan, och då, i följd afen inbjudning, foga sig efter de andra Ståndens beslut, så framt man icke kunde inventera ett nytt sätt, nemi. alt inbjuda något af de öfriga Stånden att inbjuda oss alt instämma i dess beslut rörtde denna fråga. På annat sätt ser jag ej, att man kan komma till det resultat, som Frih. Cederström tyckes åsyfta. Hr Lagergren, Anders: Då uti detta ämne, efter min öfvertygelse åtminstone, något definitivt beslut icke blifvit fattadt af R. o. Ad., ehuru denna punkt blifvit lemnad utan anmärkn. så kunde man visserligen säga, att det af Utsk. afgifna utlåt, redan blifvit af R. o. Ad. bifallet, ehuru man visserligen på den andra sidan kunde säga, att R. o. Ad. alldeles icke sig derom hade yttrat; men jag vill ödmjukast till Hr Frih. o. Landtm, hemställa, till hvad ändamål hela denna öfverläggning af R. o. Ad. skulle tjena, om R. o. Ad. ej finge säga ja eller nej. Då frågan nu en gång för R. o. Ad. blifvit föredragen, så måste R. o. Ad. kunna sig deröfver yttra. Om Ståndet endast kunnat svara nej, d. v. s. vidblifva sitt förra beslut, så synes mig, att det ej behöfts mer än en anmälan derom , att den 5 punkten ej kan för R. o. Ad. föredragas, emedan dervid ej finnes annat alt göra, än alt lägga denna punkt till handlingarna.
Från och med den 7:de till och med den 9:de klassen resa allenast med 2 hästar och de tre sista klasserna få allenast begagna en häst, så att någon vinst icke eller kan upstå för de lägre klasserna genom ett större hästantal, såsom för de högre klasserna, hvilka kunna se sig till godo genom det större antal hästar, som de äro berättigade att begagna. På de sednare åren hafva en del af de uti lägre klasserna uptagne embetsoch tjenstemän fått sig af K. 11, tillagde förhöjde dagtraktamenten. Enl. K. SundhetsColkii Cirkulär af d. 14 Maj 1855 hafva sålunda tillagts i dagtraktamenten åt MedicinEeDoktorer, MedicinseLicentiater och ChirurgiaeMagistrar 3 It:dr b:ko, och jemlikt K. SundhetsColkii Kungörelse d. 6 Sept. 1855 hafva MilitärLäkare, under längre kommenderingar, blifvit förunnade förhöjda dagtraktamenten, nemi. Reg:tsLäkare 3 ll:dr 32 sk., Förste Bat:sLäkare 3 R:dr 10 sk. och Andre BaksLäkare 3 R:dr, allt b:ko. Äfvensom dylika förhöjningar tilldelats några andra särskilda tjenstemän. Men då de förhöjningar, som sålunda blifvit förunnade en och annan af de i de lägre klasserna uptagne tjen-r stemän, synes böra komma till del äfven do öfrige tjenstemännen i samma klasser, och behofvet af en förhöjning å dagtraktamentet för alla de lägre klasserna, hvilka resa med en eller 2 hästar, synes uppenbart erfordras, så får jag vördsamt hemställa och yrka, att R. St:r måtte hos K. M. i underd:het anhålla, att, med bufvudsakligt afseende å otillräckligheten af de dagtraktamenten, hvilka uti gällande Resereglemente finnas bestämda för de klasser af embetsman, som få begagna allenast en eller 2 hästar, ett nytt 244 Den 4 December f. m.
Härefter företogos de hvilande förslag till ändring i Ilegerings-Formen, som 1812 blifvit föreslagna i anledning af Konungens Nådiga Proposition, hvaribland ingen föreslogs till afgörande, utan såvida de stodo i sammanhang med den af Kongl. Maj:t fordrade och af Utskottet redan tillstyrkta förändringen i 41 § Regerings-Eormen, nemligen den 43 §:n och den 93 §:n. Vid frågan om den 42 §:s anmälan, och då Utskottets pluralitet ansåg densamma böra hvila, gjorde friherre Gederström, Jacob, deremot sin reservation till Protocollet. Slutligen företogs granskningen af de förslag till ändring i Regerings-Eormen, som nu hvila på bordet i anledning af enskildes motioner; och då det befanns, att detta endast vore det rörande ändring af 56 §, som till afgörande af Kongl. Maj:t blifvit föreslaget, fann Utskottet sig dervid ej äga någon ytterligare åtgärd. 740 Riksdagen 1815. Bilaga D till Mern. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Högloft. Ständers Constitutions-Utskott den 8 April 1815. Ordföranden erinrade, att frågan om anmälan till Riksens Ständer af förslaget till förändring i 114 § Regerings-Formen sedan gårdagen hvilade till afgörande i dag, och efter gjord proposition, att den skulle hvila, hvilken af de fleste med Ja besvarades, yttrade Riksdagsmannen Anders Danielsson, att han gerna deri instämde, med vilkor att den ovilkorligen vid nästa Riksdag måtte afgöras. Herr Doctor Wijkman och Friherre Cederström, Jacob, yrkade, att man i sådant afseende ej kunde lemna någon föreskrift för tillkommande Ständer, hvilka också icke vore pligtige att rätta sig derefter. Riksdagsmannen Vice Talemannen Hyckert reserverade sig till Protocollet, att hans bifall till uppskofvet med denna §:s afgörande berodde deraf, att frågan om en Representations-förändring äfven nu måtte komma att uppskjutas, hvarmed Herr Munck af Rosenschöld äfven förenade sig.
Detta skedde icke med hänsyn till någon annan dess förträfflighet, än den ganska väsendtliga, att alltid vara ett säkert medel att anskaffa manskap, en snart sagdt outtömlig källa dertill. Andra folk, fransmännens flender, tvungos af samma orsak att anlita samma medel, och härarnes nuvarande storlek har tvungit hela europiska fastlandet att genom denna inrättning göra sig säker om att erhålla tillräckligt manskap för krigsbehof Nödvändigheten nemligen att vara ständigt beredd på krig, men omöjligheten för vår tids stater att vara fullrustade, d. v. s. att under fred kunna underhålla så stora krigshärar, som krigen i våra dagar fordra, har gifvit stadga åt det allmänna beväringssystemet, genom hvilket vissa årsklasser eller 4 delar af desamma, skiftesvis, ett visst antal år äro i ständig tjenst och utgöra en fredsfot, hvilken under krig, genom tillkomsten af de öfriga vapenpligtiga årsklassernas manskap, förstärkes till krigsfot. Meningen med den ständigt underhållna fredsstyrkan kan icke vara att blott skaffa mera vapenöfning, ty denna kunde på vida kortare tid inhemtas, men hufvudsyftet är att under en längre tid verka uppfostrande till djup känsla af pligt och lydnad för befäl — allt sedan de äldsta tider de enda säkra medlen att sammanhålla en krigshär, att göra honom till ett dugligt vapen i fältherrens hand. Den allmänna gång för vapentjenstens utbildning, som här blifvit angifven, har äfven i Sverige egt rum. Häradet bestod af de samstridande, som bildade hvad man i våra dagar kallat den minsta taktiska enheten. Häradet är det ursprungliga kompaniet och ännu äro de icke främmande för hvarandra. Större eller mindre del af den vapenföra befolkningen utskrefs, dels efter gårdarne, dels efter hushållen, intill dess indelningsverket ordnades, hvilket med sina många kända fördelar förenade den olägenheten att en gång för alla fastställa härens nummerstyrka, hvilken icke utan de största svårigheter kunde ökas.
De å aflönings-staten, i egenskap af (jenstgörings penningar, upptagna arfvoden skola åtfölja utöfvandet af sjelfva tjenstebefattningarne; dock med rättighet för Fullmägtige att medgifva den tjensteman eller vaktbetjent, som af sjukdom hindras från bestridandet af sin tjenst, att uppbära det för samma tjenst bestämda arfvode. B:o. Ombudsmannen samt fjerde eller kontorsskrifvare-graden tillhörande tjenstemän må emottaga och bibehålla andra ordinarie tjenster, så vida Fullmägtige icke finna desamma för tjenstgöringen inom Riksgälds-kontoret hinderliga; men de öfrige tjenstemännen vid detta Verk få ej innehafva annan ordinarie tjenste befatt - Stats-Ulskollets Memorial M 224. 17 befattning; dock må den ordinarie tjensteman derstädes, som för närvarande innehar befattning utom Verket och, enligt förut gällande stadganden, icke varit skyldig denna befattning frånträda, densamma äfven efter tillträdandet af den på nya staten uppförda lön bibehålla, under vilkor dels att, derest hans utom Riksgälsds-kontoret innehafvande syssla skulle vara för tjenstgöringen derstädes hinderlig, från endera tjensten afgå, när Fullmägtige sådant äska, och dels att, vid befordran inom detta Verk, frånträda ordinarie tjenste-befattning utom detsamma. § 275. Till belöning för extra arbeten och till uppmuntran för exlra-ordinarier, som ådagalagt synnerlig flit och skicklighet, må äfven hädanefter en summa af Ett tusen R:dr för hvarje år utaf Fullmägtige disponeras; dock får hvad häraf, under årets lopp, icke behöft utgifvas, under ett påföljande år ej för samma ändamål användas. För öfrigt ega Fullmägtige icke att tilldela betjeningen vid Riksgälds-kontoret andra arfvoden, än de i aflönings-staterna och detta reglemente särskildt bestämda eller medgifna. § 276.
På denna motion svarade Utskottet uti Utlåtandet N:o 387: ”att välja den utväg, att nemligen lå”ta vissa anslag, efter Kongl. Maj:ts bepröf”vande, utgå företrädesvis och de öfrige stå ”tillbaka, kan Utskottet desto mindre tillstyrka, som en allmän osäkerhet och ore”da samt ökade kostnader derigenom skulle ”i Styrelsens serskildta grenar förvållas. Un”der förutsättning alltså, att de af Rikets ”Höglofl. Ständer beviljade anslagen af hvad ”beskaffenhet som helst, ovilkorligen böra ”vara att tillgå på bestämda tider och till ”utsatt belopp, får Utskottet vördsamt hemställa:' att, derest någon brist tillfälligtvis ”skulle uppkomma uti det påräknade belop”pet af de till Statsverket eller Riksgälds”Contoret anslagne inkomster och tillgån”gar, hvilken ej af öfverskott, eller undra i för handen varande medel betäckes, Riks” göildsConloret må, på sätt äfven till[örkene öjligt varit, anskaffa skilnaden genom ”lån, dock under förbehåll, att dessa, i ”nion af blifvande tillgångar, återbetalas, ”och att de i det hela icke få öfverstiga ”hvad som till de bestämda anslagens, samt ”de beviljade och begagnade lånens eller ”Creditivens fyllande erfordras.” Häraf synes mig tydligt, att då dessa 70,000 R:dr till Materielen äro ett anslag af någon beskaffenhet, och Utskottet sagt, ”att de be - Den 8 Mars f. m. i5 "viljade anslagen af hvad beskaffenhet som ”hälst, ovilkorligen böra vara att tillgå på ”bestämda tider och till utsatt belopp, Utskottet mäste äfven för denna summa göra ”utväg.” Det faller sig i alla fall klart, att detta icke föranleder någon misshushållning, utan tvärtom hushållning, ty i samma mohn sorn anslaget till Materielen nu blir otillräckligt, blir kostnaden till dess iståndsättande vid nästa Riksdag så mycket drygare.