Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till mig har väl, i detta afseende, icke någon uppmaning skett, men om den kommit, hade den varit alldeles öfverflödig; ty skyldigheten uppmanar mig, och jag har bjudit till, i mina allmänna värf, deri underkastad begåendet af menskliga misstag, att alltid taga til] ledning begreppet och känslan af mina skyldigheter. Hr Cederschjöld har här upplyst, att de ämnen, hvarom motionen egentligen i dess conclusion och icke i dess skildringar handlar, redan varit föremål för Fångvårdsstyrelsens behandling, och föranledt dels till verkställighetsåtgärder, dels till förslag hos vederbör, auctoritet. Det hufvudsakliga förslaget, hvarmed Frih. Cederström vill, åtminstone för ögonblicket, af Hjelpa de betydande olägenheter och allmänt erkända missbruk, som nu inträffa vid de correctionella fängelserna och fängelserna i allmänhet, består i förslaget om en lagstiftning, på det satt, att der insatte personer skulle ställas under hvad man kallar krigslagar. Hr Cederschjöld har upplyst, att Fångvårdsstyrelsen, i detta afseende, ingått med und. förslag till K. M:t. Denna Hr Cederschjölds uppgift är ganska riktig. Förslaget härom har varit under handläggning, vederbör, hafva blifvit hörde, Högsta Domstolen har afgifvit sitt utlåtande, och saken är färdig till beslut; men frågan är af den beskaffenhet att, såvida deraf skall blifva en tillämplig lagstiftning, begge Statsmakterne skola behandla saken. Detta har varit hufvudsakliga orsaken, hvarföre icke något beslut i den väckta frågan redan blifvit fattadt. Här förekommer visserligen den omständighet, som hade kunnat redan i förhand föranleda till ett beslut, i händelse Konungen gillat Fångvårdsstyrelsens åsigt, alt nemi. Carlskrona arbetscompagnier, allt sedan 1804 inrättade, äro, utan att hafva aflagt krigsmanna-ed, ställde under krigsartiklarna. Dessa compagnier äro, i afseende på sammansättningen, alldeles enahanda med dem, som å Långholmen och i Malmö bära namnet correctionister.
Jag röstar derföre för bifall till detta sista morn., och för den förklaring, i afseende å de föregående: ”att, ehuru en förändring vore högst nödig, kunna de, som Utsk. föreslagit, i sitt sammanhang och i den uppställning de fått, af R. o. Ad. ej såsom nyttiga anses; förblifvande R. o. Ad., i öfrigt, vid sin förut yttrade gemensamma tanka. Gr. Frölich, David: Då denna fråga sist förevar, hade jag tillfälle ali fullständigt yttra mig, så att jag nu kan vara Den 17 Maj. 543 ganska kort, och får alltså nu endast åberopa det ifrågavar. meni. från Const.Utsk., som ett bevis på den sats jag då ansåg mig tvungen att antaga, eller att det skulle vara omöjligt för Ständerne alt kunna förena sig om att på något sätt sammanjemka hvad som en gång råkat i strid med hvarannat, nemi. 81 och 56 §§ RegF., och jag tror alt förevarande utlåt, visar, alt meniugarne inom Utsk. allt mer och mer aflägsnat sig från hvarandra om sättet att kunna föreslå något, sorn skulle vinna bifall håde nu och vid en annan riksdag. Man kan under sådane förhållanden icke nog lofva deras nit, som, lika med den siste värde talaren, ytterligare vilja bevisa nödvändigheten alt göra en sådan förändring. För min del begagnar jag nu endast ordet för alt gifva tillkänna min tanka, att om en representationsförändring i detta land någonsin skall komma att äga rum, så inträffar den långt innan Ständerne kunnat förena sig om någon sammanjemkning af dessa begge §§. Detta är min tanka, och den vill jag hafva i prot. nedlagd, för att sedermera förklara, alt jag icke vidare ämnar sysseiselsätta mig med detta ämne. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser det betänk., som Const.Utsk. nu framlagt, vara sämre än det, som första gången underställdes vår pröfning. Nu har Const.Utsk. galt derhän, att, om ett Stånd i sitt beslut afviker från de öfrige, så skulle derom alltid röstas i förstärkt Const.Utsk.
Aldrig har jag hållit af något fruntimmer så, med undantag likväl af barndomsvännen Anna vid Mallasvesi. Nu minnes jag så väl, huru jag med den förträffliga flickan disputerade om guvernanter. Det var den der sedan så förfärliga aftonen på Mallasvesi, då vi genom en så undransvärd försynens vård blefvo frälsta ifrån vågen. Och jag hade orätt då, alldeles orätt. Huru obetänkt och fördomsfullt är det icke att skära en hel klass menniskor öfver en kam! Det ser jag nu. Ty icke är det, för att jag nu sjelf är guvernant, som jag så håller af mina båda guvernanter. Jag har bemödat mig att opartiskt pröfva dem, och jag har funnit att de förtjena att älskas såsom menniskor. Det är en fördom, att unga flickor icke kunna sympatisera med fruar. Rosina är enka och hela trettiotvå år gammal, således nära dubbelt äldre än jag; ändå tycker jag det är så naturligt och passligt att kalla henne du. Likväl är jag äfven till »erfarenhet« emot henne ett »barn«. Rosinas lif har varit underkastadt stormar och vågor, frestelser och strider; hon har gått segrande ur dem alla. För det Emma Wodin är syster till den Edvard, med hvilken jag säkert blifvit förenad, om lyckan smålett emot mig, och min far ännu lefvat, skulle jag väl haft skäl att kallt stöta henne ifrån mig; men i stället kände jag mig dragen till henne genom ett osynligt band, och hoppet lät mig icke komma på skam. Emma är den känsligaste menniska i verlden, och om hon, som redan fyllt sina tjuguåtta år, än aldrig varit kär, så anser jag sådant än mera bevisa djupet af hennes själ och renheten af hennes känslor. Hvad det var underligt, då vi kommo att tala om Edvard! Emma försvarade honom icke, utan ogillade helt och hållet hans beteende emot mig. Och när jag försäkrade, att jag, alltsedan den stund jag blef öfvergifven, icke älskat honom det ringaste och knappt egnat honom en enda tanke, tryckte Emma min hand och försäkrade, att hon alltid ogillat sin bror i detta fall, men att hon nu gjorde det mångfaldt mera, sedan hon lärt känna mig personligen.
Län, måtte på Biks-Staten få öfverflyttas, anse Utskotten för sin del, och då de omförmälde löneanslagen äro af Kongl. Majit af Dess enskilda medel donerade, en skyldig grannlagenhet fordra, att Bikets Höglofl. Ständer icke annorlunda, än efter emottagaudet af Kongl. Majlis Egen Nådiga Proposition i I ämnet, med denna fråga befattning taga, ellet; 3 0 Statssamt Allm. Besv.o.Oec.- Ut sk. Utl.N.o 5 a. något derom besluta, som till rubbning i Kongl. Maj:ts Nådiga disposition blefve ledande. Uppå alla ofvananfdrde skäl, hemställa Utskotten vördsamt, det behagade Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Hedervärda Ronde-Ståndet med de tvänne öfriga Respective Riks-Ständen förena sig om bifall till Utskottens Retänkande N:o tio, af den 15 sistförflutne April, samt deröm låta underdånig Skrifvelse till Kongl. Majit, afgå, upptagande de motiver, sorn till samma beslut föranledt. Stockholm den 11 Julii 1839. STOCKHOLM, tryckt i Mar£uardska Boktryckeriet, 1829- Statssamt Allm. Besv.o.Oec. Utsk. Uti. 1 Ankom till Expeil. Utsk. den 22 julii 1829. Utlåtande, angående Dykerioch Bergnings-anstalterna i Riket, Genom Nådig Skrifvelse, den 13 December sistlidet år, bar Kongl. Maj:t, ,’som funnit de af Rikets Ständer, under den 19 November l8a3, i underdånighet föreslagna hufvudgrunder för Dykeri-Inrättningen, den der, efter hvad Ständerne beslutit, icke ml för Statens räkning öfvertagas, vara af den beskaffenhet, att, med bibehållande af desamma, någon enskild Association icke lärer
Borgare-Stdnclet af Herr Vallst rom , sorn anhållit, att, (ill befrämjande af enhet i Taxeringsoch Redovisnings-åtgärder , helst i vidsträckta Län. der serskilda resor och med - Stalso. Bevilln. Utsk. Bttänkånde N;o 87# a i borgerliga uppdrag medföra kostnad och tidspillan, måtte stadgas, att revision å Curhusafgiftens räkenskaper inom hvarje Län alltid må förrättas af Pröfnings-Comiténs Ledamöter, dagen efter det Comiténs arbeten äro slutade, så att något serskildt sammanträde af Läns-Deputerade i detta afseende hädanefter måtte undvikas ; hvaruti, under leranade upplysningar, dels om tiden för Curhus-räkenskapernes afslutande och Pröfnings-Comitéernes sammanträden, samt dels att en sådan granskning, som Motionairen föreslagit, på flera orter egt ru:n, atsk i 1 lige Ledamöter af Vällofl. Borgare-Ståndet instämt ; samt inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Casper Hijkman från Upsala Län, som, efter framställning af Rikets Höglofl. Ständers beslut i denna fråga vid sistlidne Riksdag, anfört: att vid de, till följd af meddelte föreskrifter, höstetiden 1824. utlysta sammanträden, Curhusafgiften blifvit i några Län bestämd till 3 sk. och i andra till 5 sk. Banco; att Revisorer äfven då utsågos till Räkenskapernas granskning ; att Motionairen deltagit i en sådan Revision för Upsala Län , der afgiften blifvit bestämd till 3 sk., hvarvid han fått inhemta , det samma afgift genom felaktig förvaltning blifvit så sammanblandad med Lazarettsfonden , att förhållandet med de serskilda utgifterne för Gurhuset och Lazarettet ej kunnat bestämdt utredas; deremot har si Statto. Bevilln. Vtsk.
Af hvad sålunda är anfördt hämtar jag anledning till den anhållan, att Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes gö - Den i April. n ra Proposition , om icke denna min Motion kunde remitteras till Lag-Utskottet samt med öfrige Riks-Stånden communiceras. Friherre Boye, Ludvig.- 1 en tidpunct då man synes vilja förmå Oss, att skyndsamt an* taga de Finance-principer , som på ett olyckligt sätt utmärkte 1762 och 1766 årens Riksdagar, och hvilka bibehållit sig i bedröfliga minnen ända till våra dagar; böra vi icke förundra oss öfver , att man äfven vill påföra Oss samma Medel, sorn man då använde. Innan vi likväl antaga detta; innan vi förvandla till brott en Handling af enskilta förtroendet , grundad i allmän medborgerlig rätt, hvilken af Oss bör skyddas, icke brytas; böra vi dock något närmare eftersinna med hvad magt vi skulle gå dertill. Alla Moralister hafva medgifvit, att det icke gifves mera än ett enda fall, då Staten har rätt att intränga i den enskilta Med. borgarens förvaltning af sin Egendom och sin Credit; och detta är, när allmänna välfärden är i fråga; men med agtning åt sanningen, kan man väl ändå icke säga att detta fall här år inne. Betänkandet säger Oss, att Allmänheten är lidande, derigenom, att de enskilte Assignationerne äga i vissa Lands-Orter en alltför stor gångbarhet; men, utom det att jag icke i allmänhet hört omtalas något sådant lidande, förstår jag icke ens huru det kan äga rum, då Assignationerne icke kunna påtrugas någon per. son, eller emottagas af andra, än de, som till dem hysa förtroende; och det icke heller försports att Assignationerne saknat inlösen. Om % 24 Dt* i Jtprit, det är tillåtit att här omtala hvad man känner, utan att kurna genast bevisa, torde jag få anmäla , att jag har mig bekant, och tilltror mig att, om sa påfordras, framdel-s styrka, att då Landshöfdingen i Fahlu
Bidrag af manufaktur-medlen, enligt Kongl. Brefvet den 9 November 1836, 1,200: Balans lill år 1846. Skuld: „ Kongl. Kommerse-Kollegii Statistiska Kontor, för lemnade förskotter af influtna tulloch konfiskationsmedel, 4,487: 7. 8. Skuld: " Till Manufaktur-Diskontfonden för lemnade förskotter, kapital 11,800: räntor derå 765:17. 9. Kongl. Kommerse-Kollegii Statistiska Kontor, för lemnade. förskotter af influtna tulloch konfiskationsmedel, Utgifter år 1846: Aflöning till Ull-Kontorets tjenstemän och betjening Dito till Direktören Hofman Bang . Reseoch traktaments-penningar till Dito Extra utgifter 3,226: 32. 1,000: — Reparationer å Ullmagasins-byggnaden i Norrköping . Afskrifning af Gamla Ull-Diskontfondens fordran i P. Sve delii J:sons konkurs Ränta till Manufaktur-Diskonten å lemnade förskotter Balans lill år i84yT illgångar. l:o Sahra Fordringar: hos Nya Ull-Diskontfonden „ Ull-Kontoret i Norrköping Diskontlån hos Rikets Ständers Bank å räkningen N:o 7, behållning, 2:o Fastighet: Tillgångar. l:o Sältra Fordringar’. hos Nya Ull-Diskontfonden 1,549: 4 „ Ull-Kontoret i Norrköping 153: 38: Ullsorterings-, värderingsoch magasins-afgifter . , 2,049:17. 2. Hyresmedel t , , , , 254:16. Bidrag af manufaktur-medlen, enligt Kongl. Brefvet den 9 November 1836, . 1,200: f Balans till är 1847• Skuld: „ Kongl. Kommerse-Kollegii Statistiska Kontor, för lemnade förskotter af influtna tulloch konfiskations-medel, 4,487: 7. 8. Summa R:dr j Kontoret den 28 Juni 1847. S.
N:o 135, röirde vackt fråga om kungsgården Halltorps på Öland återvinnande till Kronan; N:o 267, i anledn. af erhållen återremiss å SlatsUtskis utlåt. Nro r65, angrde väckt motion om afskrifning af 183.6 års spanmåls-arrende för Ryds kungsgård eller nedsättning i arrendets belopp; Nro 268, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utlåt. Nro 166; Nro 269, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utiåt. Företogs till pröfning StatsUtskrs den i5 dennes på bordet lagda utlåt. Nro 271, j anledn. af anmärkningar vid Utskis betänk. Nro 149, angrde åtgärder till ullculturens be-, främjande. Hr von Hartmansdorff, A11 g.: K. M. har föreslagit, att det ifrågavar. creditiyél måtte hestämmas lill 5oo,ooö rrdr. StatsUtsk. har endast velat medgifva 3oo,ooo. Deti förlägenhet, i hvilken de befinna sig, som hafva de sednare åren användt möda och capitaler för ulls framalstrande, synes - Den a6 Augusti e. m. 3(59 nes mig vara ett skäl för 11. St., alt icke låta denna i början så mycket lefvande näringsgren falla för den tillfälliga motgång, hvaraf den för närvar, tryckes. När fråga är att förskjuta de penningar, som kunna behöfva?, för hvilka säkerhet och ränta erhållas 0111 de lemnäs; så inser jag icke att derigenom kan vållas Staten någon förlust, hvilken möjligen blefve så betydlig, alt Staten borde fördenskull undandraga producenterne sin skyddande hand. Jag tillstyrker således, att It. o. Ad. måtte bevilja de 5oo,ooö r:dr, antingen belåningen må blifva, såsom K.
När R. o. Ad. längre får be - 234 Den 27 Maj e. m. länka sig på den blandning med ofrälse män, hvilken på Riddarhuset skulle upstå, så lärer Ståndet icke varda belålet. De ofrälse ståndspersoner som hit invaldes, skulle, så framt de ej af Adeln utsåges, hvilket man ej hör förutsätta, men hvarom man, i brist på vallag, svåfvar i okunnighet, utan tvifvel blifva, om jag får begagna uttrycket, de skarpaste, som kunde påträffas, eller sådane, som komme hit i den bestämda åsyftningen att visa hvad de dugde lill, jemförelsevis med Adelns ledamöter. Derigenom komme här att upstå gräl och tvister, som blefve odrägliga för ledamöterna, särdeles Adelns, samt högst skadliga för sakernas goda utgång. En sådan sammansättning kan icke lyckas. Vi hafva sett hvad inympningen af 5 Brukspatroner vållat bland 50 Borgare. Hvad skulle icke 15 ofrälse ståndspersoner kunna åstadkomma bland (50 Adelsmän. Annu en annan hufvudsaklig betänklighet förekommer här. Ingen vallag finnes uppgjord, såsom redan åtskilliga ledamöter hafva anmärkt. Denua brist är så väsendtlig, att förslaget derigenom saknar grundval. Det är, så att säga, sväfvande i luften. Ingen vet således, hvad som kan varda af detta barnet. Det som nu bereder förslagets framgång, nemi. okunnighet om vallagens beskaffenhet och de svårigheter som hans upgörande medförer, denna brist skall fälla förslaget när det till slutligt afgörande förekommer. En annan omständighet, nemi. den att vallagen skall upgöras mellan Konungen och hvarje Stånd för sig, är ett tredje hufvudskål, för hvilket förslaget troligen går under. Det är osannolikt, alt något Stånd kan vid afgörandel tillåta de öfriga att utan sin medverkan upräila deras serskilda vallagar. Adeln och PresleSt. skola frukta att Borgareoch BondeSt:n npgöra sina vallagar alltför demokratiskt, samt Borgareoch BondeSlm, att Adeln och PresteSt. skola upgöra sina alltför aristokratiskt.
Att un - 412 Den 15 April. der R. Sl:s frånvaro de obligationer, som Banken hade, blefvo till fullgörande af reglementets föreskrift hos Riksg.cont. pantsatte, kunde vara i sin ordning; men då nu R. St., som äro principaler såväl för Banken som för Riksg.cont., voro tillsammans, ansåg icke Ulsk. någon förnärmelse för Hrr Fullmäktige i Riksg.cont. ligga uti den enkla framställning, som Ulsk. bär gjort, utan trodde man att delta förhållande numera borde upphöra och Banken återfå sina obligationer. Jag vet således icke något skäl, hvarföre man nu skulle afslå Utsk:s förslag, och får jag derföre vördsamt yrka bifall ä detsamma. Hr Skogman: I allmänhet är det en betänklig åtgärd för en bank, att upplåna penningar på kortare tid, för att utlåna dem på ett obankmessigt sätt och pä längre ålerbetalningstermiaer. Detta har nu emedlertid skett, och jag tror det vara skäl att detta förhållande rättas så fort som möjligt. Dessutom förekommer här det egna förhållande, alt Banken betalar en högre ränta för det lån, sorn Banken emot hypothek hos Riksg.cont. upptagit, än för det som hos Riksg.cont. upptagits utan motsvarande hypothek, under det Riksg.cont. icke erlägger ränta å de försträckningar, Conloret af Banken erhållit. Jag instämmer pä dessa skäl med dem som tillstyrka, att länet genast mätte återbetalas. Frih. Palmstjerna: För min del kan jag icke inse något skäl, hvarför man skulle bifalla denna §. Att skuld bör mot skuld qvittas är ganska lagligt, såvida nemi. båda skulderne äro förfallna; men då Riksg.cont:s skuld till Banken icke är af sådan beskaffenhet, torde den icke kunna qvittas emot den skuld, som Banken har till Riksg.cont., äfven om BancoUlsk, skulle vilja lagligen sätta sådant i fråga. Ett stort skäl, hvarför jag yrkar afslag å denna g, är, att jag anser det vara en alldeles öfverflödig utgift af R. St:s Bank, alt betala ränta lill Riksg.cont., då Banken kan betala hela skulden.
Finnes dock ingen utväg att befria bränvinsproduktionen från denna skatteförhöjning, har jag den åsigt att det alldeles ingenting skulle betyda, om man ökade skatten med 15 öre, — så framt man på samma gång ökade tullen och sökte förekomma lurendrejeriet; och borde man i thy fall uppskjuta frågan till dess man fått höra, hvad Bevilln.-Utsk:t föreslagit och R. St:r beslutat i afseende å tullen. Gr. Mörn eri Efter de upplysningar, som Hr Fåhraeus lemnat, hafva de betänkligheter jag haft mot förhöjning af bränvinsskatten blifvit undanröjda. Huruvida tillverkningen skall kunna bära en sådan tillökning i skatt som blifvit föreslagen, kan jag ej bedöma, utan förlitar mig i detta hänseende på mera sakkunnigas omdöme. Att staten kan komma att behöfva ökade tillgångar, anser jag ganska sannolikt, men jag är äfven öfvertydad att, om denna skatt höjdes ända till 1 rdr kannan, det nog skulle hittas på utvägar att använda möjliga öfverskott, och något sådant kan äfven efter den nu ifrågasatta förhöjningen möjligen hända. Det torde således icke vara någon så stor angelägenhet att på förhand bereda tillgångar, innan man vet hvilka behof som återstå att fylla. Då jag icke framställt något yrkande förra gången jag hade ordet, och då jag ej heller tänker nu göra det, så borde jag ej längre upptaga R. o. Ad:s tid. Jag ber emellertid att endast D e n 6 Maj e. in. få rätta en felaktig uppgift, som jag gjort, nemi. att bränvinsafgiftcn år 1862 utgjorde 8,600,000 rdr, i stället för 9,000,000 rdr. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm:
Men Israels barn gjorde ytterligare illa för Herranom, då Ehud var död. Och Herren sålde dem uti Jabins, de Cananeers Konungs, händer, som satt i Hazor, och hans härhöfvitsman var Sisera, och han bodde i Haroseth Hedningarnas. Och Israels barn ropade till Herran; ty han hade niohundrade jernvagnar, och tvingade Israels barn med våld i tjugu år. På den samma tiden var domarinna i Israel, den Prophetissan Debora, Lappidoths hustru. Och hon bodde under Deboras palmträ, emellan Rama och BethEl, på Ephraims berg; och Israels barn kommo ditupp till henne för rätta. Hon sände åstad, och kallade Barak, AbiNoams son, af Kedes Naphthali, och lät säga honom: Hafver icke Herren Israels Gud budit dig: Gack åstad, och drag upp på berget Thabor, och tag tiotusend män med dig, utaf Naphthali och Sebulons barn? Ty jag vill föra till dig Sisera, Jabins härhöfvitsman, vid den bäcken Kison, med hans vagnar, och med all hans hop; och vill gifva honom i dina händer. Barak sade till henne: Om du far med mig, så drager jag åstad; men far du icke med, så drager icke heller jag. Hon sade: Jag vill draga med dig; men segren blifver icke din i denna resone, som du gör; utan Herren skall gifva Sisera uti en qvinnos hand. Så gjorde Debora redo, och for med Barak till Kedes. Då kallade Balak Sebulon och Naphthali till Kedes, och drog till fot med tiotusend män; Debora följde ock med honom. Men Heber den Keniten var dragen ifrå de Keniter, ifrå Hobabs barn, Mose svågers, och hade uppslagit sin tjäll vid den eken Zaanaim invid Kedes. Då vardt Sisera bådadt, att Barak, AbiNoams son, var dragen upp på det berget Thabor. Så samkade han alla sina vagnar tillhopa, niohundrade jernvagnar; och allt det folk med honom var, ifrå Haroseth Hedningarnas, allt intill den bäcken Kison.
Tåget slöts af den unga gossen samt af en bonddräng, hvilka förde tvenne hästar med de resandes bagage. Alltefter som de kommo högre upp ljusnade rymden; de resande stego öfver dimmans regioner; snart sågo de himlens blåa färg, och solen hälsade dem med sina strålar, och belyste de vilda, besynnerliga nejder, som nu började omgifva dem. På Susannas unga, öppna sinne verkade denna syn med underbar kraft. Hon kände sig allt friare, allt lättare till mods, och blickande med klara ögon framåt, tyckte hon, att hon bakom sig lemnat alla strider och alla qval, och nu steg uppåt mot en framtid af ljus och lugn. Ty hennes matmor skulle ju nu bli lycklig, och Susanna skulle med befriadt hjerta, och ej mer bunden af några sjelfviska känslor, lätt följa pligtens kallelse och Försynens vilja. Så kände, så tänkte hon. Vägen var obanad, ofta brant och ohygglig, men säkert stego hästarne fram på den, och så kom man om några timmar till en Säterhydda, som ligger vid brädden af «Ustevandet«, en insjö vid Hallingskarvens fot. Denna Säter ligger ofvanför björkvegetationen, och dess omgifningar ha starka drag af den egentliga fjellkarakteren. Men dess af snöfjellen alltid vattnade gräsgångar stodo ännu i herrlig grönska, och brokiga flockar af kreatur hvimlade på dessa. Som glänsande silfverskärp viftade bäckarne fram mellan de gröna sluttningarne och de mörka klipporna. Solen sken nu klart, och man lyckönskade sig ömsesidigt till de klarnande utsigterna för en lycklig resa. Vid denna Säter rastade sällskapet en stund, och intog en styrkande frukost af de enkla rätter, som äro brukliga i dessa bygder. För hvar gäst sattes en bunke med «Lefsetriangler«, 23 ofvanpå hvilken låg en rågmjölskaka af en tallriks storlek. På bordet ställdes stora fyrkantiga smörstycken, samt ett fat med ypperlig bergfisk.