Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maja smålog helt sorgset och lofvade, hvad han begärde. På Gösta krog, där Esaias skulle möta Myhrmans söner, för att med dem resa till akademien, voro flera resande, hvaribland Herman. Esaias och han hade icke träffats på länge. “Du kommer från hemmet?“ frågade Herman. “Hur mår Maja?“ “Bra; hon är hos sin mor.“ “Jag vet det,“ svarade Herman. Året därpå hade Herman slutat sina studier och lämnade Lund för att inträda på tjänstemannabanan. Då han reste därifrån, sade han till Esaias: “Jag vill nu arbeta, så att jag blir oberoende af mina föräldrar, ty deras och mina önskningar gå icke hand i hand. När du skrifver hem, så hälsa Maja.“ ’ Det lofvade Esaias, och så skildes de. Esaias fortfor att studera utan rast och utan hvila. Han lefde endast för att kämpa sig fram på kunskapens väg. Mörkt såg det ibland ut för honom att kunna uppehålla sig en längre tid vid akademien, och han fruktade själf att nödgas inskränka sitt sträfvande till kansliexamen. Hans håg manade honom visserligen att taga graden; men hvar finna medel därtill? Han utmärkte sig likväl så genom sin öfverlägsenhet i de gamla språken, att lärarna vid akademien afrådde honom från kansliexamen, och Esaias beslöt då att modigt strida med behofven och, dem till trots, eröfra lagerkransen. Han läste natt och dag, vanligtvis 16 à 18 timmar om dygnet. Vid magisterpromotionen i Lund 1802 innehade den nittonårige Esaias Tegnér hedersrummet bland de trettiofyra unga män, som då promoverades. Han hade endast behöft den korta tidrymden från fjorton till nitton års ålder för att från biträde på ett kronofogdekontor blifva en prydnad för den akademi, vid hvilken han studerat. Det skall i alla tider blifva denna akademis stolthet, att räkna honom ibland dem, som utgått från henne. Lycklig och glad öfver de vunna segrarna skyndade Esaias till sin moders hem för att omfamna henne. Han fann henne sörjande vid sin äldste sons och en dotters graf. Greta delade hennes sorg och var nu, som alltid, vid hennes sida.
4:o at meningen med ordet, commandomål måtte närmare bestämmas; samt 5 :o at Riksdag må hvart 3: je år hållas; och tillstyrkte Utskottet, på de skäl som af Beredningen blifvit uppgifne, afslag å förenämnde af Herr Grefve Gyllenborg väckte motioner. (bilägges)2 Herr Baron oell Ordföranden anmälte derefter, at han, som nu mera blifvit af Konungen i Xåder utnämnd till General Adjutant för Flottorne samt sålunda, i och för denna befattning, vore hindrad at längre bevista Utskottets sammanträde, upkommit i ändamål at förklara Utskottets samtelige Ledamöter sin erkänsla för den vänskap och förtroende han erfarit under den tid han som Ordförande deltagit i Utskottets öfverläggningar samt inneslöt sig uti Utskottets fortfarande välvilja. Afträdde. 1 Justeringsformeln saknas. 2 I marginalen göres vid denna punkt, likasom vid de följande, hänvisning tili motsvarande bilaga. Bilagan utgöres av beredningens protokoll för den 4 augusti, som avtrvckes nedan efter det föreliggande pleniprotokollet. 744 Den 7 Augusti 1815 Till justering uplästes1 Utdrag af Utskottets Protocoll i anledning af Herr Grefve Gyllenborgs, Henning, ofvan anförde förslag till åtskillige stadganden i Grundlagen, hvilket af Utskottet gillades.
Sedan votering blifvit af flera ledamöter begärd, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad. egde att bestämma, huruvida bifall till Utsk:ts hemställan eller återremiss deraf skulle ingå i kontraproposm vid den blifvande voteringen, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. behagade antaga bifall till Utskits hemställan och, då dertill svarades många ja och några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Frih. von Schulzenheim: Då bifall till Utslr.ts förslag vid många föreg:de voteringar intagits i ja-propos:n, får jag anhålla, att på samma sätt nu måtte förfaras. I ani. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att det utaf Frih. von Schulzenheim omförmäldta förfarande, att i ja-propos:n intaga bifall till Utsk:ts förslag, visserligen hade iakttagits i alla de fall, då endast två yrkanden förekommit, men att en sådan uppställning af voter:s-propos:n icke kunde i förev:de fall ega rum. Såsom föremål för R. o. Ad:s beslut i den föredragne punkten hade tre särskilda yrkanden blifvit framställda, nemi. å dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels återremiss deraf, och dels antagande af Gr. Mörners förslag, och sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat gjord propos. på sistberörde yrkande vara med öfvervägande ja besvarad samt votering påyrkats, hade R. o. Ad., uppå Hr Gr:ns o.
Blott arbetet för ett bestgrndt mal, som tar alla krafter i ansprtik, skall ocksa kunna uttriinga det diidlösa drömmeri, som sii ofta &amp; r " rosten g&amp; kvinnans intelligens, masken i hennes adlaste anlags knoppn. Och, säger hon vidare, " vhlden behöfver det basta du bar att ge ". Den fordrar oaflitlig anstrangning, .ty den erkanner blott ett enda brott, ej omntimdt i tio Guds bud, det a t t miss lycka^.^ Efter en hastig blick; B de olika banor, som st8 öppna f6r kvionan, egnar miss Willard större uppmärksamhet &amp; t tt.&amp; af dessa: filactropisk och journalistisk verksamhet. I synnerhet den förra, sasom den blifvit organiserad i Amerika, ltigger hon sina lasare p&amp; Iijartat siisom fullt öfverensstilmmande med hvad hon kallar " kvinlighetens nyz ideal ". Dess uppgift skall namligen, enligt 5enne, blifva " att &amp; Bra hele viirlden lik ett hem. ' Det nu papckade angifver bokens egentliga kiirne; hartill sluter sig mer eller mindre löst en serie uppsatser, delvis förut publicerade i tidskrifter. De iiro hiillna i fortrolig samtalsstil och röra egentligen privatlifvet; allvar och skamt om hvart sonat i de mest Ufverraskande sammanstlillningar. SA t. ex. d&amp; hon under rubriken " naturens tic budordu, förenar uppmaningar till sabbatens helighallande samt kris+ lik tro och bön med enkla hygieniska regler. Författarinnan g8r s i uteslutande upp i praktiska och etiska intressen, att hon knappt har blick för n8got annat. Mycket betecknande i detta afseende Br, att hon kallar romanskrifvandet " den ofruktbaraste industri som fin6 sil framt det ej vorkar för n&amp;got högt, stort, moraliskt syfte. '
Staten öfvertager utredningen af Götha Kanal-Bolags och Malmö Diskonter, hvilken utredning besnrjes genom Riksgälds-Kontoret; hvaremot desse Diskonters Oktrojer utan serskild ersättning komma att förfalla. 2. Inom Fem års tid, att räkna från den dag, da, efter föregången Kungörelse, utredningen kass. 'Un der ä ani gä Skrifvelse}*. fist taga sin början, böra Götila Kanal-Bolags samt Malmö Diskont-Inrättningars utestående Lån vala i behörig ordning infordrade. 3. Alla af Direktionerne öfver Götha Kanal-Bolags och Malmö Diskonter på Banken dragne ordentligen bokförde och bland Allmänheten utelöpande Assignationer skola, vid uppvisandet, till fulla beloppet med Bankosedlar inlösas, sa snart Kungörelse härom blifvit utfärdad. 4. Götha Kanal-Bolags och Malmö Diskonters öfriga Kapital-Skulder jemte derå till den 1 Oktober 1817 upplupne ^Räntor liqvidera* till fulla beloppet på det sätt, att utaf hela summan af Kapital och Räntor, desse sistnämnde beräknade till den 1 iste Oktober 1817» betalas En Femtedel kontant, och för de återstående Fyra Femtedelarna utgifva® Riksgälds-Kontorets Obligationer utan ränta på fyra år, att räkna frän utgifningsdagen, med En Fjerdedels afbetalning årligen. 5. De uti näst förestående punkt omförrnälde, för Götha Kanal-Bolags och Malmö Diskonters skulder utgifne, Obligationer, när de begagnas till liqviderande af Lån, hvilka från endera af desse Diskonter blifvit meddelta, må beräknas • till fulla beloppet, hvarå de lyda. 6. Alla inom den j :ste i denne månad vid Götha Kanal-Bolags och Malmö Diskonter uti Lån-Liqvider endast såsom Hypotheker etnottagna Diskontpapper, så väl Assignationer som 3 procents Reverser och på Götha Kanal-Diskonts Afskrifning Räkningar ställde Invisningar, hvilka af
och slutligen att den anledning till ifrågavarande förslag, som hemtats från sambandet med regleringen af handels-förhållandena mellan Sverige och Norrige, förfallit, sedan förslaget till ny mellanriks-lag i Norrska Storthinget blifvit förkast ad t, hvarförutan någon på ömsesidigt, aftal grundad garanti mot liknande afgifters införande vid handeln i de Norrska städerna, sedan de möjligen i Sverige upphört, icke vore för handen. A andra sidan åter hafva flera bland Preste-Ståndets ledamöter till vederläggning upptagit dessa anmärkningar, och, enligt Utskottets öfvertygelse, visat deras grundlöshet eller ringa betydelse, vid jemförelse med de fördelar, som dessa särskilda möjligheten af tulltaxans följdriktiga ordnande. De skäl, som föranledt ifrågavarande förslag, hvilket, hvad tolagen angår, vid flera föregående riksdagar med mer och mindre väsentliga skiljaktigheter förekommit till behandling, äro ock, enligt Utskottets tanke, så öfvervägande, att, om också en eller annan oegentlighet vore med förslagets antagande förknippad, sådant ingalunda bör längre uppehålla förslagets genomförande. Både i det underdåniga Betänkande, sorn af Kommitterade blifvit afgifvet, och i det Stats-RådsProtokoll, söm åtföljde Kongl. Maj:ts vid innevarande Riksdag i ämnet aflåtna Nådiga Proposition, finnas dessa skäl fullständigt utvecklade och flera af de nu i Preste-Ståndet framställda erinringar äro redan i nämnde handlingar besvarade. Utskottet har också i sitt återremitterade Betänkande ytterligare anlört grunderna för förslaget, så till dess allmänna syfte, som till dess särskilda bestämmelser. Här må dock vidare erinras, att, då Regeringen, hvad godtgörelsen till Handelsoch Sjöfarts-fonden angår, och Borgare-Ståndet, i fråga om tolags-ersättningen, visserligen äro och måste vara företrädesvis intresserade i bevakandet af deras förmån, till hvilka ersättningarne skola utgå, grundad anledning icke torde förefinnas till de anmärkningar, som, emot Regeringens och Borgare-Ståndets redan uttryckta åsigt, gå derpå ut, att ersättningarne i ena eller andra fallet vore för ringa.
Riksdags-Ordningen; varande sålunda denna förändring af Ståndet antagen till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets den 2 och 5 dennes å bordet lagda Utlåtande N:o 288, i anledning af väckta motioner om upphörande af dagsversks-skyldigheten till kungsgårdar och boställen. S. D. Föredrogs ånyo och i ett sammanhang, ej mindre Stats-Utskottets Utlåtande N:o76, i anledning af Rikets Ständers Revisorers åren 1835, 1837 och 1839 afgifne Berättelse om samma år verkställd granskning af Stats-Verkets samt andra af Allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1832,1833, 1834,1835, 1836 och 1837, än samma Utskotts Utlåtande N:o 289, i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Utlåtande N:o 76. Ståndet biföll Utlåtandet N:o 76, med de förklaringar och förändringar dervid, som innefattas i Utlåtandet N:o 289, men afslog deremot den i slutmeningen af beggedera Betänkanden tillstyrkta och vidhållna underdåniga skrifvelsen. S. D. Föredrogos ånyo Banco-Utskottets följande Memorial och Utlåtanden, sedan den 2 dennes å bordet hvilande: N:o 67, i anledning af erhållne återremisser å Utskottets Betänkanden N;ris 39 och 40 samt Utlåtandet N:o 47. Lades till handlingarne. N:o 68, Öfver väckt förslag att belåna redan intecknade och på Banken transporterade skuldebref. Bifölls. N:o 69, olver väckt förslag, att beräkningen af ränta på ränta i Rikets Ständers Bank malte i aila de lall, der sådan ränteberäkning eger rum, upphöra. Bifölls. N:o 70, med hemställan om eftergift af Regislratorn H.
Stats-Secreteraren uppläste till justering ett, i enlighet med förut fattadt beslut, uppsatt Förslag lill Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständers Siats-Utskott, angående uppförandet å Allmänna IndragningsStaten af förre Commendanten ä Warberg, Öfverste-Lieutenanten Friherre Bennets Commendanls-arfvode; och läcktes Kongl. Maj:t» uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, berörde Förslag gilla, och befalla, att Nådig Skrifvelse, i enlighet med detsamma, sådant det finnes vid detta ProtocolJ bilagdt, skulle till Rikets Ständers Stats-Utskott i vanlig ordning expedieras. Ex Protocollo C. A. Sebell. Ankom i afskrift till Exp. Ulsk. den 17 Febr, kl. ro f. m. KONGL. MAJ.TS Nådiga Skrifvelse till Pakets Ständers Stats-Utskott, om uppförande på Allmänna Indragnings-staten af en Capitainen vid f. d. Regementet Royal Suedois, L. Stjernstam, beviljad löneersältning. Gifven Stockholms Slolt den 25 Januarii 1884, Sedan, i anledning af Rikets Ständers vid nästlidne Riksdag derom gjorda underdåniga framställningar, Kongl. Maj:t, genom serskilda Nådiga Bref af den 20 Januarii och den 7 April i83o, tillåtit, att Förste Majoren vid f. d. Regementet Royal Suedois, Öfverste-Lieutenanten och Riddaren de Mottoni samt Majoren vid nämnde Regemente Friherre C. G. Koskull å Allmänna Indragnings-staten finge uppföras lili undfående af skillnaden * Kongl, Moje s N.ldiga Skrifvelse N:o 18. emellan hvad Officerare af lika grad vid Kongl. Maj:ts f. d. Eget Värfvade Regemente i lön innehaft, samt de expectance-arfvoden, hvaraf de Mottoni och Koskull redan voro i åtnjutande, hvarigenom de erhållit lika löneformoner med dem, de förut vid f. d.
I fråga om hvilkendera utaf de bägge ifrågakomna jernvägs-anläggningarne, såsom för landet och allmänna rörelsen mest nyttig och nödvändig, bör, genom beviljandet af det dertill erforderliga statsbidrag, företrädesvis befordras till verkställighet, så, enär den beräknade kostnaden för jernvägen mellan Dalarne och Westerås är vida betydligare än för den mellan Fahlun och Gefle, hvartill kommer, att de effekter, som på dessa orter utgöra egentliga föremålet för forsling, äro hufvudsakligast sådane, som bero af inoch utförsel från och till utlandet, hvadan det är af synnerlig vigt att kommunikationen med hafvet i möjligaste mån lättas, hafva Rikets Ständer funnit sig företrädesvis böra bevilja de för jernvägs-anläggning mellan Fahlun och Gefle begärda 1,600,000 R:dr, att af allmänna medel utgå såsom lån med bestämd återbetalningsskyldighet och hvarför, efter företagets fullbordande, ränta bör erläggas. Vidkommande denna räntas belopp, hafva Rikets Ständer ansett lämpligare samt för uppbörd och redovisning enklare, att detsamma bestämmes till ett lägre, men ovilkorlig! utgående, än att en högre räntefot fastställes, men dervid förklaras, att räntan skall utgå af den behållning jernvägen lemnar, och således i sjelfva verket göras deraf beroende. Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, A’:o 497.
Allmänna Besvärsoch OeconomiUtskottet: 1:0 Grefve von Plåtens, Baltzar Bogislaus.» den 24 sistledne Februarii förmiddagen på bor-» det lagde Memorial, öm rättighet för Norrska Skepp att, under alla förhållanden, i Svenska Den 5 Martil, hamnar behandlas lika med Svenska Skepp så länge desse njuta samma rätt i Norrska hamnar. 2:0 Herr Lefréns , Johan Pehr, den 24 sistledne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, om sättet att så tillverka Svenskt Jern, att det på Norra America kan vinna af-' sättning, 3:0 Herr Tolls, Florus, den 24 sistledne Februarii eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om åtgärder till afhjeJpande af den förhand varande penninge-forlägenheten, 4:0 Herr Montgommeries , Gustaf, den 2 4 sistledne Februarii eftermiddagen på bordet lagde Memorial, om nedsättning af den nu stadgade skjuts-legan. Föredrogs å nyo Herr Cederschjöld®, Pehr Gustaf, den 24 sistledne Februarii förmiddagen på bordet lagde Memorial, örn indragning af de Stipendier, hvilka blifvit anslagne till understöd för Prester, sorn studera Medicine, och desse Stipendii-medels användande till fyllande af de nya behof för Medicinal-Verket, sorn vid denna Riksdag kunna pröfvas vara angelägna, Herr Trafvenfelt, Carl, hade i nionina t ett Memorial, hvilket upplästes, så lydandet (Se Bilagan N:o 102 Den 5 Marlit. Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog, att, så val Herr Cederscbjölds ofyann amri de Memorial, sorn Herr Trafvenfelts, i anledning deraf, nu afgifne yttrande måtte till Stats-Utskottet rémitteras; hvilket bifölls. Företogs till pröfning
Förslaget fogade tryckta protokoll inför Högste Domstolen, hållet den 30 April 1862, dels ock i en reservation, sid. 91, vid Utskottets Betänkande N:o 33. 6:o. De i Borgare-Ståndet, rörande 5 Kapitlets 14 §, framställda anmärkningar, afsågo äfven att straff skulle anses förfallet för andra gröfre brott, som efter en långvarig tid ej åtalades, och i synnerhet för politiska eller s. k. statsbrott. Det är orimligt, att, om en s. k. »regementsförändring» eller revolution, såsom t. ex. den här i Sverige år 1809 inträffade, lyckligen verkställes, och fosterlandet derigenom räddas, — de, som derför vågat lifvet, ej skulle genom lag om preskription vara från straff befriade för den händelse, att en kontrarevolution och restauration, efter en längre tid, inträffade under deras v lifstid. 7:o. Bland skälen för den af Utskottet nu föreslagna ändring af 5:te Kap. 18 §, hade bort omförmälas, att der ifrågavarande brott, för hvilka Utskottet föreslagit preskription, kunna tillkomma genom skrifvares och andra tjenstebiträdens vållande eller elakhet, utan att embetsmannen, hvilken ensam bär ansvaret, rimligtvis kunnat förbrytelsen förutse eller afvärja. Fråga kunde uppstå om ej embetsmännens, för medborgares trygghet och Statens väl högst nödiga, sjelfständighet och oberoende af illa sinnade angifvares hämndkänslor, kräfva, att embetsmän, äfven för de i andra punkten 13 § samt kanske jemväl för de i andra punkten 3 § 25 Kap. omförmälda brott böra, efter längre tid, vara från åtal fredade, dock i afseende å 5 § endast i de fall, då till afsättning ej får dömas; i följd hvaraf undersökning i dessa fall ej af preskription hindrades. liih. till H. St.
Jag bör visserligen känna mig på det högsta smickrad af den upmärksamhet, Hr Chefen för FinansDepartrt behagat skänka mitt yttrande, som afgafs d. 19 Nov., då Frih. von Schwerins motion om bankoväsendet var under öfverläggning; och jag bör äfven offentligen hembära honom min tacksamhet derföre, att han i går afton genom en biljett underrättade mig om sin afsigt att i dag deröfver yttra sig, hvarigenom han såväl påminde mig om nödvändigheten att sjelf infinna mig, som ock gaf mig tillfälle att medföra några af de arbeten, jag begagnat som källor. Men sedan jag nu förnummit huru strängt han nagelfarit med mitt ringa tankefoster, ser det nästan ut, som jag blifvit kallad hit, tor att afhöra hans straffpredikan och för att icke undslippa den stränga dom, som blifvit fälld, mig till straff, och möjligen äfven till varnagel för andra att icke yttra sig i ämnen, som de icke törsta. Möjligen skulle också en och annan tveksamt draga sig tillbaka och icke söka försvara sig. Jag går dock icke så till väga, ty jag är mera än de flesta andra van vid offentligheten. Den som i 4 år stått i spetsen för en theater, der enhvar som köper sin biljett, vare sig deruppe eller dernere, anser sig ega full rätt att kritisera, måste naturligtvis vinna denna vana. Jag brukar äfven åt det allmänna omdömet skänka den aktning, jag är detsamma skyldig; men om deremot det allmänna omdömet misstagit sig eller blifvit fördt på afvägar, så vet jag också att se det i ansigtet. I IÖrev:de fall, oaktadt den stränga dom, som blifvit öfver mig fälld, skall jag dock söka följa den sista värde talaren i hans granskning af mitt yttrande, och våga en anti - 140 Den 3 December f. m. kritik i trots af de bifallsrop, som belönade Hr FinansMinisterns tal.
Efter dylika frispråkiga stunder sökte han därför alltid brådstört ensamheten och han blygdes öfver vännernas beröm, ty ingenting stod då klarare för hans öga än hans egen oförmåga. Det syntes honom att lifvet var ett berg, där andra segrande klättrade uppåt, men där han själf hopplöst blef stående i en fåra med rinnande sand, och bittert kallade han sig en obegåfvad stackare. När dock efter lång tvekan poeten Ignotus första gången begynte uppläsa sina dikter i ett stort och lysande sällskap af stadens mest begåfvade män och kvinnor, brusto alla i ett skallande gapskratt, som icke ens deras undseende och medlidande förmådde mildra. De hade väntat sig en platonisk kärlek till riddare eller också till herdar och herdinnor. Kanhända också att det var åhörare från våra dagar, dina och mina bekanta, kanske till och med att du och jag voro med. I så fall hoppades åhörarna en lika platonisk kärlek till bondbassar eller också en historisk maskerad, där det snillrika egentligen skulle visa sig däri, att nutiden sade: fröken, jag är en skolyngling! – empiren däremot: mamsell, jag är en skolgosse! – rococcon: mademoiselle, je suis un ecolier! – och äldre tider: stolts jungfru, jag är en scholaris! — Historiska stilar äro en kunskapssak och imponera därför på inbillningsfattiga människor samt roa genom skickligheten. Poeten Ignotus talade aldrig i historiska stilar. Hade åhörarna icke suttit på lur efter välbekanta rim och vändningar, skulle de ha märkt, att hans dikt hade eldslågans obestämbara skönhet, att hans bilder voro en fatamorgana, en ljusreflex af jordiska verkligheter. En stark känsla eller en skarpsinnig tanke väger alltid mellan högtidligaste allvar och löje, och detta gaf hans diktning natursanningens oro. Till råga på olyckan var han kontrollör och tämligen högdragen, så att åhörarna icke kunde invagga sig i den behagliga sinnesstämningen, att de voro hans beskyddare. Icke heller kunde han tvinga sin inbillning att samla sig i de gängse sinnebilderna, kristna eller hedna, hvilka åhörarna kände, utan han danade beständigt nya och egna.
Under en blodig drabbning, i hvilken Persernas ofantliga ryttareskaror och elefantlinier länge motstodo det romerska fotfolkets ordnade och beslutsamma angrepp, hade Julianus, som kämpade i det häftigaste stridshvimlet, blifvit sårad af ett kastspjut, som inträngde i refbenen och stannade i det inre af lefvern. Sedan han förgäfves sökt rycka det dödande vapnet ur såret, hade han vanmägtig fallit från hästen och af sin lifvakt blifvit buren ur striden. I sitt bref till Krysanteus skildrade nu Ammianus Marcellinus såsom ögonvittne Juliani sista timmar med samma rörande och högtidligt stämmande färger, som han målat dem uti sin historia. Sedan Julianus blifvit buren till sitt tält och vaknat ur den vanmagt, hvari blodförlusten försänkt honom, befallde han fram sin häst och sina vapen. Det blef läkarens sorgliga pligt att underrätta honom, att hans sår var dödligt och att många timmar icke återstode honom att lefva. Han emottog detta budskap med lugn. Den scen, som nu följde, påminde om Sokrates’ sista stunder. „Vänner och vapenbröder“, sade han till filosoferna och fältherrarne, som omgåfvo hans bädd, „naturen återfordrar af mig sitt lån, och jag återgifver det med en villig gäldenärs hela glädje. Filosofien har lärt mig, att själen ej är sannt lycklig förrän denna ädlaste del af vår varelse är befriad från de band, som inskränka hennes krafter. Religionen har lärt mig, att en tidig död ofta varit fromhetens belöning; jag emottager som en ynnest af gudarne den skickelse, som betryggar mig mot faran att vanhedra en karakter, som hitintills sökt vara dygden och manligheten trogen. Jag hembär nu min tacksägelse till det Högsta Väsendet, som icke tillstadt, att jag skulle omkomma genom en tyranns grymhet eller en sammansvärjnings dolkar eller en tynande helsas vedervärdigheter; men förunnat mig att midt under vandringen på en hedrande bana på ett lysande och ärofullt sätt förflyttas från jorden.“