Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
a I/andtoch Stads-Egendomar, som stadgar, att ej något Län lill enskild person, ehuru Ägare af flera Egendomar, elier lill Bolag uti odelii Faslighet mä öfverstiga en viss Summa; hvilket stadgande, enligt ilen tillämpning Bankens Commis* jsarier deraf dragit , fortnäles haft den påföljd , att Eäne-Ansökningar , ingifne af Corporations Bolag, sorn hafva nyttige och hedrande inrättningar till föremål, dels redan blifvit afslagne, dels hafva att vänta ett dylikt öde, utan att vid fle aflemnade handlingarne, eller deri pantförskrifne säkerheten, annan erindran blifvit gjord än att en eller någre få af rådane Bolags ofta talrika medlemmar , sökt och vunnit egne BankoLån, på Enskild Egendom eller fastighetHvaremot Herr Winberg förment, att, oberäknad! den ökade säkerhet, jemförelsevis med andre Eån , sorn för Banken syntes uppstå, derigenom, att samtelige Interessenter uti ett dylikt Bolag, en för alla och alla för en ansvarade för återbetalningen , ordaförståndet af nämnde Moment äfven lika Htt kunde uttydas till stöd för Lånerättigheten serskildt för enskild person och serskildt för Bolag , sam för båda gemensamt. Och frarnställes, på desse grunder, angelägenheten af en så beskaffad närmare utveckling utaf berörde stadgande, hvarigenom , för nyttige och hedrande Inrättningar och Verk , hyilka ej äga Mannufactur-Diskont-rättighet , det biträde ina kunua vinnas, som, förenligt med Bankens säkerhet, förmodas äfven i sådant afseende hafva varit med Banko-Lån åsyftadt Banko Utskottet har ej underlåtit, att häröfver inhemta så val Herrar Banko-Eullmägtiges, Sanko.Utskottets Belänkandenl 155 som Commissariatets och Banko-Fiscals-Embetets tankar och Utlåtanden.
R:dr, som till kostnadernes bestridande vid Bevärings - Manskapets sammandragande och vaperöfningar äro beräknade, att u»gå af den för Försvars-Werket på det hela anviste summa. 6:0 Sedan E. K. M. under den 30 April sistlidet år, med uppskjutande af Dess Nådiga Beslut, rörande föreslagae förändringar i organisationen af den på Carlberg inrättade KrigsAcademie, i Nåder låtit verkställa en interimsreglering af detta Läro-Werk, samt till bestridande af den sålunda ökade underhålls-kostnaden för samma år anvisat 12,000 R:dr af de på 3:dje Hufvud-Titeln i och för Försvars-Werket uppförde medel, hvilket tillökte anslag tillförordnade Gouverneuren egde att så fördela, att detsamma för Academiens utgifter under året blefve tillräckligt; så har Stats-Contoiret anmält, att, i fall berörde reglering af Krigs-Academiens 94 Underdåniga Skrifv el siri Stat komme att ega bestånd, en motsvarande tillökning i Stats-anslaget för Academien erfordrades. Enligt de underrättelser , Riksens Ständer erhållit, har den ökade utgiften utöfver hvad vid sistlidne Riksdag för Krigs-Acaderriien beviljades, nemligen 29,200 R:dr 6 sk* 3 rst. och derunder inbegripne 260 Tunnor Spannemål i 4I R:dr, samt 886 Tunnor å 6 R:dr , dels härrört af sådana orsaker, som förefunnos redan då detta anslag bestämdes, och dels varit en följd af ofvan omförmälde interims-reglering , hvarigenom två Lärare blifvit flyttade på tjenstfri Stat, med bibehållande af innehafde Löner, samt underhålls kostnaden kommit att uppgå till högre belopp, än förut; dock har den för nästh år tillökte anslags-summa icke hel och hållen blifvit använd, utan till en del bespard.
Härvid får jag dock till en början anmärka att ett sådant fiske är föga inbringande, men deremot ganska äfventyrligt för fiskarens både lif och egendom, ty låt vara att man fiskar upp 5, 10, ja t. o. m. 20 af dessa minor, så vore hela förlusten för den, som utlagt minorna, omkring 1,000 rdr b:ko, men om den 21:sta har åsyftad verkan, är ändamålet vunnet; och äfven om de icke fullt motsvarade sitt ändamål, så skulle den på dem nedlagda kostnaden dock, i jemförelse med andra försvarsmedel, vara så ringa, att den mer än fullt ersattes af den ökade trygg - 324 Den 24 November. het, de ingåfvo hufvudstadens innevånare, och den fruktan, de ingåfvo fienden. Gr. von Platen: I)å jag befarar att jag icke lyckats göra mig rätt förstådd af den värde motionären, får jag, för att försvara koniitéen, ännu en gång upptaga K. o. o. Ad:s tid. Jag måste då upprepa att skälet, hvarföre någon rapport ännu icke blifvit af komiterade afgifven, är det, att då dessa minor äro tillverkade af metall, måste man utröna huruvida deras kraft minskas eller alldeles förloras, om de en längre tid ligga i vatten. För detta prof måste den värde motionären medge att 4 månader icke är någon synnerlig lång tid. Man har sett sig nödsakad att med tillräcklig säkerhet utröna detta förhållande, emedan man känner att liera af de minor, som efter Hyska kriget uppfiskades, blott derför att de en tid legat i vattnet, voro alldeles obrukbara. Jag är öfvertygad att den värde ledamoten nu skall finna, att då komitéen dr angelägen att icke yttra sig till fördel lör något, som icke är försökt, och enär han säkert anser det än vigtigare att vi icke bygga vårt försvar på något, som i farans stund befinnes odugligt, än att komitéens rapport hastigt inkommer, vid hvilket sednare äfven jag fäster stor vigt, — jag är öfvertygad, säger jag, att vid detta förhållande den värde motionären skall fullkomligt billiga komitéens dröjsmål att afgifva sitt utlåtande.
För sedlarne kan silfver uttagas vid uppvisandet, men obligationerne behöfva ej infrias förr än efter bestämd tid, hvarå förlängning ej bör vara omöjlig, kanske icke ens svår att erhålla.” Herr Grosshandlaren Ekerman: ”Herr Presidenten von Hartmansdorff hade fästat sig vid de stora kostnader, som tillskyndades Banken genom bifall till de gjorda anbuden. Herr Grosshandlaren trodde att kostnaderne aldrig blefve för stora, då de voro nödvändiga för upprätthållandet af Banco-Utskottets Utlåtande, N'.o 27. 37 och beredandet af säkert bestånd åt realisationen. Medgifvande, det någon visshet icke funnes, att det silfver, hvarom nu contraherades, komme alt i Banken qvarstadna, ansåge Herr Grosshandlaren likväl, att det vore Fullmäktiges ovilkorliga pligt, att söka förhindra den, redan nog mycket medtagna reela fondens ytterligare förminskning, och dertill funnes numera ingen annan utväg, än köp, medelst förskotters meddelande, sedan Herrar Fullmäktige beklagligtvis icke gillat Herr Presidentens förslag om metalliska Cassans förstärkning, medelst utländskt lån. Alt Herrar Fullmäktige egde rättighet att meddela förskotter, antoge Herr Grosshandlaren såsom alldeles afgjordt, då Banco-Utskottet vid 3;ne pä hvarandra följande Riksdagar dels berömt och dels gillat sådane af Fullmäktiges förut för silfvers anskaffande vidtagne åtgärder, hvilka icke heller voro i Reglementet förbjudne. — Att ränte-inkomsten för leveranteurerne å förskottet vore af Herr Presidenten beräknad vida högre, än den kunde blifva, visade sig klart, då man toge i betraktande, att den, som åtagit sig en sådan leverance, alltid måste vara försedd med betydlig cassa, för att vid lägligt tillfälle göra sina silfver-uppköp. Den i anbuden utsatta tiden för leverancernes fullgörande syntes alltför långt aflägsen, hvarföre Herr Grosshandlaren ansåg, att leveranteurerne borde tillfrågas, om de icke vore benägna att förkorta denna till Maj eller Juni nästkommande år, i hvilket fall Herr Grosshandlaren icke droge i betänkande att anbuden antaga"
Vid afstående af dylik Kronans jord till Jönköpings och Kalmare städer vill jag nemi. erinra mig, att ersättning kommit i fråga till åtskilliga personer, hvilka uppburo afkastningen deraf såsom löneinkomstAtt någon vid Ingenieur-korpsen anställd person deraf lick sin ändel, sväfvar dunkelt för mitt minne; men hvad jag med temlig säkerhet vill erinra mig, är att jemväl Landshöfdingen i Jönköping af samma ersättning kom i åtnjutande. Alltså synes dylik mark understundom icke vara så h. o. h. värdelös. Jag fortfar i mitt yrkande på afslag. Hr Stedt, Gustaf: Som jag med kännedom om den ifrågav. de kan der odlas, tillstyrker jag bifall. Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å förevule Utlåt., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades flere ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med flera nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall 254 Den 17 Juni e, ra. till Utlåt:t förnyades samt besvarades med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utsk:ts den 6 och 13 dennes på bordet lagde Utlåt. N:o 114, i ani. af väckt motion om annat sätt för utgörande af räntepersedeln »hö» inom Wester-Norrlands län. Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Sammansatta Stats-, Lagsamt Allin. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 13 dennes bordlagde Betänkin: Nio 30, i ani. af väckt motion om målskjutningars införande inom alla rikets socknar samt beväringsmanskapets förpligtande att deri deltaga, mot befrielse från vapenölningar m. m.; N:o 31, i anledning af dels K. M:s Nåd.
Ej må Öfver-Ståthållare eller Konungens Befallningshafvande tili taxeringsman väljas, ej eller den, som serskildt varder till ordförande utsedd. §. 88. Taxeringsman för Stockholm skola vara Tolf af Ridderskap och Adel, Tolf af Preste-Ståndet och Trettiosex af Borgare-Ståndet, al hvilka sistnämnde Nio skola höra till Grosshandels-, Nio till Minuthandels-, Sex till Fabriksoch Tolf till Handtverks-classerne, samt Tolf ståndspersoner, som icke till något af Riks-Stånden höra, tillsammans Sjuttiotvå personer, hvilka kunna arbeta på Sex fördelningar; dock så, att det belopp, som hvarje skattskyldig blifvit i afdelningen påfördt, i Comiteens pleno pröfvas och bestämmes. §. 89. I Götheborg och första classens städer utgöres Taxerings-Comité af Fyra personer bland Ridderskap och Adel, Fyra af Presterskapet, Fyra Ståndspersoner samt Tolf Borgare, hvaraf ett jemförligt antal ur hvarje dass. I andra och tredje classens städer skall Taxerings-Comité bestå af Tre ledamöter af Ridderskap och Adel, Tre af Preste-Ståndet, Tre Ståndspersoner samt Nio Borgare af de serskilda inom städerne varande classer; men i Upsala och Lund, der Academier äro, af Två ledamöter bland Ridderskap och Adel, Två af Preste-Ståndet, Två af Acaderni-staten, Två Ståndspersoner och Åtta Borgare. I alla öfrige städer skall antalet af Taxeringsman vara Två af Ridderskap och Adel, Två af Preste-Ståndet, Två Ståndspersoner och Sex Borgare, med iagttagande, i anseende till desse sistnämnde, att, så vida classer inom staden finnas, ett efter styrkan af hvarje class afpassadt antal utur en hvar väljes.
Jag förstod deras öfverdrift, förstod själfva faran, som låg i denna vanvettiga sorg, kände henne såväl, att jag visste, att hon skulle aldrig talat så, förrän tanken inom henne slagit så djupa rötter, att inga ord kunde rycka den bort. Jag förstod allt detta i ett nu, och jag visste mig ingen råd. Jag försökte blott lägga min arm omkring henne för att föra henne bort, och jag hoppades, att när vi väl voro ute ur detta rum, skulle jag finna, hvad jag ville säga, och Olga skulle höra mig. Men hon vek åter undan min arm, och utan ord stodo vi bredvid hvarandra, stirrande på vårt döda barn, som låg blekt och stilla, omgifvet af vårens ljusa blommor, hvilka icke kärleken, utan vanvettets ånger lagt på hans sista bädd. Det kan icke fattas – jag vet eller jag tror, att det icke kan fattas – att ur denna tilldragelse, hvilken mer än något annat borde hafva fäst oss vid hvarandra, spirade det frö, som vände mitt sinne bort från min hustru. Det synes mig nu så obegripligt, så naturvidrigt, att det hela blir mig mera gåtfullt, ju mera jag tycker mig veta och förstå. Allt hvad en människa kan göra en annan af ondt, har jag efter denna dag gjort Olga. Jag har upphört att älska henne, jag har missaktat henne. Jag har förrådt henne och mig själf inför en annan kvinna, som var henne oändligt underlägsen. Jag har öfvergifvit henne, när hon behöfde mig bäst, och jag har icke vetat, hvad jag gjorde. Hur är sådant möjligt? Hur kan man känna hjärtats kyla mot den, man älskat högst, endast därför att mellan henne och mig stod en sorg, som tog makten från henne? Detta är inristadt i min själ som den stora gåtan i mitt lif, hvilken icke ens döden kan lösa, och när jag tänker på denna tid, förefaller det mig, som om den mest omänskliga grymhet vore förklarlig, jämförd med min egen. Det är, som om hvad jag under denna tid tänkte, handlade och ville, ställde mig utom människors krets, och jag skulle önska, att jag kunde berätta, hvad som då hände mig, så att andra människor åtminstone skulle förstå, hvad jag under denna tid led.
Utsk. har förgätit, att 1809 års lagstiftare hafva gifvit Konungen beslutande-lätt efter att hafva hört Sitt Statsråd. Om Statsrådet tillstyrker och Konungen beslutar att, i anseende till en eller flera af de uti 5o §:n Reg.F:n omförruälda orsaker, riksdagen icke skall hållas i hufvudstaden, då skall Konungen i samråd med fullmäktige uti Banken och Riksg.cont., d. v. s. efter deras hörande rörlde lämpligaste stället för riksdagens hållande, bestämma riksdagsorten. Konungen beslutar således, efter Rådets hörande, öfver frågan örn riksdagen bör hållas å annan ort än i hufvudstaden, och, efter fullmäktiges hörande, i fråga om den ort, hvarest riksdagen i sådan händelse bör hållas. Om jag vore af deras tanke, hvilka anse ett förslag från Const.- TJtsk. kunna vid första riksdagen förkastas, så skulle jag tillstyrkt Ståndet, att såsom dess gemensamma tanke förklara, det Ståndet anser ifrågavar. grundiagsändrings-förslag böra förfalla. Nu deremot tillstyrker jag, i öfverensstämmelse med min flera gånger tillförene uttalade åsigt om sättet alt behandla grundlagsfrågor, att förslaget må hvila till förkastelse vid nästa riksdag. Gr. Spens, Carl Gust.: Uti 5o §:n Reg.Fm igen finnes icke något stadgande om den auctoritet, som skall decidera om fiendens framträngande, eller om något annat lika vigtigl hinder gör det omöjligt eller för R. St:s frihet och säkerhet vådligt alt hålla riksdagen i hufvudstaden; ty der star endast, att orri något sådant hinder förefinnes, så skall riksdagen ej hållas i hufvudstaden; men hvem som skall dömma, derom är ej sngdt, och det är denna brist, som gifvit Const.Ulsk. ahledn. till det af Frih. Cederström klandrade förslaget. Hr Lagerheim, Lars Magn.:
Också i denna ideella värld gick solen upp och ned, natt följde på dag och dag på natt, temperaturen växlade, det blef vinter och sommar och höst och vår, men hvarje årets tid och hvarje dygnets timme visste hon, att solen fanns, äfven om den för ögonblicket icke lyste, och själfva medvetandet därom var lycka. När hon någon gång tänkte tillbaka på de gångna fem åren, lyste de alla för hennes erinring. Det föll henne aldrig in att söka särskilja de mulna dagarne från de klara; lika litet som det föll henne in att räkna alla de lyckans skiljemynt, som hon gifvit ut eller tagit emot. För hennes minne stod endast helheten; och dessa år radade sig upp vid sidan om hvarandra som fem nyslagna guldmynt. När Maria denna soliga marsförmiddag såg Casimir komma vandrande öfver bron, blef hennes hjärta lika varmt som under kärlekens första vårdagar. För henne var han ännu alltjämt densamme som förr, och i hennes närhet var han också någonting mer än en landtjunkare, mättad af hvardagslycka. Hans bruna ögon fingo eld af uttrycket i hennes blå. Hans kyss var ännu varm, och hans smekning öm; hon hade det godt vid hans bröst. Så var det också denna dag, då han, efter att ha gjort sin vanliga förmiddagstoilett trädde in till sin hustru uppfriskad af duschen. Det var som om han med de grofva kläderna aflagt sitt eget hvardagsjag, och den småländske landtjunkaren blef en småländsk Romeo, som tillbringade en timme hos sin Julia. När timmen var förbi, förkunnade han henne, att han redan samma dag måste fara in till staden i affärer. Hon var ännu yr af lycka och hon skulle icke kunnat röra ett finger för att hålla honom kvar. Han reste, och hon satte sig till pianot för att få tiden att gå. Hvarje människa har sitt döfvande medel emot ledsnaden under lifvets tomma mellantider. Marias var musik. Musiken verkade stimulerande på hennes sinne. Tankarne kommo och gingo så lätt, medan fingrarne lupo öfver tangenterna. Hon spelade icke efter noter; det skulle ha bundit hennes tankar, tvingat uppmärksamheten att samla sig i en viss riktning och förtagit känslan af frihet.
Emedlertid började man snart att här, likasom annorstädes, inse att alla dittills förfärdigade eller förändrade gevär hade ett gemensamt fel, nemi. att hafva för stor kaliber. Försök, som anställdes här redan 1849, bekräftade detta fullkomligt, enär de gevär, som förfärdigades med en mindre kaliber, visade sig ega betydliga företräden framför de äldre. Då sedermera, i sammanhang med de förberedelser, som föranleddes af händelserna 1854 och 1855, ett parti gevär beställdes, var det naturligt, att man måste söka draga sig till nytta denna erfarenhet, hvarföre äfven en mindre kaliber då begagnades. De mångfaldiga försök, som sedan denna tid blifvit verkställda, hafva haft till resultat att kalibern ännu ytterligare bör förminskas, och först nu kan man anses vara satt i tillfälle att med någorlunda säkerhet bestämma hvad som i detta hänseende bör vara det rätta. För 508 Den 30 November e. m. hvar och en, som gjort bekantskap med den successiva utvecklingen af hvarje ny fråga, kan det sannerligen icke syna? underligt, att den nu ifrågav:de fordrat 10 å 12 år för sin fullständiga lösning. Nu är det ganska lätt att säga livad som hade bort göras 1848; meti en då nedsatt komité, bildad efter motionärens förslag, skulle sannerligen icke hafva kunnat tillvägabringa några andra resultat än dem, som verkligen egt rum. Jag kan för öfrigt uplysa motionären derom, att frågan om en vapen-komité icke är så ny. K. M. beslöt nemi. för ett par år sedan, just för att i alla erforderliga hänseenden åstadkomma enhet mellan Sveriges och Noriges krigsmateriel, bildandet af en svensk-norsk Artilleri-komité, hvilken skulle sammanträda sfi ofta behofvet påkallade. Under mellantiden skulle hvardera artillerierna särskildt sysselsätta sig med anställande af experimenter, men icke företaga någon väsendtlig förändring i anledn. af dessa försök, förr än Komitén fått tillfälle derom utlåta sig och afgifva förslag.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s den 12 dennes på bordet lagda mern. N:o 125, med anledn. af åtskilliga, efter afgifvandet af Const.Utsk:s mern. N:o 119, liviiande hlifna förslag till grundlagsändring. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Detta betänk, innehåller den fortsättning af Consl.Utsk:*, af Gr. Anckarsvärd förut omnämnda förlag, hvarigenom Const.Utsk. velat Den 14 Juni f. m. gifva en instruction för nästkommande Ständer oin den ordning, i hvilken grundlagsändringsförslagen höra vid nästa riksdag till pröfning och afgörande förekomma. När nu R. o. Ad. ogillat början till denna instruction, så lärer det falla af sig sjelft, att äfven fortsättningen ogillas, hvarom jag begär Hr Frih. o. Landtnäs proposition. Hr Gripenstedt, Joh. Äng.: Jag medgifver att conceqvensen fordrar, det R. o. Ad. afslår förevarande betänk., när R. o. Ad. icke fann nödigt, alt det föregående betänk., hvarmed detta hörde tillsammans, skulle komma under nästkommande Ständers pröfning, och jag åtnöjer mig således att reservera mig emot dessa båda beslut. R. o. Ad. ansåg detta mern. innefatta ett ämne, hvaraf Ståndet icke ansåg sig kunna ingå i pröfning på afgifvet förslag af Const.Utsk., och afslog således Utsk:s gjorda framställningar.
Rudolphi, Assessoren D. F., angående hans sterbhusdeiegares ansökning om utbekommande af aflöningsmedel, hvilka ej inom stadgad prsescriplionstid reqvirerals. Rusthållare inom Westmanlands län, angående befrielse för åtskillige bland dem från ålagd dagsverksskyldighet samt åtnjutande för dem af augmentsränta. X. B. 92. Ä. 338. E. 460. — inom Bjäre härad af Christianstads län, angående deras skyldighet till erläggande af kronotionde. Se Kronotionde. Rustoch rotehållare i Jemtland, angående anslag till understöd för. II. R. 370. W B. 197. A. 355. VI. E. 4. — i Barne, Wiste, Åse och Kållands m. II. härader i Skaraborgs län, om rättighet för dem alt erhålla utsyning å närmast be 17 - ( 130 ) lägna kronoskog för knektestiigors uppbyggande. IV. B. 234. A. 318'. V. E. 240. Rustoch rotehållare, om upphäfvande af skyldigheten för dem att förse ryttaren eller soldaten med torp. VIII. B. 392. A. 430. Rusthållsoch roteandelar, spridda, om sammandragning af. VII. Rustningsbesvär, om lindring i, för berustade odalqvarnar i Skåne. VII. B. 329. A. 332. Råby räddningsanstalt, om rättighet för Kongl. Maj:t att derstädes insätta barn, hvilka fallit fångvården till last. Se Vanvårdade barn. Rådstufvurätter, om förändring i protocollsoch domslösen derstädes. Se Lösen. Rån, om förändring i ansvaret för. Se Missgerningsbalken 20 capitlet 9 §. Räddningsanstalt för vanvårdade barn, om anslag till bildande af, eller till utvidgande af för sådant ändamål redan föranstaltade inrättningar. I. R. 218.
Mörner: Gr. af Ugglas har yttrat, att den frasen, »att en hederlig man skall ledas af sin öfvertygelse och icke af fruktan», icke vore lämplig. Jag skulle för min del vilja säga, att hans fras ang:de fruktan icke är tillämplig. Samme talare har vidare hemställt, hvilka frågor skulle höra till den civila och hvilka till den militära afdelningen. Jag skulle hafva önskat, att han sjelf behagat besvara denna fråga, då han, som en lång tid suttit i den komité, som haft dessa frågor om hand, dertill säkerligen vore vida mera kompetent, än jag. Att fordra detta af mig, är nog mycket begärdt. Jag kan likväl tillhandagå med några exempel. Huru många dagars aflöning en läkare skall hafva under tjenstgöring vid möten, kan t ex. mycket väl afgöras af en civil ledamot, som känner författningarne, men samma sak skulle efter det nya förslaget komma att afgöras af den militära chefen, med beslutande rätt. Nu kan likväl hända, att misstag i detta hänseende begås, så att icke allenast läkare, utan äfven andra, få sig tillagde traktamenten till oriktigt belopp. Hr Wrangel har, såsom exempel på olämpligheten af ifråg:de fördelning, anfört utbrytandet af en sjukdom på en exercisplats, hvarvid, sedan man ingått till Krigs-Coll. med anhållan att få begagna kronans hus, målet, genom remiss till intendentsafdelningen, ej hunnit att blifva afgjordt förr än efter mötets slut. Det skulle i sanning vara ganska sorgligt, om detta exempel vore sannt, och ännu sorgligare, om det hade varit den nuv:de intendenten, eller blifvande afdelnings-chefen, som på detta sätt dokumenterade sig. Samme talare har vidare anfört, såsom exempel på långsamheten vid en boställsreparation, att om en underofficer inginge med ansökan derom, det skulle dermed kunna draga så långt på tiden, att reparationen ej blefve färdig till dess han skulle inflytta. Jag ber den värde talaren något närmare studera militär-boställs-ordningen, der det kan inhemtas att Krigs-Coll. ej har något att skaffa med boningshusen på fahnjunkareeller underofficers-boställen.