Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos å nyo och biföl los Oeco. homie-Utskottets Betänkanden: N.*o 17 g, i anledning af väckt fråga om Öppnande af en ny communication inom-skärs från Dalarön till Stockholm, förmedelst genomgräfning af en smal landtunga vid södra Stäket; samt Bihang till Rihi-St, Prat. 1828—30, 9 Sami. 3 Bandet. 9 5 HU. a30 PrOt.-Utdrag den 12 Mars 1830. Nio 180, i anledning af väckt fråga om kungörandet af en förklaring öfver Ridderskapets och Adelns vid 1809 och lgio årens Biksdag gjorda Concessioner. S. D. Bifölls vid förnyad föredragning Statsoch Banco-Utskottens Memorial N:o 56, beträffande de grunder, s0m intill nästa Riksdag må komma att gälla vid granskning af Bankens och Riksgälds-Contoirets sedlar af de hittills brukliga lägre valeurerne, då de företes, förslitrie eller stympade, till inlösen hos hvartdera Verket. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Expeditions-Utskottets Memorial , N:o 446, angående en underdånig skrifvelse om verkställd granskning af Lazarettsoch Curhus-rakeaskaperne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S, I). Föredrogs och lades till bandlingarne Constitutions Utskottets Memorial, N:o •74, angående en från Ridderskapet och Adeln remitterad anmärknings-anledning emot Föredraganden för Colonial-Äiendenas Departement. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls Bevillnings-Utskottets Betänkande, N 131 efter kan blifva fråga, eller som, ehuru redan anlagda, ännu icke blifvit skattlagda, med förklarande det Ståndet ansåg nämnda Bevillnings-bestämmelse lämpligast intagas å det af Utskottet i sådant afseende uppgifna ställe uti Bevillnings förordningen, och att underdånig skrifvelse härom således borde till Kongl. Majit af Rikets Ständer expedieras.
Långt ifrån att bereda åt den fängslade en mildare behandling genom afslag å den Kongl, propositionen, skulle man tvertom slutligen sätta Styrelsen uti det obehagliga nödtvång, att genom ökade fängsel af jern försvåra alla rymningsförsök — och månne icke detta då skulle få namn af tortur; och likväl lärer det ej kunna nekas, att Samhället har högre och heligare rättigheter alt blifva fredadt, än desse brottslingar kunna förmenas äga till en frihet, den de förverkat genom sina brott. Här är ej fråga om sådane, som sitta under ransakning, öfver hvilka icke någon dom blifvit fälld, utan om dem, som en gång förverkat sitt lif, och endast genom nåd fått behålla det, hvilka satt sig så utom lagen, att de ej äga rätt att trakta efter friheten. Hvad den beträffar åter, som är under ransakning, måste den visserligen anses un - Den 3 November e, m. under en annan categori, och jag tror således, att Utskottet haft ganska rätt, som betraktat dessa ur olika synpunkter. Men äfven den, som är under ransakning, och möjligen kan vara oskyldig, har orätt, om lian undandrager sig det fängsliga förvaret, emedan hans samhällspligt är, att tåligt af lagarne vänta den upprättelse han förtjenar. Samma Talare har velat lägga hela ansvaret för fångars rymning på fångvaktaren. Om man betraktar, ur hvilka klasser af samhället dessa personer tagas, om man ihågkommer deras föga angenäma tjenst, och deras i proportion mot andra Statens tjenare högst obetydliga lönevilkor, mäste man ovilkorligen förutsätta, att någon försummelse af deni möjligen kan äga rum. Då fången, hvars begär efter frihet anses vara så rättsoch naturenlig, oupphörligt använder all sin tid, och all sin kraft för att genom list undandraga sig en fångvaktares uppmärksamhet, så frågar jag, om icke slutligen ett sådant försök kan lyckas, och likaledes om ej lagstiftaren bör med lagens hela alfvar söka förekomma de olyckor, som deraf skulle uppkomma för det fredliga samhället?
Laneo; vanande, säsom en köljd liärak, den anliällan ak äkven tzjond att, l liändelse nämnde löne-eisättning konom ke xdljas, erliälla I^äcliAt aksked ilian ^Vneliivanie-tjensten ntl dusti tiW-8tats-Ilx^editionen, livilken ieke lian bestridas i könening med lians (lonti ollons-tjenst inom lull-Venket. Maj:t, som insett lzilliAlieten uti ?notoeo1l8-8eon6tenan6n anliällan, att, vid lians akskedsta^ande lnän /kneliivanie-tjensten uti lustitim8tats-Ilx^i6dition6n, vanda ä indnaAnings-staten iönll^ttail köien summa ak 68l) 1I:dn 20 sk., i stället kön de denä könnt u^^könde /joo R:dn, ökverlemnar liärjemte samma anliällan till kikets 8tändens ak^önande. Lionel. Naj:t lörlilikver Ilikets 8tänden med all IxonAliZ lXäd oell ön nest städse vällaeväAen. 080/^^. /i. //////?. />r/o> //anv d^///// //d //o/,/r/> L/ott de?/ /o ///// zöl///. lX än vanande: Idans klxcellenee dustitL6-8tat8-Ninist6rn Henr Indienne Hans 29. Hans Lxeellenee //ree/ 8tats-käden: /v?/nxett.s, triberre .VnicÄ 210,i //o/^e/,7, Ililieiie tiilierre ^Voni/e/r/u/A, / ^re,',?
Om skydds koppympningen § 12 Enligt reglementet från 1816 åligger det provinsialläkaren att ha noga tillsyn över skydds koppympningen. Hos honom kan ymparna få råd och föreskrifter och även undervisning. Han skall granska journalerna som tillställs honom av landshövdingen. Därefter upprättar han en förteckning med församlingens namn, ymparens namn och antalet lyckade ympningar. Han skall uttala sig om ymparens pålitlighet och skicklighet och nit under året, om någon gjort sig förtjänt av belöning i form av pengar eller medalj. Skulle på någon ort ympningen vara försummad, försöker han själv rätta till förhållandet eller anmäla hos landshövdingen. Han har ansvar för att friskt vaccin finns. Detta får han genom att, när någon fått ympämne av honom och gjort en lyckad ympning, tas ympämne från det friska barnet. Fungerar det inte får han rekvirera från Sundhets Kollegium. Om barnmorskor § 13 Provinsialläkaren har ansvar för barnmorskorna både i städerna och på landet, att de är godkända och uppfyller sina skyldigheter. Han skall med hjälp av landshövdingen försöka förmå församlingarna att anta och underhålla examinerade barnmorskor. I församlingar där ännu inga examinerade barnmorskor finns, utan man använder sig av s k hjälperskor, skall han noga ha tillsyn över deras förhållande. Om någon är så okunnig och oskicklig att det är risk för modern eller barnet bör han anmäla hos pastor och landshövdingen, så att den personen vid vite förbjuds att befatta sig med förlossningar. Om tågande truppers sjukvård, allmänna sjukvårdsinrättningar, hospitaler och arrester. § 14 Då tågande trupper måste lämna sjukt manskap efter sig och man inte kan föra honom till närmaste lasarett ankommer det på provinsialläkaren efter landshövdingens order att sköta den sjuka. § 15 Provinsialläkaren skall vara ständig ledamot i de sjukhusinrättningar som finns i hans distrikt. Han har även ansvar för arrestanters hälsa. Om besiktnings förrättningar § 16 Då provinsialläkaren anmodas att uttala sig i medicinska frågor, skall han genast och med möjligaste fullständighet lämna sina upplysningar. Gäller det döda kroppar skall han om inte hög grad av röta har angripit kroppen, öppna och undersöka kroppens inre. Han skall följa förordningen av den 18 november 1818.
Maj:ts kännedom kommit, att vid innevarande riksdag anslag för berörde läroverks-byggnader redan blifvit genom enskilda motioner begärda till enahanda belopp, som för desamma i ofvannämnda underdåniga skrifvelser såsom behöfliga af vederbörande uppgifvits, har Kongl. Maj:t ej funnit annan åtgärd vara erforderlig, än att samma skrifvelser till Rikets Ständers Stats-Utskott härmedelst öfverlemna. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständers Stats-Utskott med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. 0 S C A R L. A. Anjou. « Kongl. Maj:t* Nild. Skrifvelse jn 67. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiaslik-ärenclen, hållet inför Hans Maj.t Konungen i Stats-rådet å Stockholms Slott den 50 Januari 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther. Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Chefen för Ecklesiastik-Departementet, Statsrådet Anjou, föredrog i underdånighet: Härefter uppläste Departements-chefen till justering ett, i öfverensstämmelse med förut fattadt beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständers Statsutskott, angående ytterligare anslag för fullbordande af de nya läroverks-byggnaderna i Wexiö och Wisby, samt anslag till utvidgande af lärooch gymnastik-husen i Nyköping. Kongl. Maj:t behagade, enligt Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla berörde förslag, sådant det finnes detta Protokoll bilagdt, och befallte, att Nådig skrifvelse skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständers Stats-Utskott aflåtas. Ex protocollo, Carl Fr. Liljevalch. Kongl. Maj:ts Nåd.
Den method synes mig således vara att föredraga, som är följd vid 1734 års lag; och sjelfva den dunkelhet och osäkerhet i rättsbegreppen hos domaren, som kunde blifva en följd af den föreslagna uppställningen, i förening med det abstrakta framställningssättet, synas mig innebära vådor för den enskilda friheten genom deri tolkning, som kan komma att gifvas åt de dunkla och sväfvande lagbuden. Men om också Juristerne, genom noggranna studier och forskningar, skulle lyckas att öfvervinna de svårigheter, som kunna uppkomma af lagens uppställning och redaktion, så återstår dock alltid det förhållande, jag redan omnämnt, eller att en lag, som dels till sina principer hufvudsakligen afviker från folkets åsigter, dels genom sjelfva sin uppställning är för folket ofattlig, aldrig kan blifva en bo/c för folket, aldrig, såsom hittills, den ledtråd, hvarefter detsamma i sitt görande och låtande haft att rätta sig. Lagstiftaren må, bäst han vill, i ett ka - 78 Reservationer vid Lag-Utskottets Betänkande, N-o 58. j)itel sammanföra brott, dem han från en viss doktrinel synpunkt finner äga sammanhang med hvarandra. Folket skall aldrig, eller åtminstone icke ännu på ganska länge, inse sambandet emellan mördaren och den som tilldelar en annan en örfil eller knuffning; icke heller kunna föreställa sig, att ansvaret för den, som med sin älskarinnas goda bifall och samtycke rymmer med henne, är att söka i det kapitel, som handlar om brott emot annans frihet, o. s. v. »Den juridisktfilosofiska spekulationen,» säger en berömd författare, »äger ej makt att i ett folks medvetande inlägga, eller derifrån borttaga den måttstock, hvarmed detta folk mäter gerriingens straffbarhet, och mot denna kan likväl lagen icke ställas i strid utan att folkets moraliska begrepp förryckas och förvirras. Detta är skälet, hvarföre brottmålslagarnes rent rationella omskapning hos ett folk, som förut äger dem sjelfständigt af sig stiftade, är lika betänklig som en dylik omskapning af dess öfriga lagar.»
Plan för denna byggnad blef af Kongl. Maj:t i Nåder gillad den 25 November 1859, då ett lån af 50,000 R:dr äfven beviljades att från Handelsoch Sjöfartsfonden utgå till företaget, som beräknats erfordra 66,829 R:dr i anläggningskostnad. Sedan kontraktet, om arbetets utförande igenom utsedd Direktions försorg, den 4 Febr. 1861 blifvit af Styrelsen för Allmänna Vägoch Vattenbyggnader antaget, har detsamma, som bör fullbordas till den 1 Dec. 1863, påbörjats och oafbrutet fortgått. Åtskilliga detaljändringar i konstruktionen, hvarigenom byggnaden kommer att ej obetydligt utvidgas och förbättras, äro under tiden af Intressenterne beslutade och efter medgifvande vidtagne. För anskaffande af eli Angmudderverk, alt användas till rensningar och fördjupningar i de s. k. Landthamnarne vid Gotlands kust, har Kongl. Maj:t, d. 26 Oktober 1860, under vissa föreskrifna vilkor, i Nåder anvisat ett anslag af 30,000 R:dr att från Handelsoch Sjöfartsfonden utgå. Som de vid detta bidrags utgående fä - 20 stade vilkoret) icke ännu blifvit af vederbörande fullgjorda, har hittills emellertid icke något af nämnde anslagsbelopp fått lyftas, och troligt är att detsamma kommer att förfalla; likväl är preskriptionstiden ej förliden förrän med 1862 års slut. För oundgängliga reparationer å broar inom Jemtland, hvilka i fordom tid blifvit af staten byggda öfver Bjerpeström, Staaelfven och Bodsjösundet. på landsvägssträckningen till Norge, — äfvensom till omläggning af ett stycke väg och ombyggnad af bron iY:o 34 å den s. k. Carl Johansvägen, har Kongl. Majit, dels den 9 Mars 1860 och dels den 7 Februari innevarande år, täckts i Nåder anvisa: a) lill Bjerpeströmsbron ett anslag af 12,5.:3
Såsom en till det anmärkte förhållandet bidragande orsak torde äfven böra anföras, allmogens nödställda belägenhet under år 1838, i följd af 1837 års missväxt samt deras under flere föregående, mindre gynnsamma år åsamkade skulder. Utan skyddskoppympningen och fortfarande fredslugn hade vid sådane omständigheter otvifvelaktig! befolkningens antal under ifrågavarande tiderymd kommit alt lida en minskning, som icke kunnat ersättas genom de tidiga giftermål, hvilka i Dalorten ännu mycket befrämjas af den bland allmogen från längre tider tillbaka rådande sed, att bonden, emot öfverenskomne underhållsvilkor, mången gång utan lagligen upprättade afhandlingar derom, understundom i förtid till barnen öfverlemnar sin egendom, hälst dessa sålunda tillkomna hushåll, då hastigare öka behofven, än medel dertill kunna hämtas genom ulvidgadt jordbiuk och tillgängliga biförtjenster, hvilka icke sällan äro beroende af tillfälliga omständigheter och den mer eller mindre gynsamma konjunkturen för näringarne i Länet och andra landsorter. I folkets bildning, seder och lynne samt konst och näringsflit har un - 4 der nu ifrågevarande tidrymd, icke visat sig någon märkelig förändring. Genom de sednaste fem årens förmånligare skördår och för allmogen goda arbetsförljenster vid bergsrörelsen, i synnerhet under några af dessa år, har folket deremot kommit i tillfälle att afbörda sig en stor del af de skulder det måste sig åsamka under de flere föregående svåra åren.
Af dem sitta här 9.:ne midt ibland eder, mine herrar! lika helbregda och frie i utöfningen af lagstiftarens kall, som någon annan. Ur för några år sedan sotdöd i Wermland, efter att hafva i många föregående skölt sitt läkareyrke, likasom före sitt sakfallande. Den 4;de befordrades efter liand till rector-seholse och kyrkoherde på Gottland, der han sotdog såsom prost. Dessa äro offren för i8ra år författning; dessa ”de blodsdomar”, som Hr Grefven förmäler "hafva fläckat den Svenska domaremakten”, dessa ”de tilldragelser, vid hvilka hans sunda förnuft häpnar.” Andre torde häpna endast vid svulsten af hans ord. Alt ingen, som ej vill fiska i grumligt vatten, har något att befara af berörda stadga, det anser jag mig desto hellre kunna säga, sorn jag sjelf hade varit blottställd för hennes tillämpning, om jag glömt hvad en laglydig och trogen undersåte åligger. De äldre af eder, mine herrar! torde påminna sig, att jag år 1821, under mitt vistande i Norrige, fick åtskilliga bref från f. d. Konungen, med uppdrag att förskaffa honom naturalisation såsom Norrsk medborgare, utan att sådant för mig medfört den ringaste menliga påföljd. Tvertom har K. M. sedermera visat mig det dyrbara förtroendet, att upptaga mig bland sina ansvariga rådgifvare. Dylika händelser med andra medlemmar af detta Stånd äro mig äfven bekanta. Är nu icke upphäfvandet af 1812 års författning påkalladt hvarken af sättet huru hon tillkommit, eller blifvit i verket ställd, så frågar man sig med skäl, inrikes och utrikes, hvarföre en sådan motion blifvit väckt inom Svenska National-representationen, och huru det kunnat ske på detta rum, der man företrädesvis väntar alt finna statsmannens urskiljning förenad med adelsmannens känsla för hvad sig väl skickar. Finnas då ej längre inom Itiket några missnöjda, som hafva makt och inflytande, eller mod till djerfva företag? Finnes ej utom landet någon kronpretendent vid mogen ålder ?
"Vid försvarsanstalters öfvervägande, må•ste man alltid beräkna verkningarne af en ■motgång, till och med utaf ett nederlag. — Är det en omöjlighet, att vår flotta kunde, efter ett förloradt sjöslag, afskäras från all gemenskap med Carlskrona? Och hvilken blefve då dess belägenhet? Om Sveaborg, 1788, ej varit till, hade händelsen nära nog blifvit sådan, och nu finnes för en Svensk flotta i hela Östersjön blott en enda tillflyktsort. — Hvilka kunde väl följderna blifva af felslagna förhoppningar på ett Salamina, och af att, i förlitande derpå, hafva på sjöförsvaret offrat de oerhörda summor, som erfordras för vapnets skapande och underhåll i fredstider, samt vid krigstillfället de 3o till 4°>00° nian, som sjöförsvaret till det minsta skulle kräfva?' Hvilken blefve den moraliska verkan af sjöförsvarets otillräcklighet vid behofvets stund, sedan man vant folket att sätta sin lit dertill, och att i följe deraf anse sina kuster för allt fiendtligt anfall otillgängliga? — Den i December. Monne ej det naturligaste vore, alt först uppgöra fordringarne för sjelfva landtförsvaret, emot en fiende, som med öfverlägsna krafter kan anfalla, äfven på sådana tider, då anfallet ej kan hindras, hvarken af egna eller andras flottor — för att se, om derefter några utvägar äro öfriga till ett försvar, som de rikaste nationer i vår verldsdel, med undantag af England, ännu ej förmått bringa till någon relativ betydenhet, mycket mindre till hufvudsakligt föremål?—■
N:o 136 återremitterades. Frih. Boye, Ludv.: Såsom närvar, i gårdagens plenum då R. o. Ad. fick emottaga K. M:s nåd. propos., äng. pension åt tvänne afgångne Statsråd och ang. öfverbyttning af Statssecreterarne på indragningsstat, tror jag mig äga rättighet, att såsom riksdagsman öfver detta ämne mig yttra; men som man sagt mig, att ärendet icke kan förekomma i plenum förr än nästa Onsdag, och jag då icke är här, så får jag hos Hr Frill. o. Landtm, och hos H. R. o. Ad. vördsammast anhålla, att, såsom jag tror, min rättighet likmätigt, i denna dagens plenum andraga det yttrande, som jag i anledn. af den K. proposrn önskar afgifva. Icke med förundran men med en känsla af obehag har jag i går och i dag läst anmärkntr emot K. M:s berörde nåd. skrifvelse, och man synes vilja insinuera, såsom skulle K. M:s ifrågavar. propos., om den bifalles, kunna anses såsom ett aLkärande af den makt, som Const.- Utsk. har att föreslå R. St. och att sätta i verkställighet de ansvarspåståenden mot Konungens rådgifvare, hvartill CJtsk. kunde finna sig befogadt. För att vederlägga detta, behöfver jag endast begära tillstånd att få framlägga sakens båda sidor, icke blott den ena. Må den ena vridas, inom och utom detta Hus; jag misstager mig icke, då jag tror, att R. Ilo Don 4 Juni f. m. o. Ad:s känsla är rättvis. Då man påminner sig, att dc ansvarighets-lagar, som skola utgöra rättesnöret för R.
Skulle man äter tro att, om man fordrar sådant, man afskräcker mången ifrån att ingå i en öfverenskommelse, som han måhända skulle samtyckt till, örn han sett någon lättare utväg för sig öppen att åter fä den häfd, om han i framtiden skulle det önska, sä är det ej nog med att antaga Ulslcns förslag att det för upphäfvandet blott skulle fordras samtycke af £ af delägarnes personal; ty om då de personer, som gjort öfverenskommelsen vore 3:ne, och den ena af dem egde en jemförelsevis mycket större egovidd, och det folie de andra båda in att chicanera honom, så kunde de helt enkelt gå till honom och säga: betala oss så och så mycket, ty eljest häfva vi öfverenskommelsen. Jag kan ej heller uteslutande antaga Lagberedningens förslag, ty då skulle den större jordegaren kunna chikanera den mindra. Jag skulle derföre för min del tro att, om man ej vill hafva enhällighet såsom vilkor för upphäfvandet, sä bör man fordra båda 506 Den 5 Juli f. m. de vilkoren tillsammans, som Utsk:n och Lagberedningen hvar för sig hafva föreslagit, d. v. s. att det för öfverenskommelsens upphäfvande skulle fordras samtycke af minst § af personerne tillsamman ägande minst f af jorderymden; så att, om t. ex. ett byalag bestode af 9 mantal som egdes af 6 personer, så skulle för upphäfvandet fordras samtycke af minst 4 personer samt af egarne till minst 6 mantal. — Skulle derföre R. o. Ad. ej anse enhälligt beslut erforderligt för upphäfvandet af den ingångne öfverenskommelsen; så anhåller jag att R. o. Ad. måtte bifalla Utskms förslag med den förändring deruti, som jag nu vördsammast tagit mig friheten att föreslå. Frih. Cederström, Claes Rud.:
Men om en annan fristad finnes, vinkar den oss långt i fjerran, dit jag blott kan komma med min längtan. Min kraft är bruten, mina ben försmäkta, jag orkar knappt släpa mig kring denna kammare ... huru vill ni då att jag skall fly? Och utom er finnes ingen, som skulle räcka mig en vänlig hand, ingen som skulle skyla mig undan förföljelsen, ingen som skulle gifva mig en beta bröd, om jag af hunger dignade på vägen; nej, menniskorna skulle öfverhölja mig med förbannelser och fly bort, eller ock gripa och piska mig samt antvarda mig åt bödeln, om de ej på stället dödade mig. Mitt öde måste fullkomnas. Men om ni kan göra något för oss, så rädda Ellen! Om en möjlighet gifves, så för henne långt bort från detta förtviflans, suckarnes och qvalens hem! – Tala icke så! inföll Ellen förebrående. – Har jag icke sagt dig, att ingenting pinar mig så, som då du talar om en skiljsmessa mellan dig och mig? Jag kan fördraga allt, men icke detta. – J skolen icke behöfva skiljas, sade Adolf. – Min plan är färdig. Jag har kommit hit, för att säga er, att J ofördröjligen skolen göra er i ordning till en resa. Nedläggen i en kista de ting af er egendom, som äro er oumbärligast och kärast; om tjugofyra timmar härefter skall en släda med pålitlig körsven och raska hästar, stanna här utanför, för att hemta er. I nattens stillhet lemnen J denna trakt och utbyten efter några få timmars resa denna sorgliga boning mot en säker fristad, den jag förskaffat er i det folkrika Stockholm. Jag skall vara före er derstädes och helsa eder välkomna. – Är det möjligt, utropade Ingrid, – att ni funnit en man, som vill föra de bannlysta undan döden, och en dörr, som vill öppna sig och emottaga dem som gäster? – Jag har funnit bådadera. Lätten nu edra betryckta hjertan och fatten mod! Ellen, låt mig se en glädjestråle i dina ögon! Allt skall med Guds hjelp få en lycklig utgång ...
Sedan kommer frågan om befälet. Månne icke deras rätt kommer att trädas för nära, ty vi måste fortfarande hågkomma att afsittningen skall ske successivt. Och hurudant blir väl underofEcers-corpsens öde? Jag kunde uppräkna än flere olägenheter, om jag icke vore rädd att trötta. Flere år efter Westgöta kava!leri-reg:tes afsittning var ännu en häst qvar och med den hölls årligen mönstring; och för icke länge sedan egde ännu samma förhållande rum med någre öfverblifne man af Konungens Eget reg:te, hvilka då drogos tillsammans för att öfvas. Ingen lärer väl finnas inom detta hus, som icke medgifver nödvändigheten af alt öka arméens nuvarande kavalleristyrka; och då man klandrar ett förslag, bör man äfven vara beredd på att framlägga ett annat, hvadan jag anhåller att få framdraga ett exempel på, huru tillökningen kunde ske på ett bät tre sätt. Lif-reg:ts-grenadiercorps utgör 4 kompanier. Om dessa sattes upp och fördelades på Lif-reg:ts-hussaroch dragoncorpser, så funnes redan från början corpser, der de kunde bildas och få sin öfning. Ett annat sätt vore ock att i st. f. hela Westgöta reg:te låta dess norra bataljon sitta upp; ty man vet att Westergötlands södra del icke är lämpligare trakt för kavalleri än Småland. Dessa kunde då förenas med Lif-reg:tes Hussarcorps. Afven af strategiska skäl anser jag att man bör välja denna utväg; ty om Smålands Hussarer afsitta, blir hela östra kusten, ända från Skåne till Upland, blottad på kavalleri. Som ett talande bevis för nyttan af den nu föreslagna förändringen har man anfört, att Småland med sin kuperade mark icke skulle vara lämplig för uppfödande af kavalleri-hästar. Jag tror mig icke om att bedöma detta; men som bevis på motsatsen vill jag nämna, att Österrikiska kavalleri-reg:tena förlagt sina stuterier till Böhmen, på det hästarne skola vänja sig vid kuperad mark, och derigenom blifva säkrare på fötlerna.