Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta vet jag ej, hrar och huru det skulle anskaffas; huru år det då tänkbart, att coursen skall kunna återgå till piri? Vill man då göra en utredning med Banken, som med en privat person genom concours? Vill man utdela Speciemyntet pro rata parte? Viii man gifva anvisningar på Götha C nial, på odlings lån, på fastighets-lån, så går det visserligen an; men jag tror ej, att en sådan finance-reglering skulle blifva välkommen, eller att N <tionen skulle mågta utbetalt ålit hvad den således blefve skyldig, att till Bankens nu varande fordrings-ågare utgifva. Den myntning jag föreslagit, innefattar ej något annat nytt, ån att man skulle slå 5- och 6-skiliingsstycken, ty i denna stund år det möjligt att få 2- och 4- skillingsslycken. Efter 128 skillingar gör ett 2- skillingssty< ke 8 skillingar riksgälds, ett 4-skillingsstycke 16 skillingar riksgälds; ett 5-skillingsstycke skulle utgöra 8 skillingar banco, och ett 6-skillingsstycke 16 skillingar banco. Derigenom voro då alla liqvider möjliga med Speciemynt. Herr Hjerta har fattat mitt yttrande oriktigt, då han trott, att jag hyste någon farhåga för en direct myntförbåttring. Jag nämnde, att en sådan i sjelfva verket kunde inträffa, om ej ziffran nu bestämdes derigenom, att skulder i Banco-sedlar blefvo förvandlade i Hamburger Banco eller Speciemynt efter 120 skillingar, eller derunder, och realisationen sedermera företoges till 128 skillingar, eller derutöfver, hvarigenom förlusten skulls drabba de gäldskyldig, i j StpUrnber e, m. 4*3.3 Kerr Cederschjöld har anfört såsom skål för o biliigheten, att antaga 128 skillingar till reaiisations-grund, att man på Beursen kunde få en Riksdaler Specie för 122 skillingar. Oin så vo. re, skulle jag erkänna, att jag haft orätt, men jag har ej hört, ott den kan fås till detta pris.
Då Herr Grefven och LandtMarskalken nu borde för Ridderskapet och Adelil framställa sifl öfverty - Den 5 Maj'i f, mi geise i frågan, finge Herr Grefven och LandtMarskalken förklara, att om ConstitutionsUtskottet indelt redactionen i tvenne moment eller punkter, det icke varit emot formen stridande, att afgöra hvarje moment särskilt för sig; men då §:n nu blifvit i ett sammanhang af Utskottet uppgifven, såsom ett enda Grundlagsåndringsförslag; ansåg Herr Grefven och Landt-Marskalken det icke vara med formen öfverensstämmande, att afslå en del och antaga en annan del af berörde redactiorr. Om Ridderskapet och Adeln önskade, att sednare delen afre« dactionen måtte af alla fyra Stånden bifallas, behöfde Ridderskapet och Adeln endast antaga hela redactionen, hvarigenom sednare delen deraf komme att af alla fyra Stånden gillas. Herr Grefven och, LandtMarskalken hemställde derefter om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna den af CoastitutionsUtskottet föreslagne nya redaction af i3 §. i Riksdagsordningen, Bifölls. Grefve Spens, Carl Guftaf: Jag hemställer om icke, då meningarne i denna fråga åro så delade, och då det vore önskligt, att få afgjordt af högsta auctoritet, hvad som år lagligt eller ej; Ridderskapet och Adeln kunde, sedan vi nu åhört Herr Grefvens och LandtMarskaU kens proposition, som utvisar dess egen tanka, tillfrågas, om Ståndet askar en annan proposisition, eller år af annan tanka.
Jemte det H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, härefter tillkännagaf, all Hr af Geyerstam, Carl, såsom ledamot af gärt och erhållit ledighet från d. 24 dennes till d. 2 nästkom - Den 19 Mars f. m. 5 mande April, samt alt Hr Nordenfeldt, Johan Åke, som d. 24 sisth Februari blifvit vald lill Suppleant i StatsUtsk., derförinnan hade bortrest från hufvudstaden och ännu icke återkommit, anmodade H. Ex. Hrr Elektorer alt sammanträda till val afen ledamot i StatsUtsk. efter Hr Celsing, en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr Montgommery, en ledamot i Ridd.Ulsk. efter Hr Strokirch, en ledamot i BankoUtsk. under den Hr af Geyerslam beviljade ledighet, en Suppleant i StatsUtsk. i st. f. Hr Nordenfeldt, samt de 2:ne ytterligare Suppleanter i StatsUtsk. om hvilkas inväljande R. o. Ad. i dag beslutat. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan numera samtlige RiksSt:n afgjort Bankooch StatsUtsk:ns utlåtm, ang:de förvaltningen af Banken och Riksg:s-kont., fråga om utsättande af dag till förrättande af val utaf Fullmäktige i desse verk, samt Direktörer vid Lånekonloren i Götheborg och Malmö, förevarit i Talmans-konferensen, samt ali H. Ex. jemlikt dervid träffad öfverenskommelse finge hemställa om B. o. Ad. behagade företaga dessa val nästa Onsdag d. 26 dennes. Ropades ja. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemslälde vidare om R. o. Ad. vid samma tillfälle, såsom förut varit vanligt, behagade utse 3 Suppleanter såväl i Banken som Riksg:s-konl. oell en Suppleant vid hvarldera Låne-kont., hvilket bifölls.
Ehuruväl målet har sin upprinnelse i ep motion af landshöfdingen i orten, och hvars uppgifter utan tvifvel bilda nuetoritet; ehuruväl jag ägt i mina händer, och lill K. M. befordrat en tacksägelseadress undertecknad af goo landtbrukare, sorn intyga sannfärdigheten af Hr Lilljewalch; uppgifter, •— har jag, enär mig icke möjligt varit att sjelf granska samtliga handlingar och sjffror, velat inskränka mig till framställande af frågor. Men enär, påtagligen i mina ögon, det är svar på dessa, som regera hela ärendet, och enär likväl de icke med ett enda ord blifvit i Ulsk:s betänk, vidrörda, ansei1 jag att sådan Utsk:s tystnad allena och oeftefg i fl ige n påkal|ar den återrpmiss, föf hvilken jag röstar. Hr Dalman, Willi. Fredr.: Jag anhåller, att til| största delen få förena mig med den sista välda talaren, Jag underkänner visserligen icke viglen af den princip, hyars Den 4 December f. m. på Ut sk, grundat sitt be trink., — tvertoni rättvisan jag den; men jag anser, att Utsk. vid detta tillfälle hade hort göra afseende på de särskilda omständigheter, sorn här göra denna grundsats olämplig, och sorn mig synes skadlig att vid delta tillfälle tillämpa. Det är nemi. bekant, såsom jag förmodar, för åtskilliga af Ståndets ledamöter, att saken ej gäller Hr Lilljewalch personligen, i hvilket fall jag alldeles icke skulle hafva förundrat mig att Utsk. ej liar velat göra något undantag, utan det gäller de 6000 personer, sorn uro skyldige Hr Lilljewalch ersättning för erhållen spanmål.
Sorn jag finner Herr Quiding icke hafva anfört något vidare skäl till sitt urskuldande än hvad redan förut blifvit inför Utskottet uppgifvit och der pröfvadt; hemställer jag, att Hans Exceilence Herr Grefven och LandtMarskalken behagade fråga Ridderskapet och Adeln, om icke Ståndet föiblifver vid dess redan tagne beslut, eller om proposition bör å nyo framställas. Ropades Nej. Friherre IVirsin, Gustaf Fredric ; Då Ridderskapet och Adeln nu fattat sitt beslut, får Den 27 Maji. 477 jag endast anmäla min reservation. Enligt min tank* äger Kamereraren Sundell derest hans till Kongl, Maj;', ingi Ine nåd-ansökning skulle blifva afslagen, i alla fall öppet att sin rätt vid laga Domstol gällande göta; Och som jag icke fin. ner Herr StatsSecreteraren Quiding hafva brutit emot någon § i Grundlagen, anser jag sådant vara rätta skälet, hvarföre han ej bör till ansvar fällas; men icke det, att Rikets väl ej fordrar någon vidare åtgärd. Herr Flack, Carl Fredric och Herr Silverstolpe, Gustaf Abraham, förenade sig med Friherre Wirsén. Hans Exceltence Herr Grefven och Marjkalken hemställde derefter, om icke, då Rikets väl ej kräfde den i 107 § RegeringsFormen omnämnde åtgärd, all påföljd å den emot Förste Expeditions-Secreteraren A. Berg ström väckte anmärkning, jemväl finge förfalla. Bifölls.
President Gohier och hans hustru, som voro hennes vänner, hade flera gånger förmanat henne, ja rådt henne, att sjelf taga steg till en skilsmessa, som tycktes dem oundviklig; bröderna hade skrifvit om det till Bonaparte, och ändtligen hade general Junot, med sin vanliga öppenhjertighet, i en förtrolig stund, då hans vän gick honom på klingan, berättat den bedragne äkta mannen hela historien: hur Joséphine först dagligen brukade träffa Monsieur Charles hos dansmästaren Despréaux i Rue Mont-Blanc, och hur hon sedan gjort sig till en visa i Paris genom att under sommaren (99) ha honom boende på Malmaison, der han i ett och allt uppträdt som husets herre. Nu hade hon efter de häftigaste scener fått bestämdt och strängt tillhåll — och naturligtvis också heligt lofvat — att icke låta Monsieur Charles visa sig i mannens, af Republiken anvisade, embetsboning. Men i afton, som sagdt, antog hon, det kunde ske utan risk, och skulle det senare upptäckas, kunde hon väl finna på någon utväg. Förste Konsulns lycklige rival var en liten spenslig, svartmuskig, ytterst soignerad herre, som i hela kretsen gick för att vara ofantligt kvick och isynnerhet ansågs oemotståndlig för damer. Han talade alltid i de mest skrufvade vitsar — vitsen var Direktoriets form för esprit — och i vals kunde han rivalisera med sjelfva Monsieur de Trénis, «salongernas Vestris». Som han nu stod der, småleende, lutad öfver damerna, läspande med sin mjuka barnstämma den moderna näktergalsjargonen, var han — «pa-ôle sup-ême» — den mest fulländade typ för en incroyable. Han bar lång, buteljgrön, påsigt sittande frack med höga ärmar och perlemorsknappar, så stora som femfrancs-stycken, en enorm halsduk af hvitt musslin var många gånger virad om halsen, gick upp till de stora guldöronringarne och rörde vid underläppen, när han talade.
Efter det Fristedt hos Kongl. Majit i underdånighet sökt ändring i detta utslag, eller oek att af nåd varda vid den honom anförtrodda justitiarie-tjenst bibehållen, och sedan anmäldt blifvit, att Fristedt den 10 December 1845 aflidit, är slutligen detta mål föredraget i Konungens Högsta Domstol den 13 Januari O O ö O innevarande år, och Kongl. Maj:ts utslag under samma dag meddeladt, af innehåll, att enär Hofrätten, i lemnad hänvisning lill ändrings sökande i dess ofvanberörde utslag, rätteligen föreskrifvit, bland annat, att klaganden skulle vid sina underdåniga besvär, hvilka borde sist den 12 December 1844 ingifvas, foga bevis, att han hos vederbörande embetsmyndighet nedsatt ådömda ersättningsbeloppet till Kongl. Majit och kronan, vid äfventyr att, om sådant försummades, besvären ej kommo under pröfning, men klaganden icke förr än den 28 i nämnde månad, och således efter besvärstidens utgång, till Kongl. Majit inlemnat bevis öfver verkställd nedsättning af omförmälda ersättningsbelopp, Kongl. Majit funne de anförda besvären ej kunna till pröfning upptagas; och ansåge Kongl. Majit, då upplyst var, att Fristedt aflidit, hans nådansökning hafva förfallit. Ibland öfriga anmärkningsmålen finnas visserligen äfven sådana, som berört åtskilliga under lagskipningen förekomna åtgärder och domslut, hvilka, såsom lagstridiga, påkallat åtal, rättelse och ansvar; rnen de flesta hafva angått hvarjehanda ringare fel och förseelser vid embetsutöfningen. Ansvarigheten har emedlertid icke vid något tillfälle öfverstigit böter och ersättningsskyldighet; och understundom stannat endast vid sistnämnda påföljd; hvarförutan i några fall, der hvarken böter eller ersättningsskyldighet kunnat äga rum, anmärkningarne åtminstone föranled t dertill, att åtalade förfaranden blifvit ogillade och vederbörande derom förständigade. XJti andra mål åter, lill antalet utgörande nära en femtedel af det hela, äro angifvelserna ulan afseende lemnade.
Den stora utrustningen tog dock så lång tid, att man först den 12/2 juli kunde anträda resan. Den 22/12 augusti kom man i sigte af Kegor på Ribatschnihalfön, och först den 29/19 augusti anlände flottan till sundet mellan Waigatsch och fasta landet. Här fans då mycken is. Den 3 sept./24 aug. träffade man några ryssar, som sade att vintern varit mycket svår, men att isen inom kort skulle försvinna, och att sommaren ännu skulle vara sju veckor. De berättade: att landet norr ut, som kallades »Waigats», var en ö, skild på norra sidan från Novaja Semlja; att det om sommaren besöktes af infödingar, hvilka mot vintern drogo sig tillbaka till fastlandet; att ryska fartyg, lastade med varor, årligen seglade genom Waigatsch-sundet förbi Ob till floden Gillissy (Jenisej), der de tillbragte vintern; att invånarne vid Jenisej voro af den grekisk-kristna religionen m. m. Den 10 sept./31 aug. kom man söder om Waigatsch-sundet i beröring med samojeder. Deras »konung» mottog holländarne synnerligen gästfritt och vänligt samt berättade: att om tre eller fyra veckor skulle kölden börja; att drifisen icke försvann under vissa år; att vintertiden hela sundet samt bugter och vikar voro frusna, men att hafvet å ömse sidor ej tillfröse; att bortom mynningen af floden Ob funnos mynningar af två andra floder, af hvilka den aflägsnare kallades »Molconsay», den närmare, som ofta besöktes af ryska handelsfartyg, »Gillissy»; att landet fortsatte bortom Ob till en udde, som sköt ut mot Novaja Semlja; att folk af deras stam bodde der året om, och att bortom denna udde fans ett stort haf, som sträckte sig längs Tatariet till varma trakter.141 Olycklig strid med en isbjörn under holländarnes andra resa. Från de Veer. Då man seglade in i Kara-hafvet möttes mycken is, hvarför man ankrade vid den ö, Staten Eiland, der man under föregående resa funnit bergkristaller.
R:dr återstode såsom Rotehallarens utgift, hvilken, under antagande att hästen tjenade i 12 år, utgjorde, för årräknadt » » 12: 50 årliga räntan å det för hästen sålunda utgifna kapital » » 9: — hästens underhåll på roten, jemte vård, skötsel och skoning, som, för iiqviderna emellan stamroten och strörotarne uti knektekontraktet beräknades till 300 Lispund hårdvallshö, gjorde » » 156: — samt slutligen det roten åliggande bidraget till sadelmunderin gens anskaffning och underhåll » » 3: 32. Tillsammans R:dr R:mt 204: 11. Det årliga bidraget från roterings-kassan för en sådan rote öfversköte dock blott med det belopp, 3 R:dr 32 öre, som för sadelmunderingen erlades, hvad en soldatrote kunde från samma kassa påräkna, och kunde således på sin högsta höjd uppgå lill 22 R:dr 74 öre R:mt, hvilket belopp, jemfördt med rotens kostnader, således ej uppginge till en femtedel af kostnaden för den öfverrotering, sorn genom bidraget skulle ersättas; och om man nu härvid tillika besinnade, att dessa rotar nödgats, vid nya roteringens början i öfverensstämmelse med 3 § af reglementet för roterings-kassan, uppsätta fullt antal godkända hästar, utan att något bidrag dertill från kassan erhöiles, samt dessutom hade sig bekant att Jemtlands reservmedelskassa icke varit någon Statens, utan i stallet Jemtlands fordne Rusthållares tillhörighet innan den till sitt nuvarande ändamål anvisades; så borde lätteligen kunna inses att Staten erhållit på godt vilkor den del af roteringen i Jemtland, som emot Sta tens anslag utgöres, i samma mån som provinsens rotehållare på nämnde afhandling blifvit lidande.
Lanken blifver beroende »s enalignlla villior som för enskilte Länsökande, iivacl Lapitalets återgäldande beti älfar till Länkens säkerbet äslras; livilliet »sven gäller om LanIrens iörliälianden till L:g:sLonloiret. ^.s llr Orossliandlaren Linot elen gilne tillstyrkan, att Ilaneo8t^ielsen ma ägg rättigbet, »tt, i vissa sall, inställa vidare depositioner a den a5 Lll - Letänkanden, N:o rZZ skotten föreslagne depositions, äkningen, sär jag mig rese, vera, under äbervpande »f mitt vid torra Letänliandet, lV:o 2, afgisne yttrande liärutinnan. lkf blr (lomme, ceLadet i5rr,rte^o/r.- ägg instämmer i denna Hr i^c-^ei-ma/rs reservation. lkk I^rili. Keuters^ö/lf. dag »nser det Ilgfva varit för sllmänlieten fördelaktigast, att enlieten blifvit beräknad esler lin L:dr K:g:s såsom den beräkningsgrund, bvilken ännu sr bland massan af folket mäst följd.
Sedan uti Kommissionens öfver Tabellverket underdåniga berättelse för 1851—1855 för första gången lemnats en statistisk redogörelse öfver emigrationen från Sverige, hvilken under nämnde 5 år uppgått till det höga beloppet af 12,744 personer, skulle det visserligen hafva varit af vigt att för fortsättningen af sådan redogörelse kunna begagna samma källa, som då anlitades, nemligen passjournalerna. I följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Förordning af den 21 September 1860 rörande upphäfvande af skyldigheten för resande att vara försedde med pass, har denna källa för upplysnings vinnande i ämnet nu upphört. För största delen af 8 Stamoch språkskilnader. Schismatiska rörelser. nu ifrågavarande qvinqvennium hafva dock passjournal erne kunnat rådfrågas för upplysning örn de utflyttades antal. Då nu, jemte bestämda sifferuppgifter härom från Östergötlands, Calmar, Blekinge och Jemtlands län — upptagande inalles för 5 år blott 945 emigranter, — från öfrige län, med undantag af Elfsborgs för året 1857, uppgifves, att utvandringen betydligt aftagit eller ej företett något anmärkningsvärd^ så torde med fullt skäl kunna antagas, att infiyttningarne från andra länder, åtminstone till stor del, uppvägt dessa föga talrika utflyttningar. Från den homogenitet i språk och härkomst, som för Sveriges innevånare är en lycklig lott, förekommer undantag egentligen blott i de 3:ne nordligaste länen, och företrädesvis i Norrbottens, der den Finska befolkningen jemte den Svenska och Lappska ej blott är talrik — som det af berättelsen vill synas öfverstigande 10,000 personel—utan ock till större delen sammanboende inom ett fögderi. Wermlands län innesluter ock i Elfdals och Fryksdals härader långsåt Norska gränsen en qvarlefva af Finska stammar, efter äldre inflyttningar från Savolax och Karelen, ännu bevarande många egendomligheter i lynne och lefnadssätt. I Stora Kopparbergs län lära ock förekomma spridda Finnar. Hela Lappbefolkningen i riket öfverstiger ej betydligt det antal af omkring 5,100, som berättelserna för de 3 nordligaste länen upptaga.
Den procentberäkning öfver tullafgiften på sidenvaror, som Hr Gen.Tulldirektören meddelat oss, måste väl vara grundad på officiella upgifter; derföre anser jag det icke tillständig! att motsäga dem; men jag har äfven beräkningar, som jag fått af ett högt aktadt handelshus, hvilket i år införskrifvit sidenvaror från en af de större Tyska sidenfabrikerna, och efter denna upgift skulle tullen på sidentyger nedgå ända till 10 %, i fäll tullsiffran fastställdes till 6 ldr rint pr skalp. Beräkningen är följande: 12 st. blommerade sidendukar —- kosta på stället, enligt factura, 6 mk bko pr st., gör i Svenskt 8 rdr pr st. Suna 96: —- Dessa 12 dukar väga 1 fö. 14 lod, som, efter 6 rdrs tull pr fö., gör 8 rdr 62 öre, alltså c:a 9 %. 1 2 st. blommerade 5/4 sidendukar kosta på stället, enligt factura, 4 mk 4 sk. H. bko, gör i Svenskt 5 rdr 67 öre pr st. 8:ma 68: —- Dessa 12 dukar väga f fö. 1 lod, som, efter 6 rdrs tull pr fö„ gör 6 rdr 19 öre, alltså circa 10 %. Häraf synes, att tullafgiften icke skulle blifva mera än 10 % ad valorem, då England ännu bibehåller 15 proc., oaktadt förbudet på sidenvaror redan uphäldes för omkring 34 år sedan. Det var nemi. under Canuings ministére»eller den 1 Juli 1826 detta förbud borttogs. Hos oss bortgick det på släta siden varor icke förr än ifrån d. 1 Jan. 1856, således för 4 år sedan, och nu vill man nedsätta tullsiffran lägre än Englands. Det är endast ur synpunkten, att lyxen och öfverflödet gerna kan skatta några rdr till statskassan, och äfven för att kunna genom en traktat med Frankrike bereda andra näringar förmåner, som de nu sakna, som jag förordar denna tullsats, ty skydd för sjelfva sidenfabrikationen är numera öfverflödigt, sedan man lyckats förstöra denna förr så blomstrande näring.
Vid 11 :te och 12:te punkterna har jag ingenting vidare att erinra, emedan de anmärkningar, som jag dervid hade att göra, innefattas under dem, som jag redan gjort. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, tillstyrker jag, att R. o. Ad. icke måtte antaga Gr. Anckarsvärds förslag såsom sin gemensamma tanka. Hr Hjerta, Lars: Beskaffenheten af Const.Utsk:s förslag lill nationalrepresentationens ombildning, hvilken är sådan, att detta Utsk. under gårdagens debatt icke fick en enda försvarare försitt till RiksSt:n algifne betänk., gjorde äfven alt jag då ansåg ändamålslöst att upptaga tiden med dess granskning, och jag hade äfven i dag ämnat iakttaga samma förfarande, såvida ej Gr. Frölichs uppmaning till Gr. Anckarsvärd att närmare utveckla det af bemälde Hr Grefve författade förslag, hade föranledt mig att bryta denna min föresats. Resultatet af gårdagens votering, som utföll med 167 röster mot 31, i afseende på det s. k. Reformvännernes förslag, föranleder mig att till Gr. Frölich hemställa, hvartill en sådan vidare utveckling, som den Hr Grefven begärt af Gr. Anckarsvärds förslag, nu skulle tjena; och jag har ytterli - Den 11 Mars f. m. 109 gare befästats i denna mening af den discussion, som sedan dess förefallit. Jag hemställer till Hr Grefven, om denna utveckling hittills tjenat till någonting annat, än att vi här hafva fått höra yttranden af en sådan grad af intolerance och i en så egen ställning till logiken, att jag åtminstone för min del icke kan undgå att deröfver uttrycka min förundran. Jag skall be, på det att jag icke må anses härmedelst hafva utkastat endast en lös beskyllning, att få framdraga några få exempel till bevis för denna sats.
Men jag fullgör min 3o Den a3 Fe b r u a r i i f. m. känsla och mitt förstånd, då jag till Protocollet yttrar, att en sådan oslracism är, i min tanka, både i högsta måtto orättvis, och oklok. Friherre Cederström, Jacob: Skulle det någon tid inträffa, att Högsta Domstolen lämpade sine handlingar efter impulser af Demagoger eller Ministrar, så behöfdes då, mer än någonsin, en OpinionsNämnd öfver Domstolens Ledamöter. Jag anser ConstitutionsUtskottets Utlåtande öfver ifrågavarande förslag till Grundlagsförändring vara väl grundadt, ocb anhåller derföre om afslag å de föreslagne ändringarne i alla tre paragrapherne. Herr Tham_, JVolratli: Sedan vi hört upläsas ConstitutionsUtskoltets vid sistlidne Riksdag afgifne Utlåtande öfver denna fråga, hvilket på grundade skäl afstyrker OpinionsNämndens afskaffande, har jag litet eller intet att dervid tillägga. Jag kan ej dela det tänkesätt, att man i detta afseende bör ändra Grundlagarne af fruktan för Absolutismens eller Damocratiens impulser på Högsta Domstolen i framtiden; ty om någondera af desse Makter beherrskar denna Domstol, så är rättstillståndet uphäfvet och derjemte OpinionsNämnden, som då tjenar till intet. Det är just i ett Constitutionelt Samhälle, som står midt emellan de begge nämnde ytterligheterne, som en Den 23 Fe brun lii f. m. 3j sådan controll på DomareMagten är nyttig. Ingen rättsinnig Domare i Högsta Domstolen tror jag hafva skäl att befara, att genom ostracismen blifva skild från sitt Embete; åtminstone vill jag se det först inträffa någon gång, innan jag kan förmå mig att tro det. Väl kan hämnden eller partisinnet ibland inkasta ett eller annat Nej emot honom vid ett sådant tillfälle; men ban kan och bör förakta det så väl som de ofta lika skymfande tillvitelser, hvilka den rättsinnige Domaren ej sällan får upbära i Allmänna Tidningar.