Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till minne för din Son, på ävans öppna bana. Upp, yfverborna Folk! och dina krafter känn! Än skola häfderne om dig med undran tala. Du hör din oväns hot — möt, uppsök honom än! Han känna skall din arm — som förr han kände den, Vid Narva, Helsingborg, Svensksund och Valkiala! En niding — må han fritt, ur fosterlandets kall, På brutna eder gå att skändligen förkofras! Låt slaggen öfverge den ädlare metall, Det äkta Svenska guld, som högre gälla skall Och fastare bestå, ja renare det sofras! Bort, bort med fruktans rop och veklighetens sorg! Känn, Manhem! dina barn. Re’n ljunga de i härar Från alla bygders fält och alla städers torg Hvart öga är en blixt, hvart bröst det Sveaborg, Som intet svek förför och intet hot förfärar. Upp, segervana Folk! Slå ner det öfvermod, Som djerfs ditt mannamod förneka eller trotsa! Ryck an med dina spjut! bränn af med dina lod! Det Svenska Lejonet vill bada sig i blod, Det ryter utaf hämd, och rusar att förkrossa Snart skall det vända hem, att, från en ädel strid, Vid Gylfes klippethron på segerpalmer hvila! Än Svea blomstra skall i frihet och i frid, Och Svenska hjeltars namn, till sensta eftertid, I oförmörkad glans på ryktets vingar ila! ΜΕDBORGARΕ-SÅNG, April 1809. Du Broder, tag ditt glas i hand Och klinga med din Broder En Skål för Göthers fosterland, De fria Göthers Moder! Ej skall förtryckets fasa mer Dess blod och tårar pressa, Ej våldets jernarm böja ner Dess vördnadsvärda hjessa! En jemnad lott af Rätt och Pligt Skall gifva helgd åt Lagen, Begreppen ljus, besluten vigt, Och kraft åt företagen Och oveld, enighet och sans Och nit för allmänt bästa, Medborglighetens eklöfskrans På hjeltars lagrar fästa. Med lydnad utan slafveri Och frihet utan yra, Skall dygden vår förening bli Och visheten oss styra Och fridens tempel i vår Nord På ärans grundval höjas; Och våra Fäders odaljord Af fria söner plöjas!
2:0 diet synes i de fall der sådant kan ifrågakomma, hålle Randshöfdingeng i orten samt Magis.traten och Stadens Äldste, der Sökanden är böende, böra sig utlåta och vitsorda, behofvet och, nyttan i allmänt hänseende af det understöd, sorn kan begäras oell 3:0 Vidkommande Näringarne, hvarmed för*, pämligast torde böra förstås Falmksröreiser och, Hand tverkerier; Så bör icke allenast Stadens, Magistrat samt Äldste af Borgerskapet först höras och afgifva yttrande om dep ifcåga.stälIde. Närings grenens, beskaffenhet, och de skäl der*, på flen Sökande stödjer sin anhållan, utan ock landshöfdingen i orten sig deröfver utlåta oell. bestyrka rigtigheten samt Handlingarne df ^efter meddelas Kong'. Majus och Rikets Commerce - Collegitim ej mindre i afseende på eib ytterligare granskning af Näringens nytta och behof af understöd jantze, än äfven för att upplysa, huruvida och hvad Rån-biträde, sorn redan kan vara af Manufactur - Discont - Fonden, lemnadt den sökande Närings-Idkaren, hy i 1 treij synes verka på afgörandet utaf det sökte bidrag från Nionde Titu!en.s Fond., vid den, pröfning af frågan, som hos Kongl. Maj:t derefter förekommer. Stats - Utskottet tror för öfrigt, att då betydlige anvisningar ä Nionde Hufvud - Titulus, tillgång i och för Canal - Inrättiiirlgarne blifvit af Riksens Ständer gjorde, samt nu fråg Åttonde Hufvud - Tituln äfven öfverförde åtskillige StatsrVtskpttets.
Hvad sålunda blifvit anmärkt synes Utskottet förtjena allt afseende; och torde, för undanrödjande af nu anförda betänkligheter, vara lämpligast att Rikets Ständer vid lönernas definitiva fastställande icke i detta hänseende stadga något vilkor, utan öfverlemna till Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, om och till hvad belopp löneafdrag vid kommenderingar bör ega rum. — I följd af hvad sålunda förekommit, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer för de vid arméen anställde civile och militäre embetsoch tjenstemän, som komma i åtnjutande af definitivt fastställda förhöjda löner, äfvensom för dem af bemälde löntagare, hvilka endast provisorisk löneförhöjning varBih. till Ii. St. I sljd. 29 Haft. 4 26 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 84. der beviljad, måtte föreskrifva följande vilkor och bestämmelser, nemligen: l:o. Embetsoch tjensteman, som utöfver 2 månader njuter tjenstledighet eller af sjukdom oller annan orsak hindras från tjenstens utöfning, skall, derest annan person behöfver i hans ställe förordnas och särskild öfverenskommelse icke träffats, afstå högst ijerdedelen af behållna löneinkomsten, vid sjukdomsförfall för den efter nämnde antal månader följande tiden, men i öfriga fall för hela den tid, hvarunder han sin ordinarie tjenst icke utöfvar, dock utan att semester, då sådan åtnjutes, i beräkningen häraf ingår: kommande för Under-officerare och deras vederlikar dylikt afdrag icke att ega rum. 2:o. När vid sjukdomsförfall, som fortfar utöfver 2:ne månader, särdeles bevekande omständigheter förekomma, ankomme på vederbörande Chef eller Befälhafvare, att pröfva och bestämma, om det stadgade löneafdraget må till beloppet nedsättas eller helt och hållet eftergifvas. 3:o. Med behållen löneinkomst förstås hvad som efter stat kommer löneinnehafvaren till godo, sedan ackordsränta, afgift till arméens pensionskassa samt kronooch andra allmänna utskylder afdragna äro. 4:o.
Majit äskat till utgående under år 1867, fullt motsvarar och öfverstiger den andel af| de i Riksgälds-kontoret, till belopp af 80,000 R:dr, ännu innestående lånemedlen, som efter beräkning af treårig statsreglering bordt på sagda år belöpa, finner Utskottet icke anledning att för detta, till fullbordande under år 1870 afsedda företag, förorda någon större lyftning under år 1867 än deu Kongl. Majit föreslagit; och får i öfverensstämmelse härmed Utskottet hemställa, 35:o att Rikets Ständer, dels, med bifall till Kongl. Majits nådiga Proposition, måtte i ytterligare afräkning å det för Lida-åns sänkning och upprensning vid sistlidna riksdag beviljade låneunderstöd, till utgående under år 1867, anvisa Trettiotusen Ridr, dels äfven, med anledning af Riksdagsfullmägtigen Smedbergs ofvanberörda motion, medgifva atp ränte-inbetalningen och kapital-amorteringen för ifrågavarande lån må få taga sin början först efter tre års förlopp från slutet af det år, hvarunder hela lånet från Riksgälds-kontoret utbekommits. £ Stafs-Utskottets Utlåtande N:o 78. Vidare har Kongl. Maj:t, i högstberörda nådiga Proposition (sid. 42, jemf. Statsrådsprot. Bil. N:o 5 sid. 62) till rensningar för flodvattnets afledande i en del af Umeå eif äskat ett anslag 11,000 R:dr, deraf 5,000 Ridr skulle utgå under år 1867. I denna fråga har dessutom inom Bonde-Ståndet blifvit väckt en till Utskottets handläggning ölverlemnad motion (Nio 29', deruti Riksdagsfullmägtigen Olof Nilsson från Westerbottens län fästat uppmärksamhet på de stora förödelser, som årligen förorsakas genom nämnda elfs öfversvämningar.
Iler mel i ni Öfvertygad, att ridd.fiscalstjenstens och ridd.cancelliets vanliga göromål — enär extra-ordinarier i alla fall för det större arbetet under riksdagarna måste begagnas — kunna och böra ulan svårighet emellan riksdagarna bestridas af secreteraren jemte 2lne ordinarie tjenstemän, och icke, såsom hittills, 1 secreterare, 2lne cancellister och 1 fiscal dertill erfordras, instämmer jag med Utskls öfriga ledamöter, sorn sig yttrat för ridd.fiscalstjenstens indragning vid närvar, innehafvares afgång, hvarom nu motion blifvit i vanlig ordning väckt, fastän jag för min del anser, att den ena af cancellist-tjensterna troligen kunnat med lika skäl alternativt angifvas till reducering. Jag erkänner visserligen, att Utsk. bort exempelvis antyda, huru ridd.fiscalens göromål kunna besörjas, och hvartill, efter mitt omdöme, flera användbara förslag kunna uppgifvas, men tror, att det bör vara i framtiden, i händelse H. Ståndet skulle gilla Utskls betänk., en blifvande Ridd.- directls åliggande att uppgöra pröiect örn ny arbetsfördelning emellan Riddarhusets tjenstemän, som genom ett sådant beslut kan föranledas, för att, när så erfordras, af Ståndet framdeles pröfvas; anseende för min del ridd.fiscaJens åliggande vid Ståndets plena kunna bestridas af en utaf Riddarhusets 2!ne cancellister, och kanske snarast af den, som förer prot. i Ridd.Utsk., enär denna befattning ingalunda hindrar honom att vara tillstädes vid Ståndets plena; och lärer det äfven få ankomma på Direct., om den så lämpligare finner och med afseende å tjenstemännens befattningar, att föreslå bibehållandet af ridd.fiscalsnamnet för ena tjenstemannen, eller ock uppgifva ett annat, t. ex. af Riddarhusets ombudsman.
Om jernvägar anläggas i detina riktning, skall naturligtvis rörelsen mångdubblas och en godsoch persontrafik upstå, sorn man af denna rörelse aldrig tänkt sig. På Laga-linien finnes egentligen blott Ljungby och Wernamo marknader, inom Smålands område, der någon större handelsrörelse bedrifves. I sednare tider har ett kopparverk blifvit anlagdt öster om den af komitéu föreslagna banan. Grufvor med sina hyttor äro belägna 1V4 ä 1V2 mil öster om linien, och då för en ång-machin med årlig tillverkning af 5f)0 skepp, koppar erfordras 7,800 t:r stenkol elier cookes, hvilka fördyra varan genom en lång laudttransport, så skulle rörelsen ökas på Nässjölinien, om nämnde kopparverk kunna för sina transporter begagna jernvägen i och för de många skiljaktiga delarne af sin rörelse. Särskildt bör anmärkas, att åtminstone 5 socknar i Sunnerbo härad äro belägna så nära Nässjö-linien, att de med lätthet kunua begagna den, då deremot Laga-linien till största delen går så nära Halländska gränsen och Jönköpings län, att öfriga härader i Skaraborgs län äfvensom Wexiö stad icke kunna draga synnerlig fördel af denna jernvägs-sträckning. Många andra fördelar af södra banans ledning genom den bördiga och för rörelsen i landet särdeles förmånliga trakt, som i min tanke har stort företräde, skulle uplysningsvis kunna anföras, men, utom det att dessa finnas antydda s& val i komitéens Bettde 366 Den 2f> April e. ra. sorn i K. M:ts Nåd. Propos., torde flera talare komma att ökaantalet af skäl för denna mening. K. Mit yttrar i aflåten Nåd. Propos. till R. St:r den 28 Nov. 1856 bland annat, »att de stambanor, som på statens bekostnad byggas, böra framdragas genom de orter, hvilka, i anseende till sin aflägsenhet från vattenkommunikationer, af dessa icke kunna draga fördel,» och vidare, »att stambanor jemväl böra förena de punkter, som i följd etc.»
Utsk:ts hemställanden å sid. 9 och 10. Biföllos. Utsk:ts hemställan å sid. 11. Gr. af Ugglas, Ludvig: För den händelse att R. o. Ad. skulle komma alt bifalla hvad Utsk:t föreslagit vid 2:dra mom:t 7:de §:n, nemi. att uti den inkomst, för hvilken bevillning skall utgöras, inbcräknas icke »löntagares inkomst al boställe, hvarför fastighetsbevilluing redan blifvit innehafvaren påförd; icke heller den del af indelta arméens löner, sorn utgör åtkomsten från de genom vederbörande hostiillsdirektioner utarrenderade boställen, för hvilka fastighetsbevilluing erlägges», förefaller det mig såsom skulle ett rent afslag å Ur Oiivecrorias motion komma alt slå i sirid med den princip, hvarpå ofvannämnda undantag äro grundade. På samma sätt, som vid indelta arméen, utgå nemi. lönerna lill tjenstemiinnen vid universiteterna dels af räntor och dels af statsmedel. Det är visserligen så till vida en skillnad emellan indelta arméens och dessa tjenstemäns löner, att den inkomst, sorn vinnes af de till universiteterna anslagna hemman, icke, i likhet med inkomsten af arméens boställen, utgår uteslutande till tjenslemännons löner, utan inflyter i akademi-kassan, af hvilken universitetets samtliga utgifter bestridas; men en stor del af denna inkomst användes dock alltid till tjenstemännens aflöning, och för denna del betalas till staten en dubbel bevillning, först af fastigheterna, af hvilka inkomsten utgår, och sedermera af löntagaren. Obilligheten härutaf framstår särdeles tydligt, om man tänker sig att de räntor, som äro an - 48 Den 6 Juni f. m. slagna till universitetstjenstemännens löner, öfverlemnades lill dem utaf räntegifvarne sjelfva, i st. f. alt ingå i universitetets ränteri, för att af räntmästaren distribueras bland löntagarne.
Påtagligt är dock, att en slik bevisning i de flesta fall är för husbonde omöjlig att åvägabringa. Till följd häraf måste ofta inträffa, att en husbonde, oaktadt han, i enlighet med lagens bud, vid ifrågavarande betygs meddelande noga följt sanning och rättvisa, i saknad af bevisning blifver ådömd det ansvar, som för tilldelande af oförtjent vitsord är stadgadt, och hvarom, enligt erfarenhetens vittnesbörd, tjenstehjon icke underlåta att väcka påstående, dä de finna det erhållna frejdevitsordet för dem ofördelaktigt. Att vid sådant förhållande (r/nsa en husbonde att yttra sig om tjenstehjons frejd kan icke vara annat än i högsta grad obilligt, och gäller detsamma, af enahanda skäl, jemväl om husbondes skyldighet att i tjenstebetyget afgifva yttrande om en tjenares nykterhet. Vid betraktande häraf och då i allt fall det åligger vederbörande presterskap att om en persons frejd meddela intyg, anser Utskottet, det skyldighet för husbonde att i tjenstebetyg yttra sig om legohjons frejd och nykterhet bör borttagas, utan att dock husbonde må betagas rättighet dertill, om han så åstundar. Beträffande öfrige motionärers framställningar och särskildt angående dels fri flyttning, dels förändring i nu stadgade flyttningstider, anser Utskottet, med afseende å ofvanangifna behof af legostadgans fullständiga omarbetning, särskilda yttranden derom ej erforderliga. Redan vid sistlidna riksmöte ingingo Rikets Ständer till Kongl Maj:t med underdånig anhållan om utarbetande af förslag till införande, i stället för nu brukliga orlofssedlar, af så kallade tjenstehjonsböcker. Något förslag i anledning häraf har ännu icke till Rikets Ständer afgifvits, men Utskottet har sig Sammans. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskollels Utlåtande N:o 3. 7 bekant, att detta föranledts deraf, att Kongl. Maj:t vid utarbetande af detsamma funnit en omarbetning af legostadgan i dess helhet vara af nöden.
Directeurerne sinsimellan fördela, antingen genom öfverenskommelse eller efter lottning. Genom denna indragning uppkommer en behållning i Cassan af Åttahundrade Riksdaler Banco, som någorlunda svarar emot summan af lönetillökningen. Skulle deremot Höglofl. Ridderskapet och Adeln finna, i likhet med hvad för Statens Embetsman i allmänhet blifvit stadgadt, hvilke få uppbära den dem bevilljade lönetillökning med 1816 års början, att Riddarhusets Tjenstemän äfven böra om icke just vid denna period, åtmindstone så snart som möjligt komma i åtnjutande af enahanda förmon; men hvilket ej kan låta sig verkställa med den nu föreslagna in - Deri 27 Juli 6. m. 15^ dragning af Honorarierna, som ej tager sin början, förr än vid nästa Riksdag; så får Utskottet såsom den enda för det närvarande möjliga utvägen vördsammast föreslå, att till förökande af RiddarhusCassans inkomster en ärlig afgift af En Riksdaler Banco på hvarje lefvande Adelig Ätt må bevilljas, och början med dess upptagandegöras vid nästkommande år, och sedermera oafbrutet fortfara till nästa Riksdag, då Höglofl. Ridderskapet och Adeln vore i tillfälle att förordna om denna afgift vidare borde bibehållas och huru den skulle användas. Då raan med säkerhet kan antaga, att något öfver 1100 lefvande Adliga slägter finnas på Riddarhuset, så vöre, om detta förslag antages, en lika stor summa Riksdaler funnen, och äfven om några afkortningar i anseentle till omkostnader vid uppbörden och uteblifvande betalning skulle äga rum, så skulle troligen i alla fall den qvarblifvande summan uppgå till enahanda belopp med den behållning, som genom indragning af RiddarhusDirecteurernas honorarier blifvit påräknad. Beträffande sättet att uppbära denna afgift, anser Gtskottet att dermed borde förhållas sålunda, att hvarje
Constitutions-Utskottet för tillkommande tider, såsom på goda skäl grundadt, tillstyrkas. Annars blir denna fråga såsom odeciderad i Grundlagen (jag förutser det) vid hvarje Riksdags början ett olyckligt tviste - Bilaga G till Mern. N:o 8. 115 ämne, hvaröfver man inom Ståndet hvarje gång olika voterar och aldrig kommer till någon fast grund för framtiden. Eric Forssén, Th. Doctor och Prost. Lades på Bordet. Derefter föredrogs ett af Riksdagsfullmägtige för Stockholms Stad, Herrar Hallguist, Hochschild, Lovén, Engel, Westin och Lychou inlemnadt Memorial angående det den 18 sistlidne Junii förrättade Val till Riksdagsfullmägtige för nämnde Stad: Vördsamt Memorial. På grund hemtad från Konungens och Riksens Ständers faststälde Riksdags-Ordning, daterad den 10 Februarii innevarande år, hvaraf 14 §:ns sista Moment så lyder: Ingen må för Städene till Riksdagsman utses, som ej minst 3 år varit Magistratsperson eller Borgare i Staden, har, i afseende på valet af Fullmägtige för Hufvudstaden till den af Konungen nådigst beramade och derefter här i örebro öppnade Urtima Riksdag, Stockholms Magistrat, såsom Valförrättare, den 18 sistlidne Junii fattat och äfven samma dag kungjort Borgerskapets äldste det Beslut, att Herrar Rådmännen, Lagmannen och Riddaren Landberg, Ziervogel, Fredin, Setterdahl, Stenberg och Söderström, af hvilka ingendera varit 3 år Magistratsperson, icke kunde komma under omröstning vid det, till den 27 i samma månad, utsatte Riksdagsmannaval.
För att bibehålla sjelfva denna grundprincip för Banquens inrättning, böra derföre de Ex* Banoo-Ulsiotte/s Belänkanden. 40 J portvaror, hvilka af Banquen skola antagas, såsom pant för Eån, förena ett allmänt erkändt värde, »om lätt ulrönes med egenskapen, att, utan förstöring eller förvandling, kunna detiamma en längre tid bibehålla, och beskaffenheten , att kunna under Banquens eller annan publique vård förvaras, med den, att utan lång och kostsam omväg kunna i penningar förvandlas. Jag bibehåller af desse skäl den öfvertygelse jag under öfverläggningarne yttrat, om vigten och nyttan af denna Låne.rörelses utsträckning, med lika villkor, som för Eån å Metaller äro föreskrifne, till alla sådane Export-Artiklar, hvilka kunna med full säkerhet värderas, som icke äro underkastade försämring och hvilkas säljbarhet icke är att betvifla. Användandet af grunderne för en sådan belåning, samt bestämmandet af de varor, som i följd deraf, kunna blifva föremål för densamma, beror af den Instruction, som meddelas Herrar BancoFullmägtige, och det har icke tillhört de sammansatte Stats, och Banco-Utskotten, att ingå i denna tillämpning, blott att öfverlägga om principen i Financielt och Stats. Ekonomiskt afseende. — Dess antagande och gillande har jag ansett vara af vigt, och innefattande ett märkbart steg att återföra Banquens Eåne-rörelse till den punct, hvarifrån den, enligast med sitt ändamål, och med största nytta för allmän förkofran och välstånd, bör verka.
För att kunna fatta andras lidanden, måste man själf ha lidit. Han hade alltid varit frisk, och detta hade så småningom gjort honom blind för, att icke alla människor hade samma berghälsa som han. Maria klagade aldrig — tvärtom, hon var van att alltid dölja för honom, närhelst hon ansattes af någon krämpa, och hon njöt af medvetandet, att hon därigenom besparade honom ett lidande. Hennes Casimir hade den egenskapen att vara mycket känslig. — I själfva verket var han bepansrad som en alligator till kropp och själ. Hans resor till staden följde numera tätt på hvarandra. I Stockholm hade hans smak för ungkarls-sällskapslifvet tilltagit, och sedan han återvändt därifrån, hade det blifvit regel, att han for till staden minst en gång i veckan — liksom det hade blifvit regel, att han kom berusad hem. Han hade ännu samma lugnande antipati emot starka drycker, men han kunde icke längre undvara dem. Han hade sjunkit så långt, att han drack brännvin i ensamheten. Han drack med en min, som tömde han en giftbägare — det första glaset. De följande gledo lättare ner; och när han blef upprymd, gick allting af sig själf. Men ibland fick han skrupler, och särskildt hade han alltid en hård kamp att utstå dagen efter det han kommit hem från en resa till staden. Ingen bevittnade dessa tysta strider, då självföraktet marterade honom så, att han till sist måste försöka dränka det i sprit. Men betjänten, som städade efter honom i hans privata sofrum, visste alltid hvad det betydde, när han hörde dörren till det snidade skåpet i yttre rummet skrika. Då stod »Skälens» son på samma plats, där hans fader stått så ofta i lifvet, och släckte sin törst ur samma källa som han. Sådana dagar höll sig Casimir alltid innestängd; men en half timmes tid före middagen uppenbarade han sig regelbundet för sin hustru och hade då gjort allt hvad göras kunde för att aflägsna hvarje spår af glåmighet och dåsighet. Den kalla duschen verkade föryngrande på hans lifsandar. Då hade de båda en stund för sig, en stund af lycka.
Ver; Den 14 September. 40Z Dea hufwud, princip? att Bränwitts-bränningen är en Spanmäls-förädluig och endast bör tillhöra Jordbrukaren, bewisar ftraxt, att Torparen, Soldaten och alla som bruka Jord, ehuru deras Torp ej äro annorlunda skattlagdt, än att de betala ärligen Äbo-afgift böra äfwcn fä bränna och skatta, tp de hafwa ock kreatur, för bwilkaS underhällande de ofta längt bättre än Possessionaten och Bonden behöfwa bränna, och genom flera kreaturs framfödande kan alltid Jordbruket förbättras till Jordägarens förmän. Den inwändning möte', att de ej hafwa egen Jord, (ehuru ganska manga hafwaförpantadeoskattlagdeTorp) och böra derföre icke utan med Jordägarens särskilta tillständ, som skattar för garden, kunna fä bränna. Men kan nägon sädan Husbonde, pä sädant sätt tilläta sin Torpare bränna, utan att äsamka sig den billiga mitztankan af egennytta, att han för witz betalning af sin Torpare till hjelp att betala Bränwinsr skatten för gärden, hwilkcn betalning han höjer efter behag, för att sjelf bli skattfri, och derigenom undangär Kronan en inkomst, den han under sin ägande rätt behäller, kanske under namn af wedpenningar r kunde intet Torparen, der han fär weden af Husbonden, genom dagswerke eller pä annat sätt godtgöra för den lilla wcd som kan ätgä, eller staffa sig sjelf tved härtill, dä pä mänga ställen Torpare mäste staffa sig sjelfwe wed. Husbonden kan intet stäppa till mera än wed. Säd, redskap, allt öfrigt mäste Torparen och Soldaten sjelf staffa sig. Oetzutom burit mänga andra Embetsman stola icke uteslutas, blott för det de icke hafwa Jordbruk.
Dessutom var det något i hennes uttrycksfulla ögon, som mot hans vilja kom honom att intressera sig för henne. Han tyckte sig ibland känna igen den där blicken. » Hvar har jag sett de där ögonen? » brukade han fråga sig själf, när han satt på parketten med kikarn för ögat. Men han fick aldrig något svar på sin fråga. Det samma hände honom nu framför bokhandelsfönstret. Och han gick därifrån med hennes bild i tankarna. Så kom han hem för att spisa sin julaftonsmiddag ensam som vanligt. Men när han öppnade tamburdörren, slog det honom till möte en intensiv doft af vaxljus och gran. Han stannade alldeles häpen. Hade Kristin, hans gamla hushållerska, blifvit tokig, eller lekte hon barn på nytt? Ä n värre blef det, när han kom in i salen. Där stod bordet glänsande dukadt och för två! Det var ett öfverflöd af ljus, af doftande violer i höga kristallglas, och i ett hörn af rummet brann en den vackraste julgran. Han kände inte igen sitt ungkarlshem. Det var som förklaradt. » Hvad i Herrans namn är detta? » mumlade han. Men svaret kom. De tunga draperierna till hans arbetsrum slogos åt sidan — och i dörröppningen stod fröken Anna Falk. Och med framsträckta händer och ett oemotståndligt leende på läpparna, fastän tårarna dallrade i hennes mörka ögonfransar, kom hon honom till mötes. IDUN » Känner ni inte igen m i g? » Han stod med hennes händer i sina och såg forskande in i hennes ansikte. » Minns ni då inte, ni, glömska människa? Minns ni inte Första oktober? » Och han slöt henne i sina armar, som hade han återfunnit sin egen ungdom. * P r a t oc \ mat. 337 ligt bli oberoende af denna hjälp och detta skydd. Kärleken hånar och kränker icke, för icke svagheterna till torgs och underhåller dem icke af klemande själfvisk ömhet, för att icke skapa vanföra krymplingar. » » Ja, det är just så du skulle tala, det är så sant. » » Nej, jag skall icke tala, vi hafva mycket för mycket af tal, vi behöfva tyst eftertanke, tyst bön, tysta gärningar, tysta jämförande spegelbilder.