Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med all sin energi skulle han icke kunna tillföra denna bräckliga lifsmekanism ett enda uns mera motståndskraft än den ägde honom förutan. Han kunde blott uppmärksamt följa sjukdomens utveckling, motarbeta alla onda tecken och underhjälpa alla goda. Mer förmådde hans vetenskap icke. Medvetandet därom alstrade en känsla af vanmakt, som pinade honom dess mer ju mer han såg, hur den unga modern led. Hon kunde icke förmås att unna sig någon hvila de första nätterna, fastän han erbjöd sig att vaka i hennes ställe. Hans anbud mottog hon med tacksamhet, men hon stannade också själf i rummet. Till sist öfverväldigades hon likväl af trötthet och somnade i stolen där hon satt. Då svepte han ömt en filt omkring henne, och hans hjärta blef så varmt därvid. Allt efter som sjukdomen drog ut på tiden, blef det honom mer och mer klart, att den unga grefvinnan i längden icke skulle uthärda all den sömnlöshet hon frivilligt underkastade sig; och han måste slutligen begagna sin myndighet som läkare och tvinga henne att unna sig den hvila, hon behöfde. Hon böjde sig för hans vilja; det föll sig helt naturligt. I deras gemensamma kamp emot döden var han den själfskrifne ledaren. Hennes förtroende till honom blef slutligen alldeles oinskränkt, och med en innerlig värme kände hon, att om någonsin hennes barn blef henne återgifvet, skulle hon ha honom att tacka därför. Långt innan krisen kom, hade hon också fått full visshet om, att barnet skulle lefva; och denna visshet måste han göra allt för att uppehålla, ty hennes hälsa hämtade sin näring däraf. Men samtidigt var det som om en hand kramat kring hans hjärta vid tanken på, att om barnet icke kunde räddas, skulle också modern dö. Själf sparade han sig icke. Hon kunde icke sofva lugnt, om icke han vakade. När ingen fara var för handen, försökte han en gång skaffa dem båda hvila genom ett fromt bedrägeri. Han öfvertalade henne att gå till sängs och lofvade att själf vaka; men utpå natten somnade han med godt samvete i stolen, där han satt. Han vaknade vid ett lätt buller och såg den unga grefvinnan, klädd i nattdräkt, framför sig i skymningen. »Jag blef så orolig,» hviskade hon. »Det kändes så underligt.
Säkerhet å bibehållandet af sin jords fort-* farande värde, äger den stat, som vid dess bortarrenderande har mera afseende på jördens underhållande vid lika bördighet ehuru afkastande en mindre ränta, är den stat som för dittills oerhörd ränta, för en öfverdrifven vinst under de första fern åren, utsätter sig för det lätt inträffande straff att återtaga samma jord utmärglad af den speculant, hvars öfverdrifva anbud förledt klokheten och förblindat förutseendet. Denna säkerhet äges ej nu mera öfverallt i vårt kära fädernesland: flere misslyckade arrenden sorn efterlemnat en vanhäfdad jord äro bedröfliga bevis på behofvet af förändring i grunderne för Kronojords bortarrenderande. Hittills hafva arrendeafgifterne blifvit allt för högt uppdrifne, emedan vid auctionerne merendelst speculanter för att få tak öfver hufvudet, och utan öfvertygelse om säker utkomst, gjordt högsta anbuden i pengar, hvilket anbud måst antagas, då Konungens Befallningshafvande icke ägde att bedomina arrendatorns dugliga egenskaper att sköta jordbruk, enär han ställde borgen för utgörandet af arrendet, de första fem åren. Redan är den i spannemål stadgade afgiften ganska dryg. För hvarje geometriskt tun 832 Den 26 Februarii. neland, af hvad jord-art som hälst, skall erläggas en tunna spannmål, jorden mi vara £ säde eller i träde; detta vill säga 2 tunnor för året af besådda tunnelandet. I Westmanlands bättre art jord, sås merendels på ett gtome* triskt tunneland ej mera än 24 kappar; sjette kornet deraf gilver 4 tunnor 16 kappar. Enär deraf drages utsädet _ 24 kapp. Kronooch Präste-tionde „ 14 Arrendeafgiften 2 tunn. __ Summa 3 tunn. 16 kapp. Återstå lör arrendatorn 1 tunn. ro kapp* (4 tunn. 16 kapp.) som synes nog ringa för egna behofvet, tjenstefolks afgälder i och för bostället.
Emb -Berättelse för år 184-9. hafvande i Jönköping afsändt, för att efter omständigheterna behandlas; alltså och enär Konungens Befaliningshafvandes i Jönköpings län sedermera vidtagna åtgärd, att infordra och afBida närmare underrättelse om Enkan Andersson O ' och det uppdrag, hon åberopat, förr än nytt pass för henne utfärdades, varit af både Konungens Befaliningshafvandes i Östergötland beslut och saknad kännedom om verkligheten af nyssberörde uppdrag jemte Enkan Anderssons missbruk af förra passet föranledt; hvadan ansvar eller ersättningsskyldighet i åtalade afseendet icke kunde-Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län åläggas, pröfvade Kongl. Hofrätten, med tillämpning af 9 kap. 5 §. Utsökningsbalken och 1 kap. 12 §. Rättegångsbalken, rättvist döma de Konungens Befaliningshafvandes i Östergötlands län Ledamöter, som i berörde tillgörande deltagit, att böta, Herr Landshöfdingen, Riddaren och Kommendören Friherre C. O. Palmstjerna 16 R:dr 32 sk. och Landssekreteraren och Riddaren Gustaf Nordström 8 R:dr 16 sk. till treskiftes imellan Kronan, Linköpings stad och Advokatfiskalsembetet, samt att gemensamt utgifva i ersättning till Kongl. Majit och Kronan för skjuts och vagnslega 11 R:dr 15 sk. 6 rist. och lill Enkan Helena Andersson, sorn icke styrkt grunderna för sitt högre ersättningsanspråk, skäligen ansedde 25 R:dr banco, deri inberäknad godtgörelse för hennes och gossen Pålssons återfärd ifrån Jönköping till Linköping. Detta utslag, så vidt det innefattar frikännelse för Konungens Befallningshafvande i Jönköpings län, har af Advokatfiskalsembetet, på min anmodan, blifvit i underdånighet öfverklagadt; Och af Konungens Befallningshafvande i Östergötlands län är likaledes klagan deröfver hos Kongl. Majit i underdånighet förd.
NAgon allinannare önskan af en dylik reform förefunnes s&amp;ert heller icke. Denna gång vor0 emellertid icke bNda kamrarna af fidlstindigt samma mening som utskottet. I första kammaren afslogos visserligen begge motionerna. I andra k m a r e n bleho de dgreinot begge nntagna, den ena med 113 röster mot 81, den andra ined 124 röster mot 76. I följd af - första k a m a r e n s afslag ha dock motionerna för denna g l n g fallit, ehuru de stora majoriteterna för dem i andra k a m m e n böra uppmuntra till deras upprepande vid en följande riksdag. M eddelanden från Fredrika-BremerFörbundet. ' Fred.ri.ka-Brerner-Förbundets årsmöte - Iiölls torsclagen den 28 maj i Svenslra lälr~esällslrapets lokd uncier orclförancleskap af revisionsselrretermen C. Lindhagen. Efter nBgm inledningsord af ordföranden gaf fru Agda Montelius uttryck åt För-. bundets känslor af tacksamhet och saknad mot sin under året bortgångna stiftarinna fru SopIlie Adlersparre, i ett ined v a m e och innerlighet fra~nfördt föredrag, hufvnclsalrligen stödjande sig på Esseldes egna betydelsef~illa, viickande och tändande uttalanden i Tidskrift för hemme t. Vi återgifva h&amp; föredragets inledningsord: » %n hand clomnlw:, ett öga slocknw, ett hjärta tystnar - hur vanligt, hur alldagligt detta sorgespel. Världen stan.i.im icke sin g h g för att se därpå; han förnimmer det såsom höstvsmdraren stjiirnfdlen, hvilka gnistra omkring honom; en blick af beundran eller häpnad och han ilar vidare.
Jag får då uplysa att först och främst måste förmaningarna inför kyrkoherden taga någon tid, likaså alla varningarne inför kyrkorådet, och slutligen skillnaden till säng och säle, som drager ut ett år. Således kan aldrig, såsom Hr Printzensköld påstår, blifva förhållandet alt man efter några få veckor kan skiljas i äktenskap, och någon större lätthet eller kortare tid, än den sorn nu eger rum, vinnes visserligen ieke. Men reservanten har uttryckt och den siste talaren instämt deri, att det tilläfventyrs kunde vara lämpligt att bestämma någon viss längre tid af 6 månader från sista varningen, intilldess domstolen kunde döma till skillnad till säng och säte. Det är mot denna invändning som jag vill rikta min anmärkning. Om, Mine Hrr, ett så olyckligt förhållande inträffar att osämja upstår mellan makar, sorn öfvergår i bitterhet och hat, om en man, öfverlastad af starka drycker, misshandlar sin hustru, om han, otillgänglig för de varningar, sorn sålunda af själasörjaren blifva meddelade, fortfar att misshandla henne, är det då menskligt att säga, det hustrun mäste ändock under denna tid af 6 månader uthärda sådan misshandling, innan lagen må mellankomma? Hvilken af eder, Mine Hrr, som närmare tänker på saken, kan säga att det är rätt gjordt att låta benne bo tillsammans med mannen under sådana förhållanden, då hon i hvarje ögonblick kan riskera att blifva misshandlad? Ar icke då Utskits åtgörande välbetänkt, när det stadgat att skillnad till säng och säte må ådömas efter sig företeende omständigheter ? I alla fall måste någon tid åtgå på landel. Då dessa äro de enda olikheter mellan Utskits förslag och med Utskit anser den tredje varningen inför domkapitlet såsom en alldeles onödig och äfven för parterna kostsam och besvärlig sak, synnerligast för dem, som bo i de norra provinserna, om de begge makarne skulle nödgas resa från hus och hem, kanske barn, för att undergå denna varningsgrad, anhåller jag om bifall till Utskits förslag.
Skada, som träffar fartyg eller gods under försvaret mot fiender, kapare el ler sjöröfvare; hvad som till räddning eller åtcrlösen af fartyg och gods, eller till åtcrlösen af' någon bland besättningen, sorn i fartygets tjenst blifvit våldsamt bortförd eller leinnad som gisslan, är vordet utgifvet, så ock kostnad till underhåll, skötsel, läkemedel och belöning åt den, som under striden blifvit sårad, till begrafning af den döden ljutit och till gåfva åt hans enka och barn. Sistnämnda kostnad utgår och beräknas äfven till förmån för, eller efter den, sorn i fartygets tjeust blifvit, i följd af arbete vid gemensamt haveri, skadad eller ljutit döden. Kostnader vid bergning af föremål, hvilka, om de icke blifvit bergade, skulle hafva blifvit såsom gemensamt haveri ersatta. På samma sätt beräknas ock den skada, dessa föremål hafva lidit. Frakt af det gods, hvilket såsom gemensamt haveri ersättes, eller som, i det fall här nedan i mom. 11 omförmäles, blifvit på annat ställe än bestämmelseorten försåldt. Slutar Expeditions-Utskottets Förslog ti/l underd. Skrifvelse, N:o 164. 49 Slutar resan löre fartygets ankomst till bestämmelseorten, beräknas frakten lör det kastade eller sålda godset endast så, som för det i behåll varande. 9:o. Kostnad, som måsto göras för att, till räddning från isgång, i hamn inisa fartyg, liggande på öppen redd. 10:o. All kostnad vid de i denna § omförmälda olyckshändelser, för deraf föranledd protest och sjöförklaring, så ock lör värdering af fartyg och gods, till utredande af deras andel i dragande kapitalet för haveribidrag. ll:o.
Äfven i land der beväringspligten är vida tyngre än den antagligtvis kan blifva hos oss, och der den medför flerårig verklig tjenst under fanan, har man ansett sig kunna utesluta dem, som begått vanärande brott. Kommitterade få i öfverensstämmelse härmed föreslå: att vanfrejdad beväringsskyldig må uteslutas från hedern att såsom beväringsman tillhöra rikets krigsmakt. I enlighet med 1860 års beväringslag och Kongl, förordningen den 4 Febr. 1862 uttagas eliter bland beväringsmanskapet. Till beväringseliter antagas ynglingar, som under första årets vapenöfningar genom kontrakt förbinda sig att påföljande året genomgå 30 dagars öfning och derefter 15 dagars möte årligen, så länge de i beväringsåldern qvarstå, allt emot särskilde i förfättningarne bestämde förmoner. Eliter kunna befordras till vice korporaler och i mon af förtjenst till underofficerare. En del af kostnaden för eliterne bestrides af anslagen för beväringsmanskapets vapenöfningar och beklädnad, en annan del ur allmänna beväringsfonden, bildad af vapenöfningsfrihetsafgifterna. Genom eliterne skulle således en del af beväringsmanskapet få fullständigare öfning och att biträda såsom underbefäl vid beväringens vapenöfningar, äfvensom under fält-tjenstgöring. De förhållanden, hvarpå elitinrättningen stöder sig och under hvilka hon skulle gifva ökad styrka åt beväringen, komme dock att undergå en fullständig förändring, om en del af beväringsmanskapet, enligt kommitterades förslag, blefve uttaget till längre vapenöfningar, än hvartill eliterne nu förbinda sig. Genom beväringssoldaterne vinnes det ena ändamålet med eli - 61 terne, hvilke nu endast äro 323 man, vida fullständigare, och om ett befäl skall bildas ur beväringen bör det utgå från beväringssoldaterne. En naturlig följd af dessa förändrade förhållanden blefve således upphörandet af den nuvarande elitinrättningen bland beväringen.
Då kassans inkomst af berörde medel, med tillägg af observationsmedlen, utgjort per medium 14,957 r:dr 23 sk. 3 rst., skulle således, om tionden, hvars lösen icke är afskiljd, endast beräknas efter slatspris, eller 6 r:dr, med 1,836 r:dr på ordinarie räntan belöpa 13,121 r:dr 23 sk. 3 rst. Hvad beträffar säterifrihets-afgifterne, hvilka erläggas af innehafvarne af åtskilliga till boställen anslagne, frälsehemman, så synes deremot, med afseende å deras obetydliga belopp, eller tillhopa i medeltal, endast 26 r:dr 35 sk. 2 rst., bibehållandet af en dylik särskild inkomsttitel vara mindre lämpligt, hvadan jag i underdånighet tillstyrker, att Eders Kongl. Maj:t, på sätt af korrimitterade "hemstäldt blifvit, måtte i nåder föreslå, det Rikets Ständer ville medgifva dess upphörande vid den tidpunkt, då nu ifrågakomne förändring skulle komma att vidtaga. 1 afseende å bestämmandet af det ersättningsanslag, som till Militiae Boställskassa!! bordt! anvisas, föreslår jag i underdånighet, all, hvad hemmansräntorne och tionden angår, enahanda framställning matte göras, som uti Kongl. Majus vitl sista riksdagen aflålna nådiga proposition om förenkling uti beskattningsväsendet, eller att ersättningen uträknas efter medium af sednaste tio årens markegång, hvartill borde läggas beloppet af medelinkomsten utaf säterifrihets-medlen enligt nyssnämnde beräkning, likväl med jemnt belopp af 26 rd:r, men deremot afdragas hvad i provisioner och remisslage derå belöper.
Mot, isis Till StatsVcskotcét: Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 19 i denna månad om upplåtande af tvänne tunnland jord från Eskilstuna Kungsgård till begrafningsplats för Eskilstuna Stadsoch Landsförsamlingar. Till Scacsoch Banco. Utskotten: Kongl. Maj.-ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer den jy i denna månad, angående rättighet för Sparbankar att få i Banco-Disconten insätta medel emot Uänta. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ueconomit-Vts kotten : 'Jacob Petter Anderssons från Östergöthlands Län Memorial, angående upplag af Span* mål till undsättning vid inträffande missväxt. ■ Till Bevillnings-Z]ishottet : t;o Kongl. Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständer den 26 November, om upphörande af Certe-partiers chartering för fartyg, sorn begagnas till jnrikes sjöfart. Frih Utcir, d, 2i Nov, isig, 6g a:o Botvid Jonssons från Östergöthlands Län Memorial, rörande nedsättning afBevillnings-afgiften, enligt s> Art, 3 BeviHnings-Förordningen. Till Banco-Utskottet: Anders Perssons från Östergöthlands Län, Memorial, om förändradt betalningssätt af iräntan på fastighetslån i Banken in, ni. Till LagUtskottet; 1:0 Justitise-ömbudsmannens till Rikets Ständer afgifne Embets-Berättelse. 3:0 Anders Håkanssons från Elfsborgs Län Memorial om ovilkorlig rättighet för fordringsegare att antingen låta bysätta Gäl. denar, som icke kan godtgöra sin skuld, eller ock att låta honom aftjena skulden med arbete. Till Allmänna Besvärsoch OecononiieUtskottet: Erik Svenssons från Bohus Län Memorial, angående afskaffande eller nedsättning af vitén för Rotehållare vid recruteringaj. 7o Prot, Ut dr, d, i Dec, igag, Den i December 1828. F rån Höglofl.
Lånerättighet allenast till godkända Actier och gällande publique papper; och som stället för denna beläning först kemmer att afgöras genom RiksStåndens definitiva Banco Utskottets Betänk anden* 315 Beslut öfver 13 ; så blir, efter Utskottets öfvertygelse, det beviljade undantaget för beJ tjeningeri, att beläna nämnde Documenter , också gällande i hvad som i allmänhet förordnas, rörande stället hvarest deras beläning skall ske. §. ia är endast af Vällofl. BorgareStändet antagen, i öfverensstämmelse med Utskottets sednare förslag, men har deremot blifvit ändrad af de öfrige 3 Stånden, hvilkas yttranden, på sätt här ofvan vid 10 §. är nämndt, instämma i det förklarande ”att cautioner ma godkännas äfven dä Löftesmännen ega deras hemvist utom dist ridenoch hvilket förklarande såle. des utgör Rikets Ständers beslut i denna fråga. Angående vilkoren, hvarunder cautionister , som bo utom districten, få antagas, hafva Högloft. Riiderskapet och Adeln samt Hederv. BondeStändet beslutat, att ’’slike cautioner ej skola godkännas förr än 8 dagar efter de advislistorne inkommit, hvaremot Högv. PresteStändet furordnat> att cautianister utom districterne icke skola antagas förr än 8 dagar, det de hös Di* rectionen blifvit anmälde. Och som således äfven 3 Stånd äro ense om tiden af 8 dagar, hvarunder antagandet af inkomne cautioner af personer utom districten bör uppskjutas, fastän PresteStändet ensamt skiljer sig från de andra tvänne Stånden, ojn tiden hvarifrån dessa 8 dagar skola räknas, finner Utskottet sig böra tillstyrka, det Högv.
Tackjernsblåsning sker vid ii Masugnar, nemligen Österby, Tobo* Wessland, Hillebola, Carlholm, Strömsberg, Ullforss, Gimo, Söderforss» Hyttö och Harnäs, hvilkas sammanräknade Tackjeins-tillverkning utgjorde: \r 1828_30,710 Skeppund 12 Lispund 3 Skålpund , år 182g — 18,91 2 Skeppd. 25 Lpd., år i83o •—24,5or Skeppd. i3Lpd. 5 Skålpd.,Ar 183r — 19,861 Skeppd. i5 Lpd. 5 Skålpd., och år i83a — 16,4o5 Skeppd. 10 Lpd; Hvarvid anmärkes att det vid Harnäs tillverkade Tackjern begagnas vid Forssmarks Bruk i Stockholms Län, hvaremot Wattholma Bruk här i Länet betjenas af Tackjerns-blåsning vid Länna Masugn i Stockholms Län.. Stångjerns-Smide verkställes vid 9 Bruk, nemi. Österby, Leufsta Carlholm, Strömsberg, Ullfors, Gimo, Wattholma. Söderforss och Elfkarleö. Tillverknings-beloppet var, sistlidet år, vid Österby 2,709 Skeppd. 8 Lpd. 5 Skålpd., vid Leufsta, med Carlholm 5,394 Skeppd. 10 Lpd., vid Strömsberg 1,890 Skeppd. 5 Lpd., vid Ullforss i,5o3 Skeppd. 1 5 Lpd., vid Gimo, 1,498 Skeppd. 5 Lpd. 9 Skålpd., vid Wattholma t,454 Skeppd., vid Söderforss 3,889 Skeppd. 10 Skålpd. och vid Elfkarleö r,3o8 SkeppiJ. i5 Lpd. Manlif■ictur-tillverkning.
Det oaktadt blir itltet af de nu brUkliga målkärl, hvarmed tunnans afdelnihgar pläga mätas, för landtbrukaren obrukbart, emedan, då rågen särskildt med kappmålet tillägges, de kunna nyttjas i hans énskildta bruk , utan att han behöfver anskaffa mer än tunnans minsta fördelning, måttet, hvilket han till och med kan umbära, så länge han ej finnér sig interesserad att vänja sig vid den delning af tunnan, efter hvilken skattesäden skall mätas. Genom möjligheten af detta gemensamma användande af båda fördelningarna, Utan att de kunna med hvarandra till någons skada förblandas, kan man hoppas att tunnans decimal-fördelning, inom få år, skall blifva en för Landtmannen så bekant sak, att han företrädesvis skall deraf betjena sig. Biktnf lill Jtiki-St. Pral• lii ta Sätil. IJ3J* 3o6 Betänkande om Mätt, Mål och Vigt'. Att tunnan för alla varor skall vara Ilka stor, torde icke böra sättas i fråga, hvadan således tunnan af malt, salt och kalk hädanefter kommer att utgöra 63 kannor. Malträntor och Salt-tullen måga derefter beräknas. Tunnans multipler utgöra icke någon sär-, skildt enhet. De som för kol och kalk brukas,' under namn af Däst, medföra ingen fördel och. behöfva ej i slatsmålet upptagas, hvilket man räknar endast i tunna och mått. Då tunnemålet ingår på så mångfaldigt sätt i allmänna hushållningen, har Vetenskaps-Akademien ej ansett sig böra föreslå, att alldeles bortlägga det; men Akademien kan icke lemna detta ämne, utan att anföra de fördelar, som synas blifva följder af att, i spannmålsmätning, icke mera betjena sig af tunnan. Detta mål är en alldeles för stor enhet. Sedan tunnan från 56 kannor blifvit ökad till 63, utgör den mera än hvad en man af vanliga kroppskrafter förmår att utan öfverspänning bära.
Då kunde R. o. Ad. väcka anspråk derpå, att blifva dömd af sina likar, för att komma i åtnjutande af sina rättigheter. Förändrade tidsförhållanden hafva emedlertid inträdt. R. 13* 196 Den 5 Mars e. m. o. Ad. tillkommer det icke, att i det 19:de århundradet omgifva sig med privilegier såsom en ringmur emot anfall. Just denna ringmur föranleder anfall eller åtminstone ovilja. R. o. Ad. tillhör det numera, att utgöra en länk af folket och att, genom deltagande i de allmänna bestyren från kommunal-styrelserne ända upp till Konungens Statsråd, bilda, så att säga, en folkaristokrati, att innehålla på samma gång det aristokratiskt stabila och det demokratiskt rörliga elementet i samhället, hvilket just utgör kännetecknet pä den rätta konservatismen derföre, att den bibehåller jemnvigten. Men skall R. o. Ad. intaga denna plats i samhället, måste den äfven dela lika rättigheter med det öfriga folket. Den måste t. o. m., om olägenheter åtfölja samhälls-institutlonerne, underkasta sig dessa olägenheter, men samverka med folkel för att utplåna dem. Detta är mitt svar på de gjorda invändningarna om felaktigheterna i de första instanserne, och finnas dessa felaktigheter, så låtom oss tillse, att de blifva afhjelpte. Detta är samhällets pligt, men deremot är det ingalunda R. o. Ad:s rättighet, att söka värna endast åt sig ett bättre forum, och låta det öfriga folket lida, i den händelse de öfrige instanserne äro illa sammansatte. Således, R. o. Ad. kan icke längre åt sig värna en sådan institution. Lagens och rättvisans idé mäste abstract göra sig gällande och tillämpas så för Adelsmannen som daglönaren och arbetaren. Det är likgiltigt. Hvilken grund kunna vi väl söka för bibehållandet af denna institution? jag vill nu genomgå de skäl, som af föreg:de talare blifvit anförde. Man har sagt, ali de öfrige Stånden hafva privilegierade domstolar. Jag bestrider det. Stads-domstolarne har man ansett såsom privilegierade.
I stället för de vanliga silfverstakarne med vaxljus — han, hvars hjerta egde så mycken verklig takt, ville icke pråla med dem inför armodets barn — stodo ett par kopparstakar med talgljus på bordet, och deras röda lågor med de tjocka svartbruna vekarne kastade sitt melankoliska ljus öfver det närvarande sällskapet. Det var fattigt folk af alla åldrar, som stod i kö ända ut i den yttre salen. En efter en trädde de fram, och hvar fick sin strut, och många fick två; de stora strutarne innehöllo min fars privat-allmosor, de små innehöllo fattigkassans pengar. Jag satt bredvid min far på en hög stol och räckte honom strutarne. Han ville, att jag skulle lära mig ge, och i det fallet var han en utmärkt läromästare. Det fins många menniskor, som icke förstå att ge, oaktadt de eljes ha hjertat på rätta stället; det varar så länge innan hjertats vilja hinner tillryggalägga vägen till kassan. Den goda viljan åker med postskjuts mellan föresatsen och dess realiserande; det tar så långt tid. Men mellan min fars hjerta och hans kassa tycktes en jernväg redan ha kommit till stånd. Att han icke blef rik på dessa jernbane-transaktioner, faller af sig sjelft. Man förtjenar mer på andra slags jernvägsaktier. De flesta af min fars klienter voro gamla kvinnor, och ännu på senare tider, då hans egna förmögenhetsomständigheter började bli allt annat än glänsande, hade han ett sådant klientel af bedagade kvinspersoner, som han gaf små pensioner. De stodo på lur öfverallt, der hans väg gick fram, och han hade på så sätt en hemlig lifvakt af gamla gummor, liksom salig Robespierre i verlden. I detta åldersgråa garde fans mer än en käring, som alldeles icke sprang efter honom af nöd, utan af idel klockarekärlek till hans person.