Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remitterades till Allmänna Besvärsoch O economieUt skottet ett af Anders Danielsson från Elfsborgs Län i dag inlem undt anförande, i anledning af Herr Justelii hos BorgareSlåndet väckta, och till nämnde Utskott remitterade motion, i fråga om Gårdfari handeln. Den 25 April 1834* Från Hö glo fl. Ridderskatet oell Adeln. S. D. Återremitterades StatsUtskottets den 10 och r5 dennes på bordel lagde nedannämnde ULlåtanden: ]N:o 35, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer!, angående lindring i vilkoret! för begagnandet af det utaf Rikets Ständer till återuppbyggande af Staden Borås anslagne Låneunderstöd; N:o 3^, angående afskaffandet af Bor gholms Garnisons service-medel , samt D.ekliepenningarne; N:o f\i, i frågan om Kongl. Förste LifMedicus af Pontius bibehållande vid ett Pensionsanslag. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln nedannämnde den i5 dennes på bordet lagde Belänkanden ifrån Allmänna Besvärsoch Oeconomie Utskoltet} nemi.; N:o 19, i anledning af väckt fråga om anläggning af en Köping i "Wittsjö by af Westra Göinge Härad och Christianstads Län, samt inrät tande af ett PostContor derstädes; N:o 22, i anledning af väckt motion, om utlåning af Beklädnads-Cassornes medel; ioS Prat.
Emot 64 §. 2 mom, får jag också lika vördsamt mig reservera; ty, ■om man med allvar vill förekomma det här förut omnämnda förderfliga lonnkrögeriet, finnes väl ingen annan utväg, än att på kortaste möjliga lid få den brottslige till bestraffning befordrad; och lill vinnande af detta ändamål anser jag lämpligast vara att stadga , det vederbörande Landshöfdingeembete må upptaga och afdöma de inför samma Embete angifne förbrytelser emot denna Förordning, hvilka blifvit å landet begångne. Skulle sådane brott på landet endast hänskjutas till Härads-Rätternes ompröfvande, så blifver påtagligt, att i de Härad, der ett eller tvänne ordinarie Ting inträffa under årets lopp, lönnkrögaren fortfar, åtminstone till inställelsedagen, u,ti sitt förhatliga yrke. Den senare perioden af de sammansatta Utskottens förslag visar ock, att dess Ledamöter haft för afsigt åstadkomma, inom släder, der Police-inrättning fipnes, en ferme bestraffning af förbrytelser emot denna Förordning, till följd hvaraf jag i sanning icke kan förstå, hvarföre förbrytaren å landet skall behandlas med mer skonsamhet eller öfverseende, om det icke härleder sig blott ifrån majoritetens före och efter voteringen uttryckta öfvertygelse, att i detta fall tillstyrka en mindre begränsad laglöshet å landet än inom städernas område. Huru denna consideration emot landsbjggdens lönnkrögare och supare kunnat gjort sig gällande, lemnar jag åt de skarpsinnigare att förklara. Jag kan emedlertid ej frångå min öfvertygelse, att, om man vill förekomma brott, Lagarna böra vara sådana, att den, som kunde känna sig frestad alt dem öfverträda, kan vara viss, att straffet oförtöfvadt följer missgerningen i spåren, och anses således af behofvet högt påkalladt, att öfverträdelser emot den föreslagna Författningen böra och kunna af vederbörande anmälas hos hvarje orts Landshöfdinge-Embete, så vida beslaget icke göres inom en månads lid, före den dag, lill hvilken ordinarie
På dessa grunder och framför allt derföre, att latitudsystemet, hvilket redan i många fall var antaget af 1734 års lagstiftare, som till och med stundom öfverlemnade åt domaren en vida större pröfnmgsrätt, än nu är i fråga, sedermera blifvit i vår lagstiftning häfdvunnet, utan att någon allmännare olägenhet deraf försports, anser Utskottet förutnämnda motion icke förtjena vidare afseende.» »I sammanhang härmed anser sig likväl Utskottet, på sätt ofvan är yttradt, böra angifva en irring i fråga om systemets tillämpning, som dock mera i theorien än i praxis stundom förnummits. Man hör nemligen någon gång påstås, att, såsom man uttrycker sig, i vanliga fall, eller då hvarken försvårande eller mildrande omständigheter förekomma, domaren borde uträkna alt medium af den för brottet stadgade latitud, och bestämma detta medium såsom straffpåföljd för brottet. Denna sats, till sjelfva sin grund oriktig, skulle ock, om den vunne allmännare insteg, kunna föranleda åtskilliga vådor, bland hvilka jemväl.den att ransakningarne icke komme alt blifva förda med den större omsorg och noggrannhet, som latitudsystemet brafver. Att brott skulle kunna förekomma utan hvarken försvårande eller mildrande omständigheter, är en orimlighet; men väl kan det någon gång inträffa, att dessa olika slags omständigheter så uppväga hvarandra, alt det för mensklig blick är svårt alt afgöra, hvilka äro de öfvervägande. Hvad som dock ingalunda kan medgifvas, 11 82 är, att dessa fall skalle vara de vanligast förekommande. Skulle lagstiftaren ansett detta vara förhållandet, hade han väl för hvart brott utsatt ett bestämdt straff, endast medgifvande domaren att vid försvårande omständigheter höja och vid mildrande sänka straffet intill en viss gräns
Orden i dessa föreskrifter lyda: ”Detta bidrag af Staten er hålles likväl ej för nästa år, eller för något af de påföljande åren, innan Revisoreme för det näst föregående iniygat Byggnadens fortsättning med full drift, efter den stadgade Planen, och tillika, att af det tecknade Aetie-Capitslet blifvit inlordrade , i den ordning Reglementet föreskrifver, nemligeo Ig 1 f , 10 procent, I8r6, iO proCent, samt xgj8 och l82o, hvarje år 10 procent3 äfvensom, i händelse Bidraget skulle komma att fortfara efter är 1820, infordras år 1822, lö proCent, och sista ioidedelen af Actie*Capitalet år igaa. —- Om under något år allt påräknadt Arbete icke skulle kunna utföras, så medgifva Riksens Ständer, att uen besparade Summan må det påföljande året få begagnas, men att den del af Anslags-Summorna, som år 1820 eller det år, då nästa Riksdag derefter inträffar, icke är till Arbetets fortsättning disponerad, ingalunda må anses såsom en Bolagets ovillkorliga fordran”. Samt vidare: ”Att Banco-Styrelsen må hädanefter äga ovillkorlig rätt, att erbåda fullständige upplysningar och förs lag öfver det verkställda och tillernade Arbetet; samt att anmärka allt som finnes strida emot de villkor , hvarunder Bolaget erhållit Bidraget, eller afvika från den af Kongl. Majit för hvarje år fastställda Arbets-Planen, äfvensom allt hvaruti misshushållning kuude förspörjas, med rättighet att innehålla Anslagen, intiil dess förklaring, som af Banco-^tyrelsen godkännes, blifvit aflemnad eller nödigt afseende gjordt ä det, som till rättelse är uppgifvit”. Den 25 April. Det är i följd af dessa föreskrifter och den på dessa grunder af Directionen årligen upprättade Arbets-Plan, hvilken , försedd med Konungens Höga påskrift, alltid blifvit öfverlemnad till Banquen, som man gått till väga. Uti den är noga utstakadt huru mycket
Jag hemställer till hvarje opartisk domare, sorn gör sig besvär att tänka uti saken, örn icke det är allmogensi trakten fördel, som köpingens stapelstads-halt isynnerhet skulle befordra. Deröfver, att ofvannämnde betänkligheter blifvit yttrade, förundrar jag mig ej. De äro förestå f vade af städ erne Calmars och Westerviks enskilda intressen, och man kunde knappast begära, att de skolat vara annorlunda. Den enda olägenhet, som torde uppstå för förslagets bifallande, är den af en mera kostsam Tull-personal, än i köpingen nu finnes. Denna ökade kostnad torde dock tili största delen ersättas genom ökade tull-umgalder, och, om än samma kostnad ej fullt ersattes härigenom, så torde dock ej detta böra få öfverväga en hel allmoges fördel. Hvad beträffar förmenandet om lättheten för bedrifvande af lurendrejeri; så torde trakten vid Calmar eller Westervik vara dertill lika tjenlig, sorn den kring Döderhultsvik. — Detta brott kan likväl och lika lätt föröfvas vid köpingen nu, som om den erhåller stapel-rätt. Jemte det jag vid denna min reservation bifogar 2:ne bevis, innehållande uppgifter om tillgångar på export-artiklar för köpingen m. m, får jag ödmjukligen föreslå: att Rikets Högloft. Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, antingen alt. stapelstads-rätt måtte köpingen Döderhultsvik förunnas, eller ock att Kongl. Majrt måtte täckas i Nåder förordna om en ny undersökning i orten af de förhållanden och omständigheter, som å frågan inverka, och derefter fatta Sitt Nådiga beslut i ämnet.” N: o 120. Auk. till Exp. Etsk. d. Mor, kl. 6 e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om Landsf.scalstjensternea af skaff ande. I detta ämne äro till Utskottets handläggning öfverlemnade 2:ne serskilda motioner, den ena väckt inom Kögloll. Ridderskapet oclr_ Adeln af 24 Allm, Besv,- och Ekon,-Utskottets Betänkande, N',o 120.
Första punkten af 3 § skall lyda sålunda: Är någor sak genom vad kommen till Hofrätt, och gifver sig en annor först der an: finnes hans talan sådan, som i 1 § sägs; gånge dermed, som der föreskrifves. 19 kap. 1 § ändras sålunda: Reser någor bort, då hans sak för rätta är, utan han häfver domarens lof dertill, eller laga fullmäktig ställt, och rätten det kungjort; bote i Underrätt fem daler, i Hofrätt tio daler, och gånge ej dessmindrc dom i saken. 20 kap. Andra punkten af 1 § ändi'as sålunda: Göra de det ej; bote så svaranden, som käranden, i Underrätt tio daler, i Hofrätt tjugu daler. 21 kap. 4 § ändras till följande lydelse: Häfver man Underrätts dom för sig, men tappar i Hofrätten; då bör kostnaden å båda sidor emot hvarannan qvittas, der domarenej finner de omständigheter i något mål vara, att endera ändå rättegångskostnad gälda bör. Äro i saken åtskilliga käromål, och vinna eller tappa parterne deri ömsom; då stånde ock hvar sin skada. 22 kap. De två första punkterne i 1 § erhålla följande lydelse: I Hofrätt skall någor af rättens ledamöter, i lagvadda eller der instämda saker, Expeditions-Utskottets Förslag till lind. Skrifvelse } N:o 1/j.o. 205 saker, skriftlig berättelse om deras sammanhang uppsätta, innan de till dom företagas. I Underrätt måge parterne det ej äska, der rätten ej sjelf linner, att sakens vigt eller vidlyftighet det fordrar. Tredje punkten i 2 § skall lyda sålunda: Sist upptecknas inlagorna, att kunna rätten föreläsas, efter den tid, som de inkommit; och rätten gifve sedan den berättelse till parterne ut, med förelagd tid och vite, i Hofrätten tio, i Underrätten feni daler, att den hvar för sig genomse, underskrifva och återställa. 23 kap. 1 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 15 Juni 1818, ändras sålunda: Å häradsting, så ock vid laga syn i jordatvist, må ej dömas, der ej sju i nämnden äro.
Det finnes en annan njutning, som är värdigare och som Verkligen medför hvila för arbetaren, och detta är, när de sluta sig inom familjen, bilda sig till ett kristligt samfund, ett kristligt hem, och der Söka genomlefva både den dagens och lifvets betydelse inom sig. Vi hafva sett, Mine Hrr, åtminstone här inom hufvudstaden (min erfarenhet sträcker sig icke långt derutom) huru för några år sedan utkom en lag, om hvilken jag icke vågar döma i denna stund; jag menar lagen om näringsfrihet. Jag vill tro att den är god, emedan E. St:r antagit och K. M. sanktionerat den, men säkert är, att den framkallat ganska sorgliga verkningar på hemlifvet. Den har framkallat att lärlingen icke längre är medlem af familjen, att lärgosSeb icke längre vill tillhöra densamma, och jag har bevittnat, att när familjen velat hembjuda dessa att deltaga i sin glädje, så är det just de, som mest sväfvat ut i sinnliga njutningar och mången gång kommit tillbaka i det skick, att husbonden varit nödsakad att lossa det lilla ytliga band, sorn ännu mellan dem finnes qvar. Enda medlet till att förbättra och uplysa dem ar att lära dem ge akt på sabbatens betydelse. Sabbaten är till för menniskans »kull och menniskan icke för sabbatens, och jag tror icke att vi D én 11 Mars t. m. 135 hafva rätt att i vår lagstiftning gifva den en mindre betydelse än det) verkligen eger. Frih. Posse framhåller dessutom en annan sak. som väl tål vid att läggas på minnet. På K. St:rs tiord hvilar, i följd af en K. M:S remiss, frågan om en utvidgad religionsfrihet. Vi veta icke hvad verkan denna frihet kan hafva, när den en gång kommer; men vi veta likväl ett — att den skall framkalla söndring Icke det att jag fruktar söndring, ty jag vet att, der stora rörelser framgå, der går Kristus fram; men alla dessa rörelser, sorn komma att framgå, äro icke alltid sanna och bära icke alltid öppen sköld.
Maj:t och Kronan förlusten af oftanämnde qvarn-ränta från skattläggnings-dagcn till slutet af år 1837; hvarefter denna räntas hela belopp, utgörande 427 rrdr 24 sk. måst. af Dahlström ensam till | Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 42. Kronan inbetalas, enär Ugarph, som blifvit försatt i konkurs-tillstånd, saknade all tillgång för fullgörandet af den honom ålagde ersättnings-skyldighet. Men då liäradsskrifvaren Dahlström med en talrik familj befunne sig i högst torftiga omständigheter, har ofvanbemälde motionär nu till Rikets Ständers pröfning och behjertande anmält hvad härvid förekommit, med hemställan, att sagde belopp matte varda till honom återställdt. Utskottet, som tagit kännedom af de i motionen uppgifna samt af dervid bilagda handlingar vederbörligen styrkta förhållanden, har häraf inhemtat, att det, enligt Kongl. Kammai-kollegii Cirkulär-bref af den 22 November 1815, ovilkorligen ålegat kronofogden Ugarph och liäradsskrifvaren Dahlström, att, efter förrättad skattläggning, genast påföra, den åsätta räntan från skattläggnings» dagen, äfvensom att, ifall ändring eller inställelse deri icke inom sex månader förordnades, samma ränta uppbära och redovisa vid påföljd att, der sådant försummades, sjelfve ansvara för räntans gäldande. Då uraktlåtenheten att behörigen iakttaga hvad sålunda var stadgadt icke kan betraktas annorlunda än såsom en tjenste-försummelse samt de i afseende på ofvannämnde skattläggningsärendes behandling förekommande omständigheter synas icke utgöra tillräckliga skäl för eftergifvande! af den ersättnings-skyldighet, b emälde häradsskrifvare genom denna tjenste-försummelse sig ådragit, får Utskottet hemställa, att dén härom gjorda framställning icke må af Rikets Ständer bifallas. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 Febr. 1854, kl. 5 e. m.
Ett sådant förfarande innebure utan tvifvel ett våldsamt och orättfärdigt ingrepp i eganderälten, och det har icke heller, så vidt jag vet, af någon blifvit ifrågasatt att sä skulle ske, utan man har alltid medgifvit, att alla Bankens och enskildas före myntförändringen utgifna förbindelser skulle inlösas efter 1830 års myntfot. Men då skulle, på sätt Utsk. ganska riktigt anmärkt, Met inträda, att de före myntförändringen utgifna sedlarne komma att fä eli annat värde än de, sorn efteråt blifvit utgifna, enär de förra lydde på en större och de sednare på en mindre qvantitet silfver, och att följaktligen ett slags agio dem emellan skulle upkomma och behöfde tagas i betraktande vid alla liqvider så väl emellan Banken och de enskildte som mellan de sednare sinsemellan. Enahanda skulle förhållandet blifva emellan det gamla och nya silfvermyntet. Alla dessa omständigheter utgöra onekligen svårigheter af ganska stor betydenhet och hvilka, enligt mitt förmenande, måste mana till en synnerlig försigtighet i dessa afseenden; men jag går längre, och påstår, att äfven om dessa serskilda olägenheter kunde förebyggas, sä utgör likväl hvarje slags förändring i ett helt lands gångbara mynt redan i och för sig sjelf en så ömtålig sak, att man i det aldra längsta bör betänka sig, innan man företager något dylikt. Ty äfven om en sådan förändrig endast skedde under iakttagande af de samvetsgrannaste bestämmelser till skyddande af de enskiltes rätt, så är det likväl otvifvelaktig!, alt ensamt det moraliska intrycket af en rubbning i penningeväsendet, helst då dermed åsyftas en försämring af myntet, skulle verka ganska menligt på våra penninge-förhållanden i allmänhet både inom och utom landet.
28 ligt ådagalägga Rikets Ständers behörighet, icke blott att bifalla eller, på sätt i förevarande fall skett, vägra de anslag, Konungen äskat, utan äfven att besluta, det Statens medel, vare sig de till vissa summor beräknade inkomster, om öfverskott deri skulle finnas, eller de till serskilda ändamål eller hufvudtitlar gjorda anslag, om besparingar deraf uppstå, icke må användas till fyllande af uppgifna behof, hvilka Rikets Ständer ägt tillfälle att pröfva och funnit icke vara för handen, följaktligen ej heller till bestämda lönanslag, angående hvilka en sådan pröfning vägrande utfallit; ett beslut, hvars grundlagliga begränsning synes obestridlig, helst dervid tillika blifvit urskiljd och uttryckligen erkänd Kongl. Majlis höga rätt, att disponera om dessa öfverskott och besparingar för bestridande af oförutsedda kostnader eller tillfälliga utgifter, hvilka emellan Riksdagarna förekomma och kunna finnas nödvändiga.
Handtverkare, Kronans, samt vid Hofvet och de Kongl. Spectaklerna. Hos Borgare-Ståndet bar blifvit anmärkt, att dessa borde beskattas lika med andia handtverkare, samt att Kronans handtverkare vid Amiralitelet borde befrias från bevillning af annan inkomst, än deras löner. Då likväl ifrågavarande handtverkare vanligen äro försedde med löner, anser Utskottet den föreslagna beskallnings-grunden mest lämplig. pag. i5. Hästhandlare. Inom Ridderskapet och Adeln samt Borgare-Ståndet är anmärkt: alt stadgandet om meddelande af pass åt dessa personer, vore en ekonomisk lagstiftning; alt de borde erlägga minst 5o R:dr, samt att det borde tydligen bestämmas, att med ”försäljare” förstås ”delegare” i handeln och icke drängar, hvilka senare ej borde beläggas med denna bevillning. I afseende på anmärkningen mot stadgandet om förpassningen, får Utskottet åberopa sitt bär ofvan meddeldte Ullåtande, rörande Rikets Ständers uteslutande Lagstiftningsrätt, i hvad angår allmänna bevillningen; och då den ifrågasatte förändringen skulle medföra osäkerhet vid tillämpningen, och snarare föranleda minskning, än förhöjning i afgiften, anser Utskottet sig böra vidblifva hvad i berörde hänseende blifvit föreslaget. pag. i5. Informatorer, bos enskilde. Inom Ridderskapet och Adeln är anmärkt, att classificationen i nu gällande Bevillnings-Stadga borde bibehållas. 20 13 ev illningsUt skottei 5 Utlåtande , iV-'0 27. Då Informatorer, i och för den flön de hos enskilde åtnjuta, äro närmast jemförlige med embelsoch tjenstemän, anser Utskottet en lika skattebestämmelse, somför de senare, här lämpligast böra ega rum; oell får derföre föreslå den förändring i Utskottets förslag, all, i stället för den utförde minimi-afgiften, 1 R:dr 24 sk., som borde försvinna, må införas följande hänvisning: J’lika med tjenstemän, se s:dra pap. i5 och 16» Krögare och Krögerskor.
Hvad serskildt beträffar den anmärkn., som blifvit gjord deremot, att ifrågavar. skrifvelse ej innehåller något förslag, utan att den endast skulle öfverlemna Gr. von Rosens förslag till StatsUtsk. så finnes det väl ingenting bestämdt föreskrifvit, på hvad sätt K. 51:s skrifvelser skola vara uppställda, antingen det framställda förslaget skall inlagas i sjelfva skrifvelsen, eller K. M. vid Sin nåd. skrifvelse kan foga detta förslag. Det är gifvet att, om K. M. ej ansett Gr. von Rosens förslag värdt uppmärksamhet, så hade Han ej skickat det till StatsUtsk. På dessa skäl tror jag ej någon anledn. för R. o. Ad. finnas, att nu gå på annat sätt tillväga, än vid de föregtde tillfällena. I denna fråga är dessutom väckt en enskild motion, hvilken Utsk. 7 H. 17 258 Den 29 Juli f. m. väl ej serskildt besvarat, men hvilken, — då den innehöll ett annat sätt att understödja jernvägsföretag i Sverige, hvilket Utsk. ej ansett för Staten så förmånligt som det, hvilket genom den K. skrifvelsen blifvit Utsk. meddeladt — Utsk. dock har, med åberopande af den K. skrifvelsen sagt sig med ifrågavar. förslag äfven hafva besvarat. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Mine Hrr! Den af Hr von Hartmansdorff, emot formen för öfverlemnande! utaf den K. skrifvelsen till StatsUtsk., gjorda anmärknm anser jag för min del helt och hållet och oemotsägligt grundad på Riksd.Ordms 27 §, 2 mom. som lyder sålunda: ”Propositionerne rör.-de grundlagars eller öfriga lagars och ekonomiska författningars stiftande eller förändring, jemte andra mål, dem Konungen, under riksdagens lopp, vill Ständerna meddela, tillställes genom en statsrådets ledamot hvarje Stånd i dess plenum”. 83 § R.F:n säger att grundlagarne skola ”efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas;” och de af Frih.
Föredrogs å nyo och gillades följande från nedannämnde Utskott inkomne samt den 27 sistl. September em. på bordat lagde Utlåtanden Från StatsUtskottet *. af den 20 sisth September: No 494 öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden angående de för beklädnaden vid Nerikes Regemente anslagne Hemmansräntor; Från Stats samt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskotten: af den 15 sisth September N;o 49S i anledning af väckte motioner röj 1052 Fröt. Utdr. d. 3 October. 1823. rande Indelda Cavalleriets samt Rotebåtsmännens beklädnad, equipering, m. m. S. D. e. m. Wid förnyad föredragning bifölls StatsLagsamt Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottens den 15 sistl. September under N;o 497 afgifne, samt den 30 derpå följde e, m. på bordet lagde Betänkande, angående en friare disposition af Ekeskog3rne i Riket, S. D. e. m. Wid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 20 sisth September under N:o 493 aflåtne, samt den 27 derpå följde e. m. på bordet lagde Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, uti frågan om anslag af allmänna medel till reparationskostnader å Kongl. Svea LifGardes Cassern; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, enär sednare alternativet redan blifvit af de öfrige tvänne RiksStånden bifallet, för dess del dervid låta bero. Från Högv. PresteStåndet. S. D. Upplästes ett ifrån Högloft. Ridderskapet och Adeln ankommet ProtokollsUtdrag af den 30 sisth September med inbjudning till instämmande i Höglofl.
Län: alt den indelning al all Skiftesmark i 2:ne classer, nemligen: Inlösningsoch Åfrösnings-jord, hvarom ifrågavarande § handlar, vore, i Motionairens tanka, olämplig för Rikets ISorra provincer, och, utan delegares förfång, destomindre verkställbar, som i beräkningsgrunden icke ingår den så oviikorligt nödvändiga skillnaden på åker och äng: en skillnad, som i 1783 års Storskiftes-Stadga är vorden iakttagen. ”Innehållet af denna § afser ingalunda, ”i Utskottens tanka, någon ändring i hvad ”förra Skiftes-Författningar stadgat angående ”egornes beräkning och fördelning, utan har ”endast till föremål att häri bereda mera ”lätthet och redighet. Till förekommande ”af misstydning, finna dock Utskolten nödigt att föreslå det tillägg, att bland In”rösnings-jorden serskildt upptagas och ut”märkas bör: Åkern, Ängen, samt hvad till 38 Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N. o 8. ”odling af Åker eller lill Äng tjenligt är, ”och att, med afseende härå, skiftes-lägg”ningen bör så verkställas, att hvarje hemVnans-lott må komma i åtnjutande af dess ”tillständiga rätt så af det ena som af det ”andra, eller tjenlig odlings-lägenhet dertill.