Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt komma, i afseende på utbetalningen af de lör ifrågavarande byggnadsföretag anslagna allmänna bidrag, jemväl att tillämpas de i 6 och 8 mom. af 17 §. meddelade allmänna föreskrifter; och hafva Rikets Ständer till Kongl. Majst i underdånighet öfverlermiat alt med Bolagets Direction i Nåder låta afsluta ordentligt conlract, innefattande öfverenskomma vilkor, rättigheter och skyldigheter, hvilket contract dock bör vara upprältadt inom Elfe år, efter det Rikets Ständers rörande denna fråga fattade beslut blifvit hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmäldt. §. 7. Till fullbordande af undersökningen, angående en ifrågaställd eanal-ledning emellan Hjelmaren och Wenern samt spridandet af kännedomen derom, hafva Rikets Ständer anslagit Sex Tusen Sexhundra Sextio Sex Riksdaler 32 sk. alt, i mou af behof, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga disposition, utbetalas. §. 8. Till amortering af ett för Linköpings hamnbyggnad och Stångåns upp - Stats-Ulskoltels Memorialj N.-o 580. muddring upptaget lån, deruti Staten, enligt Kongl. Brefvet den 14 April 1837, skall till hälften deltaga med 1,080 R:dr ärligen under 19 år, hafva Rikets Ständer för innevarande samt nästföljande 3:ne år å Riksgälds-Contoiret anvisat Fyra Tusen Trehundra Tjugu R:dr, hvilka, efter derom i vederbörlig ordning gjord anmälan, under berörde 4 år utbetalas. §.9. Rikets Ständer hafva anslagit en summa af Två Hundra Tusen Riksdaler att, under 4 år, utgå med 50,000
P. vid Ph armaceutiska institutet •••,—• Por ^-uppbörden i Piket Postverket Proprie-balanser Bilagan litt. A. vid Publika hus i Stockholm Reservationer, till Revisionens protokoll sid. 13. » 33. » 133—135. » > 39. » 199,201-202. — 287 — Revisions-berättels e n. jReververade behållningar å hufvudtit - Iarne sid. 9. Restantier » 5. Revision, tiden för nästa » 200. Riksdaler, hvad dermed förstås i revi sions-berättelsen » 199, Riksgälds-kontoret, liqvid med » 8—9. — tillgodoförda besparingar » 6—7. Riksgålds-verkets fond » 5. Bilagan litt. F. vid » 5. Riksliufvudboken » 4—5, 12. — sammandrag öfver alla deri ingående medel, bilagan litt, A. vid... » 5. Riksmuseum, Naturhistoriska » 154—155. Riksstatens anslag, brister och besparingar å » 6—9. fjerde hufvudtitel, anslagen derå, bilagorna litt. G, II, I, K, L &M. vid » 58, 67, 79. inkomster och utgifter, bil. litt. II. vid » 58. sjette dito, utgifter å » 9—10. — utgifter, bilagorna C. <fc E. vid » 5. Rotering s-kassa, Jemtlands » 82—83. Räkenskaper, stats-verkets, formulär till » 4—5. Räntekammarens hufvudbok » 4. Rönnoicska testaments-fonden » 168. Sala silfververks silfver-tionde » 24. Salpeter-fonden » 86—88. Bilagan litt. H. vid » 58. Salpeterförsåljnings-medlen » 69—70. Sammandrag öfver samtlige i 1857 års rikshufvudbok ingående medel, bilagan litt. A. vid * 5.
De känna minsann också sitt värde I Manne Nubb rasar i sitt innersta, när han ser med hvilken säkerhet, med hvilken » fräck djärfhet » de gå till mötes kvartetten från prästgården, » hvar och en sökande sin moitié precis som i en contredans ». De där flickorna äro domsvänner. Tillsammans och fru » och haft sitt skyhöga brädstaplar. På dock Mannes barnhafva de lekt » herre palats inne i luftiga den tiden förtryckte H p ss p © P jj * 9 ä D B its p. i 09 IDUN 128 H O: ™ 3: a v. P, 3 ST ga han dem af hjärtans lust, alla tre de där äldsta! Men henne, Elena, med de strålande blå ögonen och den tjocka hårflätan utefter ryggen, henne hade han aldrig förtryckt. Han hade dragit hennes kälke och burit hennes skidor om vintern. Om somrarne när det hade regnat, de leriga stigarna voro hala, genomdragna af glittrande vattenfåror och » hon » velat plaska däruti barfotad, hade hennes strumpor dinglat i hans ena hand, och hennes alltid slitna, snedgångna små kängor i hans andra. Han var en liten obetydlig gosse på den tiden! Nu var han sin egen, stod som förste man i bolagsboden, men ändå. Hon hade ej öga för honom, nej, endast för den där » domareglopen », som lättsinnigt piruetterade emot henne, dragande sin eländiga lilla spinksticka till kälke efter sig uppochnedvänd, med medarna i luften. Ja, nog skulle hon få » åka », om hon fick honom till man! Med högröda kinder och hårdt bultande hjärta står han där nu, Manne. Med krossande förakt fäster han sin blick på den lilla kälken, som » de två » med förenade krafter ej ha förmått vända på rätt köl. Elena följer hans blick, hon skrattar, rodnar, vänder kälken rätt, skakar hand med Manne, som ej släpper det nästan armtjocka rep, hvarmed han med ansträngande af alla sina krafter släpat upp sin kälke! Hans kälke är en långkälke, afsedd för hö- körning, med spjälskrindan kvarsittande.
Men Paris har redan hunnit göra mig gammal igen; äldre än jag var. ”Je m’en moque!” Jag vill icke vara annat än en gammal erke-mamma. Så kom det till öfverläggningarne om mitt rum. På det piano, som stod der, skulle eleverna öfva sig vissa timmar om dagen. Och en af lärarinnorna skulle ha sin gång genom mitt rum. Icke ett klädskåp eller en garderob; jag skulle inne i ett annat rum dela skåp med en af lärarinnorna. Anna blef svart i ögonen, när jag sade att jag icke kunde nöja mig med detta. Det blef tal om att flytta. Men hvart? Jag kände mig som kastad ut i verlden långt från både Gud och menniskor. Franskan, som babblades omkring mig förstod jag icke oftare än de sade någonting förargligt om mig sjelf. Vi kommo öfverens om att se morgondagen an. Det sista som följde mig som minne af denna dag var att min väninna, som stod qvar i matrummet, räckte ut tungan när jag stängde dörren, och sade: ”je m’en fiche!” Hvad jag kände när jag kom in i min lilla genomgångskammare med de nakna väggarne och sängen öfvertäckt af min egen filt och resschal, skall väl ej så lätt gå ur mitt minne. Jag kände mig som i en röfvarekula. Sådan var den jag påräknat som stöd! Och för resten kalla, ovänliga, förtorkade ansigten, och ett språk som jag icke förstod och icke kunde tala! Jag skref ett förtvifladt bref till Cecilia Værns unge franske vän, om han ville hjelpa mig ur klämman, och så somnade jag för första gången i Paris.242 Paris. Det är så underligt tomt och kallt att vara här. Jag trifs icke, ty jag är för främmande i allt detta ännu för att kunna rätt njuta af ensamheten, hvilken eljest är mig så kär. Vistelsen här förefaller mig närmast som en frivillig landsflykt på en kort tid. Jag betraktade den också endast på det sättet, när jag reste hemifrån. Det var som en fordran, mina landsmän hade på mig, att jag skulle se Paris. Och som jag ville gälla för en hederlig själ, så for jag.
Förhållandena emellan de lika skyldigheterne visade sig deremot uti Norges vida ringare bidrag till konungafamiljens underhåll och till kostnaderna för diplomatien, samt i det godtyckliga sätt, hvarpå Norges bidrag lill Handelsoch Sjöfarts-fonden blifvit, Sverige oåtspordt, af itorlhinget olika bestämdt. Så hade äfven Norges landt-armée, oaktadt den betydliga tillökningen i folkmängden, efter föreningen blifvit nedsatt till omkring hälften af hvad den under Danska väldet utgjorde, hvarigenom Norge, medelst föreningen, vunnit en högst betydlig årlig besparing, under det Sverige icke, i följd af föreningen, erhållit minsta nedsättning i kostnaden för sin försvarsstyrka. I stället hade Unionskabinetlet, genom den till Norges skyddande mot inträng frän Ryssland afslutade traktaten af den 21 November 1855, satt Sverige i ett komprometteradt förhållande till Ryssland. Såsom bevis på den sinnesstämning, som hos Norrmännen rådde mot ailt, som inom Föreningen utginge från Sverige, borde äfven ihogkommas det sista storthingets afslag å propositionerne derom, att laga kraft egande doniar och utslag i det ena af de förenade rikena skulle få exekutiv kraft uti gods äfven i det andra, samt om reglering af handelsförhållandena de båda rikena emellan. Emot sjelfva åtgärden vore naturligtvis ingenting att invända, då Norska storthinget egde obestridd rätt att äfven förbise sitt lands omisskänneliga fördelar; men det anmärkningsvärda läge i den ton af vresig misstänksamhet mot Sveriges afsigter, som vid detta tillfälle och städse gifvit sig luft emot brödrariket. Denna sinnesstämning hade äfven uttalat sig med särdeles uihällande bitterhet emot de unionelt diplomatiska angelägenheternas förvaltande af endast inom Sverige ansvarige embetsman, och dock saknade, i fråga härom, de norska fordringarne pä jemlikhet med Sverige allt stöd, vare sig i Grundlagen eller i Riksakten. Utlandet kände ej något annat konungarike Norge, än det, genom traktaten i Kiel, från Danmark afsöndrade och med Sverige förenade, till följd hvaraf unions-representationen tillhörde och måste ensamt tillhöra Sverige, såsom det främsta af de förenade rikena.
(Absolut öfverensstämmelse ett gränstillfälle, hvarvid det empiriska jaget försvinner). Å andra sidan kan icke oöfverensstämmelsen emellan det rena och det empiriska jaget vara fullständig, emedan hvarje handling såsom sådan måste vara åtminstone formaliter fri och sålunda äga en grad af själfständighet och den själfständighet, som af det rena jaget fordras, icke är konkret och individuell utan abstrakt och formell, emedan detsamma i sig har denna karakter. (Fichtes etik ligger emellan en negativ, men rent rationalistisk och en positiv, men formalistisk etik såsom gränsområden, emedan det rena jaget fordrar å ena sidan absolut själfständighet, å andra sidan formell själfständighet i verksamheten). Men om såväl öfverensstämmelsen som oöfverensstämmelsen kan vara endast relativ, kan alltså känslan af själftillfredsställelse och själfförakt endast vara relativ. Men såvidt är den moraliska känslan flytande och är behäftad med sinliga element. Därmed är Fichtes allmänna ståndpunkt undersökt och befunnen ohållbar. Till förtydligande häraf må äfven Fichtes speciella etik undersökas. Den sedliga driften drifver enligt Fichte förnuftsväsendet till att handla efter öfvertygelse om plikt. Däraf följer, att den också drifver det samma till att förvärfva sig öfvertygelse om sin plikt. Denna öfvertygelse vinnes genom subsumtion af det enskilda fallet under den allmänna grundsatsen. Det subjektiva kriteriet på riktigheten af denna subsumtion ligger i en moralisk känsla af visshet — samvetet —, som inträder, om den sedliga driften tillfredsställes med afseende å den sida af det empiriska jaget, som är praktisk kunskapsförmåga57. — Fichtes lära om samvetet faller under den allmänna kritiken af hans lära om den moraliska känslan. Särskildt märkes, att samvetet i sig måste innehålla sinliga momenter, emedan det måste tänkas såsom på grund af sin konkretion och omedelbarhet af individuell natur, men all individualitet enligt Fichte är betingad af en inskränkning hos jaget.
Då högtidsrocken var aftagen, jemte de högst besvärliga stöflorna, och den gamla, kära, välbekanta drägten slöt sig varmt, lugnt och trefligt till kroppen, tyckte sig vår gode professor först vara riktigt hemkommen, och vinkade madamen att afträda, medan han tog plats i den beqväma länstolen. Emellertid stod kaptenen vid ett fönster, och blickade bakom rullgardinen ut i den sköna, månljusa natten. Äfven dröjde hans blick länge och med rörelse vid hörnhuset i slutet af gatan, der, i fordna, vänligare dagar, Hilda Borgensköld bott med sina föräldrar. Ferdinand suckade djupt och lade den brännheta pannan mot den isfrusna rutan. ”Hvad, åter suckar!” sade professorn, under det han lagade sig i ordning. ”Låt det förflutna vara, min kära brorson; det duger icke att rifva i såren, om man vill att de skola läkas! Kom hit och sätt dig, så skall jag tala med dig om dina angelägenheter.” – Kaptenen framträdde och tog plats på andra sidan om det lilla bordet; men han förblef tyst, och tycktes med otålighet afvakta hvad hans farbror hade att säga. Professorn drog det ena djupa taget efter det andra ur sin pipa, smuttade på svagdrickat, och slog de smala spindelbenen i kors fram och tillbaka. ”Nå,” yttrade han ändtligen, ”hon är ju söt, lilla fästmön?” ”Ja, söt, men – kall – kall – liksom hennes hjerta vore sjelfva – fryspunkten.” ”Hm!” sade professorn, ”hvarföre gaf hon dig då ja, förklara mig det?” ”Emedan det lyckats mig att ingifva henne aktning och välvilja för mig, och emedan hon dessutom är öfvertygad, att man icke behöfver något vidare, för att vara lycklig, efter de begrepp hon bildat sig om äktenskaplig sällhet.” ”I så fall,” återtog professorn, ”ger hon icke mera än hon får, och, på mitt sätt att se sakerna, tycker jag det skulle vara en lättnad för ditt samvete; ty med din kärlek är föga bevändt; den har klarligen stannat hos Hilda Borgensköld.
Att denna Utskottets åsigt var riktig och af Rikets Ständer vidtagne åtgärder ändamålsenlige, bevisas bäst deraf, attkarta-si gillata-uppbörden för riket, hvilken år 1841 uppgick till 462,127 r:dr 43 sk. 2 r:st., redan det följande året, då den nya författningen vidtog, ökades till 505,055 r:dr 19 sk. 6 r:st. eller med öfver 40,000 r:dr och belöpte sig för år 184S till 604,671 r:dr 9 sk. 7 r:st. Någon menlig följd af nuvarande stadgande kan icke eller i öfrigt uppstå, då 17 § i förordningen lemnat tillräcklig garanti derför, att stämpladt papper alltid är att tillgå å de ställen, der behof deraf göres. Jag har således icke kunnat biträda Utskottets beslut om återinförande af detta tillägg till momentet, hvars antagande, efter min tanke, påkallat förändring af l:sta och 2:dra mom. i 14 §, hvilka nu äro oförändrade bibehållne. 17 § 1 mom. 4 o Vid det<a moment har Utskottet åter ansett sista perioden, innefattande orden „dock må hvad sålunda reqvireras, icke annorlunda än till dylikt behof, 22 -Bevillning^-Utskottets Betänkande, Ävo 6. men ej till försäljning användas* böra utgå. Jag deremot anser dessa ord stå i full öfverensstämmelse med den redaktion af författningen, jag förordat i afseende på här ofvan omförmälde 11 § 3 morn.* Uti denna reservation hafva instämt: i i.sta punkten: herr prosten Wallin; i 2:dra punkten: herrar A. Björek, Maechel, Paul Berg och C. M. Bjuhr samt Herman Öbom, Joli. Persson, Jonas Christophersson, Arf. Arfvidsson, Nils Andersson, Nils Magnusson och Nils Jeppsson. af herr P. Murén:
Den 10 April f. m. 79 Jag skall blott upptaga ett yttrande af Gr. Cronhjelm, som troligen undfallit honom utan afsigt. Han har omtalat en Konungens Rådgifvares contraproposition vid samma tillfälle, då frågan om mötespassevolancen vid sista Riksdag förevar. Jag kan icke påminna mig något dylikt. Efter min öfvertygelse skulle sådant hafva innefattat den största olaglighet, den grofsta af alla tänkbara oformligheter. StatsRådet tillstyrkte Konungen, på sätt prot.utdr., som åtföljde K. M:s Nåd. Propos., utvisar, tvenne alternativer för frågans behandling eller, rättare, tillstyrkte Konungen, att alternativt framställa frågan till Ständerna ur 2:ne synpunkter. Detta förslag om ett alternativt framställningssätt mäste komma till Ständernas kunskap derföre, att prot.utdr. måste Ständerna tillställas, och protoc, åter mäste förås på ett med sanna förhållandet öfverensstämmande sätt. Denna frågans behandling inom StatsRådet, uppkommen såsom jag nyss utvecklat, lärer väl hvarken kunna eller böra qvalificeras såsom ett contracts-project. För att slutligen yttra ännu några ord i hufvudsaken, torde det tillåtas mig att, till stöd för min åsigt, få åberopa instructionen för R. St:s Revisorer af år i83o. Det torde af ingen nekas, att passevolancecassan ditintills icke blifvit af Revisorerna, utan endast i Kammarrätten granskad, och. att den sålunda står i samma kathegori med de öfriga cassör, som linnas uppräknade uti 1 §. af berörde instruction, hvarest det heter: "att alla räkenskaper för de allmänna cassör och fonder, sorn hittills icke blifvit af R. St:s Revisorer utan endast i Kammarätten granskade, från och med dem för år 182g, böra uti årligen afslutad rikshufvudbok ingå.” Af den nu upplästa §. synes ostridigt följa, att passevolancecassans räkenskaper, lika litet som de öfriga särskilda cassornas, varit åsyftade att ingå i rikshufvudboken för 1829.
Och har med afseende härpå afgiften å ifrågavarande artikel funnits kunna nedsättas till hälften mot dess nuvarande belopp, eller 1 rdr 50 öre pr centner. säckar. För nya Säckar, tomma, utgår tullen för närvarande med 5 procent förhöjning utöfver den å väfnaden. Som emellertid dels sömnadskostnaden icke i förhållande till varuvärdet är af någon synnerlig betydenhet, dels i jemnförliga fall, der motsvarande kostnad är vida större, tilläggsafgiften blifvit betydligt nedsatt, dels ock artikeln i fråga, då den begagnas såsom emballage, inkommer tullfri, har förhöjningen i afgiften å den väfnad, hvaraf Säckarne bestå, ansetts kunna bortfalla, och sagda vara sålunda draga lika tull med väfnaden. 143 Till förfullständigande af rubriken för Sängkläder har den senare afdelningen sängkiäderaf blifvit omredigerad till hufvudsaklig öfverensstämmelse med de två sista momenten af rubriken för Kläder; hvarjemnte, till följd häraf, i den förra afdelningen tillagts bestämningen »nya». Denna förändring i rubriceringen har synts af behofvet påkallad, enär, efter rubrikens nuvarande ordalydelse, brukade sängkläder, som pröfvas öfverstiga egarens personliga behof, måste, utan afseende på beskaffenheten, förtullas såsom nya, hvilket väl icke lärer vara, hvarken afsedt, eller med billigheten öfverensstämmande. Tafvelramar förtullas för närvarande lika med det ämne, arbetadt, hvaraf de Tafveihufvudsakligen bestå, hvilket gäller äfven sådana af papp, enär dessa finnas hänförda, dels till olackerade, dels till lackerade Papparbeten. Denna artikel förekommer af synnerligt olika beskaffenhet, hvaraf följer, att en gemensam tull, beräknad, så vidt ske kan, efter medelvärdet, måste i ena fallet blifva hög, i andra låg, såsom lätteligen inses vid en jemnförelse emellan t. ex. simpla ramar af trä och fina sådana af papier mache.
Svar på aterremiss 21:o af dito om ändring i sättet för Landsoch Stads-Fiscalers tillsättande , , , , Svar på åter emiss >>>,>>»> 22:o af dito om utfärdande af ny ConsulsStadga 9*9999999999999999 23:o af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, angående serskilde bestämmelser i afseende på grunderne för befor dran till embeten och tjenster , , , , 24:o af dito derom, att Roterings-skyldigheten må upphöra, i anseende till öfverskridande eller åsidosatt iakttagande af derom afslu?ade contract 99999999 25:o af dito dels om minskning af Koteringsbesväret inom Elfsborgs Län, dels om förändrad indelning af de inom Länet förlagde tvänne Regementen, samt Passevolance-afgiftens och Beklädnads-Cassornes upphörande 99,999999999 26:o af dito om upphörande af den rotering, hvarmed i senare tider uppodlade hemman inom Helsingland och Gestrikland blifvit belagde 99999999999999 27:o af dito att alla hemman, utan afseende a deras olika natur, må deltaga i Tingshusoch Prestgårds-byggnad 999999 28:o af dito att halfva indeldta Arméen må hållas vacant under fredstid, emot en årlig afgift, som vissa år användes tilt fond för en i förening med folkskolor, inrättad ai bets-anstalt för fattige och obemedlad»; barn inom hvarje församling 9999 99999 99999999 99 29:o af dito om förändring af kongl.
Ridderstapet och Adeln bade aran anföra, tankar, pä intet sätt öfwerensstammande med mina önstningar. Jag bar äfwen blifwit underrättad, at flere tagit sig anledning at mitztro ändamälet af mina yttrade tänkesätt Men med största ledsnad har jag fatt weta at sjelfwa förtjenstcn kunnat finna sig farad af bwad jag sagt. Jag fär derföre härigenom högtidligen förklara, at jag ingen ting högre önstar, än bibebällande af den enighet, som är sä nödwändig för upfyllandet af allas odelade önstan: En god Lon. Den 2 Junk!. 433 6on8litution8 snara fullbordande och antagning. Derjemte fär jag i ödmjukhet utbedja mig et mildare omdöme af den eller de, forn genom fina förtjenster bade gjort sig berättigade til och dela allas wär oinskränkta wördnad och beundran — ware längt ifrän mig at någonsin kasta skugga der alt är dager. Jag är ingen fiende til högheten twärtom jag högaktar den förenad med en sann pan-iorism och förtjenst. Desiutom wägar jag hoppas at den, som gör sig den möda at med granskning genomläsa mitt i gär inlemnade yttrande, endast stall finna stötestenar der de böra upsökas. Friherre ak Wetterstedt, Lustaf, upläste följande: Wördsamt lAemoeml? ^ . I anledning af den i sista plenum wäckte fraga, rörande en Lommissions sättande för a t undersöka de högre Elnbetsmännens förhällande sedan Riksdagen är i8on, torde HZgwälborne Herr Laron och Landtmarstalken samt Högloft. Ridderstapet och Adeln tilläta mig at ödmjukast fä anföra nägra anmärkningar. Det är et för inbillningen och äfwen för hjertat tilfredsställande föremäl at med rättwisans och sanningens förenade och lugna styrka, kunna pröfwa och straffa hwarje oädel handling ^samhället, och sträcka Lagens kraftiga åtgärd, sä wä! til den Höge förbrytaren, som til den. ringaste brottslingen.
Befallningshafvande i ett eller flera af Länen begära tillåtelse att derstädes låta verkställa insamling af lumpor, hvilken tillåtelse Kongl. Majits Befallningshafvande skall på det sätt lemna, att hvarje lumpsamlare inom Länet ålägges att en viss andel af de lumpor han kananskaffa, efter den profcharta, som Banco-Fullrnagtige låta meddela, till Banken afstå, emot samma betalnings» vil - Den 12 Jurth vilkor och förmåner, som lian af det Pappers* lirulc, för hvars räkning han besörjer den öfriga, insamlingen, sig betingat, I öfrigt »tror Oeconomie - Utskottet för sin del, att i händelse, för al-, la de lumpor, hvilka Banken lät uti Stockholm i minut elier skålpundtals inköpa, betalningen blefve erlagd i Speciemynt, med 2 eller 4 skill, stycken, skulle visserligen en ganska stor tillgång på lumpor kunna erhållas, samt att härigenom Bankens Silfverfond ej skulle mera medtagas , än hvad till utländska lumpors inköp med redbart mynt erfordras : men öfver hvilken omständighet B iksens Höglofl. Ständer lära täckas Deras Ban* co-Utskotts närmare yttrande inhämta. Slutligen får Utskottet vördsamligen tillstyr* ]?a, att, i händelse dess nu gjorda Förslag vinna Riksens Höglofl., Ständers bifall, Riksens Ständer täcktes i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla, att alla de i och för verkställigheten häraf nödi* ge åtgärder matte af Kongl. Maja, på det sätt Kongl, Maj:t i sin vishet lämpligast pröfvar, blif* va anbefalhe och vidtagneBlifvandes Utskot* tets hemställan i detta ämne Biksens Höglofl. Ständers närmare ompröfvande vördsamligen un* rlerstälidt. Stockholm den 6 Juni 1815, pa Höglofl. Ridderskapets På Högvördiga Prestoch Adelns Uedamö* <Ståndets Ledamöters ters vägnar vägnar A. Lantingshausen. Carl Fr.
Allmänna besvärsoch Ekonomi-Utskottets förut åberopade Betänkande af d. 10 April 1810 innefattar den föreskrift, att extra roteringen borde verkställas efter den method och de grunder, som med den förut i hvar province redan verkställda ordinära regleringen och den oroterade jordens kärda förhållande lill den roterade närmast stöde ast förena. Häraf visar sig ganska tydligen, att ordinarie roteringen val borde tjena till mönster för extra roteringen, men att jemntörelsen dem imellan lik - 88o Besv, och Ekon. Jjtsk. B et ankanät ti, val icke borde stödja sig på hemmantalet* utan på beräkningen af likhet i godhet och förmåner, emedan det eljest varit öfverflöd digt att stadga, att det ömsesidiga förhållandet af bägge slagen af jord borde utrönas. Dat har väl nu mera blifvit yrkadt, att bringa extra roteringen öfver hela Riket till fullkomlig likhet; men, så vida Utskottet ej allt för mycket misstager sig, kan ett sådant förslag ej vara förtjent af afseende. Om fråga varit om stiftandet af en helt ny inrättning, hade Riksens Ständer vid extra roteringens åtagande helt säkert påbjudit ett sådant villkor; men, då nu endast förekom, att utsträcka den först verkställda roteringen till all jord, som, i kraft af privilegier, dittills varit derifrån fritagen, kunde icke lämpligen ett förhållande stadgas, som skulle bereda en så märkbar olikhet imellan den inympade delen och trädet, hvarmed den förenades. Utskottet anser i följd deraf, att, vid. skeende öfversigt och jemnkning af extra roteringen, densamma i hvarje province bör bibehållas till likhet med gamla roteringen, samt Riksens Ständers beslut af år 1811 således tjena till noggrann efterrättelse. Då stadgandet i 1811 års Kongl. Inströction, angående det högsta hemmantal, som på en rote borde bestås, härigenom försvinner, böra de Cotmxiissioner, som få Eesv. och Ekon. XJtsk. Eetånkanden.