Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ingalunda, i likhet med Gr. Lagerbjelke, anse 20 § R. O. lägga något hinder för förstnämnda alternatif, enär en till vederbörligt Utsk. remitterad K. Propos. ieke kan anses för ett ärende, hvaröfver StåDdet fattat beslnt Härtill kommer, att Ståndet, vid flera föregående tillfällen benäget medgifvit remiss å yttranden, afgifne efter motions eller propositions remitterande, men naturligtvis afgifne så snart derefter, att någon handläggning af ärendet ej hunnit i Utsk:t påböijas, än mindre afslutas; hvadan torde få förmodas, att R. o. Ad. jemväl vid detta tillfälle behagar ådagalägga enahanda prof af liberalitet och välvilja. Jag vågar föreställa mig, att det framställda amendementet kan till lycklig påföljd leda, och får derföre vördsamt och lifligen anhålla, det Hr Liljenstolpe» och mitt, i anledning af hans, afgifna yttranden måtte till StatsUtsk:t blifva remitterade. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: På grund af den af Gr. Lagerbjelke åberopade 2 0 § R. O. anser äfven jag, att R. o. Ad. ej bör gifva sitt samtycke dertill, att Hr Liljenstolpe» anförande får till T) en 7 Aprfl. StatsUtsk:t remitteras. Jag vill fästa upmårksamheten på, hvarthän ett öfvertrådande af detta stadgande möjligen kunde leda. R. o. A. beslutar ena plenidagen, att en K. M:s Propos. skall remitteras till något Utsk.; någon tid derefter kommer en ledamot och anhåller att i anledning af remissen få yttra några ord med begäran att detta äfven måtte blifva remitteradt till Utsk:t. Detta hans anförande föranleder en liflig diskussion, hvilken då sedermera skulle af Kansliet upsättas och hvartill en längre tid åtgår, och hvarförinnan ärendet icke kan inom Utsk:t behandlas och utskrifvas.
Banken eller för dess räkning levereras, med undantag af kontrolleradt verksilfver, äldre Svenska silfvermyntsorter och sådant utländskt mynt, som erbjudes til! omedelbar invexling, efter de af Fuilmägtige fastställda pris, äfvensom allt guld, hvilket likaledes varder levereradt, med undantag af kontrolleradt dukatoch arbetsguld, kommer hädanefter att, i likhet med hvad hittills vanligt varit, undergå prof af vederbörande vid Myntverket, hvilkas deröfver utfärdande attester skola utvisa ej mindre verkliga beloppet i fint, än äfven värdet i Riksdaler eller Dukater. 16:de § i nu gällande Reglemente är af följande innehåll: “Énligt §: 1 i lagen för Rikets Ständers Bank af den 1 Mars 1830, jemförd med §§ 1 och 2 i lagen angående myntbestämningen af samma dag, är Banken ovilkorligen skyldig att, när så påfordras, sina sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa efter den grund, att 128 Skillingar Banko eiler 4 R:dr R:ml gälla lika med en Riksdaler i silfver, efter den, med afseende å slagskattens beräkning i myntet, af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer förändrade 1664 ärs myntfot; börande Fuilmägtige tillse att, såvidt ske kan, prägladt sillvermynt af alla fastställda sorter städse finnes i förråd. “ Denna § innefattar alltså allenast ett sammandrag af stadgandena i lagarne af den 1 Mars 1830 angående myntbestämningen samt för Rikets Ständers Bank, likväl med ett tillägg i slutet, som har afseende på tillhandahållandet af de särskilda silfvermyntvalörerna; och angående dessa äfvensom de valörer, hvari guldmynt skola präglas, är i § 22 intagen en hänvisning till de härom gällande Kongl. Vid granskningen af nu nämnda stadganden har Utskottet tagit under ompröfning en af Herr J.
Magnusson (etablerad 1860) 46 48 Vesterianggatan Försiilj nirigslokaler: nedva 46 48 .. Botte~z, 412, t c&amp; och t w tr. upp STOCKHOLM. Största lager i Norden Kulörta o, Svar ta Y llelil&amp;c~ilii~~~tyge Kulörta och S m t a Side11t~g.w .j O bser~ era! ~ e n o i i i a r e k t a förbiudd, ~,.d i,- och utlandets föriiamsta fabrikanter kan jag ertjiida ofvannamda artiklar bättre och billigare %n iiiigiiit annan och torde en Iivar genom besiik i mina lokalw eller genom reqrisition af profvei. och mror Istt blif va öfvcrt ~ g a d om fiirdelen att hos mig fylla sina behof nf dessa artiklar. Med detta å r inydr Da,gny i sitt 10: de årsskecle. En kort. period, dd m a n ~ ~ z ä t e efter r ett ~nänniskoïifs vanligu måttstoc7c, mBa en ej oansenlig ålder, sedt från en tidskrifts synpzcnkt, 72vil7Cc~ pressalster kanske mer än asztika nzawnz ' skover7~ bru7ca vara af e n 7cortlifvad bes7c~ffe1zhet. Att Dagny trots sv&amp;ri,gheter och strider, - och att dessu ej saknats ligger i sjalfva företagets natzw - s,er si.9 i stGnzd att med o b r u t m Iwaf ' tcr och g l d t nzod åter s h d a zit en ny drgdczg i v u ~ l d e n, den JO: &amp; i ordningen, därför hur hon i friimsta rzmmet att tacka de traditioner, 7zon f&amp;tt i a r t efter sin forec / cC,nger.sku, w Tids7wift for.
Plötsligt kom ett utbrott af lunglidande henne att vakna till medvetande om, Ja, förvisso hade sorgens törnen redan att fara var å f ä r d e. H o n försökte då, hvad nått denna fagra ungmö, som vi härofvan hvila och landtluft kunde åstadkomma. I skildrat som en dödens brud; ty vid fem hopp att vara friskare, upptog hon så ånyo års ålder förlorade hon genom döden sin " Hos fotografen " har konstnären, den franske målaren J. Adam, uppkallat den täcka grupp af kattungar, som i autotypisk reproduktion från V. Silfversparres grafiska anstalt medföljer detta nummer, utgörande den sedvanliga planschen för november månad. Vi hoppas, att den intagande kvartetten kommer att väl behaga våra läsarinnor. kampen för tillvaron. Men endast några få solhvarf hunno dock förgå mellan början och slutet af hennes bana som en vaken och plikttrogen lärarinna. Likt en dödsskjuten liten fågel flög hon så hem för att hvila sina trötta vingar i det lugna b o, hennes kärleksfulla systers förutseende omtanke nu beredde henne. Dock, där fick hon ej stanna. Nej, ut till terpentinångande furuskog måste hon styra kosan, om lifvet skulle kunna räddas. Ensam, men glad och frimodig som alltid, sökte hon så att vid ett sanatorium återvinna sin förlorade hälsa, men fann i stället döden, ty härvidlag, som så ofta, kom hjälpen för sent. Men denna lilla vemodsfulla sannsaga om ett i förtid sköfiadt lif är tyvärr ej enastå- ende i vårt land. V i d tusentals för tidigt öppnade grafvar skulle man kunna säga ungefär detsamma, nämligen att man, först då det var för sent, upptäckt orsaken, hvad som vållat, att den unge plötsligen bleknade af och sedan ofta med stormsteg gick döden emot. Men, Gud vare lofvad, de unges grafvar hafva ej blifvit bäddade förgäfves.
För öfrigt har Iduns grundläggare och fortfarande utgifvare alltid haft den oskattbara förmånen att omkring sig äga honom hängifna och hvar på sitt område duktiga och nitiska medhjälpare, och då han nu gifvit efter för läsekretsens från så många håll uttalade önskningar att låta densamma få en liten inblick bakom kulisserna, har han ej kunnat underlåta att åt dessa sina medhjälpare gitva ett offentligt erkännande, på det Iduns ärade läsarinnor må få kunskap om det goda och i allo harmoniska samarbete, som är rådande på deras egen tidnings byrå, och af hvilket de äfven själfva äro de närmaste att få njuta frukterna. Måtte dessa ständigt utgöra sinnet föryngrande Idunsäpplen! Allra sist vårt varmaste tack, vänliga läsarinna, för den uppmärksamhet, hvarmed ni följt dessa små interiörer ur Iduns hvardagslif, dessa korta återblickar på dess nu tioåriga » historia ». Aldrig hafva vi själfva lifligare än just vid slutet af denna öfversikt förnummit, hur ringa våra egna krafter varit, hur bristfällig förmågan, om än ärlig viljan. Den aldrig svikande välvilja, det milda öfverseende, Sveriges kvinnor bevisat oss, ha varit oss stöd och staf och banat vä- gen. Och den högsta önskan vi kunna nära vid tioårsskedet, är den, att äfven framtiden må förunna oss samma gåfvor. 1 den förhoppningen är det vi nu nedlägga pennan, uttalande vårt tack för hvad som varit, vår glada tillförsikt till hvad som komma skall! H. T. Victorin. Eva Vigström (Ave). D af Wirsén. N. P. Odman. IDUN Julnatt I87O. p var vid Paris ' belägring. — Den signade natt gått in, den natt, som till helig kärlek vill stämma hvart mänskligt sinn ', den natt, då en gång till världen Han kom — Ä N D Å KOM vår Messias — blid, med hägnad för trötta sinnen, med ljus, med frälsning och frid. Af f Mathilda å Skånes låga och sanka sydkust, mellan Ystad och Falsterbo, ligger ett gammalt De glimmande stjärnor blickade sorgset f rån fästet ned, slott.
Inom Sverige finnas endast 2:ne Universiteter och följaktligen äfven få platser, der juridiska vetenskapsmän kunna vinna anställning, hvaraf åter följden är, att färre egna sig åt denna vetenskap, betraktad såsom vetenskap, än åt andra vetenskapsgrenar. Det vore således serdeles lämpligt, att de båda ländernes rätts-vetenskap studerades vid Academierne, så att vetenskapsmän inom detta fack kunde inkallas från ena till andra riket. R. o. Åd. har genom bifall till ifrågaställd förändring i grundlagen ganska liberalt, om jag må begagna detta ord, medgifvit, att äfven utländska män skola kunna användas till lärareplatser, och det vore i sanning ganska lyckligt, om till sådana platser inom de båda förenade rikena kunde kallas män, födde inom det, hvarifrån de kallas. Härtill fordras till en början hufvudsakligen att undervisning i de båda ländernes rätts-vetenskap lemnäs vid samteliga Universiteterna. På grund af hvad jag nu anfört instämmer jag med motionären, såvidt han åsyftar, att K. M. för vinnande af ändamålet att Norriges rätts-vetenskap studeras vid Svenska Universiteterne måtte vidtaga åtgärder, men deremot kan jag icke godkänna motionen i öfrigt, hvarföre jag, som alltså lika med Utsk. anser R. St. i detta hänseende icke kunna något uträtta, förenar mig med Gr. Björnstjerna i anhållan, att Utsk:s Betänk, måtte med ogillande läggas till handlingarna. Hr af Sillén, Abrah. Willi.: Man har visserligen med rätta klagat öfver mångläseriet vid Universiteterna, men delta afser hufvudsakligen den filosofiska graden, der samme Examinandus måste vara historikus, linguist, mathematikus m. m.; men här är fråga om ett nytt studium, som i grunden är af samma art och utgår från samma rot som föregående. En särskild Akademisk lärareplats hehöfde ej för detta studium inrättas, emedan det är af nog ringa omfattning att kunna förenas med något af de andra läroämnena inom juridiken, och af samma skäl tror jag, att de studerandes tid ej derigenom allt för mycket skulle uptagas och deras arbete ökas. På dessa grunder får jag tillstyrka den väckta motionen.
Maj:t ej får något svar på en framställd Proposition till Rikets Ständer. Arrenden af Kungsgårdarne höra onekligen till Statens ordinarie inkomster. Om afskrifning deraf beviljas till större eller mindre del, inverkar sådant ostridigt på Statsregleringen, och sådane frågor sköla en - Den 8 Maji. 33 enligt 69 §. Regeringsformen gå till förstärkt Statsutskott. På samma sätt anser jag den förevarande frågan om nedsättning i arrendet af Svartsjö Kungsgård böra behandlas. Två Stånd hafva bifallit StatsUtskottets Betänkande, men två hafva afslagit det, dervid den besynnerligheten jemväl företer sig, att då StatsTJtskottet afstyrkt den sökte nedsättningen för 14 år, och tillstyrkt den endast för 1 år, synas de två Stånd, som afslagit Betänkandet, snarast hafva bifallit nedsättning för alla åren. Emedlertid har ExpeditionsUtskottet förklarat frågan förfallen, ett skick, hvari jag icke tror att den kan stanna. Jag tillstyrker derföre, att ExpeditionsUtskottets nu uppläste Förslag till underdånig Skrifvelse må läggas till Handlingarne, och StatsUtskottet anmodas försöka en jemkning af Ståndens olika beslut, eller, att i händelse detta icke lyckas, inkomma med voteringsproposition för förstärkt Statsutskott. Herr Ribbing_, Arvid: Vid sistlidne Riksdag behandlades frågan om nedsättning i Arrendet af Svartsjö Kungsgård sålunda, att man beslöt det en undersökning borde ske, så att Rikets Ständer nu kunde fatta ett beslut i ämnet. Då tvänne Stånd vid denna Riksdag afslagit StatsUtskoltets Betänkande, det vill säga afslagit frågan om den sökte nedsättningen, måste följden blif24 H. 3 34 Deo 8 Maji. va, att frågan förfallit, och att någon nedsättning ntöfver hvad förut blifvit medgifvet icke kommer att äga rum. För mig är det alldeles ofattligt, huru Friherre Cederström kunnat draga denna fråga under 69 §-§Re - geringsFormen, hvilken endast talar om Statsregleringen och Bevillningen.
Vid detta sammanträde beslöts enhälligt: att om än Rikets Ständer fortfarande komma att vidhålla den hittills följda åsigten, att icke lemna direkt statsanslag till andra banor än stambanorna, åtgärder likväl skulle vid tagas för att, om möjligt, bringa anläggningen af ifrågavarande bibana till utförande; att den under år 18S9 af Ofverste-löjtnanten Beijer verkställda undersökning skulle läggas til! grund för sakens vidare bearbetning; samt att frågan om spårvidden och bibanans beskaffenhet i allmänhet, skulle hänskjutas till en då utsedd kommitté af 5 personer, som hade att med betänkande i saken inkomma. De sålunda utsedda Kommitterade uppdrogo åt Majoren i Vägock Vattenbyggnadskorpsen, C. Adelsköld, att, med ledning af Herr Ofverste-löjtnanten Beijers äldre ritningar och betänkande, uppgöra förslag å kostnaden för anläggning af en smalspårig bana, äfvensom att afgifva ett fullständigt utlåtande i frågan. Det begärda förslaget och utlåtandet kom Kommitterade tillhanda under loppet af sensommaren, hvarefter nytt sammanträde inför Konungens Befallningshafvande den 19 sistlidne September egde rum. 408 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862.
Jag skulle önska, att Frih. Cederström ville afstå från sitt förslag att anställa valet om Fredag, på skäl, som jag förut andragit. Om han det gör, skulle jag ställa samma önskan till Hr Hjerta, hvilken också föreslagit Fredagen såsom den tjenligaste. Skulle ingendera vilja afstå, så komma vi troligen att votera öfver contrapropos. ; ty jag kan uppå anförda grunder icke afstå från mitt yrkande, att valet bör uppskjutas till Måndagen d. i5 Juni. För att ej nu, likasom härom dagen, nödgas votera 5 särskilda gånger, skulle jag likaledes önska, att Frih. Hamilton ville afstå från sitt yrkande, att i denna fråga inblanda den om suppleanternes antal, ty då skulle man måhända få rösta, om hela antalet skall vara 28, 36 eller 42. Frih. Boye: Hr Hjerta har genom sitt yttrande tvungit mig, alt, tvertemot hvad jag önskat, nu Ater uppträda. — Hr Hjerta har tillagt sina motståndare alt misskänna motiverna till Frih. Tersmedens framställning, såsom mindre loyala, det vill i min tanke säga, oädla. Jag ber att få skjuta ifrån mig en sådan beskyllning. Frih. Tersmeden har för mycket godt folks aktning, för att icke äfven aga min , och jag skulle aldrig förlåta mig en så låg tanke, att i en, efter min åsigt, obetydlig lapprissak, som denna, tro, att oädla motiver skulle ingå. Jag har på sin höjd trott, att här vore fråga om en öfverenskommelse att leda Ståndet; men sådant tycker jag icke om ; och då jag sjelf icke hyser några oädla motiver, ber jag endast att förskonas från alla tillroälen att vilja finna sådana hos andra. Frih. Tersmeden: Bland alla de skäl, man anfört mot mitt förslag, bär äfven det af ett materielt hinder blifvit omnämndt. Detta är också det enda, som jag kan antaga såsom gällande; och på det ej detsamma må stå i vägen, så afstår jag från mitt yrkande, att valet må ske i morgon, utan önskar jag i stället, att det må försiggå om Fredag. Hr Lager hjern:
Riksbankens säkerhet skulle sådant fordra, då det åligger Filial-bank, att försträckningen, efter ett års förutgången uppsägning, återgälda med en femtedel årligen under hvartdera af de följande fem åren; dock vare det Fullmäktige förbjudet, att denna rätt till uppsägning begagna förr, än Fullmäktige vidtagit de i Mom. litt. a.) och t>.) af 121 §. föreskrifna åtgärder; kommande hvad af försträckningen, på grund häraf, kan varda till Riks-banken inbetaldt, att till Filial - afgående post efter assignationernes utgifvande förteckning å desamma, med uppgift å deras nummer, datum och summa, till Riksbanken insändas. g.) Filial-bank erlägger till Riks-banken två procent ränta å lånet samt tre procent ränta å de summor, hvilka på kreditivet lyftas. h.) Filial-banks rörelse bedrifves medelst utlåning, vexel-diskontering, öppnande af uppoch afskrifnmgs-räkning, samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom af Kongl. Maj:t i Nåder fastsläldt reglemente. Filial-bank ege icke att beräkna högre ränta eller kreditiv-afgift, än som erlägges i den utlåningsoch kreditiv-rörelse, som Riks-banken genom Diskonterne för närvarande bedrifver. i.) Filial-bank lemnad försträckning skall till Riks-Banken återbetalas å den dag, den för Filial-banken bestämda oktrojlid tilländagå!-, samt redan innan oktrojtidens slut i efterföljande 4 fall, nemligen: l:o.
Brot. 184 7 dr 1848. 4 Sami. 2 Äfd. 4 Haft. 1 2 Statsoch Bevillning^-Utskottens Utlåtande, N:o 17. deremot svarande fatUgvårdsafgift, Rikets Ständer måtte, vid bestämmandet af den till stats-verket utgående pannerymdseller mäskekars-afgiften för bran vinsbränning samt minuterings-afgiften för bran vinsförsäljning, hvilka handteringar tvifvelsutan i första rummet föranledde den tillvexande pauperismen och näringslösheten ibland de obesntna folk-klasserna, jemväl bestämma en lika stor pannerymdseller mäskekarssami minuterings afgift att utgå till fattigvården inom länet, hvilka afgifler borde debiteras och uppbäras i sammanhang med bran vinsbränningsoch minuterings-afgifterna till slaten, och ingå till ränterierna samt antingen fördelas till länets samtliga fattigvårdssamhällen efter hvartdei'as folkmängd, eller i händelse ett mot personliga skyddsafgiften svarande belopp linge till fattigvården, genom vederbörandes försorg, användas för tillvägabringande af större arbetsanstalter, uti hvilka de fattiga och näringslösa af länets invånare kunde med arbete sysselsättas och försörjas; och har motionären, som i berörda afseende föreslagit nödiga tillägg uti nu gällande bränvinsbränningsförordning, tillika hemställt, att uppbördsmän och redogörare måtte lör befattningen med dessa fattigvårdsmedel tillerkännas enahanda procent, som för öfriga bränvinsbrännings-medlen, samt att hos Kongl. Maj:t mätte göras underdånig anhållan om utfärdande af de för verkställigheten erforderliga föreskrifter till vederbörande. Vidare hafva inom hederv.
Man säger att frågan redan är sliten genom tre Stånds beslut om 10 procents convojafgift; men i bevillningsfrågor gälla ej tre Stånds beslut emot protest af det fjerde, så att t. ex. rörande tullbevillningen en mängd voteringar om tullbeloppet ägt rum der ett Stånd stannat mot tre. Också befarar jag, att om tre Stånd beslutat den lägre afgiften och endast ett Stånd den högre, så hade de, som n u så ifrigt bestrida frågans hänskjutande till förstärkta StatsUtsk., då varit af en helt annan mening. För min del tror jag dock, att man, i detta såsom uti andra fall, gör rättast uti att stödja sitt omdöme på en princip, och icke på hvad som kan vara lägligt för det ena eller andra tillfället. Frih. Cederström: Frih. Sprengtporten har påbördat mig, att jag ansett denna afgift utgå af tullmedel, i stället för att jag förklarat att lullmedlen tagas lill beräkningsgrund, hvilket väl lärer vara något helt annat; men denna afgift bör icke derföre anses vara en bevillning ; ty likasåväl som denna afgift beräknas efter tullvärdet, så kunde den beräknas efter lästetalet på skutan, till to proc. deraf, eller efter hvilken annan beräkningsgrund, som man dertill vill antaga. Denna afgift och den som lages lill beräkningsgrund för dess utgörande, hafva med hvarandra intet sammanhang, och om denna afgift beräknas till en viss proc. af tullen eller efter antal skeppsläster, eller ock efter skeppsbesättningens antal, så blir frågan icke derföre mer eller mindre af bevillningsnatur. För det alt mätaren för afgiftens bestämmande är af bevillningsnatur, följer icke att den har att göra med den afgift, som derefter mätes.
Lika med iöreståndaron ansåge Kollegium det icke vara skäl att läroverksbyggnaden uppfördes af trä, äfvensom att utrymme borde beräknas för ungefärligen tjugu elever, och under antagande att dessa förslag vore, hvart och ett för sig, med erforderlig sakkännedom uppgjorda, trodde Kollegium, att kostnaden för uppförande af ett nytt tidsenligt läroverkshus i Falun för bergselevers undervisning, med öfriga dervid nödiga byggnader, ej kunde upptagas till mindre än 200,000 R:dr, utom en summa af omkring 6,000 R:dr för byggnadsplats. Öfverintendents-embetet, som sedermera sig utlåtit öfver ofvanomförmälda år 1862 afgifna ritningar och kostnadsförslag till nybyggnad för bergsskolan i Falun, hade föreslagit vissa förändringar i afseende å sjelfva läroverksbyggnaden, hvarigenom en ytterligare tillökning i beräknade kostnaden ansetts uppkomma af 3,050 R:dr. Kostnaderna för behöfliga byggnader för läroverket syntes äfven hufvudsakligen böra blifva desamma, om läroverket erhölle sin plats i Falun eller någon annan landsortsstad.
Han är den härligaste bland åsarne, råder för regn och solsken samt jordens gröda, och är god att åkalla för fruktbart år och fred. Han råder ock för människors lycka med gods. Han herskar öfver Alfheim, som gudarne i tidens begynnelse gåfvo honom i tandgåfva (§ 9), och der färdas han som kung mellan de idoga alfvarne och frambringar växtlighet på jorden. Han rider på galten Gullborst (fn. Gullinbusti), hvars borst lysa i den mörka natten, samt eger dessutom skeppet Skidbladne (fn. Skiðblaðnir), som alltid har förlig vind. Hans hustru är den sköna gygen Gärd (fn. Gerðr), och hans tjenare heter Skirne (fn. Skirnir). Freyr, got. frauja, fht. fró, herre, herskare. Gullinbusti af gullin, gyllen, och bursti (busti), försedd med borst, af burst, borst på djur. Skiðblaðnir af skið, skida (att åka på), och blað, blad, årblad; således: ett skepp, som far undan likasom en skidlöpare. Gerðr, det omgärdade såningsfältet, af gerða, gärda; eller »den omgärdande, beskyddande» eller »gårdsfrun» af garði, gård. Skirnir, den som far med de luften renande solstrålarne, af skira, rena, skira. Såsom årsväxtens och fruktbarhetens gud är Frö äfven en solgud, d. v. s. herre öfver solstrålen, som är det svärd han svingar, en herskare öfver ljuset, så vidt det är nödvändigt för sädens grodd i jorden. Också blir galten en solgalt med skinande borst. Frö dyrkades i Sverge ännu allmännare än Odin och Tor. Honom hembars offer af oxar och svin, i synnerhet om julaftonen, då Frös galt inbars, på hvars hufvud kämpar och konungar lade sin hand, då de nu gjorde löften om de bedrifter, som de under det följande året ämnade utföra (jfr Bragebägaren).
jylitt vackra barn, när jag en gång når fram, där våren står i blom och luften fylls af sol och sång kring någon hednisk helgedom — Mitt vackra barn, då offrar jag på altare, åt Venus bygdt, ett fång af rosor för den dag du kysste mig så ömt, så skyggt. Daniel Fallström. Att aga andras barn. » Släpp pojken! V e t ni inte s k a m? Vi aga våra barn själfva. J a, så ter sig s a k e n teoretiskt. Att praktiskt realisera den h a r sig icke alltid så l ä t t. Efraim Rosenius. Ättiksflaskan. Skiss för I d u n af John Öländer. ä han vaknade på söndagsmorgonen, kände han en blytyngd öfver ögonen, och tungan och läpparne voro heta och torra. Han hade tillbragt natten på klubben och spelat med en efterhängsen, envis otur. När han gifte sig hade han lofvat sin h u s t r u att icke spela vidare, men så kom frestelsen öfver honom, han var för svag att motstå den, och så föll han in i gamla vanan. H a n såg på klockan — half nio. Klockan nio gick båten till landet. I n t e kunde han gå och drifva ensam i staden hela dagen, och för öfrigt skulle nog litet sjöluft friska upp honom. H a n tände en cigarr och satte sig på akterdäck. D e t förargade honom, att alla människor sågo så krya och glada ut, och det klara solskenet generade honom och gjorde ondt i ögonen. När båten närmade sig bryggan, såg han sin h u s t r u och sina båda små barn komma nedspringande utför backen från villan. » Hvarför har du spökat ut dig så där nu i g e n? » sade han i stället för att hälsa. » På landet skall man slita på gamla kläder och inte kluta ut sig, som man skulle på bal. Och barnungarne sedan, » fortfor han, » se ju ut som modeskyltar. Det är också ett sätt att spara. » Hon såg hastigt upp mot honom, och det glada leendet försvann från hennes friska läppar. H o n förstod mycket väl, att det hade varit en » sådan där natt » igen. IDUN 260 » Käre vän, det är ju söndag i dag och då.