Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är också uppenbart, att under den tid af året, då marken är frusen, så behöfver stängsel icke hållas i sådant skick, och denna tid är betydligt längre i de norra delarne af landet än i de södra. I vår nu gällande lag finnes en viss dag stadgad, då damluckor skola öppnas i Norrland, och då detta anses vara lämpligt, så är det väl icke mindre lämpligt att för de olika orterna bestämma olika tider af året då den gemensamma mulbetsrätten skall upplåtas. Det är visserligen sannt, att sedan Utsk:t i sin motivering ansett att dessa och dylika förändringar böra utgöra de punkter, i hvilka det skulle tillåtas landstingen att göra framställning, så har Utsk:t likväl i sin hemställan icke tydligen utsatt detta, men det ligger i sjelfva detta uttryck : att det skall vara sådana förändringar, som skola vidtagas, hvilka med afseende å lokala förhållanden kunna anses erforderliga; och då pröfningsrätten öfverlemnas åt K. M., som eger den ekonomiska lagstiftningsmagten, så ser jag icke någon våda af att landstingen tillåtas att göra en framställning till K. M., hvarpå K. M. kan fästa det afseende den förtjenar. Vi åsyfta väl icke i allmänhet att stifta en lag för att tillfredsställa det begär, att denna lag skall gälla från Ystad till Haparanda, utan att stifta en Dea 16 Mars. 175 lag, som kan tillfredsställa folkets behof. Då nu de tillfälliga behofven äro väsendtligen olika i olika trakter, så måste lagen i vissa afseenden modifieras, och att bemyndiga den högsta makten att, efter framställning af de särskilda landsändarnes representation, i vissa mindre väsendtliga fall göra modifikationer i en lag, som K. M. sjelf har stiftat, det kan jag icke anse innebära någon våda. Jag upprepar ännu en gång, att i ett fritt och konstitutionelt samhälle bör lagen vara sådan, att den tillfredsställer folkets behof, och när en gemensam stängsellag icke kan vara tillfredsställande för de olika landsorterna, så tror jag icke att någon annan utväg gifves, än den som Utsk:t föreslagit.
Enligt den lydelse 23 kapitlet 4 § Rättegångsbalken då hade, kunde nemligen i Hofrätt ringare mål urskiljas af fem, så ock af fyra, der alla om slutet ense voro; men då vigtigare saker förekommo borde sju i rätten sitta. Genom Kongl, förordningen den 23 Augusti 4 854 har likväl blifvit förklaradt att i Hofrätt må fem ledamöter utgöra domfördt antal, så ock fyra om tre af dem äro om beslutet ense; och större fordringar lärer man i detta fall ej kunna hafva i domkapitel, än i Hofrätt. Snarare synes en modifikation uti omförmälte hänseende kunna och böra ega rum med hänsigt till den olika beskaffenheten af de ärenden, som tillhöra domkapitels behandling. Med afseende å den administration, sorn tillkommer denna myndighet, har nemligen densamma att handlägga en mängd ärenden, hvilka äro lika litet invecklade, som vidlyftiga De kallas äfven i dagligt tal kuranta; och handläggningen deraf kan der före utan våda anförtros åt ett ringare antal ledamöter. Lika med hvad Kyrkolagskommittéen tillstyrkt, har Utskottet alltså antagit såsom tiilfyllestgörande om tre ledamöter äro öfver dylika ärenden, antingen de blifva ense eller ej. Annat är deremot förhållandet när kapitlet utöfvar domsrätt. Då fordrar rättssäkerheten att den grundsats, som för Hofrätt är gällande, varder tillämpad; och som vissa andra ärenden, hvilka det åligger kapitlet att behandla, kräfva särdeles omsorg samt en mogen och mångsidig pröfning, har Utskottet ansett berörde grundsats äfven böra utsträckas till dessa ärenden eller till frågor om upprättande af förslag till embete eller tjenst eller om tillsättande deraf. I afseende på tiden för domkapitels sammanträdm stadgas i 3 § af 4687 års Kongl. Förordning, att domkapitel skall sammanträda onsdagen i hvarje vecka från klockan 8 om morgonen till middagen, samt om ärenderna så fordra, de följande dagarne på samma tid.
Kanslibtljeningen: i Stats-Utskottet, om särskilda arfvoden eller gratifikationer åt åtskillige tjenstemän 4 1 233 21 Nov. 1863 20 Nov. 1863 21 Nov. 1863 g. 20 Nov. 1863 » i Statsoch Ekonomi-Utskottet, om arfvode för Sekreteraren 4 2 1 b. 11 Febr. b. 7 Fehr. b. 11 Febr. g. 11 Febr. » i Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet, om arfvode åt Sekreteraren 5 2 14 b. 14 Okt. b. 14 Okt. b. 14 Okt, b. 14 Okt. » i Bankooch Lag Utskottet, om arfvode åt Sekreteraren 6 2 7 b. 7 Nov. 1863 b. 7 Nov. 1863 b. 11 Nov. 1863 b. 7 Nov. 1863 » i Sammansatta Lagoch Eko63 K. nomi-Utskottet, orri arfvode ät Sekreteraren Kanslibetjeningcn: i Särskilda Utskoltcl, om arfvode för en Sekreterare » i Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, om arfvode åt en extra ordinari kanslist » i Expeditions-Utskottet, om arfvodeslörhöjiiing förtjenstemännen vid tryekeri-aldelningen . » i Expeditions-Utskottet, orri gratifikationer för extra biträden » i d:o, om aflöning någon tid efter riksdagens slut Kapellpredikanter, se liom ministrar.
Under hugg och slag hade arbetarne redan från barndomen vigts åt sitt mödosamma arbete vid härden och städet, der han sedan tillbringade hela sitt lif i de osundaste lokaler, som i våra dagar ögonblickligen skulle utdömas af en helsovårdsnämd. Utom verkstaden frågade ingen efter honom; arbetsgifvaren stälde sig fullkomligt oansvarig för huru hans arbetare hade det i hemmen; ledo de nöd, blefvo de sjuke eller i förtid orkeslösa, så var detta deras egen ensak. Lasarettet och fattigvården fingo då taga dem. Sådana voro förhållandena på hobergarnes tid. – Hvem kan förundra sig öfver, om detta slafveri blef en och annan arbetare för tungt att bära, att han i glaset sökte tröst och glömska af sin usla tillvaro! Arbetarens låga bildningsgrad hindrade honom att se några andra medel till befrielse ur slafveriet än att helt enkelt sluta upp med arbetet och hängifva sig åt längre eller kortare perioder, då de i fullaste drag njöto af sin frihet, öfvergifvande familj och hem för det muntra sällskap, som tillbringade sommarnätterna i landsvägsdikena, vinternätterna i de närliggande ladorna och om dagarne hade sitt bullersamma högqvarter på hobergskrogen. Några oordningar stälde hobergarne sällan till, de voro i allmänhet fredliga och hade godt ölsinne. Men hade redan på deras tid hobergskrogen varit polisen en nagel i ögat, så blef den det ännu mera, sedan hobergarne försvunnit och ett annat arbetarslägte trädt i deras ställe. Detta hade en ojemförligt bättre lefnadsställning, hade gått i skola, njöt bättre löner och hade mera frihet; men var af vida oroligare kynne än hobergarne. Nu var hobergskrogen föremålet för klagomål från alla håll. Godtemplare, frireligiösa samfund, i närheten boende personer, korteligen alla, som höllo det minsta på ordning och nykterhet, önskade hobergskrogens försvinnande. Lokalen så väl som möbleringen lemnade intet öfrigt att önska i ruskighet. Smutsen och vårdslösheten bibehöllos här af spekulationen. Hade renlighet och ordning utmärkt stället, skulle dess kunder vantrifvits der.
Viil nnderriittade pfst3, att till varen ett störrc arbete iitkomtner af den alltjenit flitige, nu trettisjufrige arbetaren - -; med trovärdigaste min försäkrar han likväl sjalf, att han sagt sitt sista ord. att han pnrtr5tterat slut pa hela sin by, och att hans fastn I~esliit ar att Idi. postniastare eller tulll~etjent i Stavanger. Han sjelf, ja! Ett sjrlf i ytterligaste motsats till hvad man föreställer sig efter att I~loir ha klint hoi~oin som författare. En figur statlig och putsad soni en festligt flaggprydd skonert p3 insegling i hamn en vacker söiidngst~iorgon, ljus och skinande, med ögon som pilar och en qvick niitii, soni gerna ler. Det ar icke utan att man hiipnar öfver iitt se sbl3a. I&gt;andet&gt; pryda hans rock. Det har för icke Iiinne " !ie&lt;lnii berittata. att Kiellniitl inte i alla alsrentlen Iiatle ett helgons ~~rinciper i frfga oin lifvets njutningnr - hans ungdomliga hy talar emellertid nu mera om miölk och M r 5n on1 i i h n t i n e a h a t; hela saken kunde kanske, om &amp; i tog reda p i förh5llandeiia ' närmare, I~elym drag af karaktärsfasthet, som torilr inge respekt. Det är icke.alltitl inoralpredikanten sjelf Sr ett mönster. I vinter har Kiellaiid vistats i Köpenhamn nagra mfnailer. Han gjorde naturligtvis uppseende, hvnrhelst haii visatle sig, och rar, som alltid, följd af damernas bcuiidraiitle blickar. En äldre, men iiiinu mycket modern fru gjorde till och med p3 gntai~ ett par a f i n g a försök att fa tala med ilen store mannen for att f2 en autograf. Han ville icke. Och fastfin.
Jag hemställer för öfrigt hvilket namn nian skulle välja, som så fullkomligt uttryckte hvad man ville säga, som ordet bortkommen? JJen person, om hvars qvarlåtenskap fråga upstår, har kommit bort; men det är icke derföre sagdt, alt han är förkommen. Man anser honom död; men factum är blott, att han är bortkommen, och Utsk. ansåg derföre att ordet ”bortkommen” var det mest träffande. Utsk. tvekade visserligen emellan detta ord och ordet ”bortovarande”; men detta förutsätter ännu en existens, ett varande, och då orsaken till den förmån, som genom denna lag förunnas arfvingarne just är den grundade förmodan att personer icke existerar ansågs detta ord icke lämpligt. Då dessutom rubriken till författningen, såsom jag förut tagit mig friheten nämna, innehåller: ”huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig”, så ligger just deruti en tillräcklig förklaring af ifrågavarrde ord. På grund af dessa skäl, vågar jag vördsamt anhålla om bifall till Utsk:s förslag. Hr Carleson: I den del af af mitt redactions-förslag, som Gr. Sparre ansett öfverensstämma med Utsk:s, eger en skiljaktighet mellan mig och Utsk. i så måtto rum, som det finnes en skillnad mellan anspråket på en rättighet och sjelfva rättigheten. 7 H. 8 114 Den 17 Maj f. m. För att nu lemna en nplvsning om det trassel, som, enl. min öfvertygelse, kan upstå genom antagandet af en lag, sådan som den ifrågavande, ber jag blott att få erinra derom, att om en person, som förmodade sig ega ett testamente af en, för att tala med Utsk., bortkommen person, vill komma i åtnjutande deraf, skulle lian' vända sig till domstolen i den ort, der testator sist varit boende, och med åberopande af det förmenta testamentet, hvilket han naturligtvis ej kunde förut hafva bevakat, begära domstolens förklarande, att testator måtte såsom död anses. Men innan domstolen linge afgifva] ett sådant förklarande mäste den, enl.
Landshördmgar alt skyndsamt låta uppgöra och lill Kammar-Collegium samt Stats-Contoret insända specifika förteckningar, ej mindre öfver de löner och andra förmoner, som, enligt krouoräkenskaperne, af Clereciet samt Gymnasiioch SkolStaterna innehades, än ock öfver de, från och med 1820 lill och med 1829, förflutne tio årens taxeringsvärden, å de Clereciet och Läroverken anslagna boställen, stomhemman och andra lägenheter, så hade ifrågavarande uppgifter väl efter hand från vederbörande ingått, men från många Län befunnits vara ofullständiga och icke innefattande de äskade upplysningarne, så att, från nyssnämnde Län, ytterligare uppgifter måst infordras; hvarefter, och sedan jemväl dessa inkommit, Kammar-Collegium och Stats-Contoret förordnat, att sammandrag öfver CK-. eciets inkomster skulle för hvarje Stift upprättas och sedermera i ett Generalsammandrag förenas; men att, vid della arbete, mött följande svårigheter, ledande till en längre tidsutdrägt med utförandet, och möjligen äfven till mindre tillförlitlighet i uppgifterna, nemligen att från de flesta
Maj:t göra underdånig anhållan, det den författning, som i anledning deraf lärer vara i fråga att utfärdas, måtte före utfärdandet blifva communicerad Riksens fitänder, hvilka såmedelst blefve i tillfälle, att i detta för landtbruket vigtiga ärende yttra sina tankar. Utskottet har tagit detta i öfvervägande; och, ehuru Uandtmäteri-Författningarne aro bland de ekonomiska stadganden, hvilka vanligen blifvit, utan egentelig medverkan af Riksens Ständer, af Kongl, Majtt i Nåder utfärdade, samt Utskottet jemväl är fcirvissadt, att Kgl, Maj:t, af egen prisvärd omvårdnad, är i Nåder omtänkt, att i detta ämne inhemta upplysning af dem, sam deruti ega insigt och erfarenhet, finnér Utskottet likväl, då Kgl. Majit städse funnits benägen att göra nådigt afseende ä hvad Riksens Ständer, i ämnen af så väsendtligt inflytande på inhemsk vältrefnad och förkofran, i underdånighet framställt, icke någon betänklighet att tillstyrka Riksens Ständer, att till Kgl, Majit i underdåmighet framföra den önskan, det grundarns för Landtnsätarens vedergällning, i den blifvande Landtuiäteri-Taxan, måtte så bestäm* Besv. och Ekon• Etsk.
Ginghani, sc Väfnader af Bomull, BiU. t. R. St. Prot. io Sami, a B., 3 Haft. 3 18 Bil, t. Exp.-Utsk.s försl. t. und. skrif, N.-o 386. Tull-värde. 2 20 5o •32 Glas: För Bouteiller, Burkar och Flaskor, uti hvilka Vin, Bränvin Likörer eller Dricka inkomma eller utföras, beräknas Tullen till tre femtedelar af de här ofvan utsatte afgifterne Chemiska Chrystall-arbeten Fenster-, grönt hvitt Ljuskron-. , . Optiska, lösa och oinfattade . monterade Glasögon och Lorgnetter andra „sIag • Spegelrå och o slipade, eller så kallade glasämnen , . Ov; T vantitet för ullbcräkningen. Införsels Tull. I # 120 skift, 20 hund. t oo styck. i tt ioo Rdr V. ioo Rdr V. ioo Rdr V Fri 6 16 2.5 5 20 20 Utföi'sels Tull. Fri a i ro 24 Bil. t. Exp,-Utsk;s försl. t. und, skrif. N;o 386, 19 f ullvärde. Qvantitet för TullberäkInförsels Tull. Utförsels Tull. ningen. Glas: Spegelslipade, ofolierade . I Ur-, ej öfversligande 3 tums di6 ameter 1 Gross 1 24 3 Andra slag, ej spe33 cificerade 100 Rdr V, 16 1 Glasflusser: 1 24 oslipade 1 tt 18 3 slipade eller ritade 1 'j(j 7 Glasgalla J 8 Glasskärf eller Krasb elas . t p ■* • * • ioo Rdr V. t ‘ 5 Glete eller Glitt, al10 la slag , , 1 1 Glober . 100 Rdr V, 10 1 1 8 16 Granatäplen
Utskotten behöfva ej erinra, att begreppet om samhälle förutsätter uppoffring eller inskränkning af naturliga rättigheter, och att man således inom sam hållet icke kan beropa sig på oinskränkt naturlig rätt, utan så vida den står tillsamman med allmän nytta. Man har i den gjorda anmärkningen erkänt Statens säkerhet för den af jorden utgående räntan vara ett vilkor för utöf•vandet af den naturliga rällen alt fritt upplåta större eller mindre del af sin jordegendom. En inskränkning af den naturliga rätten, för Statens skuld, är således i delta fall medgifven.. Men på hvad sätt skall Statens säkerhet i nämnde hänseende iakttagas, om ej genom en Lag, som utstakar de gränsor, inom hvilka den enskilde lår fritt röra sig, utan fruktan att förnärma Statens rätt. Sjelfva det i anmärkningen erkända vilkoret, förutsätter således en lagstiftning: huru då kunna, på samma gång vilkoret medgifves, yrka obehöflighelen af en författning i ämnet? Men, utom det alt sådant innebär en uppenbar motsägelse, måtte Utskotten anse högst olämpligt alt, på sätt yrkadt blifvit, hos Kongl. Majit göra underdånig framställning om obehöflighet af en författning, hvilken redan förefinnes och hvaraf hehofvet är i sakens natur grundadt, samt af lagstifningen längesedan erkändt. Utskotten kunna således icke den gjorda anmärkningen godkänna, nian måste på här anförde grunder hemställa, att densamma måtte lemnäs nian afseende. Då det ansetts olämpligt och hardt när omöjligt att bestämma en viss del af hemman såsom den minsta, hvartill klyfning utan föregången undersökning må tillåtas, torde Utskotten böra här närmare utveckla de skäl, hvilka ledi Uiskolten att, i likhet roed Committerade, hvilka haft sig uppdraget att utarbeta det nu under granskning varande författnings-förslaget, antagandet af en sådan bestämmelse tillstyrka. Kongl, förordningen den 1 g
Staten minst betungande sätt måtte kunna afhjelpas, jemte uppgift huru rikets försvarsväsende bör ordnas — hemställt, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Majit öfverlemna de af motionären vid nämnde riksdag afgifna förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, med underdånig anhållan, att den för detta försvars ordnande af Kongl. Majit förordnade Kommitlé måtte anbefallas att, i hvarje ämne för sig, granska så väl berörde förslag, som de mera omfattande förslag till förändring eller tillökning i landtförsvaret, hvilka vid innevarande riksdag inom de olika Riks-Stånden blifva väckta, samt till Kongl. Majit inkomma med fullständiga yttranden deröfver, förattRikets Ständer vid nästa riksdag i sammanhang med Kommitténs eget betänkande delgifvas; hvarjemte, enär det kunde antagas, att hvilken som helst ändamålsenlig förändring af landtförsvarets organisation skulle komma att medföra dels minskning i antalet af det högre armébefälet, dels upphörande af Militär-distrikt-befälhafvare-iustitutionen, motionären henr Bih. till R.
Men, om denna förändring i Nåder pröfvas otjenlig och vid det, som nu är stadgadt, bör förblifva, finna Riksens Ständer billigheten fordra, att Staden såsom bidrag för den då till ett större antal Fångars underhåll åtgående betydliga utgift må erhålla af Staten Ett Tusen Femhundra Riksdaler årligen antingen utaf de till Extra Utgifter på Riks-Statens Åttonde HufvudTitel anslagna Medei eller ock af den Summa, som till fångars skjuts och underhåll i allmänhet är på Stat uppförd. Riksens Ständer framhärda SCc. Uppl. ecb godk. hos Ridd. och Ad. d. 2.3 April 1818. Prest-Ståndet d, 25 BorgareStåndet d. 25 Bonde-Ståndet d. 27 — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse om Lifräddnings-båtar. Med anledning af en väckt, Motion, att så kallade Lifräddnings-båtar af Engelsk uppfinning måtte anläggas på de Rikets kuster, som för Sjöskador äro mäst beryktade, hafva Riksens Ständer trott sig böra i underdånighet anmäla ett sådant förslag till E. K. M:s Nådiga uppmärksamhet. Riksens Ständer anse sig väl icke i tillfälle att pröfva huruvida Lifräddningsbåtar, till hvilka fordras en starkare bemanning, kunna Underdåniga Skrifveheri Jeunna på Sveriges merendels glest bebodda ku-» ster i allmänhet begagnas; men, i Riksens Ständers tanka, äro de åtminstone på vissa ställen med fördel användbara; Och, i händelse E. K.' M-, genom närmare undersökning, skulle derom blifva öfvertygad, lärer EK. M. i Nåder finna utväg till bestridande af de med denna hittills inom Riket mindre allmänt kända anstalt förenade utgifter, utan att något serskildt anslag er? fordras. Riksens Ständer framhärda SCc. N:r ioo„
Öfver de, genom Riksgälds-Contoiret, bestridde kostnader för sist1828 1830 lidne Riksdag, hafva Revisorerne låtit uprätla ett General Sammandrag, arens Rikssom bifogas sub. N:o 6; och hvaraf inhämtas, att den hittills från Riksdags kostgälds-Conloiret utbetalde summa bestiger sig till R:dr 4°5,795: 8. 5., eln°der. ler, efter afdrag af influten prenumerations afgift R:dr 472: 4°- 6. till R:dr 4°5,322: i5. 11., hvilket sistnämnde belopp dock kommer att tillökas med kostnaden för den ännu återstående tryckningen af Ridderskapets och Adelns Protocoll, och hvilken kostnad, enligt ett af f. d. Riddarhus Secreteraren, nu mera Herr Justitia? Rådet och Riddaren Lagerheim, under den 17 sistlidne November, afgifvet provisionelt förslag, skall upgå lill omkring 12,000 R:dr Banco. På ofvanberörde så ganska betydliga koslnads-Summa och deraf inlysande angelägenhet af minskning i Utgifterne för Riksdagarne, hafva Revisorerne ansett sig böra särskildt fästa Rikets Höglojl. Ständers upmärksamhet. Vid uprättandet af förrberörde General Sammandrag, har förekommit, dels att Kongl. Stats-Contoiret requirerat och från Riksgälds-Contoiret erhållit ersättning för något mera än Kongl. Stats-Contoiret, vid Riksdagens början, förskjutit, och dels, att fullständig Redovisning ännu saknas för några från Riksgälds-Contoiret till mindre utgifter ulbetalte förskott: af hvilka sålunda förekomne anmärkningar Revisorerne lemnat Herrar Fullmäktige del, med anmodan, att, i ena och andra hänseendet, nödiga åtgärder vidtaga.
Att släpa sig genom lifvet i gemensam fattigdom, äta hvarandras bröd och tynga hvarandra med sina bekymmer, det är annat än att minnas hvarandra så... Åh, att tänka sig att jag kunde ha gift mig med honom!» »Hvilken materialism!» »Eller motsatsen... Men, säg mig, Emmy, hvarför har du aldrig sagt mig detta förr än nu?» »Jag tänkte alltid på det der hångrinet. Jag var rädd för dig, och jag höll af Kristofer. Men hur kan det vara dig en glädje att han tyckte om dig, när du ändå gifte dig med en annan?» Maria satt och såg ned, medan hon strök Emmys små händer med sina stora. »Kan du inte föreställa dig det?» sade hon, »hur det är att tänka sig, att allt detta – som jag har att minnas – icke är falskt, icke är utan innehåll, utan att det låg en sanning i det, om än aldrig så liten.» »Men om det var kärlek...» »Kom inte med det! Du, som är förlofvad, tror naturligtvis ännu på sådant, men inte jag. Det hör till de historier man berättar för små snälla flickor, och som blott ha det felet att aldrig vara sanna. Kärlek? Nej! Hvad jag känner är endast en stämning, – någonting fint och flyktigt, liksom när en vindfläkt för med sig en doft, som påminner om ungdom och sommartid. Men det förstå inte ni unga. Det är bara för gammalt folk.» Det hade dragit sig en gråhvit, tunn, dallrande hinna öfver glöderna, och skenet, som spred sig från eldstaden, var så matt, att dragen knappast kunde skymtas och uttrycket endast anas. Derför låg det öfver dem båda någonting af skymningens frestande frihet, då orden falla lätt och då rösten får omedvetna öfvergångar och skiftande tonfall. »Hvarför skulle jag neka till det?» återtog Maria mjukt. »Kanske jag höll af honom, och kanhända är det alls inte rätta ordet. Jag vet bara, att det förr känts som blygsel, och att det nu inte längre är så.» »Blygsel?» »Ja. Det fins oförrätter, som det är skamligare att lida än att tillfoga. Och det var en oförrätt han gjorde mig, – det, att han aldrig lät mig komma på det klara med hvad han tänkte.
Dessutom insåg Utsk. nogsamt obehöfligheten och olämpligheten af att derom orda, emedan det hade till upp - 334 Den 3 Februari. gift att yttra sig öfver hvad som kunde K. bef:de åläggas, men icke att föreslå R. St. att besluta en förordn. om hvad bemälde embetsmyndigheter icke böra göra. Det är vidare yttradt, alt bestyret med promotorialmålens utförande kunde öfverlemnas ät länsnotarien eller någon annan tjensteman vid landscancelliet. Om så skedde; om dessa personer dertill af K. bef:de förordnades, samt kungörelse derom utfärdades, så blefve förhållandet annorlunda. Då hade K. beftde icke vidare något ansvar eller någon ombudsmannabefattuing för dessa måls formenliga utförande. Men derom är nu icke fråga, utan man vili ålägga K. beftde både besväret och ansvaret. Hvad besväret beträffar, har Hr landshm Akerman upplyst att K. beftde redan äro öfverhopade af göromål. Det torde således icke kunna anses såsom ett skäl till bifall å motionen, att en och annan landssekreterare icke är obenägen att emot ersättning åtaga sig ett dylikt bestyr. Det kan visserligen vara godt för dem att få större inkomster, men icke kan det för det allmänna vara nyttigt att de få flere göromål, än de kunna medhinna. Slutligen får jag i förbigtde bemöta en emot mig personligen rigtad beskyllning, för det jag, såsom ledamot af Lagötsk., skall hafva vid motionens remitterande förutspått det öde, som nu träffat densamma; det nemi. att blifva afslagen. Jag öfverlemnar åt Eder, mine Hrr! att bedöma hvad värde, såsom argument, emot de af mig yttrade åsigter, denna tillvitelse kan hafva, samt inskränker mig att blott upplysa den värde talaren, att jag icke vid motionens remitterande var ledamot af nämnde Utsk. Samme talare har förut yttrat, att han icke i allmänhet ägde någon erfarenhet i denna fråga, men sedermera tillagt, att han sjelf varit utsatt för förluster i följd deraf, att icke promolorialrållen varit medgifven.