Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att förbereda allt till sitt giftermål med en ung dam, om hvilken man vet, att h o n i hemlighet endast går och längtar efter, att en annan skall k o m m a och taga henne, det öfvergår dock större krafter än dem, s o m själfve onkel Jonas hade att råda öfver. Han förlorade sitt glada och blomstrande utseende. Han, s o m annars gick så säkert och ordentligt tillväga med allt hvad han hade att bestyra, tycktes nu hvarken veta ut eller in, gaf otydliga och osammanhängande befallningar, hvilkas utförande han därpå hastigt förändrade. Han var alltid orolig och tycktes beständigt vänta på, att den hotande, främmande makten, s o m kunde tillintetgöra hans lycka, skulle bryta lös öfver h o n o m, o c h han fann ingen glädje vid lifvet mera. 1 dessa förhållanden trifdes icke Tony. Hon var van att lefva ett stilla lif, omgifven af ömhet och tillgifvenhet, hvarur hennes kärleks korta, flammande period hade lyft henne upp i en annan, högre värld. Nu hade hon hvarken det ena eller det andra. Hemmets frid och glädje voro borta. Onkel Jonas kunde icke uppmuntra henne längre. Han var så olycklig; — o c h från den andre hörde hon ingenting. En kall, ängslande tystnad var allt hvad som följt på de glödande löften o c h försäkringar o m sin kärlek, som han hade gifvit henne. Hon började känna en isande förtviflan bemäktiga sig hennes hjärta, och en afton, då hon icke längre kunde härda ut därmed, hviskade h o n till onkel Jonas: » Säg mig — o, säg m i g; — tror du, att han har glömt mig? » Onkel Jonas svarade intet, och Tony förstod, att han menade: » Ja! » Snön hade för länge sedan smält. Trädgården stod full af röda tulpaner o c h gula påskliljor, o c h strax efter dem störtade syrenerna fram och fyllde alla gångar och alléer på Arvidsnäs med sin vällukt. När sommaren en gång börjar, är det otroligt, hur fort det går o c h med hvilken hast den ena härligheten aflöser den andra.
S. D. ^edan, wid Justeringen den 29 Medrik Junii, af Banco,UlffottetS under samma dag öfwer Den z Julik. 977 öfwer siere remitterade Änmen afgifne wördsamma urlakande, Herr Brukspatron Gustaf Wahlund, uti en omständighet war af stil/aktig mening, som han wille ffrifteligen ingifwa, för akt Betänkandet biläggas; men berörde yttrande icke förr än under denna dag, inkommit; beslöts: det skulle samma anförande härmedelst till de Respcctive Sländen wördsamt öswerlemnas. t-st xuxra. Ester Befallning, Ul. IIslsinZius. Allmänna säkerheten uti Pennkngerörelsen uti Riket ligger förwarad uti Riksens Ständers magt, och att afhjelpa alla swärigheter som kunna uppkomma. De manga Afiignakioner, sorn nu äro uti omlopp uti Landsorterna och förnärma Banquens Ratt har Högloft. Utskottet funnit; Men Disconte Octrostec och Reglementen hindra att härutinnan nu göra nägon förändring, men för min del tror jag atc uti hwarje Assignation pä Banque» torde en tid af z eller 6 mänader wara utstakad, inom hwilkm han till inlösen borde presenteras och att inga Reglementen härigenom förnärmades Gamla och äfwen nya Aftignationer kunna wara falska och efterapade, och flere är paftera utt mänga händer , hwilket ej kan utrönas om ej nägon tid utstakas till deras inlösen, det är nu sä myckek nödwändigare som Constitutions, Utskottet ej förklarat dem för Rikets sängbara mynt som Bancooch Riksgälds-Contoircts sedlar, således kan minskningen i straffet läcka mangen att göra förändring uti summans storlek, isynnerhet pä de gamla, hwarBihang» Eg. förs 678 Den z Julik. före en wik tid ar mycket angelägen fä utstakad, ly eljest kan manga människor blifwa^ lidande.
Det tredje utpekade verket är Convoj-commissariatet, hvars år i8>6 afgifna utlåt., — jag erkänner det, — är afFaltadt meden särdeles värma. Den torde dock måhända kunna äga anspråk på något undseende, dä man erinrar sig den ton, i hvilken nyss förut sista riksdagens StatsUtsk. affatta! sitt utlåt, om detta verk, och sorn svårligen kunde undgå att djupt såra de aktade och redliga män, som dellogo i dess styrelse. Uti försatsen till den mening, som slutar med förslaget till den ifrågasatta skrapan för Rikets collegier och förvaltande verk, uttrycker Utsk , såsom skal för denna dess på förut anförda fada grundade öfvertygelse, alt uti statsförvaltningen misshushållning ägt rum, och att R. St:s rerevisorers derom förnvade anmarkntr uti ingen väsendtlig mån verkat till en bättre ordning eller till undanrödjande af sådana brister i styrelseverkens organisation och förvaltning, hvarigenom en noggrannare vård om Statens medel bort inträda. Då följden af denna försats varit den ofta omnämnda skrapan, måste sålunda den anmärkta misshushållningen i statsförvaltningen varit de förvaltande verkens, och af sådan art, alt den ådagalagt bristerna i deras organisation och behofvet af denna förändring. Jag uppmanar II. Utsk., att i de af dem anförda facla, lill och med om raan tillägger dem, revisorerne vidrört men Utsk. förbigått, uppsöka några, sorn kunde rättfärdiga ett sådant omdöme, äfven om deribland skulle kunna igenfinnas de smärre misstag, hvilka torde från ali större förvaltning vara oskiljaktiga. Utsk. har näst före sin tirad om embelsverken yttrat en sats, livar» Den ij M srj f. m. r i k t i i» lif f jag fu Ukrtmligen erkänner, mén sohr jagt rVékVa skulle önska, ott Utsk. sjellt efterföljt.
Driftoch underhålls-kostnaden utvisade för södra stambanan en summa af 205,181 R:dr, och skulle således för Stockholm—-Upsala-banan blifva 246,222 R:dr, hvaremot den uti kalkylen blifvit beräknad till 232,500 R:dr; men dels hade denna summa, fördelad per mil, visat sig vara tillräcklig vid Gefle — Fablu-banan, och dels måste driftkostnaden blifva större vid en bana, hvilken, såsom förhållandet vore med den fullbordade delen af södra stambanan, det vore meningen att vidare utsträcka. — Statens risk vid att lemna den äskade räntegarantien borde således kunna antagas blifva ringa 4 StatsUtskottets Utlåtande N:o 160. om ens någon, och det vore endast under byggnadstiden, eller under omkring 3 år, som Staten behöfde utgifva räntegarantien med tillsammans högst 600,000 R:dr eller 200,000 R:dr årligen, till fyllande af hvilken summa kunde anslås den behållning Statens redan öppnade stambanor lemnade. Med anledning af hvad motionären sålunda och i öfrigt anfört, har motionären föreslagit att det bolag, som bildat sig för anläggande af jernväg emellan Stockholm och Upsala, uti den af Kongl. Maj:t vid sednaste riksmöte nådigst föreslagna rigtning, måtte tillförsäkras 4 procents årlig räntegaranti å den till ett belopp af 5,004,867 Riksdaler Riksmynt beräknade anläggningskostnaden, mot nedannämnde vilkor och förbindelser: l:o att bolaget eger upptaga ett amorteringslån, motsvarande den af Staten lemnade räntegarantien; 2:o att bolaget tecknar sig minst för skilnaden emellan förutnämnde låne O O summa och anläggningskostnaden; 3:o att alctie-egarne först inbetala hälften af nämnde skilnad; 4:o att derefter lånet med den af Staten garanterade räntan får upptagas, hvarefter aktie-egarne inbetala hvad af dess återstående teckningsbelopp kan finnas behöfligt att för bolagets räkning använda; 5:o att å hela den erhållna lånesumman beräknas en procent årligen till kapital-afbetalning.
Hon satt framför spegeln i en lång, hvit peignoir, som icke var knäpt i halsen, och plockade nålarne ur sitt hår. Ester kastade kängan i golfvet, så det smälde till, och sprang upp. »Gör dig icke till, Berta – jag vet mycket väl, att du tycker han är förtjusande. Du dansade två danser med honom och koketterade förskräckligt.» »Nå, var det då så ovanligt?» Tonen var lätt, gäckande. »Nej, naturligtvis icke.» Hon sade det dröjande, likgiltigt – utan bimening; hon hade kommit in i en helt annan tankegång och återtog lifligt: »Gaf du akt på hur han helsar? Ah, du skulle bara sett! – Så här bugade han sig.» Ester stälde sig i första position och böjde hufvudet så djupt ned, att den tunga silfverkammen föll ur håret och damp ned på golfvet framför henne. »Och så höjer han hufvudet igen – med denna milda, intagande blick – du vet ». Hon stod stilla med händerna löst hopknäpta framför sig. Hufvudet litet på sned och ett frånvarande leende på läpparne. Berta böjde sig bakåt i stolen och redde ut håret. »Käraste du, börja då att klä’ af dig snart. Du glömmer det ju alldeles för den der unge sprättens skull.» »Han är ingen sprätt. Bror Gustaf känner honom och » »Lilla Ester, förskona mig. Jag försäkrar dig, att jag icke bryr mig mera om Åke Kalm än – hon slog håret till sidan öfver axeln – än så.» »Ja, men jag gör det.» Ester drog den frasande atlaskjolen öfver hufvudet och talade som ur en säck. »Nåja, det behöfver du då verkligen icke tala om.» Berta skrattade lågt. »Vet du», hon kom fram bakom Bertas stol och såg sig i spegeln öfver hennes hufvud, under det hon drog nålarne ur håret. »Han sade, att Gustaf så ofta hade bjudit honom komma ut till Ljungby. Och så bad han mig om lof att komma – du?» »Nå, och du svarade naturligtvis, att det skulle göra dig ett ofantligt nöje, och gaf honom till på köpet ditt mest förtrollande leende.»
Den nye bonden är alltså i den nya kommunen och den nya stämman, fast ännu icke i Staten eller inför Kronan, förmedelst den nya fyrksättningen likställd eller föga bemärkt bland mängden af de mångahanda industriidkare, som numera i hvarje socken alltjemt inkomma, eller likställd med alla der nyuppkomna sjelfförsörjare af allehanda slag, och desse äro i mån af hvars och ens bevillning numera likberättigade med hemmansegaren, enär äfven han endast i mån af sin vanligen lägre bevillning får numera endast litet att säga i den nya kommunalstämman. Så har då den Svenska bonden af sin förra rösträtt endast litet i behåll, då för allt hvad han skattar till Kronan för hemmantalet, han likväl i den nya röstlängden icke aktats värdig ens en fyrk i ersättning. Och så hafva i kraft af den nya Fyrksättnings-stadgan liksom med ett enda hugg fötterna blifvit undanslagna det hedervärda jordbruksegareståndet. Ty också, fastän uppskattad efter sitt bevillningsvärde, men i stället beröfvad den gamla rösträttens skattlagda fotfäste i den fäderneärfda odalmannajorden, skall numera bonden snart allestädes i hvarje stämma för val al elektor till landstingsman eller för val af ny riksdagsman, helst om denne skall väljas efter något nymodigt, mer eller mindre främmande mönster, lätteligen blifva af ett fåtal penningemenniskor öfverrösta*!, och sålunda äfven i händelse af något nytt Svenskt Storting, sådant det lärer af mången bonde sjelf med sådan ilfänad emotses, få litet eller intet att säga, om det än gällde en jordbruksbeskattning, som gjorde till slaf hvar medlem af vårt hittills fria oell sjelfständigt Svenska Bonde-Stånd. Men i sådant omyndighetstillstånd bör väl ändå ingen äkta Svensk bonde sjelfviljande låta sig försättas, så länge han än icke förspillt eller sållt för en grynvälling sin talanderätt i Svensk lagstiftning. Och så vida ej innan nästa riksmöte redan genom elektorsvalen allt skall finnas inom det Ståndet omgestaltadt, bör han väl tillse, att åtminstone uågot må återfås af den bondetalan i valstämman, som den nya fyrksättningen helt och hållet fråntagit honom.
En annan och vigtig fråga är: örn icke den såkallade husbehofs-bränningen, som begagnas här i Länet med öfver 14,000 pannor, — och i hvilken utsträckta brännings-rättighet man tvifvelsutan igenfinner grundorsaken till den benägenhet för dryckenskap, som alltför ofta uppenbarar sig äfven hos den uppväxande generationen, — kunde till allmän båtnad utbytas mot en med högre afgifter belaggd fabriksmässig bränning, i större verk, derigenom bran vinet kunde hållas uppe i ett någorlunda högt och jemnt pris, samt tillgången på denna vara såmedelst inskränkas, — det enda säkra medel erfarenheten gifver vid handen såsom verksamt emot drjmkenskapslasten, hvilken, ehuru icke så utbredd, som mången i sednare tid skildrat den, likväl är det nog för att väcka Lagstiftarens uppmärksamhet och omsorg, till det ondas förqväfvande. b) Boskapsskötsel utgör, äfven då den betraktas skiljd flan Åkerbruk, en hufvudsaklig beståndsdel af Folknäringen. Uti de delar af Länet hvarest Åkerbruket är i mästa flor, nemligen: på slättbyggdeu af Dahls-Land och uti tillgränsande trakter af Westergöthland, har detta öfvervigten; men på norra och vestra Dahl samt i andra trakter af Westergöthland, synnerligen Kinds Härad, håller Boskapsskötseln snarare jemvigt med Åkerbruket och lemnar, utöfver husbehofvet, mer eller mindre betydlig afkastning till afsalu. På Dahls-Land äro ängarne i allmänhet bördiga, hufvudsakeligen naturliga och öfver hufvud svarande emot åkern, samt bär den couperade delen af landet, i synnerhet, förmonen af godt och tillräckligt sommarbete. Ängsculturen försummas dessutom icke, och användes dervid merendels Klöfveroch Thimothei-utsä(^e5 trien, äfven utan utsådde frön, underhålles gräsväxten af vild klöfver och andre *7' andre tjenlig©’ .foderslag, bär igenläggningen sker efter viii häfdnd. åker.
Under det således det Svenska namnet, till följd af Lings forskningar och ädla verksamhet, ärades i fremmande länder, borde väl icke Svenskarne sjelfve uraktlåta att taga vara på och till fosterlandets eget gagn för framtiden bevara deras välgörande resultater. Åtskilligt vore i detta hänseende redan gjordt, alltifrån år 1814, då, på egen begäran, Ling i hufvudstaden upprättade ett gymnastiskt Gentral-institut, sedan han erhållit lokal dertill i Styckgjutaregården samt, utom obetydliga reparations-medel, 500 R:dr årl?gt anslag samt 400 R:dr till inköp af attiralj och intill 1848, då anslaget till samma Institut sednast förökades till ett årligt belopp af 5,033 R:dr 16 sk.; likväl återstode åtskilligt och det ganska väsentligt att göra på det att gymnastikens framtid inom fäderneslandet måtte kunna anses betryggad och ingen fara för handen att Sverige, vid en persons frånfälle, måtte nödgas att utifrån införskrifva både gymnasiark och handböcker, som motsvarade gymnastikens utveckling efter den tid, då Lings arbete: Gymnastikens allmänna grunder utkom Här saknades nemligen ett Reglemente, som motsvarade Institutets nuvarande fordringar och bestämmelse, äfvenBih. till 11. St. Statssamt Allm. Besv. och Ekon.-Ut skot tets Utlåtande M 36. som tillsyn af en Styrelse, som icke blott med allmän insigt af sakens stora vigt och värde nitälskade för dess förkofran, utan äfven egde den detaljkunskap, som erfordrades, för att verksamt kunna bidraga till dess utveckling och framgång i dethela och i dess särskilta syften; och till följd af dessa brister hade Institutets nu varande verksamhet förlorat nästan allt sammanhang med de författningar, som för flere decennier sedan blifvit gifna till gymnastikens befrämjande och ännu på papperet oförändrade qvarstode. För att ådagalägga dessa betydliga brister ansåg motionären det vara nödigt, att, med fästadt afseende på gymnastikens hufvudsyften såsom pedagogisk, militärisk och medicinsk, gå tillbaka till dess ursprung och betrakta dess vidare utveckling.
Jag kan icke neka, alt del är bedröfligt, att i vårt tidehvarf annars upplyste personer kunna försvara en lagstiftning, som så mycket strider mot både naturrätt och våra grundlagar. Förra gången detta mål förevar, har äfven blifvit ordadt om delta förhållande. Jag inskränker mig derföre nu till att blott på de skäl, som Hr Halling anfört, anhålla, att den gamla förordningen må blifva bibehållen. Jag skulle äfven vilja klandra den; men då icke något hopp finnes att få densamma afslagen, så anhåller jag blott om propos. derpå, att denna författning må oförändrad bibehållas. Frih. Cederström, Jacob: Förslaget i denna § är af en ganska egen och synnerlig beskaffenhet. Tull betjeningen skulle nemi. nnsvarsfritt kunna förstöra friden i medborgares hus. Om stadgandet vore sådant, att denna visitation finge ske hos dem, som blifvit straffade för försök att olofligen inforsla varor, så bade man ingenting att säga; men att personer, som dermed aldrig baft gemenskap, skulle kunna våldföras i sina bus och deras möbler sönderbrytas i händelse de icke genast öppnas, det är något, som lagstiftningen i vårt land icke bör tillåta. Det bar aldrig varit i öfverensstämmelse med grundlagen, sorn den förordning, hvilken nu efterlefves, kunnat utsträcka visitationsrätten utöfver öppna salubodar och magaziner. Der är rättigheten gifven och klar, i följd deraf, att man icke får försälja till införsel förbjudet gods; men alt komma in lill dem, som icke idka handel och köpenskap, för att tillse om desse i sina bus äga förbjudet gods, det inträder på inqvisitionens bana, och det uti ett samhälle, som för långliga tider tillbaka bannlyst all sådan tanke. Jag tillstyrker icke allenast afslag på IJtskrs betänk, i denna punkt, utan äfven att Ståndet mätte besluta, att hos K. M. i und. anhålla, att all visitation efter olofligen infördt gods må inskränka sig lill öppna salubodar och magaziner. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Han efterlämnade ingenting — utom ett nedärfdt konstnärskynne (en morbroder var den berömde skådespelaren Olof Ulrik Torsslow) och detta var också det enda arf, som kom barnen till del. Under ganska bekymmersamma omständigheter uppväxte de tre flickorna. Lilla Valborg kom liksom systrarna i fröken Whitlocks skola, men ansågs där långt ifrån såsom något geni. Kantig och mager med linhvitt, tofvigt hår, gick hon där som » den grimnie selling », hvars svanvingar väl knappast någon då anade. Hennes passion var hästar och hundar och det jordiska paradis, som hägrade för hennes håg, var cirkus. Det påstås t. o. m. att » Valle », såsom hon af de jämnåriga kamraterna kallades, gick så långt i denna cirknspassion, att hon på allvar och med stor ihärdighet — energi har alltid varit hennes mest framstående egenskap — tränade sig i hoppning och andra akrobatiska konster. Föga anade man då, att den konst, hvarinom hon skulle skörda så lysande ' lagrar, var af en helt annan och högre art. Endast en förstod henne och de slumrande anlagen, och för henne, den nästan dyrkade lärarinnan, bevarar hon alltjämt den varmaste kärlek. Men den lä- rarinnan — fröken Ellen Key — har nu en särskild psy Nu ringa klockorna till dop. Vid skiljovägen står en hop, Som öppnar, fylld af hopp, sin famn Åt nyfödd pilt, som skall ha namn, kologisk skarpblick. — Hur och när i Valborg Holmlunds sinne den första hågen för scenisk konst väcktes är icke godt att säga. Säkert är att vid fjorton, års ålder en oemotståndlig lust för den dramatiska konsten mognat, och det var icke med denna flicka som med så många andra, som » svärma för teatern. » Hvad som länge legat på djupet hos henne och nu framträdde med oafvislig fordran på praktisk utöfning, var den allvarligaste konstnärsentusiasm, så mycket sannare som den först och främst hade att besegra en ovanligt inbunden och sluten naturs blyghet och motvilja för offentligheten. Det fordrades säkerligen en oerhörd själföfvervinnelse af den unga flickan för att taga steget ut.
Man påminne sig huru många dermed, skola hafva befattning: 1:0 skall Jläradsskrifvaren a:ne gånger om året debitera dessa medel; sedan skola Fogdar, Länsmän, Fjerdingsoch Nämndemän genom må.n.ga och långa resor förrätta uppbörd och utmätningar; vidare skola medlen redovisas ifrån Fjerdingsman lill Länsman, ifrån Länsman lill Fogden, ifrån Fogden lill Landt-Ränteriet och Lands-Contoret, derifrån till Passevolance-Commissariatet, derifrån en del medel sedan återgå till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande för att levereras lill så kallade entrepreneurer eller proviantörer; vidare ifrån dessa till deras utskickade uppköpare, som resa kring landet för att uppköpa proviant oell som troget följa den principen ali göra mera afseende på godt pris, än på god vara (ty det är deras för tjenst), och deraf följer, alt soldaten ofta lår sämre proviant utaf desse proviantörer än utaf Rustoch Rotehållare. När nu ryttare och soldater på delta säll icke få något annat slags proviant än hVad deras Rustoch Rotehållare kunnat prestera directe till soldaten, så frågas, hvad nytta medför alla dessa onödiga och kostsamma omgångar? Det är kostsamt för Embetsoch Tjenstemän att hafva allt detta besvär för intet, och det är äfven känbart för den förtryckte skatldragaren att godtgöra d}dika onödiga besvär. Jag tror, att man hellre bör söka förenkla äu mångdubbla besvär.'—både för den ena och andra; hellre under - 28 Stats* snutt 'Allm. Besv.- och Oecon.-UtsL Utlåtande N-o 35. lalla än förtrycka folket, och undanrödja alla anledningar till missnöjen; -— på grund af allt detta reserverar jag mig mot Utskottens beslut och anhåller vördsammast, att Jemtlands Rustoch Rotehållare måtte uteslutas från Passevolance-contractet och utgöra proviant in natura, på sätt förut varit öfligt.
Vid föredragning af Bonde-Ståndets, genom Protocolls-Utdrag äf deri 8 dennes, hvilket den inte blifvit lagdt på bordet, gjorde inbjudning till Med-Stånden att förena sig uti Bonde-Ståndets beslut, i anledning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens Betänkande, N:o 4o> rörande dels upphörande af Postföringsskyldigheten, dels lindring i samma onus, fann Ridderskapet och Adeln för godt att vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut. S. D. Lades till handlingarne Constitutions-Utskottets den 11 dennes på bordet lagde Memorial: N:o 62, till Preste-Ståndet, om dess ytt rande i frågan om behörigt Ulskott för upptagande af motioner, angående Riksdagens prorogation; N:o 6'5, till Borgare-Ståndet, angående dess remiss å en af Herr Petré, Thore, emot Herr Stats-Secreteraren Skogman framställd anmärkningsanledning. S. D, Yid förnyad föredragning af Conditutions-Utskottets, den 13 Frat.' TJtär. ilen 20 D'ec. i8?4* 61 t dennes på bordet lagda Memorial, N:o 67, med föreslående tillägg i 16 §* Riksdags-Ordningen, fann Ridderskapet och Adeln, att, då ingen" anmärkning dervid blifvit gjord, det borde, enligt 56 §. Regerings-Formen, hvila till nästa Riksdag. S. D. Å nyo föredrogos och lades till handlingarne Stat s-Utskottets den ir dennes på bordet lagde Memorial; N:o 359, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 207; PsT:o 36o, i anledning af erhållen återremiss a Stats-lJtskottets Utlåtande N:o 3i5. S. D.
Att det är djerft af mig att » klyfva näbb » i denna sak, vet jag mer än väl, och om » somliga » kände min ålder, skulle de säga något om » ägget, som ville lära hönan värpa »; derför vänder jag mig också endast till någon af de allra yngsta. Tro nu för all del inte, att jag ämnar predika, och inte heller, att jag tänker förorda något sjelfsvåld, jag ville bara så innerligt och vänligt bedja dig försöka litet att sätta dig i dina tjenares ställe, att någon gång, mer än du hittills gjort, tänka på deras trefnad, visa dem litet mera förtroende, och ibland öfverse med ett och annat litet fel — för min skull! Försök en liten tid, så får du se, om de inte bli bättre eller göra dig litet mindre förtret. Är det icke så, att vi litet hvar äro bra benägna att jemra oss öfver » de odrägliga pigornas » fel och — glömma deras förtjenster, att visa ganska stort missnöje öfver hvarje liten glömska eller förseelse och inskränka deras personliga frihet till det minsta möjliga? Och — är det ej äfven så, att vi hafva ganska svårt att komma i hog, att också just dessa räknas till » vår nästa », som vi skola » älska som oss sjelfva »? Har du någonsin tänkt efter, hur det skulle vara att nu, i köld och snö, ligga der nere vid sjön och skölja julbyken, eller bara att släpa in det vanliga vedoch vattenförrådet hvar enda mörk och slaskig höstskymning, och så kanske af en eller annan anledning få förebråelser, just när du komme in stelfrusen och våt? Du försöker ju, — inte sant? — att alltid möta din man med ett gladt leende när han kommer hem, äfven om du inte är så glad — kunde du inte försöka det samma med din tjenstflicka, när du går till ditt kök? Visst är, att] det skulle blifva en betydlig lättnad i hennes mödosamma lif; men lika visst är det också, att du sjelf skulle slippa se så många sura miner och att i nio fall af tio hon skulle löna dig med att visa dig mera tillgifvenhet under utöfvandet af sina pligter.