Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dess förvaltning af sjöärenderna samt Dess och rikets kammar-rätt under 30 December 1846 underdånigt utlåtande i ämnet afgifvit, i öfverensstämmelse med hvad dessa embetsverk i undeidånighet föreslagit och hemställt, samt uppå flera i den underdåniga ansökningen förekommande ömande omständigheter, den 9 Februari innevarande år, i nåder bifallit, att, i likhet med hvad andra sökande någongång vederfarits, handlingarna i målet till Rikets Ständer öfverlemnas, för att om det kammarrådet Sylvander ådömda beloppets afskrifning sig yttra, hvaremedlertid samma belopp tills vidare kommer att uti kronans räkenskaper balanceras; och lemnar Kongl. Majit härmedelst nu verkställighet åt förenämnda Dess nådiga beslut, jemte det de ifrågavarande Kongl. Maj.ts Nåd. Skrifvelse, N.o 27. 3 handlingarna härhos meddelas. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. C. A. Gfllengranat. Stormägtigstej Allernådigste Konung! Hos Eders Kongl. Maj:t har förre landskamereraren, kammarrätts-rådet G. Sylvander, uti ingifven ansökning, underdånigst anhållit, att, ehuru Edets Kongl. Majit, under den 1 Oktober 1845, i Nåder förklarat Sig icke kunna bifalla hans då gjorda begäran om eftergift af gunst och nåd från den ersättningsskyldighet, som, i följd af försummelse att i rätt tid låta förnya afgifna arrendeborgen för båtsmans-chefsbostället Ramdala i Blekinge län, genom kammarrättens den 14 Mars 1842 meddelda och af Eders Kongl. Majit under den 25 April 1845 nådigst fastställda utslag, blifvit honom ådömd, Eders Kongl.
Der sages: »—- Ej må några allmänna afgilter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R. St:rs samtycke kunna förhöjas, tullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen —»; och på grund af att här icke yttras något om nedsättning, anser han att något hinder derför icke förefinnes. Men gå vi tillhaka till de uti 1734 års lag upptagne domare-reglor, så finna vi i 11:te punkten: »Lagen gillar icke allt det hon icke straffar, förty all misshandel kan icke uppräknas i lagboken». R. o. Ad. behagade dock finna att ordet »misshandel» icke här får tilläggas samma begrepp som i domare-reglorna. Af de anlörda orden ur den (iO:de §:n finna vi således att lagstiftaren ansett att regeringen icke borde få höja tullarne. Sedermera gåfvo R St:r, riksdag efter riksdag, fullmakt att nedsätta tullarne, men genom derefter sammanträdande R. St:rs försumlighet att icke hvarje gång derom särskildt yttra sig, har regeringen ansett sig ega denna fullmakt en gång för alla. Jag föreställer mig derföre att R. o. Ad. på ett ganska värdigt sätt använda den magt de ännu blott en kort tid hafva att utöfva, om de häfda R. Stirs rättigheter; och om ordalagen ock synas något oklara för en och annan, kan jag icke gå in på att vi, 512 Den 25 April e. m. som finna saken oförtydbar och i öfverensstämmelse dermed förfäkta vår åsigt, derföre böra mottaga något klander. Jag finner tvertom att vi böra söka rätta den origliga uppfattning, som under flera år gjort sig gällande, oell derföre anhåller jag att Bevilln.-Utskds förslag mätte antagas. Hr Tersmeden, Per Beinhold: Det torde måhända anses öfverflödigt att nu här uppträda för en sak, som redan så värdigt och grundligt blifvit försvarad af föregående talare.
Efter pröfning af Riksdagsfullmäktigen från Westerås Län Carl Ers~ sons till Conslitutions-Utskottet remitterade anmärkning, i afseende på behandlingen af skedda arrende-auctions-anbud å vissa till Strömsholms Kungsladugård och Stuteri hörande lägenheter, har Utskottet uti Memorial N;o 16 den 8 nästlidne November, jemte anmälan af hvad Stats-Rådsprotocollet för den 7 Mars innevarande år härom innehåller, hufvudsakligen sig utlåtit: att det visserligen vore ådagalagdt, att det af Öfverdirekteuren Hörstadius å ifrågavarande lägenheter gjorda arrende-anbud, efter vanliga värdeberäkningar, i någon mån understigit hvad af Bonden Anders Ersson i Hagelsberga blifvit erbjudet; men enär Kongl. Maj:t, uti Nådigt bref af den 8 December 1820, med hänsigt till Strömholms lägenheters utarrendering, uttryckligen förklarat Dess Nådiga vilja vara, att afseende ej endast skulle göras på högsta anbud, utan förnämligast på arrendatorernes och borgesmännens vederhäftighet, — en grundsatts, hvars riktighet för dylika fall erfarenheten i allmänhet bekräftat, — ansåg Utskottet Kongl. Maj:ts Rådgifvare hafva egt giltiga skäl för deras tillstyrkande af Nådigt bifall till Stuteri-Öfver-Styrelsens och Kongl. Kammar-Collegii förslag om anta - Constitutions-Utskoltets Memorial^ N-o 2 3. antagande af Hörstadii anbud, samt1 Riksdagsfullmägtigen Carl Erssons till Utskottet remitterade framställning följaktligen, i åsyftadt hänseende, ieke föranleda någon åtgärd. Genom Protocolls-utdrag af den 4 innevarande December, bar BondeStåndet behagat till Constitulions-Utskottet återremittera berörde memorial, med hvad dervid blifvit skriftligen och mundtligen inom Ståndet erinradt; i anledning hvaraf Utskottet anser sig böra hemställa, om icke Hederv.
Riksgälds-kontorets tillgångar icke dertill blifva tillräckliga eller för detta ändamål disponibla, har Utskottet ansett sig böra hufvudsakligen förnya de föreskrifter, som i enhanda afseende vid sistförflutna riksdag meddelades. Under förutsättning af bifall till Utskottets ofvan framställda förslag, får Utskottet alltså hemställa, att Slals-Ulikoltets Memorial K:o 499 33 att nedanstående §§, hvilka motsvara 196, 197 och 198 §§:ne i det för Riksgälds-kontoret nu gällande reglemente, måtte varda införda i det nya reglemente, som vid denna riksdag varder för nämnda verk utfärdade §• Tili följd af stadgandet i Regeringsformens 63 §, hafva Rikets Ständer anslagit och till utbetalning från Riksgälds-kontoret anvisat en kreditiv-summa af Tre millioner R:dr, för att vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hort och Rikets Ständer sammankallat. Rikets Ständers å denna summa utfärdade, förseglade anordning får ej förr brytas, eller summan af Fullmägtige utbetalas, än sedan riksdagskallelsen blifvit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord. Den krediliv-summa, som, enligt ofvan åberopade grundlags-stadgande, bör å Riksgälds-kontoret anvisas, för att, på sätt detsamma innehåller, under tiden mellan innevarande och nästkommande riksdag, vara tillgänglig, då Konungen, till rikets försvar eller andra högst vig liga och angelägna ändamål, sedan hela Stats-Rådets tankar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikligen nödig, hafva Rikets Ständer fastställt till en million femhundratusen Riksdaler.
”Det var väl fan så hett!” svor ryttmästaren. ”Man hade sagt mig ...” ”... att det kanske fordom varit så – möjligt – men jag nöjer mig med ett yrke.” ”Björn!” mumlade den främmande, i det han helt och hållet igenslog dörren ... ”Jag hoppas att jag icke blir sjuk här – den der karl’n vore i stånd att förge mig.” ”Högfärdige grin-olle”, mumlade å sin sida apotekaren, ”om du blir sjuk, så skall du få betala medikamenterna!” Diktare och drömmare Till “Naturens Epos“. Hur människans ärelystnad växlar! Hela tjugoåldern syntes mig det mest afundsvärda, som kunde förunnas en skald, att en gång i sitt lif hafva diktat en af dessa inspirerade små visor, som två älskande samfäldt minnas och recitera i sommarskymningen, och som knyter i hop deras hjärtan liksom en silkesända två utslagna rosor. Jag menar sådana verser som »Ueber alle Gipfeln ist Ruh» eller, »Otaliga vågor vandra», strofer, sprungna som sång ur öfverfyllda bröst men bevarade för evigt i det aldrig domnade eko, som är oförgänglig konst. Så drömde jag en gång, och nu är det redan länge, som jag tyckt det vara än mer afundsvärdt att kunna dikta vore det också bara en eller par af de rader, hvilka som ett lifs resultat komma på tänkarens tunga, när han står ensam i sitt fönster och betraktar stjärnvärldarna längs vintergatan. Ty det finns sådana rader, samlande i sin korthet en andes hopp och resignation. För dem, som tänka så, är Lucretius den äkta mandomsdiktaren, ty i hans verk finnas strödda, ej med lyckträffens gleshet, men i slösande rikedom dessa lapidarrader, mot hvilka år och sekel intet mäkta. Hela hans dikt »Om Naturen» – så två tusen år gammal den snart blir – är fortfarande ett evangelium för alla, som vilja förklara världen ur världen själf.
Han såg icke ut som vanligt, en högdragen, ofta häftig och mindre um-gängessam man, utan visade nu ett ädelt uttryck med spiri-tuel ingifvelse. Han lät i inspirationens ögonblick undfalla sig ord som han troligtvis aldrig yttrat åt någon annan och som F. derför åtminstone efter den stunden aldrig glömde. Hän talade om sin egen kallelse, om sin uppgift att skydda det - svenska kungahuset, men framför allt den svenska drottningen. Det uppdraget hacle försynen gifvit honom, men genom markgrefvinnan eller rättare arffurstinnan — ty mark-grefve blef aldrig hennes gemål — Amalia Fredrikas man, då dennes dotter skulle lemna sitt barndomshem för att blifva ett främmande folks drottning. Arffurstinnan tycktes, efter hvad v. Bensheim försäkrade, icke hafva riktigt lugnt samvete, så vida man får nyttja ett slikt uttryck om en furstlig personnage, emedan hon assisterat markgrefven i dennes bemödanden att ur prinsessan Fredrikas unga hjerta utplåna en tidig kärlek. Baronen beskref, icke utan en anstrykning af jalousie, fastän inom de undersåtliga känslornas begränsade område, huru den unga, charmanta prinsessan förälskat sig i Henri de Bourbon, hertig af Enghien, den siste af den berömda Condé-ätten, en ung, intagande furste, som revolutionen fördrifvit från Frankrike och hvilken funnit ett gästvänligt bemötande vid hofvet i Karlsruhe. Denna kärlek kunde dock icke få utveckla sig, enär försynen kallat vasaättlingen till vasatronen, men den unga Ur Dagens krönika. 2prinsessan var likväl djupt beklagansvärd. Baron v. Bens-heim hade varit vittne till hennes tårar och rörts af dem, ehuru han visst icke unnat Enghien någon succés. Men - tårar hjelpa icke, då det är fråga om troner, och den älskvärda Condé-ättlingen, öfver hvars forlust prinsessan sörjde på ett sätt, att det måste vinna medömkan, måste vika för konungen a ' f Sverige.
Maj. hus och till amiralitets-krigsmanskassan äro uti stämpelbeloppen inbegripna, böra ur den njm författnm utgå;” å sid. 12, ang. erläggande af stämpelafgift, i stället för expeditionslösen, för fullmakter, konstitutorialer och förordnanden, som från K. M:ts Kansli expedieras; å sid. 14, ang. från hofexpeditionen utgående fullmakters m. fl. handlingars förseende med stämpel; i sammanhang hvarmed sjelfva stadgandet härom uti 3:dje §:n föredrogs och godkändes; å sid. 15, ang. stämpelbeloppet för fullmakter eller öppna bref å högre namn, heder och värdighet af embete eller tjenst; å samma sida, ang. stämpelbeloppet för doktorsbref; samt slutligen å samma sida, äng. stämpelbeloppet för fullmakt å indelt lön. Sedan sjelfva texten till 3:dje §:n härefter blifvit föredragen och uppläst, anmälte sig och yttrade Hr von Koch: På sidan 2 af Utsk:ts förslag till författn. ang. stämpclpappersafgiften läse : »1 detta fall eller då lönen är underkastad förändring, beräknas stämpelbeloppet efter medeltalet af de sista 5 åren tjensten åtföljande och till taxering uppgifne löneförmåner, för hvilka bevilln. efter 2:dra artikeln blifvit erlagd.” I fall nu Ständernas beslut i afs:de å bevilln. efter 2:dra artikeln icke skulle blifva sådant, som med återremissen åsyftadt varit, så vore dessa ofvan förekommande orden ”och till taxering uppgifna” alldeles icke på sin plats, hvarföre jag anhåller, att B. o. Ad. ville, med uteslutande af dessa af mig nu antydda orden, bifalla denna punkt. Gr. Lagerbjelke: Lika med Hr von Koch, anser äfven jag, att orden "och till taxering uppgifna” äio vilseledande, hvarföre jag, på af honom anförda skäl, äfven vördsamt yrkar att desamma måtte uteslutas. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, framställde H.
Der hela den maktegnnde menigheten icke kan, i anseende till sin myckenhet, samlas på ett rum för att rådslå och besluta, der är det nödvändigt, att denna menighet åt utsedda ombud anförtror ifrågavarande rättighet, men der nämnde hinder ej möler, synes något skäl ej förefinnas, att förbjuda hela menigheten att denna rättighet utöfva. Med den inskränkning rösträtten i sockenstämma för närvarande har, och äfven med den utsträckning densamma kan i framtiden få, synes i de flesta församlingar någon olägenhet ej böra uppkomma af bela den röstegande menighetens sammankallande på ett rum. Erfarenheten har derom ej framburit något vittnesbörd, och det allmänna tänkesättet påkallar ej heller i detta afseende någon förändring. Endast i kommuner med större folkmängd kan en representation blifva behöflig, och lagen synes derföre, med hänsigt lill nämnde orsak, böra innehålla tillåtelse för kommunen, att öfvergå till det representativa systemet jemte reglor för organisationen af en sådan representation för församlingen. Genom 1847 års författning är systemet redan infördt i Stockholm, och flera af rikets andra städer hafva uppnått den folkmängd, att alla som ega eller med rätta böra få rösträtt i stadens angelägenheter, svårligen kunna samlas på eli rum, vare sig till sockenstämma eller allmän rådstuga. Efter Utskottets tanke finnes således för närvarande intet skäl, att göra någon 44 Allm. Besv.- och Ekon.-Vlsk. Bet. M 12". väsentlig ändring i den nu gällande formen för landsbygdens menighets-slyrelse, eller sockenstämman. Socken-nämnden är också en behöflig oell passande länk i denna styrelse, dock under förutsättning, alt det göromål, som författningen endast vilkorligt anförtror åt nämnden, eller handhafvandet af »sådana gemensamma ekonomiska angelägenheter, hvilka icke tillhöra embetsoch tjenstemäns handläggning», i stället ovilkorligen och i främsta rummet föres på listan af socken-nämndens åligganden.
”Men om man sålunda icke kan ”förneka att åtskilliga tecken förebåda en hotande fara för rca”lisalionens bestånd”, Pag. 8 säger han: ”men om rätta ursprunget till den fara, hvaraf Bankens säkerhet och realisationens bestånd kolas” och sedan Hr Mannerskantz yttrat sig om Bankens lånerörelse, tillägger han slutligen pag. 13: ”och synnerligast skulle det vara oriktigt alt medgifva en sådan utvidgning under en tidpunkt, då Banken befinner sig uti en af alla erkänd mindre fördelaktig ställning.” Hr Rosenblad, som äfven talat för bortskänkandet af Bankens hela vinstbelopp, har anfört exempel på huru den metalliska valutan, såväl här som inom det öfriga Europa fluetuerat, och sagt, att den härstädes minskats sedan 1848 med 4 mill., och dä är det 47 2 Den 15 Mars f. m. ju möjligt att denna minskning kan i samma proportion fortfara. Han erinrade också i sitt yttrande för en stund sedan, huruledes elementer funnos till mycken osäkerhet, samt att en kris kunde vara att förvänta. Under sådana förhållanden hemställer jag huruvida det är rätt alt gifva ifrån sig den s. k. vinsten, som likväl icke är någon vinst, när man rätt ser på saken. Hr Mannerskantz har förklarat att Hanken alltid kan inlösa sina sedlar: delta förklarande har Hr Gripenstedt vederlagt, då han tillkännagifvit, att äfven om Banken egde 100 mill. uti utestående fordringar, så skulle den icke kunna inlösa de sedlar, som presenterades, sedan den metalliska kassan vore slut, ty då slår det icke till att anskaffa silfver, och dä gäldenären, Banken, icke längre kan skaffa silfver till betalande af sina utelöpande skulder, så återstår endast alt göra bankrutt.
Utdrag af krotocollst, häller i HöglossNidderssapets och Adelns plenum den zo Mars i8io. S. D. Wid justeringen af den ifrän Lxpsöltions-Ucffottet inlemnade underdåniga ssrifwelsen til Kongl. Majit, lil underdånigt swar pä Kongl» Majas lil Riksens Ständer aflätne Nädiga proposition, innehållande anmärkningar wid Riksens Ständers beslut, rörande Landt-Tullarnes indragning, och dä det anmäldes, at Fru Grefwinncm runck ej, i enlighet med hwad i Bewillninqs-Ulssottet blifwit anmält, afsagr sig ^rren6et af SandsSalebos och Nordansjös Bergs-Tullar, besiöt Högloss. Ridderssapet och Adeln, almed den förändring gilla denna underdäniga ssrifwelse, at i stället för orden: erhållit tillförlitlig underrättelse derom, hwilka borde utaä, skulle sättas: Riksens Ständer förmoda; hwarom Utdrag af krotocollet ssul le expeclieras. l)t supra. Högloft. Ridderssapet och Adeln ätssiljdeS kl. 2» In käsm protocolli 6. A. 8'ilversrolps. Lördagen dm 31 Mars. plenum klockan 5 ro f. m. Justeraäes följande: Utdrag af protocollet, hållet i Högloff» Ridderssapeks och Adelns plenum den Z0 Mars i8ro. S. D. Företogs lil pröfning Allmänna Be^ swärs Sjette Bandet. N:» 96» r;24 Den zi Mars. swärsoch Oeconomi^-Utskottets den 8:de Mars pä bordet lagda Betänkande, rörande wissa ivid Indelningsoch Noterings-Werkst pastadde mistbruk, jemte upgifna Förftag til deras afhjelpande; och da harwid hos Högloft.
För hvart oell ett Barn, som efter fylda tva ars ålder annu icke blifvit vaccineradt, borde Föråldrarne, eller de, sorn i deras stalie besörja Barnets vård och uppfostran, erlägga en afgift, lika stor med de vanliga Mantalspenningarne, så' framt icke med Pastors i Församlingen intygande kunde styrkas, att barnet varit af sjukdom hindrndt att kunna vaccination undergå, eller ock att brist på skicklig vaccinateur eller tjenligt vaccinämne hindrat denna operation, hvaremot Utskottet hemställer, om icke de Föräldrar af Allmogen, hvilka äga 4 vaccinerade Barn under 15 årsålder, Forde få njuta någon eftergift uti utskylderna, i likhet med hvad Författningarne innehålla om dem som äga 4 underåriga barn; hörandes ofvan föreslagna afgifts erläggande taga sin början ett år efter det Förordningen härom blifvit allmänneligen publicerad. 2:0 Till vinnande af erforderlig controll i detta afseende, skulle, innan hvarje Mantalsskrifning, en af vaccinateuren upprättad längd öfver de inom året uti Socknen vaccinerade barn till Pastor inlemnas och förhållandet i Husförhörsboken antecknas, i enlighet hvarmed Presterskap pet, som vid Mantalsskrifningen alltid är närvarande, skulle då lemna upplysning om de ovacci. n.erade Barnens inom Socknen namn. 3:0 I Stockholm torde det böra Slaggas hvar och en, som hos Presterskapet anmäler sig om, Betyg, att då han är vaccinerad, uppvisa vederbörande vaccinateurs intygande deröfver, på det förhållandet härmed må kunna uti Prestbetyget införas; hvarförutan de åtgärder, som till vinnan-j de af närmare controll i detta afseende kunde uti Stockholm behöfva vidtagas, synas böra af Ofver-Ståthållare - Emhetet, efter öfverläggning med Stockholms Stads Consistorium, föreslås. 4:0 Den mantalsafgift, sorn, till följd af det föregående, bör erläggas för 0vaccinerade barn, skulle tillfalla till hälften Mantalsskrifvaren och, till hälften Socknens Fattiga. 5:0
Jernvägs-anläggningen bör, emot erhållande af det härtill beviljade statsbidrag, utföras genom ett för detta ändamål bildadt särskildt bolag och på dess bekostnad; börande detta bolag åtaga och förbinda sig, att, ej allenast i öfverensstämmelse med fastställd arbetsplan och under iakttagande af de för arbetets utförande för öfrigt meddelade föreskrifter, fullborda, utan ock derefter för allmänna trafiken öppna och underhålla jernvägen i hela dess längd. 3:o. Rilda sig, inom derför af Kongl. Maj:t utsatt och kungjord tid, bolag för anläggning af jernvägar från Dalarne både till Mälaren och Östersjön, ankommer på Kongl. Maj:t, att, efter föregången utredning af och jemförelse mellan hvardera jernvägs-liniens relativa behöflighet och fördelaktighet för de orter, från och genom hvilka densamma skulle komma att anläggas, jemte allmänna gagn för landets rörelse och vigtiga re näringsgrenar, i nåder bestämma, hvilketdera bolaget får komma i åtnjulande af omförmälda statsbidrag, äfvensom öfriga för denna jernvägs-anläggning bestämda förmåner. Skulle åter blott ett bolag för sagde förelags utförande varda bildadt, tillerkänBih. lill R. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Expeditions-Uthol tels Förslag till underd. När egendomsafträde å någondera sidan sker, skall boets samfälda egendom till borgenärerna öfverlemnas, utom i de fall, som i 6 och 10 §§ omförmälas. Hvad i Kongl. Förordningen angående boskilnad stadgadt finnes om förfarande med egendom, som endera sidan undanskifta vill, om lyftning af egendom och om vederlag eller ersättning derför, gälle äfven i de fall, nu sagda äro. § !*• Afträdes egendom för gäld, sorn efter bouppteckningen sig yppat, eller söker sterbhusdelegare att fä egendom undanskifta för sådan gäld; då skall hvar, som det egendomsafträde eller undanskiftande tillgodonjuta vill, med ed fästa, att den gäld honom ej känd var en månad löre den dag, anmälan om egendomsallrädet eller ansökningen om undanskiftandet gjordes.
Olsson från Upsala Län, meri hemställan, all Rikets Ständer borde hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om den förändring uti nu gällande Kongl. Kungörelse angående stämmoböter, all hälften af dessa böter skulle tilldelas vederbörande Kronofogde och hälften tillfalla den Krono-Länsman, Fjerdingsman eller Nämndeman, som efter ordres indtifver resterande kronoutskylder; i anledning hvaraf förre Talmannen Atiders Ericsson från Örebro Län och vice Talmannen j\i/s Persson från Södermanlands Län yttrat den åsigt, alt de fattige borde fä bibehålla den andel uti slämmoböterne, som lie hittills åtnjutit, hvaremot Kronofogdens andel uti dessa böter borde tillfalla den person, som indrifvil kronoutskylder efter restlängd; af Petter Claesson från Elfsborgs Län, att som slämmoböterne utgå endast från de fattige, billigheten fordrar, att de äfven komma de fattige till godo; Bih. till R. St. Prot. 1845, 4 Sami. 2 A/d. 8 f/ä/t. 1 2 Statssamt Allm, Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 3j. af Lars Pettersson från Blekinge Län, att Kronofjerdingsman, hvilka al Kronofogdarne hittills blifvit anlitade om biträde vid resterande kronoutskylders indrifning, hädanefter må befrias från bestyret med uppbärandet af sådane medel, eller, om deras biträde i detta fall är af behofvet påkalladt, dem må tillerkännas uppbördsmannens andel uti stämmoböterne. Inom Höglo fl. Ridd er skåpet och Adeln: af Herr von Axelsson, att, med ändring af Kongl. Brefvet den n Augusti 1813, stämmoböterne för Stockholms stad må förklaras böra utgå till enahanda belopp i förhållande till utskylderne, som för öfiige delar af Riket stadgadt är, och att af samma böter, till indrifningskostnadens bestridande, må uppbördsmännen i Stockholm tillfalla lika stor andel, som deras vederlikar annorstädes åtnjuta. Inom Ilögv.
Man har här citerat 3 Stånds beslut såsom ett gäl - Den 14 Maj e. m. 4'Ji) lande argument, för att votering icke skall anställas, då sådant inpassar med det mål, hvartill man vill komma; men deremot synes tre Stånds beslut icke fä gälla, dä man vill leda sig till votering. Nu anser jag likväl, att Utsk:n i aila fäll haft orätt i denna sak; ty Ulsk:n säga, alt Irägan är af beskaffenhet, alt den mäste slå eller falla med BoudeSl:s förslag. Jag kan icke i inom. litt. a inse någon annan skillnad mellan BoudeSt:s oell de 3:ne öfrige Ståndens beslut, än att desse innehålla, att minst 25 proc. af grundfonden skall utgöras af Rikets gällande mynt, hvaremot BoudeSt:s, att minst hälften skall bestå af samma mynt. Det är ganska tydligt, att detta icke inverkar på sjelfva saken; ty Banken kan existera lika väl, oaktadt säkerheten i det ena fallet kan vara mindre än i det andra. Jag skulle till och med kunna omkasta förhållandet, så att BondeSt., som icke vill hafva banker, hvilka utgifva egna sedlar, hade kunnat stadga 25 proc., hvaremot de öfrige Stånden kunnat stadga 50 proc. af teckningssumman, fastän de vilja, alt bankerue skola utgifva egna sedlar. Således hänger icke denna fråga och den princip, hvarpå BondeStis förslag sig grundar, oskiljaktigt tillsammans; och då Utsk:n ansett denna fråga så involverande i hufvudprincipen, att den borde med öfrige hufvudfrägor utgöra föremål för votering, sä kan jag icke annat än anhålla, alt R. o. Ad. ville återremittera detta betänk., pä det alt en punkt, som är af 3 Stånd afgjord, måtte fä anses såsom 3 Stånds beslut, och voter.propos. rättas derefter. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Om vi förut öfverlagt ang:de en fråga, hvilken i någon mån kan anses tvetydig, hvilken Ur Gr. o.