Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hörde dem alla af egen erfarenhet uttala såsom sin orubbliga öfvertygelse, att stenografen är en skrift, som bör läras af alla, som skrifva, emedan den för alla inbesparar tre fjärdedelar af den tid, de eljes använda under skriftliga arbeten; jag hörde en ung kvinna med entusiasm under stormande bifall prisa den arends ' ska stenografiens ofantliga företräden framför vanlig skrift, och jag hörde en tioårig flicka läsa stenografisk literatur lika flytande, som jag själf läser vanlig skrift; hon började lära sig konsten i februari och har så- lunda hållit på i sex månader, och jag minnes mycket väl, att när du, kära syster, hållit på att läsa innantill i sex år, så läste du icke vanlig skrift mera flytande. Eller kanske du skrifver dagbok? Då har du säkert märkt, huru lätt tankarne ila från dig, innan du hunnit fästa dem på papperet. Och har du icke märkt det då, så har du sä- kert märkt den vanliga skriftens långdragenhet vid all din korrespondens. Tror du icke, att jag vet, huru ofta du börjar dina bref: » Jag skulle för länge se ' n ba svarat pä ditt kära bref — och jag skulle ha så förskräckligt mycket att skrifva till dig om — men jag har icke haft tid, » • — och slutar dem: » Förlåt slarfvet, men jag har haft så förfärligt brådtom! » Säg, skulle det icke vara bra att kunna skrifva fyra lika långa bref på en timme, som du hittills användt för att skrifva ett, eller ock att kunna skrifva detta ena fyra gånger så utförligt, utan att därtill behöfva använda mera tid än nu? Du kanske vill säga mig, att detta ej låter sig göra, därför att dina korrespondenter icke kunna läsa stenografi. Därpå svarar jag först, att du icke blott för brefskrifningens skull bör lära dig konsten, och vidare, att dina vänner kunna lära sig den lika väl som du. Vilja de blott lära sig läsa, kan det gå på några dagar. Jag känner en ung flicka, som förmådde sina flitigaste korrespondenter därtill, emedan det endast därigenom blef henne möjligt att trots sin strängt upptagna tid hålla korrespondensen uppe; och på liknande sätt skulle nog ditt exempel kunna verka. Minnes du din sista resa, syster?
Utskottets ^Betänkande, rörande den af Petter Pehrsson från Calmare Län väckta Motion, om ovilkorlig skyldighet att låta inteckna och hvart louie år förnya de förbehåll och undantag, som vid upplåtande af fast egendom kunna göras, helst deraf vore att befara skadliga Bil. till Lagutskottets Betänkande N:o 57. 29 följder. I min hemort, der man har 8 å 10 mil till Tingsstället, och der å åtskilliga trakter ingen körväg finnes, skulle den föreslagna Författningen icke allenast tillskynda den fattige Landtboen en dryg kostnad, utan äfven kunna hafva den följd, att gamla Föräldrar, genom okunnighet, oförmögenhet, eller uraktlåtenhet, gå miste om sin för ålderdomen förbehållna förgånga eller lifstids underhåll. Måhända kan en sjuk fader eller moder vara urståndsatt att sjelf draga försorg om inteckningens förnyande , eller råka ut för en falsk eller opålitlig commissioaair ; de aro då förlustige den lifnäring och vältrefnad, som för den arbetande foTkdassen alltid är ett hufvudsakligt syftemål. Jag anhåller, att detta mitt anförande får åtfölja Utskottets Betänkande, såsom min enskilda reservation,’’ Ankom till Exped. Utskottet den 2 Maji 1829. N:o 58- Betänkande, i anledning af Herr Friherre Ludvig Boijes Motion om ändring eller för kl a - 5o LagUtskottets BeiiinJtande N.*o 5Si ring af 18 och 19 $). i Kg!» Förordningen den 1% fulii 1818» angående inteckning i fast egendom. Herr Friherre L. Boije, som lios Högloft Fidderskapet och Adeln väckt fråga om ändring eller förklaring af 18 och 19 §§. i Kongl. Förordningen den 13 Julii 1818, angående inteckning i fast egendom, har i detta afseende anmärkt, att, ehuru
Barthelemi, hädanefter icke mä belasta Swensta StatSwerket, ehwad inkom - 144 Den L Nast. komsierne kunna blifwa högre eller lägre m. m.; äswensom Utstottet anser ett lika förhållande böra iakttagas, om andra nltramarinsta besittningar skulle framdeles Swerige tillfalla, såsom aswen instämmande med hwad i afseende pa Swensta Pommern alltid blifmik förfarit. 4 -o Angående kostnaden till tryckning af RiksSländens protocoller, hwilken Ulstottet anser ej böra af Statsmedlen bestridas, enär 2:ne Ständ nemligen Presteoch Bonde-Standen bestutit om »ryckningen af sine protocoller pa egen kostnad föranstalta, och pa de grunder alt frägan om Bihangets tryckning, såsom rörande Riks-Sranden gemensamt more, af annan bestaffenhet än denna, som rörde hwardera enstilt, och att nägre medel »ill Protocollernes tryckning ej äro pä Stat anstagne. 5:0 Angående accords ärsättningar till Ossi, cerare af f. d. Finsta Armeen, hwilka af Utstotret pa sätt Kongl Maj: k i Desi Nädiga Proposition söreflagit tillstyxkas k>:o Angående sättet huru styrelsen af Riksgaldö-Werket ma under detta Riksmöte förwaltas, hwilken UtstOtket förestår kunna för sig ga medelst gemensamhet i befattning mellan de i Stockholm och de härstädes warande Fnllmägkige; hmarjeime Ulstottet hemställer om angelägenheten, att til! rättelse för framtiden, genom någon serskilt författning mä stadgas och sörordnas huru med styrelsen af Riksens Ständers Werk bör förhallaS, när Riksdagar annorstädes än i hnfivndstaden hällas. Sgmtelige desie ukläcandcn stulle hwila pä bordet. -— Ali* Den 5 Maji. 14Z Justerades följande: Utdrag af Protokollet, hällit hos Högloft.
Mörner: Utaf Hr von Hartmansdorff har jag fått mottaga den beskyllning, att jag icke skulle hafva läst betänk., emedan den 81 § undanröjde det förhållande, sorn jag omnämnt. Jag tror likväl, att för hvar och en som läser denna 81 §, skall det synas klart, att densamma icke har den verkan, som Ilr von Hartmansdorff påstått. I den innefattas endast som undantag hvad jag i mitt förslag framställde, d. v. s. att i de frågor, som röra de särskilda Ståndens representationsrätt, eller hvad som rörer deras rätt i öfrigt, så har hvarje Stånd sitt veto; men deraf följer icke det förhållande, som jag nämnde, att 3 Stånd kunna kullvotera 2 i alla andra frågor, deraf de kunna vara intresserade om ett gemensamt beslut, fastän det icke rörer deras enskilda intressen. Jag tror alt man kan hafva intresse för annat än hvad som rörer ett Stånd ensamt, och jag tror att i sådana frågor skulle det kunna vara möjligt att tlere Stånds ledamöter förenade sig om att göra en åsigt gällande. Då Hr von Hartmansdorff icke har ansett någon våda deruti, att låta de särskilda Stånden rösta per capita, och således deras mening, som inom representationen är de flestes, blifva den rådande, så ser jag icke hvarföre ej de tlesles mening äfven kan få utgöra beslut i fråga om val af Utsk:sledamöter. Alt hvarje Stånd skall i oändlighet perpelueras inom riksförsamlingen, det är alt sönderdela denna i alltför små delar och fortplanta ett misstroende, som icke kan vara nyttigt för ärendenas behandling. Jag fortsätter mitt förut gjorda yrkande. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Under dessa dagars plena har jag, dels af allmänna, dels af särskilda orsaker, i det närmaste alldeles afhållit mig ifrån discussion af de under öfverläggning varande förslagen, vare sig Const.Utslcs eller de andra, hvilka successive blifvit af R. o. Ad. förkastade. Om jag förliden gårdag gjort ett undantag häruti, då jag förordade Gr.
Sätt, tillika med de öfriga Krono-Utskylderne verkställas; 5:o Räkenskaperne öfver Curhusmedlen skola upprättas, i enlighet med det härjemte bifogade formulaire, men må icke afslutas förr, än Comiterade, på ofvannämnde sätt, bestämt det bidrag, som må kunna lemnäs till öfriga helsovården. Åtskillige Ledamöters reservationer bifogas. Stockholm den 36 April 1834. Reservationer. Af Herr von Hohenhausen: ”Emot Utskottets beslut, att Curhusafgiften bör inom alla Län utgå med ett lika maximum af 5 skiliiaigar för hvarje betalande, reserverar jag mig Bevillning:-Ut skottets Mein. N:o g. 9 mig i så måtto, som, då redan i några Lim afgiflen uppgått till maximi-beloppet, och svårighet ändå mött för Curhusens underhållande, samt, i händelse Rikets Ständer skulle bifalla Stats-Utskottéts förslag om manlalspenningarnes utgörande ifrån en senare ålder, än Författningarne nu föreskrifva, och i följd deraf brist uppstå i Curhus-afgiften inom vissa Län, jag anser att dessa Läns Comiterade borde ega, när behofvet så oundgängligen fordrade, förhöja denna afgift med högst en skilling utöfvar nämnde maximum.” Af Herr Klingvall: ”Jag reserverar mig emot Utskottets beslut i så målto, som jag anser det vara högst obilligt, att kust-länens invånare, såsom ständigt blottställde för veneriska smittans införande, nödgas af sådan orsak utgöra Curbusafgiften till maximi-beloppet, då andra Län åter kunna inskränka af giften ända till i ä 2 skillingar, och anser följaktligen mest lämpligt, att ett öfverslag af behofvet för alla Curbus-inrättningarne i Riket egde rum, och öfverskotta, sedan afgiflen i samtlige
Ar åter skifte verkstäldt, skall Landtmätaren inom 30 dagar efter den dag skiftet afslutadt är, insända ett exemplar af arfvodesräkningen till Förste Landtmätaren i Länet, som åligger att inom 45 dagar från dep dag, den i § 24 stadgade klandertid ute är, och klander ej anmäldt blifvit, densamma granska och med påskrift att den granskad och till alla delar godkänd är, till Landtmätaren återsända; skulle Förste Landtmätaren finna något alt anmärka, teckne det på arfvodesräkningen, noga uptagande hvad som orätt beräknadt är, samt, i så fall, den af arfvodesräkningen återstående godkände summan. Förste Landtmätaren äger, der han så nödigt pröfvar, från Landtmätaren infordra Skifteskartor med alla skifteshandlingarne, hvilka honom då skyndsammeligen skola tillställas. Sedan Landtmätaren återfått arfvodesräkningen, af Förste Landtmätaren vederbörligen granskad och godkänd, äger han, vid dess aflemnande och mot derå tecknadt qvitto, i Länets Ränteri upbära det belopp som godkändt är. Finner Förste Landtmätaren skäligt göra någon anmärkn, Den 22 December e. m. äger Landtmälaren, vid förlust af all vidare talan inom tre månader från den dag, Förste Landtmätaren, enl. förestående är skyldig honom arfvodesräkningen sednast tillställa, sine besvär jemte behörigen styrkt afskrift af arfvodesräkningen till Ofver-DirektörsEmb. vid Landtmäleriet i Riket ingifva, — och bör vid dess afgörande förblifva. Skulle Öfver-Direkt:sEmb. till alla delar eller lill en del tillerkänna Landtmätaren det belopp Förste Landtmätaren ej godkändt, äger Landtmätaren mot aflemnande af Ofver-DirektörsEmb:s i frågan fällde Utslag och serskildt qvitto, i Ränleriet upbära det honom tillerkände beloppet.
PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: IDUN KR. 5: - IDDNS MODETIDN. MED PLANSCHER OCH HANDARB. — &gt; 5: — IDDNS MODETID. DTAN PL. &gt; 3: UTGIFNINGSDAGAR: HVARJE O N S D A G OCH LÖRDAG. LÖSNDMMERPRIS: 8 ÖRE. DEN 29 NOVEMBER REDAKTÖR OCH UTGIFVARE: FRITHIOF HELLBERG TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. REDAKTIONSSEKR. KOMMISSIONARER ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLKLARA S. KYRKOGATA 1 6, 1 TR. DELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. HOFBOKTRYCKERI. HANDARBETETS VÄNNERS 25- ÅRS-JUBILEUM. FRÖKEN ALMA ÖSTERBERG. FRÖKEN AGNES BRANTING. FRÅN » HANDARBETETS VÄNNER »: DE BÄGGE DIREKTRISERNA. EFTER FÖR IDUN TAGEN FOTOGRAFI A F A. BLOMBERG. DET INLEDNINGSTAL, som af ordföranden inom nämnda förenings styrelse, fru A n n a W a l l e n - b e r g, hölls vid jubileumsutställningens högtidliga öppnande i Akademien för de fria konsterna sistlidne fredag — från hvilken högeligen intressanta utställning Idun i nästa nummer skall lämna en illustrerad skildring — har af författarinnan välvilligt ställts till redaktionens förfogande. Ur den förträffliga historik öfver Handarbetets vänner, som häri lämnas, meddela vi hvad vi anse vara af särskildt intresse för Iduns läsekrets: För tjugufem år sedan, någon dag i oktober, började den förening, hvars första jubileum nu infaller, sin verksamhet. Föreningen har valt a t t göra det genom, en, om man så får säga, historisk framställning af sitt arbete från det första året till gårdagen.
Namnet pä den tilltalade, Brottet, hvarföre han varit till ansvar stäld, uppgift huru han blifvit friad eller fald, samt i sednare fallet till hvad ansvar, ära de enda upplysningar, som någonsin utut en Ransakning kunna behöfva inhemtas, och dem måste rtian finna uti sjelfva Utslaget, i synnerhet om framför detsamma vid renoverandet tecknas en kort uppgift på parternes namn och den förbrytelse» hvarom fråga år. Utskottet trot således, att ransakningarne i Brottmål kunna utan olägenhet från de renoverade exemplaren af Domböckerna uteslutas, hvarigenom mycket onödigt pappersödande skulle und* vikas och de massor af papper icke obetydeiigen minskas, som i egenskap af re* LagUtshoitets Betänkandett. 79 Hoverade Domböcker årligen till Rikets HofRätter ingå, På grund båraf tillstyrker Utskottet alltså endast i så måtto bifall tili motionen, att genom allmän författning må stadgas: att vid utskrifningen af det exemplar af UnderRätts Allmänna SakProtocoll och Dombok, som enligt Allmänna Lagen skail till vederbörande HofRätt insändas, må uteslutas, jemte Ransakningar och Utslag i understäldce Mål, hvarom särskildt år stadgadt, jemväl Undersökningen uti alla andra Brottmål; dock böra Utslagen i desse Mål jemte en kort rubrique för hvarje, alltid utskrifvas. Beträffande åter tiden, inom hvirell renskrifven Dombok b >r från UnderRntt Vara till HofRätt insänd; så finner Utskottet icke skål, att tillstyrka någon förändring i hvad Lagen derom stadgar, heldst den till Michaelsdagen det påföljande året nu bestämde tid, synes för fullgörandet sf detta åliggande vara tillräckelig; äfvensom Utskottet icke eller anser ofvan föreslagne författning böra tilläggas någon retroactiv verkan, om dermed vill förstås, att densamma borde tillämpas i afseende på de
Om i öfrigt R. o. Ad. återremitterar detta betänk., så lärer derigenom endast en förlust af tid föranledas; ty att cellfängelser inom länen och inom vissa härader komma att uppföras, det bekänner jag mig anse vara så af både sunda förnuftet och erfarenheten visat nödvändigt, att jag ej kan förutsätta en annan utgång; men jag får fösta uppmärksamheten derpå, att det vore önskligt att R. o. Ad. icke vidtogo åtgärden af återremiss, emedan de arbeten, sorn under innevald är skola göras, måste, om ej större kostnad skall föranledas, påbörjas inom icke så särdeles lång tid. En återremiss torde fördröja anslagets slutliga beviljande flere mannder, och innan sedermera K. M. hinner fatta Sitt beslut, blifva under tiden upphandlingar och åtskilliga andra åtgärder fördröjda och en förlust kommer måhända att drabba staten härigenom. Då i alla fall frågan om häradshäktenas sammanförande till ett fångställe och frågan om den nya strafflagen återstå i sin helhet ovidrörda, samt då dessa frågor framdeles komma att grundligt och allvarligt här behandlas, sä tror jag att R. o. Ad. ej bör hafva någon betänklighet vid att bifalla detta betänk., enär Ståndets ledamöter i de andra frågorna hafva sin talan öppen. Hr af Dalström, Gust. Jakob: Då jag nu anhåller att få laga R. o. Ad:s tid i anspråk, så är det för att på en kort stund redogöra för de motiver, som föranleda mig alt rösta för betänk. Det är hufvudsakligen i afseende på häradshäktena, eller kanske de rätteligen borde kallas kronohäkten, som äro en afd. inom hvarje härad af de s. k. länshäktena. Jag får påminna eder, mine Hrr! att vi hafva en författning, som till en stor del förändrat våra krigslagar, det är det K. circuläret af 1812, som egentligen bestämmer till efterlefnad hvad som skall iakttagas vid sådana förseelser, som af soldaten af indelta arméen begås, hvilka kunna genom extra judiciell bestraffning godtgöras. Detta K. circulär upptager sådana förseelser egentligen till 4 grader.
Banco, hafva, vid räkningarnes öfverlemnande, elem Dahlgren, efter Landshöfdingens anmodan, då qvitterat, erhållit annan ersättning, än en af Landshöfdingen Flach, år 1824, å 2,970 R;dr Banco utgifven skuldförbindelse; och hade Dahlgren derefter, då, i anseende till Landshöfdingen Flachs iråkade obestånd, det blifvit honom omöjligt att få valuta för den innnehafvande skuldsedeln, år 1827 vändt sig till Kongl. Maj:t, med underdånig anhållan om ersättning af Kronans medel, för ofvnnberördc utgifter, men Kongl. Maj:t uti Nådig Resolution förklarat Sig icke vilja med målet i dess dåvarande skick befatta. Med anledning häraf och med afseende å så väl den brydsamma ställning, hvari en Kronofogde måste slå lill sin Landshöfding, då fråga endast är om utbetalande af ett förskott utaf Kronans medel i och för Statens behof, som äfven Dahlgrens, genom berörde af egne medel utgifne sedermera oersatte förskott, iråkade fattigdom, har Motionairen föreslagit, att Rikets Ständer, med behjertande af de ömande omständigheter, sorn här förekomma, må af Statens medel ersätta Kronofogden Dahlgren dess egande fordran 2,941 R:dr 36 sk. Banco; uppgifvande Motionairen derjemte, att skilnaden emellan nyssnämnda fordringsbelopp och Landshöfdingen Flachs revers härleder sig från uti denna senare upptagne serskilda skjutsnings-utgifter, hvilka icke äro uti det, jemte åtskilliga andra handlingar, motionen bilagde Reqvisitions-förslag verificerade, och af hvilken anledning Dahlgren ej heller för denna skilnad, 33 R:dr 12 sk. Banco, äskar någon ersättning. Utskottet har till pröfning förehaft delta mål och dervid af de bifogade handlingarne funnit, att någon anmärkning icke kan göras emot de af Kronofogden
De flesta familjer betänka sig nämligen mer än en gång, innan de öppna sina dörrar för en kvinna, hvars närvaro i familjekretsen i mer än ett hänseende kan medföra fara; också är det oftast familjer — heder åt dem! — som på ett eller annat sätt slutit sig till arméen, hvilka emottaga och hjälpa dessa olyckliga. (forts.) " Gör 1 ej sä ondt! ' » 0yr ej så ondt! » så bad hans blick så klar, Fast omedveten han om saken var, Den lille, då han upp mot henne såg, Som fjättrat har hans faders stolla håg. » Gör ej så ondt! » » Gör ej så ondt! » Den rena blicken slog Den kvinna, som från gossens moder tog Den kärlek, henne maken skyldig var. I barnets öga läst den andra har: • » Gör ej så ondt! » Ja, ja, utan att vara någon alldeles förstockad materialist kan man väl medge, att det ligger en god portion lefnadsvisdom i Glimtens ord: O, sen till blott, att I hafven Litet på er, mycket i er! Och finns det någon årstid, som företrädesvis ägnar sig för tillämpningen af denna gyllene regel, så må det väl vara sommaren. Skulle icke destomindre någon hålla före, att hvad sommaren kan bringa på bordet och i skafferiet spelar en underordnad rol för vårt välbefinnande, så vill jag endast fråga: har någon af er, mina damer, någonsin sett en människa 6e betryckt och olycklig ut framför ett fat rykande sparris eller en rågad tallrik med väl mogna skogssmultron? Jag har aldrig sett det. Jag vågar därför tro, att vi kunna vara öfverens om, att sommaren är en årstid fullkomligt hors de concours, n. b. när sommaren verkligen är, som den skall vara. T y jag vill visst icke alldeles obetingadt bryta min lans för sommarens företräde; jag vill göra det med ett förbehåll, som jag tror icke heller skall vålla någon större meningsskiljaktighet mellan Iduns ärade läsarinnor och deras ödmjuke tjänare. Min oförgripliga mening är nämligen den, att skall det vara sommar, så skall det vara sommar med besked och inte en sådan där grön vinter, som vi nu varit lyekliggjorda med ett par tre veckor.
Deremot har Utskottet icke dragit i betänkande, att, enär sådant synts behöfligt och icke kan föranleda till underslef, medgifva bränvinstillverkarne rättighet att å sine bränvinsredskap anbringa två rör lör luftens afledning; hvarjemte Utskottet, i ändamål dels att gifva fullkomlig tydlighet åt de i ,§ 55 förekommande stadganden och dels att lemna vederbörande tillfälle att bringa de speciellare föreskrifterne angående redskapens beskaffenhet, hvilka väl egentligen tillhöra ordnings-stadgan, i öfverensstämmelse med hvad för kontrollen kan vara nödigt, ansett åtskilliga andra förändringar uti ordalydelsen af § 55 vara erforderliga; och hemställer Utskottet, att dessa förändringar, sådana de linnas i författnings-förslaget upptagne, måtte af Rikets Ständer godkännas. Ehuru bränvinstiliverkares skyldighet att. vid den uti § 56 föreskrifna mätning och profning af bränvin, lemna behöflig handräckning samt tillhandahålla nödige, vederbörligen justerade och krönta målkärl jemte annan för uppmätningen erforderlig redskap, icke bordt vara tvifvel underkastad, lara dock lall hafva inträffat, då bränvinstillverkare sökt undandraga sig en sådan skyldighet; och föreslår Utskottet derföre att, till förebyggande af tvekan i detta hänseende, ett stadgande härom måtte uti § 56 införas. § S7. Uti Kongl. Maj:ts ofvan omförmälda Nådiga skrifvelse förekommer, bland annat, att ändamålet med det i § 57 intagna stadgande, att i större bränneri särskildt vittne skall närvara vid bränvinets uppmätning och profning, till väsendtlig del förfelats derigenom, att till dylika vittnen merändels hlifvit utsedde personer ibland allmogen, hvilka saknat nödig färdighet i räkning. Enligt Utskottets tanke, torde dock med föreskriften om dylika vittnens närvaro mindre hafva varit afsedt att derigenom vinna någon verksam kontroll öfver de beräkningar, sorn det åligger kontrollören att verkställa, än att igenom den af kom munen valda personen vinna bekräftelse derå, att vid mätningen och profningen intet underslef eger rum och att de vid dessa förrättningar befunna förhållanden riktigt i protokollet införas.
Skrifvelse, N:o 197. årligen omkring fyratusen räkningar å land t mäteriarf voden afgifvas, samt att en sådan räknings fullständiga granskande, jemte afgifvandet af utlåtande deröfver måste i medeltal antagas erfordra två dagars arbete af sakkunnig person. Den omständighet, att jordegaren icke gerna underkastar sig den möda, som erfordras för att bedöma, huruvida Landtmätarens räkning öfverensstämmer med taxan, innebär redan en stor olägenhet; men ändå större skada orsakas, om, såsom antydt blifvit, taxans beskaffenhet medför en lockelse för Landtmätaren att verkställa förrättningen omständligare, och mer sönderstycka egofigurerna, än hvad till vinnande af behörig noggrannhet erfordras, äfvensom om Landtmätaren sålunda jemväl sättes i tillfälle att orätt förfara, utan att sådant kan, vid granskning af i’äkningen, upptäckas, eller till påföljd föranleda. Om äfven den klagan öfver nu gällande Landtmäteritaxa, som från så många håll försports, mera torde grundas på nu anmärkta omständigheter, än på beloppet af den ersättning, som för hvarje serskild landtmätareåtgärd finnes bestämd, så lärer dock ej kunna bestridas att, jemväl i senare hänseendet, grundade skäl till anmärkningar förefinnas, såsom exempel hvarå torde kunna anföras taxans bestämmelser i fråga om dels hvad redan blifvit anmärkt rörande betalning för hvarje egofigur, dels ersättningen för resekostnad samt skogsmarks, vägars och hägnaders mätning och delning. Rikets Ständer föreställa sig att, derest, genom lättad eller förbättrad kontroll samt genom taxans jemkande på de ställen, der densamma nu befinnes för hög, beloppet af de kostnader, som, under nuvarande förhållanden, af Landtmätarne påföras ett skifteslag, skulle komma att nedsättas med en tredjedel, nöjaktig godtgörelse för Landtmätarnes arbete ändock skulle återstå, hvarjemte härigenom månget laga skifte skulle framkallas, från hvilkets sökande de nuvarande höga kostnaderna afskräcka. Rikets Ständer hafva derföre funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, dels att E. K.