Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
obekanta, mystiska nigot, som sätter deras fantasi i verksamhet och omtöcknar deras omdömesförrniga; när de ej mera ffi höra: aakta dig. här är en fara., sil snart någon af det motsatta könet nalkas, utan man lärt sig se hvarandra med vakna, nyktra ögon: sa skall ett stort steg till ett naturligare, enklare, sannare förhallande mellan könen och dermed till mensklighetens sedlighet och lycka vara taget. Samuppfostran har lika som hela qvinnofrigan icke ringare innebörd än detta. ~ n n u i vara dagar hör man ej sällan den unge mannen med en odräglig sjelfgodhet, med ett förakt, han ej ens alltid vårdar sig om att dölja, tala om quinnan såsom ett 1- uiiscndr, shom ej p9 langt när egande samma intelligens och andliga duglighet som han sjelf, skapelsens herre. Och denna ingrodda föreställning är en af de aldra djupaste grunderna till den daliga behandling hustrun sedan sa ona i hemmet får erfara Mannen hör fran tidigaste ar talas om - a " 7 - sin öfverl ?igsenhet och qvinnans underlägsenhet och ett s i ljufligt badskap ananiniar nian gerna helst alla sqhälleliga anordningar tjena till att inskärpa detsamma. Men lat niannen i 1) arndomen ha setat pi % samma skolbänk som flick.an; l i t hononi ha iitt anstränga sig .dagligen och stundligen för att ej Ilta sig öfverglänsas af de qvinliga kamraterna, och det der öfvcrlägsna föraktet skall, det tro vi, fa litet svårt att s l i rot. A&amp; ninpn fJr y u i n ~ s&amp;all ~ ~ blifuu ~ ~ cn af samsRo1anr sk8nartt frubler. Ynglingen skall Ilörja bemöta den unga qvinnnan, kanske med nagot mindre fjeskig artighet, dertill är minnet af kamratskapet ännu för farskt, men med m e n .vrr&amp; / &amp; hdgahfnirg.
Det kunde ock hända, alt om en sadan rådgifvare förflyttades från Konungens råd lill något annat embete,än det han förut innehaft och väl skött, han misslyckades äfven i sin nyaste befattning. Om förslaget anloges, hlefve Konungen friare i sitt handlingssätt; han kunde, utan alt förderfva en obemedlad embetsman, när som helst förflytta honom från Statsrådsembetet, och uppdraga det åt någon annan, som troddes kunna bättre fylla sitt kall. Jag kan således icke finna annat än fördelar å alla sidor, för rikets tjenst, för Konungen och embelsmännen. Några mindre anmärkmr äro framställda af Frih. Cederström, hvilka jag anser mig böra besvara. Ilan säger nemi., att titeln af Statsråd skulle förloras, då man återträdde till sitt förra embete. Det betyder föga om man har titeln qvar, sedan embetct är förloradt; men det behöfver icke ske. Vi hafva sett just.råd, just.cancellerer, generaler, m. fl. blifva landshöfdingar och bibehålla eller ömsom aflägga titlarne af sina förra embeten. Hvarken de sjclfve eller länen hafva deraf haft någon olägenhet. Vi hafva sett en just.ombudsman återgå till sitt häradshöfdinge-embete; om han bibehöll namnet af just.ombudsm. eller icke, kan jag ej påminna mig, men att domsagan deraf icke led den ringaste skada, derom är jag ganska viss. Det är sagdt, att på detta sätt skulle Statsrådets ledamöter endast bli tillförordnade. Jag frågar: hvad annat äro alla innehafvare af förtroende-embeten än förordnade? Månne icke de kunna när som helst entledigas ifrån sina innehafvande befattningar? Skillnaden är endast den, som uppkommer i afseende på deras begrafningshjelp, och andra till löneoch pensionsfrågor hörande förhållanden. Frih. Cederström har föreslagit beviljande af ett särskildt förslags-anslag, alt af Konungen användas till pensionerande af Statsråd, som kunde komma att entledigas. Men med penningen bäfver det sig icke så lätt.
I bergslagen åter har förhållandet visat sig annorlunda, så att då till exempel ett grufvedagsverke åren 1842 och 1843 betalades till nämnda pris och derutöfver, detsamma under de två derpåföljande åren, då bergskonjunkturerna voro mest missgynnande, föll till nära hälften mindre. Sederme ra under bergsrörelsens förkofran stegrades mansdagsverket ända till en R:dr och ökedagsverket till tre R:dr b:ko under år 1847. En annan orsak till lättad bergningsförmåga för grufvearbetaren är ock att finna i föreningar mellan flere grufvelag om gemensam, mera ändamålsenlig förvaltning. §■ 3- Näringar. Landthushållning en har under sednast förflutna fem åren tilldragit sig stigande uppmärksamhet. Forskningar och uppoffringar hafva af ståndspersoner blifvit åt den egnade i större mått än tillförene. Gynnande resultater deraf hafva hos allmogen väckt håg för förbättringar. Landthushållningen har ock i följd deraf gjort icke obetydliga framsteg. Det visar sig närmare vid betraktande af dess särskilda grenar. a) Jordbruket, som gynnäs af länets fördelaktiga läge, har vunnit förbättring med hänseende så väl till dess utvidgning, sorn till dess inre fullkomning. På sådan utvidgning genom nyodlingar, hvartill länet ännu lemnar rika tillfällen, har hågen att öka den odlade jorden och nödvändigheten att göra den vid laga skiften erhållna odlingsmark fruktbar betydligt inverkat. Större mossoch kärrodlingar hafva dock nästan endast på ståndspersoners egendomar blifvit utförda. Allmogen saknar merändels tillgångar för utförande af sådana företag. Det kan antagas att vid Bysta fidei-kommiss-egendom, som innehafves af Generaladjutanten och Riddaren August Anckarsvärd, under tio års lopp 730 tunnland blifvit nyodlade och 400 tunnland till 3 odling beredda, och att vid Latorp, sorn äges af Grosshandlanden Dugge, emellan 100 och 200 tunnland sank mark sedan år 1843 blifvit upptagna. Det gamla brukningssättet att fördela åkern i två skiften, det ena träde och det andra besådt med höstoch vårsäd, fortfar väl att vara det allmänna.
Erforderligt område för ifrågavarande oumbärliga anläggningar vore ock redan utsedl och lagdt på karta, samt utgjordes af en stenbunden, för odling alldeles omöjlig udde, belägen dels å Strömsholms kungsgårds, dels å Länsmansbostället Horns egor, med en areal, å det förra stället af 15,4 kappland och å det sednare 4 tunnland 9,6 kappland eller tillsammans 4 tunnland 25 kappland, hvilken egovidd Kronan kunde utan ringaste skada afstå till kanalverket, som säkerligen vore villigt alt erlägga den ersättning lill nuvarande innehafvaren af bostället, som möjligen kunde ifrågakomma: hemställande på grund häraf motionären, alt Rikets Ständer mätte för sin del medgifva, alt den mark tili högst 5 tunnlands vidd med ofvan uppgifna belägenhet, som kanalverket till upplagsplats, magasiner och bostäder kunde behöfva, finge lill kanalverkets fria disposition för berörda ändamål såsom bolagets egendom upplåtas. Bih. till R. Hl. Ehuru U l s k o! I e t finner antagligt alt, på salt motionären anfört, det torde vara af vigt för Strömsholms Kanal bolag all Komma i besittning af ijenhgl belägen mark till upplagsplatser för nämnde Kanal, har Utskottet likväl, enär motionen icke varit åtföljd af några handlingar lill bestyrkande al de deruti meddelade uppgifter, ansett sig, i saknad af erforderliga upplysningar, icke kunna afgifva eli sådant yttrande, som banle grundlägga Rikets Ständers beslut i della ämne. Till följd häraf, och då det i öfrigt, enligt Utskottets lanke, är mindre lämpligt, alt frågor af denna beskaffenhet underställas Rikets Ständers pröfning och afgörande, förr än de blifvit af vederbörande administrativ myndighet handlagda, hvarom Bolags-direktionen synes hafva bordt i behörig ordning göra anmälan, får Utskottet hemställa, all förevarande motion, i frågans närvarande outredda skick, icke må lill någon åtgärd af Rikets Ständer föranleda. Stockholm den 8 Januari 1857. \ o Arik. lill Exp.-Utsli. den 9 Jan. 1857, kl. lt f. m.
Den svenska allmogen kan icke låta ett sådant förhållande fortfara; vi äro skyldige oss sjelfve, vi äro skyldige våra barn och efterkommande, att så ordna skolväsendet, att vi få duglige och kunskapsrike skollärare. Och huru skall väl delta kunna ske på annat sätt, än genom att bereda skolläraren en så ekonomiskt oberoende ställning, alt kunskaper och duglighet egna sig åt skolan? Man frågar: hvarifrån skola vi taga de betydliga medel, som härför erfordras ? Jag svarar: skolväsendet är landets vigligaste fråga och om vi först betänka skolan med nödiga anslag, innan vi gifva en skilling till något annat ändamål, så få vi nog nödiga medel till det andra också. Jag skulle önska alt armé, flotta, embetsmän o. s. v. lingö vänta, till dess skolan fått hvad den behöfver, och den med rätta tillkommer. 1 vårt grannrike Danmark är skolväsendet vida hällre ordnadt än hos oss; det är ganska vanligt att theologie kandidater, och filosofie doktorer söka folkskolelärareplatser, under afvaktan på bättre befordran. Men också är skolläraren icke der såsom här, så uselt aflönad, att han med möda kan lifnära sig, och framförallt: han är icke, som hans svenska yrkesbroder, ett slags sämre kyrkovaktmästare, eller såsom det äfven kallas, klockaredräng. Men om skolväsendet skall kunna på ändamålsenligt sätt ombildas, så måste preslerna skiljas från uppsigten öfver skolorna, och desse ställas under en särskild skolstyrelse, i hvilken äfven prosten kan laga säle, om det allmänna förtroendet dit inväljer honom. På grand af hvad jag nu anfört föreslår jag följande stadganden : Motioner i JBoiide* Ståndet 1862. N:o 180- l:o Hela landsorten, oberoende a! sockncindelningen, indelas i skoldislrikter med hvardera 1,500 till 5,000 innevånare, elter befolkningens täthet. 2:o I hvarje sådant skoldistrikt väljes en skolstyrelse sorn det tillkommer alt tillsätta skollärare, och vaka öfver alt desse fullgöra sin skyldighet. 5:o
IDUNS JULNUMMER dem, som varit medspelande, och hvilka lifvet kanske aldrig gaf nå- gon så oreflekteradt smärtsam stund mera. Sorgemåttet är olika nog för hvar människa, och h u r skulle någon, hvem han vore, ha rätt att le ens åt den ytligaste lilla baldockas hjärtesorg? Det talas för öfrigt så mycket om ytligheten hos » världsmänniskorna ». Jag tror inte så mycket på det där talet! D. v. s. jag tror, att det finnes jämt lika mycken 3 ' tlighet hvar annorstädes som hälst. Det är en mycket liten procent af unga människor, som nå- gonsin bryr sig om att försöka fördjupa sitt sätt att tänka — och det är väl ännu mera sällan, som de djupaste känslorna tillhöra den första ungdomen, hvars speciella fest en bal väl ändå i första rummet måste kallas. Huruvida ungdomen borde roa sig på ett annat sätt är en sak, som ligger alldeles utanför områ- det för en balskildring. En bal är en bal, och för närvarande stå vi i dörren till balsalen i Utrikesministerhotellet och fortsätta våra iakttagelser. Först om färgen. Det är sällan en kvinna (eller kanske ä r förtjänsten i första rummet hennes sömmerskas!) inte förstår att välja en färg, som passar henne till ett festligt tillfälle. Om rutiga ylleblusar med hvita stärkta kragar och manschetter råka bli på modet, så går genast nittio procent af stockholmska dampubliken i hvardagslag i rutiga ylleblusar och hvita kragar och manschetter — det blir som en uniform, vare sig den passar eller inte, och den passar visst mest utpräglade svenska typen bland stockholmssocietetens damer ljus med förtjusande hy och stora, blå ögon. Vi lägga märke till att de flesta, h e r r a r som damer, dansa mycket väl. Somliga par är det ett oblandadt nöje att följa med ögonen, och i ipas de quatre » lägga vi genast särskildt märke till fröken Douglas, hvars ovanligt behagfulla och stilfulla utseende väl passar i den eleganta dansen, samt till den vackra fröken Clothilde von Höpken.
Jag kan ej neka, alt jag funnit detta Coust.- Utsk:s förslag vara af en så aristocrati.k syftning, alt jag för min del ej kan gifva detsamma mitt bifall. Här är fråga om att införa ett lagstadgande, hvarigenom vissa utsedde, som af de möjligen rådande majoriteterna vid en riksdag skulle kunna bestämmas, skulle få ät sig öfverlemnadt alt i lagfrågor med R. St:s rätt besluta. Minoriteten skulle i detta Utsk. komma att sakna representanter. Häruti ligger i inin tanke en stor våda alt befara af det framställda förslagets antagande. Hr Dalman har visserligen anmärkt att en controll skulle ligga deruti, att ingen fråga kunde till Utsk. öfverlemnas, utan att alla fyra Stånden beslutat att den skulle dit hän.kjutås, och nit lian förmodade, att åtminstone något ibland de fyra Stånden skulle äga så mycken besinning, att det ej till delta Utsk. skulle öfverlemna en fråga af så stor vigt, att de sjelfve deröfver borde besluta. Jag öfverlemna!1 till hvar och en att bedomina, hvartill denna anstalt skulle erfordras, 0111 det ej vore för att afgöra frågor af vigt. Är det för att besluta i småsaker, så är ett sådant stadgande högst obehöfligt; är det åter för att afgöra vigtiga frågor, så är det ganska farligt. Jag kan alltså ej annat än instämma uti hvad Gr. Spens yttrat. Frih. Boye, Ludv.: Jag har blifvit missförstådd af Hr Dalman, och det är för att dels tillrättavisa hans uppfattning af mitt yttrande, och dels, 0111 del står i min förmåga, göra - Den a December f. m. 7 3 ra mitt yttrande mera tydligt, sorn jag begärt ordet. Ändamålet af sa väl tJtsk:s förslag, som det af Gr. Spens afgifva, är att lutta utvägarna för det nya lagförslagets antagande. Båda synas mig Hafva iitgåtl ifrån ett för-, to ra dt begrepp om svårigheterna dervid. Mia afsigt var att simpliliera begreppet derom. Jag har ej sagt och ej tänkt, att R.
Maj:ts Befallningshafvande fästat Kongl. Maj:ts uppmärksamhet å det förhållande, sorn uppkommit till följd af Öresundstullens upphörande, hvarigenom den ifrågasatta hamnförbättringen vore att betrakta såsom en lifsfråga för Helsingborgs stad; i hvilket afseende Kongl. Maj:ts Befallningshafvande anfort, att Helsingborgs belägenhet vid Öresund skulle göra denna stad till en beqväm tillflyktsoch uppehålls-plats för utoch inlöpande fartyg, derest densamma alla tider kunde erbjuda en säker och lätt tillgänglig hamn; att så länge Öresunds tull måste klareras vid Helsingörs tullkammare, de trafikerande försågo sig i sistnämnde stad med sina skeppsförnödenheter; men att numera fartyg, som passera sundet, likaväl kunde för sådant ändamål anlöpa svensk hamn, så vida dess beskaffenhet det medgåfve, samt slutligen att Kongl. Danska Regeringen nyligen anslagit en betydlig summa till ombyggnad och utvidgning af Helsingörs hamn, hvilket äfven vore en anledning att försätta hamnen å Svenska sidan i det skick att större fartyg der kunde inlöpa, hvarigenom handeln med fartygsförnödenheter jemväl i Helsingborg skulle kunna blifva en inkomstkälla.
Vidkommande de räntor och tionde-anslag, hvilka tillgodonjutas i följd af vissa hemman åtföljande besvär, såsom augmentsräntor, anslagen till gästgifveriet färjor och färjekarlar samt postbönder och brefbärare, äfvensom de räntor och den tionde, som städer åtnjuta, har väl Kongl. Majit, uti dess nådiga proposition den 20 December 1847, gjort den, på Rikets åren 1841 och 1845 församlade Ständers hemställan samt serskilde kommitterades tillstyrkande grundade, framställning, att så beskaffade räntor och tionde måtte till Stats-verket indragas, emot ersättning genom kontanta penninge-anslag; men då denna åsigt icke blifvit af Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag godkänd och någon indragning af andra indeida räntor nu ej ifiägaställes, finnér Kongl. Majit sig vid detta tillfälle icke böra omförmälta förslag förnya. Deremot är Kongl. Majit af den tanke, att de förändringar, som i afseende å sättet och grundernc för indeldc räntors och tii-ndes ut - 16 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 59. görande kunna, i öfverensstämmelse med hvad här ofvan blifvit vtlradt, varda stadgade, böra jemväl å ifrågavarande, såsom godtgörelse för de vissa hemman åliggande besvär, anvisade ränteoch tionde-anslag, vinna tillämpning, helst dermed icke åsyftas något afhändande eller någon minskning i beloppet, af nämnde anslag, titan hufvudsakligen endast ett närmare reglerande af ordningen för deras uppbörd till likhet med hvad beträffande kronans räntor tinnes föreskrifvet, hvadan genom en dylik tillämpning å ifrågavarande ränteoch tionde-anslag af de stadganden, som för räntors utgörande i allmänhet komma att gälla, något rättsanspråk icke lärer kunna anses förnärmadt.
Låter man sig lysas af kristendomens herrliga ljus äfven vid bestämmandet af menniskors samkållslif och samhällsförhållanden, skall i sanning ingen vilja försvara den åsigten, att den ångerfulle och förbättrade skall vara utestängd från samhällets förlåtelse för ett en gång begånget felsteg. En öfver 10-årig tjenstgöring vid 160 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Sveriges största ransakningsfängelse, derunder motionären åtminstone egt tillfälle att ingå i pröfning om orsakerna till de brott, som under denna tid inom hufvudstadens område blifvit begångna samt eftersinna hvilka botemedel borde användas, har öfvertygat motionären derom, att näst dryckenskapsbegäret, liderlighetsoch njutningslustan, hvilka vanligen i första hand framkalla brottet och ofta äfven åstadkomma återfall, ingenting så mägtigt inverkar till brotts förnyande och till den felandes qvarhållande inom brottslighetens sfer, som just frejdens brännmärkning i prestbetyget för hela lifvet. Det torde icke behöfva mer än antydas, huru den sålunda brännmärkte icke längre är i stånd att skaffa sig en för honom passande tjenst, ja att det icke ens utan svårighet kan lyckas honom finna ett tillfälligt arbete samt huru det vanligtvis inträffar, att då hans förr begångna brott och i följd deraf utståndna straff på ett eller annat sätt blifva bekanta för arbetsgifvaren eller de medarbetande, den olycklige äfven då beröfvas sitt arbete, oaktadt han icke under detsammas utförande gjort sig förtjent af ett sådant behandlingssätt.
Grefve von Rosen , Axel, 46 dito. 2254» Herr af Malmborg, Abraham, 45 dito. Suppleanter: — 26. Friherre Leijonhufvud, A, G., 40 dito. 447. Herr Wijnbladh, Carl, 39 dito. *— 1918. Herr Strussenfelt, Michael, 39 dito, — 354* fuhetta Rock, Berndt Wilhelm, 34 dito. 43 Den z Julii. / N:0 361. Friherre Edelcreutzi Danid, g^rösteri 129. Herr Coijet, C A., 30 dito. _ 614* Herr Burenskjöld, Fullmägtig Herr Gyllenram, C. A., 30 dito* Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes kl. 7 e. ra. In fidem Protocolli, O, J. Lagerheim. Lördagen den 4 Julii* Plenum kl. half till 10 förmiddagen. Upplästes till justering och godkändes ExpeditionsUtskottets insände Förslag till 7'.de §. i Riksdags-beslutet angående Stats Regleringen. Upplästes och lades på bordet Banco^ 4Jtskottets Betänkande af den 30 sisth Junii, aa - Den 4 Jnlii. 49 angående nedsättning af öfverräatan i Banco. DiscontVerket. Föredrogs Bevillningsutskottets Memorial af den i dennes, rörande den skiljaktighet som emellan RiksStånden uppstått i anledning af de utaf Utskottet föreslagne alternativer till 3 artikeln i den blifvande BevillningsStadgan, angående consumtion och öfverflöd ; och fann Ridderskapet och Adsln för godt att, på sätt Utskottet hemställt, förvisa denna fråga till det förstärkta StatsUtskottets afgörande. Herr Berghman, Ambrosius Magnus'. Då för korrt tid sedan hos Högloflige Ridderskapet och Adeln förevar frågan, huruvida Götha Canal
Kammar-collegii af R. St., vid 1828—i83o årens riksdag, godkända förslag af d. 8 Dec. 1829; hvarvid bör iakttagas: aj att omsättning af räntepersedlarna verkställes på den allmänna grund, att ingen räntegifvare derigenom erhåller högre eller mindre grundskatt än förut, och att den räntegifvare, som kan komma att på ett eller annat sätt häruti anse sig förnärmad, må äga att i behörig ordning deri söka ändring; (Anm. Att Kronans omhud äfven skulle hafva en sådan i'ättighet, synes betänkligt. Det bör ej supponeras, att förrättningarna efter ofvanstående bestämda föreskrift skulle kunna förbise Statens rätt, och deremot skulle ombudet alltid kunna tveka om sin pligt, samt föranleda en mängd onödiga tvister och kostnader.) bj att åtgärderna för räntepersedlarnas förvandling må, efter fastställda grunder, obehindradt vidtagas och handhafvas af särskilde comiterade i hvarje län, under ordför. af Konungens Bef:h:de, hvilka äga, efter räntegifvarens hörande, som bör ske genom deputerade, valde socknevis, att för hvarje hemman bestämma dess blifvande grundskatt uti sådana persedlar, som de anse vara lämpligast, men hvilka inom hvarje härad eller socken böra inskränkas till högst fem olika slag; comiterade vare ovillkorligen pligtige att icke förändra den grundskatt, som hittills för hvarje hemman utgått utan förvandling eller efter kronovärdi, hvilket bör till lika belopp i penningar utsättas; c/ att alla erforderliga åtgärder för räntepersedlarnas omsättning böra så skyndsamt vidtagas och fullbordas, att kronoräntorna må för år 1842 öfver hela Riket kunna debiteras och utgå efter nya metoden; samt dj att rättigheten till att in natura leverera räntespanmål till Kronan, icke må sträcka sig till den, genom ifrågavar. förenkling i utbyte mot andra persedlar tillökade spanmålsskatt, utan att densamma, lika med öfriga hemmansräntor, alltid bör lösas med contant efter gällande medelmarkegångspris. Anm.
Genom detta förhållande har Styrelsen blifvit föranledd att ställa sig på försvarssidan; och all den overksamhet, all den oförmåga man förebrår Styrelsen att åstadkomma landets utveckling i hvarje af administrationens utgreningar, har sin grund i det defensiva läge, hvaruti Regeringen blifvit kastad. Dess förnämsta pligt har varit att styra efter grundlagen, men då man det ej velat, fordrar billigheten att äfven den omständigheten inkttages. Att detta icke är en fiction af mig, utan att denna plan verkligen finnes, skall jag bedja att få bevisa genom en auetoritet, som kanske icke är så alldeles jäfvad af dem, som öro af motsätta tänkesätt med mig. Vi påminna oss, att inom detta Hus varit många strider mellan oppositionen och Konungens rådgifvare; vi påminna oss, att 4 §:n Pieg.Fm, der det s. k. allenastyrandet förekommer, utgjort ett af hufvudmomenterna för Den 3 Juli f. m. a45 dessa strider; vi påminna oss detta, säger jag, ganska lifligen, och jag ber att få läsa upp en kort framställning från en auetoritet, och att R. o. Ad. med tålamod ville åhöra mig på ett pär minuter. ”De fleste af våra läsare erinra sig utan tvifvel ett uttryck om "det constitutionella lifvets första menlösa dagar, ” som först begagnades af Prosten Gr. von Schwerin under en diseussion om bänkmansvalen på Riddarhuset vid 1828 års riksdag, och sedermera varit många gånger upprepadt. Betydelsen af detta uttryck Ur ingenting annat, än den år 1809 uppväckta patriotismens vackra tro, att verkligt constitutionella garantier skulle kunna åstadkommas med de föreskrifter och controller, som ledamöterne i 1809 års Const.Ulsk., eller de med andra ord s. k. "1809 års verkliga män" nedlade i Reg.F:n och Riksd.Ordn.
Utskottets lagförslag samt beslutit, ”att en underdånig skrifvelse skulle ”till Kongi. Maj:t aflålas, deri Rikets Ständer, med anmälan, att de ej heller ”kunnat antaga Kongl. Majrts nådiga Proposition, ville i underdånighet anhålla, ”att enär behofvet af en skyndsam förbättring i vissa delar af brottmålslag”stiftningen icke medgåfve det uppskof, som skulle erfordras för utarbetande ”af ett nytt förslag till strafflag, samt en dylik förbättring förmodades lämpligast böra börjas dels och förnämligast med ordnande af straffsystemet, isynnerhet hvad anginge frihetsstraffen, hvilka i senare tider erhållit en vidsträcktare tillämpning, än 1734 års lag förutsatte, dels med en förändring i ”lagstiftningen om straffen för stöld och rån, bedrägeri och förfalskning, Kongl. ”Maj:t ville låta utarbeta och till näst sammanträdande Ständer framlägga ej ”mindre ett förslag lill lag om verkställighet af straffarbete och fängelsestraff ”jemte de modifikationer i straffsystemet för öfrigt, sorn kunde anses nödiga, ”än äfven till en författning angående ofvanberörde förbrytelser.” Härefter har Lagutskottet å nyo förehaft ärendet, i anledning af Borgareoch Bondeståndens ålerremisser, men svarat genom utlåtande den 20 Oktober sisth år, att häraf ej kunde föranledas annan åtgärd från Utskottets sida, än att, med anmälan om Adelns och Presteståndels beslut, hemställa till de öfriga Stånden alt företaga ärendet till förnyad pröfning.