Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är således ett öfverflöd, eller rättare! en oriktighet, hvarigenom dock naturligtvis ingen skada inträffat eller kunnat inträffa, att denna utbetalning blifvit balanserad såsom en Konvoj-Kommissariatets fordran, och har Kommissariatets redogörare erhållit föreskrift att denna oriktighet i nästa bokslut behörigen afhjelpa. I §. 10 meddela Revisorerne de förändringar i betalningsvillkoren, som blifvit Carlstads Hamnoch Kanalbolag beviljade för dess ur Handelsoch Sjöfartsfonden erhållna lån, äfvensom att Eders Kongl. Majit, genom nådigt Bref af den 18 Mars i843, i nåder tillåtit, att de 3o,ooo R:dr, som år [836 blifvit från nyssnämnde Fond ullånta lill f. d. Direktionen för Segelfarlen emellan Wenern och Hafvet, må, jemte upplupen ränta, ur Konvoj-Kommissariatels räkenskaper alföras, hvarvid Revisorerne , i afseende å förut vidtagna åtgärder rörande denna sålunda afskrifna låneförsträckning, hänvisa till föregående Revisions-Berättelse och tillika fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på Konvoj-Kommissariatels underdåniga Utlåtande öfver nämnde Berättelse, deruti slutligen yttras: ”att reversen af en Kongl. Direktion, sorn är skyldig ställa sig ”Kongl. Maj.ts nådiga föreskrifter till ovillkorlig efterrättelse, nära nog ”utgör en tom formalitet bredvid dessa föreskrifter”; förmenande Revisorne, att om en Direktion, med antagande af denna förklaring, anser sådana förbindelser för ”en tom formalitet”, de icke kunna medföra någon säkerhet för det erhållna lånets återbetalning. — Sadan är också verkligen Konvoj-Kommissarialels öfvertygelse, så vida blott frågan är om Kongl. Direktioner, skyldiga att ovillkorligen rätta sig efter Eders Kongl. Majlis nådiga beslut. Af huru mycken vigt och välde särskilda förbindelser än äro enskilda emellan, äfvensom emellan Kronan å ena och enskilda personer eller bolag å andra sidan, der dessa förbindelser utgöra egentliga bevisningsgrunden, äro emellan tvenne ”Kongliga”
Orsaken tili detta ofördelaktiga förhållande ansåge motionären vara hufvudsakligast den, alt man, lill redskap vid fisket, nyttjat så kallade vadar, de der väl åstadkommo större fångst, men tillika medtogo så väl siil-ynglet, som de växter på sjöbotten, hvilka utgjorde sillens födoämne och af henne vid rommläggningen eftersöktes. För att återupphjelpa denna näring, hvarom man egde förhoppning, sedan det visat sig, att betydliga quantiteter sill-yngel, eller så kallad, lodd-sill, de sednare åren fångats, ansåge motionären det vara i första rummet angeläget att skydda detta yngel, och såsom medel härtill att: afskaffa vadarne och verkställa fisket med ”garn”. Mot sistnämnde redskap hade visserligen anmärkts, att strömsättning hindrade begagnandet deraf, men dels vore strömsältningen i Kattegatt ej jemnförlig med den i Engelska camaieu, hvarest sill-garn nyttjades, dels hade försök med garnfiske af makrill lemnat tillfredsställande resultat. Med garn skulle väl, oin sillen inlöpte i hafsbugterne, der väd kunde begagnas, mindre quantitet, än med sistnämnde redskap fångas, men fisken skulle finnas vara af bättre qualilet oell blefve följaktligen af större värde, samt kunde dessutom fångas på djupet, der vad vore oanvändbar. I sammanhang med en sådan förändring, funne motionären nödigt, att 7 § 2 Gap. i Kongl. Stadgan, rörande fiskenen i Riket af den 14 Dih. till R. St. November 1766 lill kraft och verkan npphäfdes, hvarigenom sillen, hvars fångande vore, enligt samma §, tillåten hvar och af hvem som helst, erhölle samma skydd, som annan fisk och till ynglet bättre bevarades.
Men jag, för min del, bestrider det påståendet af den materialistiska philosophien, att egen nyttan nödvändigt måste Vara driffjädern til! alla menniskans handlingar, så framt man ej vill utsträcka begreppet om egennytta ända till den inre tillfredsställelsen, som medvetandet af en god och ädel, med sjelfförsakelse begången handling nödvändigt måste medföra, i hvilket fall Den 13 October f. ra. 3 79 liela påståendet blefve blott ett ordspel. Jag beklagar samhället, att tron på den grofva egennyttans allsmågtiga inflytande blifvit så allmänt antagen. Jag beklagar dem, som antagit denna tro; ty på dygdens bana, likasom på en smal väg högt upp i luften, svindlar och faller mången blott derföre, att han misströstar om sin förmåga att kunna gå fram. Jag tror derföre, att äfven de mindre väl lönade presterna kunna uppfylla sitt riksdagsmannakall lika så värdigt, som bättre lottade medborgare af andra classer. Vidare heter det: ”1 PresteSt. måste altså pluralitet e n kunna beräknas af dem, som är o i tillfälle att befrämja dess enskilda interesse.” Detta är blott en fortsatt tillämpning af egennyttighetsprincipen. Det är påkostande att höra all tro på dvgd så envist förnekas; och jag har mången gång med innerlig grämelse hört menniskor vid åsynen af en ädel handling, hvars motiver de icke kunnat beräkna, gäckande undra, hvad dermed egentligen kunde hafvas i sigte. Slutligen har man sagt, att ”prestens verknings* ”bana ligger inom det husliga, stilla lifvet, inom "h jertats' k re ts. De yttre politiska stridigheter”na höra ej honom till. Han bör derföre icke ”hafva någon röst i lagstiftningen.” Jag tror ej, att häftiga strider, som uppröra sinnena, äro inom Representationen så särdeles nyttiga, ännu mindre alldeles oumbärliga, utan föreställer mig, att ärenderna afhandlas bäst i stillhet och lugn. Icke heller kan jag se något ondt deri, att folksrepresentanten så inrättar sin politiska bana, att den ligger ”inom hjertats krets."
Utskottet hemställt i anledning af återremissen utaf Irsta och 4:de punkten litt. h af SLåndet afslaget och betänkandet lagdt till handlingarne; hvaremot Ståndet lät bero vid UlskotLets utlåtande i afseende på 6:te punkten litt. b. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets utlåtande N:o H8, i anledning af erhållne återremisser af betänkandet N:o 97, angående gjorda anmärkningar vid handelssamt fabriksoch handtverks-ordningarne af den 22 December 1846; och förekommo dervid: 2 4 ,5‘. Ilan dels-o rdn ing e n samt 28 Fabriksoch handtverks-ordJiingerij i afseende å hvilka §§. Yällofl. Borgare-ständet inbjudit Bondeståndet att i Borgare-ståndets beslut sig förena ; men Bonde-ständetj som af slog den gjorda inbjudningen och vidblef dess förr i frågan fattade beslut, lade utlåtandet i dessa delar till handlingarne. 215 Handels-ordningenj i afseende hvarå Utskottet hemställt, alt Ridder skåpet och Adeln samt Bonde-ständet måtte instämma uti det af Presteoch Borgare-stånden i denna fråga fattade beslut, hvilken Utskottets hemställan Ståndet ock antog. Fabriksoch Handtverks-ordningen. Momentet b. Bifölls. 33 Ansågs ej fordra någon åtgärd, utan lades till handlingarne. Jtih. till R. Föredrogs och godkändes Stats-utskottets memorial N:o 293, med förslag till den afdelning af riksgälds-kontorets reglemente, sorn handlar om styrelsen och betjeningen vid detta verk. S. D. Förstärkta Stats-utskottets memorial N:o %<j4j angående verkställd omröstning, i anledning af riks-ståndens olika beslut, angående grunderna och villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets memorial A-o /22_, angående minskning i Utskottets kansli-personal, lades till handlingarne. Den 9 Augusti. Från Högloft.
Fastän, på sätt i början af Berättelsen blifvit anmärkt, den så kallade skogsbyggden har mindre god jord, befinnes dock åkerbruket derstädes i temligen fördelaktigt skick; ty man saknar der hvarken mulbete eller äng, som, med tillhjelp af odlade foderväxter, sätter jordbrukaren i tillfälle, att underhålla större ladugård och att med gödning förse åkerfälten. Å slättbyggden deremot, som har god och på flera ställen ypperlig jordmån, är brist så väl på bete, som på äng, denman mångenstädes upplöjt till åker. I saknad af skog till stängsel, möter svårighet vid cirkulationsbruk och odling af foderväxter. Ladugårdsskötseln är således högst ofullständig, hvilket vållar, att blott obetydlig del af åkern kan gödas, och att denne, som ändock idkeligen besås, mer och mer utsuges och lemnar klena skördar, om icke årgången är särdeles gynnande. Läroanstalter och skicklige jordbrukares föredömen, i förening med Hushållningssällskapets bemödanden, gifva dock grundad anledning till förmodan, att menigheten, upplyst om det felaktiga och rätta af jordens behandling, skall småningom afvika från nu gällande vanor och antaga ett mer rationelt brukningssätt. Från Kongl. Landtbruksakademien skall sistlidet år hafva utgått förslag om bildande af slamholländerier i sex Län, bland hvilka äfven Skaraborgs Län lärer vara intagit. Då förbättring af boskapsafvel hörer tili de vigtigaste medel att höja jordbruket, vore önskligt, att nämnde förslag så uppfattas inom Länet, som det förtjenar. Yäl har farhåga låtit antyda sig, att tillgångarne äro otillräckliga för underhåll och fortplantning af ofvannämnde afvel; men fastän detta inkast icke för närvarande saknar grund, bör man, å andra sidan, beräkna, att, innan racen hinner sprida sig, åtgår så lång tid, att, om foderkulturen fortfar att öka sig i lika förhållande, som under sednare åren, det framställda hindret sannolikt upphör. Hågen hos possessionater att anskaffa, bibehålla och befordra ädla fårracer, har aftagit.
Det blir nog inte något lätt arbete, men om någon är villig att äta ihjäl sig för sitt folk, så är det Han, det har Han redeligen bevisat förut! Nu var världen idel solsken igen, och åter var det förtjusande att resa. Men så kom natten! –! Det är möjligt, att det finns folk så utomordentligt milda, undergifna och allt sådant där, att ingenting biter på dem, men till dem hör olyckligtvis inte Lovisa Petterkvist! Men nog undrar jag ändå, om det kan finnas någon människa tillräckligt mild för att inte bli upprörd, när ens egen skjutsbonde tapper ens egen tagelmadrass i en råk, så den blir pin våt, och så torkar den helt lömskt utvändigt i solskenet, utan att säga till, och man lägger sig på den i all sin oskuld och drömmer, att man träffats af en sprutslang, vaknar och trycker ner sig igen, förtjust öfver att alltsammans bara var en dröm, men trycker i detsamma upp lika mycket vatten som en vattenkonst, utan att man en smul begriper hvarifrån det kommer! Det var just hvad som hände mig den natten. Gustaf, som bara för att retas, sof som en stock på gästgifvaresängkläderna, hörde ingenting, och inte nändes jag väcka honom häller, fast Gud ska veta, att jag hade lust. Utan där satt jag på en stol och nickade och grät hela natten. Jag skulle narras mer än jag kan stå till svars för, om jag sa, att mina känslor under de timmarna var kristliga och förlåtande, ty det var de inte, åtminstone inte förr än efter klockan 5, då den präktiga gästgifvarmor kom in med varmt kaffe och pin färska rån. Hur det kaffet smakade, kan ingen förstå, som inte befunnit sig i min situasjon. Gustaf fick till och med en kopp med i glädjen, fast han egentligen borde ha haft alla mina under natten fallna tårar till morgondryck i stället. De skulle ha varit de nektar, nej, tvärtom de marter Jag undrar, om det säger »surr» i hufvudet på andra poeter med, när de vill fundera ut något riktigt vackert? Men det gör det nog inte, ty då skulle vi inte ha så många poesiböcker som vi har, eller också gå de på ändå, men det kan nog alldrig läras, utan måste vara en medfödd gåfva!
Rothliebs mening rörande förändring i 37 § Den 1 Augusti 1812 327 Regerings-formen hvilket åtskillige af Utskottets Ledamöter begärt måtte befordras till trycket, blefve otryckt, men önskade i annan händelse erhålla tillstånd att dervid utesluta vissa meningar, som röra enskildta personer, och således ej behöfva komma under allmänhetens ögon; hvilket Utskottet biföll. Utskottet åtskiljdes kl. 1. och afträdde på fördelningar. In fidem Carl Ant. Kock. 328 Bilaga till protokollet den 1 Augusti 1812 Biskop Tingstadius’ yttrande.1 För min del finner jag med Riks ståndens rätt icke förenligt, att sedan ett eller flera Stånd med sitt ogillande nedlaggt en väckt fråga om Grundlagen, densamma å nyo må behandlas af Constitutions Utskottet, med eller utan förstärkning, på det sätt att derom icke röstas ståndsvis, utan efter beräkning af de flesta röstandes mening. Intet hindrar, att förändrade former af en fråga, såsom nya frågor, af ett Utskott, utan all förstärkning, kunna framställas till gillande eller ogillande. Men icke kan jag tillstyrka att Riks stånden underkasta sig sådant tvång, att endast med ja eller nej besvara någon framstäld fråga under hvad form som hälst. J. A. Tingstadius. 1 Jämför ovan sid. 308. Justerat d. 4. Aug. 1812/ Lördagen den 1 Augusti 1812, Kl. 1 ..2 e. m. sammanträdde R. II. S. Constitutions-Utskotts nedsatte Beredning öfver Tryckfrihets mål, .då alla dess Ledamöter voro närvarande. Justerades Protokollet för den 28 Julii,2 hvarefter Herr Grefven och Ordföranden skrifteligen yttrade: (införes)3 Det är onekeligt att det af Herr Mannerstam framstäldte förslag att skilja Tryckfrihetens hufvudgrunder ifrån de reglementariske föreskrifterne förtjenar både afseende och ett noga öfvervägande.
•Tåg inskränker mig alltså nu till vördsam anhållan om propos. på i:a §:u i Utsk:ns förslag, då, i händelse af afslag derå, det sedermera torde komma att afgöras hvilkendera af de båda reservationerna, min eller Frih. Hamiltons, som skall komma att ligga till grund för vidare öfverläggning. Frih. Hamilton: Jag inskränker mig till att instämma i hvad Gr. Hamilton yttrat, alt nemi. först sjelfva §:u framstalies till bifall eller afslag, och att, i händelse af densammas förkastande, Ståndet sedan mätte afgöra hvilkendera af de begge reservationerna, som skall läggas till grund för öfverläggningen. Nu är endast föredragen frågan om tiden för brännvinsbränningens utöfvande och de allmänna bestämmelserna dervid, men icke frågan om skatten, hvarföre ej heller kan ifrågakomma något annat än i:a punkten i mitt förslag, som motsvaras af den i:a och a:a i Hr Grefvens; och som, hvad sjelfva saken angår, mellan dessa förslag ej någon skilnad förefinnes, och ifall Ståndet skulle finna Gr. Hamiltons förslag till redaclionen klarare, så är saken snart afgjord. Striden uppstår sedermera om beskattningen, huruvida den skall beräknas efter pannerymd eller efter mäskekar: skulle Ståndet ej gilla idee'n om beskattning efter mäskekar, så kommer Ståndet att §:vis följa Gr. Hamiltons förslag, gemensamt med Utskottens. a36 Den 9 November f. m. i §:n i Utskts förslag upplästes. Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, att denna § egentligen innehölle, att en viss pannerymd blir bestämd, att en viss lid bestämmes, och att förbud emot brännvinsbrännings-rältighetens utöfvande kan äga rum; i §:n komme sedan att bestämma hvilka som äro till dess utöfvande berättigade. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då nu en § ändtJigen är föredragen, och vi sålunda kunna hoppas att komma till något slut; så anhåller jag att äfvenledes få yttra mig i frågan. Grunden för K.
Detta allt lärer väl inte i hast låta göra sig, och vid ett sådant storstöp lära väl våra Publicister ändå inte ha lust att lägga handen. Månn tro således man å ömse sidor rätt känner hvarandra? Eller månne väl den ena blott vill begagna den andres folkgunst och credit, för att ömsesidigt drifva fram hvar och en sina grundsatser? – Poeten Richard Furumo, medarbetare i Aftonbladet och Dagligt Allehanda! sådant hade jag för ett par år sedan aldrig kunnat drömma om! Se här, barn, sade Herr Hugo en annan dag, se här ha vi också Litteratur-Bladet för December. I en not tilldelas der Sara Widebeck en örfil med rigtig Vermlands-hand. – Men apropos, Herr Flabbe, nu borde väl också er artikel hafva hitkommit. Jag är nyfiken, att se, hvad ni med ert goda hufvud (ty ett sådant har ni ju?) kan hafva att säga i ämnet. Det var förargeligt, att Eos skulle uteblifva i går. Oaktadt dessa och andra sysselsättningar blef tiden rätt ofta lång för den gamle herrn, och detta så mycket mer, som nästan alla af familjens ledamöter numera voro ovanligt litet synliga. Likväl, så mycket nyfikenheten än plågade honom, tillät han sig dock, af grannlagenhet för Akademiens ära och värdighet, intet ens den aflägsnaste fråga om hvars och ens projecter för den stora högtidsdagen; men väl nödgas vi erkänna, att Herr Hugo, när han gick förbi vissa dörrar, liksom händelsevis stadnade, för att, om möjligt, förnimma en pennas raspande. Ja, han har också sjelf medgifvit, att, när någon af de tre ”bättre pigorna”, hvilka plägade åhöra Törnrosromaunterna 10, inkom i rummet, han var barnslig nog att efterse, om deras fingrar voro bläckiga, för att derigenom upptäcka, om äfven de voro sysselsatta med att fäkta för könets reputation. Postväskans öppnande var en af de befattningar, som Slottsherren förbehållit sig sjelf. Dess uppläsande och brefvens utdelande skedde alltid med en viss högtidlighet, och Herr Hugo såg gerna, att så många af familjens medlemmar, som kunde vänta bref, dervid voro närvarande.
Det har nemligen blifvit ifrågasatt, huruvida den fastighet, som icke blifvit besvärad med några sednare inteckningar skulle, så långt den räcker, ansvara för hela den gemensamma inteckningen, eller om fördelning skulle äga rum pro rata parte. För närvarande finnes intet bestämdt stadgande om grunderne för en sådan fördelning, och detta har gifvit anledning till den allmännare tydningen, att hela den gemensamma inteckningen bör först utgå ur den fastighet, som icke sedermera blifvit serskildt intecknad. Detta föranleder likväl till så invecklade och obilliga förhållanden, att man snart måste inse nödvändigheten att antaga någon fördelningsgrund; ty det har handt, att personer, som köpt Hemman, hvilka gemensamt med andra varit intecknade för ett äldre lån, hafva, sedan de öfrige Hemmanen ytterligare blifvit intecknade, nödgats ensamme betala hela den gamla inteck - Den 6 November e. m. ningen, elium de erlagt köpeskillingen under beräkning, att endast i en viss proportion ansvara för den gemensamma skulden, och för att förekomma detta, hade ingen annan utväg funnits, än att de .jemväl låtit inteckna sina Hemman för någon diktad fordran. Att ett lagstadgande således i detta afseende är högst nödvändigt torde lätt inses, men meningarne äro skiljaktige örn den fördelningsgrund, som bör antagas, och sättet att bestämma densamma. Motionären Friherre Boije har uppgifvit ett förslag lill två nya §§:r i utbyte mot dem, som nu finnas; men jag anmärkte redan vid remissen af Friherrens motion, att det icke skulle gå an, att taga bort de gamla §§:ne, och att blott en förklaring deraf borde äga rum, hvartill jag uppgaf förslag. I sitt första Betänkande ingick Utskottet ej på någotdera af dessa förslag, utan uppgjorde sjelf arne nya §§:r, hvilka likaledes borttogo de nu varande stadganderne, och i stället införde helt nya.
Således, och om, vid en skeende reduction af Inrättningen, Ordinarie .Lönerne skulle komma att uppbäras på Expectance * Stat, så länge och intill dess deras innehafvare antingen kunna flyttas eller befordras till andre Tjenster med motsvarande Löner, eller ock med döden afgå, skulle allt hvad som till Expectanter utbetalas blifva en ren årlig förlust. Vid detta förhållande, har Stats-Utskottet trott,att, vid denne Riksdag, icke bör fattas något bestämdt och ovillkorligt beslut om GeneralAssistance-Contoirets blifvande öde; utan att åtgärderne nu endast böra rigtas på 2tne hufvudsakliga föremål, det ena, att, genom en förändrad Reglering af Utlåningen med hvad de£l Ståts-Utskottets B&länianden''. till hörer, söka vinna en jemnvigt emellan inkomster och utgifter, så att Inrättningen i det närmaste må Junnj bära sin egen kostnad; och. det andra, att bereda och grundlägga Inrättningens framtida upplösning på ett sätt, sorn för Staten blir minst betungande, i händelse denna upplösning skulle beslutas, sedan resultatet af den nya regleringen med någorlunda tillförlitlighet hunnit utrönas. I förstnämnde afseende, har ett Förslag af Herrar Fullmägtige blifvit uppgifvit, att, å fina sidan, utan rubbning uti nu varande Controller, genom en förändring vid utlåningen oell inlösningen och deraf förmodad förminskning uti göromålen, kunna, vid yppande ledigheter, indraga åtskilliga Tjenster och Befattningar; och såmedelst bespara Verkets utgifter till aflöning; Och å den andra, att genom någon förstärkning af den förut af Herrar Fullmäktige sjeifve bestämde Låne-Fönd samt fastställande af Sex Procents Ränta och Två Procents Provision för samtlige Fånen, och följaktligen äfven för de större Fånen, hvilka, enligt hvad ofvan är anförd t, hittills erhållits mot lindrigare afgifser, än Fån på mindre Summor, bereda en tillökning i Verkets Inkomster.
Gudstjensts förrättande anställas, samt deras straff, sorn dermed beträdas, utfärdadt den 12 Januari 172G, ma salunda förklaras: Husandakt bör prest, i den församling der lian tjenstgör, på lämpligt sätt uppmuntra. Guds rena ord skall der brukas till uppbyggelse, icke till gäckeri eller förargelse. Ej må dervid brukas annan läroeller andaktsbok, utan den renlärig är. Vid husandakt ina, utom husfadren oell hans husfolk, jemväl husets gäster och umgängesvänner närvara. Sker aftal eller tillkännagifvande om sammankomst för anställande af gudaktighetsöfning i enskild mans hus eller å dertill särskildt beramadt stäfie; så bör socknens ordinarie själasörjare om tid och ort för sammankomsten på förhand underrättas. Sådan sammankomst skall hållas för öppna dörrar. Dervid må ej förekomma något, hvarigenom villomeningar eller borgerliga oroligheter kunna uppstå, viss person klandrande utinärkes, eller uppmärksamhet väckes på förut obekant villfarelse eller synd. Skulle husandakt eller annan sammankomst till gudaktighetsöfning i enskildt hus föranleda split, villfarelse eller annan oordning, och kan Kyrkoherden det ej rätta, anmäle saken hos Kontraktsprosten, som, derest så nödigt linnes, bör på stället' ransaka och söka sådan oordning eller förargelse afstyra. Kan han det ej; staude honom fritt att sådan sammankomst derstädes tills vidare förbjuda och anmäle saken ofördröjligen hos Domkapitlet att dermed, jörfattningarnc och sakens beskaffenhet likmätigt, förfara, samt således, efter omständigheterna, antingen sjelft i saken döma eller densamma till verldslig Kätt förvisa eller ock till Kongl. Maj:t i underdånighet inberätta. För öfverträdelse af denna stadga vare den, sorn sammankomsten föranstaltat, hus dertill upplåtit eller andakten lcdt, utom annan i lag stadgad påföljd, förfallen till böter från 25 till 100 R:dr. Sker det annan gäng; bote dubbelt.
Om det grimes Grundsattsser, stadgade af ersa. renheten, gru-dadé pä kännedom af Menstkliga naturen, instämmande med RättwisiM enklaste föreffrisicr; H-varföre icke fölio dem? Hvarföre kaga et beslut, som rake »vore deremot stridande? O-n äfnicn Tremie Srand antagit dek, sa kror jg, ar Ridderckapek och Rdein ffulle wisa sir sörerräde i uplysning och ku>',dffap.r, sin agrning sar ensktllda säkerheten, si» grannlagenhet för L g, rs och 'ör bindeisers helgd, om Riddrnkapet och Mein förklarade sig icke bertil s-mtycka. Wi döra enudra osi, ar Wl besia??, icke allenast för närwaraucc, uran ärmen rör tlckommande aldrar, och ar te ffola dom), hurumrda rvi beredr de ra o Sällhet eller olycka. Nöjd ar för ml» del ha ma fäkt den äran anföra besia mina Mi , ff rll jag, VM de arwén föga Iver» kr, ärmindstonr ha.w-, harr den rrlsredsstälielsrn, at hafwa imrat min tanka, uran at wm a t någon af de författningar, som fordringsägare eller gäldenär, som skulle kunna i detta afseende werka pa mai öswkxlygelfe. Hans LxcsIIence Grefwe kuut)» up, läste följande: De skal, som Hanö kUxccllence Friherre Ichl!» fsnLrznrs anfort, för al mitylka bifall pä Högivsiiga Heinliga Utskottets Betänkande, aro sä grunda-e, sa päkagliga, or jag ej annat kan, än förena mig dermed. Om Riksens H.-giofitge Ständer bcklageligrn icke kunnat påhitta en bättre ulwäg, ulan funnit sig förauläkna, at ej rilsullo upfylla sina törblttdelier » anseende tl!