Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa lån utgöra likväl, inberäknade dem, som erhållits för pannor, det betydliga belopp af 105,570 R:dr Banko, en skuldsättning för lånet, som kan verka menligt på mångas ekonomiska ställning, om genom uraktlåtenhet i något afseende, lånen blifva uppsagde till återbetalning på en gång, hvilket med flere redan skett. Landthandeln idkas med alla slags produkter. Yid marknaderne är handeln med kreatur af stort inflytande på rörelsen inom orten och när kreaturen stå i högt pris och afsättningen åt andra län går bra, bergar allmogen sig väl. Denna har i allmänhet mycken böjelse för handel, h vilket äfven visar sig af den mängd handlande å landet, som efter Eders Kongl. Maj:ts nådiga författning af den 22 December 1846 vunnit tillstånd att idka handel i bod, hvarom mina nästa Femårs-berättelser torde komma att närmare förmäla. Om denna rörelse idkas af personer, som med nödig stadga förena de insigter, som fordras för bedrifvande af en näring, som genom fri täflan kan bereda egen båtnad och nytta för orten, vore ändamålet vunnet; men med den rigtning landtmannahandeln, särdeles inom vissa socknar af länet tagit, utöfvar den ett skadligt inflytande i allmänhet. 11 Under förebärande, att till egen bergning föryttra ortens tillverkningar, begifva sig en mängd yngre, arbetsföre personer från dessa socknar, med pass, ställde på viss tid till andra län, men i stället att försälja ortens produkter, uppköpas b varjehanda lyxartiklar i städerne, dem de i aflägsnare orter afyttra. De ofördelaktiga verkningarne af så beskaffad handel kunna lätt inses. Utom det att en mängd saker köpas å landet af tjenande klassen för fåfängans tillfredsställande och tagas ofta på borgen mot löfte om längre betalningsanstånd, blir det jemna flackandet på landsvägarne, utan nyttig sysselsättning, ofta en lockelse till osedliga tidsfördrif och håglöshet för allt arbete, hvartill kommer, att en mängd händer dragas från jordbruket, så att med stor svårighet dugligt tjenstefolk kan erhållas.
Jag år ense med Friherre Cederström, att välmågan derigenom skulle ökas, och beitrar i syn. nerhet denna sak, då jag hör, att skatterne af Gottland derigenom kunde ökas, hvarigenom åter andre kunde lindras, hvilket verkeligen be. höfves. I öfrigt kan jag ej befara, att någon olycklig följd skulle uppkomma af ökad välmåga. Af alla försvars-rnedel år folkets välmåga det båsta; det gifven styrka och en entousiasme, som man annars ej har, att försvara hvad man åger. Äfven den farhågan, att utlänningar som bosatt sig, skulle flytta borrt, kunde förekornmas derigenom, att når de flyttade, de skulle betala en viss procent. Sålunda får jag till förmon för Gottland tillstyrka Betänkandet med det sednare alternativet, men icke återremiss. Herr Lilljejtråle •- Jag år verkeligen skyldig att gifva Friherre Cederström oell Herr von Hauswolff den rättvisa, alt de på ett ganska loyalt sått bes'varat mine anmärkningar. Jag får dock upplysa, att jag icke tror mig vara till. råckeligen vederlagd. Det år långt ifrån mig att tänka så illa, att ett lands välmåga sku'le vara något skadeligt. Jag tror vål, att förslaget kunds vara nyttigt, och bidragande till Gottlands Ben 2J Au *usli t, ml välmåga, men om det skulle vara bidragande till landels, det vet jag icke. Friherre Cederström har sagt, att om varor inkomma för en million, vore de blott att betrakta såsom nederlag, men skulle det vål vara mÖjiigt, med alla försigtighetsmått, att på en så vidsträckt kust förekomma smyghandel. Hvad beträffar befästningen, så kunde den vål vara nyttig, men jag hemställer till dem som förstå detta ämne, om det år möjligt att der uppbygga fästen sä beskaffade, att de kunna försvaras som ett Gibraltar. Om uti en framtid, uti en olycklig conjunctur, säkert ganska aflägsen, men Cam, Johan lefver ej alltid, Hans
G. H. X X X I V. Klädningsväska. De flesta af Iduns lä- sarinnor ha säkert på afbildningar af » reformdrägten » gifvit akt på den till denna hörande väskan, som fästes vid skärpet. Denna toatettartikel, hvilken är lika prydlig som användbar, kan göras efter olika modeller. Den kan vara med eller utan lock. Den som hör till reformdrägten, är tillverkad af kläde eller sammet samt broderad med silke i nordiskt mönster. Hos Handarbetets vänner och fru Kulle (i Sthlm och Lund) finnas s. k. dalaväskor af kläde med pålagda klädesfigurer, som fastsys med silke. En annan modell är af svart tyg, hvarpå man i något mönster syr svarta perlor. Ännu en variation af dessa väskor är af stramalj (helst yllestramalj) med garn och silkesbroderi. Till denna sista kan tagas ett hörnmönster, så att väskan nederst blir spetsig. I hörnen böra sitta bollar eller tofsar. Dessa väskor kunna fästas antingen med ett par snodder eller slåar (af samma materiel som vä- skan) vid skärpet eller kjnlen, eller ock kunna de hänga fritt kring lifvet på ett band eller snöre. Nanna. ett tefats storlek; den klädes öfver och under med en bit siden eller plysch; nu rynkar man en sidenremsa å båda sidor, äfven på tvären genomdrager man den med en rynktråd på flere stäilen med så långa mellanrum, att det blir ett pös mellan hvarje rynktråd. När det är gjordt, fastsyr man remsan rundt om så att remsans ena sida sys fast på dynans öfre kant och remsans andra sida å dynans nedre kant, att det blir pös rundt om, vanligen 6. Nu har man tillhands en liten duk af fina trådstjernor, som fästes på dynans öfre sida. A. O. H. Teater och musik. Kungl. operan har fortfarande att glädja sig åt ett lifligt intresse från den teaterbesökande allmänhetens sida. Men så har hon nu o c k i den framstående sångerskan fröken Gina Oselio fått en synnerligen bemärkansvärd dragningskraft.
Ständerna har önskat att Vi skulle införa en författning där inkvarteringsgivare får full betalningen efter fastställt markegångspris, då de lämnar underhåll till tågande trupper. 1: o Vid de årliga markegångssättningarna skall upptagas vad en dagsportion är värd, till en mans förplägnad med två mål om dagen och vad en häst får kosta under ett dygn. Brödet skall beräknas för sig, då det ibland tillhandahålles av kronan. 4: o Betalningen skall ske så snart som möjligt och i krig tas av den fond som finns. I fredstid antingen av statsverket eller det verk för vars räkning tåget äger rum 5: o Skulle trupp inte anlända på den beställda tiden, må kvartersvärdarna själva anmäla anspråk på ersättning hos befallningshavande för sina förgäves gjorda kostnader. Befallningshavanden skall göra undersökning vad uteblivandet berodde på. Haga slott den 27 augusti 1816. CARL Provianteringsstat där en mans portion beräknas under 7 dagar och vad som skall serveras. Fourageringsstat vad varje häst skall bestås med om dygnet. Brist på havre kan ersättas med råg och korn eller kornmjöl, som ges på våt hackelse. Om hö och hackelse saknas ökas mängden havre, dock aldrig till mer än 4 kannor. Kungörelse angående anläggning av en stad på Öland under namn av Borgholm. Haga slott den 28 augusti 1816. Anmälan har gjorts om angelägenheten av för Ölands uppkomst och bästa och för att deras innebyggare skall kunna avsätta även med utrikes handel de varor, denna av naturen gynnade ö frambringar, att Borghamns köping förunnas stadsrättigheter. De förunnas rättighet till handel och sjöfart, enligt följande villkor och förmåner. 1: o Varje svensk medborgare av vilken kristlig trosbekännelse som helst har rätt att idka handel och annan stadsmanna näring utan något hinder. 2: o De som bosätter sig där från början blir befriade från alla utskylder utom den allmänna bevillningen. 3: o Staden och dess innevånare kommer att i polisoch ekonomimål höra under befallningshavanden i Kalmar län, i justitieärenden under närmaste häradsrätt och kyrkoväsendet under den landsförsamling där staden blir belägen, tills de förmår bygga egen kyrka och underhålla egen präst. Haga slott den 28 augusti 1816. CARL
53 blifva i Nåder anbefallde, hvarigenom sjelfva inventeringen sedermera med mindre kostnad och större lätthet må kunna verkställas. I detta ämne är väl af Förvaltningen anfördt, att Förvaltningen, efter infordrade upplysningar och uppgifter, angående kostnaden och tidsutdrägten vid en d 3' I i k inventering, under den 20 November i832 i underdånighet framställt de olägenheter, som, utan motsvarande fördel, med en dylik inventering skulle vara förenade, samt att Förvaltningen icke funne sig kunna uppgifva de af Revisorerne ifrågaställde förberedande åtgärder, hvarigenom de af inventeringen härflylande kostnader och olägenheter skulle kunna förminskas; men enär, med afseende på den längre tid, som förflutit, sedan inventering i Flottans Ekeförråd egt rum, så alt behållningen derstädes möjligen kunde vara ringare, än den blifvit påräknad, Rikets Ständer redan vid senaste Riksdag ansett nödigt att sådan inventering begära, och behofvet deraf, i anseende till den ytterligare framflutna tiden, synes än mera påfordradt, har Utskottet, oaktadt de sålunda anmälde olägenheter, funnit sig böra hemställa, att hos Kongl. Majrt Rikets Ständer ånyo i underdånighet anhålla, det sådan inventering må i Nåder anbefallas, och behörig control öfver vederbörundes redovisningsskjddighet dervid iakttagas. Tull-Verket. §. 87. (Pag. 88. Förkl. p. 1.) De af Revisorerne vid förvaltningen af detta Verk gjorda erinringar finner Utskottet, med afseende å hvad General-Tull-Styrelsen derutinnan upplyst, icke föranleda någon åtgärd. Post-Verket. §. 88. Förkl. p. 5—7.)
Men då Ridderskapet och Adeln förblifver vid sitt beslut, kan Ståndet ej ingå i granskning af de ordalag, Presteoch BondeSlånden för deras beslut nyttjat; och som Utskotten redan i sitt Memorial uppställt den voteringsproposition, som måste blifva föremål för Förstärkta Utskottets åtgärd, innehållande Presteoch BondeStåndens beslut å ena sidan, samt BorgareStåndets å den andra, så att ingen återremiss i sådant afseende behöfves, synes mig att vi, utan att ytterligare förlänga en onödig öfverläggning, kunna öfvergå till nästa punkt. Herr Hjerta: I hopp, att Utskotten, som förmodligen redan emottagit underrättelse om PresteStåndets beslut, till nästa Plenum inkomma med nytt jemkningsförslag, hvarigenom vi kunde komma ifrån den förlägenhet, hvari vi oss för närvarande befinna, begär jag, att ia:te punkten ytterligare må få hvila på bordet, och anhåller, att någon täcktes derom förena sig med mig. Grefve von Fersenj Hans j förenade sig med Herr Hjerta. Herr Rosenblad: Huruvida frågan ytterligare kan läggas på bordet, då den kanske redan tvenne gånger varit bordlagd, öfverlemnar jag åt Herr Grefven och LandtMarskalken att afgöra; men om den endast en gång blifvit lagd på bordet, har jag för J 02 Den 17 December e. m. mia del ingen ting emot Herr Hjertås för* slag.
Tidningarne få nog reda på både att, och huru en sådan varit sammansatt och dömt; och R. o. Ad. skulle, — om frågan i sitt nuvarande outredda skick öfverlemnades till afgörande af en Compromiss — kunna blifva utsatt för ett mycket värre, och i synnerhet rättvisare klander än om saken öfverlemnas till fullständig utredning och slutligt bedömmande vid laga domstol. Ty jag återkommer dertill, att saken ej är tillräckligt utredd, och att den inför en Compromiss ej kan blifva det. En Compromiss är ej en domstol, som äger att på ed höra vittnen; och detta är väl det första nödvändiga vid hvarje undersökning för att den skall kunna kallas fullständig. Full bevisning är således omöjlig att åstadkomma inför Compromissen, utan skulle den blifva nödsakad att, i en så vigtig och grannlaga sak som denna, dömma efter en så löslig grund som den, att hvar och en Den 22 Mars. 143 af dess medlemmar personligen tyckte att så eller så borde förhållas! I sanning förtroendet alt vara Compromissarie måtte under sådana förhållanden blifva föga afundsvärdt! Jag hemställer till hvar och en, som kan blifva Compromissarie om det skulle vara angenämt att fälla dom i denna sak i dess nuvarande outredda skick? Det andra sättet att afgöra saken, som man föreslagit, är: alt R. o. Ad. sjelfva, ali hela fländel in pleno skulle afgöra saken. Detta är, om möjligt ännu mera oformligt! Ty det torde vara klart, att det vore omöjligt alt inför en så talrik församling åstadkomma någon fullständig utredning, så att dess medlemmar kunde bilda sig en motiverad och ej blott på lycke grundad mening i saken. Dessutom, om R. o. Ad., allt detta oaktadt, skulle vilja åtaga sig ansvaret, att, antingen sjelfva eller genom Komiterade afgöra denna sak, så återstår alltid: att de summor, som vid stöldtillfället tillgripils, tillhöra tvenne kassor, nemi. Riddarhus-kassan och Wadstena Adliga Jungfru-stifts-kassa.
För öfrigt mot förfallandet af de flere i ConstitutionsUtskottet framställde anmärkningar, som jag ej der medgifvit skulle förfalla. 7) Och får jag sluteligen äfven iterera min reservation deremot, att StatsRådet Friherre Cederström blifvit af ConstitutionsUtskottet redan i sistledne Februari månad ställd till ansvar inför Riksens Ständer efter 107 §. Regeringsformen, för det han i StatsRådet skall hafva uraktlåtit jäfva sig, isynnerhet i ett Rättegångsmål, oaktadt Utskottet förut låtit en anmärkning emot Föredraganden af samma mål förfalla, hvilken var i flera afseenden mycket giltigare. Allmänna Lagens stadgande om Domare-jäf kan enligt min tanka icke användas, åtmindstone icke i all sin vidd användas, på StatsRåder, ty dessa hafva blott en delibererande och ingen afgörande röst. Det ses ock tydligen deraf, att Justitiae StatsMinistern och JustitiosRåder få i StatsRådet pröfva nådefrågor, som de förut i Högsta Domstolen lagt hand vid; äfven deraf, att StatsSecreteraren, sorn föredragit ett mål i Allmänna Beredningen, af Regeringsformen är berättigad, ja pligtig, att föredraga detsamma i StatsRådet; och slutligen äfven deraf, att, om ett StatsRåd vore Chef för ett Departement, såsom i flere Länder, och såsom det äfven för vårt Land blifver af Särskilta Utskottet föreslagit, måste Den 27 Maji. 419 detta StatsRåd vara närvarande, och yttra sig vid målets föredragande inför Konungen, oaktadt han förut lagt hand dervid, då det förevar i dess Departement. Om, detta oaktadt, StatsRådet Friherre Cederström verkligen uraktlåtit jäfva sig, så var detta ett fel emot Allmänna Lagen, således af dem, som omnämnas i 106 §. RegeringsFormen, och höra under RiksRätt, och icke under Rikets Ständers pröfning, men det var allsicke ett rådslag emot
Hvad angar de uppförde byggnaderne, äfvensom institutets inventarier, hvilka sednare, oberäknad inneliggande spanmål, vid sista bokslutet uppskattades till en summa af 40,787 r:dr 28 sk. 6 r:st-, ega desamma, enligt hvad de till granskning af institutets förvaltning och räkenskaper förordnade revisorer anmärkt, ett värde fullt motsvarande de å institutet nedlagde kostnader. För öfrigt äro uti det öfver institutets årliga stat upprättade förslag utgifterne beräknade till 12,000 r:dr för året och inkomsterne till enahanda belopp, nemligen berörde års-anslag 8,000 r:dr, och kungsgårdens afkastning, upptagen, sådan den jemlikt arrende-kontrakt till kronan af sista arrendatorn utgjordes, till 4,000 r:dr. Och som det öfverskott, hvilket af egendomens afkastning möjligen kan uppkomma, dels mäste användas till afbetalningar å ofvannämnde lån, dels ock synes böra reserveras till sådana år, då mindre fördelaktiga skördar erhållas, torde af alla dessa förhållanden kunna slutas, att institutets egne medel icke lemna någon tillgång till bestridande af kostnaderne för uppförande af ifrågavarande tv än ne byggnader, utan att, enär dessutom, enligt Rikets Ständers vid sednaste riksdag fattade beslut, det icke är institutets styrelse tillåtet att upptaga lån, nödigt blifver, att ett särskildt anslag af allmänna medel för ändamålet beviljas.
Om därmed förstås, att hustrun bör hafva ett årligt penningebelopp, som hon får använda utan någon hänsyn till den öfriga familjen; om det skall vara så, att hustruns » lön » aldrig får användas till annat än hennes personliga behof och så- lunda vara lika skild från husets öfriga affärer som en utbetald piglön; om hustrun vid oförutsedda rubbningar i den uppgjorda hushållsstaten skall äga rätt att tänka: » Min man får skaffa penningar till dessa utgifter hvar han behagar, men mina pengar använder jag som förr, » då frågas: äger mannen någon summa, öfver hvilken han så där » fritt » kan förfoga? Och o m det icke skall vara så, om hustrun äger rätt att använda penningarna endast då hon vet, att de öfriga familjemedlemmarna icke behöfva försaka något af det, som är beräknadt till deras utgifter, då kan jag ej se annat, än att hela lönetillställningen blir ett nonsens. Hon måste äfven nu rådgöra med sin man, lika väl som han bör rådgöra med henne om sina utgifter, och är mannen gnatig och » orättvis », så blir han icke bättre, därför att hon på förhand har penningarne i sin ficka. Hvad äger nu min stackars hustru, hvilken inte har » ett öre, som hon kan kalla sitt »? Hon äger först och främst sitt hem! Hvarenda sak, som finnes härinne är hennes. Då hon går här och ordnar småsaker och taflor och sköter om blommorna, så är det alltsammans hennes; hennes verk är den hemtrefnad man genast känner, då man kommer inom dörren, hennes är det solljus, som äfven under mulna dagar strålar inom dessa väggar. Och barnen, för hvilka hon sträfvar, och som framkalla leendet på hennes läppar, de äro också hennes. Ja, till och med den där svåre förtryckaren, som af kvinnosakskvinnorna så ironiskt plä- gar kallas » husets herre », till och med han är hennes egendom.
Jag för min del tror, alt lagens stadgande i 1 cap. 5 § Handelsbo icke skall kunna så förslås, att om en person ingått köpeaftal om lösegendom, utan att taga den under sin vård, och en annan sedermera köper och betalar densamma på god tro, och verkeligen får godset till sig öfverlemnadt, sä skulle dock det första köpslutet stå fast, och den sednare köparen vara pligtig att utan lösen lemna godset ifrån sig. Tolkar man lagen så, då uppslår en gruflig olägenhet, alldenstund man äfvenlyrar vid hvarje köp, att en annan skall komma och visa, att han har köpt förut, och att det är han, som skall hafva godset eller egendomen. Detta tror jag icke vara det rälta, roen anser man saken så, då blir förhållandet annorlunda. Likväl strider detta mot lagens stadgande i andra fall. Emedlertid har författningen vunnit en tillämpning, som i åtskilliga fall varit alltför utsträckt. Jag torde i det afseende! fä nämna, alt för några år sedan sålde en handlande hela sitt varulager, enligt inventarium den sista December; likväl fortfor han att drifva handeln, mottog nya varor, och först då, när fråga blef att göra concurs, då kom den som köpt lagret och företedde inför rätta sitt köpebref, och tog derefter hela egendomen. Det visade sig, att han icke betalt ett enda runstycke, utan endast gått i borgen för cessionanten, och att egendomen således utgjorde en pant för borgensförbindelserne. Lagen stadgar visserligen, att man skall hafva panten i handom, om man skall hafva någon rätt dertill, men som här en köpeafhandling företeddes, sä blef den fastställd. Sådane missbruk hafva ägt rum, och torde komma att framdeles än ytterligare inträffa, i fall författningen kommer att fortfarande äga bestånd. Om jag rätt förstått
Föredrogos å nyo Statsäd t skottets Utlåtanden: N:o 2«3, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Remiss uppå gjord underdånig ansökning, 0111 upphörande af Tiondé-afgiflen för alun-lillverkningen i Riket, samt jemkning i Tull-afgiften å alun; Bifölls; N:ö 22tj, i frågan om upplåtande af jord utaf Visingsborgs Kungsladugårds egor, till ökadt utrymme för Visingsö kyrkogård; Bifölls; N Ut» låtande N:o 142; Lades till handlingarne; och N:o 23i, i anledning af återrerniss på Stats-Utskottets Utlåtan» de N:o 165; Lades till handlingarne. S. D. Föredrogs å nyo Banco Utskottets Memorial, N:o 3o, med anmälan om Riks-Ståndens beslut, i afseende på Utskottets i Utlåtandet N:o 16 framställde förslag till hufvudgrander för Bankens rörelse och förvaltning» Härvid stannade Ståndet i följande beslut: 33 Trot. Ut dr. d. Jg dug, 183^. i:o S'ändut lät bero vid hvad Utskottet, pag. r, i detta Memorial, ■angående -s dra punktens 'redaction, yttrat; 2:0 inbjudningen till Borgare-Ståndet, pag. 2, att förena sig uti den vS Singior!ige Ridderskapet oell Adeln samt Hedervärda Bonfle-Ståndet beslutade redaction af 3:dje punkten, Lief icke antagen; 3:o den af llögloflige Ridderskapet och Adeln antagne och af Utskottet nu, pag. 3, föreslagne redaction af 4:de punkten, Lief af Borgare-Ståndet bifallen; 4:o vid hvad Utskottet, pag.
Reservationer: af Grefve Taube, H. A.: »Då det inom Utskottet blifvit upplyst att Kongl. Majit, genom nådigt Bref den 4 Juni 1859, anbefallt Chefs-embetet för Telegrafverket att efter ett år inkomma med utlåtande, bland annat, derom huruvida qvinnor, på sätt en längre tid varit öfligt i andra länder samt nyligen blifvit äfven i Norrige försökt, må kunna såsom Assistenter eller extra biträden vid förefallande behof användas; och Kongl. Majit således redan tagit denna fråga uti nådigt öfvervägande, tror jag Utskottet med uttaladt gillande af det med motionen i denna fråga afsedda syftet, borde förklarat motionen om qvinnors anställande vid Telegrafverket, såsom redan varande beroende af Kongl. Majits nådiga pröfning, för närvarande ej till någon Rikets Ständers åtgärd kunna föranleda Jag får derföre reservera mig mot sednare delen af Utskottet beslut och föreslå, Bih. till R. St. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 147. att Rikets Stander måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, 1 att Kongl. Maj:t täcktes i nåder utfärda författning, hvarigenom qvinna berättigas varda antagen att förestå organist-befattning, der denna icke är förenad med klockaresyssla.» Häri i il St ä fride Ilerrar: Nordenfelt, E. W; Hjärne, il., och Törnebladh, C. O.; Doktor Emanuelsson, Prosten Modigh, Prosten Lundholm, Doktor Falck och Kyrkoherden Ternström.
Den 26 Maj e. nr. litet der som vid de högre tillämpnings-skolorna i Paris. Vid Belgiens tekniska läroverk i Liége är direktören icke heller lärare. Vid det stora Polytekniska Institutet i Wien, äfvensom vid de tekniska Instituten i Lemberg och Krakau hafva föreståndarne icke heller någon undervisnings-skyldighet. Samma förhållande eger rum vid Preussens enda högre tekniska läroverk. — Så litet håller Utskits uppgift i den delen streck! Utskits uppgift sedermera att föreståndaren vid Institutet härstädes hittills i de flesta fall hänskjutit besvarandet af remisser och förfrågningar till lärarne är icke heller exact, ty, enligt de upplysningar jag tror mig hafva från tillförlitligt håll emottagit, visar det sig att under tiden frän Institutets sednaste organisation intill sistlidne års slut föreståndarne sjelfve besvarat dubbelt sä många remisser som alla lärarne tillsammans. Ehuru mycket mera skulle kunna vara att anmärka mot hvad i motivérne till den af Utskit föreslagna skrifvelsen blifvit nedlagdt, hoppas jag att det nu anförda må af B. o. Ad. finnas vara tillräckligt talande för min inom Utskit af flera ledamöter delade åsigt, att ifrågavide skrifvelse, åtminstone icke i det skick den nu föreslagits att afgå, hör godkännas. Jag anhåller derföre om H. Exc. Hr Grins o. Landtmis propos. på bifall till Utskits tillstyrkande, utom hvad det angår den särskilda skrifvelsen. Sedan öfverläggningen härmed ansetts afslutad, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att Hr von Printzencreutz hade yrkat, att Utskits hemställan, att anslaget till Teknologiska Institutet måtte under instundande statsregleringsperiod endast provisoriskt uppföras, väl skulle bifallas, men att hvad Utskit i öfrigt föreslagit, skulle afslås; och komme, till följd af detta yrkande, delning af proposin att ega rum.