Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Härigenom vinnes den fördel, att både botes och auclionsbelopp redovisas på ett ställe och i samma saköreslängd, hvilket ej kan ega rum på sätt nu tillgår, nemligen att Kronofogde, sedan redskap och bränvin blifvit försålde, till Rätten ingifver extract af Auctions-procollet, hvilket då antecknas i det Tingets saköreslängd, under hvilket det ingifves. Följden häraf har blifvit, all böter kunna vara ådömde ena året, men försäljningen af redskap och bränvin icke ega ruin förr än år och dag derefter, i anseende till mellankomne besvär m. m. Redovisningen måste således hänföras lill a:ne, 60 B ev.-, Lagsamt Allm. Bcsv.- och Oecon.- Utshs Utlåtande JV:o 8. i hänseende till tid, vida skiljda saköreslängder, hvilket onekligen försvårar håde control och revision. Detta förekommes likväl, om den föreslaena redactionen antages. Mot 63 §. har jag icke annat att erinra , än att gradation af dagar helt och hållet afviker från den af allmänna Lagen i 5 Gap. 4 §■ SlraffBalken antagna och i serskilda Författningar hittills följda giundfrågor är i sig sjelf conventionel, emedan någon absolut rättsgrund för det ena eller andra icke lärer finnas. Så väl jag sorn flere värde Ledamöter inom Utskotten voro af den mening, hvad angår 2 mom. af 64 §•, alt åtal om oloflig bränvinsförsäljning å landet, borde, till större skyndsamhels beredande, ske hos Konungens Befallningshafvande i Länet, med rättighet för Konungens Befallningshafvande alt, då vittnens hörande behöfdes, låta sådant verkställa vid den för parterne närmaste Stads-Domstol eller, då Ting höllos, vid närmaste Härads-Rätt.
De närmare föreskrifter, som vid förvaltningen af hypotheks-förenings angelägenheter skola till efterrättelse lända, upptagas i det reglemente, föreningen, enligt hvad i § 1 sägs, eger uppgöra och Kongl. 3Vlaj:t till nådig pröfning och stadfästelse underställa; och svare en hvar ledamot i hypotheksförenings styrelse, en för alla och alla för en, för de beslut rörande föreningens förvaltning, till hvilka de med sin röst bidragit. 73 Beräkning/ af den vid 1838 års slut i svenska jorden inteeknade skuld. I fråga om den skuld, sorn å särskilda tidpunkter belaslal den fasta egendomen å landet, hafva olika beräkningar blifvit uppgjorda och offentligen framställda. A IL större skiljaktighet dervid uppkommil är ganska förklarligt, då vid beräkningen mäste tagas i betraktande flera förhållanden, angående hvilka någon på förhand uppgjord statistisk utredning ej är att tillgå. Visserligen utgöra de vid härads-rätterna förda inteckningsprotokoll den källa, utur hvilken de väsendtligaste upplysningar ut ifrågavarande afseende äro att hemta. — Säker kännedom otn de inteckningar, hvilka vid en viss tidpunkt äro bestående eller ega gällande kraft, kan endast der vinnas. Men, för att utur dessa protokoll utreda förhållandet, skulle erfordras lika sorgfällig granskning för hvarje förekommande fastighet, som den, hvilken domhafvande måste använda vid meddelande af gravationsbevis. Om också genom en sådan omfattande undersökning full visshet skulle kunna erhållas om beloppet af alla i fast egendom å landet, vid en viss tidpunkt, lagligen bestående inteckningar, vore dermed likväl icke utredt, huru stor skuld belastade jorden. Icke alla bestående inteckningar utgöra bevis om tillvaron af motsvarande skuld. Många inteckningar dels innehafvas obegagnade eller infriade af den pantsatta fastighetens egare, dels hafva i stället för att dödas, vid belåning af sednare tillkomna inteckningar, lemnafs anio - nullerade i förvar hos långifvaren lill bevis alt de ej mera belastade fastigheten.
Contoiret kommer att för dest gjorda förskott undfä ersättning, Or supra. Lx ?rotocollo O. ^Imcjvik. Utdrag af Protokollet, hället hos Bom de-Standet wid Urtima Riksdagen i Arebro den 18 Oktober igro. E. S. D. ^fter öfwerläggning, i anledning af Allmänna BeswärS. och Oeconomie. Utskottets den Den 18 October. 3Z9 Iden 11 nästledne October meddelade Mätande, sa ock desi senare, pä äkerkemisi frän Boude. Ständet, afgifne yttrande i Protocolls Utdrag af denna dag, öfwer Tufwe Larssons frän Christianstads Län och Hans Hanssons frän Kopparbergs Län till Utskottets handläggning förwiste Memorialer, om sättet till Förstärknings. manskapets utgörande, beflöts, att Tuf. we Larssons och Hans Hanssons Motioner i allt ogillades, sä att wid hwad BondeStändets pluralitet förra Riksdagen, i ftäga om Förstärknings, manskapet, hade in Pleno beslutit, komme att sörblrfwa. Tx protocolls Oabrist Öämacm» Utdrag af Protokollet, hället hos Bo». de-Lrandet wid Urtima Riksdagen L Arebro den 13 Oktober 1310. S. D. Allmänna BeswärS. och Oeconomie-Uk» skottets Betänkande af den 11 sistledne October, och ytterligare Utlärande i Protocolls Utdrag af denna dag, angäende utwägar att afhjelpa Spannemälens närwarande wanpris, ogillades i hwad det tillstyrkte en underdäniq anhällan hos Kongl. Mast om förbud emot Spannemäls införsel, eller förhöjd tull, men bifölls i hwad det afstyrkte Krono. Utskyldernas gälldande med Spais - 340 Den i6 October. Spannemäl annorlunda, än som hittills warit Manligt, ruprg. Lx ?rotocollo Lsbrlel OclmLoo.
Ad:s uteslutande ur representationen, som är tidningsskränet för dagen, och som genljuder med en förvånande likstämmighet uti Ulsk:s förslag , samt har varierats inom detta Hus af åtskillige talare. Exterminationspredikningar mot Adeln fortgå med en rastlös ihärdighet. R. o. Ad., säger man, är en murken institution. Om allt är murket som är gammalt, så frågar jag eder, mine herrar! huru är det möjligt, att den ännu äldre stammen, hvarifrån Adeln ursprungligen är utgången, kan vara rätt frisk Likväl är det den alldagliga visan, att bos BondeSt. är den friska viljan i sin blomning och det sunda förnuftet fullmoget. Jag högaktar uppriktigt den Svenska bonden, då han ärligt går sin egen bana, och hör honom med nöje, då han talar ur eget oförvirradt hufvud. Men jag kan icke, likt många andra, af feg eftergift för dagens anda nedsätta mitt eget Stånd, för att smickra den mäktiga massans lägsta passioner. Om Riddarhuset har haft medlemmar, som krupit för dagens mäktige, så böra desse till undantagen. R. o. Ad. bar dock alltid varit och är sjelfständigt i sina beslut, såvida, mine herrar! det går an att vara sjelfständig utan att vara slaf af liberalismens maktspråk. Jag har hört ledamöter af det H. BondeSt. förklara, att det är samma Stånd, som föder den Öfriga delen af nationen, och i följd deraf är bonden den rätta representanten. Afser delta jordbruket, så får jag hemställa, om icke inom Adeln ännu finnes tillräcklig jord, för att dess samtlige medlemmar deraf kunna vara födde utan bondens mellankomst, och hvilket förhållande gifver Adeln full rätt till den representation hon innehar. Man gör en fullkomlig hetsjagt efter de ringa förmåner R. o. Ad. ännu äger qvar såsom Stånd. Ja, mine herrar! vi böra vara på vår vakt, ty jagtför bundet räknar anhängare inom dessa murar! Nationen, — skrika bennes sjelfbetnyndigadc organer, — fordrar R. o. Ad:s upphörande. Den ai Octo b. er f. na. 47 Hafva vi då upphört att höra lill Svensta nationen?
Jag anser, att den nuvarande Bevillningen, i alla dess grenar, varit mindre betungande för de skattdragande, än den ringare, som förut varit. Dessutom finnes en annan orsak, hvarföre jag tror, alt StatsUtskottet hvarken kan eller bör inkomma med förslagen inom den uppgifne tiden. Det är den, att vi i detta ögonblick ej veta, hvad det mynt är, som vi komma att äga, eller hvad det mynt blifver, hvari vi skola bestämma summor af våra anslag. Så val i anledning af Rikets Ständers beslut vid sista Riksdag, då Rikets Ständer förklarade, att de efter hand ville återbringa Rikets Ständers Bank till ordentlig verksamhet, som i anledning af Konungens Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer vid denna Riksdag och af flere motionärers förslag, samt deribland af Herr Hjerta sjelf, kommer ett beslut vid denna Riksdag att fattas, ägande till föremål, huruvida myntvärdet kan försäkras. Det måste blifva af mycket inflytande på StatsRegleringen, om eller hu - D e ti 12 Januari i. 325 ru en myntbestämning stadgas. Summ orne blifva belt olika, örn den sker efter 48, 96, 120 eller 128 skillingar. Dessutom tror jag, att ännu ett annat vigtigt förhållande bör tagas i beräkning. Jag anser nemligen, att om första vilkoret för näringarnes bestånd, säkerhet och visshet örn myntets förhållande blifver vunnet, skall detta hafva ett betydligt inflytande på deras förmåga att uppfylla Statens fordringar. Af dessa anledningar tillstyrker jag, att Herr Hjertås motion ej måtte bifallas. Friherre Cederström, Jacob, hade iulemnat följande, sora upplästes:
Jag hoppas Eders Maj: t icke misstycker detta steg? Konungen: Tvärtom, jag gillar det fullkomligt, man uträttar dermed vida mer än med så beskaffade reformsällskap, der man släpper in hvem som helst, och hvilka, från början utan ivifvel välmenande, nu nedsjunkit till en nullitet eller ett åtlöje, sedan med få undantag alla personer af anseende och förtroende i det allmänna dragit sig tillbaka derifrån. Det är således rätt sedt, att I viljen känna de personers tänkesätt och afsigter, med hvilka I förenen eder. Er plan är god. Jag önskar uppriktig framgång deråt. Interlokutören: TiHåtes det mig säga detta åt föreningens ledamöter? Konungen: Mycket gerna. Hans Maj; t yttrade derefter några ord om Örebromötet, men sade sig derom känna föga, emedan H. Maj: t de senare dagarne ej hunnit läsa tidningarne. I möjligaste korthet meddelade jag nu en redogörelse derför jemte några anekdoter. Hans Maj: t hade dervid åtskilliga träffande infall om ett och annat, samt yttrade slutligon: De der Örebroherrarne tyckas således icke varå alls farliga. Så har jag trott från början. Deras uppträdande tyckes numera endast vara för syns skull. Ni underlåter väl icke att framhålla detta? Sedan jag derefter slutligen lyckönskat H. Maj: t till den stora glädje som träffat så väl konungahuset som det svenska folket genom h. k. h. kronprinsens förmälning med en dotter ur en stam af frihetens hjeltar, gaf konungen mig ett fast handslag med dessa ord: » Tack, herr Dalman! Tröttna ej i edra fosterländska bemödanden, jag håller eder räkning derför; låt oss arbeta gemensamt. » Andas denna relation en påtaglig belåtenhet, så finner läsaren deremot i ett bland de meddelade brefven ganska omisskänliga tecken att ett visst missnöje med vederbörande sedermera inträdt hos Dalman. Under sina senare lefnadsår uttryckte han ock en vida större kärlek för Karl Johan, än man skulle väntat.
Det skall ”stå dem fritt, i fall de det åstunda, att "hjelpa sig sjelfva, och med eget folk; och "varda till den ändan uppliäfda alla privilegier, som skulle kunna vara förlänia till 23o Den 4 November. ”några enskildta Associationer af Dykare el"ler andre, hvilka skulle vilja emot Coop”vaerdieCapitainens eller Skepparens åstundan blanda sig uti bérgningen; men hvilken författning icke kan äga rum, förr än ”det nuvarande Contractet emellan Svenika Regeringen och DykeriSocieteten är till ”ändalupit, såsom ock detta Contract inom ”en tid af 2:ne år löper till ända; dock med ”förbehåll att om de nyttja dem eller nä”got annat främmande biträde, de då erläg”ga samma vedergällning för lemnadt bistånd, som de inf ödde sjelfve i slikt fall Af denna Artikel synes, att Ryssarne hade rättighet att hjelpa sig sjelfva med sin skeppsbesättning; men då de begagna annan hjelp, skola de enligt denna Tractat anses lika med Svenska fartyg i samma belägenhet. Yidare innehåller 11 §. af Dykeriets Reglemente att Dykeriet ”allena och "framför andra äger att besörja om bergling af gods och fartyg, hvilka på Sveriges kuster stranda;” således lärer väl ingen kunna bestrida, att Ryssarne alls icke hafva rättighet, att helt och hållet vara fria från Dykeriets bergare-åtgärd i händelse af uppkommande strandningar; — utan att de tvärtom äro tvungne, att begagna Compagniets hjelp, då de icke med egen besättning förmå hjelpa sig sjelfva. Jag tror detta vara tillräckligt för att visa, det Ryssarne ej Den 4 November. ägt sådan rättighet, som Engelsmännen nu äga, att få taga hjelp hvar som helst. Ryssarne hafva alldeles ingen annan rättighet, än Svenska fartyg äga. Utskottens andra skäl är, att i det år 1802 för Dykeriet utfärdade Reglemente finnes icke upptagit ett ord om ersättningsanspråk mot Staten. Jag hemställer, huruvida det varit möjligt, att Reglementet kunnat upptaga ersättningsanspråk för händelser, som aldrig kunde förutses.
VV el Zins a. Lust. O. ^Vilcke. L. ÖkrmLu. JU. Helsingi!»». WZrdsamt Memorial! ^enom Utdrag af de Respective Ständens Protokoll under den z i denna manad, är Banco, Ut, stöttets skyndsamma Utlåtande infordradt, öfwer den delen af Stats-Utstottets, uppå Kongl. Vwftts Nådiga Proposition, afgifne Betänkande, som angar bestämmandet till 2 Millioner R:dlr af den Summa, bwilken jemnlikt Regeringsformens 6z §. bör Bihang. N:v 149. un - SZ?a Den 5 Augusti. under bifogade förbehåll, wid infallande krig, i Banken blifwa att tillgå. ' Till följe af Z:de §. uti Banco-Utffottets Jnstruction, har Utffottet ej fatt underlåta, att öfwer berörde, för Banken mycket wigriga anine, inhämta Herrar Banco-FullmägcigeS yttrande, som under denna dag är afgifwit, hwaruri äberopas deras, wid flere tillfällen förut, medelst infordrade yttranden sramburne, pa säkra grunder hyste öswertygelse, att Bankens närivarande belägenhet, ej mindre fw Werkets eget, än det allmännas dera beroende wäl, pafmdrar dest försoning tills widare, ifrån alla uppoffringar, och nya förbindelser, af hwad egenfkap och beffaffenhet de an wara mande; utom hwad uti owäntadc olyckellga fall, hela Rikets räddning gior vumgängeligt, da allena, undantag fran dea i alla andra Mensen gällande grundsats, mäste fa äga rum. A en sadan hos dem stadgad fast öfwerwgelfe, ansago Herrar Banco - Fullmägtige, deras owillkorliga plikt fordra, alt grunda sick infordrade yttrande, öfwer förewarande dem förelagde amne. Enar de under en sadan synepunct, fästade sig wid den, jemnlikt Regeringsformens 6z:de §.
Öfver den plats, där stoftet af Karin Du Rietz, hennes make och lilla barn blifvit till stoft igen, har den, som skrifver dessa rader, många gånger som barn lekt och sprungit; — Kongsbacka gamla begrafningsplats blef efter den stora branden år 1846 omlagd till öppet torg. Men aldrig hörde jag de gamle på den tiden, hvilka dock visste att tälja många drag ur den lilla västkuststadens forna krönika, berätta något om det unga prästparet och dess korta lycka. Det var alldeles glömdt. Och det är blott genom » Siggesta-busens » berättelse o m sin vackra och excentriska kusins ungdomsäfventyr som Karin Du Rietz ' romantiska lefnadssaga gått till eftervärlden. Drottning Margheritas skyddsling. Kungl. operan uppfördeilördagsförförstagången » Manon, » opera-comique i 5 akter af Jules Massenet, med text af Meilhac och Gille. Till denna text, som nästan alltigenom är tråkig och osympatisk, har kompositören salt en musik, som visserligen vittnar om, att han är en god faisör, men som ingalunda tillfredsställer de anspråk man har rätt att sätta på en god opera-comique. Både libretton och musiken tendeia mera åt operetten. Operan är nog ganska melodiös, och kompositören visar flerstädes goda ansatser, men det stannar i allmänhet härvid. Det saknas hållning i det hela såväl som originalitet. Med undantag af ett par melodier som t. ex. Manons romans » Men ack, Manon » och duetten mellan henne och Des Grieux » Är det ej min hand » är det föga, som varaktigt fäster sig i minnet. Bäst i musikaliskt hänseende förefaller oss andra och tredje akterna, ehuru äfven där banaliteter förekomma. Duetten » Till Paris » i första akten är ett fullkomligt operettnummer. Förspelet till tredje akten, i menuettstil, är af anslående art liksom ock baletten i samma akt. Reminiscenser från Bizet, Donizetti m. fl. återfinnas litet hyarstädes. Upplösningen på » historien om Manon Lescaut » är orimlig och verkar nästan tragikomisk.
Det är af högsta vigt för staden, och jag ber Utsk. derå fästa uppmärksamhet till förändring af dess nu meddelade utlåtande. Hr Rosenblad, Bernh.: Då jag vid sista riksdagen var ledamot utaf det Utsk., som föreslog biträde af staten åt Borås stad samt jemväl sättet för detsammas meddelande, ber jag att få redogöra för de grundsatser, jag då i ämnet hyste och hvjlka jag ännu bibehåller. Jag ansåg nemi., att staten icke borde undandraga det behöfvande samhället sin credit, då staten var bättre känd än detta; men jag ansåg, att sådant dock alltid borde ske utan uppoffring för staten. Staden Borås beviljades då ett nytt lån emot samma vilkor sorn det, hvilket den förut innehade. Detta understöd tillbjöds staden, och det berodde på den sjelf att antaga eller förkasta det. Att nu bevilja afskrifning, lill hvad del sorn helst, af den försträckta summan anser jag fullkomligt olämpligt. Innan dylika afskrifningar beviljas, mäste skälen derför vara högst talande, såsom att ändamålet med den lemnade undsättningen varit af en allmän och stor beskaffenhet, med inflytande icke blott på en viss ort, utan af nytta för hela samhället. Sådant är visserligen icke förhållandet här. Om man medgifver, att Borås stad är af vigt för de deromkring liggande häraderna, så är det allt, och Borås stad drar i lika mån fördel af dessa härader tillbaka; men icke tror jag, att staden Borås gjort eller gör några sådana uppoffringar i och för det allmännas nytta, att några grundade anspråk å den ifrågastälkla eftergiften böra äga aGS Den a5 April. rum. Jag har uti ett tryckt utlåtande af riksd.-fullm, för Borås stad sett en sats yrkas, som ännu mera styrker mig i öfvertygelsen, alt det är farligt att ingå på afskrift)ingsprincipen i afseende å lönebidrag, som staten vid ett eller annat tillfälle kan bevilja. Vi veta redan, huru de, hvilka köpt jord af Kronan och bland vilkoren för dessa köp åtagit sig en viss årlig afgift, huru dessa, säger jag, nu klaga Öfver för hög beskattning och alldeles icke räkha på, att en stor del af densamma ingick i sjelfva köpeskillingen.
Det är i min lanke oförsigtigt af en svagare stat att blottställa sig för anledntr till inblandning uti de större makternas stridigheter; oell lill något annat tror jag icke en så vanmäktig linieflotta, som den Sveriges financer och öfriga förhållanden förmå att åstadkomma, 12 H. 3 i8 Den i3 A ug u s ti. kunna tjena. Oin Danmark icke haft sin linieflolla, så hade den använda kostnaden varit i behåll, och Köpenhamn hade icke varit bombarderädt; men om någon Dansk patriot hade vågat förutsäga ett sådant resultat, så hade han möjligen blifvit förkättrad; ty man är sällan profet i sitt eget land, och ogillandet af mina åsigler, är hvad jag sålunda förväntar, — men jag frångår derföre icke, att underhållandet af en linieflotla för Sverige är detsamma som alt i förväg afsäga sig alla anspråk på neutralitet vid någon större påkommande brytning i Europa. Jag förutsätter, alt Sverige väl aldrig mera målte komma under så olyckliga politiska förhållanden, att våra vapen skulle komma att samverka med vår östra grannes, och i del motsätta fallet mäste vi ju alltid påräkna del Europeiska biträdet ifrån Engelska och Franska linieflottorna, son» alltid skola finna med sin fördel öfverensstämmande att hos oss i Östersjön finna ett väl ordnadt skärgnrdsförsvar till oändligt mera nylla och stöd för deras operationer, än deri obetydliga nytta, som några linieskepp från vår sida kunde åstadkomma. När man härtill lägger kostnaden, så finner man, alt 5o till 60 kanonslupar byggas, bestyckas och fullt utredas för kostnaden af ett enda linieskepp. När härtill kommer omöjligheten att behörigen bemanna både linieoch skärgårdsflottan, när brist på virke till en linieflotta äfven tages i betraktande; så synes allt tala för medlens användande uteslutande uppå skärgöl dsvapnet, och för bibehållande af högst fyra svårare fregatter, några korvetter och mindre seglande fartyg till handelns skyddande under fredliga tider, och lill befrämjande af en störte befarenhet för både befäl och manskap, genom jemnare sjöexpeditioner än hitintills varit fallet.
De stodo begge och betraktade barnet, som låg tärdt och gustet i sin vagga och skar en grimas af ett leende vid åsynen af de båda kända ansigtena, hvilka lutade sig öfver det. Ingendera sade ett ord, tills Anna åter satte vaggan i gång och begynte nynna. Malm hade kastat rocken af sig, fått en filt och lagt sig på soffan i yttre rummet. Sedan Anna fått barnet i sömn igen, kom äfven hon in. Malm meddelade henne i korthet sin resa, bad henne väcka honom i tid och föll i sömn. Ett par timmar senare var han på väg att råka Truls. Denne hade vid sin hemkomst funnit ett bref i lådan, lokalbref, från fröken Clara, skrifvet i hast med blyerts och af innehåll, att nu vore de anlända till Malmö och väntade, att han genast skulle titta upp till dem. Han hade skyndat restaurera sig med dusch och ville, sedan han försett Malm med pengar, se till om han icke vore visitfähig. När Malm kom, stod han redan på trappan in till jernvägsstationen och väntade på honom. «Måtte det gå,» önskade Truls, då de skakade hand till afsked. «Det måste gå,» svarade Malm lugnt och log. Det måste gå, upprepade Truls tyst inom sig, medan tåget brusade åstad med vännen; ja, detta måste var den talisman, som hållit honom uppe i alla skiften och som bragt honom allt hvad han velat ha. Det var allaredan midt i natten, och snälltåget strök fram genom norra Småland. Malm hade tagit sofkupé, men han kunde icke falla i sömn. Han var heller icke fullt vaken; eller var det kanske bara febern, som gåfve drömbilderna och oredan? Han hade fält ned de gröna höljena på begge sidorna af den halfklotformiga glaslampan i taket; men sjelfva den gröna halfdagern irriterade honom.
M:s disposition, så kan ej någon fara deraf uppstå; om det skulle blifva några tusen r:dr öfver, hvilka då kunde användas till annat ändamål, Skulle det deremot brista något i summan, så hoppas jag, att nästkommande R. Si. skola fullfölja den tanke, som nu blifvit väckt, att Förbättra våra straff-fängelser ; ty att de behöfva förbättras, det är en ovedersäglig sanning. Jag vet ej något ställe, der våra fängelser äro sådana, att lagkarlen eller administratören ttied dem kan vara belåten. På de orter, sorn jag känner, äro de af en ryslig beskaffenhet, och jag tror ej ali menskligbéten tillåter att så bardt straffa brottslingen, att man glömmer del lian är menniska, jag tillstyrker således, att den summa, som Stals Utsk. här föreslagit för länshäktena, må ställas till K. Mes disposition, för alt af K. M. användas, när K. M. finner omständigheterna dertill gifva anledning. Jag begär ålerremiss i afseende på länsoch häradshäktena, med de anmärkntr jag tagit mig friheten att göra. Hr Stråle, Nils Wilh.: Del forde vara nyttigt vid denna frågas behandling, att göra skilnad emellan anslag lill Jänsoch häradshäkten, och anslag lill straff-fängelser. Det ena har närmare sammanhang med nuvar. lagstiftning, det andra är ett förslag i afseende på det tillkommande. Hvad länsoch häradshäktena angår, så torde det vara gifvet, och äfven hafva flere talare, som bär yttrat sig, ådagalagt det, att dessa häkten befinna sig i ett ganska ofullständigt skick, för att kunna användas såsom medel att förmå fången att bekänna sitt brott, och att afhålla honom ifrån andras inflytelse, sorn kunde förekomma hans moraliska förbättring. Det är en bestämd erfarenhet, att det ganska ofta inträffar, alt en brottsling, som blir häktad och vid första ransakningen erkänner sitt brott, sedermera, då han blifvit skickad 158 Den i5 Januari. lill länshäktet och der kommit i beröring med andra fångar, återkommer förhärdad, förnekar sitt brott, påhittar munga historier om misshandlingar o. s. v., och derigenom fördröjer han ransakningens gång.