Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa åtgärder att lana borde val undvikas så länga man kan, otn ej ändamålet vöre au det ige - ■ go BanccmUtskottets Betä/ikandin, norn samla fonder för oförutsedda behof vid missväxter, krig eller andra olyckor; men att skuldsätta Statsverket au i förhand, för utgifter, hvilka kunna besparas eller inskränkas, är hvad jag icke kan undgå att bestrida. — Jag har icke något deremot att Banquens behallna vinst gutå användas till Strömrensningar och Canalbyggnader, men om denne ej förslår, och Riksens Ständer anse anslag derutöfver böra göras, yrkar jag att de matte fyllas genom Bevillning, så att ingen ny skuldsättning derföre sker och alie medborgare ni å af Debet - Sedel n veta, att det äro de, och icke Canal -ISolagen, hvilka byggt och fullbordat desse enskildes, åtminstone i afseende på kostnaden, dåligt beräknade företag Detta sätt att bestrida vissa kostnader tror jag skulle medföra den lyckliga påföljd, att anslagen för dessa behof blifva mindre och lämpade efter Nationens närvarande förmåga, da deremot lättheten att emot Stats* Ob igationer få låna penningar med Creditiv för Statsverket att få anlita Banquen om försköt ter, föranleder till beviljande af anslag utöfver den närvarande förmågan, och med beräkning att derigenom hvälfva hela betalningsskyldigheten på efterkommande eller framtiden: — hvaraf den påföljd blifver ganska naturlig att desse Efterkommande neka betala våra dem ålagde skulder, och dervid följa exemplet af 1823 års Ständer, hvilka, då de nu icke vilja betala Banquen de RiksgäldsSedlar, hvilka förre Riksens Ständer till be - BancoVtiiottets Bettini nnden. 391 tackande af sin skuld utgifvit, besluta sif med ett penndrag denne Eanqueris fordan skail afskrifvas och Riksgälds.Sediame utan ail betalning tiil Banquen sorn dem inlöst, försvinna.
/j,2o3: 16. —° deraf ,000 k:dr beräknas som lalfelpenninAsr oell 600 k:dr som kesepenninAgr. ä/ottr-/^"'dAdr</en omkring 8lottet ock ^nnA.r-7'radbarden pä andra sidan om enligt arrende derä 7H9: Zz. — Lka^/ra^en vid 8Iottet ook en pervret, deraf upptagen 3o: bredvid X-unAs-trädAZrden, ^o tunni., oek dervid i ^n, en del odlad ook utarrenderad mot 18 t:r 8äd, kälften räA ook korn, ä t> k:dr 2^ sk. t:n, resten /inA, som Aer roo sommarlass Do, ä 5 ll:dr /il^: 8umma 5,ooo: — —- 12 ^V.o f'rän8liilj68 tjen8ten: ^nc/e/c/te /?S^/16NM»Aarne Ö§ter ä^oALka 5/8 mti., 3fiäA8e frän 8l3öen, vsrit utsrrenöersctt för A t:r 8ä^, 6 Ur I^orn oeb 5 t:>' Ikonen bibebäiies osoriinclreci oeb ut^örU /n«ie/<ire ^ botten.'
Sedligheten är för såväl individen som nationen ett af de förnämsta villkoren för hälsa och lycka, därför är det en oafvislig plikt för hvar och en att i sin mån söka bidraga till sedlighetens höjande. Låtom oss söka göra klart för de dåraktiga unga kvinnor, som vilja när som helst sällskapa med hvem de behaga, att den som behärskas af en dålig passion är en slaf, då däremot den som behärskar sina passioner är en friboren varelse, han eller hon må ut föra det simplaste, mest förbisedda arbete. Ingen nation kan tala om verklig frihet och upplysning, förrän dess olika individer göra sedligheten till en af religionens förnämsta plikter. Kristus sä- ger: » Salige äro de renhjärtade, ty do skola se Gud. » De osedlige äro ej renhjärtade. Måtte präster, lärare oeh husbondfolk ej tröttna att framhålla föide unga renhetens gudomliga välsignelser och ingifva dem fasa för det onda, för allt som förgiftar såväl kropp som själ. Måtte det inom vårt land uppväxa en stam af goda, sanna, renhjärtade unga kvinnor och tjänarinnor, som hålla sig själfva oeh hemmen i ära. Eua W — g. * Kvartalsprenumeranter uppmanas att nu ofördröjligen verkställa prenumerationen för sista kvartalet, på det intet afbroit i tidningens expedition må behöfva uppstå. Som bekant medföljer under detta kvartal till alla prenumeranter: Iduns ytterst intressanta och värdefulla j u l n u m m e r, hvilket i år med särskild anledning af tidningens tioårstillvaro till såväl omfång, utstyrsel som innehåll till och med kommer att öfverträffa föregående årgångars. Bäst därför att nu genast i god tid förnya kvartalsprenumeralionen! Redaktionen af Idun. U p notisboken. Det bekanta kvinnliga läroverket i hufvudstaden,. den s. k. Ählinska skolan, firar vid denna tid sitt 50 års-jubileum. Vid 17 års ålder grundade fröken Karin Ahlin år 1847 på Kungsholmen en skola för flickor, hvilken genast fick 17 elever. Ar 1859 voro lärjungarne 57, år 1867 flyttade skolan till Fredsgatan 19, och samtidigt växte antalet lärjungar.
Afven efter nordvestra stambanans fullbordande skulle Byelfvens segelled utgöra en särdeles vigtig kommunikationsled, då otvifvelaktigt alla tyngre varor af spanmål, trä och jern, äfvensom varuhandeln i allmänhet mellan de förenade rikena, deraf alltid komme att betjena sig, hvadan komitéen ansett sig ega desto större anledning att i sammanhang med förslaget angående nordvestra stambanans anläggning äfven beröra frågan om Byelfvens upprensning. Af alla dessa skål hade Arvika synts komitéen både för det närvarande och för framtiden vara en af de vigtigaste punkter, som nordvestra stambanan under alla förhållanden borde beröra, och att banans vidare sträckning genom Wermland öfver Carlstad till Christinehamn derigenom äfven till stor del bestämdes. Komitéen hade nemligen dervid endast haft att tillse, det banan på passande punkter komme att beröra provinsens andra stora segelbara vattendrag genom Fryksdalen, och att det folkrika och produktiva Fryksdals hårad erhölle förbindelse med jernvägen, hvadan banan utstakats till Nedra Frykens utlopp genom Norselfven i grannskapet af Harsäter och Fryksforssen. Då staden Carlstad, såsom provinsens hufvudort och belägen vid Klarelfvens utlopp i sjön Wenern, otvifvelaktigt förtjenade att af jernvägen beröras, samt anställda undersökningar ådagalagt, att några fördelar i tekniskt eller ekonomiskt hänseende icke skulle vinnas genom liniens utläggande längre in i landet från Christinehamn till sjön Fryken, hade komitéen icke funnit skål antaga någon annan sträckning, oaktadt banan derigenom i sin fortsättning från Carlstad till Christinehamn skulle komma att på nära fyra mils längd anläggas i närheten af Wenerns norra strand. Från Christinehamn, der linien träffade den från Filipstads och Karlskoga bergslag dit anlagda kombinerade jernvägsoch kanalled, hade banan blifvit utlagd i närheten af flera betydande jernverk samt berörde vid Degerforss södra ändan af sjön Möckeln i Carlskoga bergslag, hvarigenom de omkring denna sjö belägna jernverk äfvenledes kunde begagna banan.
Men när frua på herrgåln dödde, oc h Patron skicka' opp Mamsell te Stockholm i skole, då ville Anna inte tj ene q var länger på herrgåln, u tan flötta' hem te f ar sin igen. Gubevars! ho höll sej för go', kantänke, och ville i nte träle och gå i g rofsysslera, som e bondtös sk a göre. Det är o rätt åf er, mor, att säja så om Anna. Hon är visst inte högf ärdig. Hon flytta' ifrån herrgåln, derför att hennes far och mor ä' gamla och inte kunde v ara åf med h enne l ängre hemma på torpet. Annars hade det väl varit bäst för henne, att få stanna qvar hos Patron. Jojo, hemme i fattigdomen hos far sin får ho nock inte rose marken, det lofver j ag. Nu kan jag fälle förs tå, att Erik och ho fattat tycke för hvarandre, då di v a' tesammans i så månge år på herrgåln. Aha, såg man på satans funder! Det var foll såled's bare för Annas sk ull, pojke, som du feck leda ve pres tv ägen och nödvändigt ville bli bonne igen; för mins jag rätt, så var det just ve den tia, då Anna kom hem te fö räldrera, som du sk ref te oss och ba' att få slippe gå l äsvägen, och i ställe komme hem och hjelpe mej med egendomen. Ja, j ag ville inte bli herrskap och lefva på bättre Erik. Sven. Lisa. Erik. 28 vis, när inte Anna ock så kunde få det. Kära föräldrar, gif nu ert bifall, att j ag får h enne till h ustru. Hahaha! Jo, det sk a du se. Nej, ett styfvere gifte, än så, sk a du ha, det h ar jag längese'n sörjt för. Rik-Olas doter i Gyllby måtte foll passe sej l ite bätter för dej , Erik, eller hvad? Britta i Gyllby! Omöjl igt. För henne kan jag aldrig fatta någon k ärl ek. Kärlek? Är du nu framme med dine granne bokord igen?
Att åter, på sätt motionären jemväl föreslagit, öka det af Rikets Ständer redan fastställda maximum för Bankens behållningar i Hamburg och Altona, anser jag, lika med Utskottet, ej vara välbetänkt. Detta maximum är under innevarande Riksdag redan förhöjdt med 100 procent för sommarmånaderna och med 50 procent för vintermånaderna, och Banko-Utskottets Utlåtande N:o 87. 5 och att nu ytterligare förhöja detsamma kunde hafva till påföljd, att Banken finge större delen af sin metalliska valuta liggande på utrikes ort, hvilket i mera än ett hänseende kan vara äfventyrlig*. Dessutom bör härvid ej förbises, att, om Banken erhölle obegränsad skyldighet att inköpa allt Riksgälds-kontorets silfver, skulle en plötslig och häftig sedelemission, som för landet ingalunda kan vara nyttig, häraf blifva en följd. Vida ändamålsenligare synes det mig dä, att Riksgälds-kontoret använder den del af det silfver, sora det ej i och för jernvägs-arbeleuas utförande genast behöfver, till uppköp af i utländskt mynt ställda räntebärande stats-obligationer. Skall Riksgälds-kontoret först förvandla det för tillfället icke nödvändiga silfret uti Riks-bankens sedlar, så kan ej Kontoret göra dem räntebringande på annat sätt än genom att uppköpa eller belåna Hypotheks-föreningarnes obligationer, och man har under pågående Riksdag varit i tillfälle erfara med hvilka svårigheter det varit förenadt, att i behofvels stund realisera dessa obligationer. Banken har, som mau vet, måst öfvertaga en del af dessa obligationer, och den lärer ännu i denna stund icke hafva kunnat få liqvid derför.
Det har icke undfallit Rikets Ständer, hurusom behofvet länge påkallat en lag af den syftning, som ifrågaställde. Den osäkerhet i omförmälda rättsförhållanden, som för närvarande eger rum, är till sina följder så skadlig, så menlig för det allmänna, alt lagstiftaren bör söka medel till dess afhjel pande. Om det emedlertid, å ena sidan, kunde invändas, att ett frivilligt träffad t aftal om rättigheter, som utgöra föremål för öfverenskommelse emellan enskilde, bör blifva beståndande, möter deremot, å den andra, den erinran, att den, som har anspråk att i sina rättigheter blifva betryggad af lagen, måste jemväl iagttaga, hvad lagen fästat såsom villkor för sitt skydd. Det är denna grundsalts, sorn gjort sig gällande i E. K. M:s förevarande Nådiga förslag, och som ej eller är främmande för vår lagstiftning. Den visar sig i det uti Nådiga Propositionen åberopade stadgandet i 20 § 3 Expedition;-Utskottets Förslag till und. Skrifvelsej N.o t/f.6. 355 inom. af 1798 års Kongl. Förordning, samt 13 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, att, om köpare af fast egendom försummar taga lagfart, i stad inom tre månader, och å landet vid det ting, som infaller näst efter sex månader, sedan köpet slöts, skola förre egarens borgenärer, som hafva pantbrel eller annan klar förskrifning, derföre inteckning tillåten är, vara berättigade att slik säkerhet erhålla, genom hvilket stadgande lagfart uttryckligen tillädes en verkan utöfver den, som den förutgångna lagskipningen gifvit påbudet derom i 1734 års lag. Då emedlertid mångens rätt och fördel beror på säker kunskap om rätte egaren till fast egendom, är ock offentliggörande af hvarje öfverlåtelse af vigt.
Hofven uplåtne Byggnader 32,000. Brandväsendet och yttre Lyshållningen å K. Drottningholms och Svartsjö Slott 16,400. Gripsholms Slott I,7o0. Ulriksdahl Haga Lustslott och Park 3,000. Strömsholms Ofverföres från K. HofStatsanslagen enl. 185 5 års Riksstat. Möblers underhållande å K. Rosersbergs Slott . - 2.000. 7 (i.! 00. S:ma B:ko r:itr 780,840. Af hvad sålunda föreslaget blifvit synes, att ingen förändring i Lsta HnfvudTitelns slutsumma af mig blifvit föreslagen. Någon förminskning af hvad en gång för Konung och Thronföljare blifvit Den 19 November. 269 faststäldt, anser jag aldrig under dessa personers lifstid kunna eller böra ifrågakomma. Någon förökning af deras anslag tillhör icke den enskildte representanten att föreslå; jag har dock ingenting att invända emot att förökning kommer att ega rum, så framt en dylik anses nödig och af omständigheterna påkallad, dock att den kommer att ske i öfverensstämmelse med ofvan anförde principer. Om remiss af denna min motion till StatsUtsk. anhåller jag vördsamligen. Begärdes på bordet. Frih. Raab, Carl Adam, upläste en så lydande motion: Vid sidan af den lycka, som förlidet års penningetillgångar spridde öfver vårt land, i stegrad rörelse och affärslif, framträdde ett för industrien och jordbrukaren kännbart ondt, hittills af alldeles främmande beskaffenhet hos oss, ådragande sig hela landets största upmärksamhet. Detta onda bestod helt enkelt uti en allmän arbetarebrist, förorsakad af de i hast öpnade stora utvägar till arbetsförtjenst, som Staten genom sina jernvägar och andra allmänna arbeten på ett oförsigtigt eller mindre väl betänkt sätt framkallade. Att man icke från Regeringen emottagit någon Propos. i detta, för hela landets utveckling vigtiga ämne, väcker en viss förundran, och man gör sig derföre den frågan, om dessa förhållanden, bekanta öfverallt i landet, kunnat undgå Regeringens upmärksamhet.
Th. Cand. Prost och Kyrkoh, 1 Särestad, Bjärby, Flakeberg Håle och Täng. L. S. Jonas Kjellander. Eloqu. och Poes. Lector vid Skara Gymnasium, Prost och Kyrkoh, i Winköl och Marum. L. S. E. G. Almgren '. Th. Licent. Prost och Kyrkoh, i Fredsberg L, S. Pehr 1 hy selius. Th. Doft., Professor, Contr. Prost och Kyrkoherde i Örebro. L. S. Frans M. Franzén. Th. Doft. Professor, Contr, Prost, och Kyrkoherde i Kumla, L. N. O. L. S. Olof Flultin. Th. Doft., Le&tor Contr. Prost och Kyrkoherde i ÖlVer-Selö. L. S. Hans Graffman. Th. Doctor och Dom-, prost i Strengnäs L. S. 145 Sven Wijkman C:son. J. P. Fröberg. Th. Doctor, Domprost i Professor. Leftor vid Kongl. Westerås, L. N. O. Gymnasium i Westerås, Prost L S och Kyrkoherde i Hubbo. L. S. Jacob Mich. Svedelius. 01. Chr. Leffler :or, Co iherde L, S. Th. Doftor, Contr. Prost och Th. Doftor, Contr. Kyrkoherde i Köping. Prost, Kyrkoherde i Folkärna L. S. Jon. Reinh. Fellenius. Th. Doft., Lector vid Kongl. Gymnasium i Westerås, Prost och Kyrkoherde i Skerike. L. S. Magnus Lamér. Th. Doftor, Domprost, i Wexiö. L. S. 5. J. Almquist. Th. Doftor, K. Hof-Pred., Contr. Prost och Kyrkoh, vid Grenna Stads och Lands Församling, L. S. Wlagn. Er. Forssander. Contr. Prost och Kyrkoherde i Hvittaryd , Berga och Dorarp Församlingar. L. S. Carl J.
P. 328. — orri Statsoch BancoUtskottens utlåtande angående Götha CanalDirections anhållan att nu genast få lyfta årets byggnadsbiträde. P. 2B1. — om StatsUtskottets memorial: 1} med hemställan att åtskillige till StatsUtskottet remitterade memorial, måtte till Särskilta Utskottets handläggning få öfverlemnas; 2) rörande löneförbättring för Kronobetjeningen på Gottland och i Bohus Län, samt om befrielse för Kronobetjeningen i allmänhet från deltagande i tryckningskostnaden för Landshöfdingarnes Kungörelser; 3) rörande 534 Wadstena Klosterkyrkas öfverlå tande åt Stadsoch Lands-församlingarne derstädes. P. 232. — om BaneoUtskottets Betänkande rörande tillåtelse för låntagare att i närmaste Ränteri eller till Kronofogdarne i orterne aflemna sine räntebetalningar. P. a32. — om LagUtskottets Utlåtanden: i) angående ändring i 25 Cap. 5 §. RättegångsBalken; 2) angående befrielse för Rådmän och Kämnärer, att deltaga uti ansvaret för försummelse att till ÖfverDomarcn insända Rådstufvuoch KämnärsRätters Domböcker och Protocoller; 3) rörande återupplifvande af den föreskrift att ägta makar, som skola skiljas, böra personligen inställa sig i DomCapitlet. P. 233. —■ om Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottets memorial i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande rörande ökad Betjening. P. 233. — om RiddarhusUtskottets memorialer: 1) angående väckt fråga att Ridderskapets och Adelns justerade Protocoller må vara tillgänglige för de TidningsRedacteurer, som deraf vilja sig begagna; 2) angående sättet att nu genast kunna göra fruktbara, medel, hvilka tillhöra de under RiddarhusDirectionens förvaltning stälde fonder. P. 234- •—• om begäran att Riksdagen måtte med en månad förlängas.
Likaså skola, för nödig upplysning i afseende å öfrige vid Markegångssättning förekommande prisbestämmelser, serskilda priskuranter, grundade på dåvarande förhållanden, i nedan föreskrifne ordning upprättas och inom 8 dagar före den dag, som till Deputerades sammanträde blifvit bestämd, till Konungens Befall Litt. R. 4 ningshafvande ingifvas; börande dessa priskuranter upptaga allt, hvarå pris skall vid Markegångssättningen bestämmas, med undantag endast af sådane persedlar, som icke finnas att tillgå uti det district, för hvilket priskuranten uppgöres. För städerne skola nämnde priskuranter, pä grund af torgpriserne, af Magistraterne författas. Beträlfande åter priskuranterne å landet; så skola de, som uti 1 mom. omförmälas, Församlingsvis upprättas å Sockenstämma samt af Ordföranden ailemnas till Kronofogden, som öfver de sålunda för hela Fögderiet inkommande uppgifterne författar sammandrag med utsatt medelpris. De priskuranter, hvarom uti i 2 mom. stadgas, skola deremot på hittils vanligt sätt uppgöras af en eller tvänne ifrån hvarje Socken, å Sockenstämma dertill utsedde fullmägtige, hvilka, derest val till Deputerade af BondeStåndet vid Markegångssättningen skall inom Fögderiet anställas, sammanträda vid det tillfälle, då sådant val sker, men eljest å annan lämplig tid, på kallelse af Kronofogden; Och bör denne vara dervid tillstädes samt anteckna de pris, som af fullmägtige för hvarje Socken uppgifvas, och medelpriset uträkna. För öfrigt åligger det Kronofogden i afseende å båda priskuranterne att, i händelse han i något fall anser annat pris hafva varit i orten allmänt gällande, än medeltalet af vederbörandes uppgifter utmärker, sådant i serskild kolumn utföra.
Att, oaktadt allt bemödande att gifva en sådan bestämdhet åt detta nya ämne för beskattning, brister och ofullkomligheter uti Utskottets förslag till definition derå skulle förefinnas, var Utskottet visserligen icke oväntadt; men dessa brister och ofullkomligheter, som utgjort ett så vidsträckt fält för de flerfalldiga anmärkningarne, torde dock ej böra läggas Utskottet för mycket till last, då förslaget val af Anmärkarne klandrats, men ej något bättre i dess ställe framställts, och då med lätthet torde inses de svårigheter, sorn skola möta, för alt er - Bevillnings-Utskoltets Utlåtande IV.-o 44’ hålla en säker utgångspunkt för en, rättvisa och billighet icke 1 någon mön kränkande tillämpning af ett stadgande, som afser fåfängans förvandlande till en materiel, direet beskatlbar vara, hvilket städse torde förblifva en af de mest svårlösta frågor, som i beskattningsväg kunna framställas. Den enda utgångspunkt, som Utskottet fann för sig att tillgå vid gränsskillnadens uppgörande emellan benämningar, som icke voro af egenskap att böra beskattas, och de, som voro beskattbara i följd af deras egenskap att kunna härledas från fåfänga, i form af utmärkelsebegär på denna väg, vor den, att, oberoende af det conventionela i språkbruk, antaga, såsom oeftergifligt vilkor, att hvarje individ borde benämnas med den titel honom i följd af yrke, sysslor eller embete tillkom, och att en benämning, sorn antydde annat än hvad verkligheten besannade, qvalificerade till skatts erläggande. Med ledning af denna åsigt, uppgjorde Utskottet definitionen å hvad, enligt Utskottets tanka, var den caracters-fullmagt, som skulle bevillning åläggas'.- Något annat undantag från den af Utskottet antagna utgångsgrunden, än det att skattfritt få behålla den benämning, man sanningsenligt innehaft, trodde Utskottet icke vara lämpligt att tillstyrka; och finner
Eders Kong). Maj:t har, i Nådig Remiss af den 23 näsllidne Fe■bruan, i Nåder till mig öfverlemna!, transumt af Rikets Ständers Revisorers Berättelse om den år 184 r förrättade Stats-Revision, med Nådig befallning lill mig, att deröfver skyndsammast med underdånigt Utlåtande inkomma. Då i nämde transumt, som innefattar de punkter af Rikets Ständers Revisorers Berättelse, hvilka röra Öfver-Kommendanten oeh Stockholms Garnison, ingen sådan anmärkning förekommer, uppå hvilken någon förklaring af Herrar Revisorer är infordrad, eller af dem anses behöflig, har jag trott mig uppfylla Eders Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, då jag af samma transumt tagit noga kännedom och inhämtat de deri lemnade upplysningar; och får Nåden detsamma, i underdånighet här bifogadt, återsända. Stockholm och Öfver-KommendantsExpeditionen den i Mars 1842. C. F. la or i eli s, .Ofver-Kommendant. ■C. J. Westberg. — 288 — Kongl Krigs-Yetenskaps-Akademiens underdåniga Utlåtande, i anledning af Revisions» berättelsen i drande nämde Alea demisRäkenskaper. S tormäktig&te Aller nådi gste Konung? Genom Nådig Remiss å barbos återgående transuml, har Eders Kongl. Maj:t täckts infordra Krigs-Yetenskaps-Åkademiens skyndsamma underdåniga Utlåtande öfver Rikets Ständers Revisorers sistlidet år afgifna Berättelse, i hvad den rörer Krigs-Vetenskaps-Akademiens Räkenskaper för åren 1838, och 18,39, Revisorerne hafva vid sistnämde års. Räkenskaper anmärkt, alt: ”till år t84o utbalanseras Sekreterarens, Öfverste-Löjtnant Byströms, ”skuld, a31 Rdt 34, sk. 6 rst., samt kontanta behållningen, 28, Rdr 4 sk., ”■för hvilkas indrifvande några åtgärder icke synas vara vidtagna.”
Styfmodern och hennes elaka dotter kunde nu icke längre lida, att se den fagra konunga-dottern för sina ögon, utan satte henne att valla fä i skogen. Den stackars jungfrun fick så vanka omkring i marken, såsom andra vallpigor, och det tycktes henne ofta att hon led stor nöd och oförrätt. Men den elaka prinsessan stadnade hos sin mor på kungs-gården, och gladdes i sitt falska hjerta, att ingen fick se den väna konunga-dottern, eller förnimma om hennes skönhet. Det hände sig en dag, att den fagra vallpigan, satt i skogen och stickade på en vante, medan hennes fä gick i bet. Då kommo några unger-svenner farande förbi. När de fingo se den väna mön, der hon satt och sömmade så trägen, blefvo de mycket betagna af hennes fägring, gingo fram, helsade höfviskt, och sporde: »hvi sitter sköna jungfrun här och stickar så fliteligen?» Konunga-dottren qvad: »Napp, Napp, i vant’, jag tänker få kungens son af Danemark.» Vid detta tal blefvo svennerna förundrade, och bådo mön följa med till kungs-gården. Men jungfrun ville icke lyssna till deras tal, utan gaf dem röda guld-ringar, att de skulle lemna henne i frid. Svennerna drogo derefter sina färde, och kommo hem. Men de kunde icke tröttna att förtälja om den fagra vallpigan, som mött dem i skogen, och så blef mycket taladt öfver hela kungsgården om hennes vänlek och rikedom. När allt detta kom för den unga konunga-sonen, fick han en häftig åtrå att se den fagra jungfrun, och förnimma om allt var sanning, såsom svennerna hade förtäljt. Han drog nu på jagt med sina hökar och hundar, och kom långt bort i skogen, till stället hvarest konunga-dottern satt och stickade på sin vante. Prinsen gick fram, helsade höfviskt, och sporde: »hvi sitten J här sköna jungfru, och sömmen så fliteligen?» Mön qvad: »Napp, Napp, i vant’, jag tänker få kungens son af Danemark.»