Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den siste värde talaren hade funnit lagens föreskrifter i denna del obilliga eller origliga, så hade det stätt honom, likasom hvarje representant, öppet att väcka förslag om förändringar deruti, meu att derifrån att han anser afgifterna vara för höga, hemta anledn., alt vilja uphöja lill lag, ett pä några orter anlaget sätt, att kringgå lagen, det anser jag icke vara ändamålsenligt. Jag skulle gerna hafva med honom instämt om lian gjort förslag, att minska beloppet af den charta sigillata, hvarmed köpebref skola beläggas, men jag kan icke med honom deruti instämma, att man skall minska denna afgift lill förmån för några fä säljare och köpare som icke i vederbörlig ordning lagfara sina köp, under det man vill hålla efter de öfriga. Jag tror att del hörer lill lagens fullständighet att den för alla lika tillämpas. Hr Carleson, Ed v. Henr.: Jag delar i allo Gr. Mörners åsigt i denna fråga. Gr. Sparre har yttrat alt Gr. Mörners deduktion hvilar på den grund att öfverlåtelse af ett köp, icke skulle vara ett köp, och Grin ville visa att denna grund vore oriktig, men dii han hittills brustit i fullgörandet af detta åtagande, torde kanske Gr. Mörners deduktion tills vidare få anses vara riktig. Skulle raan, såsom Gr. Sparre föreslog, borttaga tillägget till 8 § enl. Utsk:s förslag, så blefve i alla fall efter min tanka charta sigil lata-för fatt n ingens mening precist densamma, som Utsk:s förslag här åsyftar. Det är visserligen sannt, att Högsta Domstolen har i åtskilliga mål, der fråga varit om åtal emot domare, derföre att de underlåtit, alt tillse alt köpebref, försedda med sådana öfverlåtelse!' eller transporter, hvarom nu är fråga, varit behörigen karterade, åtskilliga gånger förklarat att den sista innehafvare!!, hvilken företedde köpeafhandlingen till lagfart, icke var pligtig att kartera handlingen vidare än för det köp, hvarå lagfart söktes; men dervid har Högsta
Anledningen till detta låne-understöds beviljande var dels att Sandels fick emottaga ifrågavarande boställe i det mest förfallna skick både till jord och åbyggnader, så att företrädarens sterbhus derför ålades utgifva en ersättningssumma af 5,459 R:dr 19 sk. Banko, hvaraf dock utur dennes konkurs icke kunde utbekommas mer än 2,994 R:dr 23 sk. 10 r:st., så att en brist uppstod af 2,464 R:dr 44 sk. 10 r:st. B:ko, eller nära 3,700 R:dr R:mt, utom de betydliga kostnader Sandels fått vidkännas i följd deraf, att bostället varit underkastadt laga skifte, och dels att, utan ett sådant lånebiträde, åbyggnaderna, som af Sandels blifvit med en kostnad af 6,000 R:dr uppförde, icke kunde af honom fullbordas. Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. Innan lånet hann att utgifvas, alled, den 3 November 1860, Häradshöfdingen Sandels, efterlemnande ett skuldsatt bo, hvars tillgångar, afträdda till borgenärerna, icke förslogo tili gäldens betalande och än mindre lemnade något öfverskott till lefnadsbergning för hans efterlefvande enka och fem oförsörjda barn, hvilkas uppfostran ännu är ofullbordad. Då Rikets Ständer beviljade nämnde räntefria lån, var naturligtvis afsigten dermed att, medelst den efterskänkta räntan å kapitalet, åt Häradshöfdingen Sandels bereda en ersättning för den uppoffring till det allmännas gagn, som han oförskyldt fått vidkännas genom företrädarens eller dess sterbhus oförmåga att bekosta boställets af Sandels hufvudsakligen med egna medel verkställda iståndsättande.
Att leda den dagliga renhdllningen och desitlfektionen wid sjzcksd~zgen sanct oifvervakn de s~nittosamnta sjukas isolering; att on8 patient eller denrzes ozzzg (fhing geltom sitt z~p~f ' iirande gor hennes verksana7zet gngrtlos, sddant gemst tilt liikarea nteddeln. For att dessa iinske~niil ma kunna genomfiiras, mi " lstc skoterskan icke allenast vara boende i lakarens niirhet utan afven stadse bemijda sig om att p % 18mpligt satt hdlla lakaren unden8ttad om sjukdomsforhii.llandet hos sina sjnka. PA de flesta stallen ii landsbygden blir de sjukas isolering ofullstandig. MHngenstades finnes icke mer an ett rmn for helu familjen, pH andra stallen, i detta afseende battre lottade, saknas god vilja eller forstand om isoleringens nytta. En skoterska, fSir sin tjanstestallning endast beroende af landstinget och lakaren, har storre auktoritet och kan inom epidemisjukvlirden liittare gora sig itlydd, Bn den af enskildes godtycke beroende skoterskan. Liikaren, som ytterst bZir ansvaret fiir patientens vdrd, lnilste knnna lita pB aft den af honom a n ~ a n d a skoterskan icke blott noggrannt utfor bans fiireskrifter, utan af ren uppfattar sitt koll pi % ett dlvarligt och vardigt satt samt vet att iakttaga en gramlaga fortegenhet. SB lange skoterskan vistas inom det af sjnkdom angripna hemmet, b6r hon darfor vara e d a s t ocl~ allencrst sjukvkrderskn, framfor d l t respektern dea sjukes oclc dennes owgifnings religiiisa iifuertygelse, afhllla sig ifrtin och afboja allt skvaller och onodigt prat och aldrig glomma att det hor till hennes k d l s dyraste plikter att lugna och lisa den sjuke samt, sb mycket som
Lagen synes således tydlig och klar och det i öfverensstämmelse dermed gjorda tillägget obehöfligt. Men nu har genom en K. Dom af år 1798 förklarats att, när ett inbördes testamente vore upprättadt mellan tvenne makar, den efterlefvande, om han begagnat sig af de honom förundte förmåner, ej mer egde återkalla eller ändra samma förordnande. Detta prejudikat finnes intaget i lagsamlingarne och har derigenom spridt en åsigt alldeles stridande emot lagens grund, hvilket jag bland annat sluter deraf att en ledamot af Hederv. Bonde-St. ansåg det föreslagna tillägget medföra förändring i nu gällande lag och tilläde att omnämnda prejudikat, som orden föllo sig, »vore mycket bra att hafva att rätta sig efter.» Under sådant förhållande och då alltså behofvet af ett lagens förtydligande i den af Utslct föreslagna syftning är uppenbart, anhåller jag ora bifall till Utsk:ts framställning. Frih. von Schulzenheim, David: Jag önskar lifligt och varmt att detta Betänk, blefve [af R. o. Ad. bifallet. Det är nemi. icke något, som för medlemmarne i ett samhälle är så svårt, som när en lag är otydlig och gifver ani. till stridiga utslag från olika domstolar. Då lagen är otydlig, följer domaren s. k. prejudikater och grundar sina utslag på de skäl, som hyllats af auktoriteter, som lefvat i en mer eller mindre aflägsen forntid. Ingen kan hysa större vördnad än jag för en salig Stjernhöök, en salig Calonius, m fl., och jag medgifver att jag genombäfvas af ödmjukhetens känslor för dessa ofantliga storheter; men det oaktadt tycker jag mycket om tydlighet och bestämdhet i lagstadganden. Med afseende på den fråga, som 384 Den 14 Febrnari f. m. nu afhandlas, anser jag tydlighet vara synnerligen af nöden; frågan är nemi., såsom Lag-Utsk:t mycket rigtigt sagt, allt för djupt ingripande i samhällsmedlemmarnes eganderätts-förhållanden, för att vidare kunna lemnäs lill pris åt doktrinära stridigheter och den osäkerhet, som framkallas af vexlande domslut.
On croit généralement dans le monde que les premières années de l’Empereur ont été taciturnes, sombres, moroses; au contraire — il était fort gai. Mémorial de Ste Hélène. «J’ai foi dans mon étoile Mot de Napoléon. Första gången Edmée efter sin sjukdom åter visade sig i sällskapslifvet, var på den stora fest, Berthier gaf i anledning af freden i Lunéville. Efter en vink af Förste Konsuln var den arrangerad som kostymbal. Mademoiselle de La Feuillade hade valt en drägt, som visst ingen annan under denna tid skulle funnit på eller ens ansett rådligt att bära. Hon var klädd som Anne d’Autriche. Mellan alla dessa grekiska gudinnor och romerska dygder var hon en strålande, stolt anakronism i silfverbrokad och brabantska spetsar. Öfver hennes skickelse och hållning låg der, som hon trädde in i salen, hela det gamla hofvets styfva förnämhet och Frondens lättsinniga käckhet. Det var strax vid balens början. Edmée dansade med Duroc, förklädd till arabisk scheik, då plötsligt en mörk domino, liten och smärt, trängde sig emellan henne och hennes kavaljer, som ögonblickligen — till hennes stora förvåning — utan invändning steg till sidan och utan ett ord drog sig tillbaka. Dominon grep henne hastigt om lifvet och hviskade med en röst, hon aldrig kunde taga fel af: — Scheiken har högre order från profetens egen mun. Låt oss dansa och vara glada, drottning Anna! De dansade. Det var «le Monaco» — den dans Förste Konsuln dansade bäst, och som han önskat skulle finnas på programmet. Der var trängsel omkring drottning Anna. Hon var en af de masker, som väckte mest uppmärksamhet. Den svarte dominon vek emellertid icke från hennes sida — han höll hennes arm som i ett skrufstäd och konverserade högt med henne. — Hur finner Ers Majestät sig egentligen i detta blandade sällskap? De äro icke alla hoffähiga — vet Ers Majestät nog.
Då egde samlingen af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, som innehåller ProtocollsUtdragen, är så beskaffadt, att det är både ledsamt och svårt att sammansöka de särskildte Ståndens beslut, blir det så mycket mer nödvändigt att besluten summariskt sammanfattas och tryckas, hvarvid de långa talen gerna kunna utelemnas; och om RiksStånden skulle finna Den 22 Februari i f. m. i3 att kostnaden härtill för dera blefve för dryg, tror jag, att dem icke bör vara betaget, att låta verkställa en sådan både nödig och nyttig tryckning på Statens bekostnad. Jag tillstyrker alltså, att förbudet deremot mätte utur den nya redactionen utgå. Ilerr Crusenstolpe: Förekommen af den siste värde talaren anhåller jag blott att, i anledning af Herr Hjertås anförande, få tillägga, att ehuru publicitet äger rum vid Franska kamrarnes öfver läggningar, tryckas likväl protocollen öfver kamrarnes förhandlingar. Lika med Herr Rosenblad begär jag derföre proposition på uteslutande af den mening, som förbjuder tryckning jaå Statens bekostnad. Friherre Rålamb, Claés: Utskottet, som A'id detta tillfälle haft för ögonmärke besparing af tid och kostnader, har på sådan grund föreslagit det nu ifrågavarande stadgandet; men skulle Ridderskapet och Adeln icke finna det lämpligt, utan önska dess borttagande, så vill jag för min del visst icke sätta mig deremot. I öfrigt får jag förklara, att jag anser det sätt, hvarpå Herr Rosenqvist gjort anmärkning mot Utskottets förfarande, vara alldeles olämpligt och stridande emot Grundlagen. Hans Excellence Herr Grejven och LancltMarskalken hemställde, om Ridder - >4 Den 0.7. Februari i f. m. skåpet och Adeln ansåg Herr Crusenstolpe^ anmärkning, att utur Utskottets under N:o i3 nieddeldte förslag till ändrad redaction af i:sta perioden i 5() § Riksdagsordningen, måtte utgå följande ord: dock ej i någon händelse pä Statens bekostnadböra förklaras utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, och på grund deraf till ConstitulionsUtskottet hänvisas. Ropades Ja.
JVro 145; Expedit ion sUtskottet: N:o 3o. i afseende på förekommande af omtryckning utaf vissa till hillänget till RiksStms prot. hörande handin'; N:o 3r. angrde särskilda arfvoden i afseende på fullgörandet af åtskilligt arbete, som efter riksdagens afslutan->- de återstår och tillhört Exped.Utskrs befattning. Som K. M. till kl. 1 denna dag kallat R. St. till plenum plenorum, afgingo H, Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. kl. till 1 lill rikssalen, hvarest Fi. Ex. F!jr Statsministern för utrikes ärenderna, å K. Mrs höga vägnär, uppläste K. Mrs nåd. tal till R. St, innehållande svar å åtskilliga af dem till K. M. i tind. öfverlemnade skrifvelse)-, lör:de Jagfrågor; hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. J_,andtm., å R. Strs vägnar, uppläste R. Strs lind. skrifvelse i anledn. af K. Mrs nåd. propos., angrde lag för inrikes vexlar. R. o. Ad., som före afgången från Riddarhuset beslutat att åtskiljas vid utgången från rikssalen, åtskiljdes kl. £ till 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Onsdagen den 20 Maj 1835. Plenum kl. 7 e. m. Från H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hade till underteekn. Ridd.secret. ankommit följande skrifvelse, som upplästes: Som jag är hindrad uppkomma vid början uti det till i dag på e. ra. utsatta plenum, torde Hr Ridd.secret. anino - Den ao Maj e. ra. da den äldste närvar, ledamoten att emottaga klubban och föra ordet hos R. o. Ad. Stockholm d. ao Maj i835. Jacob De la Gardie.
Ständer behagat bifalla hvad Särskildta Utskottet uäider den lo i samma månad'föreslagit, angående bestämmandet af det arfvode och de tractamenten , som komma att utgå för Utskottets Secreterare, Cancellieoch Vakt betjening samt för dem beräknas ifrån hvarderäs antagnirrgs-dag till och med åttonde dagen efter Riksdagens slut; och som utbetalningen så val häraf som af de medel , hvilka i öfrigt erfordras till bestridande af andra oundgängliga utgifter för Utskottets räkning, lära på lika sätt, som andra Riksdags-kostnader, böra af Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-Gontoir besörjas; så får Utskottet härigenom vördsamt hemställa , att i fall sådant ej redan skett, Riksens Ständer ville i underdånighet hos Kongl. Maj:t anhålla om Nådig befallning till Kongl. Stats-Contoiret , att om dessa utbetalningar för Utskottets behof föranstalta. Stockholm den 13 Juli T 815- På Särskildta Utskottets vägnar F. B. Schwerin• Sven Wykman C.son, Carl SjöbohmÉric Ericsson. C. Klintberg. Riksens 1182 Den 14 Juli. Uppläst hos Samtliga Riks-Stnnden den 14 Juli, Rik sens Högloft. Ständers Allmänna Besvärsoch Oeconomie - Utskotts Betänkande, i anledning af väckt fr lig a, om medel till Svenska Klädes-Fabrikernas tipp hjelp ande ^ Uti ett till Höglofl. Ridd, och Adeln in* gifvet oell till Riksens HögloA. Ständers Lag* samt Oeconomie-Utskott rernitteradt Memorial, har Herr Corrimerce-Rådet Paul Printesköld , jemte framsta!.1
Då emellertid Rikets Ständer vid innevarande riksmöte för sin del beslutat upphörande af hammarskaften, har ofvanberörda anslag blifvit sålunda förändradl, alt i stället för ofvannämnde qvantitet tackjern, uppförts ett emot dess värde i medeltal svarande belopp af 80 R:dr, hvilket belopp blifvit tillagdt nuvarande kontanta anslag för Kleresiet. Universiteten. (Tab. Litt. C.) 16:o. Uti anslaget för stipendier åt Theologie Sludiosi, hvilket nu utgör 3,000 R:dr eller 1,500 R:dr för hvarldera universitet, har E. K. Maj:t äskat en förhöjning af 7,000 R:dr lör Upsala och 3,000 R:dr för Lunds Universitet, eller tillhopa 10,000 R:dr, hvarigenom stipendiimedlen för studerande inom theologiska fakulteten skulle komma att uppgå till 8,500 R:dr för det förra och 4,500 R:dr för det sednare universitetet ; Men Rikets Ständer hafva, efter öfvervägande af denna nådiga framställning, ej funnit skäl att någon tillökning i berörda anslag bevilja. 17:o. För en af Theologie Adjunkterna vid Upsala Universitet, som är svagare allönad än de öfriga akademiska lärarne inom samma grad, har E. K. Maj:t begärt löneförhöjning, att utgå med 700 R:dr årligen. Af den utredning, som i Slats-Rådsprotokollet härom förekommer, inhemtas, bland annat, att närvarande lönen för ifrågavarande lärare utgöres af 50 tunnor spanmål frän universitetets medel jemte behållna inkomsterna af Näs pastorat, hvilka, enligt en af Konsistorium meddelad uträkning uppgå till 88 tunnor 28 kappar spanmål och 45 R:dr i penningar. Priset på en tunna spanmål borde således belöpa sig till icke mindre än 14 R:dr, om denna lön skulle motsvara en lägre adjunktslön, 2,000 R:dr, i de verldsliga fakulteterna, och till 17} R:dr, om den skulle blifva lika med en af de högre, som utgöra 2,500 R:dr.
Det är nemligen uppenbarligen af högsta nödatt slå fast, att det vid kvinnofr&amp;gan icke gäller den halft löjliga frågan, om mannens och kvinnans kraf på hvarandra, ännu mindre den lika barnsliga fr&amp;gan om hvem som skall herska öfver den andra parten — det gäller helt enkelt att låta kvinna som man pröfva sin förmåga och vinna den grad af sjelfbestämningsrätt, hvartill denna förmåga berättigar. I de fall der kvinnan d&amp; visar sig underlägsen kommer hennes ställning gifvetvis att blifva underordnad, emedan det dertill finnes ett förnuftigt skäl — till hvilket slag af skäl man med all respekt for Strindberg icke kan räkna hans uppgifter om antalet röda och hvita blodkulor etc. hos man och kvinna. Det tyckes, i förbigående sagdt, icke som om den store profeten Nietszche, hvars idéer Strindberg s&amp; lifligt omfattar, på honom öfvat något godt inflytande. En ny öfversvämning af abstrakt tysk filosofi är säkerligen af föga gagn for både vårt andliga lif och vår literatur, och denna filosofi blir icke helsosammare derfor, att den är bemängd med s. k. vetenskapliga fakta, om hvilka tillsvidare gäller detsamma som om så många statistiska fakta, att de kunna användas for att bevisa hvad som helst. För att återgå till fru Tenows broskyr, torde den ampra lektion i logik, som deri gifves, for Strindberg vara synnerligen pikant, då naturligtvis den gamla historien om kvinnologiken spelar en stor roll i hans » afbasning &gt; af kvinnorna, men bro-skyrens värde sträcker sig som vi nämt vida utöfver hvad som i allmänhet och äfven af Strindberg bjudes på den frasernas privilegierade allfarväg, som man kallat kvinnofrågan. Den för frågan in på den förnuftiga förhandlingens område, der något är att vinna for utvecklingen. Den spirituella stilen och de sunda tankarne böra bära den ut till en vidsträckt krets af kvinnor och män, äfven och kanske framförallt der man ledsnat på dot myckna ovederhäftiga pratet i frågan. Justitieombudsman — Justitieråd. Några blad ar en märklig meritlista till landets högsta domareembete. Af en f. d. domare. (Forts.)
Ullätande N:o 42. sammaste medlet till denna handlerings uppmuntrande och ett bland vilkoret) för dess fullkomliga utveckling och lörmånligare bedrifvande, hehörig vigt likväl borde fästas dervid, att, med hänsigt till enskilda rättsförhållanden, varsamhet vid en sådan öfvergång till en friare närings-utöfning iakttages, och att i detta afseende, jemlikt Rikets Sländers förut tillkännagifna åsigter, vissa öfvergångsperioder borde ega rum, under hvilka de förut varande inskränkningarne småningom upphörde — men att, genom bifall till den påyrkade utsträckningen af Bergsmännens smidesfrihet, de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, för beredandet af en allmännare frihet i handteiingen antagna grunder skulle frånträdas, och att en sådan åtgärd vore så mycket mera olämplig, som den författning hvaruti ändring åsyftades, så kort tid förut trädt i verkställighet, alt verkningarne af den samma då icke kunde med säkerhet bedömas, samt i följd deraf någon anledning för en hastigare öfvergång till en mera vidsträckt näringsfrihet icke heller kunnat herntas. På grund af hvad sålunda härvid förekommit, och då Kongl. Maj:t i Nåder förklarat sig vilja framdeles taga i öfvervägande, om och i hvad mån ytterligare utsträckning i onsförmälda smidesrält bör ega rum, samt de fem år, efter hvilkas förlopp Rikets Ständer om en sådan utsträckning anhållit, ännu icke förflutit från den dag, då Kongl* Maj:ts högstberörde Nådiga Förordning trädde i verksamhet, tillstyrker Utskottet vördsamt, att Riksdagsfullmäktige)) Bergströms förevarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Februari 1851. Häremot reserverade sig Riksdagsfullmäktigen Johan Bergstöm från Stora Kopparbergs län. Allm. Besv.- och Ekon.-Vlsk. Ank. til! Exp.-Utsk d. 18 Febr. 1851, kl. t e. in. Utlåtande, i anledning af vackt Motion, »m upphörande af Mätarepenningar för Stenkol, sorn lill Biket införas.
Nu upphöjde sig Rosa med hast ifrån min famn, blickande mig med englaljufhet i ögat: "Jo Mathilda! upprigtigt vill jag nu bekänna för dig huru mycket, oändeligt mycket jag känner för honom, huru han redan under ett helt års tid ständigt utgjort det käraste, första och sista ämnet för mina tankar, ehuru jag väl aldrig rigtigt vetat eller kunnat deröfver göra mig redo; men nu deremot..." "Nå, huru vet du det nu då?" frågade jag med låtsad nyfikenhet; "jo! jag vet det så säkert, så säkert", och härvid lutade hon sitt hufvud åter ned uti mitt knä, samt berättade mig derpå, ifrån punkt och till pricka hela tilldragelsen i berceauen. Natten förgick under oupphörliga samtal, jag nödgades sluteligen allvarligt påminna Rosa om åtnjutande af någon hvila, så underbart var hon i hast försatt till glömska af allt henne omgifvande. Följande dag, under det man gemensamt spisade middag, gjorde det glada Hofrådet en ouvert kungörelse af Rosas och R s beslutade förbindelse. Den sistnämnde hade under morgonstunden haft tillfälle att till de älskade föräldrarne framställa sina önskningar, i hvilka den härunder inkallade Rosa, utan tillgjordt pruderie instämt. Mamsell Aramintha tuggade såleds härvid af lutter förvåning, jemt tre hvarf kring sitt korallband, strök ända till tjockarmen upp sina korta ärmar, innan hon rätt kunde fatta det oförmodade i saken. Mamsell Stin-Lovis gaf Hofrådinnan en fin pique, för det hon ej på förmiddagen kunnat omnämna detta, hon (Mamsell Stin-Lovis) hade då helt annorlunda kunnat arrangera sin middag. Leontine åt i disperation, liksom hon alldeles icke gifvit akt på Hofrådets yttrande, en dubbel portion af den henne eljest så vedervärdiga bouillonen; den guldlockiga Hanna rodnade af förrundran, då hon af Mamsell Stin-Lovis, till svar å sin fråga: "hvarföre middagen bordt vara annorlunda, då så prägliga munkar rykte på fatet", under tysthet fick veta "att Rosa och Häradshöfdingen en gång skulle blifva ett par, såsom Pappa och Mamma."
Fru D. råkade alltid på de roligaste notiserne, och när hon föreläste en och annan annons ur Aftonbladets sista spalter, blef det omöjligt att icke le åtminstone; men med skratt, prat och skämt ville det sig alldeles icke denna afton. »Ack hvad man vill purra uti oss mycket otroliga och orimliga saker!» utropade ändteligen fru D., sedan hon med stor uppmärksamhet läst en lång artikel om en – alldeles förvånande ventriloque eller buktalare, som nu uppehöll sig i Paris och der gjorde stor furore, ty han sades kunna tala långa meningar och låta rösten komma än från skorstenen, än från golfvet, än från taket, sjelfva murarne, eller ned ifrån gatan. Han påstods kunna förändra denna röst på flerahanda sätt, och tala än som en grof karl, än som en ung flicka, än som en gammal gumma, samt härma flerahanda djurläten, m. m. »Af det der finns väl icke ett enda ord sanning,» fortfor fru D., »utan är det väl bara konster och charlataneri.» Värdinnan började att lindrigt motsäga sin gäst och anförde som exempel en häradshöfding A. som hon personligen kännt, och till och med hört säga ett par ord på detta otroliga sätt. Herrarne instämde med grefvinnan. Somliga af dem hade kännt och hört samma häradshöfding A., andra hade sett och hört omkringresande buktalare, och man samtalade en lång stund fram och åter i ämnet. Öfversten deltog dock alldeles icke i denna konversation, utan tycktes vara fördjupad i tidnings-läsandet, följande med oafvända blickar de spalter, som upptogo riksdags-förhandlingar. Slutligen vände sig grefven till honom, med en slug och leende uppsyn, sägande: »Hör nu på, broder öfverste! Du kan bäst upplysa saken om buktalare, ty, minns jag icke alldeles orätt, så fuskar du ju litet i handteringen?» Öfversten såg upp bakom tidningsbladet, rodnade litet, och tog sedan en hälften förlägen, hälften skälmaktig uppsyn, men sade intet. »Aha! nu begriper jag hela chaisen!» sade, efter en half minuts förlopp, värdinnan, gapskrattande och klappande händerna.