Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga om §:ns ordalydelse bibehåller jag min yttrade öfvertygelse, men vill icke insistera derpå, utan förenar mig med Hr von Hartmansdorff, i händelse R. o. Ad. skulle anse bans förslag vara bättre. Hr Åkerman: Mig synes, att det är tämmeligen likgiltigt, hvilkendera af föreslagna redaktioner kommer alt antagas, emedan saken blir alltid ändock densamma. Hr von Hartmansdorff bar upgjort ett förslag till redaktion, utan att jag förmår inse att meningen derigenom bättre uttryckes, än genom det förslag Utsk. afgifvit, hvars ändamål var alt antyda, det man från lånerätt icke blott ville utesluta utrikes vistande diplomater, utan hvarje utrikes vistande Svensk. Mig är emedlertid likgiltigt, hvil-, ketdera redaktionsförslaget som antages, men jag hemställer, om det icke vore lämpligast, alt antingen rent bifalla eller rent afslå Utsk:s förslag, emedan det är att förmoda, det de andra Stånden skola inskränka sig till, alt antingen bifalla Utsk:s förslag, eller bibehålla det förr gällande stadgandet i denna punkt. Hr Printzensköld, Carl: Nu befintliga stadgande uti 197 § i Bankoreglemente! har den fördelen, att detsamma blifvit tilllämpadl en längre tid, samt sålunda genom praxis vunnit en tolkning, som gör alt det väl upfyller sitt ändamål, linder del att den olägenheten sällan uteblifver af lagarnes täta förändrande, att osäkerhet och misstag äga rum vid deras tillämpning. Den af Utsk. föreslagne redaktion, som naturligtvis skulle åsyfta §:ns förbättring, synes mig snarare åstadkomma motsatsen, och då är ju klokast att bibehålla den oförändrad.
Enligt 134 § 13 mom. af det vid sistlidna riksdag för Riksgälds-kontoret utfärdade reglemente skulle, innan större eller mindre del af den för detta företag beviljade lånesumma finge lyftas, vederbörande bolag till Riksgälds-kontoret aflemna en sådan förbindelse, som innefattade åtagande att årligen efter slutet af det år, hvarunder hvarje för sig fristående del utaf arbetet blifvit fullbordad, och intill hvilket års slut motsvarande del af lånet finge räntefritt innehafvas, inbetala fem procent å det, i förhållande till hela kostnaden, mot samma del svarande lånebelopp, af hvilket först skulle beräknas tre procent årlig ränta å det efter hvarje inbetalning återstående kapital samt det öfriga komma att å kapitalet afgå. Då likväl, enligt hvad afgifven arbetsberättelse utvisar, en sådan arbetsplan blifvit antagen, enligt hvilken några fristående delar icke skulle ifrågakomma, utan arbetet i hela sin utsträckning samtidigt utföras; men anmäldt blifvit, att. derest oförutsedda hinder icke mellankomme, arbetet, om nödiga medel till dess drifvande funnes att tillgå, kunde före 1867 års utgång i sin helhet fullbordas samt Statens rätt till ränteberäkning å de lånebidrag, som hittills lemnats och vidare till detta företag komme att lemnäs, skulle för sådan händelse kunna vidtaga redan vid 1868 Bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 83. års början, hvaremot, om arbetet först under sistnämnda år blefve färdigt, ränteberäkningen icke vidtoge förr än med början af år 1869; Och hafva Rikets Ständer alltså bifallit, att af de 100,000 R:dr, hvilka såsom anslag, och de 350,000 R:dr, hvilka såsom lån ännu återstå af det statsbidrag, som vid sistförflutna riksdag beviljades för segelleds öppnande från Hattefura till Stora Lee, halfva återstående anslagsbeloppet eller Femtio Tusen
Emot delta förslag hafva Banco-Fullmägtige , uti mlördradt utlåtande, anmärkt, att, ehuru en del köpslut möjligtvis uppgöras på g å 12 månaders betalningstid för inhemska industrioch manufacturvaror , och äfven utöfver nämnde tid, för åtskilliga utländska producter, såsom Ull, Tobak, Socker, Hudar, m. m.; följde likväl icke deraf, att de i liqvid härför utgifYande sedlar genast skola i Discont-verken hypothiseras, emedan dessa Låneinrättningar, i sådant fall, komrne att betraktas såsom enda förläggarne för Handeln och Näringarne; samt att, i händelse Handelsoch Närings-Discontens utlåning, som för det närvarande bestrides med Bankens egna vinstmedel, skulle komma att grunda sig på upplånad fond, medlen troligea komme att upplånas på förut brukligt vis, eller på högst 6 månaders uppsägning, hvaraf följde, att lån ifrån Handelsoch IVärings-Disconten hvarken kunde eller borde utgifvas på längre tid, än den, inom hvilken Banken förbundit, sig att återgälda de dertill upplånade medel; och hafva Fullmägtige, på grund häraf, bifall till motionen afstyrkt. Enär, under tiderymden af ett år, kunna inträffa mångfaldiga, på långifvares säkerhet in verkande, förändringar, hvilkas följder det icke är möjligt att på förhand laga i beräkning, finner Utskottet sig böra afstyrka bifall till Herr Sabelfelts framställning om utsträckning i låne-tiden vid Handelsoch Närings-Disconten. Hvad vidkommer det väckte förslaget om upplåning för bedrifvandet af Handelsoch Närings-Disconternes rörelse, får Utskottet tillkännagifva , alt Utskottet vill, i sammanhang med de reglementariska stadganden , hvilka lomma att Rikets Ständers pröfning underställas, sig utlåta, derest ändring; af den uti Banco-Beglementets 23o §. Fullmägtige lemnade rättighet, att upptaga lån emot 2 å 3 procents ränta, skulle finnas af behof påkallad.
Till stöd för detta förslag, i hvad det angår frågan om anklagad persons insättande i fängsligt förvar för att förmås till bekännelse, har Herr August von Stahl, jemte förklarande, att han arnat i samma ämne väcka motion, om han icke blifvit af Herr Rosenqvist förekommen, andragit: huruledes Svenska Lagskipningen antagit tre slag af befrielsedomar i brottmål: 1:0 då den tilltalade helt och hållet frikändes, emedan ingen eller ringa misstanke emot honom förekommit, och han derföre förklarades, såsom det understundom hette, ”böra njuta sin oskuld till godo;” 2:0 då han förklarades icke kunna fällas åt saken, hvilket plägade användas, när halft bevis vore för handen; och 3:o då serdeles besvärande omständigheter ansågos förekomma emot den anklagade, hvilka befraktades utgöra mera ä'n halft bevis, och saken, i följd häraf, lemnades åt framtiden, då den kunde uppenbar varda; men att någon extra-ordinarie bestraffning å för brott an Bihang till R. St. Prat. 1834. ly.de a Lag-V tskottets Betänkande N:o 163. klagad, der bevisningen ej varit tillräcklig för hans fällande, ej vore i Lagen anvisad. För det bruk, som i lagskipningen å-högsta ort blifvit vedertaget, att insätta anklagad å fästning eller corrections-inrättning, för alt, som det kallas, ”förmås till bekännelse,” bade man sökt finna stöd af sista mom. i 37 §. 17 Capitlet Rättegångs-Balken, hvarest förordnas, att i grofva brottmål
Då den tillökning, nämnda Riks-Stånd sålunda vunnit, icke kan anses särdeles betydlig, helst om den jemföres med hvad i berörda hänseende egt rum med de tvänne öfrige ofrälse Stånden, torde redan i detta förhållande ligga en uppmaning för Utskottet, att tillse om icke representationsrätt uti Preste-Ståndet lämpligen kunde tillerkännas ännu flera medborgare-klasser. Ibland dem, som kunna i detta hänseende anses hafva giltiga anspråk, framstå i främsta rummet de ordinarie Lärare vid rikets elementar-läroverk, hvilka ega presterlig befordringsrätt. Genom såväl vetenskaplig bildning, som föremålet för sin verksamhet, eller ungdomens uppfostran och undervisning, närma de sig ganska mycket det egentliga presterskapets och synes det som samma skäl, hvilket legat till grund för Universitetens och Wetenskaps-Akademiens upptagande i Preste-Ståndet, äfven borde tillämpas på Skoliärarne. En sådan uppfattning af frågan tyckes jemväl hafva blifvit mera allmänt utbredd, åtminstone hafva förslag i denna syftning framställts vid flera särskilda tillfällen och sednast af nästlidna riksdags Konstitutions-Utskott; men detta förslag, som af samtlige Riks-Stånden antogs att hvila till innevarande riksdag, blef dock vid då skedd ompröfning förkastadt. Skälet härtill torde likväl icke hafva legat uti något misskännande af billigheten i dessa tjenstemäns anspråk på delaktighet i representationen inom nämnda Stånd, utan snarare deri att, genom förslagets antagande till lag, de komme att förlora en möjlighet till erhållande af representationsrätt uti ett annat Stånd, som numera blifvit dem beredd.
De besparingar vid byggandet af smalspåriga banor, som bero af spårvidden, kunna, efter de beräkningar jag gjort, uppgå till omkring 20,000 rdr eller i svårare terräng högst 30,000 rdr per mil, motsvarande för en bibana ungefär kostnaden för inköp af egna lastvagnar, och hela den minskning i kostnad, som genom ofvannämnde med liera inskränkningar kan vinnas, utan att minska spårvidden, kan uppgå til! omkring 100,000 rdr per mil, eller tillsammans med spårviddens minskning 120 å 130,000 rdr rmt per mil, hvarutöfver alla skillnader i uppgiften om kostnaden per mil af olika jernvägar för lokomotiv här i landet, efter min uppfattning, beror på olikhet i terränglörhållanden eiler beräkningsgrunder, hvartill jag räknar användande af brantare lutningar och kurvor med mindre radier. Mången torde, i likhet med motionären, kanske anse att staten borde upphöra att bygga jernvägar, då de under arbete varande blifvit fullbordade. För min del får jag säga, att utom den östra stambanan, såsom kortaste vägen från hufvudstaden till södra Sverige, Danmark och Tyskland, och den nordvestra, såsom föreningsbana med brödralandet, jag anser den norra tinan böra af staten anläggas och det företrädesvis framför de andra. Man får nemi. enligt min uppfattning icke tänka sig densamma såsom slutande vid Gefle eller i Dalarne. Svårligen kan man af de afgifna förslagen dömma om dess rätta läge norr om Gefle-Fahlu-jernväg, och ingen har dervid, med undantag af Landshöfding Bennich, fästat tillbörlig vigt. Han bar nemi. ’blanri skälen för norra banans dragande till Storvik angifvit sin förmodan att banan derifrån bör fortsättas norrut, men ingen utredning medelst undersökning af terrängen har deröfver skett, och dock bör väl rätta läget för denna fortsättning inverka på anknytningspunkten vid Gelle-Fahiu-banan.
Låtom oss derföre nu, mine Hrr, då man synes vara i begrepp att ingå på ett annat systems bana akta oss att öpna vägen för inflytelsen af en aristokrati, måhända vådligare, än någon annan, nemligen Purste-inflytande, och låtom oss akta oss att genom ett sådant beslut, som ett bifall till denna punkt skulle innebära, försätta dessa Konungasöner i en ställning både till Konungen och till nationen, hvarigenom de skulle icke allenast uphöra att vara hvad de böra vara, nemligen en föresyn för andra medborgare, som till syftemål för sin verksamhet icke borde hafva något annat, än att värdigt bereda sig till det höga kall, som möjligen i en framtid väntar dem, utan ock genom bildande af flere särskilda hof skapa sig en makt, som åtminstone i en kommande tid kan vara af ganska mycken våda för land, för folk, för dem sjelfva och Konungen, deras Herre. Jag vill icke inlåta mig i något ordande om beloppet af den föreslagna summan, så mycket mindre som den nu ifrågavarande punkten af StatsUtsk:s Betänk, derom icke talar, utan jag inskränker mig nu blott att, med anhållande om bifall till hvad motionärerna föreslagit, yrka afslag å Utsk:s hemställan. Gr. Anckarsvärd: Jag skulle visserligen icke upträda för andra gången, om det icke vore till följd af ett förbiseende vid afgifvandet af mitt förra yttrande. Jag uptog nemi. de i motionerna begärda summor under det gemensamma anslaget till Konungen, »Hofstallets utfordring, Pelis,- lysoch renhållning samt ved och kol», såsom särskilda summor i berörde anslag. StatsUtsk. grundar sitt afslag å motioniirernes hemställan derpå, att 1840 års It. St:r beslutat denna delningsgrund. Jag anser detta förhållande för ingen del lägga något hinder i vägen för efterföljande St:r, att göra ett annat stadgande, och jag finner anledning nu verkligen vara för handen att göra det till följd af de äskade ökade anslagen å berörde utgiftsposter.
17 bihanget lill Riks-ståndens protokoll vid sednaste riksdag intagna handlingar utvisa, har emellertid Byggnads-chefen sjelf, uti sitt till Kongl. Majitden 30 Augusti 1856 afgifna memorial, antagit, att ett belopp af 100,000 R:dr B:ko årligen skulle blifva tillräckligt för byggnadsarbetets fortsättande, och på grund häraf hade Kongl. Majit föreslagit Rikets Ständer, att denna summa måtte beviljas för hvart och ett af åren 1857 —1860 med tillsammans 600,000 Ridr Rimt, hvaremot återstående beloppet 150,000 R'dr, som skulle utgå först år 1861, ansågs icke behöfva anvisas förr än. vid en kommande riksdag. Denna på Byggnads-chefens eget förslag grundade nådiga framställning blef utan någon anmärkning eller förändring bifallen af Rikets senast församlade Ständer, som dessutom, till förekommande, af uppehåll i byggnadsarbetet, särskildt anvisade det för år 1857 äskade beloppet, innan frågan i sin helhet kunde hos dem enligt vanlig ordning förekomma till behandling; — men detta oaktadt, måste Rikets Ständer nu erfara, att de genom omförmälda beslut lagt hinder i vägen för Nationalmusei-byggnadens fortkomst! Då Byggnads-chefen uppgifvit, att nyssberörda minskning uti anslagssumman föranledt brist på medel för 1860 års arbeten, bör Utskottet, ehuru nedsättningen i det begärda beloppet var en följd af Byggnads-chefens egna beräkningar, likväl erkänna, att om dessa endast i så måtto varit felaktiga, att arbetet kommit att fortskrida hastigare och, i följd deraf, de återstående 100,000 R:dr Biko blifvit förr behöfliga än förslaget afsåg, så hade visserligen denna missräkning icke skäligen bort föranleda till anmärkning, enär derigenom vunnits besparing i både tid och beräknade kostnader; — och i sådant fall skulle den inträffade bristen på medel för 1860 års arbeten lätteligen kunnat afhjelpas, derigenom att framställning redan vid början af riksdagen skett om utbekommande af det återstående anslagsbeloppet, hvilket Rikets Ständer utan tvifvel skulle beredvilligt hafva medgifvit.
Sådan måste den — sanningen och erfarenheten kan ej upphäfva sig sjelf,— sådan mäste den blifva i afseende på Banquens. Då jag sålunda tillstyrker en förändring af tredje puncten i likhet med hvad laar blifvit - BancoUtskottets Bttänkanden. 177 •vit anfcrdt, är jag förvissad, att i händelse Riksens Ständer skulle firma för godt, att lemna till män framställning om B-mquens periodiska offentlighet, deras bifall, -Riksens Stander äfven lära anmoda Banco-Utskottet, att inkomma med förslag till en sådan offentlighets reglerande, bade i afseende på tiden och de ämnen, sorn skola _ allmängöras.” Herr Contracts-Prosfen, Forssander: ”Jag förenar tnig uti hvad Herr Cancellie - Rådet Bruncrona* och Pjerr Doctor Rundblad anfört, och då jag, oaktadt hvad under discussionen anfördt blifvit: ändå icke annorledes kan betragta frågan om Banquens publicitet, än såsom med Grundlagarne egande nära gemenskap, samt 82 §. Regerings-Formen stadgar: att hvad till ändring och förbättring af Grundlagarne uti den förcskrifna Ordningen, Riesens Ständer enhälligt beslutit och Konungen gillat, eger kraft af Grundlag, äfvensom i följande att Grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas, så kan jag, för min del, icke anse denna fråga annorledes böra behandlas, än på sätt 81 §. i Regertngs-Formen föreskrifver. Jag medgifver gerna, att jag misstagit mig i detta mitt omdöme, men da jag är villrådig orri hvad som är det rätta, vill jag, i en fråga af så mycken vigt sorn denna, häldre in deféctu än excessu hafva felat.” Herr Borgmästaren Hambreus: ’’Ehuru jag visserligen anser Herrar Banco-Fullmägtiges, pa pluralitetens tanka , grundade Utlåtande Bika.nf> till Riks. St.
» Se här, » sade han, i det han pekade på livar och en, » är Maria, Hedvig, Gertrud, Ottilia och Martina, » och därefter till barnen med allvarsamt upplyftadt finger: » .Låt nu se, flickor, att ni äro lydiga och höfliga mot båtsman. » Detta lilla enkla drag bevisar, att kommendörkaptenen var en gentleman mot sina underordnade, och att han fordrade lydnad för sin båtsman likaväl som för sig själf, och det kan ge en inblick i den uppfostringsmetod, som användes i det Adelborgska hemmet. En frändskap, som ej lösas kan som blodets: Förtröstans, kärlekens och tålamodets. C. W. A. Strandberg. ställelse det ligger i att hafva ett bestämdt arbete och få det riktigt punktligt och noggrant utfördt. Dessa år voro en fortsättning på faderns disciplinära uppfostran och bidrogo i sin mån att utdana henne till den kvinna hon nu är. När hon af hälsoskäl lämnade denna befattning, var det som friherrinnan Adlersparre träffade henne och anställde henne på den ansvarsfulla, maktpåliggande och ansträngande plats, som hon nu så väl fyller. Under dc nio år, hon innehaft sin befattning som föreståndarinna för Fredrika-BremerFörbundets byrå, har hon en gång på Förbundets föranstaltande gjort en resa till södra Sverige och Danmark för att taga reda på den länge öfverklagade utvandringen af svenska allmogeflickor till detta senare land, hvilken utvandring visat sig så fördärfbringande. Hon skref sedan artiklar om sina erfarenheter under denna resa, hvilka intogos i Dagny. Dessa artiklar spriddes i separataftryck i södra Sverige, intogos i danska tidningar, och man har skäl att antaga, att Förbundets arbete i denna sak medverkat att stäfja den olycksbringande utvandringen. Ett af | Gertud Adclborgs önskningsmål är att bringa det praktiska arbetet till heders, och att kvinnor allt mer skola skaffa sig fackkunskaper i praktiska yrken och därigenom äfven inom dessa intaga en aktningsbjudande plats i den kamp för tillvaron, som nu framkallar en så häftig konkurrens.
Det är allmänt kändt, akt i äldre tider uppsattes Krigsmagten genom utskrifningen-, men att denne National-förbindclse i Konung Xlrs Regeringstid utbyttes emot Indelnings - werkst; och i en tid dä Landet wnr mindre befolkadt, Näringarne inskränkteoch Krono-Skatte eller Frälse-Vöndcr wörö nästan de ende Jordbrukare, utgörande största delen af Landets folkmängd , war säledes för dem likgiltigt, ester hwrlkcn af förcnämde grunder, National-fSrswarct af dem bestriddes» Men sedermera hafwa utwidgade Näringar och Jordbruk föranledt till ett sä ombytt sörhällande deruti, att Hemmansbrukare nu werkeligen utgöra en mindre betydlig dex af folknumern r jemförelse till alla öfrige folk - closter» Z fi äga warande förswarLflpldighet har likwäl, oaktadt detta - Livv. -ch Av. prsl. Ltte LsnS, Afv. ^Nss sz - 386 Den 13 April. ta förändrade förhällande, alltid och allena ukgätt ifrån Iordbruks-S'tänden, dock ej säsom jordens skyldighet, dä den borde wara beräknad wid Skattläggning, utan fästin personlige förbindelser fästade wid deni, som Hem» man innehade; men dä r förändrade omständigheter, Veste sörswarseller Rotcrings-styldighcter äro till än» damälct nu otillräckelige, anser jag, ytterligare förswars, anstalter böra widtagaS pä ett sätt, som icke förr be» tungar Hemmansägare ä nyo, hwilke redan bära Rustnings» och Roteringstyngden, än det förut pä billige grunder träffat äfwen alle andre, hwilka äga krafter eller förmögenhet att deltaga i Rikets försmå? eller dertill ulwägar bereda, utan att jorden nu mera än r -e äldste tider , derför bör anses answara.
Stats - Utskottet har i ariiednirig häraf irihtäriuät, att Riksens Ständer vid 1809 och i8io arens Riksdag snslogo en Sufnnta af 12,825 L:dr, tilt befrämjande af éri merit allmän och utvidgad Läkare-vård i Riket Samt deribland till inrättande af ett Läkare - Institut, i förening rtiéd det då jemväl beslutade Garnizonséjukliusei, äfvensom Riksens Ständer btföllo, ätt af odisponerade besparingar skulle komma att utgå till understöd för Rikéts Medicinal - Verk Summa af 10,000 Ridr, hvilken sek vid si - 77? Stats-Vtskottets Betänkanden: sta eller 1815 års Urtima Riksdag uppfördes å Stat såsom ett ständigt anslag till sådane föremål och behof, sorn Kongl. Majit i Nåder uppå Sundhets-Collegii underdåniga hemställan och förslag kan fastställa. Af desse tillgångar har Kongl. Majit i Nåder behagat anslå och reglera Löner för Professorer och Adjuncter med flera vid berörde Institut; och, då vid sista Riksdagen förekotn fråga om anslående af Löner för Historias Naturalis Professoren samt dess Adjunct, öfverlemnade Riksens Ständer i underdånighet till Kongl. Majit, att derom förordna, i föijd hvaraf Kongl. Majit, genom Nådigt Rref af den 11 October 1815, fastställt de af Sundhets - Collegium för desse 2:ne Tjenstemän då begärdte Löner af 444 R:dr 21 sk. 4 rist. för Professoren, och för Adjuncten 133 Ridr 16 sk. Enär Riksens Ständer med Regleringen af Lärare-Staten vid Medico - Chirurgiska eller nu mera Carolinska Institutet sig hitintills icke befattat, utan densamma på Kongl. Majits
Grefven har ansett en comité ändamålslös, på grund af den erfarenhet vi hittills baft af comitéer. Nyttan af en comilés verksamhet, mätte likväl förmodligen till en stor del bero på beskaffenheten af de ledamöter, af hvilka den är blifven sammansatt. Förhållandet härstädes har vanligen varit, att comite'er blifvit bildade på grund af någon Ständernas önskan om företagande af en reform af några missbruk, eller föråldrade delar i statsskicket. Men då, såsom man icke otydligt kunnat skönja, den innersta grunden eller viljan att tillvägabringa dessa reformer saknats hos den, som tillsatt dessa comitéer, så hafva de blifvit sammansatta af så disparata elementer, alt en Babylonisk förbistring inom dem uppstått. Om deremot Regeringen vill gå Ständernas önskan till mötes och verkligen sträfvar efter samma mål, så föreställer jag mig, att Regeringen tillsätter denna comité i någon bestämd riktning, så att Regeringen ifrån samma ögonblick skall sägas hafva tagit saken i sin hand, och att comile'en till en viss grad kan anses såsom uttryck af Regeringens egen åsigt. Då tror jag icke såsom Gr. Anckarsvärd, alt en sådan comité' är öfverflödig, utan tvertom är en god och loflig utväg för att vinna just det af Hr Grefven afsedda ändamål, att Styrelsen i och med detsamma framträder. Jag bar ännu några ord att tillägga. Jag hoppas, alt R. o. Ad. skall gifva mig det vitsord, att jag i allmänhet icke upptagit tiden inom detta Hus med alt tala om saker, som icke höra till ämnet, men denna gång måste jag anhålla alt få yttra några ord, i anledn. af en värd talares anförande här mitt emot, emedan måhända mitt förra yttrande föranledde honom alt uppträda. Han har nemi. anfört, såsom ett närmare uttryck af sin egentliga mening, att han ville framkalla en litteratur i representationsfrågan, för att upplysa de förvillande omdömen, som spridas af publiciteten bland allmänheten. Det är icke sällsynt att pressen inom detta Hus får uppbära hårda tillmålen, och jag tror, alt det icke är längre sedan än i förrgår, då en annan ledamot ganska hardt ansatte densamma för de förvillande satser den skulle uttala i dessa och andra för fäderneslandet vigtiga frågor.
Santesson inlemnadt Memorial af d. 30 Maji 1812,8 innehållande förslag till ändringar, tillägg och förklaringar af flere Riksdags ordningens föreskrifter vid val af Städernes Riksdags Fullmäktige; i anledning hvaraf Herr Gref v. och Ordf. proponerade, att den Fördelning af Utskottet, som nu 1 Stycket fr. o. m. orden Herr Grefven etc. t. o. m. orden formella förändringar återfinnes i C. U. M. 1810—1815, sid 554. 2 Tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 554 ff. 3 Stycket fr. o. m. orden Hvarefter Herr Grefven etc. t. o. m. orden om han sådant önskade är tryckt ibidem sid. 555. 4 Stycket fr. o. m. orden Herr Grefven etc. t. o m. orden med flere instämde är tryckt i C. U. M. 1810—1815, sid. 556 ff. 6 Memorialet tryckt därstädes, sid. 474 ff. 158 Den 4 Juni 1812 skulle fortsätta läsningen af Protocollen öfver Justitia! Ärender, derefter måtte företaga så val detta., som de af Canzli Rådet Bergstedt och Charta! Sigillatte Ombudsmannen Liedback inlemnade, på bordet hvilande, Memorialer, för att i sin ordning deröfver besluta — hvilket bifölls.1 Herr Friherre Adlerberg anmärkte, att Liedback ej vore Riksdagsman och således obehörig, att med någre Memorialer till Riksens Ständer eller deras Utskott inkomma. Herr Lagman Sandberg hemställte, om ej Liedback kunde erhålla samma svar, som till Öfverlntend. Tham blifvit beslutadt. Herr Grefven och Ordföranden ansåg det i sådant fall vara öfverflödigt, lemna Liedback del af de skäl, Utskottet trott sig böra meddela Öfvlntend.