Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då så är, synes mig, alt man sorgfälligt bör undvika hvarje förhastande, enl. den gamla goda regeln alt i tvifvelaktiga fall icke, utan nödtvång, skrida till handling, och jag kan, för min del, icke inse alt någon nödvändighet till afgörande af frågan nu företinnes. Det hufvudsakliga skäl, på grund hvaraf jag anser tvifvelaktigt om Konungen och R. St. äro berättigade att, räntetagare och räntegifvare ohörde, besluta någon förändring af ordinarie räntan, finnes uti K. M:s d. 23 Febr. 1789 gifna nådiga försäkran och stadfästelse å Svenska och Finska allmogens frioch rättigheter, hvars 2:a §, bland annat, innehåller: ”de å hemmanenen ”gång gjorde, i laga ordning fastställde, skattläggningar och tionderättningar skola i everldeliga tider äga bestånd och aldrig nå”gon ändring eller rubbning deruti tillåtas.” Man har påstått, att denna författning vore upphäfd genom Reg.F. af är 1809. Jag vågar likväl bestrida detta påstående. Det kunde äga någon rimlighet att anse Skatteköps-för or drängen, hvilken i Föreningsoch Säkerhetsakten säges gälla med samma kraft, som vore den der införd, hafva, med samma Akt, hvilken då gällde såsom grundlag, blifvit genom 1809 års Reg.F. afskaffad; men nu förhåller det sig så, att nämnda förordning intill närvande dag tillämpas vid hvarje skatteköp. Hvilka skäl äger man alt förklara ifrågavar:de K. försäkran för upphäfd? Jag har icke hört några sådana uppgifvas och tror alt giltiga sådana svårligen skola finnas. Man nämner BondeSt:s benägenhet för en räuteförvandling. Det är väl möjligt att BondeSt. skulle vilja hafva denna 2:a § ansedd för icke gällande, emedan Ståndet föreställer sig att länteförvandlingen skulle utfalla till dess fördel.
Ti öre högre på hvarje skålpund än för den Engelske fabrikanten; och enär, vid jemförelse emellan prisen i England å fabrikaten och rudimaterierna, den sednares arbetslön och profit utgjorde i medeltal 14 öre per Svenskt skålpund, inskränktes de följaktligen för den Svenske tillverkaren till endast 6t öre per skålpund. 16 Beuillnings-Utslcottets Betänkande M 8. En annan omständighet, hvarpå den Engelske fabrikantens öfverlägsenhet berodde, vore Englands starkt utvecklade handel och sjöfart, som förskaffade dess industrialster afsättning i nästan alla öfriga länder, hvartill äfven komme fördelarna af gynnsammare klimat och kreditförhållanden. Mot Englands öfvermägtiga industri hade också flera andra Europeiska länder med tull skyddat denna näringsgren, exempelvis Tyska tullföreningen med 4 till 7 öre, Frankrike med mellan 3 och 4 öre, och Danmark med 5 till 6 öre per Svenskt skålpund; och ansåge motionären att om, genom uteblifvet skydd för den Svenska messingstillverkningen, densamma komme att upphöra, sådant skulle medföra dels vådor derutinnan, att de Engelske fabrikanterne sedermera kunde bestämma prisen å sådan vara, och möjligen till högre belopp än hvartill den under inflytandet af en skälig skyddstull skulle kunna säljas, och dels en national förlust, i det att icke blott de betydliga kapitaler, som blifvit nedlagda i verkstäder, m. m., uppgående vid förenämnda bruk till minst en half million Riksdaler, vore bortslösade, än äfven de talrika arbetare, som ifrån barndomen egnat sig endast åt detta, generationer igenom fortsatta yrke, och hvilka således saknade både vana och arbetsskicklighet för något annat, förlorade all utväg till uppehälle och komme att falla allmänna fattigvården till last eller nödgades öka utvandrarnes antal. Hvad nu först angår motionärens hemställan att den i 1863 års taxa bland metaller, sammansatta, arbetade, upptagna rubriken »andra slag», måtte bibehållas vid der å densamma utsatt tull 40 öre skålpundet, så enär hit hänförliga metallarbeten varit föremål för tullbestämning genom Franska traktaten, kan å detta yrkande afseende icke fästas.
Med skäl lärer man kunna anse Tullafgifters erläggande för inkommande varor, endast utgöra ett förskott, utlagdt af Importeuren, som af varornes afnämare honom sedan vid deras försäljning godtgöres. Skulle det icke vara förhållandet i allmänhet, att Köpmannen och Fabrikanten vid försäljningen af deras vara, uti priset derföre inneslöto beloppet af alla för varans erhållande och förvarande af dem utlagde urn - Oen ig Junii e. m. gälder, och derjemte en efter deras behof eller önskningar lämpad vinst, nödig för deras utkomst eller berikande, så skulle inga Köpmän och Näringsidkare existera och således icke eller någon handel, eller några på utländska rå-ämnen grundade Fabriker och Verkstäder. Man behöfver derföre icke frukta, att varor i allmänhet icke hära högre afgifter än sådane, som äro beräknade i afsigt att förekomma all anledning till tullförsnillning. Bland de mångfaldiga olikartade meningar öfver Tullsystemers etablerande, som under vår tid gifvit sig tillkänna, har äfven den satsen framstått, att lika afseende borde göras på alla Näringar vid tullafgifters bestämmande, och att en så kallad naturlig tull d. v. s. en sådan tull, som understiger lurendrejarens och tullförsnillarens omkostnad för deras olofliga rörelse, borde stadgas; och man har ansett, att detta mål träffas medelst io å i5 procent å varuvärdet, äfvensom att tnllförsnillning och lurendrejeri derigenom skulle upphöra. Med erkännande af det synbart riktiga i theorien om den naturliga tullen, vore detta likväl en lagstiftning, som dels blefve svår att med sakkännedom uppgöra, så vidt man ej ville öfverlemna dess författande åt sjelfva tullförsnillarne, och lita på att de i detta utförande voro ärligare, än de äro i utförandet af deras pligt att åtly - 3(0
Han hviskade några ord till Kallista, hvarpå hon tycktes svara smått förargad, men med leende uppsyn. "Det var visst", tänkte jag något egenkärt, "en fråga om huru hon betett sig emot mig." Denna tanke fick imellertid icke mycken tid på sig att mogna; den afbröts af den raske Bengt, som numera syntes alldeles förnöjd, med den nästan kategoriska anhållan att vi genast skulle ge oss af "ty tulljakterna från Mariehamn och Eckerö vore säkert för längese'n i rörelse." Jag hade intet häremot att invända och vi gåfvo oss af. "Skall Kallista följa med ända till Stockholm!" sporde jag förvånad, "och skolen I sedan återvända på tu man hand?" "Ja, det vore icke första gången vi segla på tu man hand", menade Bengt. "Men fader Erik, hvad säger han om sådana färder på tu man hand?" "Han då?" svarade Bengt skrattande. "Ah, han vet nog huru vi hålla af hvaraudra så inte sker det något farligt oss emellan." Sådan är naturens, den "enfaldige" bondens åsigt om kärleken och dess frestelser. Jag började beundra det unga paret, ehuru jag måhända inom mig något smålog åt Bengts "blinda förtröstan" till flickan. Den enkle åländingen anade säkerligen icke mycket af Kallistas känslor för den unge Sutters vackra bild. Der tittade då återigen hos mig den skeptiske storstadsbon fram, som, kallt läggande dissekerknifven vid sina egna känslor, bedömer allt efter deras mångpröfvade, men oftast också utnötta måttstock. Bengt sörjde minsann nog deröfver att Kallista skulle sörja öfver engelsmannen, då det deremot aldrig föll honom in att hon skulle älska en skugga, när hon i honom hade en ungdomlig, lifslefvande beundrare. Och denna naturliga åsigt af saken var såväl hans som flickans räddning; den var i grunden sann och derföre bar den vackra frukter: förtroende och kärlek. Alldeles annorlunda hade det möjligen varit om Kallista till exempel fästat sig vid min person, som var en till hands varande ung herre.
De serskilta föremål för medlens användande, hvilka jag i mitt förra yttrande exempelvis omnämnde, hafva icke blifvit anförda i annan afsigt, än att inför hvar och en, som vill aldrig så litet tänka sig in i saken, ådagalägga, hvilka betydliga summor, som erfordras till utrustningen af en armée, och jag vågar tro, alt dessa exempel voro så valda, ali dg ensamt bevisa nödvändigheten af det belopp, som blifvit hegardt, och alt detta således bör beviljas. Hr Dalman: Jag tackar Hr Gripenstedt, för den af honom nu sednast gjorda tolkning af K. M:s Propos., men jag ber att få fästa hans upmärksainhet deruppå, att ordet utrusta alldeles icke igenfinnes hvarken i den Kongl. Propos:n eller dervid fogade StatsRåds-prot. Att utrusta en armée och en flotta, är något helt annat än ali sammandraga trupper. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, blef propos. till bifall å StalsUlsk:s förevande Utlåt, framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. Hr Dalman begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.: 200 Den 1 November f. nv. Den som bifaller StalsUisk:s Utlåt. AJ 329, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde Uilät. gjorde arimärkn:r föranleda till ålerreraiss. Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 122. Nej — 19. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk.-s den 27 och 31 sisth Okl. på bordel lagda Utlåt. Af 333, i ani. af erhållen återremiss å Betänk. As 273, ang:de dels K. M:s Nåd.
Jag är en hland dem , som här understödt Grefve Cronhjelms Motion. Grefve Cronhjelm är nu frånvarande; men jag kan vitsorda hvad redan blifvit yttradt, att han sjelf i Utskottet instämt i det afgifne förslaget. Jag underställer, om icke den värde Ledamoten, för att undvika tidsspillan, skulle vilja återkalla sin begäran om votering. Herr Berghman: Jag har mycken akt ning för Grefve Cronhjelm; mendet är icke för att fullfölja hans point, som jag begärt votering. Ridderskapet och Adeln vöre högst att beklaga, om bland deras personal skulle finnas så få män skicklige att föra Protocollet, att man skulle vara satt i nödvändighet att endast välja mellan 2 sökande, bland hvilka en öfvervägande skicklighet skulle finnas. Jag hoppas Ridderskapets och Adelns Ledamöter icke så illa uppföda sina barn, att ju ibland dem i framtiden skola komma att finnas många kunnige personer. Jag kan icke afstå från votering, utan förnyar min anhållan derom. Herr von Hohenhausen: All vidare dis cussion torde endast tjena till att borttaga tiden, då ämnet redan har blifvit så grundligt behandiadt. Och då öfvertygelse» är så Den 16 November. sä stadgad, och den värde Ledamoten ej vill afstå, anhåller jag, att vi genast må få skrida till delina Votering; då coiitraproposilion torde blifva på återremiss. Herr von Hartmansdorff: Det lärer Vara förgäfves att begära undslippandet af denna votering. Den Synes dock komma att Slå ut ungefär som en votering härom dagen , hvilken Herr Berghman likaså ifrigt påstod, och der endast 8 röster instämde i bans mening. Mig synes det annars vara en skälig aktning för Ridderskapetsoch Adelns knappa tid, om den värde Ledamoten afstod från sin begäran. Herr Berghman: Jag har så litet som någon under denna Riksdag upptagit Ridderskapets och Adelns tid med långa tal; men jag kan nu icke afstå från votering» ty jag' Vet» att jag vinner.
A pag. 3 förekommer nemi., att Hr OfversteLöjtnant Leijonancker har, beträffande frågan om den fond, hvarå den för ofvanberörde löneförhöjningar tillökta utgift borde anvisas, yttrat den särskilda mening, att, då Wadstena Adliga Jungfrustift, — hvars angelägenheter förut varit besörjde af en särskild direktion och egna tjenstemän med bestämda löner, men numera förvaltas af lliddarh.Direkt, och dess tjenstemän, — vunnit den förkofran, att dess kassa, enligt 185 8 års bokslut, egde en räntebärande kapitalbehållning af 267,270 rdr, under det att Riddarh.Kassans kapital-fond, när det bokförda värdet af fastigheten och inventarier afdrages, icke upgår till mer än omkr. 200,0 00 rdr s. m., men årliga förvaltningskostnaden för Stiftet för närvarande utgjorde endast omkr. 750 rdr, under det att från Riddarh.- kassan årligen aflöningar utgå med 7,480 rdr 24 öre, utom en pension af 125 rdr, Hr OfversteLöjtnanten för sin del fann billigheten fordra att, då fråga nu blifvit väckt om förhöjning af lönerna för åtskilliga Riddarhus tjenstemän, åtminstone en del af de sålunda ifrågaställde löneförhöjningarne måtte anvisas på StiftsKassan. Det har hos mig vackt särdeles stor förvåning, att, fastän det tydligen blifvit ådagalagdt att StiftsKassan, ehuru l/e större än Riddarh. Kassan, i förvaltningsomkostnader ej betalar mer än l/10 hvad Riddarh.Kassan i och för sådant ändamål får vidkännas, och billigheten således tyckes fordra en jemnare fördelning af dessa omkostnader, Utsk:t likväl affärdat hela denna anmärkning med blott dessa få ord: »att en anvisning på StiftsKassan för dessa löneförhöjningar skulle i mer eller mindre mån föranleda minskning i antalet af de pensioner, som från nämnde Kassa utgå, och hemställer i följd deraf Utsk:t etc. etc.»
Jag anser mig icke böra påpeka det som redan vid första upläsning faller lätt i ögonen; om således en annan utväg gifves, torde den vara att föredraga, och jag kan då icke finna annat än att BondeSt:ts inbjudning bereder en aådau. Jag tror ej, i likhet 170 Den 18 Juli f. m. med siste talaren, att den utsedda deputationen icke skulle kunna ganska väl komma öfverens om adressen; i allmänhet är det lättare att göra redaktioner på färre än flere mans hand, och om således Riks-St:n kunna komma öfverens om densamma, desto lättare kunna dessa fåtaliga deputerade göra det. Jag hyser således ingen betänklighet vid att öfverlemna saken åt de deputerade. Afven måste man, såsom förut är påpekadt, erkänna att om ett litet ord blir mindre väl alvägdt i en adress, som uppgöres på egen hand af komiterade, så gör det mindre än om detta ord insmugit sig i en adress justerad af RiksStm sjelfve. Om således den adress, som komme att upgöras af deputerade, möjligen skulle genom en inadvertens i sig innefatta några mindre lämpliga ord, så betyder detta mindre än om de förekommit i nu föreliggande förslag till adress. Jag anhåller derföre att äfven få förena mig med dem, som anse lämpligt att de deputerade upsätta adressen. Hr Lilliehöök, Bertil: Jag skulle önska, att den adress, som af de deputerade kommer att aflemnas, vore ett uttryck af R. St:rs åsigt om hvad som bör sägas, men jag får fästa upmärksamheten på ett förhållande, som möjligen kan komma att inträffa, nemi. att 2:ne Stånd godkände adressen, likväl med åtskilliga jemkningar, och att de andra 2:ue updroge åt de deputerade att författa densamma. Hvartill ett sådant förhållande kunde leda. kan jag för ögonblicket icke säga, men att detsamma skulle föranleda svårigheter och tidsutdrägt, det är temligen tydligt. Det är naturligtvis en fråga, på hvilken B. O. icke skulle kunna tillämpas, ty om besluten blefve olika, skulle saken förfalla, hvilket åter strede mot det redan fattade beslutet om deputationens afsändande.
Jag mitzkänncr ej wärdct af Friherre Legerström» proposition, och jag tror den wara gansta nyttig; men jag tror ocksä att en votering nu endast skulle werka tids, utdrägt, och dä jag yrkat votering endast för att hafwa - Den 18 Gctober. 4343 wa behörigt afseende pä bewarandet af hwars och ens rätt, will jag gerna dcrifrän afstä om Friherre Ollerkräm dertill samtycker. Friherre Ollerström: Min proposition har icke haft nägon annan afsigt än att Standell wid detta tillfälle mätte kunna komma kill ett Resultat. Men jag hör att'pluraliteten är deremot, och jag har alldrig haft hm förmätcnhetcn att anse mig mera upplyst än pluraliteten. Jag afstär derföre gerna ifrän votering, dä srägan huru mcningarne »,ä jämkas stär oh öppen, men underställer dock än en gäng, om icke de andre Ständen genom en Deputation borde underrättas om den method, hwarpä wi behandla detta mäl. Herr Grefwe» och Landt-Mar, skalken: Kanste Ridderfkapek och Adel-n skulle kun, na förena sig derom, att en Deputation till de andre Pkändcn finge afsändas med underrättelse, att Ridderskapct och Adeln wore sysselsatt att punckewis gransta och afgöra Riksdags - Ordningen, och att den beflutik att de HZ som af alla Ständen gillas, anses sälvin en antagen Lag, men att wid dem, om hwilka i särskilda Ständ anmärkningar göras och olika beslut fattas, sedermera jämkning mä kunna sökas. BifbllS Hans Excellence Herr Grefwe kuutk, wille till denna proposition gerna glfwa sitt bifall, men önstadeatt innan Oeputationen afsändes, detta beslut af Secreterare» mätte uppsättas och inför Ständet justeras.
Läser läraren endast öfver någon speciellare del af vetenskapen och för denna bibringar allt hvad lärdomen bjuder, eller om hans föreläsning omfattar det hela och af detta blott ger en öfversigt, så kan han i båda fallen ingifva åhöraren värma och intresse för vetenskapen, hvilket är hufvudsak, medan ännu mycket öfverlemnas åt dennes egen omtanka, och dettas inhemtande af det hos honom vaknade intresset göres till ett oundgängligt behof. Man skulle tro, att den tyska vetenskapen mycket bär spår af det å studentens sida mekaniska sätt, på hvilket universitetsstudium bedrifves. Redan genom öfningar i skolan, än mera genom exemplet af de akademiska föreläsningarna och öfningarna derstädes, lärer sig den unge mannen konsten att skrifva böcker på samma sätt, som han lärt konsten att läsa. Böcker skrifvas också till en stor del i Tyskland af samma skäl, som akademiska dissertationer. Man måste habilitera sig vid ett universitet och skrifver derföre en eller ett par böcker. Vidare måste man blifva extraordinarie, sedan ordinarie professor, och nya böcker äro nödiga. Innehålla de intet nytt, så kan man åtminstone i dem sammanplocka lärdom. De tillsändas en god vän, anmälas i skolans jurnal med beröm, och så är ändamålet med deras utgifvande lätt uppnådt. Men behofvet att bibehålla det vunna anseendet är lika stort, ty derpå beror krediten inom universitetet och hos åhörarne. Så måste böcker skrifvas åtminstone hvartannat år eller så bortåt. Så uppstår också en massa af vetenskaplig litteratur, hvilken åtminstone till lika stor del är ett arbete för kroppens föda som för själens spis. Man förundrar sig endast öfver, hvem som läser allt detta. Studenterne läsa såsom sagdt litet utom kollegiihäften. Mera otroligt lärer det låta, om man skulle påstå, att äfven de tyska lärde ex professo läsa litet af den nyare litteraturen. Men så har förf. funnit det. Man tar notis om det nya ur tidskrifterna. Vanligen får en tysk universitetman ifrån bokhandlarne sig tillsändt allt nytt i vetenskapen.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Riddarh.-Utsk:ts förev:de Utlåt., dels af Hr von Knorring att R. o. Ad., med afslag derå, skulle fatta följande beslut: »l:o att de nu å Riddarhusgården befintliga byggnader, utom den som innehåller pannan till värmeapparaten, skola borttagas samt platsen ordnas i enlighet med Professor Scholanders första förslag (Riddarh.-Direkt:ns berättelse pag. 109), dock med undantag af stenportalen emellan de små paviljongerne, i hvars ställe en prydlig jernport må uppföras; 2:o att Riddarh.-Direktm, som eger att inom föreskrifven tid uppsäga den nuv:de hyresmannen af flygelbyggnaderna till afflyttning den 1 April 1864, derefter bör gå i författning onr ifrågav:de arbetens utförande, på det sätt Direktm kan finna lämpligast; 3:0 att kostnaden härför skall bestridas af Riddarhus-reparationsfonden, som eger att, då sådant erfordras, upplåna medel från andra under Direktms förvaltning ställda fonder; 4:o att den årliga brist i Riddarh.-kassan, som till följd af den mistade hyresinkomsten af de nuv:de flygelbyggnaderne kan uppkomma, skall ersättas nämnde kassa utaf de årligen inflytande kapitationsafgifterne; och 5:o att Riddarh.- Utsk:t eger att, efter Direktms hörande, inkomma med förslag till den ersättning åt Riddarh.-Sekret, för minskade bostäilsförmåner, som kan finnas vara med billighet öfverensstämmande»; och dels slutligen af flere ledamöter, att Utlåt:t skulle till Utsk:t återremitteras.
N:o 18, Bankens å utländsk ort ägande fond inräknas uti dess metalliska cassa, minskas dessa belopp lika, antingen silfver uttages utur Banken eller vexlförsäljning sker. Uppstår det förhållande, alt inländske mäns disponible fordringar ä utrikes ort öfverstiga audre inländske mäns förfallne skulder, då finnes ett verkligt öfverskott, sorn kan och bör Riket tillgodogöras. Bursen mäste stå myckel lågt och föga utsigt vara alt genom import af utländskt kram erhålla vinst, innan den handlande sjelf besluter sig, att hellre indraga sin utländska fordran i reelt mynt, än alt sälja vexel eller införskrifva varor. Derföre är det visserligen nyttigt att Banken då träder emellan och antingen genom contract om leverering eller direct vexelköp medverkar dertill att öfverskottet blifver en behållning för Riket. Men den valuta, som under sådana förhållanden blifvit upphandland, den bör ej så snart kunna komma i fråga att åter utvandra ur Riket, och alt under flere år hålla en fond utrikes, i afvaktan på kommande vexclbehof, det torde vara mindre lämpligt, utan hellre den melalliska valulan, som för Bankens fordran erhållcs, böra till Banken ingå. Har åter vexeluppköp skett blott derföre, att cursen tillfälligtvis fallit, i följd deraf att tillgången någre postdagar varit större än behofvet, så måste säkerligen inträffa, alt innan kort behofvet blifver större än tillgången, alt cursen stiger och att Banken åter måste försälja sin vexellillgång. Icke kan man kalla en sådan vexcloperation bibehållande eller förstärkande af Bankens cassa, ty under den Den 13 November f. m. 231 period, som förflutit emellan vexelköpet och försäljningen, kan ingen fara för silfverutförsel hafva ägt rum, och när denna uppstår, då måste försäljningen ske och Banken återkomma i sitt förra tillstånd. För min del tror jag inga andra vexelköp bidraga att bibehålla eller förstärka Bankens metalliska cassa, än de som hafva till föremål alt till Banken införa silfver eller guld, således utan all tanka på vexelförsäljning. 2:0 Bankens fördel.
I händelse det skulle anses, att ett hinder derigenom undanrödjes för hufvudfrågans afgörande, får jag derföre föreslå, det Rikets Ständer för sin del besluta, att innehafvare af jord, från hvilken frälseräntan är skild, må ega rätt. att, när han så önskar, sig tillösa dylik ränta, hvilken till kapital förvandlas efter fem procent beräkningsgrund och tioårig medelmarkegång, samt efter de grunder, hvilka Kongl. Maj:t kan komma att bestämma. Som förestående förslag dock må anses såsom mindre väsendtligt, men jag derförutan hoppas mig hafva undanröjt förr framställda skäl till afslag, får jag såsom min hufvudsakliga framställning föreslå, att hvad lagen i 4 Kap. 5 § Jorda-Balken, jemte dermed i sammanhang stående författningar af den 13 Juni 1800 och den 21 Mars 1835, innehåller beträffande hembud och lösen af jord eller ränta, der dessa å frälsejord äro skilda, måtte till all kraft och verkan varda uppkäfdt. Stockholm den 15 November 1865. Nils Jansson, från Östergötlands län. Bih. till B. St. Af Nils Jansson från Östergötlands län, om pension åt Häradshöfdingen C. G. Lewins efterlem.nade enka, Wilhelmina Lewin. Hos Rikets Höglofliga Ständer får jag vördsamligen föreslå framlidne Häradshöfdingen C. G. Lewins enka, Wilhelmina Lewin, född Grönblad, till erhållande af ett årligt understöd från statsmedlen, på skäl, som jag anhåller att här få anföra. Häradshöfdingen och Riddaren af Kongl.