Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Wik fragen om all jords ilka bestallning, är wäl Vett Frälsejord derunder inriebegripen, som af ofrälse personer besittes? 06) huru ställ wäl i detta fall sörhällas med den Hemulsräkr hwartill Herr Grefwe Le 63rclis uti sitt yttrande af den 15 sistledne Juni» ansett de ofrälse Potzesiionaker wara berättigade, som af v§ köpt frälsejords Kanske stulle allt vetta hjelpas genom «» förbättrad representatation, men är det dä pä m allmän omstörtning af allas rättigheter, som den stall byggas? Har man pä nägvt sätt bestämdt, nnver hwad afseende man anser representation felaktig? Pä hwad sätt den stulls kunna inrättas, hwilka wore medlen att komma till ändamälet? Innan detta är afgjort, innan ätminstone Riksens Ständer sätt del af ett Ridd. och Ad. pror. 5 B. sS 70 - 794 Den 15 Januarit. sädant förslag, huru kan man wilja bygga Ridderskåpets vä) Wclns beslut pä ell willkor, lvm skulle blnwa inseglet af samma beslut, och guma hela uppoffringen sitt warde, men hwars realitet ännu ar oafgjord. I sanning synes det, som om man snarare welat wäcka uppseende an uträtta nägot wrrkiigt, som om msn mera haft till föreMäl akt förblinda än att gagna Allmänheten? Om Veu gjorda motionen befinnes omöjlig i werkställiaheten, kan den icke heller hafwa annan fördel för Försåttarén, än alt för ett ögnablick hofwa fästat uppmärksamheten, annan werkön för det Allmänna, än att wäcka oredor och mitzförständ. Tili detta ändamål skulle jag ej förmoda att den warit ärnad of den, som lä ofta halt l minnet de wigliga orden, Konung, Fosterland och Medborgare.
Prat. 1828-1830, 6 SatnL 3 Band-, ii:la 11 tift. 3 ig Baneo-Utsk:s Memorial, N:'o ng. d.) att Bolaget, för liela det vid denna Riksdag erhållande Lånebiträde, skall lemna Rikets Ständer rättighet att genast laga första luteekningssäkerhet uti Canalverket, dess område och egande fastigheter, Motala Verkstads anläggning dock derunder ej inbegripen; men alt, när Bolaget detta vilkor antagit och förbundit sig till uppfyllande af alla öfriga utaf Rikets Ständer Bolaget gifna föreskrifter, den uti 3:dje Afdelningen af i8a3 års BancoReglemente, Ärt. 4 §• J4 sista morn» i:s!a punkten, nämnde panträltighet kommer att förfalla.
Jag anhåller att få veta, huruvida några underrättelser inkommit ang:de denna frågas behandling i de öfriga Stånden, samt att jag derefter åter måtte få ordet. I aniedn. häraf uplvste undertecknad Riddarh.Sekret, att Borgareoch BondeSlin, enligt ankomne prot:s-utdrag bifallit förev:de Betänk., men att någon underrättelse om PresteSl:s derom fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad. Hr von Koch: Vid detta förhållande, då 2 Stånd redan godkänt Utsk:s Betänk., och då dessutom Riksdagen är så långt framskriden, lärer det väl knappt vara värdt alt i aniedn. af denna fråga påyrka någon vidare åtgärd; men jag vill dock hafva i prot. antecknadt, det jag ansett denna motion förtjena att annorlunda behandlas. Jag tror, att man kunnat med ganska få förändringar bifalla Gr. Taubes motion. Dessa förändringar skulle hafva egt rum i l:sta och 2:dra punkterna: i den lista, att sådan tjensteman, hvarom här är fråga, »må, sedan detta förhållande blifvit »genom föregången ransakning behörigen utredt och styrkt vid »domstol, derunder han för embete eller tjenst lyder, medelst dom »kunna från tjenslen skiljas;» och i afs:de å den 2:dra punkten, att pensionen skulle honom genom vederbörandes förordnande tilläggas, i st. f. att motionären föreslagit, det sådant borde ske genom förordnande af K. M. Jag tror att man med dessa förändringar iakttagit allt det, hvarpå rätteligen bör fästas afs:de, äfvensom att man derigenom undgår den invändning, som blifvit gjord mot den K. Proposin, nemi. alt den icke skulle stå i öfverensstämmelse med 36 § R. F. Hr Prytz, Lars Adolf: Jag anhåller endast att få instämma i det yttrande Ilr von Koch nu afgifvit. Hr Carleson, Ed v. Henr.:
Redan så snart barnet med stadig blick kan möta sin moders ögon, är det tid: noga bör man akta sig för ovanan att bära barnet på armarna eller lulla det till sömn på sitt knä. Se efter, att intet felar det, gif det litet vatten, lägg det i sin bädd med en viss bestämdhet i handgreppet, säg med allvarlig röst och blick: var nu tyst och ligg still 1 Sätt dig så i närheten med ditt bandarbete, sjung en liten sång, och barnet skall snart ge sig till ro. Men antag, att barnet gråter och ej vill ligga. Det har nyss legat i din famn och tyckte, att där var trefligare än sängen; det vill med all gewalt tillbaka och tillkännager högljudt sin När fröken Sundh lämnade landshöfdinåstundan. Du vänder det än på den ena sidan, Vänd då upp gens bal, hade hennes människokännedom än på den andra — samma den tredje sidan, gif det med handen ett måttblifvit ganska väsentligt riktad, och om det ligt slag på lämpligt ställe, och barnet märker, inte precis var till mänsklighetens fördel, att det är allvar å färde. Mina fem barn ha då så var det så mycket mer till hennes egen. alltid tagit reson. Naturligtvis får man akta sig Hennes ställning blef härefter en helt anför dylik hehandling, om barnet gråter af plågor, men man lär sig snart att skilja på gråt, förornan och affären gick raskt framåt. Till sakad af kroppsligt illamående eller af otålighet. hösten kunde hon lämna den mörka otrefOch skulle en gång ett misstag ske, så är detta liga bodkammaren, taga sig ett biträde och mindre farligt än att ge rum för behof och oarter, som sedan kunna bli till ömsesidig plåga. flytta in i sin lilla trefliga våning. Ett särskildt lugnande medel, då de små äro Landshöfdingskan var allt ett bra förstånkinkiga och » griniga », är att ge dem vatten. digt fruntimmer. Min lilla tös hade en dag förbrutit sig och skulle Steffen. agas, då hon bedjande yttrade: » snälla mamma, får Elsa vatten, så blir Elsa snäll ». I synneri het om barnen ha häftigt lynne, är vattendrickning utmärkt lugnande. Våra läsarinnors särskilda uppJag har börjat med riset, då barnet kunde krypa.
S. D. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande, sedan den 22 i denna månad på bordet hvilande Betänkanden blefvo nu åter föredraglie, nemligen: N:o 63, i anledning af väckt motion, om förbud för utrikes hit till landet ankomne Läkare att bär praetisera, ulan att hafva fullgjort de prof, som för ett sådant ändamål äro föreskrifne. Bifölls. N:o 64, i anledning af väckt motion om Bergs-Collegii upplösning och dess förändring till en Bergs-Vetenskaps-Academie. Bifall). N:o 65, i anledning af väckt motion, att Advocat-Fiscalerne i Rikets Hof-Rätter och Collegiér måga upphöra att vara beroende af de Embetsverk, vid hvilka de äro anställde. Bifölls. N:o 66, om föreslaget förbud för andre, än för infödde Svenska män att innehafva tjenster, som af Embets-Yerken tillsättas. Bifölls. N:o 67, i anledning af väckt motion örn Roskildska Fredsfördragets öfversättning på Svenska språket; och dess utgifvande från trycket. Bifölls. N:o 69, i anledning af väckt motion om cn förändrad organisation af Sundhets-Collegium. Bifölls. N:o 70, i anledning af väckt motion om förändring af grunderne för befordran inom Preste-Ståndet. Bifölls. N:o 71, i anledning af väckt motion om utnämningar till Kyrkoherdar vid Regala Pastorat. Bifölls. S. D, Remitterades till Stals-Utskottet ett af Hans Jansson från Elfsborgs Län ingifvet skriftligt anförande, i anledning af samma Utskotts Utlåtande N:o 204, angående inventering i Räntekammaren och de betydligaste af de förvaltande Verkens cassör. Prot. Utdr. d. ig Juli 415 Den 29 Juli 1840 f. m. Från H ö g lo f 1. Ridderskafet ocii Adeln. SD.
Hon hoplade sina bref med den bittraste känsla, hon afundades deras lycka, att få komma i hennes vänners händer, men vågade knappast inrymma den tankan, att sjelf få följa med. Med hvilka ögon skulle man väl se henne der? Evelina kände att hon var förkastad. Hon afsände genast sina bref. Hon hade alltid förr låtit Albert läsa dem. Men nu, hon visste ej rigtigt hvarföre, nu fruktade hon, att han ens skulle få se dem. Knappt voro de afskickade, förr än Evelina erhöll ett. Poststämpeln var ifrån W., hon bröt det med den största glädje. «Till och med deras förebråelser!» utropade hon, «äro mig nu välkomna. Jag tackar dem innerligt för hvarje bokstaf! jag knotar ej mer, jag har sjelf skapat mitt öde.» Förr kunde Evelina låta deras bref ligga hela dagen obrutna, hon ville då så sent som möjligt störa sitt goda lynne. Hon visste att de innehöllo klagovisor och moraler, som hon då kallade det. Brefvet var ifrån Clara Nordberg, Evelina genomögnade det hastigt. Clara Nordberg skulle gifta sig; och med Boström! hon hade då icke försmått hans stora näsa. Evelina suckade. Hon skall säkert bli lycklig, tänkte hon. Han är en redlig man. Jag lyckönskar henne af själ och hjerta, hon har tagit klokheten till råds; men hvad tog jag men men hvad står då der? Evelina måste torka sina ögon gång på gång, för att kunna urskilja bokstäfverne. Är det möjligt! Gud i himmelen, moster Wiberg är sjuk! Clara har varit beständigt hos henne, man har föga hopp om hennes vederfående. Hon är nära sin död, och talar jemt om Evelina. Brefvet föll ur Evelinas händer, moster Wiberg var sjuk, och hon skulle ej få vårda henne, och hon, ingen annan än hon, var kanske orsaken dertill. Evelina hade aldrig känt en så bitter smärta som nu. Den stackars gamla gumman kunde ej bära detta slag; hennes samvete sade henne det, men hade hon väl kunnat ana sådant? Evelina tyckte sig nu se himmelens straff i hvarje dags händelser. Ingen enda framgick, som icke tillförde henne någon sorg. Men detta! o! det var för mycket.
Ty genom denna sin tvifvelsutan älskvärdare skepnad, och dess ogemena vältalighet, lyckades den falska tids-philosophien, som i sin förra form var vämjelig för ädlare själar, att tillvinna sig dessas förtjusta bifall; under det hennes samhällslära ändock jemväl här, såsom i sjelfva verket fotad på lika ochristlig och opersonlig grund, var nästan lika atomistiskt uppfattande, mechaniskt afvägande, abstract nivellerande och crasst utilitarisk 112. Montesquieus utsäde af sanningar låg ”somt vid vägen, somt på stenören”; det var, som hade det icke varit till. Så blefvo de redligaste välmenarne bland den nya stats-skapelsens fäder 113 bedårade: och troligen skulle, utan Rousseau, aldrig en verldsbrand hafva blifvit af den vådeld, vid hvars blodröda sken plötsligt alla lössläppta vilda lidelser hvässte de tveeggade mordvapen, med hvilka samhällsbandens innersta hjertrötter sönderskuros. Bland sjelfva Jakobinerne ville de ärligaste – som, till en det, äfven voro de blodigaste – intet annat, än genom bödelsbilans skoningslösa bruk påskynda verkliggörelsen af Rousseaus sublima naturoch samhällsevangelium. Voro satserna om Jemnlikhet, Samhällscontract, Folksouverainetet o. s. v. absoluta sanningar, så borde de ju för hvilket pris som helst sättas i verket till nationens och menskoslägtets lycksalighet114.
Det behöfdes ju icke heller; hon såg ändå på honom när han blef glad. Som sagdt, det gick godt en tid; men så började han tröttna. Hon sökte förgäfves att locka fram några ytterligare smådrag om de handlande personerna. Han blef nervös och orolig så snart hon slog på den strängen. Hon märkte det och derför höll hon upp. Hon vågade icke fråga mer; hon visste att han skulle taga det som ett slags försök till andligt förmynderskap och då skulle han helt och hållet krypa in i sitt skal igen. Der var ingenting annat för henne att göra än att vänta och se tiden an. Hon var för öfrigt nästan säker på att han icke arbetade. Det hade kommit något mera slappt och apatiskt i hans ansigtsuttryck och i allt hvad han sade låg der nu åter den ursprungliga tonen af likgiltighet och skepsis. En dag kom han tidigare än vanligt och tycktes vara i ännu sämre humör än vanligt. Modern hade nyss slutat sin middag och Molly höll på att duka af. Det började skymma och mulattskan gjorde min af att tända taklampan fast klockan icke var mer än half fem. »Åhnej – låt bli att tända» sade han. Matmodern gaf henne en vink och hon fick brådt att pressa lampglaset ner igen, hvarefter hon, stum som alltid, tumlade utom dörren. William drog en af stolarne fram till kaminen, der det ännu fans några glöder kvar, och slog sig ner. Modern satt vid ena fönstret och såg ner öfver staden der de första gaslyktorna började glittra fram. Så förblefvo de tysta en stund, hvar och en försjunken i sina egna betraktelser. Till sist kom det borta från stolen, framsagdt i nervös och förplågad ton: »Det är ett otäckt väder, dethär. Hvarken kallt eller varmt – bara ruskigt och grått. Det stämmer alltid lynnet så trist.» »Åh», sade modern, »man får strama upp sig. Icke är det lönt att gå och låta vädret taga kommando öfver sitt lynne. – När man sitter inne och arbetar märker man ju för resten knappt hur det är utanför.» »Nej. Om man bara rullar gardinerna ner och har lampan tänd hela dagen. – Jaha, och så ifall man gnor. Men jag gör hvarken det ena eller det andra».
Memorial till Riksens Ständer, med utlåtande öfver 'Ire Stånds återrcmisser pä Utskottets Förslag, i anledning af de särskildta Utskottets Betänkande 328 Constitutions-Utskottets Bctclnkanden. om Styrelseverkens reglering förekommande Grundlagsfrågor. Höglofl. Ridderskapet oell Adeln, Högvördige PresteStåndet och Vallofl. Borga* reSlåndet, hafva med åtskilliga anmäikningar, som des a RiksSiånd, hvart för ig, förklarat utgöra deras gemensamma tan-1 kar, återförvisat ConstitutionsUtskottets, under [\:o 72, den 11 nästlidne November, afgifna Utlåtande och förslag i anledning af de uti sår kilda Utskottets Betänkande om en ny Styrelseverkens reglering, förekommande Grundlagsfråga ; hvarvid tillika Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Välloll BoigareStåndet förelagt Utskottet, till återremissernas besvarande, Åtta dagars tid, räknadt från den 8 dennes. I öfverensstämmelse med 56 § Regeringsformen, tillhör det således ConstitutionsUtskottet att, äfven der det ej funne s'-äl att förändra sin en gång stadgade öfvertygelse, söka i möjligaste måtto sammanjemka RiksStåndens tankar, och, att för öfrigt till deras behandlande anmäla de oförenliga kiljaktigheterna; Och Utskottet skyndar att uppfylla denna pligt, likväl med fastadt afseende å anmärkningarna* - ConstitutionsTJtsUottets Betänkanden. 329 jarnes s rkildta beskaffenhet och StåndtPju ralitelens öfvervägande beredningssätt. Vä Hofi.
Maj:t ej anbefallt Commilterade, att hos Kongl. ÖfverlntendentsEmbetet anhålla om såda - Den i September f. m. 85 ne besigtningar; att, fastän de af Contoiret ifrågasatte kostnadsförslag och specificationer öfver verkställde reparationer altid varit föremål för Committerades granskning, innan sådane reparationer blifvit antagne, det ej alltid ansetts nödigt, att dem räkenskaperne bilägga, så mycket mindre, sorn vid de förre årens redogörelser några anmärkningar i delta afseende ej blifvit gjorde; men alt, i händelse Kongl. Majit skulle i Nåder bifalla hvad Contoiret i dessa afseenden anfört, Committerade anhöllo att derom erhålla Nådig befallning; Kongl. Maj:t den 7 September i8a5 behagade i Nåder förklara, att Kongl. Majit funnit den af nämnde Contoir gjorda anmärkning så mjmket mindre kunna föranleda till något ansvar, som någre sådane besigtningar, hvilka RevisionsContoiret ansett vara erforderlige, icke varit Committerade till iakttagande anbefallde, men alt, då Kongl. Majit likväl ansett Revisionens erindran i denna del, såsom åsyftande en säkrare controlls vinnande, förtjena uppmärksamhet, Kongl. Majit af sådan anledning velat förordna, att vid framdeles inträffande byggnadsarbeten, sorn på Entreprenade genom Committerades föranstaltande verkställdes, besigtningar, efter af Committerade hos ÖfverlntendentsEmbetet tillgörande anmälan, borde förrättas, genom nämnde Emheles försorg, och desse besigtningar alltid föregå utbetalningen af Entreprenadsummans sista fjerdedel; samt 86
Rikets Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 78. 25 Rikets Ständer anhöllo fördenskull i underdånig skrifvelse den 22 Februari 1845 (N:o 117), att allmän kungörelse om den sålunda fastställda preskriptionstiden måtte under samma års lopp varda af Kongl. Maj:t i nåder utfärdad. Dock har denna kungörelse, enligt hvad revisorerne anmält, icke utkommit, af hvilken orsak ifrågavarande skuldposter, oaktadt den för densamma af Rikets Ständer utsatta preskriptionstid, måste fortfarande i Riksgäldskontorets räkenskaper balanseras. Vid sådant förhållande och enär under den sedan sista riksdag förflutna tid någon samma skulder rörande obligation eller annan handling icke blifvit till Riksgäldskontoret ingifven eller derstädes företedd, Utskottet anser sig, på det att meranämnde skuldposter omsider må kunna ur räkenskaperne afföras, böra hemställa, att, i likhet med hvad vid sednaste riksdag beslöts, Rikets Ständer måtte bestämma slutet af nästkommande år 1849 såsom den tidpunkt, hvarförinnan innehafvare af ofvanberörde obligationer samt de under depositionsskulderna inbegripna assignationer och attester, äfvensom egarne af öfrige dertill hörande summor böra, vid förlust af all rätt till betalning, för liqvids erhållande, samma obligationer, assignationer och attester, jemte andra fordringsbevis, till Riksgäldskontoret inlemna, samt att Rikets Ständer äfvenledes, under åberopande af omförmälde underdåniga skrifvelse, måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes, under loppet af innevarande år, om den sålunda fastställde preskriptionstiden låta utfärda allmän kungörelse, med uppgift derjemte å ifrågavarande obligationers nummer och förfallotid samt depositionsskuldernas beskaffenhet och belopp, enligt den häröfver i åberopade underdåniga skrifvelse intagna förteckning. 47:o. Angående den för fullföljden af Baumanska kr onofor äring smålet verkställde deposition.
Frih. von Kraemer, Robert: Inom den ort, hvarest jag bor, är förhållandet sådant, som Hr von Rosen sagt förhållandet vara inom Christianstads län, och jag förenar mig derföre med honom uti anhållan om bifall tili betänk. N:o 12 i denna punkt. Bevilln förordn. innehåller i flera afseenden undantag från allm. stadganden ; och jag vet då icke hvarföre ej undantag skulle kunna få äga rum för de 2:ne allmänt nyttiga inrättn:r, hvilkas bestånd beror derpå. Frih. Ridderstolpe, Fredr., instämde med Frih. von Kraemer. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Bevilln.Utsk. har uti sitt sednare betänk, tillstyrkt, att del uti förra betänk, gjorda undantaget för sparbanker, disconter och fattigcassor mätte uteslutas. Hvad sparbankerna beträffar, så lemnar jag det derhän, emedan, efter hvad jag vill minnas, åtminstone sparbanken i Stockholm måst nedsätta räntan på dess utlånta penningar lill 5 proc., i följd hvaraf de, hvilka der insätta penningar, måste åtnöja sig med 4 procent. Hvad åter diseonterna angår, så är vinsten deraf R. St:s , och det beror således af dem att eftergifva någon del deraf eller ej; och hvad slutligen angår fatligcassorna , så kan man äfven säga, att hvad som brister uti cassans tillgångar måste till - Den 7 Oc t o b c r c. m. skjutas af deni eller den communen, sorn cassan tillhör; men här linnes en allmän inrättning i Stockholm, nemi. Allm. Barnbördshuset, hvats fond måhända kan ställas i cathegori med fattigcassor. Denna inrättning befinner sig likväl uti sämre belägenhet lin andra fattiginrältn:r. Den grundar sig på donerade capital samt afkastningar af huset; men om dessa inkomster icke läcka till , hvilket de icke gjort utan den yttersta förknappning på ändamålets bekostnad; så finnes ingen som bidrager till fyllande af bristen. Stockholms stad gör det ej, och af R. St. har man ej kunnat begära det.
Måhända kunde man invända, att det vore en obillighet emot sednare inteckn.hafvaren och att banken derföre icke borde medgifva sådan transport; men detta är sådant, som alltid beror på vederböra enskilda pröfning, och en sednare inteckn. liafvare äger ingen laglig trygghet der för att banken, blott af välvillig omtanke för hans bästa, skall neka en åtgärd, som den icke är lagligen förbunden att vägra. Frih. Cederström, Jacob: Med den sista värda talaren instämmer jag deruti, att vid en förnyelse af inteckn. naturligtvis äfven räntan efter förskrifningen ånyo intecknas; men jag kan icke instämma i det] af Utsk. framlagda förslag, att det återstående lånet skulle intecknas jemte ränta å primitiva lånebeloppet och lagsöknings-kostnaden, ty sådant lärer icke låta sig göra; hvaremot jag skulle tro, att den förnyade intecknrn bör tagas å återstående capitalet jemte förskrifven ränta. I sjelfva förskrifningen står, att räntan skall erläggas efter det primitiva capitalet, men förmånsrätt får banken dock icke för mera än 3 års ränta, emedan lagen måste gälla lika för bankens som för andras inteckningar. Jag förenar mig med dem, som begärt återremiss af betänk., och skulle tro, att allt vore rättadt, om 392 Den 26 Augusti e. m. emellan orden ”jemte” och 'Vänta” i CJtsk:s förslag infördes ordel ”fö r s k ri fv en.” Hr Ribbing: För att göra saken tydlig, torde det tillåtas mig att taga ett exempel af ett bancolån, som vore beviljadt på 1,000 r:dr, och hvarför således räntan årligen skulle utgöra 60 r:dr. Om nu delta lån genom afbetalning vore förminskadt till roo r;dr, på hvilken summa vanligen icke belöper sig efter 6 proc. mera än 6 r;drs ränta, så ägde banken likväl rättighet alt låta inteckna återstående capital 100 r:dr jemte det primitiva räntebeloppet 60 rldr, att å ri ige n betalas, i n t i I Id ess capitalet försvunne.
Så väl det belopp af Bankens vinst för nästlidet år, hvilket icke erfordras för uppbringande af Capital-öfverskottet eller Grundfonden till 10,000,000 R:dr B:co, som den del af samma vinst för tiden Lill och med slutet af det år, då nästa Riksdag inträffar, hvilken återstår, sedan derifrån afgått möjligen uppkommande Capital-förluster samt alla kostnader och utgifter för myntvärdets upprätthållande och för Bankens förvaltning, m. m. aflemnas till Riksgälds-Contoret, enligt hvarje års bokslut; under följande vilkor och förbehåll. a) att Banken för två tredjedelar af det belopp, som aflemnas till Riksgälds-Contoret, af nämnde Contor undfår dess Obligationer, ouppsägbara å Bankens eller innehafvarens sida, utfärdade på 125, 2öo och 5oo R:dr silfver, samt förskrifne med BancoUtskottets UtlåtandeN:o 4 procent ränta; kommande dock någon ränta livarken att beräknas eller erläggas förr än från och med den lid, då Banco-Fullmägtige, i följd af den tillökning i Bankens sedelstock, som genom förändringar med Privat-Bank-rörelsen kan uppstå, anse nödigt, att, på ett eller annat sätt, använda större eller mindre del af nämnde Obligationer, hvilket hör ske vid jemna halfår, så att ränte-cuponer belalbare hvarje år den sista Juni och sista December må kunna utfärdas för de Obligationer, hvilka afhändas Banken; b) att, i fall berörde Obligationer icke skulle erfordras flir det ändamål, hvartill de blifvit afsedde, desamma må, vid nästa Riksdags början, öfverkorsade och annullerade, till RiksgäldsContoret återställas; samt c) att ifrågavarande aflemnade vinstmedel icke må af RiksgäldsContoret disponeras i laneeller crediv-rörelse eller till uppköp af räntebärande papper, utan anvisas för allmänt nyttiga föremål, antingen genom directa utbetalningar inom det tillgängliga beloppet eller till ränla och amorlissement för Stats-Obligalioner, som till befrämjande af större productiva förelag kunna komma att utgifva. sulra Afdelningen.
De uti Högsta Domstolen och Stats-Rådet förde Protocoll vid granskning af det till berörde Förordning uppgjorde förslag varda jemväl bifogade; Och Kongl. Maj:t förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. CARL JOHAN. G. Nordenstolpei Protocoll öfver ett Justitice-Arende, hållet på Stockholms Slott den 1 Junii 1819, inför Hans Maj:t Konungen uti gemensamt Svenskt och Norrskt StatsRäd. I Närvaro af: Justitice Stats-Ministern , Hans Excellens Herr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Arenderna Hans Excellens, Herr Grefve von Engeström. Norrske Stats-Ministern, Hans Excellens Herr Anker. Proposition om personers anhållande m. m. 685 Svenske Stats-Råderne, Deras Excellenser: Herr Grefve Fleming. Herr Grefve Lagerbring. Hof-Cancelleren , Hans Excellens, Herr Grefve af Wetterstedt. Stats-Rådet, Herr Grefve Mörner. Norrske Stats-Råderne: Sommerhjelm. Motzfeldt. Sedan Förslag blifvit uppgjordt till Kongl.'