Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A.llm.Besv,o,Oec,-Utsk.Bet.UiG, vilkoren för närings ines utöfvande, en grundsatts, som synes strida emot den ofta antydda liberalismen, och som absolut skall omintetgöra alla andra bemödanden att vilja befordra narin, garnes förkofran, borde måhända varna mig ifrån försöket att vidare yttra mig i ämnet; men då de sammansatta Utskotten, emot tydliga föreskriften i 8g §• Regeringsformen samt 34 §. Riksdags Ordningen, icke ens velat medgifva Konungen rättigheten att ändra grunden för brännvinsbrännings-riittigheten, sä• som varande alman näring, hörande till Rikets allmänna Hushållning, utan fastmer, genom bestämmandet af en B skattnings-Tabell, lämpad efter Utskottets i vissa fall inskränktare grunder för brännvinsbränningens utöfvande, lågt ett hinder i vägen för Konungen, att i denna del kunna utöfva sin Lagstiftande rätt, ålägger mig Representant-pligten att häremot protestera och att visa vådan utaf ett sådant Rikets Ständers tillegnande åt sig af den Oeconomiska Lagstiftningen. Alla tiders erfarenhet har bevittnat, huru gerna det enskilda interesset vill inkräkta på det allmännas och andra Medborgares bekostnad. Detta begär att vinna enskilda fördelar skall alltid öka sig i den mon den interesserade Personalen har egen magt att bestämma gränsen för egen och andras verkningsrätt. Exemplet ligger nära för handen. Följden häraf skall blifva; att det allmänna bästa blifver ett under. Bihl .Bev-‘, Lag. s. Allm. Besv.o.Oec,- Uisk Bet.N. lii-43 ordnadt föremål för Representationen; att hvarje näringsidkare tror sig kunna och motverka allt som icke gynnar, eller blott rivaliserar dess yrke ; att partier uppkomma, sorn värfva, hvart och ett för sitt System, och att det orri - vexlande öfvervälde! af det ena och andra partiet skal! hindra all stabilitet för näringarne, samt förvandla våra Riksmöten till en tummelplats för parti-intrigerna.
Simris mening borde i debetsedeln jemväl särskildt utsättas: ))d) bevillningsafgiften för lön eller annan från tjenstebefattning härfluten inkomst »och med sådan befattning förenad fördel; samt ne) bevillningsafgiften för innehafvande pension»; hvaremot momentet c) endast skulle innehålla: »bevillningsafgiften för den skalt»skyldiges inkomst af kapital, näring eller yrke.» Slutligen anhöll Herr Stuart, att de af honom uppgjorda förslag till formulär för löntagares taxeringsuppgift och debetsedel, äfvensom till taxeringslängd öfver inkomstbevillningen samt debiteringslängd måtte hans reservationer bifogas B) Vid förslaget till instruktion för laxeringslörräffningarna. § 8. «. Herr Swarts: »Sista punkten anser jag stå i uppenbar strid med förslaget till sjelfva bevillningsförordningen. Derföre, att tillverkare af bränvin äro underkastade 175 särskildt stadgad tillverkningsafgift, lära de väl lika litet, sorn tillverkare af kort eller utskänkare af bränvin, hvilka äfven hafva sig ålagda särskildt stadgade afgifter, böra undgå att taxeras till bevillning för sin nettoinkomst af rörelsen.» §§21 och 22. I stället för dessa §§, hade Herr Stuart föreslagit och åberopade tre §§ af följande lydelse: »§ 21. »Vid påförandet af bevillning för pension, årligt understöd, lifränta eller nåde»gåfva, få samme persons öfriga inkomster icke tagas i beräkning, utan bör sagda »bevillningsafgifts belopp, såsom icke beroende deraf, särskildt bestämmas.» »§ 22.
Öfvergifver han fartyget när det är i fara, utan att iakttaga hvad § 176 stadgar eller hvad som i öfrigt åligger honom som en god sjöman; dömes till böter från och med femtio till och med tvåhundra riksdaler eller till fängelse från och med en månad till och med ett år. Yisar någon försumlighet eller motvilja vid oly8kstillta.llet eller vid bergningcn, vare han förlustig inneståendo hyra, till en del eller helt och hållet, efter omständigheterna. § 294. Rymmer sjöman ur tjensten, straffes med fängelse från och med en månad till och med sex månader och vare sin innestående hyra förlustig. Förekomma mildrande omständigheter eller vänder rymmaren frivilligt tillbaka, straffes med böter från och med fem till och med femtio riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med fyra månader. § 295. Förer sjöman utan befälhafvarens tillstånd varor ombord, straffes med böter från och med fem till och med tvåhundra riksdaler. § 296. Begår sjöman dråp å befälhafvare eller gör han eljest å honom uppsåtlig misshandel, eller förolämpar honom med smädeligt yttrande, hotelse eller missfirmelig gerning, straffes efter allmän lag såsom vore brottet emot husbonde föröfvadt. § 297. Sätter sig sjöman upp och vägrar befälhafvare lydnad, straffes med böter från och med tio till och med femhundra riksdaler eller med fängelse från och med en månad till och med sex månader, eller, der omständigheterna synnerligen försvårande äro, med straffarbete från och med två måDader till och med ett år. Vägras styrman lydnad, då han icke i befälhafvarcs ställe är, vare straffet böter från och med fern till och med femhundra riksdaler eller fängelse från och med en månad till och med sex månader. Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 164. § 298. Sätter sig sjöfolk, efter inbördes rådslag, tillsammans och vägrar befälhafvaren lydnad; då dömes hvar och en af de brottslige till straffarbete från ocb med två till och med sex år; dock må, der omständigheterna äro synnerligen mildrande, straffet kunna till sex månaders straffarbete nedsättas.
Men då skulle exemplaren utsändas genom Riddarhuskansliet, som skulle anmoda pastorsembetena att utlåna exemplaren åt allmänheten, sedan den genom deras försorg blifvit underrättad om bokens befintlighet, och i så fall blefve nödigt att tillskrifva hvarenda pastor, ty annars visste han ju icke hvad han skulle göra med boken, såvida han icke sett R. o. Ad:ns protokoll öfver denna diskussion. Denna expedition blef ett icke obetydligt göromål för Riddarh.-Kansliet, som måste af Riddarh.-kassan betalas, och sålunda dess utgifter för denna sak än vidare ökas; och tror jag att hela saken icke lörtjenar så mycken möda och kostnad. Detta allt är dock biskal för utdelningens afstyrkande; mitt hufvudskål är och blir, att då af diskussionen icke kan, efter mitt förmenande, utgå annat än att den nya represeritations-ordningen är behäftad med ganska stora och väsendtliga fel och brister, det icke är i något hänseende nyttigt att detta kommer till folkets kännedom, sedan densamma nu blifvit vår Grundlag, hvarföre jag icke heller kan förstå hvad motionären med detta sitt förslag åsyftat. Det är på riksdagen felen böra anmärkas och söka afhjelpas, men icke bör man ingjuta hos den stora, i dessa ämnen okunniga befolkningen, att vi fått en ganska dålig och bristfällig Grundlag. På dessa skäl vågar jag vördsamt anhålla att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. att min reservation, och icke Utsk:ts Betänk., måtte af R. o. Ad. antagas. H. II. 4 50 Den 5 Januari. Gr. Mörner, Garl Göran: Den siste värde talaren har frågat hvad motionären menade med sin framställning. Detta tror jag mig hafva i sjelfva motionen framställt, och af Utsk:ts Betänk, synes äfven att Utsk:t uppfattat detta och derföre redogjort, hvarföre jag ock till Utsk:t får hembära min tacksägelse. Jag tror verkeligen att frågan är af större betydelse än den värde talaren föreställt sig, ty han har endast sett den ur merkantil synpunkt, och blott fästat sig vid de 700 rdr, företaget skulle kosta.
I anledning af Frig herre Staél von Holsteins anhållan om en påminnelse till Statsoch OeconöoroeUtskottert om skyndsam pröfning af frågan, angående TullVerkets Organisation , forde jag få tillkännagifva , att detta Mål uti StatsUtskottets Inkomst-afdelning redan till handläggning förevarit, samt efter en eller tväune Sess oner lä^ rer blifva slutel gen i Afdelningen afgiordt. Ridd. 0. Ad. Prut. Den 19 Martti. Friherre Stael von Holstein yttrade, det han, efter den nu ineddelta upplysning, angående det skick, hvari frågan om TullVerkets organisation sig för närvarande befinner, afstod från vidare fullföljd af sin begäran om påminnelse till Statsoch OeconomiasUtskotten, Upplästes och lades på bordet följande från Allmänna Besvärs . och OeconomiaeUtskottet den 25. sistledne Februarii allåine Be* tänkanden: 1:0 I anledning af Hans Excellence, Herr Grefve Lars von Engeströms Motion , om en fristad för sådana Personer, hvilka mindre af elakhet, än af tillfälliga omständigheter förlorat medmänniskors agtning ; deruti Utskottet hi mställt , att enär Kongl. Maj:t genom Nådig Proposition föreslagit inrättande af Coryectionshus : Wadstena och Borgholm, samt det vore att förmoda, det ettdera af dessa, eller måhända bägge, varda så organiserade, så att de kunna blifva svarande mot det ändamål Hans Excellence Herr Grefve von Engeström fiamställt } ansåge Utskottet Resultater* ne af nyssnämnde anstalter böra afbidas, innan. några nya vidtagas ; dock hafva tvänne af Utskottets Ledamöter, Herrar Prostarne Rabe och Kolmodin , i denna fråga varit af skiljagnga meningar, samt tillstyrkt bifall å den gjorda Motionen. 2:0
Om under tiden någon synnerlig fördel, eljer annat skäl, skulle föranleda skepparen alt ingå med den danska bränvinslaslen, (t. ex. till Götheborg, dit förpassningen primitivt varit stäld) så går han dil in, med sina lagliga, bibehållna dokumenter; men är då naturligtvis i saknad af den försegling å fastagerne, som förpassningen innehåller. Denna försegling å kärlen säges då vara förlorad i storm och sjögång under resan. Tullkammaren har då ingen annan utväg att använda emot sådant bedrägeri, än att, med afseende på 25:te §:n i gällande förpassningsstadga, inkalla skeppare och besättning lill edgång inför stadens Rådhusrätt, för att derigenom vinna edelig bekräftelse på det föregifna förhållandet. Det torde ej behöfva erinras om bränvinssmuglares ringa afseende på en falsk ed, om dermed kan vinnas befrielse för en hel bränvins-last, äfvensom från böter och allt ansvar. Rättigheten all, på sätt äfven Nederlagsförordnm i dess 18:de § tillåter smuglare, värja sig med ed, förutsätter helt annan moralisk beskaffenhet, än hos dem slår att finna, och tarfvar 38 Pen 16 September f. m. derföre ändring i beslämmelserne: Troligen blir icke något bättre utbyte af korrektiv alt föreskrifva, än all, likasom förut är nämnd! i afseende på strandvrak af spirituosa, äfvenledes hänvisa lill nederlag och re-export alla bränvinsfastager, som sakna den behöriga förseglingen. 2:o. Sedan jag nu tror mig tillräckligen hafva ådagalagt, att, i följd af gamla och nyblifna förhållanden, det blir nu af nöden, mera än någonsin, att skärpa föreskriflerne, till hinders för insntugling af spirituosa, så anser jag mig böra ytterligare nämna åtskilliga ställen i Tullförfattniogarne, som, i sammanhang härmed, torde böra komma i betraktande, nemi.: Den gällande Sjölagen (se Flintbergs anmärknn) rör:de strandvrak och dess försäljning m. ro., jemte bestämmelserne ali K.
En märklig inkonseqvens hos lagstiftaren ansåg motionären förefinnas deri, alt vid sidan af detta band å qvinnan, äfven sedan hon uppnått den i lag bestämda ålder för äktenskaps ingående, den till man-vexta år hunne ynglingen gjorts så fri uti ifrågavarande hänseende, att han deri icke behöfde lyda ens fader eller moder. Denna sistnämnda princip vore ock, enligt motionärens tanke, fullt riktig. Under förutsättning alt man för en motsatt åsigt ville hemta stöd af det fjerde budordet, anmärkte motionären, att hvarken ordalydelsen eller rätta förståndet af detta bud innefattade bestämmande af något lydnadsförhållande för fullvexla personer till fader eller moder, utan att det endast hette att man skulle hedra dem. Lydnaden borde eljest utsträckas till ålderdomens yttersta gräns. Än mindre ställdes qvinnan af detta budord i något lydnadsförhållande till sambroder, halfbroder, faderbroder, moderbroder eller någon af de öfrige såsom giftoman i vår lag uppräknade anförvandler. Motionären hemställde derföre, att »giftomannarätten måtte, genom upphäfvande af ofvannämnda lagrum, upphöra samt qvinnan förklaras fri att vara sin egen giftoman.» Detta memorial har blifvit till Lag-Utskottet remitteradt jemte de yttranden, hvartill detsamma inom Högloft. Ridderskapet och Adeln gifvit anledning; och får G Lag-Utskottets Betänkande M 15. Utskottet nu, efter tagen kännedom jemväl af dessa yttranden, sitt utlåtande i ämnet afgifva. Den fråga, som sålunda påkallat uppmärksamhet, är ett bland de vigtigaste föremål för lagstiftarens pröfning. Den rörer nemligen familjens rätt, — familjens, det första vilkoret för hela samhällets bestånd, jordmånen, jivarutur samhällets finaste rotter hemta sin näring. Hvarje rubbning i denna rätt kan hafva betydelsefulla följder, — och kan innebära frön till omgestaltning af alla samfundsförhållanden. Här, om någonsin, är traditionen en magt: här, om någonsin, är folkets från fadren ärfda föreställningssätt den högsta lagstiftaren.
Jag skall sedan endast fästa uppmärksamheten på, huru en sådan lag bör ställas. Man behöfver endast tre §§, och de så enkla, att vi icke inveckla oss i något, som kan leda till afseende på prasrogativer eller detailfrågor. Jag anhåller om proposition till afslag å lagen, Herr Ribbing.' Sedan den ledamot, hvilken först framställt den mening, att ifrågavarande lag ej bör stiftas, sagt sig 1111 ej vara envis i denna punkt, vill jag ej derom yttra mig. Om man gör rätt, då man reglerar myntet, vet jag ej hvad skadligt inflytande det kan hafva, att man bestämmer att, vid ett gifvet äfventyr, handla ärligt. Då man framställt den frågan, hvarföre realisationens vänner aro emot denna lag, får jag Den i3 Januari i f. m. 91 lasta uppmärksamheten derpå, att detta alen ganska naturlig följd deraf, att myntet, om lagen antages, ej kan stiga öfver enviss punkt, ej kan förbättras. Friherre Cederström: Jag kan ej afstå från att få votering derom, huruvida någon sådan lag, som den ifrågavarande, skall stiftas. Jag yrkar elen proposition, att ingen sådan lag skall äga runi, men att allt hvad Rikets Ständer i afseende på Banken bestämma, skall, i enlighet med 72 §. RegeringsFormen, uti Bancölnstructionen införas. Herr Cederschjöld: En Talare har sökt göra reda för orsaken, hvarföre man är emot den ifrågavarande lagen, och har hämtat sina slutsatser från det enskilta intresset. Jag får vördsamt beklaga den värde Ledamoten, sorn ej begriper, att någon kan handla utan i följd af eget intresse, Friherre Kantzou, Johan Albertf före-' nade sig med Herr Cederschjöld. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet oell Adeln ansåg, att en lag för Rikets Ständers Bauk, hvars innehåll sedermera kommer att. bestämmas, borde upprättas, Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström hegärde votering, I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken framställde följande voterings-proposilion:
Måhända hafva derföre de astronomiska studierne i Lund nu tilldragit sig någon uppmärksam bot; och således äfven detta kanske kunde anföras såsom ett skäl, hvarföre man icke borde låta en vettenskaplig institution, som förefunnits redan under föregående århundrade dö bort under det innevarande, som annars utmärker sig genom att befordra de praktiska vetenskapernas framsteg. På grund af hvad jag anfört vågar jag vördsamt anhålla: att Pikets Ständer täcktes till en ny observatorii-byggnad i Lund anvisa för en gång en summa af 45,000 R:dr B.mt. Då det icke varit mig möjligt att nu bifoga de kostnadsförslag och ritningar, som åtföljde Konsistorii framställning, utber jag mig att framdeles dermed få inkomma till Högloft. Stats-Utskottet, dit jag vågar vördsamt anhålla att denna motion varder remitterad. Stockholm don 22 November 1862. J. G-. Agardh. 102 Motioner i Preste-Ståndet 1862. Af Doktor C. F. Björkman: Om de till Komministrars och Ka pellpredikanters aflöning anslagne hemmans och lägenheters befrielse från ränta aeh kronotionde, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 22 Augusti 1857. Uti underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t den 22 Augusti 1S57 uttalade Rikets Ständer, att de nied kännedom, hurusom det lägre Presterskapet åtnjuter i allmänhet ringa och otillräckliga löneinkomster, ansett Statsverkets uppoffring genom afståendet af all ränta och kronotionde från Komministrars och Kapellpredikanters aflöningshemman ej vara af någon betydenhet i förhållande till det vigtiga ändamål, som derigenom skulle befordras, nemligen en mera betryggad ställning för en stor del af religionslärarne inom riket.
BorgareStåndet; rörande tryckningen af RiksStåndens Protocoll vid innevarande Riksdag, och Bihanget dertill, försäljningspriset samt de medel, utaf hvilka tryckningskostnaderne skola bestridas* (Rgs-4.) jHögvördige PresteStåndet tiar, med tillkännagifvande af dess fattade deslut, att så väl Ståndets egna Protocoll vid innevarande Riksdag* som Bihanget till samtlige RiksStåndens Protocoll, genom vederbörandes försorg skulle till trycket befordras, med samma Vilkor, i afseende på upplagornes storlek och försäljningspris m. m., som vid sistlidne Riksdag fastställdes, uppdragit åt Utskottet att inkomma med förslag till tryckningskostnadernes bestridande af de medel, hvilka till Riksdags-utgifterne anslås. Äfvenledes har Yällofl. BorgareStåndet genom ProfocollsUtdrag af d. 24 s‘stf Nov. tillkännagifvit, att Ståndet beslutit tryckning af dess egna Protocoll till en upplaga af 200 exemplar samt för öfrigt instämt uti Högv. Presteståndets ofvanberörde beslut, angående upplagans storlek af Bihanget till RiksStåndens Pro - 6 2 Stats-Utskottets tocoll, försäljningspriset å Protocollet oell Bihanget, samt remiss till Utskottet för uppgörande af förslag til! tryckningskostnadens bestridande. Beträffande frågan om de medel, utaf hvilka tryck - ningskostnaderne skola bestridas, så, enär, enligt Utskottets. af R. St:r gillade Betänkande JNT:o 2, alla Riksdags-utgifterne skola bestridas af RiksgäldsContoret, komma ock i följd häraf de ifrågavarande trycknings-kostnaderne att derifiån utgå. För öfrigt och hvad angår försäljningspriset å RiksStåndens Protocoll samt Bihanget dertill, så hemställer Utskottet, att det samma bestämmes till lika belopp, som vid sisth Riksdag fastställdes, eller En Skilling Banco för hvarje ark.
För min del anser jäg således, att jemväl det nu framlagda förslaget hör förkastas, llr Nils Tersmeden, med hvilken jag i denna fråga i det närmaste delar åsigler och tänkesätt, har ansett att R. o. Ad. borde lägga förslaget till handlingarne, såsom varande fullkomligt identiskt med K. M:s Propos. ang:de hvilken R. o. Ad. redan fattat beslut. Jag anser likväl denna mening, ehuru ej utan föranledning af begge förslagens innehåll, dock, i anseende till ordalydelsens skiljaktighet, icke äga tillräcklig grund, och anhåller derföre, och såsom ofvan är sagdt, nu hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på afslag af förslaget. IIr Tersmeden förordade, i sammanhang med LagUtskis-förslagets läggande till handlingarne, ett antagande af det i Domprosten Brings reservation framstälda förslag. Jag har icke hört någon biträda denna mening; jag har ingenting emot dess antagande, helst den i alla fall säkerligen har företräde framför LagUtskrs i 10 § framställda förslag. Slutligen anser jag Gr. Sparre hafva något för skarpt fördömt proselvtmakeriet, i jemförelse med den fullkomliga ansvarighet, han vill tillskynda lättsinnigheten att affalla från sin tro och antaga en villfarande. Jag anser åtminstone skillnaden ej vara så betydlig, som Hr Gr:n sett den. Gr. Liljencrantz: Om jag nu upträder för alt förorda antagande af LagUtsk:s Betänk., så gör jag det visserligen icke derföre att jag anser det sakna alla brister, ty sådana kunna visst anmärkas och exempelvis vill jag nämna 5:te och lO:de §§, utan jag gör det derföre att detta Betänk, uttalar en stor och vigtig grundsanning, hvilket härvid är hufvudsaken. Jag har i dag likasom ofta tillförene med bedröfvelse hört en talare, för hvars person jag i öfrigt hyser den största högaktning, upträda med vanlig häftighet mot hvarje förändring uti ifrågavrde hänseende, der just lagstiftningen är af den ömtåligaste beskaffenhet.
Härvid måste jag dock vidgå min ringa kännedom och erfarenhet i ämnet, för att, som jag önskade, kunna framställa ett Betänkande, sådant jag, efter här framställde grunder, ville till våra Principaler aflemna. I sjelfva saken torde jag begå misstag. Jag stärkes i denna farhåga af flere upplyste och agtningsvärde medlemmars motsatta meningar, dem jag desto mera respecterar, som de, bestämdt uttalade, öfvertyga och leda till upptäckande af förvillelser. Då jag fördenskull icke tilltror mig kunna uppgöra något förslag, värdigt att i detta ämne underställas Eiksens Ständer, utbeder jag mig blott att i korthet få framställa grunderna, på hvilket, i min tanka, ett sådant borde byggas. Jag anser Banquen böra offentliggöras. Det är ett publikt Verk, der hvarje Statens medlem är eller kan blifva fordrings-egare. Alla medborgare hafva då äfven rättighet att känna hvad alla tillhörer. Det enda fall, då en sådan rättighet med något skäl kunde förväg, ras, vore då Banquen ä vista infriade sina reverser; ehuru, efter min öfvertygelse, äfven i denna händelse Banquens offentlighet vore både rättvis och nyttig. Nu deremot, då en sådan inlösning på lång tid icke egt rum och på lång tid ej kan påtänkas, synes mig ett förnekande af denna offentlighet vara både en orättvisa emot fordrings-egare och ett förderf Banco-Utskottets Betänkanden. 175 för Banquens eget förtroende. Det är väl eu ibland de besynnerligaste motsägelser i vår liberalt constitutionella Stats-författning, att, då alla publika åtgärder, från de minsta till de största, ända till Regentens hemligaste rådslag, ligga öppna lör den allmänna granskningen och kunna komma till den ringaste medborgares kännedom, skall det likväl vara honom förmenadt att kunna utröna, hvad hans ärligt förvärfvade Tolfskilling betyder, och hvilka tillgångar motsvara de anvisningar, som honom lemnäs för hans arbete. Sanning och öppenhet föder förtroende och afböjer ränkorna. Farhågan för deraf ökade vinglerier är inbillad. Bedrägeriet kommer icke fort, der allting är öppet.
— D e entusiastiska applåder, som ljödo efter konsertens slut, och som gång på gång framkallade sällskapets ovanligt nitiske och skicklige dirigent hr Hallen, hvilken ock fick mottaga en lagerkrans, inneburo oförtydbart på en gång ett hjärtligt tack för hvad sällskapet och orkestern under hr H:s utmärkta ledning uträttat under det gångna arbetsåret samt en uppriktig önskan om förnyad samverkan till ett kommande spelar. Ett godt arbete är tack värdt, och här har arbetet varit mycket godt och af stor betydelse för hufvudstadens musiklif. Matiné gifves om lördag å Vasateatern af fru Cederberg och fröken Magnusson samt på söndag af fru Hjortberg och fröken Ekström — allesammans hö- rande till Vasateaterns mera framstående kvinliga artister. Helt säkert skall publiken ej försumma tillfället att så här vid spelårets slut få säga farväl åt de värderade sujetterna. Loretos madonna. En skildring från Italien. För Idun af Riitta 2j &gt;inff8. (Forts.) isserligen var den mycket vacklande, denna tro, som världslifvet, den jordiska lyckan och umgänget med hans reformerta hustru hade betydligt rubbat, men nu, då Bertarelli kände sig förkrossad under motgången, framstod den i hans barndom tillbedda plötsligt för honom såsom en förmedlande länk emellan människan och den Gud, han genom^ sin likgiltighet måste ha förtörnat. Och Bertarelli läste tidningsartikeln, i hvilken han såg en himlens fingervisning. Där omtalades en grefve X., hvars ende manlige arfvinge var af läkarne lifdömd. Hvarken doktorerna i Paris eller Berlin hade kunnat bota det skrofulösa, med engelska sjukan behäftade barnet. I sin förtviflan vallfärdar då fadern till Loreto. Och se — huru outransakliga äro ej Guds vägar! — när grefven återkommer hem, är gossen bättre; ett fenomen, som af de förvånade läkarne ej kunde förklaras, endast enhälligt konstateras. Barnet är räddadt och skall, om ingenting oförutsedt inträffar, växa upp till en jämförelsevis kraftig och frisk man och vittna om vår Herres godhet att ej ens i våra syndiga dagar tröttna att bevisa människosläktet sin faderliga nåd.