Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men huru verkställa Den 26 Mars e. m. ni detta annorlunda, än att medlen icke vidare få disponeras af ett enskilt Bolag eller dess Direction, utan ställas under den förvaltning, Grundlagarne i allmänhet föreskrifva för Statens medel, det vill säga af Kongl. Maj:t och Dess Embetsmän, samt under den ansvarighet, som Lagarne för allmänna medels handhafvande och redovisning utstaka. Många bestrida sjelfva nyttan af Canalen, och tro densamma i framtiden aldrig kunna äga bestånd. Jag bekänner, att jag icke bar nog sakkännedom, för att härutinnan fatta ett säkert omdöme. Tvärtom har jag alltsedan 180g bibehållit den tanka, att Canalen kunde blifva nyttig för Sverige, och jag har velat beräkna Canalens nytta, icke blott med afseende på den inkomst Canal-afgiften kan lemna, utan förnämligast på den större vinsten för Riket af en ökad production och deraf följande välmåga; men det tror jag mig begripa, att för att komma till ett sådant mål, är det icke nog att skapa ett communicationsmedel. Vid industriella företag ingår visserligen beräkningen af möjligheten till afsättning genom lättare transportmedel; men detta är icke det enda vilkoret för företagets verkställighet. Ett fast myntväsende och kloka ekonomiska författningar torde vara ännu mera oundgängelige, om vi skola hoppas en ökad industri i landet. Pen - 112 Den 26 Mars e. m. ningens värde är den grund, hvarpå allt annat skall hvila. Om man nu så tillgriper Statens tillgångar till Canalens färdigbyggande, att derigenom borttages eller uppskjutes möjligheten att bringa penningeväsendet i ett ordnadt skick, så har man äfven aflägsnat tidpunkten för en ökad industri, och när Canalen blir färdig, är landet ännu i vanmakt, och verket kan ej underhållas utan råkar i förfall, i stället att om penningeväsendet först ställes till rätta, vi nog sedan kunna mägta med Canalen. Det är denna stora sanning, som jag tror, att man från början bordt betänka, och man hade derföre gjort klokast, att inskränka arbetet så, att icke en bankrutt uppstått.
Medan Riksförsamlingen samlad är att beslut fatta eller val förrätta, i något af uti föregående § emförmalda fal1, må ej främmande sändebud eller deras medfölje å riksdagsorten sig uppehålla, utan varde annan, minst tio mil derifrån belägen, vistelseort dem anvisad; och må de ej återkomma, ej heller utländska sändebud i landet inlåtas, förr än Riksförsamlingen om riksstyrelsen förordnat, Förmyndare utsett eller Thronföljare valt, och styrelsen blifvit »f den nye Konungen, de utsedde Förmyndarne eller den tillförordnade Regeringen emottagen. § 140. Val till Juslitie-ombudsman skall anställas vid hvar tredje lagtima riksdag af Riksförsamlingen samfäldt; och vare den vald, som, på sätt 147 § föreskrifver, mer än hälften af de afgifna rösterna erhållit. Vid samma tillfälle, eller sednast på nästa helgfria dag derefter, utses på enahanda sått en man alt Justitie-ombudsmanndn efterträda, ifall han inom tre år skulle med döden afgå. I den händelse, att Justitie-ombudsman vid samma riksdag, han vald blifvit, det erhållna förtroendet sig afsäger eller med döden afgår, insätta Riksförsamlingen genast i embetet den man, som till hans efterträdare utsedd blifvit. Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 7. 31 Skulle Justitie-ombudsmannens utsedde efterträdare, under påstående riksdag, sig det erhållna förtroendet afsäga, eller i Justitie-ombudsmans-embetet insättas, eller med döden afgå, välje då Riksförsamlingen, på ofvan stadgade sätt, en behörig man i hans ställe. Infräffar något af dessa fall emellan riksdagarne, utse Riksförsamlingens fullmäktige i Riksbanken och Riksgäldskontoret en man att embetet förvalta, intilldess Riksförsamlingen nästa gång sammanträder. § 141. Till ledamöter i den Tryckfrihets-kommitté, om hvars åliggande i Tryckfrir, hetslagen stadgas, och i hvilken justite-ombudsmannen är ordförande, välje Iliksförsamlinr. gen samfäldt vid hvarje lagtima riksdag sex lör kunskaper och lärdom kände män, på det satt, att först två lagfarne utses och sedan fyra andra, utan afseende på sådan kunskap.
Emot billighet är det stridande, att ej löna den, som för sta. tens bästa skall npoffra sin tid, med dagelig och trä. gen tjenstgöring, sa att han har en tarfwelig samt efter embetet paflande och anständig inkomst; men rakt stridande emot simda förnuftet är det, att in, rätta lönewilkoren för de Embetsmän, som äga sa till sägandeö, medborgares wälfärd i sine händer, jag menar Domare, salunda, att om de äga sam, wete och läka hederslagen bli sin Ledsagare, upcfsras de ät armodet och eländet. Desi redlige und» Den z Iimii. 49 r wiker akt genom behofwet säktaS i frestelse och wäljer hälldre nägot annar mindre inxratL vitcc Zenus, dä deremot den samwerslöse nied begärlighet emotrager en systa, den man wäl icke enligt lagen, men eller mana och nn mera längligt bruk kan stköia, som man behagar, och ber öppet tillfälle gifwcs, ait icke endast, hafwa en rundelig utkomst, utan sifweu samla förmögenhet, derigenom» att man ka, ger, jrpts lagen och Koungens bud, de rikes guld för ait förtrycka enkan med de fadcrlöse. Ma jn? gen rättskaffens Domare sinna sig särad af hwad jag här yttrat, manga sädane finnas pch agrningen de förtjena är sä mycket större, som tidsens sedy» fördärf, gjort, att dä allmänna föraktet af den orätt» wise med en spotsk arryganre, föredrages och fruktan för straff, aldeles sörswunnit sedan ber kommit ur bruk ar göra gial, sä synes det sä mycket klarare, art det blott, är äran och samwelet, som styrsr den redljges handlingar.
Om än Menniskans oumgängeliga behof och alla näringars grund, skulle öfverlemnas åt den enskilda handelns omvårdnad, så må åtminstone den oumbärligaste andelen af de förre icke dragas undan Statens vård, och den Statsoch Banco-Utskottens Utlåtanden, xcr närvarande tidens tecken betraktas, då Öfvergång måste i alla hänseenden beredas från föråldrade till nya former för nästan all mensklig rörelse. Man skall sålunda nogsamt betänka, t. ex. att Magazins-inrättningen icke kan brådstört uppliäfvas, utan att genom någon öfvergångsform ersättas, bestämbar till följe af de allmänna grunder i Stats-oeconomiskt hänseende, som Rikets Ständer fatta, tillika med hänsigt till spannemåls-handeins närvarande beskaffenhet i Riket, och den vana, som Nationen gjort sig af Styrelsens inverkan. Utan någon försäkran om tillgång på den, för nälingames bestånd oumgnngeliga vara , arbetarens föda, hvilar Näringsidkaren icke med trygghet vid sitt yrke, näringarne fortgå ej med den sjelfegande kraft, sorn ensam förmår utveckla deras blomstrande tillstånd. Tvång att sälja emot Conjuncturen, vanpris, föder lättja hos arbetaren, sorn bibehåller legoprisprne, emedan de ej nedsättas, förr än Spännemålls-producenten för nöd skull, ej kan betala den legde arbets-kraften. Brist på födoämnet deremot verkar samma arbetares nöd och uselhet, enär näringarnes idkare icke förmå syselsätta dem. Då Spannemåls-Iager icke uppstå, verkar den goria skördens öfverflöd nödsalu, till erhållande af nödigt belopp pengar, rörelse-medel, och vanpris; vanpriset verkar slöseri af säd, t. ex. att den oklokt användes åt kreaturen, så väl hos Egendomsegaren, som arbetaren; trien derjemte betryck hos den förre, och lättja hos den sednare. xcii Statsoell Banco-Utskottens UtlStanderts Missväxt åter,’ som ej mildras af spannemåls^, lager, verkar brist hos producenten, och nöd hos arbetaren, hvars arbete då icke förslår att betacka behofverne.
D e t gafs dock äfven stunder för mig, då denna ifver släcktes o c h jag helt o c h hållet gick upp i den sorgbundenhet, som väl flertalet någon gång i sitt lif fått känna — hvilken funnit sitt uttryck i ett ädelt skaldehjärtas liksom framsnyftade bekännelse: » I can not feel for others woe, I dare not dream my own. » E n afledare för disharmonien i mitt sinne bereddes mig också, o c h detta på tillrådan af S. själf, genom att i svensk dräkt kläda flere af mina älsklingsskalders gems of poetry, däribland Longfellow ' s Sång till lifvet (» T e l l me not, in mournful n u m b e r s », o. s. v.) Resignation m. fl. Bland hvilka öfversättningar några sedermera tillvunno sig bibliotekarien Ii. Bergströms synnerliga bifall samt, när de utkommit på trycket i mina A c k o r d e r, jämte några bland dessa med hans vanliga älskvärdhet o c h sakkännedom recenserades i P. o. I. T. Efter hand framträdde nu min gryende författarelust allt mera positiv, allt mera bestämd. O c h följden häraf uteblef ej heller. Jag kunde visserligen ännu då o c h då känna mig obeskrifligt nedstämd till m o d s, men på samma gång uppreste sig min naturliga stolthet m o t livad jag i vissa stunder vågade betrakta som en trångbröstad småaktighets skrankor eller föråldrade fördomar. J a g kände att detta var skrankor, som, o m d e. ej öfversprunges, skulle komma att verka allvarsamt hämmande i ett som allt. Jag lyssnade till de toner, vännen själf framtrollat, men nu ville nedtysta. Det förekom mig också, som om jag en dag skulle bli förelagd — » uppgifter », plikter, med hvilka jag ej skulle kunna dagtinga, om de o c k vore stridande m o t hans känsla, tycke o c h önskningar. Skaldisk frihet hade j u redan blifvit satt i fråga. Likväl är det j u för oss alla en nödvändighet att veta, att det finns en varelse, som älskar oss.
Ståndet ogillade hvad Utskottet,angående Mätares, Packares, Vindragare», Unn , Hamp-, Tjäru* och Brädvräkare», Packhusoch Vågkarlars beskattning, föreslagit, hvaremot Ståndet, som ansåg desse icke vara i bättre vilkor än arbetskarlar i Städerne, fann de förra böra lika med de senare taxeras; och skulle de öfrige Biks.Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut med Borgare-Ståndet sig förena, Pag. 26; §. 85, Ståndet antog redactionen af denna pa» ragraph enligt Utlåtandet N'o 66, med uteslutande af följande ord : ”utan afseende derpå, antingen de tillhöra land eller stad;’’ hvilket beslut grundades derå, att Ståndet ansåg det hafva varit så mycket mera olämpligt, att Bevillnings-Utskottet ingått i bestämmelse af rotefrihets-afgift för Städerna, som städerna nu mera icke ega någon jord, hvilken ej är med båtsmanshåll betungad, sedan den del deraf, som förut icke varit roterad, blifvit, i följd af Pikets Ständers vid 1810 års Riksdag fattade beslut, årrBii med extra rotering belagd, för hvilken rote» ring, i öfverensstämmelse med nämnde be' q2 Prot-'Utdrag den 8 februarii 1830. slut, och i enlighet med hvad Kongl. Majst uti Nådig Resolution den 17 Juni 1818 för staden Hudiksvall förklarat, rotefrihets afgift icke bör erläggas; hvartill kommer, att frågan om båtsmanshållet emellan Städerna vid denna Riksdag blifvit remitterad till vederbörliga Utskotts handläggning, och för närvarande beror på Konungs och Ständers profning; och skulle de öfrige Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att i detta beslut med Borgare-Ståndet instämma. Ståndet ansåg
), men måste för öfrigt nöja sig med att tillönska honom en snar och grundlig omvändelse till hvad man behagade kalla “ de rätta formerna “ för en poetisk begåfning. Men all denna klagan har nu ingenting förmått uträtta för att hejda tiden i dess gång, och alstren af den nya litera-turen stå lika fullt qvar såsom lika många talande intyg Ur dagens krönika. 5om den rörelse, hvilken just då började att gifva sig till känna i vår literatur. Lika som för att göra saken än mera betänklig för den gamla slentrianens anhängare, fann också denna rörelse ett annat, och kanske sitt märkligaste uttryck just vid samma tid. Det var den dag samma i många af-seenden för vår literatur helt visst mycket märkliga år 1879, då den gamla riktningens ifrigaste nu lefvande stridsman tillsammans med en annan vitter auktoritet för första gången besteg den akademiska estraden. Det var den 20 december nämda år och Svenska akademien firade som vanligt sin högtidsdag på stora börssalen, som den gången var om möjligt mera än vanligt vid dylika tillfallen fyld af en elegant och nyfiket väntande publik, som svettades i värmen från gaskronorna för att få bevitna huru två redan hvar på sitt sätt populära namn inskrefvos i de odödliga snillenas ättebok. På direktörssto-len såg man den fina profilen af “ Den siste Atenarens “ skald, kringfluten af ljus och från alla sidor omgifven af ett haf af strålande toaletter. Spänningen var tydligen högt uppdrifven, då omedelbart efter direktörstalets slut tjenst-förrättande sekreteraren införde den förste recipienten. Det var professor Nyblom. Med raska och spänstiga steg beträdde han estraden och tog efter en vördsam bugning för den kungliga familjen genast i tu med sin skildring af den naturvetenskapernas vördade Nestor, hvars plats han hade att fylla i denna församling. Utan några föregående långa omsvep kastar sig-hr Nyblom straxt in medias res.
Utan att göra anspräk pä »vältalighet hoppas jag att hwad jag nu anför stall ursägtas af min afsigt. Ett resultat är här icke möjligt, utan föregängen öfwerens kommclsc mellan Ständen om mcthoden för denna Riksdags - Ordnings antagande. Jag får derföre föreflä att en Deputation till de andre Ständen genast mätte afsändas, hwilken pä Ridderstapet och AdelnS wägnar framförde det förslag, att wid afgbrandet af Riksdags - Ordningens särskilda de hwilka af alla Ständen lika, med eller utan förändringar, antagas, blifwa genast ansedde säsom gällande, men att, om nägre ZZ pä olika sätt af särskilda Ständ beslutas, ste derwid gjorda anmärkningar och ändringar blifwa ^>tjll afgörande wid nästa Riksdag hwilande. Pä detta sätt syncS mig att wi kunna komma till ett flut, och att Riksens Ständers rätt är fullt bewarad. Herr Greswen och Landt-Marsk a l k e n gjorde proposition pä denna Friherre Lecierltrstms motion, hwilken med Nej och Ja beswa, radeS. Fr st Den 18 Octob-er. 4557 ' Fri h e r^r e Oestsrström, frcob: Som proposttionen blifwit med bäde Nej och 'Ja beswarad mäste pluralitetcns tanka genom votering ut» rönäs'. " Herr PZKiman, Otto krestric: Dä Ribberskapek och Adeln i ett förezäende plenum bcflu» tit, att Riksdags. Ordningen i detta skulle ventileras och punktewis företagas, förenar jag mig med Hans Excellence Herr Grefwe kuutk och Grefwe Os la Oar^is, att detta bestut ej mätte kunna förändras, eller genom votering deri göras nägot dröjsmäl. Herr* kl ora t k, Öar! ikxel, äberopade stg samma bestut och instämde med Herr källman.
Men sedan jag, dels af handlingarne i nyssnämnde mål, dels ock af JustitiasOmbudsmannens Berättelser för 1826 och 1827 funnit, att det är ett annat åtal emot Lagman Pamp, hvarom Herr Rosenqvist sig yttrat, hvilket åtal Kongl. Maj:ts och Rikets Götha HofRätt afgjort, och hvaröfver inga besvär blifvit till Högsta Domstolen fullföljda; har jag nu icke någon annan upplysning alt meddela, än att den misshandlade personen, som icke allenast var anklagad och misstänkt, utan ock insatt på bekännelse å Malmö fästning för ett begånget mord , sedermera blef om brottet öfvertygad, dömd och aflifvad. I öfrigt torde hvar och en, som läser JustitiseOmbndsmannens Berättelse, sjelf vala i tillfälle att bedÖmma, huruvida Herr 6 Deti 26 Mars f. ra. Rosenqvists uppgifter äro fullkomligt dermed öfverensstämmande eller ej. k nyo föredrogs Statsoch BancoUtskottens den 14 dennes under N:o 92 afgifne, samt den 19 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om ytterligare anslag utaf allmänna medel till Götha Canalbyggnads fullbordande, så vidt den rörer ett förskott af 100,000 R:dr B:co. Hans Excellence Herr Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Ehuru ifrågan om ett förskott eller lån af 100,000 R:dr, till fortsättande af Götha^Canal-arbete, endast är en bifråga, är den dock af sådan art, att vi nu kunna afgöra den på ett sätt, hvarigenom hufvudfrågan med detsamma afgöres; ty om Utskottens Utlåtande antages, saknar CanalDirectionen medel att sätta arbetet i skick att kunna fortsättas under instundande sommar, äfven om Lagstiftningen sedermera ville bifalla de äskade bidragen.
Hvarje missvext eller tillfällig nöd blir af en fortfarande förderflig beskaffenhet, i händelse den icke, i motsats dertill, genom en större ansträngning kan leda till verklig förkofran för den ort, der den inträffar. Men det följer af menskliga förhållandet i allmänhet, att om vid tillfällig nöd man får den afhjelpt med en fördubblad ansträngning, att afbörda sig de skulder, som dervid åsamkas, ifall betalningstiden blir lämpad efter förmågan att afbetala skulderna, genom arbete af den som ej äger den vara, som blifvit lånlagen, men har arbetsförmåga och deremot kan erhålla den spanmål eller de penningar, som blifvit honom förskjutna; så kan på sådant sätt en missvext för en provins blifva en anledn. till stor förkofran, lill arbetsamhet och begrepp derom, att en sådan tillfällig nöd icke är sa farlig; som man förut trodde. Deremot i samma stund, som man, i stället för att uppmuntra till arbetskraftens starkare anlitande, rnedgifver afskrifning af lemnade understöd vid ögonblicklig nöd, i samma stund har man lagt grunden till en allmän nöd och fattigdom samt antagit ett systeme, som skall leda derhän, att vid hvarje den minsta olyckshändelse, vid en inträffande hagelskur, pretentioner på understöd skola göras, och att man året derefter inkommer med ett sockenstämmo-prot., utvisande att inga tillgångar för betalningen finnas. Då skall Staten vidkännas förlusten, och sålunda den ena provinsen tillskjuta medel för den andra, tills slutligen hela samhället förvandlas till ett samfund af fattiga. En sådan grundsats är den förderfligaste man kan länka sig. Deremot är den tillfälliga undsättningen af största nytta för samhället, då den lemnäs så, att hvarje commun, der den meddelas, får sjelf besörja om återbetalningen. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr von Hartmansdorff: Om det vore, på sätt den siste talaren yttrade, hela menighetens skyldighet att betala undsättningen, så kunde raan gerna öfverlemna till samma menighet att förklara hvilka som vore oförmögne att betala.
I anledning af hvad sålunda blifvit föreslaget, få Utskotten förklara: att, utan behof ef något uttryckligt stadgande derom, det lärer vara gifvet, att, då Borgare icke 190 Lagutskottets Betingande*, mera förroår sina borgerliga skyldigheter fullgöra, han från utöiningen af sin Borga* rerätt bor vara skiljd ' att genom sånkildte Författningar redan är bestämdt) att hvar och en sam icke kan försvara sig sjelf, bor, så vida han ej för lösdrifvare skall anses, söka skydd hos annan; att förbud för Handlande, som kommit pä obestånd, att fortsätta sin handelsrörelse, innan han sina Borgenärer förnöjt, destomindre synes lämpligt, som detta ofta skulle motverka möjligheten för honom att afbörda sig sina skulder och för Borgenärerna att erhålla betalning; samt att, hvad beträffat vilkoret af ny borgens ställande för 6 åra utskylder till Kronan och Staden, då sådan Handlande vill sin handtering åter drifva, det äfvenväl lärer vara klart, utan att särskild föreskrift derom erfordras, att, der. est hans förra Borgarerätt då redan upp* hört, han vid en slik händelse bör sammi vilkor fullgöra; i följd af hvilket allt det bestyrkte tillägget vid 9 §. torde finnas aldeles öfverflödigt. to §. Då Utskotten, äfven i afseende pl Handtverkare! Enka, sora träder i gifte med person, hvilken sjelf icke är be* rättigad att idka den handtering, Enkan efter sin förra
Efter den nn warande Regeringsformen kunna äfwen Stats Rådets Ledamöter til answar ställas. Jag för min del gillar derföre fullkomligt Utskottets Förflag, och Lnffar at det mätte blifwa beständande. Herr Rllam, ?ebr, begärde at hans i ett föregående Plenum uplaste och pä bordet laggde Di tamen, om erbjudande ät Stats Räden at bewista Ridderffapet och Adelns Plena, mätte fä til Constitutions-Utffoätet ätfölja Anmärkningarna til Niksdags-Ordningen. Föröfrigt willehan nu allenast korteligen anmärka. at om man följde den principen at alla interestcrade Personer ffulle frän bewistande af Riksens Ständers Plena uteslutas, sä ffulle möjligen, ivid fragan om Bewillningerr hela Riddarehuset kunna blif» wa tomt. Friherre iäl,ic.-nc.r.iru?:, Justitie - Räder, ut> vfwa det Kall som tilhörde ena Divisionen af Riksens Räd, och blifwa i wista fall kallade Lil Säte i Stats Rädet. För dem gäller Medes samma orsaker, som gäfwc fordna Riks-Räden anledning at afhälla sig frän Riddarehuset. Dä bärtil komma de wigtiga Considerakioner, som någre af Constitutions-Ntffottets Herrar Ledamöter nied sä mycken styrka rrtfört at alt tillägg wore öfwerffödigt, fär jag wördsammeligen tilstyrka, at sä wal Herrar Justitie Räder, som öfrige i Constitutious-UtffottetsProjett uxraknade Hög - l34o Den 29 Augusti. Högre Ämbetsmän, icke ma äga Säte och stämma i Riksens Ständers Plena.eller Utstött, sä tange de i utöfningen af sine Ämbeten fortfara. Herr von Lcbantx.
Lika svårt som det är att i later och skick skilja emellan den polskjudiska eller hamburger-bankiren och lika europeiserad som en sådan medlem af den israelitiska stammen måste förefalla en hvar, lika obehaglig är den genuint polska "schackerjuden", som i sin snuskighet och närgångenhet lifligt påminner om orienten. Hans luggslitna, talgiga rock döljer ett lika "futtigt" inre. Han "gör i allt" i lump, i smycken, i pengar, i vackra qvinnor, med få ord i allt hvarmed pengar kunna förtjenas. Den dernäst följande gruppen intages otvetydigt af ryssarne, som med hånlöjet på läppen gå omkring i den stad de eröfrat, och, militärer som de flesta äro, utgöra de i sina guldsmidda rockar ett lefvande bevis på våldets prålighet. De ryska damernas sträfvande går derföre också ut på att lysa som "fina" damer ur den stora verlden. O! hvilken andlig blindhet! att tro sig kunna se "fin" ut i jemnbredd med den verkliga polska "pannan" (damen). Den sistnämnda tillhör rentaf ett sylfidiskt slägte. Hon sväfvar fram på ett sätt som det vore orätt att blott kalla gång, ty så lätt, så otvungen, så fri från all ansträngning är den framåtskridande rörelsen. Den polska qvinnans gång är också berömd öfver hela den civiliserade verlden. I "pannans" hela väsende och skick uttalar sig en allt genomgående aristokratisk lyftning, som hon ovilkorligen meddelar åt hela sin omgifning. I allmänhet skön, bär hennes skönhet en alltför stolt karakter för att nedlåta sig att vara prunkande. Hennes ögon brinna och glöda icke som spaniorskans och italienskans, eller smälta i längtansfull vällust som Orientens dotters, de stråla en lugnt och varmt till mötes och är man lycklig nog att något djupare få skåda i desamma, så läser man der tydligt historien om den kraft och uppoffrande fosterlandskärlek som de polska qvinnorna ådagalagt senast under de sorgliga tilldragelserna år 1863. Mera hängifvenhet för fäderneslandets dyra sak ha intet lands qvinnor någonsin visat sig ega och det i så stor och vidtomfattande skala.
SPrat. 3-'dje Sami. 16 122 ConstitubionsUtskottets Betänkande». den underlätta åtgärden och den lemnade Contrasignationen, åläggas. Ankom den 28 Juni i823- Memorial till Riksens Ständer,-rörande Grefve C F. Horns anledningar till anmärkning mot StatsRådet och StatsSecreterarne. Genom Protocolls-Utdrag, under den 26 sistlidne Februarii, har Högloft. Ridderskapet och Adeln till ConstitutionsUtskottet remitterat åtskilliga, i den form 29 §. Riksdags Ordningen föreskrifter, anmälda anledningar till anmärkning mot Konungens StatsRåd och samtelige föredragande StatsSecreterare. Denna Remiss var beledsagad af ett försegladt Cotivolut, som, vid öppnandet, fanns innehålla ett så lydande: Vördsamt Memorial.' ”Med stöd af 29 §. Riksdagsordningen, går jag till utöfningen af min Riksdags - 123 Constitutions* Utskottets Betänkcinclen. manna-pligt, då jag, ledd af en rättskänsla, som hvarken bör eller kan tvingas, framlägger till Högloll. Constitutions-Utskottets pröfvande: Några anledningar till anmärkningar mot StatsRådet och samtliga föredragande StatsSecreterare. De Regeringens åtgärder, som härvid äro föremål för den granskningsrätt Grundlagen tillägger hvarje Svensk Medborgare, torde de fleste redan väckt Constitutions-Utskottets uppmärksamhet och denna Remiss skulle således kunna anses öfverflödig, om ej Grundlagen stadgade, som ett vilkor för Ståndens deliberations-rätt öfver ämnen af ifrågavarande beskaffenhet: ConstitutionsUtskottets föregående hörande, hvarföre Utskottets granskning af desse och dylika anledningar till anmärkningar nödvändigt måste föregå de beslut, som RiksStånden kunna fatta med afseende på 107 §. Regerings-Formen.