Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer för detta ändamål; Men Utskottet tillstyrkte dock, att för den redan, framflutne tiden af detta är och då den i frågakomne reduetion af Theatren samt dess organiserande på sådant sätt, att den må bara sig sjelf, icke kunde förr än med nästa år till vägabringas, en Summa af 30,500 P:dr eller lika belopp, som förut varit utaf lntraderne från Ön St. Barthelerny af Kongl, Majit i Nåder beviljade att årligen utgå, mätte för detta år af Statens Öfverskotls medel anslås, under vilkor att Sta-‘ ten sedermera skulle vara fri från all vidare förbindelse än att bestå de för Dramatiske Spectaclets underhållande å Stat uppförde 4,500 R:dr jemte 1,400 B:dr tili Ved årligen. Theatrens förste Directeur Herr ÖfversteKammar-Junkaren m. m. Grefve G. Löwenhjelm har häruppå, under åberopande af hvad Hers Grefven förut andragit och upplyst om Theatrens ändamål och angelägenheten af dess bibehållande samt det derpå beroende behofvet af fortfarande bidrag af Allmänna medel, ytterligare framställt de skäl, på hvilka Riksens liSi Stats-Utskoltets Betänkanden. Ständer syntes tillhöra att finna någon utväg för ifrågavarande Nationela Inrättnings understödjande; Hvarvid Herr Grefven anfört bland annat huruledes Riksens Ständer vid sista Riksdagen, då Theatrens behof anmältes, hos Kongl. Maj:t i underdånighet hemställde, att nödige medel dertill matte bestås; att, sedan Kongl. Majit i Nåder, i anledning häraf, täckts utaf Inkomsterne från St.
Det är i sanning icke lätt att utgrunda orsaken hvarföre hela bördan af göromålen blifvit lagd på landssekreteraren, då likväl på landskontors-sidan densamma åtminstone i någon mån blifvit fördelad emelian landskamereraren och länsbokhållare^ hvilken i öfrigt intager samma ställning i förhållande till landskamererare som länsnotarien till landssekreteraren, men derjemte uti 62 § af instruktionen fått sig anvisad en särskild detalj af göromålen, för hvilken han ensam är ansvarig, hvaribland, jemte annat, det tidsödande revisionsarbetet. Förhållandet kunde förklaras om alla de på landskansliet förekommande målen vore af den invecklade och omfattande beskaffenhet, att det allmännas intresse öfverhufvud icke kunde anses medgifva att befattning med någon del af dessa mål uppdrages åt annan än landssekreteraren, hvilken presumeras innehafva större insigter, skicklighet och erfarenhet än länsnotarien. Denna förklaringsgrund håller likväl icke streck, då nemligen — utom det att instruktionens stadgande derom att länsnotarien vid Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1865. 207 landssekreterarens förfall skall förrätta hans tjenst, måste förutsätta att lagstiftaren ansedt länsnotarien vara för ett dylikt uppdrag qvalificerad — en hvar vet, att en stor del af landskansligöromålen äro af den enkla art, att till deras ombesörjande erfordras endast ordningssinne, vanligt förstånd, högst obetydlig lagkännedom och en lätt förvärfvad routine; och härmed är också den grund angifven, efter hvilkee den, efter min tanke, förr eller sednare oundgängligen nödvändiga fördelningen af göromålen emellan landssekreteraren och länsnotarien måste uppgöras.
4. hvadan, då härifrån afdrages hvad som härutaf blifvit anordnad! lill understöd för de i Riket inrättade Filialbanker 1,000,000: till användande återstå, i jemnt tal, oberäknadt den vinst, som för innevarande år kan Banken tillflyta viljande Kongl. Majit, på sätt uti Dess särskilda Nådiga Proposition, angående medel till behöfvandes undsättning i missvextår, vidare omförmäles, utaf influtna tulla feif'ler för spamnål till Rikets Ständers disposition, för statsbehofvens fyllande, öfverlemna en summa af 700,000: hvadan dessa lillg ångars totalbelopp utgör R:dr 5,909,960: Då förutnämnde behof, jemte hvad som kan erfordras till godtgörande af Bolaget för Jernvägsanläggningen emellan Köping och Hult, uppgå till " 5,641,926: 32. — visar sig ett öfverskott af något öfver 268,000 R:dr, 1853 års Bankovinst oberäknad. Härförutan och i händelse Rikets Ständer bifalla det, uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående grunderna för rättigheten att tillverka Bränvin, framställda förslag alt belägga denna tillverkning med betydligen högre skatt, än tillförene, uppstår, utöfver de till ordinarie Statsregleringen deraf påräknade 800,000 R:dr, en särskild ansenlig ^tillgäng, att för allmänna behof och nyttiga ändamål disponera. 1 afseende å användandet af denna särskilda tillgång, vill Kongl Majit, under åberopande af förrberörda Nådiga Proposition samt hvad uti Statsråds-protokollen öfver Civil-Ärenden för den 9:de innevarande månad, och för denna dag, samt öfver Juslitiae-ärenden för den 9:de dennes vidare omförmäles, föreslå, det Rikets Ständer målto deraf anvisa följande anslag, nemligen: Ko: l ill nedannämnde ändamål, alt årligen utgå under de trenne åren 1855— 1857, för hvilka nu uppgörande Statsreglering blifver gällande: Bih. till 11. St.
Men hvarföre skulle då icke denna välvilja och billighetsanda äfven vilja omfatta en angelägenhet, som endast utgör en del af den allmänna skattejemkningsfrågan m. m., stödjer sig på lika goda, om icke snarare ännu bättre grunder, än densamma. Om grundskatternas ojemnhet är en orättvisa eller, rättare sagdt, varit en sådan vid deras första uppkomst; så måste dock den sedan dess förflutna, långa tiden, som är mägtigaste botaren af de stora stats-orättvisornas refvor, hafva numera läkt dem för den nuvarande generationen och flera föregående blott medelst det fria köpets och förvärfvets natur. Men så är icke händelsen med nu gällande olika fastighetsbevillning å hus i städerna och jordegendom. Den orättvisan, hvilken är alldeles ny och utgör den aldra största inkonseqvens, som den allmänna skattejemkningens förfäktare kunde låta komma sig till last samtidigt med deras högljudda yrkande på rättvisa i dessa hänseenden, har alldeles icke utjemnats och kan icke utjemnas af dessa allmänna förvärfsförhållanden. Fastmera hafva efter 1860 års riksdag, då denna orättvisa ojemnhet i beskattningen först infördes, med städerna inträffat förhållanden, som ännu kraftigare ådagalägga befogenheten af lika och jemnstor bevillningsbeskattning i detta fall. I uppenbar strid med all fri affärs-spekulations karakter och verkningar, ansåg man husfästighet i städerna vara mera renderande än jordfastighet, ehuru bytet, köpet och förvärfvet var fullkomligen fritt. Om således tillfälligtvis husfastighet i stad verkligt lemnat större afkomst än jordfastighet; så skulle ju ovilkorligen, då förvärfvet var fritt, spekulationen hafva kastat sig på den förra, som lemnade den högre afkastningen, och öfvergifvit den sednare, som lemnade en mindre. Följden deraf skulle varit någon märkligare stegring af stadsfastigheternas pris, men någon sådan har alldeles icke försports. Tvärtom, både här i hufvudstaden och öfriga rikets städer, har detta pris deklinerat likasom fastighetspriset på landsbygden. Städerna måste följa den allmänna konjunkturen och penningeställningen i landet, och de hafva följt desamma ganska underdånigt.
Den 20 Januari e. m. 34i Ilands liaf bör, på anförda skäl, förfalla, ett tillstyrkande, hvilket, som jag nyss nämnde, är ganska rikligt: så anhåller jag att Hr von Hartmansdorff instämde deruti att betänk. måtte återremitteras i stället för alt afslås, emedan jag icke kan förmoda att Hr von Hartmansdorff vill ålägga förenämnda tvänne socknar att deltaga i skjutsen öfver hafvet, hvilket blefve följden af ett afslag å Utskrns betänk, i dess helhet. Hr Printzensköld, Carl: Äfven jag förenar mig i det yttrande, som Hr von Hartmansdorff afgifvit, men jag vill dertill göra ett tillägg. Hvad Wäddö församlings skyldighet att underhålla byggnaderna vid Grisslehamn beträffar, så anser jag olämpligt alt Sländerne göra sig till ombud för en socken, vare sig den ena eller den andi a, emedan det må bero på socknen sjelf att framställa sin ansökning hos Konungen, hvilken, om Han anser densamma förtjena afseende, tvifvelsutan vidtager den åtgärd, som med lag och sakens beskaffenhet är förenlig. Om det så är, att Wäddö sockens innevånare fordom varit förunnade rättigheter, af hvilka de i sednare tider galt i mistning, hvaremot skyldigheter fortfarande qvarstå ; så ser jag ej att Sländerne dermed hafva något alt skaffa, utan böra de i rättsväg söka göra sina anspråk gällande, och då kommer saken i det skick den bör vara. Jag tillstyrker således återremiss af betänkandet. Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns utlåt. N:o iog återremitterades. Då nu ånyo föredrogs Bevil In.Utskrs den 19 sisth Dec. på bordet lagda betänk. N:o 35, ang:de stämplade pappersafgiften, blef det hegardt ånyo på bordet af Gr. Mörner, Joli. Aug., samt Frihrne Cederström, Anders, och Cederström, Jacob. Föredrogs ånyo Allm. Besvärsoch Ekon.Utskis den ig sisth Dec. på bordet lagda utlåt.
Men det fanns tillfällen, då den stumma ödmjukheten föll af honom och då han, som följd däraf, visade sig ännu mera till sin fördel. Han var hurtig, han var stark och han var god, och hvar gång hon märkte någon af dessa egenskaper hos honom, fann hon honom vacker. Det var alltid endast glimtvis dessa sidor af hans väsen trädde fram, och de gjorde därför ett så mycket starkare intryck. De satte Marias fantasi i rörelse; det var som om hon sett en dräkt af rödt siden och guld skymta fram under vecken af en tiggares kappa. Han undervisade henne i konsten att sitta till häst. Genom sin orubbliga trygghet lyckades han öfvervinna den ängslan, hon kände i början; och under hans och Gerdas ledning utbildade sig Maria så småningom till en icke alltför skicklig ryttarinna. Hvarje dag, som Maria tillbringade på Aspinge, gjorde de små utflykter till häst i hvarandras sällskap, och alltid var det riddar Casimir som själf ledde fram stolts jungfruns gångare. För att komma upp i sadeln måste hon stiga med sin fot på hans hand, som han höll ut i luften till trappsteg åt henne. — Ofta hade hon tillfälle att beundra hans skicklighet som ryttare och den elegans, med hvilken han satt till häst. En julimorgon vaknade Maria tidigare än vanligt i sin bädd på Aspinge. Hon gick bort och öppnade fönstret; när hon såg, hur strålande vädret var, klädde hon sig och gick in för att väcka Gerda. De kommo öfverens om att taga en promenad till fots genom parken för att riktigt kunna njuta den tidiga timmens friskhet. Klockan var icke mer än sex; och det såg ut som om hela slottet sofvit. Endast från kökstrakten hördes någon rörelse. De gingo öfver bron, rakt genom trädgården och parken. På andra sidan furuskogen fanns öppen mark; dit styrde de sina steg, och de aflägsnade sig ett godt stycke utåt fältet. Till sist sågo de borta på ett svedjeland en skara arbetare församlade. De bröto sten och sysslade just med en riktig koloss, som de förgäfves sökte få upp ur jorden. De ansträngde sig af alla krafter, spände sina muskler under sång; men det stora blocket trotsade alla ansträngningar. Unge baronen hade stått en stund och sett på; nu kastade han af sig rocken med en hurtig rörelse och grep fast i en stång.
Man har sagt mig, att åtskilliga af de befästningsarbeten, som blifvit påbörjade vid Carlberg, måst förändras eller raseras, och att den en gång uppgjorda planen för Stockholms befästande—om ens någon sådan funnits — befunnits så ändamålsvidrig, att en annan redan måst sältas i dess ställe, hvilket bevisar, huru angeläget det är att pröfva sjelfva planen, innan man beviljar medel till dess verkställighet. StatsUtsk. har här af en värd talare fått uppbära de skarpaste förebråelser för den brist på fosterlandskärlek, Ulsk. ådagalagt genom alt vägra anslag. För min del tror jag, att Utsk. i stället förtjenar M. o. Ad:s bifall för det sätt, hvarpå Utsk. behandlat ämnet. Det måste vara StatsUtskts, såväl som hvarje representants första skyldighet att tillse, huruvida de anslag, som önskas, gro nödvändiga, och huruvida folket förmår bära dem. Man må kasta utgiftens största tyngd på den närvar, generationen eller på efterkommande, så är det likväl en börda, som kommer att trycka folket, och det sednares förmåga att bära den måste således i främsta rummet komma under pröfning. Men äfven om folket har förmåga härtill (och jag bekänner, att jag tror denna förmåga icke saknas, oro skatteväsendet riktigt inrättas), så är det likväl orätt att bevilja dessa anslag, om man tror, att de icke användas lill verkligt gagneliga ändamål. Gr. Björnstjerna har, såsom skäl för beviljandet af de nu begärda anslagen så långt på förhand, anfört, att, sådan som administrationen för närvar, är organiserad i vårt land, det går så långsamt att förfärdiga de krigsförnödenheter, som kunna erfordras, och Hr Gr. har gått oss tillhanda med ett exempel derpå, alt 92 ammunitionsvagnar, om hvilkas förfärdigande KrigsColkm 1824 gått i författning, först 8 år derefter hunnit blifva färdiga.
Men är fråga om en hamn-anläggning, så anses icke en gång Vägoch VattenbyggnadsStyrelsens yttrande behöfligt, utan en underordnad tjenstemans, en Distrikt-Chefs yttrande förklaras vara tillräckligt. Begäres 400 R:dr åt en tjensteman, så kan saken ej afgöras med mindre, än att Konungen sjelf yttrar Sig. Men gäller det 400,000 R:dr lill vägeller vattenbyggnader, så behöfves det icke. Ar något sammanhang i ett dylikt förfarande? Om Distrikt-Chefernas utlåt:n göra tillfyllest, hvartill tjenar då Vägoch Vattenbyggnads-Styrelsen? StatsUtsk. borde då inkomma till R. St. med hemställan, att hela delta embetsverk måtte afskaffas, enär StatsUtsk, erhåller fullt tillräckliga uplysningar af Distrikt-Chefernes yttranden. Nämnde styrelse hördes icke heller år 1848, då jernvägsfrågan afhandlades. Nu, då man känner, huru detta företag aflnpit, så borde man väl deraf taga sig till vara, och behandla dylika ämnen med mera försigtighet, än på den tiden, då man hoppade öfver alla skrankor, för att så hastigt som möjligt få sitt jernvägs-begär tillfredsställde Jag anhåller äfven att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på skillnaden mellan Ulsk:s förfarande vid den 5:te punkten, ang:de Ystad, och den 8:de, ronde Amål. Ofver de ifrågasatta hamn anläggningarne, på båda dessa ställen, hafva vederbönde Distrikt Chefer yttrat sig, men Ystad får ett anslag af 60,000 R:dr, och Amål, som begärt endast^ 14,000, får intet! Huru lyda väl skälen för afslaget, beträffande Amål? Jo sålunda: ”Då K. M. icke funnit skäl, att i berörde hänseende göra någon framställning hos R. St., och Statens medel tagas i anspråk för vigligare ändamål, har Utsk. funnit sig förhindradt, att f. n. till denna motion tillstyrka bifall.” Samma skäl hade, enl. milt förmenande, lika väl kunnat användas, i fråga om Ystads hamn, hvarom Konungen icke heller gjort framställning.
Maii kan blott af sniiiniaiist~iiiiiia1ide uppgifter sluta sig till att densainnia betydligt aftagit och a t t en väsentlig griiiicl härtill ar0 de faror och svhriglietei., soni arbetet i det fr&amp;ininaiide landet förde med sig. Meii det a r lätt a t t inse, a t t så länge f r h Danniark bjöds god: i.rbetsförtjiinst ocli godt kostl&amp;ll, om ock i förening nied 1i8rdt arbetc! ocli stora sedliga faror, iiiider det a t t på saniina gang i Iieinbygden viil läiiinades utsikt till arbete inen klen arbetsförtjiinst, s % länge fortfor ock einigrationen. Nfgon egentlig minskning i deiisainina kiinde ej väntas förr äii arbete iiiider goda villkor äfveii erbjöds i lieinlandet. E t t sidant tillfälle till arbetsförtjiiiist har einellertid ilii yppat sig genoiii de livitbetssockerfabriker, hvilka under de seiiare åren deii ena efter den andra iippst8tt i S k h e, s % a t t darstlides iiii finnas 10 siidana f abri ker. Enligt erliållri a uppgifter af verkade dessa f abriker iiiider år 1892 307,812 toii betor. För skötseln af 2 hektar livitbetor skiille iiiider soinriiariilknaderiia erfordras 3 lrviiisdagsverkeii clagligen och skiille s&amp;ledes för ~f \ ~aiiiiäinnda areal liafva fordrats imgefar 15,400 kvinnor. Frkn S k h e läniiias alliniiiit den iippgifteii, a t t niånga af dessa iwbeterskor koinina frhn södra Sm %la.iid samt f i l h Halland och Ble
4/7077 h»ndlandft 49 f!?'“"■ ä'° l,är «%*"> «» 1 Carlskrona, och antalet af a dlande ai 42. Staden ager 21 större och mindre fartyg om tillhopa 1119 aster. Den hufvudsakliga exporten består fortfarande af* trävaror, h vilka’uner loppet al nagla år med fördel kunnat i Franska hamnar afsättas förnämligast plankor, hvaraf orten lemnar ett företrädesvis begärligt slag. Fraktfarten lai a ven variL vinstgifvande, dertill den under dessa år inträffade starka Z bS?Trl Tket, bidrafUUtsiSter,la 1 detta inseende äro dock betydligt forsamrade, och mycken farhåga yttras, att så väl denna gren af handeln som exporten på Frankrike, skall lida, till följd af det företräde som bhfvit inrymd t åt Ryska och Finska fartyg, hvilka, genom en nvligen emellan Ryssland och Frankrike afslutad traktat, blifvit befriade från den aryga »ÄT fFraTka‘“ af 8 franCS Per ,äst’ utgörande för en vaL “S Pa Medel ha f ve t seglande brigg 400 å 500 R:dr banko. Sedan år 1846 arbetas i Carlshamn på en kostbar hamnbyggnad dertill behtl nin^T .lT1™6' Uti raudderkassans under flera årT tid samlade ning, hvilken nyssnämnda år utgjorde omkring 20,000 Rrdr, och ett lika Berättelse öfver Blekinge Län för åren 1843—1847, 4 26 belopp bär af Rikets Ständer vid 1844-1845 årens riksdag för detta anda mai blifvit beviljadt såsom lån med successiv afbetalning från 1851 års början. Arbetet anses redan vara till f framskridet, ehuru, enligt afslutade kontraktet, det först 1856 bör vara fullbordadt. Tullintraderna hafva utgjort: Handtverk er terna utmärka icke någon förkofran; det ar sällsynt, att en handtverksidkare kan, såsom sådan, bereda sig välstånd.
Man har uppgifvit, att låne-negociationerna icke blifvit rätt och klokt utförda.- Men om ock, hvilket ej är sannolikt, man lyckats inbilla Europas, vanligen väl underrättade penningfurstar, att Svenskarne, oaktadt allmänt deltagande för blödande svaga folk, varit mera än till ett ringa fåtal nog obetänksamma att vilja störta sig uti krig annat än till försvar af eget land; så borde väl ändå icke fruktan för krigslystnad hos Svenskarne nedsatt deras kredit under de verkligen krigförande Danskarnes och under Norrmännens, som naturligtvis med oss skulle delat krigets olyckor. Sveriges statslån hafva dock de sednare åren alltid stått lägre än dessa staters. Sista mig kända notering i Hamburg å dessa staters lån är Svenska A\ proc:s af 1858 — 87§:dels proc. Danska 4 proc:s af — 89 å 88^ proc. Norge får således 6 å 7 proc. mer för obligationer med samma ränta. Danmark erlägger ^ proc. lägre ränta å sina än Sverige. Sveriges jordmån, dess grufvor, skogar, fabriker och resurser äro dock ej underlägsna dessa grannländers. Sverige har varit lika punktligt i uppfyllande af sina förbindelser. Det har icke, såsom dessa länder, måst göra utländska statslån för krig eller andra improduktiva ändamål. Sverige har endast förjernvägsbyggnader anlitat den utländska krediten. Förhållandet mellan folkmängden och statsskulden i de 3 länderna var i runda tal vid 1864 års slut: Innevånare. Statsskuld. ') Enligt Almanach de Gotha, 1866. Danska Finans-Ministern uppgifver Danska statsskulden blifva 262 millioner den 31 Mars 1866. P. o. I. T. N;o 293. Den 20 December. 503 Hvad bedrifvandet af låne-negociationerna beträffar, bygger man, så vidt jag känner, tillvitelserna på hittills icke bevista suppositioner. I allt fall känna vi icke, örn skickligheten och klokheten varit större eller mindre, än vid upptagande af de Danska, de Norska eller i allmänhet vid upptagande af andra länders statslån. Jag vågar för min del tillskrifva det olyckliga förhållandet andra, i mitt tycke mera påtagliga orsaker.
Med nästa år är det af provinsen medgifna interimstillstånd till ända; men skulle då kraften af Regeringens båda sednare beslut qvarstå, är också derigenom ali den rättvisa afskuren, som dock ursprungligen bort vara provinsen betryggad, icke allenast af contractet, utan äfven genom 1806 års Konungaiöfte, den rättvisa nemi., att i roteringslostnad komma till paritet med Rikets öfriga provinser; ty hvartill tjenar väl detta löfte, eller hvartill tjenar val den af 2:ne riksdagars Ständer sammanstämmigt gjorda underd. anhållan om behörig undersökning, med ändamål af en paritet med de andra provinserna, hvartill tjenar allt detta, om, oberoende deraf, provinsen dock skall vidkännas att underhålla 800 man och förlora conträdets öfriga förbehåll. Det är klart, att efter föreningen med Norrige skulle Jemtlands beväpnade styrka tjena det öfriga Sverige til! intet, derest den icke kunde fritt disponeras såsom den öfriga armeen, och lika klart är det, alt om K. M. finner, att den bestämda styrkan af 800 man bör finnas i Jemtland, d. v. s. om Sveriges militärhehof fordrar det, böra R. St, besörja derom, såsom en, hela Rikets allmänna angelägenhet; men frågan derom är lielt annan, än frågan örn provinsens gifna rätt alt nedflyttas till paritet i roteringslyngd med Rikets öfriga provinser, — en rättighet som dock går alldeles förlorad, om Regeringens nyssnämnda båda beslut skola lägga hinder i vägen för ändamålet både af den begarda undersökningen och den Iofvade jemnlikheten med andra provinser.
Herr Tham har yttrat, att den af Utskotten föreslagna mynt bestämning blifvit af Bidderskapet och Adeln förkastad, emedan man icke agde någon garanti, att kommando Ständer skulle respectera närvarande Ständers beslut. Jag får derföre tillkännagifva, att hvad mig beträffar, det ingalunda var misstroende till kommande Ständers goda vilja , sorn dicterade mitt votum, utan tvärtom den förhoppning , att de icke 'skulle af nuvarande Ständers oförsigtiga och oriktiga beslut anse sig förbundne att åstadkomma ailä de oredor, sorn deraf mäste blifva en följd. Örn coutsen nemligen uppstege betydligt öfver den nu utsatte realisations-coursen, skulle naturligtvis en realisation efter den bestämde lägre coursén icke kunna försiggå utan att förnärma alla dem, som efter den högre coursen åsamkat sig skulder, och dessutom störa alla då befintliga mynt-förhållanden. Jag yttrade derjemte, att mynt icke later sig bestämmas blott med ord, utan att dertill fordras materiela garantier. Henna satts tyckos Utskotten icke hafva erkänt. Och detta på - Ven 12 Julli f. ?n. minner mig om ett förslag, som vid sista Riks-’ dagen af en välmenande jLedamot framställ, des, att nemligen man icke behöfde göra mer för att nedsätta coursen till al pari, än blott utfärda en lag, som stadgade hardt straff för livar och en, den der för en Riksdaler hardt silfver, tog meia än 48 sk. i sedlar Herr von Heyne, Georg: Jag har verkligen under hela Riksdagen varit porterad att tro, hvad Herr Tham nu framställt, att nemligen de åtgärder, vi skulle vidtaga (ill realisation, eller i annat financieit hänseende, saknade de garantier, som voro nöd.vändiga, emedan Ständer kunna förändra, hvad Ständer beslutat. Jag har således ock trott, att bättre varit, att låta det slags ordning, som visat sig vilja återkomma, få göra sig sjelf, och ostörd fortfara, än att genom konstiga arrangementer söka befordra den —roch såmedelst möjeligen verka rakt till motsatsen.