Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Bergenstråle yttrar: ”Jag har inga anledmr att hysa någon ovilja emot de Mosaiska trosbekännarne; men jag har ansett mig, för att i delta ämne kunna bestämma mitt votum, böra göra mig den frågan: önskar Svenska folket att bland sig få spridde, det må vara i städerna eller på landet, desse trosbekännare? Och då, efter min öfvertygelse, svaret härå utfallit nekande, och då jag är representant för Svenska folket, är det ock min pligt att i detta fall i främsta rummet rätta mitt votum efter dess önskan och icke efter de Mosaiska trosbekännarnes; hvarför jag ock, äfvensom af de flera skäl, jag i min reservation mot Utsk:s förra Betänk, afgaf, nu, likasom då, anser att inga utvidgade rättigheter böra dem tillerkännas”. Jag instämmer för min del fullkomligt i detta yttrande, och då sjelfva frågan redan förut blifvit på detta rum tillräckligt utvecklad, anser jag, att någon discussion deröfver numera icke är af behofvet påkallad. Likväl anhåller jag att få fästa upmärksamheten på ett sak förhål Lande, hvilket torde förtjena afseende. Judarne utmärka sig utan tvifvel genom många goda egenskaper: de pryda den rationalistiska filosofiens lärostolar; de innehafva lysande rum inom konstens tempel; de odla med framgång flere praktiska vetenskaper, och de hafva framför allt visat sig såsom stora mästare i konsten att samla penningar. Men alla dessa egenskaper äro af en företrädesvis kosmopolitisk beskaffenhet, under det att den religion, som utgör den judiska stammens enda föreningsband, hufvudsakligen är stationär. Den kristna trosbekännelsen är deremot lill sin innersta grund progressiv, och jag tror derföre, att Svenska folket icke skulle finna sig serdeles väl genom en amalgamering med en nation, hvars böjelser och religiösa rigtning äro så stridande mot detta folks egna lynne och bildning. Jag anhåller för den skull att, då BondeSt. till de öfrige RiksSt:n aflälit en inbjudning om instämmande i det af förstnämnde
Ja nu var hon kommen till den punkt, att hennes kärlek var död. Han var för henne blott den vigde maken, hennes barns fader, och hon endast törstade efter befrielse ur förhållanden, som syntes henne allt mera förnedrande, att undandraga sig förpliktelser, som blifvit henne motbjudande. Det gällde för henne ingenting mindre än att rädda från undergång det af sin personlighet, som hon för människan höll väsentligast och högst. Det gällde att få föra ett värdigt lif, helt olika det, hon som en rucklares hustru måste föra. Upproret i hennes själ började lägga sig, allt efter som beslutet att skiljas från mannen framträdde klarare och bestämdare. Den fysiska tröttheten lät förnimma sig, och under intrycket af det lugn, som följer efter att hafva kommit till ett fast och orubbligt beslut, gaf hon vika för tröttheten, lutade sig tillbaka i soffhörnet och insomnade genast. Hon hade sofvit ett par timmar, då ett plötsligt buller från gatan kom henne att spritta upp ur sömnen. Hon satte sig med ens upprätt och undrade för ett ögonblick, huru det kom sig att hon sofvit här. Men hennes tankar reddes strax. Det var ljus dager, och hon hörde att morgonsysslorna var i full gång. Klockan i angränsande rum slog i detsamma nio. Den unga kvinnan reste sig; hon erfor en stark känsla af obehag öfver att städerskan, som naturligtvis sett henne ligga här och sofva, säkerligen däruti funnit en anledning till undran och prat. Lemmarne kändes tunga och domnade, och hon kände sig i hög grad kuslig såväl till kropp som själ. Det fasta, orubbliga beslut, hvartill hon kommit, innan hon inslumrat, stod plötsligt för henne. Men det föreföll henne nu vida mindre lätt att utföra, och af den dofva ångesten i sitt hjärta förstod hon, att hon skulle behöfva utstå ännu flere strider med plikten och sig själf, innan hon skulle ha mod att utföra detta beslut. Hon stod en lång stund försjunken i tankar, men småningom flngo hennes slappa drag en bestämdare prägel, och hennes ögon fingo ett uttryck af stränghet och fast viljestyrka. Ja, hon skulle icke längre uthärda detta lif, hon skulle resa sig däremot, nu medan det ännu var tid, innan hennes ande blifvit förslöad, hennes kraft tillintetgjord.
B:eo ig och finsortering betalas för nya Num rome, 1 oell 8 r:st Banco, och för nya Numrorne, 3 och 4> med 5 skiilinLispundet. vid Tumba befintliga grof-sorterade utrikes lump, samt partierne af N:s t\, 5, 6, och grof-sorterade, enligt gamla Prof-chartan, skola efter hand och i nion af behof omsorteras i enlighet med nyssnämnde grund; Ii varemot N:o 3, efter gamla charlan, låter sig hänföra utan omsortering, till N:o 1, enligt den nya, Berörde omsortering, hvarmed början till en del är gjord, i följd af Fullmägtiges beslut den 10 förlidne September, betalas för den utrikes lumpen samt Numrorne 4 oc^ 5 (gamla chartan) med 1 sk. 6 r:st banco, och för Numrorne 6 och 7 (gamla cliartan) med 9 r:st banco Lispundet. 4:o Vid 1834 års utgång öfverföras Brukets Inventarii-behållnin garaf oskurna lumpor lill ingående årets bok: Gamla N:o 3 under Nya N:o 1 Gamla N:ris 4 et 5, efter föregående omsortering, under Nya N:o 2 Gamla N:ris 6 et 7, efter omsortering så vidt den finnes behöflig, under Nya N:o 3 Gamla N:o 8 under Nya N:o 4 och upptagas Inventarii-behållningarne af skurna fin-sorterade lumpor: Gamla benämningen. under Nya N:o 1 3 N:o N:o 1 af N:o 3 Bästtryck af N:o Medel af N:o 3 N:o 3 af N:o 3 N:o 1 af N:o 4 Bästtryck af N:o 4 Medel af N:o 4 N:o 3 af N:o 4 Medel af N:o 5 N:o 3 af N:o 5 N:o N:o N:o N:o Bäst. Medel. Bäst. Groft. Medel. Bäst. N:o 2 Medel. N:o 2 Groft. N:o 2 Medel. N:o 3 Bättre.
Lo att, i fråga om myntoch räkne-enhetens benämning endast fattades det beslut, att räkne-enheten må benämnas Riksdaler Riksmynt; 2:o att sednare delen af Utskottets förslag rörande sättet, hvarpå, efter det nya systemets verkställighet, all offentlig räkenskap må föras, förklarades böra erhålla följande lydelse: ”med undvikande af alla brutna tal, så att de, som öfverstiga ett halft öre, utföras för helt, och de, som ej öfverstiga ett halft öre, uteslutas”; 3:o att stadgandet rörande jemkning af taxor å allmänna afgifter ansågs böra bibehålla dess i 4:de punkten af Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Proposition föreslagna lydelse: ”att Taxor å allmänna afgifter undergå skälig jemkning, till öfverensstämmelse med det nya myntsystemet, så att bråk, öfvereller understigande ’ öre, undvikas”; 4:o att ifrån det af Utskottet tillstyrkta beslut, att den genom Myntordningen af den 9 Maj 1835 bestämda ulmyntningsgrund må oförändrad bibehållas, gjordes det undantag, att Kongl Maj:ts förslag om utmyntningen af det minsta silfvermyntet eller 10 öres-stycket antogs; hvarjemte Ridderskapet och Adeln biföll 6:te punkten af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, innehållande: ”att i sammanhang med beslutet om präglingen af det föreslagna nya skiljemyntet, hvartill räknas såväl det minsta silfvermyntet på 10 öre, som de nya kopparmynten, bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, förklaras, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gång emottaga mera af detta skiljemynt än 1 R:dr Riksmynt”; samt 5:o att jemte de af Utskottet föreslagne kopparmynt, äfven ett om 4 öre Riksmynt ansågs böra utpräglas; hvarförutan detsamma förklarades böra, likasom 2 och 1 öres-styckena, utmyntas efter 600 R:dr Riksmynt per SM viktualie-vigt. Frän Högv. Preste-Ståndet. S. D. Upplästes
Bil. till Banco-UtskoUets Utlåtande N.o 102. ar Reservationer; Herr Leffler reserverade sig skriftligen sålunda; "Då jag, såsom Ledamot af Höglofliga Oeconoraie-Utskottet, deltagit uti dess be*, slut, rörande Herr Commerce-Rådet San-, tessons Motion om spannmåls belåning, och, med öfvertygelse om dess nytta, dertill lemnat min röst, nödgas jag nu reser-< vera mig emot Höglofl, Banco-Utskottets nu fattade beslut. Jag anser, att denna belåning icke behöft bereda Banken större förlust, än den vidlyftigare Discont-utlåning, som Höglofl. Banco-Utskottet, under loppet af denna Riksdag, föreslagit, och hvars säkerhet beror af blotta namn, då, vid Spannmåls-belåningen, varan, jemte borgen, ansvarar för säkerheten. Det förstår sig, att roan i alla frågor kan framkasta svårigheter, och sådant är lätt möjligt emot Ranco-Utskottets egna förslag; men det är min öfvertygelse, att icke allenast Jordbruket, utan äfven Spannmålshandeln i allmänhet, skulle vinna vid den löreslagna Spannmåls-belåningen, och att dervid inga betydliga förluster böra upp» ii Bil', till Banco-Utskottcts Utlåtande N.o 102. komma, om de försigtighetsmått varda iakttagna, som Oeeonomie-Utskottet föreslagit.”" Herr Dom-Prosten Lidman och Herr Prosten Forslind förklarade sig äfven häruti instämma. Och i afseende på frågans behandling inom Banco-Utskottet, anmärkte Herr DomProsten Lidman ytterligare, att han trodde Utskottet, emot 43 §.
Visserligen har trafiken på denna bana kunnat fortgå under något öfver ett års tid; men innan arbetet får anses fullt färdigt, skall bolaget (och det inom 4 års tid) hafva nybygt en dyrbar bro öfver Jerle-ån, i stället för den nuvarande provisoriska träbron; och då den förstörda bron kostade i anläggning något öfver 30,000 R:dr, synes att en betydlig kostnad återstår, innan linien är fullt färdig. Åtskilliga mindre arbeten vid stationerna äro icke heller afslutade. Af alla här anförda skäl får jag vördsamt föreslå: det Rikets Ständer måtte bevilja Nora-Ervalla jernvägs-bolag ett lån af 90,000 R:dr Banko, att utgå under samma vilkor, som finnas bestämda för det af samma bolag från Riksgälds-kontoret förut utbekomna län å 400,000 R:dr Banko.» Uti ofvanstående reservation instämde Herrar G. Törnebladh och B. W. Printzencreutz, Doktor Gumcelius, Prosten Schram och Herr C. C. Hörnstein. STOCKHOLM, TRYCKT HOS JOH. BECKMAN, 1857, Slats-Utskoltels Utlåtande A7-' o 177. 1 \:o lJt. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Dec. 1857, kl. 4 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående åtgärder till be/w/vandes undsättning i missvextår.
Tillgång: l:o Behållning i Rikets Ständers Bank å räkningen N:o 5 med Depositions-afdelningen 180,2.17: 37. 2:o Säkra fordringar: 2,767,435: a) Diskont-lån - ,... b) Föriags-iån 735,621: upplupna räntor 13,241: 70. 748,866: 70. c) Anstånds-lån 52,875: 65. upplupna räntor 1,490: 50. d) Förskott tili Diskontens Ombudsman för bestridande af utgifter i lagsökningsoch konkursärenden 51,366: 15. 100: — 3.570,767: 85. 5.1 3:o Osäkra fordringar: a) Diskont-lån förfal lo-räntor och expenser i 96,737: 77. 1,860: 55. 198,598; 32. />) Förlags-lån, resterande kapital ä F. Rippes lån 1,419: 59. upplupen ränta derå 42:’: 40. dito dito å Rosenborg & Vinstoch förlust-konto. 111 k 0 m sfer: I' t g i ft e r: l-.o Transport: R;dr 2,289,663 82; I Hahn* till år 1363. Tillgång: !:o Behållning i Rikets Ständers Bank a räkningen N:o 5 med Depo sitions-afdelningen 338,905: 83. • 2o Säkra fordringar: a) Diskont-lån />) Förlags-lån upplupna räntor c) Anstånds-lån upplupna räntor ... 737,000: 13,370: 48. 49,720: 65. 1,347: 47. d) Förskott till Diskontens Ombudsman för bestridande af utgifter i lagsökningsoch konkursärenden 3:0
Silfwermpnt och nu innehafwas säsom intreste a 6 procent. 2:0 Sjuttio tunnor Tionde - Spanmäl i Wester Norrland, som i Krono wärdie ester 2^ Daler pä Tunnan belöpa till 157 Daler 16 öre Silfwermynt och den Zi Mars 1702 blifwir förpantade af Tullnären Lric Warg och pä Borgmästaren Lä. Lunäilröm transporterade, men efter Kongl. Maj:ts Na - Den 23 Zebruarii. nrz diga Förordnande är 1741 inlöste af Lappmarkens Ecclesiastik-Werk med Z,lZo Daler courant Silfwer» mynt, hwilka utgöra 16,300 st. enkla piecer eller sex styfwers-siycken och uträknade efter Kongl. Kammar-Collegii Tariff den 16 Januarii 1777 a 2 si. io r:st. stycket göra <-91 R:d. g2 si.; och innehafwas berörde 72 Tunnor säsom Jnrresie ä Panre-stillingen a 5 procent; skolandes de fran början utgätt af wisia Socknar i Jemtland och Medelpad, men den förändring härmed sedermera stedt, art sedan Pastorn i Fölinge och Jemtlands Lappmark lill lön och underhäll 42 Tunnor deraf blifwit anflagne, de öfrige zo Tunnor till Kronans disposition blifwit afstädde och i stället, enligt Kongl. Brefwet den 21 April 1749 wederlag lemnadt uti Westerbottens Tredje Fögderi och vdisponerad AfradS och Tionde-Spanmäl, till lön för Kyrkoherden uti Gellewari Församling uti Lulea Lappmark. gro Lappmarks-räntan af Södra och Norra Lappmarks Fögderierne i Westerbotten saMt Kusamo Lappmark under Kemi Harad i Uleäborgs
Posse jag ber att få förklara min tillfredsställelse med hvad han yttrat; ty, utom den apostrofering han gjort, instämmer jag helt och hållet med honom uti denna fråga. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på e. m. kl. 6. Upplästes lill justering följande voter:s-proposition; Den som instämmer med Borgareoch BondeSt. uti deras heslutade tillagg derom, att äfven den äskade förlängda tiden för riksdagens hållande blifver otillräcklig för riksd.- ärendenas afgörande, voterar ia; den det ej vill, voterar neji Vinner nej, vidblifver R. o. Ad. sitt i ämnet fattade beslut. Gr. Cronstedt, Fredr. Joli.: Jag får endast fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, alt om den af Hr von 3g8 D c n 39 April f. m. Hartmansdorff föreslagna contra-propos. antages och nej vinner, så kemmer Exped.Utsk. i precist samma förlägenhet som förut. Det är just derföre, alt Exped.Utsk. icke kunnat göra sig reda för det beslut Slåndet redan fattat, som Utsk. varit nödsakadt inkomma med ett sådant mern., som det nu föredragna. Sedan votertspropostn ånyo Llifvit uppläst, hirf den af B., o. Ad. godkänd. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 13y. Nej — 65. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 29 April 1840. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 2.‘ne prot.utdr. för denna dag f. m. Upplästes till justering och godkändes Exped,Utsk:s förslag N:o 8 till II. St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de väckt fråga om förändrad local för Biksarchivet. Lades på bordel StatsUtskrs utlåt.
Enligt hvad handlingarne tillika innehålla, bar Lands-sekreteraren Förberg, hvilken år 1829 anställdes i statens tjenst, i 15 år varit Läns-notarie i Upsala län, derunder han vid flera tillfällen på längre tid bestridt Lands-sekreterare-befattningen och dervid, jemlikt behörigt vitsord, ådagalagt utmärkt flit, samvetsgrannhet och skicklighet samt f öfrigt till Kongl. Maj:ls Befallningshafvandes synnerliga nöje och belåtenhet sig förhållit. Ehuru Förberg, på grund af gällande författningar, icke egt något laga anspråk att vid afskedstagande från Länsnotarie-befattningen komma i åtnjutande af pension, har dock Utskottet, med afseende ej mindre på hans i tjensten ådragna obotliga sjukdom, än ock öfriga förekommande ömmande omständigheter, velat i så måtto understödja inotionärernes framställningar, att Utskottet tillstyrker, det Rikets Ständer måtte å allmänna indragningsstaten upplöra Länsnotarien, Landssekreteraren O. II Förberg till åtnjutande under hans lifstid af en årlig pension stor 200 r:dr banko, dock att denna pension må utgöra ett honom personligen til ler kä n d t understöd, hvarå borgenärer icke må ega något anspråk. 19:o. Vidare har Kongl. Maj.t, med afseende å förekommande bevekande omständigheter, föreslagit, att det utaf Rikets sednast församlade Ständer, för tiden intill nästa statsreglering, å allmänna indragsningsstalen anvisade pensionsunderstöd af 400 r:dr åt afl. Be - Stats-Ciskof/e/s Utlåtande, N:o 90. -IS fallningsmannen på Up
Den härigenom och genom indragning af ett Lectorat öfverskjutande Lönetillgången af 199 Tunnor Spannemål på Gymnasii-Stat, skulle helt visst med nytta kunna inom Stiftet användas till Emeritorum Löner iooo Ståts-Utskottets Betänk o tulén. vid Stiftets Läroverk, till Gymnasiioch Skolhus-Byggnader, samt till inköp af böcker m. m, för behöfvande Barn och Ynglingar, Ehuru Commitéen ansett ett Gymnasium pä 'Gottland billigast inrättadt med lika antal Lärare och Löne-belopp sorn för andra Stift äro föres'agne, tror Commitéen sig dock, för ändamålets vinnande, böra tillstyrka tills vidare, enligt af Visby Consistorium inlemnadt förslag, 4 Lectorer med Prasbende-Pastorat och de obe-i tydilga Loner af tillsamman goo Tunnor; dock med serskild Lön för Gymnasii-Adjuncte'n och för Consistorii-Notarien, hvilken sistnämnde syssla, hvarken med en Lection, eller med Ad* jqncturen kan utan största svårighet förenas, 10:0 Repartitionen af Löne-anslagen för Lectorerna vid Gymnasierna, har af Commitéen blifvit föreslagen endast för Gefle, Carl* Stad och Hernösand, Den lärer i allmänhet böra af Consistorierna sjelfva bestämmas för hädanefter blifvande Lectorer; Dock torde såsom lag böra föreskrifvas, att man ej, sorn hittills skedf i Strengnäs, Calmar och i synnerhet Carlstad, tilldelar de äldste Lectorerne, jemte Prsebende-Pastorat, disproportionerad! högre Löner, än dera de yngre åtnjuta; ty deraf kan lätt hända, att de yngre Lectorerne få alltför länge tjena för ganska knappa Löner, om de äldste uppnå en hög ålder, Detta hindrar dock ej, att en eller tvärjne de yngste Lectorerne billigt kunna tjena för något mindre l.öner, ärt deras äldre Embetsbroder, då de hafva hoppet, att, på i Lag grundad rättighet, framdeles i sin tour komma till förmånligare Löne-vilkor, AU - Ståts-Utskottets Betcinkanden, fooj deles obilligt lärer det ej heller kunna anses, om förmanen af PraebendeHamman eller Embetsgård i Staden, skulle för de äldre leda till någon minskning i Löne •
Men då härvid å andra sidan förekommit, att Utskottet eger anledning befara, det en medgifven rättighet till dylike contract möjligen skulle kunna blifva hinderlig för framgången af de i första rummet såsom hufvudsak afsedda entreprenaderne, nödgas Utskottet härifrån afstå; och får således endast, under åberopande af hvad Utskottets förra Betänkande i denna del innehåller, vördsamt tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer att i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit läcktes i Nåder förunna Diligenceoch Forvagns-Inrättningarne sådane förmoner, hvilka, ulan andras förnärmande, kunna dem tilldelas; samt för öfrigt, till deras befrämjande, vidtaga de utvägar och åtgärder, som Kongl. Maj:t kan finna för ändamålet lämpliga. Den af någre Ledamöter inom resp. Riks-Stånden gjorde framställning, alt de förluster, enskilde personer fått vidkännas genom Diligencers inrättande, borde dem af allmänna medel, i anseende till företagens patriotiska syftemål, ersättas, anser Utskottet icke utgöra föremål för dess pröfning, hvadan Utlåtande derom icke heller torde böra meddelas. Med godkännande af hvad anmärkt blifvit om omöjligheten att förnärvarande, utan alltför mycket ökade utgifter, tillvägabringa ett förändradt sätt för postföringen, tili lindring för dertill anslagne hemman, finner Utskottet sig böra frångå sin hemställning rörande den för berörde ändamål föreslagna undersökning; hvaremot Utskottet, med afse - Allm. Bcsv.- och Occön.-Utsk. Betänkande N.-o /34- ende å den utsträckning Diligenceoch Forvagns-Inrältningar på de större vägarne framdeles torde ernå och möjligheten att med elem kunjia fortskaffa i synnerhet större paketer, vill vördsamt föreslå en underdånig framställning derom, att Kongl.
Jag tror, att brännvinsbränningens upphäfvande på en gång icke allenast vore omöjlig, utan också en olycka för landet; ty derigenom skulle spannmålsprisen falla så lågt, att jordbruket knmme att lida alltför mycket, innan man hunnit skapa en spannmålshandel i landet. Derföre är det i min tunke be - Den 20 Oetoherf. m. tänkligt nog i närvar, tidpunkt att ställa så till, att man på vissa orter skulle rent af göra brännvinsbränningen overkstä-llbar, utan att bereda någon annan utväg för afsättning af landtmannens varor. Jag önskar, att snart se den tidpunkt, då husbehofsbränningen ej kan existera, utan i följd af en medgifven fri brännvinsbränning mäste concentreras i fabriker, men bestrider högeligen, att man må genom lagar förbjuda tillverkningen eller genom hög beskattning komma derhän, att man utvidgar bränningen i smått och uppmuntrar till lönbränning. Det lärer vara väl bekant, att det varit omöjligt för ganska activa landshöfding gar att hindra lönbränning i de större skogarna; och later man nu den opinion blifva gällande hos allmänheten, att man vill betaga jordbrukaren en rättighet, skall allmogen understödja lönbränningen, och kanske personer, som aldrig tänkt på att öfverträda lagarna, blifva de första, som handla emot dem. Jag tror, att från hvad synpunkt man än betraktar saken, man måste practiskt behandla den och tillse, hvad verkan beslutet kan hafva på landtmannanäringen, samt framför allt icke hindra, att man i en framtid kan gå en annan väg för att hindra det mål, vi säkerligen alla önska, att nemi. brännvinsbränningen ej må förblifva ett hushållsbestyr. Hr Hjärne: Det är visserligen icke underligt, att den, som önskar nedsättning af beskattningen, finner den af Utsk:n föreslagna alltför hög och orimlig, då den öfverstiger den nuvar. med -Jgdelar för de mindre och mångdubbelt för de större pannorna.
Denna summa tyckes vara billig, då Concertgifvare få en så förträfflig local, och slippa alla vidare kostnader. Herr Riben, Carl Wilhelm: Såsom ett tillägg till hvad den siste Talaren yttrat, skall jag utbedja mig få redovisa för de motiver, hvilka förmält RiddarhusUlskottet att föreslå summan till 100 R:dr B:co. RiddarhusUtskottet trodde sig böra rätta afgiften något när efter den afgift, hvilken erlägges för den local, som hittills varit begagnad för Concerter, nemligen stora Börssalen. Det har nemligen inför Utskottet blifvit uppgifvit, att det för hvarje Concert betalas för densamma 33 R:dr 16 sk. B:co; men då åligger det Concertgifvaren, att uppsätta och borttaga Orchesterläktaren, anskaffa stolar, bestå eclairering och ombesörja rengöring. Efter ungefärlig calcul går 348 Den 16 Mars e. m. detta allt tillsammans till vid pass i3oR:dr B:co. Här återkommer ej ifråga, att skaffa hvarken stolar eller bänkar, och om Ridderskapet och Adeln bifaller det arrangement, som RiddarhusUtskottet föreslagit, uppkommer ej heller något besvär med Orchester-läktaren, emedan den en gång för alla och det på Riddarhusets bekostnad skulle uppsättas. Ett ytterligare skäl, hvarföre nedsättning ej bör äga rum, är att här säkerligen kan säljas i5o å 200 biljetter mera, än på BörsSalen, och Ridderskapet och Adeln torde alltså finna, att det för en Concertgifvare är större uträkning, att betala 100 R:dr B:co här i ett för allt, än att byra BörsSalen. Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob: Lika med de värde Ledamöter af Utskottet, som yttrat sig, finner jag afgiften ej vara för hög; men jag har en annan betänklighet i afseende på Orchestern, och anhåller att den sista punkten ännu en gång måtte uppläsas, på det jag, och måhända flere med mig, må riktigt fatta, huru det förhåller sig med Utskottets tillstyrkande i denna omständighet.