Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utländning ar, (deruti ej inbegripne Norrmän för Norrska produkter) sorn resa omkring i landet och, för egen räkning eller såsom utskickade för andra, utbjuda eller sluta handel om utländska varor, skola vid ankomsten, med uppgifvande af tiden, huru länge de viljaJ i Riket sig uppehålla, till vederbörande uppbördsman för Krono - Förslag lill Bevillnings-Sladga. 13 bevillningen i gränsorten erlägga 75 R:dr B:co för tiden till och med tre månader, samt för hvarje månad derutöfver ytterligare 25 R:dr. Förr än hvad sålunda är föreskrifvet, blifvit fullgjordt, derom bevis bör af Uppbördsmannen å medhafvande passet meddelas, må pass för resans fortsättande inom landet eller för återresa ur Riket icke kunna utfärdas; skolande sådan utländning, innan han eger i någon Stad inom Riket utbjuda eller sluta handel om utländska varor, jemväl åligga, »tt i Stockholm, hos Handels-Coliegium, och i öfrige Städerne hos Magistraterne styrka sig hafva den stadgade afgiften betalt, och tillika uppgifva den tid, han vill i Staden sig uppehålla. Den utländning, som, utan att hafva sådant fullgjort, eller den stadgade afgiften behörigen erlagt, beträdes med att utbjuda eller sluta handel otn utländska varor, skall, jemte afgiftenS erläggande, höta 300 R:dr B:co, hvaraf hälften tillfaller åklagaren och hälften fattigcassan i den Stad eller Socken, der förseelsen egt rum. Föröfrigt iakttages hvad allmänna lagen i 5 och 7 Cap. Handelsbalkcn och serskilda Författningar, i afseende på dylik handel, stadga. Utländning ar, som i Städerne drifva handel och rörelse, se Mom. 3. Vindragare • B:co R:dr 2: Färjkarlar „ 2: 3:o. För följande ■personer i Städerne utgår afgiften åter efter nedanstående särskilda grunder, nemligen: Auctionsbeljente, lika med Städernes betjente, §. 2. Bokhandlare, lika med Handlande, §. 9.
Nådig befallning' är meddelad i Kongl. Circulairet den i3 Februarii i83o, lemnar Konungens Befallningshafvande tillräcklig myndighet, att förekomma deras olagliga kringvandringar, finna Utskolten några serskilda inskränkningar i afseende på förpassnings meddelande för bemälde så kallade Vallackare, hvarken af behofvet påkallade, eller med rättvisa förenlige. Den af Johannes Andersson äfven framställda önskan, att Konungens Befallningshafvande» rättighet, att åt vissa pålitlige, förståndige och bofaste män öfverlemna utdelning af pass på serskilde ställen inom Länen, måtte upphöra, anse Utskotten så mycket mindre förtjena afseende, som detta ändamålsenliga stadgande bereder beqvämlighet för aflägse från Landshöfdingesätet boende invånare, hvilka eljest voro nödsakade, att antingen företaga serskild resa för anskaffande af pass, eller ock genom Ombud besörja derom, hvilket skulle föranleda besvär eller onödige utgifter. 5:o Om än Utskotten icke fullkomligt kunna dela Nils Månssons och Gustaf Gustafssons mening, att personer af högst tvätydig frejd vanligtvis begagnas såsom Lumpsamlare, lärer likväl icke kunna motsägas, att de, som egna sig åt detta yrke, icke sällan äro sådane, som genom eget förvållande, fylleri, oduglighet, o. s. v., kommit på obestånd. Vid valet af dyl ike handtlangare, torde behörig uppmärksamhet hos vederbörande Pappersbruksidkare stundom blifvit åsidosatt, och då i öfrigt lättja, fylleri och oduglighet icke egentligen medföra vanfrejd, lärer det icke vara sällsynt, att personer, som gjort sig skyldige härtill, undfå bevis om oklandrad frejd. Genom ett derpå grundadt lumpsamlarepass erhåller en sådan, eller tilläfventyrs en ännu sämre qvalificerad person rättighet, att i flere Län kringstryka under förevändning alt sköta sitt yrke, fastän lumpsamlingen stundom torde vara endast läckemantel för helt andra afsigter.
Såvida jag rätt fattat den siste värde taks önskan, så är han missnöjd med Bevilln.-Dtsk:t, derföre att TItsk:t gått tillväga, såsom han sjelf i sitt anförande yrkade. Efter hvad jag har mig bekant, har Utsk:t vid alla föregående Riksdagar först inkommit med grunderna jemte förslag till bevilln.-förordn., hvarjemte Utsk:t i särskild anmälan framställt att procenten ej må defmitift antagas, utan endast gälla såsom grund för bevillningens bestämmande; så har hittills skett och äfven vid denna Riksdag har man gått så tillväga. Men nu vill jag öfvergå till sjelfva saken. Hvad man i Betänkrt i första rummet bör afse, är att man talar sanning; hittills har bevilln.-förordn. varit full med osanningar och en följd deraf har varit att förmögenheten öfverallt upptagits lägre än hvad den i sjelfva verket är, hvaremot procenten är högre än den i sjelfva verket borde vara. Sålunda kommer man till det afsedda resultatet genom en osanning. Denna nya förordning vill komma till samma resultat genom sanning; den vill beräkna förmögenheten sådan den verkligen är, men sätta procenten så låg att man ej uttager mera än som behöfves. Man åberopar ingressen till bevilln.-förordn. vid förra Riksdagen och hvad der står; men det är icke heller sannt att R. St. åtagit sig en bevillnings-summa af 2 millioner, utan de hafva åtagit sigen så stor summa, som enl. de för bevilln.-förord, gällande grunder kommer att utgå. Jag kan således ingalunda anse det af Gr. Mörner väckta förslag böra antagas, utan anhåller vördsamt om bifall till TTtsk:ts Betänk, i denna del. Hr v. Ehrenheim, Per Jac.: För min del kan jag ej annat än instämma i Gr. Mörners yrkande.
Wid tränga broar, wänke Lön, stm först med tecken eller rop blifvit warnad, lil dest den andra farit öfwer, och den som kommer va jämna wägen, wike för den som kommer backen utföre; uti branta backar, dröje antingen nedan eller ock wäje ben undan, forn farer backe upföre; är wägen sä träng, at endera mäste stryka tilbaka, stryke dä den, som mindsta wagn hafwer,. och det beqwäMfigast göra kan. §. 3Z. Eho som pä ivägar med stillande och ropande eller swordomar gör buller och wäfende, böke, fastän ingen wäldsamhet eller stada timar, En Riksdaler, TretticTwä stilltr men stulls någon uppenbar wäldsgerning eller dräp hända, dä btw den skyldige straxt af de narwarande, eller der det ej ste kan, med Krono-Betjentes tilhjelp efkersias och fasttagas, samt lagförqs och dömas/ 8» 34> Til desto säkrare befordrande as ändamalet med denna författning, och pä det Gästgifware sä mycket bättre mä kunna gä de Resande til handa, och besörja om deras fortkomst, til Allmogens mindsta betungande, sä bibehalles Gästgifwerierna wid alla ds förmoner och rättigheter, som de af älder ägt och ntt iimehafwa, fäfom förnämligast Roteringsfrihet, der de en sädan hitfils åtnjutit, för Skjutsfärdspenningav' nas utgörande och Krögeri-Rättighet; och böra Lands» höfdingarne, dä nya Gästgifwaregärdar inrättas, eller de äldre ej förmå fullgöra de skyldigheter dem älagda ärs, til Kongl. Majtt inkomma med underdänigt förslag, hwad förmäner, efter ortens och farwägens beskaffenhÄ, i förening med gällande Författningar, dem tilläggas eller ytterligare förunnas mä. §. 35.
Uti., N:o 202 och Mern., N:o 244, samt Först. Stats-Utsk. Mern., N:o 300.) S. A. K. Sedan Rikets Ständer vid sistföiflutne Riksmöte, uti underdånig skrifvelse af den 23 December 1840, under uttalande af den åsigt, att äfven Svenska Nationen, så vidt dess tillgångar medgifva, borde, lika med den öfriga civilicerade verlden, på ändamålsenligt sätt vårda de konstalster, Nationen redan egde, och befrämja dessa Samlingars förökande, hvarigenom den inhemska talangen erhölle både föresyn och uppmuntran, i sammanhang med anmälan om beslutet rörande den för Kongl. Museum anvisla summa, i underdånighet anhållit, deL Kongl. Maj:t måtte för Rikets Ständer i Nåder framlägga förslag till erhållande af tjenligare lokal för de uti Kongl. Museum förvarade samlingars och konstalsters ändamålsenliga uppställning och ordnande, på det att ett Natiunal-Museum derefter småningom måtte konna bildas, och hvartill möjligen i sådant fall jemväl kunde påräknas frivilliga bidrag; och Kongl. Maj:t i anledning deraf i ämnet infordrat Öfver-Iotendents-Embelels underdåniga utlåtande, som den 27 Augusti sistlidet år är vordet afgifvet; så har E. K. M., uti Nådig Skrifvelse den 10 derpåföljande September, täckts gifva Rikets nu församlade Ständer tillkänna: alt E. K.
Skulle nu Riksens Ständer inkomma med ett underdånigt förslag af alldeles motsatt rigtning, så inser jag ej, hvarföre icke Kongl. Maj:t kunde svara , att sedan Wi på Eder underdåniga begäran för fem år sedan gillat , utfärdat och sedermera låtit verkställa ett mot detta fullkomligt stridande beslut, finna Wi , med aktningen för beståndet af Lagstiftande maktens åtgärder , icke förenligt , att ifrågavarande Författning utfärda. För min del anser jag det lika mycket stridande emot Riksens Ständers värdighet som för samhället skadligt, att på detta sätt vackla mellan stridiga åsigter. Derföre tillstyrker jag ock , att Ridderskapet och Adeln , med ogillande af Utskottens Betänkande, måtte förblifva vid hvad sistledne Riksdag i detta ämne stadgades. 1 anledning af hvad Herr Hjerta anfört om fördelen af assignationers gångbarhet i Dalarne, bör jag erindra , att de der varit gångbara oaktadti8ig års författning varit gällande, och att hennes fortfarande kraft och verkan följaktligen icke heller kommer att betaga Kopparbergs Län den åberopade fördelen, om förevarande Betänkande afslås. Här - Den 3 November e. m. 49 Härefter upplästes de öfrige Riks-Ståndens ProtocolJs-Utdrag af den 27 och 31 sistledne October, hvaraf inhämtades , att bemälte Riksstånd bifallit Utskottens förevarande Utlåtanden. Herr Stråle Nils Wilhelm: Vid sista Riksdag var jag en bland dem, sorn talade för det beslut Riksens Ständer då vidtogo. Jag stödde min öfvertygelse hufvudsakligen derpå, att i ett land, der endast pappersmynt är i rörelsen gängse , bör Styrelsen tillse , att allmänheten ej bedrages af origtiga myntrepresenfativer. Det cr gifvet , att då hårdt mynt circulerar, slår Staten derpå sin stämpel och garanterar innehållets rigtighet* när papper åter är det enda bytesmedlet, måste Staten draga försorg, att icke enskilde må blifva bedragne på privata assignationer, emedan det är Statens skyldighet att föranstalta , det verkligt mynt må i landet finnas.
Sedan Herr Landl-Marffalken ändteligen hunnit förmå Ridderffapct och Adeln till tystnad, yl» träde stg Herr käklman. At de »varda Ledamöter, sorn nu sä ifrigt sätta sig emot bibehållandet af Erercirii, Esqvadronerne, will jag allenast göra den anmärkning att en sak ej bör förkastas derföre, att den i utösningen hittills warit dålig. Manga inrättningar äro i sig sjelfwe goda, »ne» hafwa blifwit illa utförde. Skatö-Utskolttt har i siri Betänkande uris sat an Exercitii-Esqvadronerne hittills pa ett skadligt sätt warit inrättade, men Det har ej kunnat ins 1776 Den 28 November. gä i något yttrande att de för exercisen wörö onyttigt. Hwar och en of detta Ständ som sjelf är militaire kan läkt inse hurri wädligt det skulle wara, om Ständer blandade sig nii an förcstrikwa något rörande exercisen och i commandomäl. Sadane saker böra endast af Konungen kunna befallas, och jag tror del borde bero af Konungens godisiunande att befalla sadane anstalter, hwarigenom denna inrättning ej för dck Allmänna blefwe betungande. Skulle Högloft. Ridderskapet och Adeln härom icke förena sig, tror jag nswen för min del, akt votering icke kan nekas. Grefwe kkamilton, /-xel. Det more bättre akt helt och hallit reducera Cavallerierne, Jag protesterar ännu en gäng emot votering, och förbchällcr åtminstone, att om votering nödwändigk skall äga rum, enligt den ro i Axeliga Pnvilegierne inga andra mätte fä votera öfwer denna fräga än de som sielfwa äro jordägare. Zerr Greftvcn och Landtmarffalken före stälde, arr RegcnugS-Fonnen wore lydiiZ, akt dekka Betänkande borde äkecreuutteras, och önskade att R-.ddcrskavct och Adeln derföre mane efrcrgifwa yrkandet om votering.
Frölich, som jag hegärde ordet, emedan den fråga, som nu varit före, är af den enkla beskaffenhet, att jag är öfvertygad, att hvar och en ledamot, som vill genomläsa Reg.Fln, skall med denna tolkning komma till rätta utan någon hjelp, hvarken af Hr Grefven eller mig; men jag begärde ordet, i anledning af en ledamots på andra sidan yrkande, att valet till opinionsnämnden skulle anstå till dess Husets ledamöter hunnit genomläsa LagUtsk:s betänk, öfver Just.ombudsmannens berättelse. Jag förstod icke detta yttrande på samina satt, som Gr. Frölich; jag är öfvertygad om, alt meningen var, att utur detta utlåt, skulle kunna hemtas grunder för omdömet om ledamöterna i Högsta Domsolen, och jag vill, i anledn. deraf, upplysa, att, så vidt jag deraf kunnat förnimma, finnes deri ingenting, som kan gifva anledn. hvarken att fria eller fälla någon af dem. Grunder för åtgärder i denna del finnas visserligen i sjelfva berättelsen af Just. ombudsmannen, som redogör för lagskipningens gång sedan sista riksdag; men denna berättelse har redan längesedan varit till Ståndet utdelad, och jag tror, att en hvar, som är intresserad deraf, redan genomläst densamma, och att derföre ingenting vinnes genom uppskof. Jag tror alltså, att intet gilltigt skäl finues att vägra inbjudningen från de 3 öfriga Stånden, och att, om Hr von Hartmansdorff fortfar att yrka,bordläggning deraf, får det stå för hans räkning. Det blir då han och icke Ståndet, som visat sig obenägen att svara mot 3:ne Stånds vänliga anhållan. Frih. Cederström: Det var Gr. Horns yttrande, som föranledde mig att begära ordet, då han yttrade deu opinion, att om han funné något stridande mot grundlagen, skulle han vara den förste, som bestridde bifall dertill.
Herr von Hartmansdorff, Auguff, Det har blifvit så mycket tadladt öfver detta ämne, och dess detailler , att jag egenteligen blott vill yttra mig öfver formen och grundsattsen. Jag anser tydligt, och lagligt, enligt 89 §. Regerings-Formen och 34 §■ Riksdags-Ordningen, att det är Konungen, som äger att förklara hvilka varor sorn böra förbjudas till införsel eller utförsel. Detta är ock i sjelfva verket rigtigt, emadan förbuds-syste - met, som hos oss eger rum, offa fordrar olika egenmägtiga och hastiga åtgärder. Detta hindrar likväl icke att mera stadga kan gifvas åt Författningarne och större frihet åt näringarne såsom förberedelse till ett vigtigare systeme. Å andra sidan är det gifvet, att Riksens Ständer lagligen ega att bestämma tullen å de va’ ror hvilka Konungen till införsel eller utförsel icke fötbjuder, och jag anser äfven rigtigt för beskattnings rättens helgd, att så sker. Konungens och folkets rättigheter äro, i dessa fall, bestämdt åtskilda och gifna. Jag kan således ej annat än ogilla, att Utskottet i första punkten af sitt betänkande bestämdt sagt, att alla Utländska varor skola kunna emot tull införas Deremot anser jag rigtigt, att Utskottet i taxan uppfört alla varor till en bestämd Tull afgift, emedan ingen pä förhand kan veta, hvilka varor Kongl. Majt ämnar tillåta eller förbjuda. För egande rätten skulle det vara altför vådligt, att åt godtycket öfverlemna en så vigtig sak som den, att bestämma Tull afgifterna. Ingen skulle då med någon säkerhet i sin beräkning kunna göra varu-förskrifningar, emedan ingen viste om samma Tull vöre gällande när varorna an komma för att införas och försäljas. Lika förhållande skulle inträffa för hvarje enskilt man i afseende på beräkningen af hans tillgångar och utgifter, om tullen och i följe deraf varupriserne och dyrheten att lefva omvexlade utan annan regel än godtycket.
På detta sätt kan ett så ofantligt material samlas och genomgå en så noggrann kritisk siktning, att man i alla frågor, som röra bibeltexten, numera kommer till ojemförligt större visshet än reformationens män kunde vinna. Jemte dem finnes blott ännu en uncialhandskrift, som innehåller något af de allmänna brefven, nämligen en på kejserliga biblioteket i Paris förvarad, från femte århundradet härstammande, känd under namnet „Codex Ephraemi Syri rescriptus;“ men denna handskrift är en palimpsest (d. v. s. öfverskrifven med en annan text, sedan den ursprungliga blifvit i viss mån utplånad) och lider af mångfaldiga luckor, bland hvilka en sträcker sig från 1 Joh. 4, 2 till 3 Joh. 3 och således omfattar det ställe, hvarom här är fråga. Tischendorf yttrar år 1859 om densamma: „Perexigui adhuc usus critici erat“. Vi meddela här några af variationerna: Den påfligt sanktionerade versio vulgata har: Quoniam tres sunt qui testimonium dant in coelo, pater, verbum et spiritus sanctus, et hi tres unum sunt. Et tres sunt, qui testimonium dant in terra, spiritus et aqua et sanguis, et hi tres unum sunt. Codex toletanus: Quia tres sunt, qui testimonium dant in terra, spiritus it aqua et sanguis, et hi tres unum sunt in Christo Jesu. Tres sunt, qui testimonium dicunt in coelo, pater, verbum et spiritus, et hi tres unum sunt. Codices ulmenses: Quia tres sunt, qui testimonium dant, spiritus et aqua et sanguis, et tres unum sunt. Sicut in coelo tres sunt, pater, verbum et spiritus, et tres unum sunt. Codex, n:o 4, i Bibliothèque nationale, från nionde århundradet:
Grefve von Schwerin; Innan Riksens Stan* der vid sista Riksdag beslöto att Bevillningsutskottet hädanefter ägde att opåmint inkomma med grunderna för den blifvande Bevillningen, fördröjdes vanligen med denna uppgift intill dess att Stats-Utskottet uppgifvit Bevillnings-behofvet, Det är ej sagt, att man skulle behöfva så länge dröja, men ännu är ingen ting som brådskar. Den 9 Februarii. Andra föremål för Utskottets uppmärksamhet saknas icke heller. Sjelfva Bevillnings-Författningen kunde väl behöfva en annan form, än den som den nu har; och äfvenledes påkallar Redogörelse-Verket Utskottets uppmärksamhet. När man undersöker de af Riksgälds-Contoiret uppgjorde Tableauer för åren 1813? I4>U och 16, så finner man för hvarje år betydande skillnader i Hemmantalet, ända till 2000 — Boställena, utgörande tillsammans emellan 4 till 5000 Hemman, uppgifvas det ena året till ett antal af 200 Hemman mindre än det andra. Uti Tablauen för 18x6, Tab. N:o 5 finnes en siiillnad emellan Summorna och Slutsumman af omkring 40,000 R:dr. Jag sätter ej i fråga att icke hvad som inflyter blir behörigen redovist. Men likväl synes af de uppgifter , som jag nu meddelat, att Controllen icke är sådan som den borde vara. Det är icke i sin ordning att den ena redovisar på ett sätt och den andra på ett ann.:!,. Och när Bevillnihgen dir-ecte går till Rikgälds-Contoiret, vill det synas mig, att Riksens Ständers Bevillnir. gs-Utskottet, väl kunde taga närmare kännedom om huru Redogörelsen sker, samt uppgifva Formulairer åt de Redovisande, Bev-illningens rätta beräknande efter föremålen för beskattningen är också en högst angelägen sak och beror helt och hållit af tillräck lige och pålitlige uppgifter.
Delande Chefens för Ingeniör-Korpsen åsigt om lämpligheten och nyttan af ett sådant material-förråds bildande jemte den dermed i sammanhang stående öfningen och sysselsättningen för truppen, men tillika finnande nödvändigheten att, så mycket möjligt är, inskränka anslagen, som för landtförsvarets behof i allt fall till stora belopp måste äskas, tillstyrker jag i underdånighet, det Eders Kongl. Majit nu endast täcktes bos Rikets Ständer göra framställning om anvisande, för ifrågavarande ändamål, af ett anslag stort 30,000 Rdr Rmt, att med en tredjedel årligen utgå under åren 4858, 4859 och 4860.» »Då, i anseende till stegrade pris å beklädnads-materialier samt ökade arbetslöner, passovolanser | för underhållet af manskapets beklädnad rn. m. vid de trenne Gardes-regementena, Kronprinsens Hussar-regemente och Sappör-kompani komme, efter behörigen verkställda prisregleringar, från och med år 4857 att förhöjas; Bil. M 3 lill Kongl. Maj:is Nåd.
Visserligen har SlatsUtsk. ej haft några egentligen bindande skäl att ändra eller ens kunnat ändra den redan gjorda statsregleringen; men så vidt sorn billighelsgrunder lala för den ersättning, sorn är i fråga, så synes 111ig, att SlatsUtsk. ingalunda saknar medel för ett så ringa belopp, då det är fråga om personer, som söka sin utkomst på den litterära banan. Det är kändt, huru små anslagen äro för dylika ändamål, och huru ringa utsigler hvar och en, som på denna bana söker sin utkomst, har för sin framtid; ty fä äro de platser inom vårt land, der den litterära förtjensten kail blifva belönad. Jag tror, att då delta anslag endast afser en förfluten lid och går till ett ringa begränsadt belopp, och då billigheten tillika talar för delta anslag, så har R. o. Ad. tillräckliga skäl att bevilja den här ifrågasatta ersättningen för dessa personer inom K. bibliolheket, hvarföre jag för min del vördsamt hemställer, om icke StatsUtskis ifrågavar. utlåt, borde återremitteras. Utlåt. N:o 44° återremitterades. Föredrogos ånyo och gillades StatsUtskis den 8 sisth Mars på bordet lagda utlåtanden: N.‘o 4415 ' anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse ang:de de för befästningsarbetenas fortsättande behöflig» medel; N:o 442, i anledn. af Hr Stjerngranats, G., motion ang:- de beviljande af ett extra anslag till fyllnad i kostnaderna för armeens öfningar. Vid förnyad föredragning af StalsUlskls den 8 sisth Mars på bordet lagda utlåt. N:o 41^, > anledn. af väckt motion - T) c n 3 April f. m. in lion om aflöning för secreleraren vid BondeStts cancellidireclion, Lief samma utlåt, af It. o. Afl. bifallet. Då nu ånyo föredrogs StatsUtsk:s flen 8 sistI. Mars på bordet lagda utlåt.
Lagberedningen fruktade vidare, att. om lagtima ting erbjöde sig hvarje månad, den trätlystne också skulle frestas att hvarje månad besvära sin vederpart med stämningar, dem han eljest skulle nödgas samla till färre ting, så att åtminstone icke idkeliga tingsfärder ökade olägenheterna af fiendskapen; men häremot torde endast behöfva erinras, hvad äfven Lagkomitéen på förhand anmärkt, nemligen att för den verkligen trät!ystne ingenting är mindre välkommet än trätans hastiga slut, och att deremot den fredlige, som råkat ut för trätlyslnaden, ej önskar någonting högre, än att med all möjlig skyndsamhet blifva fri från denna förtret. Slutligen fruktade Lagberedningen att förslaget skulle medföra ett ofördelaktigt inflytande på tingsgöromålens skötsel, derigenom att det berodde af blotta slumpen, om ej af andra orsaker,1 att den första eller de första af de månader, under hvilka ting hölles, lemnades af rättsökande nära eller alldeles obegagnade, och att större delen af domsagans rättegångar till följd deraf sammanstötte på en eller flera af de sista månaderna, eller att möjligen tvärtom de flesta göromålen gjordes anhängiga till de första månaderna och endast få blefve öfriga till de sista. Denna farhåga, för hvilken giltiga skäl knappt torde förefinnas, lärer i afseende på de befarade följderna helt och hållet upphäfvas af den omständigheten, att, om de instämda målens antal är större vid ett ting, de uppskjutna målen just i följd deraf blifva flera vid ett påföljande, hvaraf förhållandet emellan de särskilda tingen i väsendtlig mån utjemnas. skulle också Lag-Utskottets Betänkande N:o 15- 17 också ett sådant tillfälligt sammanträffande af flera mål än vanligt på ett och samma ting föranleda behofvet af flera rättegångsdagar än vid öfriga ting inom domsagan, så synes ej derpå ligga någon synnerlig vigt.