Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B. a;dra Afd. a 7. 4j8 1 Oen 30 Augusti r. m, Allmänna Eefvårsoch OeconomieUtJkottet i Af Tohan Olsson Longberg® från StatsUtSlottet åierletnnade Memorial, angående stöf. re frihet i Jerntillverkning och försäljning; samt af Lars Anderssons från Skaraborgs, Jonas Grå* bergs från Carlstads och Petter Anderssons från Hallands Lån skriftliga anföranden, innefattande anmärkningar vid det till Utskottet återremitterade Betänkande rörande Bränvins-brånningsråttighetem 5!) Återretnisfer af nedannämnde Utskotta Betänkanden; Stats Utjlwttets: Om AcademiePreste - KlockareAnnexoch Mensalhemmans-lösen till Skatte m. m.j rörande den AdvocatFiscalen i Götha HofRätt till agde ersättning för förlorade sportler; angående all jords lika beskattning m. m.; om grunderne för Skattelösen af hemman i Hallands Län; i fråga om sökt prolongation å Arrendet af Klabböhle Laxfiske; om losen till Skatte a£ Jerkö holme i Blekinge Län; samt angående Statens ordinarie räntors utgörande i Skåne och Blekinge samt Bohus Län. Staisoch Banco Utfkottens: Öm bidrag till utförande af Hjelmare Canal och Slussverks ombyggnad; samt angående förre handlanderne J. B. Kock och Jonas Ståhl® / 1 > Den 30 Augusti e. m. beviljad befrielse från bysåttning för skulder till Melmö f. d. Diseont. ' * 'Statssamt Allmänna Besvär»- och OeconamieUtskottens: Örn en Myrs aftappning i Westér-Dalarne: Bevillnings Utjkottets: Angående griinderne för den blifvande Bevillningen ; om afkortningslångders öfver Kronoutskylder ingifvande till HåradsRåtterne; samt rörande de genom Stora SjöTullen inflytande Bevillningsmedel. Banco Utjkottets i Öm förlängning uti tidell för åtérlöseh af t Banken pantsatt silfver. Lag Utjkottets:
Herr Lamberg förmodar äfven att rätta ändamålet med Lots-inrättningen skulle kunna vinnas så derigenom, som ock att Staten skänkte några dylika Lotsbåtar till private eller fiskare, på det desse, emot något understöd i början, kunde täfla med Kronans Lotsar, till frälsning af många menniskors lif och egendom. 4:o Af Herr B. IL Santesson, som, instämmande med Herrar Kleman och Lamberg och med det tillågg, alt derest Skeppare berättigades att få afsäga sig Betänkande o. aai Lots-biträde, dermed äfven borde följa befrielse från Lotspenningarnes erläggande, föreslagit, att alla Lotsoch Båk*inkomster och deribland äfven den ersättning Danska Regeringen årligen lemnar för underhållet af Svenska Fyrarne i Sundet, men hvilken hittills skall användts för LandshöfdingeResidencers byggande och underhållande, i första rummet begagnas till alla nödiga förbättringar af Lotsoch Fyrbåks-anstalterne samt sjöfartens betryggande, och det år, derpå blefve öfverskott, sådant reserverades till ett påföljande, och då desse öfverskott tillika skulle ådagalägga, att afgifterne ej fordrades så höga, som de nu äro, en proportionerad nedsättning uti dem ock måtte äga rum. Den derigenom uppkommande minskningen för Statsverket af en föga betydande inkomst skulle, i Herr Santessons tanka, mångfalldigt ersättas af den åt handeln och sjöfarten leranade lättnad och uppmuntran, och hvilka ej skulle underlåta att återgifva sin gärd åt Staten; samt 5:o Af Herr J. U. Winberg, att de, genom K:gl. Förordningen den 16 Maji 1827, angående Lotsoch Båk-inrättningen i Riket, stadgade afgifter äro högst tryckande, serdeles som Svenska sjöfarten och Skeppsrederierne i öfrigt hafva att kämpa med mänga svårigheter.
CommerceCollegium åger, utgörande en million, sorn till Manufacturerne är anslagen att utlånas, och skulle detta endast blifva en jemnare fördelning af nämnde fond, då man har full anledning att tro, det af de 900,000 Riksdaler, som till utlåning återstått sedan Glasbrukens anslag afgått, icke någonsin varit fullt utlånadt, och således detta mitt project på intet vis förnärmar någon, och meningen måtte Vara med en dylik Inrättning att hjelpa den som mest år i behof, Vid utlåningen af nämnde 300,000 Riksda, ler skulle samma grund följas som Kongl. ComaierceCoJlegii Bref af den 31 December 1818 stadgar, med det undantag, att så vida Rikets Ständer bevilja vden föreslagne tillökningen af Den X Martil. 27 jpoooo Riksdaler, det kunde tillåtas de Glasbruksägare, sorn i början af detta år, icke erhållit något lån, emedan de för förra året icke tillverkat något glas, att då de frampå sornniaren bevisa sig hafva sådant tillverkadt, få i jnon deraf låna till årets slut af det nya anslaget, vid hvilken sistnämnde tid de ovilkorligen till Disconten skola hafva åter betalt sina tagne lån, på det att deri må såttas i tillfälle att vid nästa års början fördela och utlåna hela Fonden, Som jag tror mig bevisat att detta foke vårkar oförmånligt, hvarken på de andra Manufaeturerne och Fabrikerne, ej eller någon vinst hårfjyter af ätt Disconten ej utlånar med len, under det att Glasbruksägare hafva ålit annat för aft med allvar drifva sin rörelse? anhåller jag ödmjukast att denna min motion pia varda till behörigt Utskott remitterad. Nm 8, Herr Rosenblad) Bernhard: Jag får vördsamligen föreslå, att Riksens Ständer måtte uppdraga Statsoch BancoUtskotten att utarbeta en Plan till erhållande och försäkrande af ett fast myntvärde, utan rubbning i någon enskildt nu krajtågande rätt. 28 Den x Martil, N:o 9. Herr af Eken/tam, Israd:
Han hörde steg och rörelse inne i salongen. Instinktlikt skyndade han uppför trappan och öppnade dörren. Der inne var det halfmörkt. Han såg, att der sutto flere åhörare, men han kunde ej urskilja hvilka de voro. Hon som spelat stod upprätt bredvid pianot; notställaren var nedfäld, hon drog på sin ena handske och nickade småleende åt en person, som satt ett stycke derifrån, och som nu reste sig upp och kom emot henne. Melcher skyndade sig öfver salongen upp på estraden, der pianot stod. »Förlåt mig», sade han med dämpad ifver, i det han gjorde en djup bugning för den okända, »men, fastän jag är en främling, kan jag omöjligt afstå från nöjet att tacka för den utomordentliga musikaliska njutning jag haft.» Hon gaf honom en litet förvånad blick, böjde på hufvudet och vände sig om för att gå ned för estraden. Men Melcher var icke villig att låta henne gå; han kände denna hänsynslösa envishet, som följer med inspirationen. »Säkert skall ni kalla mig oförskämd», fortfor han ännu ifrigare, så ifrigt att hans röst nästan darrade, »men äfven med fara att bli kallad så, vågar jag bedja er att spela ännu en bit. Ni skulle derigenom bevisa samma kärleksverk, som den barmhertige samaritanen.» Det var någonting hos Melcher, som fängslade henne. Hon erfor denna känsla af obestämdt välbehag, som vi känna i närheten af personer, hvilka ha omkring sig samma atmosfer som vi sjelfva, hvilka ha förnummit lifvet på samma sätt som vi. Hans oförstälda beundran för hennes musik smickrade henne äfven; det finnes ingenting som så intar – i synnerhet qvinnan – som en dylik plötslig sympati för någon favorittalang. »Om jag kan göra ett barmhertighetsverk, så mycket gerna», svarade hon småleende, i det hon drog af sig handsken och å nyo satte sig ned vid pianot. Hon gjorde några preludier och spelade derefter ett impromptu af Chopin, allt med samma utsökta smak och känsla. Melcher stod ett stycke ifrån och såg och hörde. Hans intresse för musiken började öfverflyttas på den exeqverande.
15 metalliska cassa under sommaren och hösten år 1841» hvarvid, utom liela specier, äfven silfver-plantsar sjntes företrädesvis begärlige, derigenom silfver-förrådet medtogs för myntningens oafbrutna bedrifvande, fråga hos Banco-Fullmäktige uppstått derom, huru och på hvad sätt Bankens öfriga silfver-förråd, nemligen gamla Specier, slagne före år i83o, och Spanska Piastrar skulle, om så erfordrades, kunna med största fördel i vexlingsväg användas; att Fullmäktige för sådant ändamål, och till utrönande af det serskildta värde berörde myntsorter kunde ega, dels såsom prägladt mynt och dels, i anseende till dess finare halt, såsom handelsvara på utländska marknadsplatser, låtit med vissa qvantiteter deraf anställa profsmältning å Kongl. Myntverket samt försäljning i Hamburg, och att Fullmäktige, efter sålunda vunnen kännedom om Piastrarnes och de gamla Speciernes utrönta serskilda värden, den ig Maj 1842, på anförde grunder, och för att i möjligaste måtto söka minska uttagningen af Svenskt silfvermynt, beslutat, att Piastrar finge från Banken utlemnas, likväl endast i hela påsar, hvardera innehållande n544 stycken, efter ett pris af 122 sk. Banco för stycket, hvilket pris dock sedermera, med ledning af curs-noteringarne i Hamburg och London, tid efter annan, blifvit förhöjdt; Och redovises så väl i ofvanberörde Revisions-berättelse, som äfven i den Berättelse, Banco-Fullmäktige till Utskottet afgifvit, för beloppet af Piastrar, hvilka till nästlidne Juni månads slut blifvit, enligt de serskilde af Fullmäktige, på förenämnde sätt, förändrade pris-bestämmelser, från Banken utgifne.
St:r fastställde, att begge Creditiven skulle till ofvanbcrörde belopp af Banken utbetalas j utan att likväl för det större utse några ersät triingsmedel, emedan R. St.r borde vara sammankallade innan det ur Banken kunde lyftas men stadgade för dol mindre z procents Ränta och 4 procents 36a Stats-Utskottets årlig afbetalning på Hufvudstolen, hvilka 3o,ooo R.dr skulle af Tullmedlen till Banken ingå. Genom RiksdagsBesIutet den 1a Nov. 1810 §. 4 fastställdes alla de Beslut i detta ämne, hvilka vid nätsförtitgångne Riksdag blifvit fattade. Vid 1812 års Riksdag fordrade K. M:t fördubbling af begge Creditivens belopp. Sedan frågan om det större Creditivet blifvit med BancoUtskottet communicerad, fastställde R. St:r det större till en Summa af 2 millioner j att enligt föreskriften och förbehållen i 63 5. Reg.Form. användasi det mindre till lika belopp sorn förut, eller SoOjOOo R:dr, enär tillgång dertill måst sökas genom RiksgäldsContoiret, som anbefalltes att, i de fall och under de vilkor Regerings Formen föt eskrifverj hälla det K. (R.Beslut. §. 16.) Stats-Utskottet hade förbehållit sig (1 Betänkande den I Aug. 1812) att R. St:r måtte åt Utskottet öfverlåta rättigheten, att i Reglementet för RiksgäldsContoirets Fullmägtige meddela de föreskrifter om sättet och utvägarne för RiksgäldsContoret att åstadkomma berörde Summa, som, efter Utskottets tanka, borde iakttagas till ändamålets befrämjande ; och hade Utskottet varit betänkt på sådana utvägar, att hvarken RiksgäldsContoirets bestånd eller den allmänna Crediten skulle derigenom något äfventyra.
Det är ock derföre, då man känner den af statsrätts-lärde antagna nomenklaturen för särskilda styrelsesätt, icke så lätt att finna ut hvad benämning man egentligen bör gifva åt det Svenska, sådant det genom grundlagen bestämmes. Fäster man åter sin upmärksamhet vid vår representation, så äro dess egenheter så många, att jag knappast torde behöfva påpeka dem, helst som vi dagligen erhålla förnyade bevis derpå. Vi hafva t ex. i dag här hört huru man i timmatal öfverlagt om en fråga, som icke kunde leda till något resultat, alldenstund den redan förut var genom 3 Stånds beslut afgjord. Dessa exceptionella förhållanden inverka ock på statsmakternes ställning till hvarandra. I intet annat land skulle man kunna upvisa ett motstycke till hvad vi hos oss nyligen erfarit. Man har äfven sett, att representanter, med anspråk att åtminstone i någon mån anses som statsmän, kunnat tillåta sig minutiösa undersökningar, för att utröna den längre eller kortare tid den ene underordnade tjenslemannen i förhållande till den andre behöfver använda för tjenstepligternes fullgörande, i ändamål att dermed vederlägga Regeringens framställningar, eller som anse högre embetsmäns vigt för samhället böra bedömas efter mängden af det papper de förbruka. Men hos oss går sådant an. Betraktar man vidare konseqvenserne i tillämpningen af den rätt, som enl. grundlagen är Svenska folket tillförsäkrad, att få kontrollera Regeringens hushållning med allmänna medel, så skall man finna, att endast häri ligger en icke ringa grund till de olägenheter inom vår styrelse-mekanism, som man vill, men knappast torde-kunna, få i väsendtligare mån afhjelpta. Den som icke känner de petitesser, som deraf kunna föranledas, kan icke derom göra sig någon föreställning. Jag påminner mig nu ett förhållande med en enskild sak, som jag ber att få omnämna, för att bestyrka mitt påstående. Vid en läroanstalt i landsorten hade föreståndaren efter inventering fått mottaga åtskilliga inventarier, bland annat en lineal.
Af anslaget till godtgörande af Svenske och Norske konsulers förskott till nödstäldt Svenskt sjöfolks understöd och hemförskaffande hade utbetalts under år 1861 Riksdaler 6,944: 77. „ 1862 „ 8,628: 17. „ 1863 „ 6,098: 24. varande för dessa belopp ersättningsanspråk hos vederbörande rederier framställda. Å det årliga anslag, som till belopp af 2,000 Riksdaler från Handelsoch Sjöfartsfonden anvisats till ersättande af sådana utgifter, som genom konsulerne måst bestridas för andra medellösa Svenske undersåter, uppgick vid 1863 års slut behållningen till 882 Riksdaler 83 öre, sedan likväl af Handelsoch Sjöfartsfondens medel; utöfver det bestämda årliga anslaget, blifvit, på grund af särskilda Kongl. Bref, utbetalda år 1862 Riksdaler 1,510: 80. och år 1863 Riksdaler 1,500 eller de belopp, hvarmed konsulernes ifrågavarande utgifter öfverstigit de för samma år bestämda anslagen. Revisorerne, sorn vid granskningen af räkenskaperna öfver samtliga ofvannämnda fonder och medel icke funnit anledning till anmärkning mot det sätt, hvarpå samma räkenskaper blifvit förda, äfvensom icke haft något att erinra vid de åtgärder, som vidtagits för bevakningen och indrifningen af dessa fondeis förfallna fordringar, hafva 8 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 30. i 1864 års berättelse anmält, hurusom bland de af manufakturmedlen utgående anslag äfven förekommer ett belopp af 1,050 R:dr, som, jemlikt Kongl. Brefvet den 3 November 1857, utgår till Kongl. Vetenskaps-akademiens Fysiker för vården och tillsynen af tvänne på allmän bekostnad från utlandet införskrifna delningsinstrument och af hvilken summa 600 R:dr utgör arfvode och 450 R:dr hushyresersättning. Då likväl Kongl. Vetenskaps-akademiens
Vi hafva blott en slags handelsflotta, och den går ömsom, allt efter fartygens beskaffenhet, från Östersjön till England, Medelhafvet, äfvensom på de Trans-allanliska hamnarne. Jag inser icke att den Trans-allantiska sjöfarten kunnat undertrycka den inre sjöfarten, emedan samma fartyg gå ömsom med Svenska produkter till utländska hamnarne i Östersjön, ömsom öfverföra de Trans-allantiska produkter till Sverige direkte ur första hand. Man har äfven citerat Navigations-lagarnes uphörande som en slags generositet af Engelsmännen. Jag tackar dem icke derför. Dessa lagar tillkommo under det England genom traktater förbehöll sig skarpa restriktioner för att komma lill handelsmarinens tillväxt, som den nu äger. Dessa lagar hafva de icke afskaffa! förr än denna handelsmarin upnått den största höjd bland alla kända folk, och således kan fritt täfla med alla andra nationer. Jag skulle tro att Sverige bör gå tillväga på samma sätt som England. Om man går tillbaka ända till den tid, då England från Orkney-öarne sålde endast tenn och litet ull, så insågo Engelsmännen redan då behofvet, att förskaffa sig sjelfva de alster, de då måste köpa från utländningen; de förskrefvo arbetare från Holland och Tyskland, och genom skarpa restriktioner skyddade den uppväckta industrien ej endast i sin början, utan under sin utveckling, till dess att den kommit till sådan höjd, att den kan låta hela verlden täfla med sig. Sålunda kan England nu tillbjuda alla länder reciprocitet i handelsförhållanden. Jag hemställer till Elder, Mine Hrr, står Sverige ännu på denna punkt? — Ingalunda, men vi skola önska att komma derhän, vi skola söka att drifva vår verksamhet derhän och möjligt är äfven att i en framlid vi kunna vinna en sådan framgång i alla våra bemödanden. Men det vore olyckligt för fäderneslandet att afskaffa sådana restriktioner, hvilka göra det möjligt alt komma lill samma höjd af industri och manufaktur-förmåga. Jag har börjat med att nämna, att jag villa tillkännagifva för R. o. Ad. de satser, hvarpå jag inom Ulsk. stödde mitt motstånd mot tull-lindringarnes afskaffande, och på ofvan anförda skäl äro de grundade.
Byggningä-.Balken samt 63, 63 och 65 §. §. i förenämnde Skogs-Ördning, att, med bibehållande af de böter, som i Morn. uti 6a och 63 §. §. i samma Förordning utsattes - 804 Den 7 Julii (er för åverkan af bärande träd , mastoch storverks-träd , de uti 3 Mom. 62 §. för annan åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar stadgade böter, fördubblas, samt de uti 2 Mom. 63 §. för annan åverkan å allmänning eller enskiltas ägor fyrdubblas, med bibehållande af de stadganden, som 62 och 63 §. §. i öfrigt innehålla, samt uti 65 §• att åverkan andra gången skall ligga i tveböte, och att den som tredje gången elier oftare dermed sig förbryter, bör, jemte erläggande af sistnämnde böter, sitta i stock en Söndag, under Gud stjen sten, med qvist eller qvistar i handen af det eller de åverkade trädslagen. Härigenom, i förening med den rättighet Domaren, enligt 5 §. förberörde 10 Cap. af Byggninga-Balken äger, att, då åverkan oftare sker, utstaka särskildta vitén, tror Utskottet, att skogsägaren skall erhålla behörigt skydd för åverkan och Allmänhetens uppmärksamhet derå fästas, att dessa ingrepp i äganderätten äro lika vanhederliga, som andra försök till afhändande af annor» tillhörighet. Det andra Jlhernativet. Ostridigt har en längre tid fortsatt misshushållning med Skogarna , i förening med deras större tillitande , genom odlingar, lremmansklyfningar och andra omständigheter, förorsakat, att, i många delar af Riket hemmans - åboerne nu ofta på egna ägor sakna tillgång af deras skogsförnödenheter, och andre åter icke hafva mera, än de till oundgängeligt husbehof erfordra. Af detta förhållande anser väl Utskottet det Den 7 Juli.
Den nästföregående artigheten föranledde ett slags explication mellan Thorild och Rosenstein (se förra delen, sid. 277); hvilken, såsom det tyckes, hade deri funnit en oartighet mot Svenska Akademien. – Talet till Schröderheim, vid samma tillfälle, är fåordigt, men väl tourneradt. Det börjar med dessa ord: ”Det är icke edra titlar, Nådige Herre, jag här ser .. .. En man, som icke är öfver sin Rang, är under den: ty så liten är denna, med all sin glans, emot Hjertats höghet”. – Vigtigare är talet till den förste (ordinarie) Opponenten, Magister Kölmark (Docens i Theoretiska Philosophien, sedermera Philosophiæ Lector vid Carlstads Gymnasium). Derom, längre fram. En af Kellgrens anmärkningar vid Holthusens skådespel. I nästföregående delen sid. 207, med anledning af den framför ”Inbildningens Nöjen” ställda tillegnelsen till Kellgren. Thorild säger derom i sin ”Upplysning om Handelns sanna Frihet”, sedan han der infört sitt nyss aftryckta bref: ”Men ack! huru besvarade han detta? Man har sett det. Kanske är det naturligt, att den, hvars Halfgud har högsinnighet och passioner af en Fröken, sjelf har högsinnighet och passioner af en Piga”. För än ett undantag bör man väl äfven anse den mot slutet af 1795 i hans Extra-Post (N:a 291, 293) införda Recensionen öfver Thorilds skrift ”Om Upplysningens Princip”, som utgafs, genom Philipsons försorg, sedan författaren redan var landsförvist. Denna recension är visserligen ingalunda skämtsam; men deremot, på det trumpnaste vis, bitter. I mina ”Dikter” (I, sid. 303) säger han detta så: ”Poesi, – det är djupet af Sannt och höjden af Saligt, Blomman af skapelsens vår, själen af språkets musik”. Hvarvid jag der låtit hans motståndare, häpnande, påminna: ”Hvilken bombast! Helt enkelt det är ett sätt att författa;
Inom Ryssland finnes en mängd mynt, hvarå' man icke kan urskilja präglingen, men icke destomindre är del gångbart i allmänna rörelsen och gäller precist lika mycket som förut. Då jag anser det föreslagna silfvermyntet äga i alla afseenden företrädet framför kopparmyntet, anhåller jag om bifall till Utsk:s betänk, i denne punkt. Frih. Palmstjerna: Fördelarne af det utaf BankoUlsk. föreslagna nya myntet bestå naturligtvis i lättheten i jemförelse med Den i 6 April f. m. 461 kopparmyntet, hvaraf 4 sk. äro serdeles besvärliga, då man skal! föra med sig en större mängd deraf. Det synes mig derföre önskligt, om ett silfvermynt kunde präglas, hyilket är mera lätt handterligt än dessa tunga 4 sk. Olägenheterna af ett sådant silfvermynt äro redan anförde och vederlagde. Hvad litenheten angår, hvilken är den svåraste af de hår framställde anmärk:ne, så är jag af den öfvertygelse, att denna svårighet, på sätt Hr Brakel omnämnt, icke är af serdeles betydenhet, åtminstone icke så, som man föreställer sig, i synnerhet om myntet präglas tunnare än de nnvar:de 8 sk. b:co, i hvilket fall skillnaden i storleken icke behöfver vara serdeles stor, och man dessutom lätteligen kan serskilja detta mynt från det å 8 sk. b-.co, om man endast tager det i handen. Myntets slitning är en ringa sak, ty någon större mängd af detsamma samlas vanligen icke, och om än präglingen och kanten å myntet skulle nötas bort, förlorar likväl myntet icke sin gångbarhet, i följd hvaraf någon förlust icke kan upkomma för den, som får detta mynt, och således torde den i delta afseende framställda anmärkn. lemnäs utan afseende. En annan olägenhet åtföljer detta mynt och beslår i präglingskostnaden, hvilken här blir, såsom en reservant sagt, större än för något annat mynt. Då man likväl tager i betraktande, att något större belopp af ifrågavar:de mynt icke erfordras, kan Statens upoffring härutinnan icke blifva serdeles betydlig och ieke större per år, än en annan myntning kan medföra.
Det andra af den helgada markene skall höra Prestomen till, som i helgedomenom tjena, och framför Herran träda till att tjena honom, att de skola hafva rum till ljus; det skall också heligt vara. Men Leviterna, som för husena tjena, skola också hafva fem och tjugutusend ([stänger]) långt, och tiotusend bredt, till sin del, till tjugu kamrar. Och stadenom skolen I också låta en plan för hela Israels hus, femtusend ([stänger]) bredt, och fem och tjugutusend ([stänger]) långt, bredovid dem afskilda planenom till helgedomen. Förstanom skolen I ock gifva en plan, på båda sidor, emellan Presternas plan och stadsplanen, östan och vestan; och skall vara lika lång både östan och yestan. Det skall vara hans egen del i Israel, på det att mine Förstar icke mer skola taga mino folke bort det dem tillhörer; utan skola låta landet Israels huse för deras slägter. Ty detta säger Herren Herren: Är det icke ännu nog, I Israels Förstar? Låter af all oskäl och våld, och görer det rätt och godt är, och betungar icke så mitt folk mer, säger Herren Herren. I skolen hafva rätt vigt, och rätta skäppo, och rätt mått. Epha och bath skola all lika vara, så att ett bath skall hålla tiondedelen af ett homer, och epha sammalunda tiondedelen af ett homer; ty efter homer skall man mäta dem båda. Men en sikel skall hålla tjugu gera, och en mina gör tjugu siklar, fem och tjugu siklar, och femton siklar. Detta skall nu vara häfoffret, som I gifva skolen, nämliga sjettedelen af ett epha, af ett homer hvete, och sjettedelen af ett epha, af ett homer bjugg;