Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronolotsarna i allmänhet voro i lyckligare omständigheter, än jag förmodat, kunde deraf följa, att ingen anledning vore till motionens bifallande. Det är i anledning af detta Herr Nordenanckar uttryck jag föranlåtes vördsamt försäkra Ridderskapet och Adeln, att förhållandet icke är sådant, och jag vågar hoppas, att Ridderskapet och Adeln uppå denna försäkran ynnestfullt täckes göra afseende, hvarvid jag upplysningsvis vill tillägga, att, utom de vid Sandhamns, Lands - D e n 17 Augusti e. m. orts, Dalarö, Stockholms, Brännö och Götheborgs stationer anställde Kronolotsar, äro de öfriga i Riket i allmänhet så vanlottade, att den af mig yrkade befrielse från bevillning efter a:dra Art., är ett verkeligt behof, och hvilket är så mycket mera bevisligt, då i öfvervägande tages, att de fleste af dessa sednare icke äga mer, än 5 högst 10 R:dr B :co i lön, och vanligen icke mer än 2 högst 3o R:dr B:co i lotspenningsförtjenst om året. Vid ett sådant förhållande, tvekar jag icke att underställa hvar och en sakkunnigs pröfning, huruvida lotspersonalen, likväl så väsendtlig för handelns och sjöfartens säkerhet, med stora förbindelser och ringa inkomst, skall kunna hållas fulltalig och svara emot sitt ändamål. Jag torde inför denna upplysta samling icke behöfva omständligare ådagalägga förhållandet, utan endast vördsamt hos Ridderskapet och Adeln anhålla, att Betänkandet måtte blifva återremitteradt, och dessa anmärkningar få åtfölja återremissen. Herr Munck af RosenskjöldEberhard: Då jag hör, att fråga är om återremiss af Betänkandet, anhåller jag, att äfven få göra några anmärkningar dervid. Man har här sagt, att Lotsarne i Norrige äro mera välmående, än hos oss, och man har dertill uppgifvit en orsak, hvartill jag anhåller att få tillägga ännu en.
Enligt det gängse föreställningssättet skirlle den kvinna, som uppträdde för a t t förfäkta sitt köns rättigheter, vara ett stort, kantigt fruntiminer med barsk röst och kar1avnlna fasoner. I stallet fann man en liten spiid varelse med stilla, ansprAkslöst rasen, behag och blygsamhet i satt och htbörder och den ljufvaste, mest riilljndande stämma, som någonsin blifvit hörd från en talarestol. Denna stamma blef snart beryktad, ja, personer, som endast en ging hört densamma,. 13 o kunde åratal därefter känna igen denna ' röst. på endast några ord yttrade i en mörk järnvägskap6 och utropa: r När Lucy började sina föreläsningar var tillträdet till dem afgiftsfritt för att locka ett desto Görre auditorium, hvarföre också de första åren voro en enda lång följd at ' försakelse och kamp mot ekonomiskt betryck. Men då hennes rykte som talarinna blifvit stadgadt och hennes popularitet oomtvistad kunde lion följa sina vanners råd och fordra en skälig inträdesafgift af sina åhörare, utan a t t Iion såg deras ' antal på minsta vis aftaga. Därigenom förbättrades naturligen hennes ställning betydligt. Lucy Stone var en ab inbjadarne till det ' första i Amerika hållna större kvinnomötet, det i Worcester 1851, från hvilket ej blott den amerikanska kvinnan, utan öfverhufvud taget kvinnorna i hela deii civiliserade världen kunna räkna en ny a r a i sin historia. Så var det de offentliggjorda förhandlingarna fran detta möte, som inspirerade mrs John Stuart Mill att skrifva den märkliga artikel i the Westminster Review öfver kvinnans frigörelse (Enfranchisement of Woinen), livila ken var början till kvinnorörelsen i England med dess vidtgående reformer. Sedan denna första ~convention~ ägde ingen sådan rum i Ame: rika, utan att Lucy Stone var en af organisatörerna ocli uppträdde soin en af de förnämsta talarne. Den vidt utgrenade Föreningen för kviiiiians röstriitt (American Woman Siiffrage Association) raknar henne bland sina stiftare och under nara '. 20 års tid var hon oïdförande i dess arbetande utskott.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å Utsktts förslag i förevarande punkt, framställde H. Exc. propos. å bifall till förslaget, hvilken propos. besvarades med starka nej, hvarefter och sedan propos. uppå afslag å Utsk:ts förslag blifvit framställd och med starka Ja jemte ett eller annat Nej bebesvarad, H. Exc. förklarade Ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs, men begärdes af flere Ledamöter ånyo på bordet StatsUtsk:ts den 28 sisth Dec. bordlagde Uti. N:o 15, angående Riksg.Konfcts förvaltning under den sedan böljan af 1856 —1858 års Riksdag förflutna tid. Efter föredragning af de under dagens plenum ankomna K. Propos:na och Skrifvelserna, bordlädes v Propositionerna: ang:de förnyad författn. om utskrifningssättet och inrättningen af Allm. Bevärings-manskapet; med förslag till ordnande af Biskoparnas löneinkomster; äng: de anslag för inrättande af bildningsanstalter för Lärare vid Elern entar-läroverk en; samt Skrifvelserna: i fråga om låneunderstöd för anläggning af en jernvåg förbi Hedens forssar i Luleå eif; och med de af särskilde Komiterade afgifna underd. förslag ang:de kommunalstyrelser. De öfriga K. Propos:na och Skrifvelserna remitterades till StatsUtsk. , nemi. Propositionerna: angående pension på Allm. IndragningsStaten för LandsKanslisten i Gefleborgs Län J. A. Hanson; angående pension på Allm. IndragningsStaten för Öfversten Olof Abraham Bruncronas Enka och ogifta döttrar; ang:de pension å Rikets Allm. IndragningsStat åt Förvaltaren vid Nyköpings KronoMagasin G. Meurk; om pension på Allm.
Om uti denna fråga ingenting annat ligger emot, än gammal praxis, så önskar jag, att den ej må anses lika med hvarken Grundlag eller StåndsOrdning. En så vigtig fråga som denna, hvilken har afseende på så betydliga besparingar, tror jag icke kunna nog snart afgöras, och jag vill deruti icke låta binda mig vid hvad PresteSt. iakttagit, utan endast vid Grundlagen, hvilken jag åter ingalunda vill träda för nära; men emot Den i Februarii f. ra. 3i frågans pröfning finnes intet hinder, enär den redan till afgörande hvilar på bordet. Frih. Cederström, Jac.: Hr Cederschjöld har i dess sista yttrande fullständigt upptagit oformligheten af PresteSt:s förslag. Det ar icke tillåtet att göra ändringar eller modificationer i Grundlagen. Om PresteSt. kunde besluta att uppskjuta med tryckningen, kunde sådant slutligen leda derhän, att det icke alls lät trycka sina Protocoll. Ämnet är af särdeles vigt för Folket. Det är sannt, alt dryga och nu måhända, sedan publiciteten blifvit införd, öfverflödiga kostnader Uro förenade med tryckningen in extenso; men tillfällen kunna gifvas, då Folket önskar och behöfver få fullständig kännedom om en eller annan discussion, och då är kostnaden derför väl använd. Jag kommer således aldrig att tillstyrka den ifrågavarande inskränkningen och begär, att den nu väckta frågan må hvila på bordet. Gr. Horn: I den punkt förenar jag mig med Hr Cederschjöld, att det vore oriktigt att uppskjuta tryckningen; men jag kan ej med Frih. Cederström inse vådan uti att besluta Protocollcns tryckning i sammandrag, enär det beror på Ståndet sjelf att vid hvarje tillfälle bestämma, huru vidlyftigt en discussion skall till tryckning upplagas, och att sålunda, då det så önskar, få den så fullständig som helst. Jag är visserligen högst nogräknad om iakttagande af former, men dessa skola då äga stöd i Grundlagen. Jag förnyar mitt yrkande, att Grundlagsfrågan må till afgörande företagas; men då den måhända nu fallit många ur minnet, begär jag, alt den föreslagna §. må uppläsas. Hr Cederschjöld:
Alla visste att hon skulle resa till en älskare, hon hade därnere ', -. &gt; " ginge honom. Men just därför, att han kände denna smärta så djupt, hade han velat dölja den. Och just därför var det kanske han blifvit så blek? Morgonsolen glittrade på de fräsande böljorna, seglen stodo spända, som vore de nära att brista, och båten skar tungt igenom våg efter våg. Då kände han plötsligt, som hade en blodåder sprängts sönder inom honom. ' Det var som hade smärtans källor flödat öfver och börjat fylla hela hans bröst med kvalens frä- tande gift. Ensamheten hade omärkligt löst behärskningens band ett för ett, tills han nu helt plötsligt ej längre kunde hålla tillbaka känslorna. Hvarför skulle han också tvinga sig till en låtsad likgiltighet, då inom honom rasade en storm, som hotade att spränga hans hjärta? Han hade nu endast ett kort stycke kvar till Gungflyskären, där han skulle börja att vittja hackorna. Då far plötsligt en vild idé genom hans hjärna. Om han skulle strunta i hackorna och segla rätt ut till hafs? I nästa ögonblick har han kastat om rodret och vändt så hastigt, att han ej ens hinner låta seglen gå öfver. Focken bräckes och storseglet har fastnat i lofvart på löfvangen. Med en knyck trycker han ned storseglet i lä, gör loss focken och halar in dess läskot. Han visste själf ej ens en stund efteråt, hur det hade skett. Han lämnar de dyrbara fiskredskapen, sina vänner, syster, sina föräldrar, lämnar dem alla åt sitt öde och styr blindt ut öfver hafvet mot det okända. Hvarthän? Det är honom likgiltigt. Eätt ut från land, från människorna och deras trånga lif, från missräkningar och framtidsbekymmer, rätt ut öfver hafvet mot horisontens midtelpunkt. Det är något lockande i detta: att styra just mot den punkt, hvilken ligger närmast det osynliga, som döljer sig bakom himlarandens båge. En känsla af säregen tjusning bemäktigar sig honom. Blodet sjuder starkare i hans ådror, musklerna svälla och blifva hårda som stål.
Då jag sist stod häruppe, voro de täcka villorna i det närmaste begrafna i de lummiga löfmassorna, nu deremot lågo de så tydliga, och jag tyckte mig först i detta ögonblick få rätt begrepp om, huru verkligen storartad hela anläggningen är. Ett stycke djupare ned låg jernvägsstationen, der just nu ett tåg brusade in, och ännu längre bort den lilla staden med sitt skimrande kyrktorn. A l l t häruppe var så stämningsfullt, så tyst och stilla, att det utgjorde en god beredelse för det besök, jag stod i begrepp att göra. Med ett visst vemod tänkte jag på denna fattiga, gamla qvinna, som nu låg döende derinne. Det är likväl ingen vidare tragisk, eller ens märklig lefnadssaga, som gjort, att gamla Maja fått ett rum i dessa spalter. Hon var en simpel bondqvinna, hvars yttre lif i det stora hela ej skilde sig från hennes medsystrars. H o n hade kämpat samma strider mot fattigdom och brist och genomgått likartade pröfningar, dock utan klagan, utan knot. Hvad som i öfrigt skilde henne från mängden var hennes orubbligt goda och jemna lynne, hennes glada, förnöjsamma sinnelag, fotadt på en varm gudsfruktan, som gaf henne kraft att med lätt mod bära hvarje motgång. En bland de svårare var måhända den, då för några år sedan hennes egen lilla, gråa stuga nedrefs för att lemna plats för det nya, vackra sanatoriet, der Maja sedan fick sin bostad i ett litet nätt och trefiigt rum med tillhörande kök, men der hon likväl ej någonsin fann sig så hemmastadd som i sin gamla, kära koja, der hon tillbragt största delen af sitt lif. Som vårdarinna af detta sanatorium kom hon hvarje sommar i beröring med åtminstone några hundra af det tusental, som vanligen besöka denna badort, och af alla, som lärde känna den hjelpsamma, och godhjertade gumman, blef hon af hållen och värderad.
Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande; och som, enligt hvad af dertill hörande handlingar inhemtas, Fiskaren Henrik Sund och hustru Margaretha Katharina Urnberg, född Sund, äro barn till enkan Sandelins den 15 Oktober 1841 jemväl aflidna broder Daniel Sund och således, då enkan Sandelin, hvars föräldrar redan på 1700:talet med döden algått, allidit utan kände bröst arfvingar, Henrik Sund och hustru Urnberg varit enligt lag berättigade till arf efter deras bemälda fadersyster samt endast den af deras vistelse å utrikes ort lätt förklarliga omständighet, att de icke, jemlikt Lagens stadgande i 15 Kap. 6 g Årfda-*Balken, inom natt och år efter enkan Sandelins död gjort sina arfs - 8 Stall-LU*hotleb (jtätande, N:o SÄ. anspråk efter henne gällande, grundat de domslut, hvarigenom samma anspråk blifvit ogillade, anser väl Utskottet det vara med billighet öfverensstämmande, att Sund och hustru
S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings Utskottets den 8 dennes på bordet lagda Utlåtande N:o 20, i anledning af anmärkningar inom Välloflige Borgare-Ståndet, emot Ulskottels Memorial, angående ålerlemnande af Herr Prosten Doctor Björkmans motion, 0111 portofrihet för Contracts-Prostarnes skrifvelse!- i Embelsärenden, samt sedan genom ProtocollsUtdrag från Borgare-Ståndet af den 14 dennes inhemlats, alt Slån - Proti Vidt. d. 2a Julii i 834* 45 det ansett den uti 0111 förmälde Utlåtande nämnde fråga förfalla, beslöt Ridderskapet och Adelil, alt ifrågavarande Utlåtande N:o 20 endast borda läggas til! hajid linga ilie. S. D. Hidil erskapet och Adelil beslöt, alt icke antaga den af Hedervärda Bonde-Slå lidet, den 11 dennes, sjurd a inbjudning lill instämmande i S ån lets beslut, plt anmoda Allmänna Besvärs och OeconomieUtskottet} att, inom' en månad härefter, inkomma mel Uti Alam fe, 1 anledning at erhållne åtel reinisser å Ulskollels Betänkande N:o 35, rörande framställde motioner angående Biskops-Em betenas indragning.
Museum kommer nära Kongl. 81ottet oeb i äsyn deraf, samt skall pä ett betydande sätt öka antalet af dess sköna omgifningar. Dlatsens rymligbet medgifver byggnadens fullständiga isolering oeb dess förläggande pä afstånd fran kringliggande lius, sä att för dess upplysning oeb säkerbet mot eldsväda de mest tillfredsställande anordningar kunna trätfas. Ned ett ord: den ilrägavarande platsen erbjuder alla fördelar, som ak en tomt kunna önskas, med undantag af en, nemligen fast byggnadsgrund. I sjelfva verket kan bär ingen byggnad företagas, förrän grunden blifvit förstärkt med en pä ilning, som medtager en betydlig del af bela kostnaden. Detta, som med allt skäl är att anse såsom en stor olägenbet, bar töranledt Öfver-IntendentsKmbetet att se sig om efter annan plats, der en sä betydligen ökad kostnad kunde undvikas. 8adana finnas visserligen. Kn i mänga fall god byggnadstomt bar Kmbetet funnit i Humlegarden, en annan skulle med relativt mindre kostnad mäbända kunna beredas vid Dadugärdslanclstorget; att ieke tala om liera ställen pä 8ödermalm, der dylika platser kunde med ännu ringare svärigbet ästadkommas. Nen alla dessa ega det gemensamma oeb, med bänseende till leknaclsvanorna oeb de klimatiska lorballandena i 8toekbolm, lorderlliga felet att vara för längt bort oeb för myeket ur vägen. Kn byggnad, anlagd pä dessa ställen, kunde vara i alla akseenden tillfredsställande oeb Lndamälsenlig, men myeket besökt blefve den säkerligen ej under dek alla oeb smuttsiga, största delen af äret upptagande, tiderna sannolikt alldeles ieke, /r/i. t/// /i. >5t. /'rot. r öam/. - § /fa/t. ^ IO Xo»A/. ^V:o dd. — oed ded stora egentliga ändamäled vore sia sädand säd!:, ekder Ökver-Intendents-Dmdededs tande, deld oed Isälls!. körkeladd.
— I afseende på ofvannämnda kostsamma företag, är vid innevarande riksdag erinradt, att det kostnads-förslag, som legat lill grund för både stats-bidragets bestämmande och bolagets aktie-teckning, upprättats med ledning af de år 1850 gällande priser, hvarföre deruti gjorda beräkningar varit vilseledande, till följd af den sedermera och isynnerhet efter sednaste riksdag inträffade hastiga pris-stegring, hvilken genast vid arbetets begynnelse visade sig vara af sådan betydenhet, att kostnads-förslaget mäste omarbetas, såvida beloppet, af de utgifter, hvartill bolaget måste bereda sig, skulle på förhand kunna med någon tillförlitlighet beräknas. Under 1856 års vinter vore derföre, på grund af dessförinnan vunnen närmare kännedom och med ledning af då gällande priser, ett nytt kostnads-förslag uppgjordt, hvarvid befunnits, alt den år 1850 lill 3.600.000 R:dr R:mt beräknade kostnads-summan komme alt uppgå till ej mindre än 5.200.000 R:dr samma mynt. Då nu priserna och synnerligen arbets-lönerna, sedan denna sednare kostnads-beräkning uppgjordes, ytterligare stigit, kunde alltså antagas, alt anläggnings-koslnaden för den 8J mil långa jernvägen komme att uppgå till minst millioner R:dr Runt, hvilken kostnad dock, i förhållande till miltalet, ej skulle utgöra mer än 650,000 R:dr för hvarje mil, oaktadt ifrågavarande jernväg erhölle samma spårvidd, som stats-banorna.
Jag tror att all Theori måste ramla för erfarenheten , och på den grunden ser jag ingen fara uti, att bestämma myntvärdet, och låta Utvexling gå, efter den princip jag längre fram skall föreslå. Om jag ej ser denna fara, så må den mig förlåtas, ty jag har ej fattat min opinion i luften, utan på facta och verkeliga förhållandet, af erfarenheten bestyrkt, framlagdt den till hvars och ens pröfning och undersökning; ingen lärer betvifla dess fördelar för Näringsidkaren vid minsta pröfning, och jag skall längre fram utveckla dem Som allmänna opinion tyckes vara, ('men hvilket erfarenheten bestrider), att BancoSedelstocken, RiksgäldsSedeln , samt D/scontpapperen sammanslagne böra anses utgöra det representativa myntet, hvaremot SilfverFonden bör vara relativ, hvilket 1818 års Financierer och äfven nu varande Financeafdelning antagit, så vill jag uppställa ett förhållande deremot, som blifver långt mera anmärkningsvärd!, och styrker ännu mera den sats jag framstäldt då vi alla måste vara öfverens därom , att vår nu varande Sedelstock 28,849,080 R:dr B co och RiksgäldsSedlar tillsammans ej utgöra mer än Deri 22 Julii e, m. agor öfver u millioner i Silfver, eller det lynt, hvarefter ali beräkning måste ske. För att undvika anmärkning på siffran y år jag äran nämna, att vid Sedelmas«ornes förandling efter isö sk. Cours, jag blott nytjat jemt million tal, hvarföre jag också anagit närvarande RörelseCapital 28,849,080 C.dr till 29 millioner som gör något öfver 1,000,000, Silfver efter 126 sk. Cours. , 0 z, rz 0 C “ ct p cz -X O C i Banken, •111 • co O , ^ ~ c .p . 0 g 5 5 jvs, gn ta Q 1^0 ~ « i* 9 p . ceri eclelcours på Hamburg. ållandet melillverlond oell 1st. i Sillver. stocken förllad till 126 k.
Har uuder anslagsliden fast egendom blifvit såld, efter thy i 16 §. sägs; bafve ock intecknings-egare rätt att sin fordran lyfta.” Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 19 November 1834* 368 Expeclitions-Utikoliets Förslag till und. Skrifvelse N:o 2 o 5. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Ådcln den 17 Nov. 1834. Preste-Siåndet den 17 Borgare-Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , angående bysatt gäldenärs lösgifvande, sedan han sin egendom till borgenärerne afstått. (Lag-Utsk. N:ris 62 & 143-2) S. A. K. Som bysätlning icke kan betraktas annorledes än såsom endast ett tvångsmedel att förmå gäldenär, alt, så vidt möjligt är, utan uppehåll göra rätt för sig; men detta skäl för bysättnings användande upphör, så snart gäldenärens egendom varder genom concurs afträdd till borgenärerne och bouppteckningeus vigtighet -af honom blifvit med ed fästad; alltså och då härvid tillika förekommer; att det hufvudsakligen är bysättningens första verkställighet hvaraf borgenär synes hafva att påräkna någon för honom nyttig verkan, hvaremot erfarenheten visat ändamålet dermed merendels förfelats, när bysättningen någon tid fortfarit; att gäldenär, som, efter nu gällande Lag, kan genom concurs afvärja en tillernad bysättning, icke synes böra, genom ett inträffadt dröjsmål med cessions-ansökningens ingifvande på behörig ort, hvilket dröjsmål det måhända icke berott af honom att förekomma, äfventyra sin personliga frihet för lifstiden; att bysatt gäldenärs lösgifvande då concurs yppats endast är en återgång till hvad *734 års Lag uti förevarande hänseende bjuder i 5 Cap. 10 §.
— » Ser du, lerar er, » ropar Elin, som, af en händelse eller misse, nu har han därinne fått några griller i icke — det kan man ju lämna oafgjordt — i ett skallen, som hvarsken du eller jag ska ' begripa, så lämpligt ögonblick skyndade fram. förstås. Liksom inte jag kunde begripa, att han Det tycktes, som om Elin förlorat talförmågan, ska ' te ' grosshandlarns — kantänka — de krusa men just nu började gästerna anlända och Elin inte mänskligt för en, se ' n fröken kom hem var snart åter samma charmanta värdinna, som utomlands ifrå. — Ä ' han nu så tokstollig, att hon alltid brukade vara. Men alla hennes gäster han nappar på den kroken, så gärna för mig. — inberäknadt de damer af obestämd ålder, som Jill ler liva ' säger du, misse? » ofta äro skarpsyntare än andra dödliga — funno Den rödgule älsklingen kröker rygg och svaElin vackrare och ungdomligare än vanligt. Och assessor Rahm var den mest artige och förerar ett dast » Mjaa ». kommande kavaljer, som ej ett ögonblick vek från värdinnans sida. Stämningen var den angenämaste och supén förträfflig. Så kom kotiljongen. En af arranAssessorn hade, trots sina femtio vårar, bibegörerna var doktor Edvard. Under en af pauhållit sig mycket väl. Han gjorde denna afton serna tillkännagaf han, att som det var skottdag, en mer än vanligt omsorgsfull toalett och myste var en ny tur införd i sagda dans. Damerna helt belåten mot sin bild i spegeln. Han var hade förmånsrätt att bjuda upp och dessutom den förste af de gäster, som den aftonen infunno dekorera sin kavaljer med en skär ros, som ej sig i fröken Klints vackra, rikt och festligt smycvar utan en viss betydelse, tillade han skalkaktigt. kade våning. Den första som kom emot honom, — » Kom ihåg, mina älskvärda damer, att dagen var hans gamla flamma.
I fråga om grundlagsenlig! bedömmande och med hänsigt till den constitutionella ansvarigheten, är det af vigt att tillse, i hvad form cabinettscassans balance sig visar, samt att skilja emellan olika slags förbindelser; och det bör i sådant afseende vara tillfredsställande att finna, det någon lagöfverträdelse icke ägt rum medelst cabinettscassans eller Statens directa skuldsättande genom lån; men då i allt fall bristen tillkommit genom felande tillgång till nödiga ansedda utgifter; dåde medel, hvarigenom densamma hitintills kunnat betäckas, jemväl varit ansedda erforderliga för de utrikes ärendenas behöriga vårdande, och sålunda utgöra ett lemnadt förskott till departementets behof; då den omständighet, att förlägenheten blifvit tillsvidare afhulpen utan åsidosättande af grundlagens bud, snarare torde påkalla ett behjertande än anses tala deremot; och då den högre rättslära, som bör bestämma förbindelserna i Statens offentliga lif oell förhållande, bjuder samma helgd åt det moraliskt nödvändiga och värdiga, som åt den juridiska ansvarighetens kraf: så har 736 Den 27 Februari e. m. det, i frågan om och på hvad sätt cabinettscassans brist nu skulle komma att af R. St. fyllas, synts mig göra enahanda, antingen samma brist bestode i förskrifna lån lill främmande penningeägare, eller om den, såsom fallet är, motsvarades af försträckningar af den beskaffenhet, som Frih. Stjerneld i sin förklaring uppgifvit. Handlande utur denna synpunkt, ansåg jag, då StatsUtsk. uti skrifvelse den 5 nästl.