Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det af Friherre Anckarswärd uppläste skriftliga anförande, har jag funnit flera punkter, som måhända tillkomma mig i första rummet att besvara; men då det är omöjligt att utur minnet kunna afgifva ett fullständigt svaromål, skall jag uppskjuta det till ett annat tillfälle, då jag hoppas vara försedd med tillräckliga motbevis. I afseende på den punkt, som Hans Excellenee Herr Grefve af Wetterstedt besvarat, och som bar den märkvärdighet, att man velat gifva mindre ädla afsigter åt Kongl. Maj:ts faderliga omsorger, anser jag mig böra upplysa, att inom Skaraborgs Län de långa betalningsterminerna endast varit en följd af undsättningstagarnes oförmåga att betala. Herr Friherren fann förhållandet besynnerligt; men jag vill trösta honom dermed, att liden torde vid nästa Riksdag passa för slutliquidens uppgörande. Detta vare endast sagt med den kännedom jag äger om Skaraborgs Län. Hans Excellenee Herr Grefven ock LandtMarskalken föreslog, att Kongl. Majrls ofvannämnde Nådiga Proposition mätte, tillika med de i anledning deraf afgifne yttranden, till StatsBancosamt Allmänna Den 9 Februari i e. ra. Besvärsoch Economi-Utskolten remitteras; hvilket bifölls. Företogs till pröfning Lag-Utskottets den 20 sisllidne December under N:o 3 afgifne, och den 29 derpåföljde Januari i på bordet lagde, Betänkande öfver vackt motion om upphufvande af IIofRätternas Leuterationsrätt. Herr Ribbing, Arvid: Lagutskottet har i sitt Betänkande föreslagit, att RofRätternas rätt alt i brottmål leuterera eller lindra skulle upphöra, och Utskottet har för ett sådant förslag lagt till grund flere äldre författningar, hvilka, ehuru utfärdade under en conslitutionel Regering, likväl hafva lemnat Domaremagten i allmänhet rätt alt leuterera. År i8o3, då vi så godt som ej ägde nägon constitution, blef rättigheten att leuterera genom en författning inskränkt, och Utskottet går nu att ännu ytterligare inskränka den på grund af 25 §. RegeringsFormen. Der står:
— N:o 107, i anledning af väckt motion om ersättning till åtskilliga personer i Wähla by och Björnlunda socken för liden brandskada: B. V. 463, 536, A. 536. — N:o 108, i anledning af väckt förslag att Staten måtte öfvertaga förre Lokomotiv-föraren G. A. Kiex ådömd ersättnings skyldighet til! personer i följd af den vid Sandsjö jernvägsstation den 23 December 1864 tirnade olyckshändelse: B. V. 463, 536, A. 536, E. 698. — N:o 109, i anledning af vackt motion om anslag till förhöj ning i Härads-Nämndernas s. k. lingsgästnings-penningar: B. V. 463, 536, A. 536. — N:o 110, angående anslags beviljande för ersättning af förluster genom hagelskada: B. V. 463, 536, A. 536.
Om nemi. voter:spropos:n komme att innehålla, att icke blott de upplösta passevolance-cornmissariaternas embetsoch tjensteman, utan äfven de embetsoch tjenstemän i K. KrigsColhm, hvilka genom K. brefvet d. 7 Juli 18J2 blifvit satta på indragningsstat, frän ifrågavar. fond skulle fortfarande utbekomma deras på indragning ställda löner, tror jag, att ingen fara möter för antagande af Hr v. Hohenhausens förslag lill contrapropostn. Gr. von Fersen: För att bespara tiden, som skulle åtgå för uppläsande af dessa voter:spropos:r, enär jag förmodar, att hvarken Hr Cederschjölds eller Hr v. Hohenhausens propostn utan votering antages till contrapropostn i hufvudvoteringen, anhåller jag om votering öfver contrapropos:n och att dervid Hr v. Hohenhausens må blifva jaoch Hr Cederschjölds nej-propos:n. I anledn. häraf upplästes till justering och godkändes, efter några smärre jemnkningar i ordalagen, följande voter:spropos:n: Den, som yrkar, att Hr Cederschjölds förslag, att gamla passevolancecassan må reserveras såsom tillgång för extra .anslag till försvarsverket och att StatsUtsk. måtte emedlertid anmodas att, med den rätt 3o § Kiksd.Ordn. bestämmer, taga noga kännedom om denna cassas nuvar. tillstånd, skall blif va contrapropos:n, voterar ja; Den 17 Juli f. m. 4°9 ja; elen det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer Hr v. ITolienliausens förslag, att IL St. anses afstå från alla anspråk på revision afden gamla passevolancefonden, hvilken af K.
Inkomst-titlarne fyllas af öfverskotten å de öfriga, en uppkommen brist för något år uti den calculerade inkomslsumman på det hela bör godtgöras af redan influtna eller framdeles inflytande öfverskott på StatsVerkets inkomster, hvilka i första rummet för detta ändamål anvisas. Herr Timm, Wolrath: Jag hemställer, om den fråga Herr Skogman nu väckt, icke rätteligen utgör ett ämne, som bör förekomma när UtgiftsTitlarne blifvit bestämda. Den tillhör icke det nu förevarande ämnet. Då Creditivet, som blifvit föreslagit, har afseende på bristande Statsinkomster, tror jag, att man bör uppskjuta att falla beslut om öfverskoltens användande Den 3o Apr il e. m. i rg till fyllande af en möjlig Statsbrist, intilldess utgiftstillarne blifvit pröfvade, ocdi man deraf kan finna, huruvida en sådan brist är att befara, eller icke. Grefve af Ugglasj Gustaf: För min del anser jag deremot, att den af Herr Hjerta, vid pröfningen af StatsUtskottets förra Inkomst-Betänkande, väckta fråga, som han nu återtagit, och hvilken Herr Skogman ytterligare utvecklat, måste höra till öfverläggningen om StatsVerkets inkomster; emedan om något år totalbeloppet deraf icke skulle kunna inbringas, någon utväg måste finnas, att fylla bristen, på det StatsMachinen icke måtte afstanna. Jag hemställer, om, då Rikets Ständer förbehållit sig att disponera öfver alla öfverskolten, det icke likaledes blifver en skyldighet, att en tillfällig brist något år af Rikets Ständer fylles. Om t. ex. 100,000 R:dr i Statsanslaget skulle tryta, och vissa utgifter icke kunna bestridas, så hade Kongl. Maj:t ingen annan utväg, än att för denna obetydliga brist sammankalla Rikets Ständer, och jag hemställer, om detta vore väl tillslälldt.
En kväll gick han nedför dalen för att hämta vatten i Kersnas kallkälla. Han var som en drömmande, han tyckte sig invävd i vissnande löv och stjärnljus, med höstmörka skogar runt om, den ljungblommande heden under sig och den djupa rymden till tak över detta granna fängelse. Hur liten och trasig och smutsig är jag ej, mumlade han, med mina sotiga händer och min buckliga vattenhink! Kunde han göra något, en enda rörelse utan att märka sin egen klumpighet bland alla skapelsens förnäma ting? Sådan var människan. Räven och mården var bättre varelser, åtminstone renare i pälsen! Träden hade andakt och människan endast oro, stjärnorna stapplade aldrig på sina vägar, men vi låg jämt i träcken, vi snubblade bland Guds bedjande backrinkor och nyckelblomster! Min kropp, tänkte han, är ju alltid trött och värker och nu slår hjärtat fortare än det skulle, kinderna bli heta, icke av lust utan av ångestfull väntan på intet. Eller visste han på vad han väntade? Han skulle taga reda på det, kanske. Nu visste han blott att han mitt i ungdomen släpade fram sitt liv, själen bara liksom hasade sig fram och även kroppen. Gå fortare, gå bort, res, skynda dig, du hinner ej, snart är du död! ropade det inom honom. Varför så brått, varför inte vila? Spring bara spring, annars blir du efter! svarade det. När han kommit hem igen med sin vattenhink och öppnade dörren, greps han av avsky även för detta ställe. Stugan låg ganska avlägset i en vrå där stora landsvägen mellan Bärgstad och Järnköping korsades av ett par sällan trafikerade vintervägar. Där hörde han sällan andra ljud än skramlet av någon enstaka forkärra på den steniga landsvägen norrut, eller dovt ekande yxhugg inifrån de ofantliga skogarna. Det var blott ett enda rum med kalkade väggar, en väldig öppen spis och många råtthål i golvet. En unken doft av gammal piprök, instängd luft med den egendomliga lukt som länge obebodda rum få, fyllde den. Strax tänkte han på hur annorlunda det varit om detta rum varit varmt och vackert inrett och en liten hustru suttit här nu och väntat honom. Han skrattade. Av alla kvinnor han älskat skulle ingen ha velat sitta här och vänta på honom.
– Jo, sådana saker söka qvinnorna alltid att dölja. – Det trodde jag knappt jag skulle brytt mig om. Han kunde gerna tro att jag narrats. – ”Men nu tror jag er.” – ”Det gör ni nog inte, men jag visste ju på förhand att ni inte skulle kunna det. – Nej, det var så orimligt, så oerhördt att två menniskor kunde gå och tycka om hvarandra i fyra år och ändå inte Amerikanaren var ju inte så gammal? – Nej. Tolf år äldre än jag, således 38 år då vi råkades först. Han är född 1838. – Ja man kan ju inte tänka sig något sådant som att två unga menniskor . – ”Kan jag inte få sätta mig vid sidan om er? – Jo visst kunde han det få. – Jag satt och vände mig mot lampan så att jag hade honom nästan bakom mig. – ”Trodde ni att jag ansåg er lättfärdig?” sade han efter en paus. – ”Ja.” – ”Men det är man icke med den pannan” – han sträckte ut sin hand öfver den som öfver en oktav, – ”med de ögonen och den hakan,” han lät sin hand glida ned utför kinden och öfver min haka. Så kastade han sig åter i stolen för att sitta så att han kunde se mig, och han tog mina händer i sina. – Nej hela mitt utseende protesterade emot en sådan beskyllning. En menniska som kunde taga mig för lättfärdig skulle icke ha ögon i hufvudet. Den allra ringaste grad af menniskokännedom vore tillräcklig för att komma på det klara med mig i den punkten.” – Jag tackade honom för hans goda tanke om mig, och han skrattade så godt och vänligt åt mig. – Hur kunde jag tro honom så dum att han till den grad skulle kunna misstaga sig på mig? – Nåja, nu var jag trygg igen. – Och så började han tala om svenskarne. Nästan alla svåra brott, våldtägt, mord och dylikt, som föröfvas i Danmark visa sig att ha svenskar till gerningsmän. ”Ni äro en förbrytarnation.” Det är något mörkt, dystert, lömskt i sjelfva folkkaraktären, som är honom så underligt främmande. Han talade också om judarne. Hur få brott som föröfvas af dem.
För generalplanens fulländning skulle tilläggas ytterligare ett tredje blad, i tabellform redogörande för arbetets fortgång, hvilken tabells första kolumn komme att upptaga under vissa hufvudbenämningar alla de arbeten, som å hela jernvägslinien förekommo och således i sammandrag hvad som måste fullbordas eller anskaffas innan linien kunde för trafiken upplåtas och anses färdig. Tabellens andra kolumn skulle, jemte de upplysningar i afseende på utförda terrasserings-arbeten och förslag till deras fortsättning, som för hvarje år erhöllos genom skilda färgläggningar å förutnämnde, general-planen tillhörande, profiler öfver banlinien, tillika utmärka hvilka öfriga arbeten blifvit under ett eller flere föregående år fullbordade eller påbörjade; och borde i den tredje kolumnen upptagas det arbete, som blifvit föreslaget till verkställighet under det år, arbetsplanen omfattade, fördeladt på de flere stationer, hvaruti linien vore indelad. På högra sidan af tabellen borde i korthet redogöras för den finansiella ställningen allt ifrån arbetets början, så att kostnaden för redan utförda arbeten och beloppet af hvad som erfordrades för deras fortsättning under ett förestående byggnads-år i serskilda summor upptagas. Att rapporter öfver arbetets fortgång m. m. borde qvartalsvis insändas till Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, för att Kongl. Maj:t sedermera i underdånighet föreläggas. 3:o Att, utom en i sammandrag för det egentliga arbetet redogörande berättelse, hvilken efter hvarje års slut borde inom påföljande Januari månads utgång till Kongl. Maj:t afgifvas, ett fullständigt bokslut skulle årligen före April månads utgång uppgöras öfver hela jernvägjs-byggnaden, utvisande penningeoch materialuppbördens ställning samt kostnaden å de serskilda konti, i hvilka byggnadens utgifter blifvit indelade. Innehållet af dessa konti borde af Chefen för jernvägsarbetena bestämmas, med fästadt afseende derå, att redogörelsen för denna Statens första jern vägs-byggnad komme att lemna upplysning om kostnaden för de serskilda arbetena och dervid använda materialier, såsom en nyttig ledning för dylika arbetens iortsatta utförande i framtiden. I sammanhang härmed har Kongl. Maj:t i nåder förklarat
Emellertid må gerna ett lån beviljas för anläggning af en Stockholm—Upsala-bana, om ett bolag derför bildas; men detta intresse får dock icke uttränga Norra Nerikes, Westmanlands, Dalarnes och Vestra Uplands fördelar. En skamlig punkt i det östra förslaget, är Upsala—Salabanan. Hvilka varor kunna väl från Westmanland den vägen föras öfver Upsala till Stockholm, eller tillbaka? Westmanland har städse varit Dalarnes kornbod, men framdeles kommer sistnämnde provins troligen att taga sitt spanmålsbehof från Riga eller annorstädes långt bort ifrån. Upsala må således gerna få sin bana öster om Sigtunafjärden; men aldrig skall jag underteckna beslutet om en Up - Den 11 Maj f. m. 205 sala—Sala-bana, utan att tillika medel anslås till en särskild bana inåt Westmanland, detta bördiga, skogsrika samt af bruk och grufvor öfversållade landskap. Gr. Gronstedt, Fredrik, anförde skriftligen: Det torde väl knappast förefinnas något skäl för eller emot den ena| eller andra af de för norra banan föreslagne sträckningar, som icke blifvit anfördt, vare sig i tal eller tryck. Stäts-Utsk:t har visserligen till en del redogjort för de olika meningarne och hvad till stöd för desamma blifvit anfördt, men icke särdeles belättat sig med någon utredning för egen del. Också kan en sådan utredning, om man äflas att stödja den på zitTerjemförelse och sannolikhetsberäkningar, svårligen tillerkännas någon afgörande vigt, och 1859 års undersökningskomité synes äfven uti sitt Betänk, vitsorda, att man, på grund af vunnen erfarenhet, kan lemna å sido en del förr med ifver omfattade och såsom nödvändiga ansedda zifTeruppställningar. Omdömet om en jernbanas ändamålsenligaste riktning beror — derom synes man nu vara ense — framförallt på kännedom om orten, af den industriel verksamhet, som finnes inom de orter, banan är ämnad att beröra, samt denna verksamhets större eller mindre behof af transporter. Regeln att jernvägarna böra framdragas i den riktning som den af industrien beroende rörelsen följer — det vill säga de gamla handelsvägarnes sträckning — torde väl vara den företrädesvis giltiga.
Jag vjll visserligen medgifva, att det varit rättare att icke, såsom likväl skett, lägga räntorna till capitalet, Men då det en gång skett, ser jag icke, hvarföre ej rättelse deruti skall äga rum; och får jag i detta afseende tillägga den önskan, alt BancoUtsk. måtte utreda förhållandet härmed och visa, »3a Den 4 Augusti e. xn. huru stol" tillväxten skulle blifva, i fall dessa uppgifter rättades. Hvad Tumba beträffar, är visserligen bland fordringsposterna bokförd en förlagssumma till Tumba bruk af 105,904 r:dr; men genom dess reorganiseririg torde Tumba snart blifva i tillfälle att återgälda detta belopp. Det förefaller vid utredningen af Bankens ställning åtskilliga poster, som ytterligai'e borde bland tillgångarna införas, t. ex. den summa, som blifvit afsatt för handelsdisconlen, utom flera andra poster, hvilket jag nämner, icke för att göra anmäikning mot bokföiängssättet, utan endast för att visa, alt jag icke för högt beräknat Bankens tillgångar. Jag kan således icke annat än yrka, att motionen må vinna det afseende, den förtjenai', under förmodan, att tillgängen skall blifva ganska välkommen för Riksg.cont. Det alternativ, Ilr Rosenblad föreslagit i afseende på liqvidationssättet, nemi. att utbetalningen skulle förd elas på 5 år i stället för att utgå af de under loppet af i835 och en del af 18 >6 inflytande vinstmedel, skulle jag icke hafva något att anmärka emot, om jag icke betänkte, huru dessa medel användas, derest de icke till Riksg.cont. öfverlemnas. De skola nemi. användas för liypotheksföreningar och associationer, som befatta sig med spannmålsbelåning.
Clemens hade denna afton icke fått beledsaga biskopen; han var anbefalld att stanna hemma. Utom honom funnos i palatset endast portvaktaren och en fånge, densamme, om hvilken blifvit taladt under namnet Theodoros. Ungefär en timma före det ofvan skildrade uppträdets begynnelse hade biskopen begifvit sig till storkyrkan. Clemens hade tillbragt denna timma med att läsa en bok, som hans fosterfar förärat honom, om den kristliga lydnaden. „Du måste till alla delar försaka dig sjelf. Din egen vilja är din djefvul. Det var den egna viljan, som åstadkom våra första föräldrars fall och gjorde vårt slägte till ett fallet syndigt förderfvadt slägte. Du har ingen värre fiende än dig sjelf. Lär dig då att lyda, lär dig att offra din vilja under en annans. Då Gud den Allsmägtige antog en tjenares skepelse, kan du då icke underkasta dig att tjena en menniska och vara en menniskas slaf? Lär ödmjuka dig, du mull och aska! Tig och lid, så varder dig hulpetl Var tacksam, att du icke är din egen, utan har jordiska herrar, ty det är dig tryggare att lyda än att ansvara för dig sjelf.“ Så talade denna bok till den unge föreläsaren. Och här var säden icke spilld på hälleberget. Hvem undrar, att Konstantinus gynnade en lära af detta slag, när han blef kunnig om dess verkliga beskaffenhet? De vanslägtade sönerna af antikens republikaner betraktade despotismen som en olycka och den ovilkorliga hörsamheten mot herrskaren som en hård nödvändighet; Kristianerna sågo i despotismen en oantastlig sak, inrättad af Herran, och i den blinda lydnaden en dygd. Hvad beträffar den unge föreläsaren, så framstodo för honom dessa satser i ett högre ljus, som kom icke från dem, utan ifrån hans egen till himmelsk renhet trängtande själ. När det skymde i hans lilla kammare, gick han ut i aulan och fortsatte der sin ifriga andaktsfulla läsning.
Men med uppmärksamhet från inyndiglieternas sida borde det val ej möta oöfvervinnerliga svårigheter att. i flertalet fall tvinga föräldrarne att fullgöra sina skyldigheter. Kunde till sist någon eller några af våra valgiirenhetsföreningar iipptaga på sitt program att utdela belöningar eller s. k. premier till de fostermödrar, som bast vårdade sig om sina fosterbarn, så borde detta ytterligare blifva en sporre att viil behandla barnen. Erfarenheten från Tyskland och Frankrike ger vid handen, att detta ar ett medel, som ledt till förtraffliga resultat. saken kunde ju ordnas p&amp; mångalianda sätt. E t t bland andra vore. ju t. ex. att utlofva en premie &amp; t livarje vårdarinna, som mottagit ett spädt barn och välbehållet lyckats bringa detsamma öfver dess första halfår., Man kunde ju sedermera upprepa belöningen efter vissa mellantider, alit efter som medel och tillgångar inedgåfve något sådant. Eller också kunde premierna utdelas irligen till sådana fostermödrar, soin af kontrollanterna sarskildt förordades till erhållande af understöd, på grund af att den vård de agnat fosterbarnen gjort dem berättigade till en uppmuntran. Siitten kunna, soin sagdt, vara många, men principen borde vara verksam och val värd att taga vara pil. Jag liar härmed antydt, huru jag anser, att saken kunde och borde ordnas i vart land. I öfverensstäinmelse därmed hafva också liälsovårdsoch fattigvirdsnamnderna i Stockholm till regeringen inlamnat ett förslag till fosterbarnsvasendets ordnande, så vidt sådant kan ske genom lagstiftningsåtgarder. Detta förslag är nu beroende på regeringens pröfning, sedan detsamma passerat revy inför en del administrativa myndigheter i landet. Måtte detsamma vinna det afseende, sakens vikt onekligen krafver, och föras till ett lyckligt resultat till fromma för de hjälplösa fosterbarnen! Rieiimd Wawrinsky. Ibsens nya bok och dess symbolik. När man ' slutat Ibsens nya bok, Bygmester Solness, finner man a t t den antingen ar en helt vanlig historia om helt vanliga nianniskor, eller en gripande symbolisk dikt.
Län underdåniga Skrifvelse, med öfverlemnande af HäradsSkrifvarnes t Länets 3:ne Fögderier gjorda ansökning, att, för deras arbete vid BevilluingsTaxerings-förrättniilgarne, få uppbära högre ersättning så väl för de förflutna åren sedan sista BevillningsStadgan utkom, som för framtiden, emedan den för kostnaderne vid dessa förrättningar anslagna En Procent å BevilIningsbeloppet i Länet, då PröfningsComitens Ledamöters Skjutskostnads-ersättning äfven deraf bör bestridas, lemnade en så ringa tillgång, att hvad HäradsSkrifvarne fingo uppbära icke ens motsvarade deras contanta utgifter för resorna i Bihang t. R. S\s Fröt. 506 Exp. TJtsk. Förslag till und, Skrifv. En af HäradsSkrifvarne i Skåne till E, K. M. ingifven Skrift, deruti, under åberopande af den försämring Sökandernes löner, genom förändringar i myntoch varuvärden, undergått sedan år 1688, nämnde Tjenstemän i underdånighet anhållit, att ej mindre med afseende derå , än å andra anförda skäl, hvaribland hufvudsakligast tillökade arbeten och utgifter i tjensten för resor och Skrifvarebiträden m. m., ökade löner, i förhållande till hvad andra Statens Tjenstemän åtnjuta, måtte dem i Nåder beviljas ; samt 3:o Kronofogdens samt HäradsSkrifvarens i Strömsholms Fögderi af Westerås Län underdåniga ansökning om ersättning, för deras förflutna tjenstår, af uppgifven skillnad emellan deras och andra Kronofogdars samt HäradsSkrifvares lönevilkor. Dessa till R. St. remitterade underdåniga ansökningar hafva R. St., efter af desamma från Stats-Utskottet erhållen del, i öfvervägande tagit, och, med afseende å det förhållande, E. K. Majrls Befallningshafvande i Westerbottens
Staten mer än 100,000 födr såsom en nettobehållning af postmedien, vid hvilket förhållande den ifrågavarande förändringen i porto-afgiften endast skulle betunga enskilde personer, utan att medföra någon förmon för Stats-Verket, och dels att det förefö}! besynnerligt, att Utskottet så betydligt nedsatt porto för bref från Gottland, helst denna nedsatte afgift icke motsvarade kostnaden för brefvens transport från Gottland till Öland. De framställde rnmärknihgarne har Utskottet i öfvervägande tagit; och hvad angår den af Utskottet föreslagne förändring i porto-afgiften för afståuden emellan 20 och 5o mil, får Utskottet meddela, att med regleringen af porto-afgiften för berörde väglängd, och deröfver, egentligen icke åsyftats, alt derigenom förskaffa Post-Verket någon ökad inkomst, hvartill denna reglering också ganska obetydligt kan bidraga, utan deremot att rätta det missförhållande, som vid tillämpningen af den vid sistlidna Riksdag fastställde beräkning af postporto efter vägens längd uppkommit vid post-taxornas upprättande; ett missförhållande, som icke allenast under den nu förehafde granskningen af post-taxorna blifvit erkändt äfven af de Ledamöter inom Utskottet, hvilka under förra Riksdagen verksammast deltogo i utarbetandet af förslag till postportos beräknande, utan ock tydligen visar sig deraf, att porto-afgiften t. ex. från Stockholm är lika till Örebro och till Åmål, ehuru våglängden utgör till förra Bihang till R. St. Uti. N-,o 8t. stället endast a o och 3/8:dels rall, men deremot till det senare 3g och ly^dels mil.