Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
SD. ^Äid förnyad föredragning af Stats-Ut stöttets Betänkande, den 2 uti innewarande manad angående en särskild författning om Dratselwerke pä Swensta Ultramarmsta Besittningar, blef der» samma af Borgare-Ståndet bifallit. Ur supra. Lx krotocollo, 7. Lerjström. Utdrag afwällofl. Borgare-Scändets Pro» tocoll, hället wid Urtima Riksdagen Orebro den 12 Maji 1812. S. D8'redrogs ä nvo och bifölls Stats-Utstod tets den zo sistledne Avril afgifne Betänkande, an gående tryckningen af Bihanget till Riks, Stånden ProtocollUt supra. Lx krotocollo, 7 7- Lergström - Utdrag af Wällöf!. Borgare, Ständets pra tocoll, hållet wid lirtima Riksdagen (örebro den 12 Maji izra. SD. Ältats-Utstottets Betänkande af deri4'.d t denna manad, angående Räntan pädetLän,äga> ren af Rosenforss Jernbruk, Majoren Rosen borj Den i2 Majk. 229 af Wadstena Krigsmanshus-Cassa innehar, föredrogs ä nyo och bifölls. Ut illers. Tx krotocollo, 7. 7 öerfström. Utdrag af wällofl. Borgare-Ständets pro. tocoll, hället wid Urtima Riksdagen i Orebro den 12 Maji 1812. S. D. 8^redrog§ äter Stats, Ulstottets särstildta Betänkande, af benede i dennemänad, omkostnaden till tryckning af RikS, Ständens Brotocoll, hwitket bifölls. Ut supra. k.x krotocollo, 7. 7 LerZ ström. Utdrag af wällöf!- Borgare, Ständets pro. tocoll, hältet wrd Urtima Riksdagen r Orebro den 12 Maji 1812. S.
Den, sorn, med bifall till Stats-Utskottets yttrande, anser det af Kongl. Maj:t äskade ytterligare anslag för Kron-Prinsens Hussar-Regemente af 2,335 R:dr 18 sk., till förökadt gage för det tjenstgörande manskapet, icke böra beviljas; voterar Ja; den, Stats-Utskottets Memorial, JY.-o 3ou 25 den, det ej -vill, Nej; vinner Nej, kommer nämnde anslag att å Stat uppföras. a3:o Uti i5:de punkten af Utlåtandet N:o 44» hade Utskottet jemväl föreslagit all minska Nummer-hästarnes antal vid Kron-Prinsens HussarRegemente till ^5 på hvarje af Regementets Sqvadroner, hvarigenom vunnes en besparing af 5o hästars underhålls-kostnad. Hvad berörde punkt innehåller, är bifallet af Borgareoch Bonde-Stånden, men i berörde omständighet är af Ridderskapet och Adeln beslut icke meddeladt. Jemte det Utskottet om sådant beslut anhåller, får Utskottet tillika, för den händelse, att intetdera af nämnde Stånd förenar sig med de öfriga tvänne Stånden, föreslå följande voterings-proposition: Den, som vill att, på sätt Stats-Utskottet hemställt, nummerhästarnes antal vid Kron-Prinsens Hussar-Regemente minskas till ^5 på hvarje af Regementets Sqvadroner, voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, kommer frågan härom att förfalla. Hvad Stats-Utskottet, i sammanhang med frågan om anslag för nyssberörde Regemente, yttrat, angående lämpligheten deraf, att en Sqvadron frånskiljdes Regementet och förlädes i Norrland, har af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ansetts förfalla, hvaremot det af de öfrige RiksStånden blifvit godkändt.
Då Riksens Ständers rätt att eftergifva alla Kronoiordringar är obestridliga så är frågan ensamt^ om Riksens Ständer och Konungen gemensamt kunna Upphäfva en Författning, hvars skadlighet blifvit erkänd; ehuru några få personer äga interesse i dess bibehållande. För att rigtigt kunna besvara den* fordras t 1:0 Att undersöka, onl ägande räti ten derigenom förnärmas; 2:0 om en eller flere enskildtes individuella vinst tillåter en pä rätta grunder byggd samhällsordning att utkräfva skulder hos andra, än dem som gjort skulderna eller deras arfvingar. Kan inom ett samhälle en person erkännas ägande rätt till en fordran på Staten, hvilken aldrig i affskiften blifvit beräknad, och hvarför inga sädafle afgifter någonsin af närvarande innehafvare blifvit erlagde, som vid arf åtfölja fordringar i allmänhet? Eller kan, med någon billighet, Lagen i ett samhälle tillåta, att en person ålägges betalningsskyldighet derför, att han ej kan framte bevis på att icke vara skyldig? Är icke principen för all skuldfordring, att Borgenären skall bevisa sin fordran? Då dessa frågor besvaras fördomsfritt, torde följande allmänna grundsatser deraf härflyta. De ii 3 Juni. e, »/. Sr flyta, nemligen: att de personer, som nu äga Bytes-Kronotordringar, hvilka icke i arf för dem blifvit beräknade, och för hvilka således icke de för fordringar i allmänhet stadgade afgifter äro erlagde, kunna, utan störande af ägande rätten, mista dem, och att icke, utan den mest våldsamma orättvisa, Staten af närvarande innehafvare kan utfordra betalning för en bytesbrist, genom hvars uppkomst jord innehafvaren icke dragit någon fördel, efter första principen för ali betalnings-skyldighet är att hafva erhållit valuta. Den, snart sagdt, enda person, som vinner på BytesContoirets tillvarelse, är Kamreraren Stenberij, derigenom att, utom de höga procent han pä alla anmärkta byten äger rätt att uppbära, honom icke är ålagdt något ansvar för origtiga anmärkningar; hvilket sednare jag kan bevisa genom en händelse, som träffade min Mor:
I Herr Drufva wore en atgift projecterad för hemman och derjemte en för pannerymden med progreffiv förhöjning kil beräkningsgrund; hwad sjelfwa afgiftenanginge, syntes det tillkomma Bewillnings - Utskottet att ensamt den samma föreslå; frägan wore således när endast efter hwad grund denna afgift borde komma att utgå, efter pannerymd, eller efter bade jord och pannerymd. Herr vrulva trodde att någon rätt säker inkomst chr Slaten icke kunde förwänras, om ej beräkningsgrunden för hemman antogs. Skulle man antaga pannerymden, sä wiflte man ej hwarlill beloppet kunde kommq atl gä, troligen skulle ej någon kannors panna komma att nyttjas enär efter Utskottets förflag för en 90 kannors panna skulle komma att betalas 92 R:daler, och skr en 6o kannors endast 15, med hwilken senare panna man kunde Den 9 IM. när man bränner hela dygnet, afwerka ett lith stort quanlum bränwin, som med en 90 kannoxs panna, när man bränner 14 timmar, hwilkee är manligast pä sandel; deflurom kynde ingen controll existera, enar man aldrig kunde hindra att en ägare som erlade afgift för sin panna tilläte flere af sina grannar att sig af den samma betjena. Friherre Lestcrkröm, ^sacob, ansäg frägan icke wara om huru mycket säd som med en panna kan afwerkas; da aigiften är erlagd esle? pannerymden ankommer det pä ägaren att begagna sin bränningsrättighet ester ej, och att flere personer af en van, na kunna sig begagna, lärer ej särdeles anga Riksens Ständer, efter afgiften är beräknad i förhastande till det quantum säd som möjligen kan afwerkas. Herr Drufva erindrade att ingen ägare skulle drisVva sin bränwins tillwerkning med en yc> kannors panna, enär han wunne samma ändamål med en 60 kannors.
Låt oss leende se dem, som drömma odödliga fröjder; och lika leende se vår enfaldiga, vakna sällhet. Barndomen har det vilda, diktade och glänsande; Visdomen det renade, höga och Gud-liknande. O, min vän! den enfaldige och sublime, – detta är en gudomlig menniska! Är det möjligt, att din själ ej förstår mig: öfvergif då ej dikterna. Du förlorar eljest, utan att få igen. Valet är: vara ett oändligen stofferadt menniskokräk; eller en simpel Gud. – Dårarne fordra Lycksaligheten efter en viss drömbild. Dig önskar jag den, som Naturen skänker. All annan är svag och ovärdig. Hvad jag är glad, att du kommer! Rummen stå färdiga. Ännu saknar jag här en vän, som har hjertats fulla liflighet, frihet och värde. – O, om jag önskar dig Lycksalighet! Men mottag den; och fordra den ej! Den efterlängtade kom – och gjorde klokt i att infinna sig: ty synbart är, att hos den unge Författaren hade det brefskrifvande och enskilda interesset börjat undanvika för det auctorliga och offentliga. Heurlin vistades nu en längre tid i hufvudstaden. Spridda bref till honom förekomma i de Thorildska papperen äfven efteråt; men vexel-utbytet af skriftliga själs-utgjutelser återtog dock aldrig sitt fordna oafbrutna skick. Sedan större delen af det hittills meddelade trycktes, har, under mellanståndet af ett långvarigt och genom tvingande omständigheter vålladt uppskof, massan af nyssnämnda papper blifvit från flera håll benäget ökad med nya bidrag; och deribland äfven med en å Lunds Universitets-Bibliothek förvarad fullständigare samling af brefven till Hylander. Skrifna liktidigt, eller fortgående från 1779 till 1784, innehålla de mycket, hvarom och hvarur ett och annat förtjenar att bifogas just här, der vi gå att lemna bakom oss den första afdelningen af Thorilds lefnadslopp.
Enligt Riksgälds-kontorets lör åren 1856, 1857 och 1858 afslutade liufvudböcker och utan beräkning af tid efter annan inom linien förda och derstädes ännu balanserade summor, uppgingo detta Verks fordringar och öfriga tillgångar vid början af förstnämnda år till R:dr 16,311,862: 41. » » af år 1857 till >, 25,596,004: 57. » » » 1858 » » 16,695,313: 65. och»' » » 1859 » » 15,927,608: 37. Utaf dessa fordringar och tillgångar voro räntebärande: vid 1856 års ingång R:dr 3,863,084: 2. » 1858 » » » 5,694,380: 21. och » 1859 » » » 5,858,330: 3. hvaraf de för Riksgälds-kontorets räkning tills vidare förräntade medel utgjorde: vid början af år 1856 R:dr 1,831,125: — » » » 1857 » 5,225,930: 50. » » » 1858 » 3,454,005: — och vid början af innevarande år » 2,160,039: 4. Således har, enligt åberopade hufvudböcker, det sammanlagda beloppet af Riks gälds-kontorets tillgångar under sednast förflutna tre år undergått betydliga förändringar. Detta belopp har nemligen, sedan detsamma under år 1856 ökat sig med ej mindre än R:dr 9,284,142: 16. under nästpåföljde år undergått en nästan lika stor minskning, utgörande » 8,900,690: 92. hvilken minskning under sistlidet år, fastän i vida mindre mån fortfarit och då utgjort » 767,705: 28.
Ridderstapet och Adeln anfört, detsamma säs^m ett enstilk mäl, hwilket borde i laglia ordning pröfwas och afdöma», icke kunde af Ridderstapet och Adeln till afgörande upptagas. 6) Alt hwad angar de Landshöfdingarne i Malmöhus och pä Gottland ä Lönen anslagne Kongsgärdar, Roma och Alnerup, Ridderstapec och Adeln ansäg sig med veste icke kunna för det närwarande sig befatta. s) Att Bergshamra, ett mantal under Mricsdahls Kongsgård, säfsm warande under H.nnesMaat Enke-Drokkningens disposition, icke kunde chr det närwarande underkastas någon serstild åtgärd af Riksens Ständer; men art efter Hennes Maj:t Enke-Drottningens frånfälle borde med denna Kongsgård förfaras pä samma salt som med alla andra dylika lägenheter, hwilka under samma Clast kunna hänföras 5:2 Företogs frägan om de grunder som borde följas för anwändandet eller förwalmingen af de ledig warande eller framdeles ledig blifwanve Kongsgardar eller Kongsladugärdar; och biföll Högloft. Ridderstapek och Adeln att, de skulle styckas, dock icke i mindre delar än till hemman af ett mantal, och til! stacke försäljas, samt köpeskillingen derföre vwilkorligen i Banquen eller Riksgälds-Comviret insättas för att till afbetalning af Rikets Uirikes gäld anwandas. fät - rZZ2 Den 28 Zebruarii. - 6:0 Beslöts at wid försäljningen iagttagas skukle, dec hemmanen behälla den jorden för der narma» rande ätföljande natur, och att för skattläggningen den grund mätte följas,att, ftdanj ett minimum i Spannemäl efter öppna Alerjorden blifwit till Skattläggning faststäldt, skulle afgiften pä Auction upbjudas och es er högsta anbudet bestämmas, samt försäljnings priset sedermera ester Sex ärs salunda bestämd ränta beräknas» 7:0 Hivad
Oek bör ju dä wara desse Utskotts Ledamöter som genom Protokolls-Utdrag (pä sätt jag den 21 Julii hade äran begära) böra gifwa sina Principaler eller Riks-StändeN uplpsnii» gar och med hwad pluralitet wid en omröstning de ansett och afgjort det förekomna ärendet; emedan för modcligcn icke bcstrideS, att det blifwer mindre betänkligt för Ständerne göra ett med UtskoktS-Lcdamöternts tanka, om de fä weta, att flere utgjort pluralitet?!, än om en enda röst deciderat dett. För min de! anser icke jag de uplysningar lämpelige och tilräckelige som ConstitutionS.Utskottct genom 2? §. Riksdags-Srdningen hafwcr föreslagit skola ätfölja Konungens Proposition tiss klena; emedan nyssnämnde §. tyckes förändra hwad Regeringsformen uti 7, 8, n och 12 förordnar. Icke eller är Hos-Cancesserens esser nägvss annans Contrasignation enligt Z8 Z Regeringsformen bidragande till hufwUdändaMälet; emedan desse äro tiss assa allmänna ärendcrs beredande och expedierande af Konungen tilsakte. Hemliga Utskottets Ledamöter deremot äro af Ständerne walde, med förutnämndk förtroende, och soM förut jag sannolikt supponerat, i dess afsigt» akt genom deras bedömande om hemliga mäl» söm deni af Konungen nädigst blifwit rädfrägat, Ständerne fä af desse lika som tilstprkanden, att pä ett tiTredje Band» N:o n, 12. ks 82 Den 1 September?. ka sätt som desse afgöra -ifrägawarande ärenden Mia tanka har aldrig warit, att begära i detta fall ändring af Regeringsformen, utan blott anser nödigt, att uti Riksdags-Ordningcn mä noga bestämmas det Expeditionstält jag förut och ytterligare nu haft äran förestå. Grefwe O e In 6nr6ie, ^facob.
73 lien och nyttan deraf, undandrager man sig af farhåga att det skulle annorlunda kunna uttydas; det allmänna misstroendet tvingar Regenten då att bruka magten, ehuru i en Constilutionel Stat, det är Folkets kärlek och tillgifvenhet som bör göra Regerings-bördan lätt. Herr Grefven ock LandtMarskalken hemställde, om icke, enär alla de vid Grefve Hamiltons, Axel, och Friherre Stael von Holsteins Memorial i samma ämne den 9 dennes framstäldte anmärkningar samina dag blifvit, jemte berörde Memorial, lill Stats-Utskottet remitterade, Friherre Stael von Holsteins nu uppläste Anförande äfven måtte tili Slats-Utskoltet remitteras. Friherre Cederström_, Jacob: Då anmärkningar vid ett Memorial framställas vid samma tillfälle Memorialet till remitterande föredrages, är det visserligen lagligt, att på sätt i frågan om Skånska Roteringen den g dennes äfven inträffade, anmärkningarne på samma gång åtfölja Memorialet till Utskottet, så framt icke någon af anmärkningarne skulle befinnas vara af olaglig beskaffenhet; men då nu händt, att anmärkningar, flere dagar efter det Memorialen blifvit remitterade, framställas i en form, som jag tror vara emot våra Grundlagar stridande; så anser jag för min del dessa anmärkningar böra närmare undersökas, innan Remiss derå meddelas, och får på denna grund anhålla; att Friherre Stael von Holsteins nyss upplästa Memorial må till nästa Plenum hvila på bordet. 74 Den 19 Januarii. Friherre Björnstjerna j Magnus: Då jag uti Dictamen å Skånska Roteringen anförde, att
I öfverensstämmelse med de sålunda yttrade åsigter, anser Utskottet si» böra föreslå, att aflöningen för Stats-Rådets Ledamöter bestämmes till följande belopp : För Justitias-Stats-Ministern: lön 4,5oo taffelpenningar Utrikes Stats-Ministern: lön 4>5oo taffelpenningar , . 6,5oo I 1,000. hvardera af de fem Stats-Råd, som äro Departements Chefei. lön .. 4,3oo taffelpenningar a,5oo hvardera af de Irenne öfrige Stats-RSden: lön . 4>5oo taffelpenningar i,5oo ,000. 6,000 Med afseende derå, att Stats-Rådets Ledamöter innehafva förtroendeplatser, från hvilka de möjligen efter kort tjenstetid skulle kunna komma att afgå, och att det således icke synes vara lämpligt, att de underkastas de innehållningar af liggetidsoch nådårs-besparingar, som för Embets-och Tjenstemäns löner i allmänhet äro föreskrilne, äfvensom billigheten tyckes påkalla, alt desse Embetsman icke komma att vidkännas en dryg lösen för sina fullmagter, har Utskottet serskildt trott sig böra till Rikets Ständer hemställa, att hvad Författningarne stadga om liggetidsoch nådårs-besparingar icke må iagttagas i afseende å lönerne för blifvande StatsRåds-Ledamöter, hvilkas Sterbhus följaktligen icke heller skulle 4 Stats-Utshottets Utlåtande, N.o 3a, tomma att begrafningshjelp tillgodonjuta, äfvensom att några afgifter för Stats-Rådets Ledamöters fullmagter icke böra erläggas, I fråga om aflöning för den Ledamot af Konungens Högsta Domstol, som, i stället för Justitiae-Stats-Ministern, kommer att tillsättas, hemställer Utskottet, alt enahanda belopp, som öfrige Justitiffi-Råden åtnjuta, må varda i Stat uppfördt.
Å kors! är Herr Baron Uno von Trasenberg, som varit i hvars mans mun, ända från Excellencerna til den sämsta piga. – Jag trodde Baron hette som Herr Betjenten har sagt jag. Trasenberg tog den smutsiga, förr hvita, boken i hand och började läsa. Til sin stora förundran igenkände han sin egen lefvernesbeskrifning nästan ända til den tiden han lemnade Sverige för at på et år besöka England. Första delen af boken hade han, hvad det historiska angick, ej särdeles emot, mer än, at han icke kunde erkänna sig hafva haft så liten verld, at göra visit hos Öfverste Odalsvärd då klockan klämtade fyra; men andra delen deremot behagade honom platt intet. At äfven berättelsen deri på visst sätt ägde sin riktighet, kunde han väl icke neka, men den eländiga Roman-turnuren deraf, relationen om Sofies födsel och beskrifningen på hennes fars och mors öden, förargade honom högeligen. Ja sottise var det visst, sade han, då han å nyo läste epigrafen på titelbladet, och oredigt kan visst manuscriptet som fallit i Utgifvarens händer kallas, tillade han i det han betraktade slutet. Hvilken denna utgifvare varit, förstod han aldeles icke. Gissningsvis förmodade han väl at någon liten så kallad Litteratör fått tag uti några hans annotationer, dem han före sin utresa til London gjort och lemnat hemma, ty ända til den tiden sträckte sig andra delen. Efter et års utrikes vistande, anlände han nu hem, och hade för at komma oväntad til Anneholm antagit et annat namn, men sjuknat i Stockholm; hvilken omständighet nu förskaffade honom denna ovänrade lecture. At detta icke befordrade hans sömn, var naturligt. Missnöjd grubblade han hela natten på sin usla panegyrists djerfva steg, och hvilken denne kunde vara. – För at få någon uplysning derom, skref han tidigt följande morgonen en billet til Kattzaun, den af hans fordna bekanta, hvilken han trodde lättast återfinnas på ämbetsrummet, och utsände sin betjent för at upsöka honom.
Alik. till Eip.-UUk. den 7 Febr. 1863, kl, 2 e. ro Betänkande, i anledning af vackt motion om förbud mot gesällvandring. Anders Andreasson från Elfsborgs län har, uti en inom Hedervärda BondeStåndet väckt samt till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterad motion, 437) andragit, att gesällvandringen medförde en verklig pålaga för allmänheten, synnerligen för dem, hvilka bodde nära landsvägarne, enär kringstrykande gesäller, till följd af oduglighet, lättja och sedeslöst lefnadssätt, måste uppehålla sig med allmosor, hvilka mången gång så flitigt begärdes, att de, då de ej kunde nekas, öfverstego gifvarens bidrag till egna fattigas underhåll samt en stor del af stadsbördorna. Med anledning häraf har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t göra underdånig framställning derom, »att all gesällvandring, hvartill gesällerna numera icke eller erhålla pass, måtte förbjudas, och att vederbörande kommun måtte åläggas draga försorg om gesällers underhåll, då de sakna arbete eller icke äro i tillfälle att sig sjelfve försörja, på sätt om fattige i allmänhet är stadgadt.» Om än gesällvandring, i den af motionären framhållna mening, ännu förekommer, synes dock, att då gesällen ej mer än andra billigtvis kan förbjudas att, på sätt honom bäst synes, så vidt i öfrigt laga hinder derför icke möta, begifva sig från en ort till en annan, hvilket för fullkomning i hans yrke, för vinnande af arbetsförtjenst eller af flera andra orsaker ofta kan ifrågakomma, torde ett lagstadgande i den af motionären antydda syftning desto mindre befinnas påkalladt eller lämpligt, som den gesäll, hvilken under dylika resor eller eljest faller allmänheten besvärlig genom betlande, derigenom gör sig förfallen att behandlas såsom försvarslös person; hvar - 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 76. emot han, i händelse af verkligt behof, ej mindre än andra fattiga skall underhållas af det fattigvårdssamhälle, till hvilket han i sådant hänseende hörer.
Finner Staten utur Statsekonomisk synpunkt det vara gagneligt för Riket att medelst jernvägars anläggande underlätta kommunikationen orter emellan, och derigenom 4 Den 1 December f. m. framkalla en för hela Riket, så uti industrielt som merkantilt hänseende, gagnelig verksamhet, måtte det äfven vara fördelaktigast om dessa anläggningar så fort som möjligt kunna åstadkommas — ju längre detta fördröjes, ju större blir förlusten för landet —: ej nog att de redan påbörjade jernvägarna ingalunda kunna påräknas att gifva någon egentlig inkomst förr än de blifva till något helt fullbordade, — och således under byggandet ej obetydlig ränteförlust, årl. göres å de till flere mill. på dem nedlagde summor—, utan all den industri, all den verksamhet oell rörelse, desamma, såsom varande de kraftigaste häfstängerna till landets utveckling och välstånd, afse att framkalla, fcrdröjes. Om det kunde ske, så vore det otvifvelaktigt för Riket det lyckligaste, att ett system upgjordes och antogs för alla de jernvägar, Staten skulle bygga, och att dessa sedan inora några år fullbordades. Men då detta, dels af brist på dertill disponibla arbetskrafter, och dels, ja mest, af en ännu hos de flesta varande öfvertygelse, att Staten cj bör på en gång uptaga de stora summor, som i så fall skulle erfordras, ej kan låta sig verkställas; så bör dock alltid vara för lliket gagneligt, att, så vidsträckt och skyndsamt som möjligt, kunna utan för stora uppoffringar åstadkomma jernvägars byggande.
Donna Micaela kom upp till honom så raskt hon förmådde. Nu, sedan hon hört honom, tänkte hon ej mer på att hålla honom tillbaka. »Vänta, vänta!» sade hon. »Det är jag, som har tagit nyckeln.» »Ni, ni!» sade han. »Jag tog honom, då jag kom. Det föll mig in att jag kunde hålla er instängd här, om ni skulle vilja göra uppror. Jag ville rädda er.» »Hvilka dårskaper!» sade han och ryckte nyckeln till sig. Medan han stod och famlade för att finna nyckelhålet, fick han ännu tid att säga något. »Hvarför vill ni icke rädda mig nu? Hon svarade ej. »Kanske för att er Gud skall få ett tillfälle att fördärfva mig.» Hon teg alltjämt. »Vågar ni ej skydda mig för hans vrede?» »Nej, jag vågar ej,» sade hon stilla. »Ni troende äro förfärliga,» sade han. Han kände, att hon kastade bort honom. Det isade honom och förtog honom modet, att hon ej gjorde ett enda försök att förmå honom att stanna. Han vred nyckeln fram och åter utan att kunna öppna, förlamad af att hon stod där blek och kall bakom honom. Han kände då plötsligen hennes armar om sin hals och hennes läppar, som sökte hans. I detsamma for porten upp, och han rusade bort. Han ville ej hafva hennes kyssar, som endast invigde honom till döden. Hon var honom spöklikt hemsk i sin gamla tro. Han störtade bort likt en flyende. San Sebastiani fest. Då Gaetano rusat bort, stod donna Micaela en lång stund kvar i donna Elisas trädgård. Hon stod där alldeles som förlamad och kunde hvarken känna eller tänka. Då kom plötsligen till henne den tanken, att Gaetano och hon ej voro ensamma i världen. Hon kom ihåg sin far, som låg sjuk och som hon glömt under så många timmar. Hon gick genom gårdsporten ut på corson, som låg öde och tom. Larm och skott hördes ännu långt borta, och hon sade till sig själf, att man måtte strida nere vid Porta Etnea. Öfver sommarpalatsets fasad göt sig det klaraste månsken, och det förvånade henne, att vid denna tid och i denna natt balkongdörrarna stodo öppna och att fönsterluckorna ej voro tillstängda.