Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
H55 Deputerads borde wara Räntetagare och hälften Näntegifware, Utskottet wille framställa sin öfwerrygelse om samma stadgandes mindre wigt och nytta/ da flerestädes/ i anseende til brist pä Räntetagare/ detta förordnande icke kan efterlefwas/samt derutom de derigenom äsyftade fördelar af ett jemnare pris/ ändock pa ett lämpeligare sätt kunna winnås: åtwid Markegangs-sättningarne/ hwilka altid böra uti Landshöfoinge-^s^clelice. Staden i hwarje Län förrättas/ Landshöfdingen stall föra ordet/ samt Lands-kerste, gren eller Lands ^Kamererare» krotocoliet, och at/ i händelse wid omröstning/ som bör ste Ständswis och ej perLgpKg, twa Stand i fraga om priset a någon wahra skulle stadna emot twa/ ett medium bör bestämmas af de genom bägge sidornes, röster upgifne olika priser / pä sätt z §. i 1734 Ars liesolntion pä Allmogens beswär innehäller. bibel) 22 Julii 18OZ för öfrigt och t sammanhang med detta ämne stadgar/ om Afradsoch KronotiondeSpannemälens formande eller lösande samt den deri utsatte Termin/ innom hwilken Räntetagare och Räntegifware böra rilkännagifwa om de wilja emottaga eller lemna Ränte-Spannemalen -n tura eller ej/ hwilken lermin Utskottet ansett ej äga nägot ostiljaktigt sammanhang med liden för Markegangs-sättningen. Hwilket dock til Riksens Högloft. Ständers egen pröfning wördsammeligen öfwerlemnas. Stockholm den ro Martii t810. Utskottet bär derjemte Pä n;§ Den 29 Mlars« Pä Högloft. Riddersta Pä ^lögwörd. Präster pets och Adelns wägnar Ständets wägnar ^ok. 6. Oxenstierna. äobblult. Pä Wällofl.
Lärarne äro: en ordinarie Lärare med lön 666 R:dr 3a sk., en Gymnastik-lärare, sorn tillika biträder i egenskap af Under-lärare med lön, 200 R:dr, och en Lärarinna med lön, 3io R:dr, alla derjemte försedde med rum och ved, samt en Sång-lärare med lön, 4° R:dr. Skolans ungdom, sorn år 1833 var till antal 216, nppgick vid slutet af år i837 till 256, nemligen 181 Gossar och 75 Flickor. Från och med år i83a till och med 183y hafva 62 sökande till raethodens inhemtande antagits, och af dem 58 föreläst på prof samt erhållit betyg. Ibland desse 62 hafva 7 njutit understöd såsom Stipendiater, med tillsammans 35o R:dr, och a‘5, såsom obemedlade, med rum och ved. Uti det förhållande, som angående Frimurare-Barnhusets och Allmänna Barnhusets Skolor i den sednaste Femårs-Berättelsen uppgafs, har under den följande tiden någon hufvudsaklig förändring icke egt rum. Ibland Hufvudstadens Allmänna Undervisningsoch Bildnings-anstalter, anmärkas vidare: a) Kongl. Technologiska Institutet, för hvilket Eders Kongl. Maj:t låtit den 8 Juni 1826 stadgar i Nåder utfärdas. Den ordinaira undervisningen derstädes har sträckt sig till Malhemalik och lefvande Språk, såsom förberedande kunskaper, samt till följande egentliga läroämnen: Physik, Mechanik, Machinrilning, Modellarbete i träd och metaller, Chemie, Chemisk Technologi, Chemiskt Techniska beredningar, och, ibland enskilda Industrigrenar för serskilda terminer, Färgningskonst, Garfningskonst, beredning af Hvitbet-socker, Tvåloch Såp-kokning, samt beredning af Fernissor; hvarjemte, på enskilda personers begäran, upplysningar, ritningar och vägledning blifvit lemnade uti en mängd beredningar, samt angående mechaniska Inrättningar och Byggnader.
BondeSt:s välkomsthelsning. Med lika aktning för andras öfvertygelse, som med sjelfständighet i sin egen är det för R. o. Ad. en sann glädje att veta, att det slutliga målet, Fäderneslandets ära och lycka, är för oss alla gemensamt, och R. o. Ad. skall alltid med synnerlig fägnad helsa de tillfällen, då öfverensstämmelse i åsigter om hvad, som länder till Fosterlandets sanna båtnad, bereder samverkan mellan R. o. Ad. och det Hederv. Bonde-St:t. Lifvadt af sådana känslor anhåller R. o. Ad., att Deputerade ville till sina Ståndsbröder återföra uttrycken af R. o. Ad:ns tillgifvenhet och vänskap. Deputationen afträdde. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, dels att, enligt en från K. M:s tjenstgörande Ofverste-Kammarherre ankommen skrifvelse, 50 ledamöter af R. o. Ad. jemte Riddarh.-Sekretm blifvit inbjudna att i morgon efter slutad ceremoni på Rikssalen intaga middag å Kongl. Slottet vid en för Ståndets medlemmar anordnad taffel i Konung Oscars f. d. våning två trappor upp från östra hvalfvet, dels ock att till utdelning bland R. o. Ad:ns medlemmar blifvit öfverlemnade så väl 100 biljetter för inträde i Storkyrkan under den Gudstjenst, som komme alt föregå Riksdagens öppnande på Rikssalen, som ock ett lika antal inträdeskort tili Rikssalen; och anmodade Hr Gr. o. Landtm, de ledamöter af Den 23 Oktober. 11 Ståndet, som önskade begagna sig af den nådiga inbjudningen och erhålla ofvannämnde biljetter, att anmäla sig hos Riddarh.- Fiskalen. Anmäldes och emottogs på öfligt sätt en deputation från Vällofl. Borgare-St., anförd af Riksdagsfullmäktigen för Stockholms stad, Grosshandlaren Lars Johan Hjerta, som yttrade följande: Högvälborne Hr Grefve och Landtmarskalk! Högloll.
Det är sannt, men jag får dervid erinia, att man kan vara fattig på och behöfvande af annat än föda, nemi. vård. Hr Rå fel t, Anton: Då detta mom. är lika med ett mom. i Fattigvårdscomite'ens betänk., så torde jag få uppläsa moliverna för detta sednare. De lyda sålunda: ’’lJå det icke, genom fattiga föräldrars undseende eller liknöjdhet att yppa egen oförmåga att tillbörligen vårda sina barn, der deras villkor icke i öfrigt föranleda till fattigunderstöd, sådan vård må försummas, hafva comilerade i 16 §:ris 4 morn. föreslagit åligganden för fattigvårdsstyrelsen att härå hafva särskild uppsigt, så att, der behofvet det påkallar, fattigvården, äfven utan föräldrarnes anlitande, må träda emellan för barnens försörjning och bildning.” Således tror jag, alt mom. i delta fall är ganska riktigt. Och förenar jag mig för öfrigt i hvad Hr Ribbing anfört om sockennämndens åliggande att handhafva sedligheten inom församlingen. Frih. Sprengtporten: Ehuru jag visserligen i allmänhet är af den tanke, alt fattigvårdsstyrelsen bör gå till väga med en viss försigtighet och ej alltför mycket äflas att upptäcka fattigdom öfverallt, der den möjligen kan förefinnas, emedan äfven enskild omtanka skall blifva verksam, så framt ej en otidig hjelp mellankommer; så kan jag likväl ej biträda denna grundsats till den utsträckning, som Frih. Cederström har åsyftat, nemi. att fattigvårdsstyrelsen inom en församling ej skulle taga någon slags kännedom om förhållandena, äfven inom sådana fattiga familjer, hvilka ännu icke visat sig såsom fattiga, derigenom att de utsändt sina barn att tigga. På sådan grund kan jag ej förena mig i Frih. Cederströms förslag.
Det synes derföre påtagligt, att orsaken, hvarföre biskopar omnämnas i grundlagarne. onekligen arden, alt, då biskopar funnes vid grundlagarnes antagande, man fann nödigt i grundlagen bestämma, huruledes de skulle lillsältas, och att, emedan preslerskapet skulle utgöra ett liks-stånd, man ansåg biskoparne, såsom de högste ecklesiastik-ljenstemännen, böra vara sjelfskrifne representanter inom detta stånd. Om nu fråga är att vidtaga den förändring, att kvrkoväsendet oell allmänna undervisningen skulle vårdas annorlunda, än medelst biskopar, så utgör detta icke, enligt mitt förmenande, någon grundlagsfråga, emedan den innefattar ett ämne, hvarom icke i grundlagarne afhaudlas. Hade det varit lagstiftarens afsigt att göra biskoparnes tillvaro till ett grundlagsstadgande, så hade den säkerligen icke underlåtit att tydligt uttrycka en sådan afsigt, liksom den gjort den i afseende på Stats-rådsoch Justilie-rådsembeleo. Om dessa embeten heter det, i 5 § regeringsformen: ”Slats-rådet skall beslå af tio ledamöter etc.” och i 17 § regeringsformen: ”Konungens domsrätt, skall uppdragas tolf De kallas Justilie-råd.” Dessa embetens tillvaro är derföre ett grund lags-stadgande och fråga om deras afskaffunde skulle sålunda tillhöra Konstitulions-ulskoltets behandling, men något stadgande om biskops-embetenas tillvaro förekommer ej i grmidlagarne. Om biskops-embetenas afskaffaude vid nuvarande innell,dvares afgång beslutades, så blefve visserligen deraf en följd, dels att 29 § regeringsformen borde ur grundlagen uteslutas, samt dels en förändrad redaktion af 13 § riksdags-ordningen. brågan härom tillhör onekligen Konsliluiions-ulskoltet; men icke förr än biskops-embetenas afskaffaude är vederbörligen beslutad t, så vidt nemligen en sådan grundlagsförändring af dessa embetens afskaffaude föranledes, kan Konstitutions ulskotlet derutinnan något åtgöra. Allm.
Konungen tager ingen befattning med vår Banque; och denna Vederbörande kan således, Dm 15 Maji. 259 emellan Riksdagarne, ej vara någon annan, eller andra, än Ständernas befullmägtigade Revisorer. Skulle deras magt i denna del vara tvetydig; så är ingen ting lättare, än att vid denna Riksdag göra den tydlig. 1 anledning af Friherre CedersTÖms yttrande, att Revisorer skola öiverträdt gränsen af deras befattning, hvilket synes syfta på våra sista Revisorer, ber jag att få förklara, det jag icke kan deri instämma. Jag tror, att de både förtjent och äga Nationens agtning och erkänsla för det frimodiga nit, hvarmed de uppfyllt deras uppdrag. Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham: Jag vill ej länge uppehålla Ridder3kapet och Adeln vid den contradiction, som. ligger i föreskriften, att Revisorerne* Berättelser skola på en gång både förseglas och genom trycket göras allmänna. Jag kan ej inse någon annan nytta deraf, än att åt LandtMarskalken vid en blifvande Riksdag bibehålla nöjet att lå bryta förseglingen på convoluten, då Berättelsernes innehåll redan genom tryckningen förut är kändt. Jag anser det tillstyrkande, Utskottet gifvit, om Berättelsernas allmängörande, härleda sig från en något flygtig genomläsning af den Instruction, som är Revisornne meddelad. Annars skulle man lätt finna, att egentliga orsaken till Revisorernts sammanträden och den granskning, dem är anförtrodd, icke är någon annan, än den, att lätta Riksens Sländers arbete; men ingalunda gifver Instructionen någon anledning till den förmodan , sorn skulin 260 Dén 2 5 Maji. Revisorerne, under Revisions-arbefet, till stör* xe eller mindre del äga sig uppdragit Riksens Ständers magt. Sådant skulle leda till oordning, och erfarenheten har visat nödvändigheten af att med varsamhet gå till väga.
Ehuru jag har föga tillfredsställelse af de åsigter, jag inom detta rum tagit mig friheten yttra, i afs. på vårt lands försvarsanstalter, så inträffar dock det för mig särdeles glädjande förhållande, att jag i många afs:den ser dyka upp de åsigter, som jag här för 32 år sedan tog mig friheten yttra om sjelfva folkbildningen i och för krigsväsendet. Erih. Creutz: Med anledn. af hvad jag yttrat ang. fö regående §, kan jag icke underlåta att instämma i hvad de sista båda talarne anfört. Jag anser det vara högst oriktigt, att man skall kunna friköpa sig från en pligt, som borde vara alla landets medborgare kär, nemi. att få försvara sitt fädernesland. Hittills har man haft ratt att lega sig fri från beväringsskyldigheten, hvarigenom beväringens leder blifvit rekryterade med dessa legokarlar, som i allmänhet göra föga heder åt truppen, men att nu utveckla denna legning till system, deråt kan jag icke lemna min röst. Begagnar man sig nu af den ifrågav:de friköpningen, för att bereda penningar till, för nationen ovissa ändamål, så förminskar man derigenom arméens leder och kastar hela tungan af det egentliga försvaret på den fattigare delen af befolkningen. Ehuru utan förhoppning att på detta rum vinna någon ändring i denna §, har jag endast med några ord velat tillkännagifva mina tänkesätt. Emellertid, om nu denna friköpning skall komma till stånd, så D e n 23 Maj f. m. 397 vore väl, om man genom de insamlade medlen kunde få lägga grund till en fond för aflönande af ett förökadt antal befäl, hvilket, synnerligast för beväringens exercis, vore högligen af behofvet påkalladt. Hr Björnstjerna: Ehuru man visserligen icke egent ligen yrkat _afslag å den nu föredragna punkten, hafva dock framställningar gjorts, hvilka icke kunna med tystnad förbigås. Man har nemi. sagt att det är nödvändigt, att alla beväringsskyldige öfvas i vapentjenst, så att de, vid förefallande behof, kunna uppkallas till fäderneslandets försvar.
I anledning af den således gjorde uppgift vm saknade Handlingar, sammanlagd med hwad Deputerade i deras Berättelse anfört om Räkenskapers fördröjde afgifwande, förmäler Herr Grefwen och Justitie-Cancelleren sig hafwa infordrat förklaring, sa wäl af öfwer-Directeuren Rönbeck i desse omständigheter, som af wcderbörande, angående atstillige af Deputerade anmaldte uteblifne Redogörelser. Af alic detta yttrar Herr Grefwen och Justitie, Cancellcren sig hafwa funnit, alt större delen af de sa kallade anmärkninaarne ännu ej arv af den utredda beskaffenhet, att de ens kunnat till Kammar-Rätten ingifwas, och än mindre kunnat undergå den aranskning, som, till förekommande af alldeles vbehöriga Anmärkningarsutgifwande, börder, enligt fölejkriiwen ordning, werkstallas, innan slike Anmärkningar fa pa Communicakion med wederbö, rande Redogörare utställas; äfwcn öm att tfragawarande Anmärkningar, hwilka härrörande fran blotta annotationer under loppet af Revisionen, men beroende pa Räkenstapernes jemnförelse nied hvarandra, således rätteligen hwarkcn kunnat af Kam. mar-RältenS Revisions - Contoir utgifwas till ett förtidigt allmänt kungörande, eller för det närwa, rande leda till något omdöme om felagtighet hos Redogörarne. Slukeligen har Herr Grefwen och JustitieCancellcren icke kunnat undgå, alt fästa sin uppmark - 2Z80 Den 5 August!- märksamhet va det af Riksens Ständers Deputerade anmärkte och uppgifnc förhållande, att en generellare tillsyn af Krigsfonds-Medlens vrdenteliga uppbörd och deras, med gällande förordnanden, ordentligen afsiutade Contractcr, eller andra Laga Arters öswerensstämmande dispositioner och sörwaltning, icke i det hela stall sta att winna af de under Kongl. Kammar.
60,000 r:dr, blott anfört angelägenheten, ’’att beväringsmanskapet, som för närvar, begagnar endast tällduksbyxor, må, för helsans bevarande, särdeles uti de norra länen , hvarest ofta under exercistiden starkare kyla inträffar, förses med byxor af kläde i stället för tältduksbyxoranser jag mig härvid först böra upplysa, at-t detta af Ulsk. förebragta skäl destomindre hos K. M. kunnat komma i betraktande, eller föranleda till K. M:s nåd. framställning, som klädesbyxor, under de beväringsskyldiges årliga vapenöfningar, icke äro af nöden, enär tidpunkterna för dessa öfningar bestämmas efter länens läge, tidigare eller senare på året, så att de infalla vid den varmare årstidens inträdande. Sålunda försiggå dessa vapenöfningar uti länen söder om Dalelfven i slutet af Maj eller början af Juni, men i de neira först i slutet af Juni månad. Vid sådant förhållande är bruket af klädesbyxor vid ifrågavar. tillfälle icke af behofvet mera påkalladt uti det ena än det andra länet; hvadan K. M., till beredande jemväl af mera snygghet och till förekommande af smittor, af skabb m. (1. sjukdomar, under den 5 Nov. 1817 i nåd. befallt, att beväringsskyldige under vapenöfningarna skola bruka linnebyxor, hvilka för hvarje möte tvättas, samt att, då möjligen större kyla inträffar, de beväringsskyldige under linnebyxorna, åtminstone i de norra länen, begagna egna kläder. Klädesbyxorna äro deremot afsedda till begagnande i krigstid, och Utsk. har således helt och hållet missförstått afsigten med K. åhs nåd. framställning, hvilken varit alt, vid tillfälle af krig, kunna äga beklädnad för ett större antal beväringsskyldige, än som nu finnes, och ingalunda är för sådant fall tillräcklig. Den af K. M. äskade summan, 186,000 r;dr, är bestämd lill följande ändamål, nemi.: till materialier till klädesbyxor för en bevä ringsclass 101,718: 36.
För mig är jakten inte bara jakt; då jag, med bössan på ryggen och hundarne slitande i kopplet, ser den sista stugknuten försvinna bakom träden och den stora vintertystnaden skrider mig till mötes ur skogen, är det, som om jag gick för att lefva ett förflutet lif, gick rätt in i den gråa forntiden. » » Och på samma gång, » fortsatte han efter en stunds tystnad, » och det är det märkvärdiga, kan en klar, stilla vinterdag, eller helst en vinterafton, då solen går ned, få mig att drömma och fantisera om framtiden, icke min egen, utan människornas, hela lifvets framtid, och det ligger just inte annars för mig. Jag tycker, att det nästan är som en bild, en aning, ett förebud om hvad som skall komma. » » Den eviga köldens period, menar du! » skämtade doktorn. » Nej, inte kölden, men stillheten. Det är i stillheten det ligger. Det tycker Ella också. » » Jaså, är din fru en lika inbiten vintermänniska? » Oskar Röding rodnade. » Ja, det vill säga, det är egentligen tack vare henne jag riktigt lärt mig uppskatta och hålla af vintern. » ' » Det vill säga så mycket, som att hon är ännu värre än du? » » Nej, inte precis det heller, men — ser du, det var på vintern, som vi funno hvarandra, som vi blefvo kära i hvarandra. » jJaså, en vinterkärlek således. » » Ja, just en vinterkärlek. Det är en ganska märkvärdig historia för resten, det vill säga, inte just så märkvärdig, men » » Märkvärdig för er, » ifyllde doktorn. » Ja, för oss är den märkvärdig, jag vet inte, om någon annan skulle tycka det. För den är på samma gång så rysligt enkel. Skall jag berätta det fur dig? » » Ja, det vore mycket roligt, » svarade doktorn och tog sig en djup klunk ur toddyglaset. Han hyste just icke stora förhoppningar på det där märkvärdiga, men på något sätt skulle ju kvällen fördrifvas, och han tyckte det var behagligt att själf få tiga. Oskar Röding satte sig och stirrade in i brasan, som nu stod i blå, tunn låga öfver de sammanfallna glöden.
Dejldmmelfer t åfrigå*2lrtiflarne ocf) 1812 årå dfongl. §5å* DuD, i fammanfjang DermeD lämplig, får att, meD far(li(t affeenDe på 33 §. i 3tifåDagå*OrDningen, fjmaD $tigå*£agen angår, Drtnga Defja fåre* (Irifter till åfmerenåfidmmelfe meD Den Sag, forn fan Dlifma DeflutaD t frågan, fjmarotn min unDerDåttiga framjfdllning IjanDlaDe. 50eeD fårmanDling af fåDane Dåter, forn, enligt allman Sag odj får* (filta $årfattningar, dro måleganDenå, eller angifmarenå etrfaf, fårfareå miD Somffolartte oltfa, i få måtto, att De (leffe, efter fjmaD jag, genom gran(f* *) ©etta ©tabganbe är, utan föränbring, bibebåflet i i3 Sap. §. af bet, genom ett (Somite utarbetabe, ocf) till Äongl. SMaj:t i unberbånigbet ingifne förflaej tifl Årig$ — 13 *—> ttittg of be fiflffcrflutitft 6 åren^ fångliflot furmat infjaluta, antagtt famina fbrmattblingégrunb, forn genom 3a €ap. 2 §. 0iåttegångé
St:rs åren 1860, 1861 och 1862 församlade Revisorers berättelse oin granskningen af de under K. Kommers-Colhii förvaltning ställda fonder och medel, lades Utskits yttrande i l:a punkten till handingarne, lät R. o. Ad. bero vid yttrandet i 2:dra punkten, samt biföll den i 3:dje punkten gjorda hemställan. Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts d. 27 sisth December bordlagde Utlåt. N:o 20, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang. afsöndring och upplåtelse åt Westerviks tändsticksbolag af en mindre jordrymd från tredje majorsbostället Stufverum vid vid Andra Lilgrenadier-regementet. Föredrogs Lag-Utsk:s d. 27 sisth December bordlagde Mern. N:o 13, med återlemnande af väckt motion om förändring af stadgandena angide edgång. Gr. Liljencrants: Då Utsk:ts nu föredragna Utlåt, be handlar ett ärende af ungefärligen enahanda beskaffenhet med det uti Utlåtit Nio 9 förekommande ämne; samt Utskit äfven här stadnat uti ett likartadt beslut med det, som blifvit fattadt i afs. å den uti sistberörde Utlåt, afhandlade, samt af Riksdagslullmägtigen Sven Rosenberg afgifne motion; får jag hemställa, att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med dess uti nyssnämnde fråga fattade beslut, jemväl måtte återförvisa detta ärende till förnyad behandling. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., lades Memit till handlingarne, med förklarande, att ifrågavide motion borde af Lag-Utsk:t till behandling upptagas.
— Då allmänna opinion dagligen stadgar sig för nödvändigheten att upphjelpa vår inre ställning, så nödgas jag, efter att med stillatigande länge afbidat någon följd af den allmänna klagan, nu frimodigt yttra min förundran, vid jemförelsen af denna och lSl2 års Riksdag, då fråga var om höga Bevillningar, Beväringar, Brännvins-frågan, Tryckfrihetens inskränkning m. m., då saknades inga råd, utan öfverflöd deraf meddelades till Landets fromma, som nu varan, de Ständer, nogsamt erfara; då försummades ingenting å vederbörandes sida till ändamålens vinnande; men nu, då fråga är om Fäderneslandets räddning, så visar sig åtmindstone ej denna ifver att upplysa, som år 1812 så tydligen förmärktes; äfven har jag trott mig finna personer, som dels ej vilja blifva upplyste, dels äro förde bakom ljuset om Landets verkliga förhållande, hvarföre jag anser för min pligt, att bestämdt, såsom Possessionat ifrån en af de förmögnaste Sveriges Provinser, framtolka sanningen utan slöja. ) Jag har haft tillfälle att lära närmare känna förmögne män i den orten, som alla äga skäl att klaga; huru mycket ändå större skäl dertill måste icke de mindre förmögne äga. — Jag påkallar, stolt att äga 294 Den 11 Maj. denna rättighet, Regeringen och nu församlade Ständer, att med samlade krafter taga sådana beslut, att efterverldens dom deröfver må blifva utmärkt af en hedrande rättvisa åt 1815 års Ständer, genom upphärvande af skadliga monopolier, hvilka ej tillhö,’ ra vårt loyala tidehvarf.
Vidare har blifvit anmärkt, att uppgiften om en vid Kungsöbrs kompani befintlig ränte bris/, nära motsvarande värdet af de dagsverken, för hvilka rusthållarne begärt befrielse, grundade sig på ett missförstånd, enär indelningen icke skett hvarken efter visst mantal eller öresland eller efter visst daler-tal af räntan, utan med hänsigt till hemmanens godhet, och förmåga att bära den med rustningen förenade tunga, hvilket jemväl syntes deraf, att hemmantalet för ett rusthållsnummer inom Kungsöbrs län omvexlar emellan 1 och 3-i mantal samt räntan från 52 till 86 daler; och att följaktligen den ringare totalsumman af rustningsräntorne vid Kungsöbrs kompani ingalunda bevisade, alt rusthållarne vid de efter år 1680 vidtagne förändringar med indelning vid Lifregementet icke skulle erhållit det utlofvade soulagcmentet, helst sådane skiljaktigheter i skaltläggningsmethoderne inom Ulfsunds län och öfrige delar af Westmanlands län sig företedde, att någon jemförelsegrund i berörde hänseende icke Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 338. 3 förefunnes; hvarjemte blifvit anmärkt, att Utskottet syntes hafva betviflat giltigheten af skälen för sitt tillstyrkande, då Utskottet tillerkänt rusthållarne endast de dagsverken, hvilka ingå i stamhemmanens räntor, ehuru, under förutsättning att det gifna löftet icke vore uppfylldt, rättigheten till dagsverksräntan vore lika obestridlig för augmentshemmanen, som för slambemmanen, emedan rustning hålles så väl för de förra, som förde sednare; hvadan Utskottet genom sitt beslut skulle tillerkändt dem endast half rättvisa. Inom Borgare-ståndet har deremot icke några bestämda anmärkningar emot Utskottets tillstyrkande blifvit framställda, utan är betänkandet från nämnde riksstånd återremilteradt endast i ändamål att erhålla närmare utredning af frågan.