Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Min mening är dock visst icke att klandra, det Directionen anskaffat en fullkomligare muddringsmachin. Jag beklagar blott, att Herr Owen ej fått tillverka den, hvartill yV/gmetj att han erbjöd sig. Och jag beklagar delta: 1:0 emedan då bade den inhemska, i Den a4' April f. m •i 3S stället för den utländska, industrien blifvit uppmuntrad. 2:0 emedan machinen då erhållits för vida lägre pris; men jag beklagar detta isynnerhet 3:o derföre, att då Herr Grefven sjelf ypplyst, det Jlerc hufvudsakliga piecer på den Engelska machinen redan hade sprungit; så har deremot den lika construerade muddringsmachin, som Herr Oven gjort för Hjelmare CanalDireclion (enligt hvad Directionens Ledamöter vitsorda) ännu aldrig gått sönderj ehuru den varit mycket brukad ; och 4:o emedan man då ej kunnat förebära behofvet af att reparera muddringsmachinen, såsom ett skäl för den dyrbara verkstads-anläggningen; åtminstone förspörjes ej något sådant behof hos Directionen för Hjelmare Canal. Sedan Herr Grefven uppräknat åtskilige andre för Canalbjrggnad erforderlige inrättningar, såsom portar och lyftskrufvar m. m., lill bevis för omöjligheten att umbära en sådan Verkstad, - frågar Herr Grefven: ”Huru ville man åstadkomma något sådant ”utan egen Verkstad?” Jag svarar: Jo på samma sätt, sorn Hjelmare CanalDirection åstadkommit allt sådant, och på samma satt, som Götha Canal erhållit sina behof i34 Den 24 April f. m. deraf; ly blott en ringa del af Canalens behof äro tillverkade vid Motala, oell deribland inga, som ej förut dels erhållits, dels kunnat erhållas från andra ställen inom Sverige. Med ett ord, om Verkstaden skulle kunna anses såsom medel ^förberedande anstalt), så skulle den hafva varit det föregående, och ändamålet (Canalbyggnaden) det efterföljande.
Med dig och dina kosacker vill han tåga mot din herre. Här äro papperen. Prästen afskakade sin kåpa och stod i kosackdräkt med pistoler i gördeln, och vid bröstet framdrog han några hopvikta papper. Mazepa bleknade och grep dem och höll dem länge tryckta till sin mun under det att han sänkte pannan och bugade som inför en osynlig helgonbild. – Trummorna! Trummorna! – stammade han upprördt. Men då prästen hunnit till dörren, hejdade han honom. – Nej, låt inte röra trummorna förr än i morgon. Därefter gick han till ett simpelt träbord i ett litet sidorum och satte sig öfver sina räkenskapsböcker. Han lät kalla sina fogdar och räknade och räknade och föreskref större sparsamhet i mjölkkammaren. Halft en lustig rofriddare och halft en lärd men hushållsaktig godsägare öfvervakade han slutligen packandet af sina många koffertar och lårar. Ibland böjde han sig själf ned och hjälpte till. Allra sist påtog han nästa morgon en urmodig och mycket prydlig kosackdräkt. Hetsig och rörlig sprang han upp från stolen, så snart han hade satt sig, men framför spegeln blef han stående väl en timme och strök allt emellanåt genom skägget med sina fina små hvita händer. Först när spelet hördes, steg han i sadeln, och han höll beständigt sin springare i galopp. När han nu efter någon tid hade hunnit till svenskarna och en morgon i snöyra red i konungens följe, kom prästen liksom af en händelse att hålla sin häst vid hans sida, Rundt omkring tågade tropparna förbi öfverstänkta af smuts och med vapnen och kanonerna betäckta för att icke dessa skulle rosta. Trossvagnarna skramlade med sin last af proviantsäckar och sjuka och ibland med en öfverhöljd likkista. Efterst fördes hjordar af hopdrifven boskap. Druckna zaporoger, springande kosacker och ifrigt trummande polska valacker redo i gröna och röda kappor och med höga mässingshjälmar, på hvilka bjällrorna klingade. Några svingade tofsprydda pikar och pilbågar eller långa flintbössor, inlagda med silfver och ben. Andra spelade på ett slags klagande träpipor.
D e måste bära ved och vatten, borsta skodon och förrätta alla andra gröfre göromål. Huru de under sådana förhållanden kunde lära yrket var obegripligt, men det tänkte jag som liten flicka naturligtvis icke på. Både min bror och jag betraktade Kalle, Janne och de andra lärgossarne som våra trålar, och det besvärade oss icke det ringaste att i vår mån öka deras trälarbete. Från kvinnans arbetsfält. » M||las freie, frohe Kiinstlerleben! » éilP&gt; Hvilken lockelse för unga sinnen ligger det ej i tanken på konstnärns » lyckliga » lif! Triumferna, applåderna, blommorna och lagrarne! Det offentliga erkännandet, vännernas beundran, populariteten, allt detta innebär någonting frestande, lockande. I synnerhet är det triumferna från scenen, som tända eld i unga hjärtan. Hvilken af oss har icke i ungdomens dar känt denna egendomliga dragningskraft som scenen äger? Hvem af oss har icke åtminstone i en flyktig stund drömt drömmar, .hvari teatern spelat en stor roll? Och huru ha icke våra hjärtan klappat af hänförelse vid våra tidigaste besök å teatern, hvars skenlif vi tagit för verklighet, hvars glitter vi trott vara det sanna guldet? Rampens ljus förgyller allt! De urblekta målade skogarne på den nötta väfven stå i detta l j u 3 i den härligaste grönska och fägring, teatergarderobens slitna dräkter blifva furstars och furstinnors prydnad, och glasbitarne i mässingsinfattningen Golcondas gnistrande skatter. Och huru sköna oeh ädla och stora blifva ej människorna i detta ljus, som förvandlar färghandlareDS karmin till hälsans purpur och kommer pannans rynkor att försvinna under fettsminkets tjocka lager! Så brusar salongens bifall ut i en åska af applåder, buketter kastas, bravorop skälla och svepa in de lyckliga där uppe på scenens golf i en atmosfär af smicker och beröm och stolthet Hvilken lycka måtte det ej ligga däri?! Men på ett ögonblick förvandlas allt. Salongen, nyss strålande af ljus oeh glansen från damernas eleganta toaletter, nyss fylld af publikens bifallssorl oeh glada stämning, ligger nu tyst och tom. Scenen är mörk och dyster och rampens ljus är släckt.
Kungörelsen den 2 Augusti 1792 innefattade ett sådant förbud, hvad de tryckta vidkommer, och stadgade å utgifvandet deraf enahanda straff, som Kongl. Förbudet den 32 October 1766, upplifvadt genom Kongl. Kungörelsen den 24 Mars 1790, ulsatt för begagnandet af såkallade valuter, (tryckta och skrifne sedlar, innehållande ett visst öretal i silfvermynt ), eller lika med det x 7 Caj'. MissgerningsBalken bestämda för falsk myntning; och Kongl, Förklaringen den 27 Mars 1817 stadgade, att graverade assignationer äfven borde anses inbegripne under berörde förbud och ansvars-bestämmefse. Omförmälde bestraffning ansågs likväl af Rikets åren 1817 och 1818 församlade Ständer vara allt för sträng, och icke lämpad efter brottet, hvadan de hos Kongl. Majrt auhöllo om bifall till en sådan lagförändring i detta hänseende, sora den, i anledning häraf, utkomne och ännu gällande Kong), Förordningen den 1 g Julli 1818 "angående förändring i straffet för dem, som utfärda tryckte eller graverade assignationer," innefattar.. Uppå samma Sländers serskilda hemställan utkom, under nyssnämnde dag, Kongl. Förordningen, ”angående beloppet af handskrifne på sedelhafvaren eller på viss man och ordres ställde invisningar eller såkallade'' assignationer.” Rikets år 1828 församlade
Fru Cederbergs halettvurmiga donna Olympia verkade med mycken drastisk komik; efter hvad vi tro oss veta, hade hon ock instuderat sitt parti under samma konsterfarna ledning, som till en stor del bär förtjänsten af operettens i sin helhet synnerligen effektfulla uppsättning, som i grupperingar och danser anordnats af fru Josefine Gullberg. — Vi ha ännu ej varit i tillfälle att i titelrollen se fru Hjortberg, hvilken alternerar med fröken Ekström. De minnesgode erinra sig väl den framgång, med hvilken hon på Mindre teatern kreerade just denna rollen. Fru Lotten Dorschs soaré i morgon lördag lofvar att blifva af stort intresse för alla tealervänner. Programmet upptager följande nummer: 1. » Surrogat » (fru Dorsch och hr Fredrikson); 2. Sång af fröken Almati; 3. » Förbi » (fruarna Dorsch och Hartman); 4. » Lika mot lika » (hr Hedin, fröken Bäckström och fru Hamrin); samt 5. Sömngångsscenen i » Macbeth » (fru Dorsch). Filharmoniska symfoniorkestern är redan färdig att gifva sin första konsert (2:dra abonnementskonserten), hvilken går af staplen måndagen d. 9 d:s i Musikaliska akademien. Som biträdande solister uppträda denna gång fru Anna Hildach och herr Eugen Hildach från Berlin. Det rikhaltiga programmet upptager bland annat Peer Gynt-suiten af Edv. Grieg samt en ny komposition för stråkorkester af Andreas Hallen. Dessa konserter förtjäna att på allt sätt understödjas. Maiiné gifves söndagen den 22 dennes i Berns ' konsertsalong af hrr Arvid Ödman och Salomon Smith, Sveriges båda kanske främste och populä- raste sångare. Att vid denna matiné ingen plats kommer att stå tom, torde man kunna taga för gifvet. Trenne sångsoaréer komma att gifvas i Musikaliska akademien af grefvinnan Mathilda Taube, f. Grabow, professor Ivar Hallström och hr O. Lejdström. Abonnementspriset till de tre soaréerna är 10, 8 o c h 5 kronor. Första soarén eger rum den 26 dennes. Hr C.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utslcts den 22 dennes bordlagde Betänk. N:o 13, i ani. af dels K. M:ts Nåd. Propos. till R. St:r om antagande af en författning ang:de arfsrätt för oäkta barn, dels ock enskild motion i samma ämne. Föredrogos, men begärdes af flera ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 22 dennes bordlagde Betänkm: N:o 11, i ani. af väckt förslag om inrättande af ett universitet i hudvudstaden; N:o 12, i ani. af väckt förslag om upphörande af de så kallade prebende-pastoraten. Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Då Ekon.-Utsk:ts nu föredragna Betänk, berörer Preste-St:s previlegier och R. o. Ad. icke brukat till afgörande företaga slika frågor förr än beslut blifvit lättadt af det Stånd frågan rörer, vågar jag hemställa att R. o. Ad. måtte uppskjuta behandlingen al Betänkit, till dess att Preste-St. deröfver beslutat. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad., på sätt Gr. Björnstjerna föreslagit, behagade besluta, att med företagandet af Allm. Besvo. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 12 skulle anstå, intilldess Preste-St:s deröfver fattade beslut blifvit R. o. Ad. delgifvet; hvilket bifölls. Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 22 dennes bordlagde Betänk. N:o 13, i ani. af väckt motion om kronofogdetjensternas indragning. Den 30 December. 521 Föredrogs samma Utsk:s d. 22 dennes bordlagde Betänk. N:o 14, i ani. af väckt motion om rätt till ersättning för flyttning af hus, som stå på mindre än 100 alnars afstånd från jernväg.
Utskotten anse sig äfven böra hemställa, att den del af anslaget härför, som besparas från den tid, Rikets Ständer detsamma bevilja och intilldess de nu foreslagne Skolorne komma i verksamhet, må insättas i Riksgälds-Gontoiret och till det afsedda behofvet reserveras, tilldess Skolorna taga sin början, samt då, utöfver det årliga derför utgående anslaget, för deras räkning i nion af behofvet användas. Derjemte torde bestämmas, att omförmälde Skeppbyggeri-Instituter måtte ställas under öfverinseende af Chefen för Civii-Departementet, hvilken det skulle åligga att låta tillse, att undervisningen meddelades på ändamålsenligt sätt, och för öfrigt utöfva den corilroll i afseende å Instituten, som voro af nöden. Då Utskotten anse sig icke böra ingå i förslag till närmare bestämmanden af desse läroverk och deras organisation, än som nu skett, helst dertill erfordras en nogare kännedom om ämnet och locala förhållanden inom den ort, der läroverken blifva inrättade, än af Utskotten kan fordras, tå Utskotten vidare tillstyrka, att Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det, till iagtlagande af den närmare tillsynen öfver nu föreslagna Instituter, en Direction öfver hvartdera mätte af Kongl. Majit i Nåder tillsättas, af hvilka Directioner en af de va Hsegare, hvilka Instituten öfvertaga, alltid torde anses böra vara medlem; samt att åt dessa Directioner mätte öf verlemnas att pröfva skickligheten hos dem, som sig till elever anmäla och derefter dem vid Instituten antaga; samt att Kongl. Majit för öfrigt täcktes härutinnan meddela de föreskrifter och vidtaga de åtgärder, som Kongl. Majit kan i Nåder finna vara för Skeppsbyggeri-skolornas framgång tjenligast. Slockholm den 3o Juli 1840. itisamt Allm.
Bibliothekets tillväxt och i följd af ett flitigare begagnande af der förvarade samlingar, tjenstemännens göromål betydligt ökats och behofvet af ytterligare biträde dervid i samma mån gjort sig gällande, har Kongl. Majit äskat, att för en tjensteman vid nämnde bibliothek, i grad emellan bibliothekarien och förste amanuensen, måtte på Kongl. Bibliothekets ständiga stat uppföras ett lönebelopp af 1,200 r.dr, motsvarande protokolls-sekreierare-lön inom Kongl. Majits kansli. Då Utskottet föreställer sig, att det i Kongl. Majits nådiga proposition omförmäldta behof af ökadt tjenstemanna-biträde vid Kongl. Bibliotheket torde vara föranledt deraf, att, i följd af de tid efter annan beviljade tillökningar i bibliothekets materiel-anslag, nu utgörande 8,000 ridr, blifvit inköpt ett större Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 124. 3 antal böcker, hvilkas ordnande icke kan af de vid biblioteket nu anställde tjenstemän med nödig skyndsamhet verkställas, har Utskottet, som, med hänsigt till statsverkets inskränkta tillgångar icke anser sig kunna tillstyrka beviljandet af det utaf Kongl. Maj:t i nåder äskade anslag, trott sig böra hemställa, det Rikets Ständer måtte medgifva, att af det för bibliothekets materiela behof anvisade slats-anslag ett belopp af högst 1,200 r.dr må, så länge nu för handen varande tillfälliga förhållanden sådant påkalla, årligen användas till arfvoden åt den för kibliothekets ordnande erforderliga tjeustemanna-personal.
Jag är riktigt Du missförstår henne väl inte, snälle Wilhelm. Ja att disputera med dig det är då all om affärer. Jag lägger mig inte i dina affärer. Tag för tillgjordhet att begära råd af mig. Bryr du dig gärna altihop, det gör mig detsamma. Hvad är det kanske någonsin om, hvad jag säger. Gör som du behagar ju galnare, ju bättre gärna för mig. FRU BARK. Berta. Du vet nog, hur hon arbetat och försakat Nej, Wilhelm, du får inte vara orättvis mot under dessa sista år hur hon nekat sig det minsta nöje, den obetydligaste utgift för egen del för att henne). Nej, låt mig tala ut. Åh, du må tro, jag kunna lätta bekymren för mig. (Berta vill afbryta vet mer än du anar. Jag vet hur du förr brukade oroa dig och sörja öfver, att dina inkomster inte skulle kunna räcka till att försörja oss alla, då pappa en gång gjort slut på det lilla, vi då ännu hade qvar. (Vänder sig till Wilhelm). Och jag mins hur glad, jag förra året fick det lilla testamentet med egen dispositionsrätt öfver en liten summa pengar. WILHELM. då tänkte, att min kära svägerska alt var så där sig Ja, det mins jag med. Och jag mins hur jag hur riktigt stormande, uppsluppet glad hon blef, då tämligen hvad skall jag säga tämligen om BERTA. för mig i den stunden. Åh så som jag hade grubblat på hur jag skulle kunna drifva upp mina inkomster bara med den lilla summan, som nu kom hvad vi behöfde för att kunna lefva. Men att pappa och göra slut på dem det är en outhärdlig tanke. Det var ett stort, stort bekymmer, som lättades liksom regnande ned från himlen det var just nu i alla fall skulle få komma öfver dessa pengar FRU BARK. orolig. Nej, det skall han inte, min flicka, var inte WILHELM. plan är kanske inte så dum ändå, min kära svägerska. Du har dina ljusa idéer ibland. Tala du med din gode vän i banken. God natt nu. Jag lägger mig i alla händelser inte i, hur ni ställa till det. (Slår Berta i handen.) Är fröken ond? BERTA. Jag är säker på att du sofver lika godt ändå.
Utsk. har ansett att man bör ega rätt att förfoga öfver siri egendom : men då antagas kan att man i allmänhet vill ge den åt sina närmaste, har Utsk. icke vågat rubba arfvejordssystemet vidare än att medgifva dispositionsrätt öfver egendomen inom vissa led, eller om skyldeman inom dessa led icke finnas, utsträcka tostamenlsrätten till fjermare skvldemän. Ingen är så okunnig om sina slägtförbindelse^ att lian icke känner till sina slägtingar åt hvilka han möjligen skall kunna gifva sin jord. Stadgandet om börden är aldeles oberoende af denna lag, likasom denne sednare oberoende af stadgandet om börden. R. o. Ad, må 572 Pen 25 Februari e. m. inskränka eller bibehålla de nuvaride bördslederne; lagen kan hafva samma lydelse i allt fall; anmärkn:n derom har således alldeles icke någon betydelse; och jag är så fullkomligt öfvertygad om alt frågan om bördsrätlens totala afskaffande icke på detta rum vinner majoritetens bifall, att jag icke hyser den ringaste betänklighet för att fatta beslut i ifrågavarde afseende, oberoende af bördsfrågan.
Af denna uppställning visar sig ganska påtagligt, att det 5 Ståndet, som likväl i rättigheter bör stå lika med sina bröder, så vidt dc sammanställas inom en representation, icke lärer kunna komma i åtnjutande af några privilegier. Men, mine Hrr, jag frågar eder, om det icke är ett hån och ett oförtjent hån mot BondeSt., att tala om dess privilegier och att införa dem i en grundlags-§, såsom varande orubbliga. Ffter hvad jag kunnat för mig redogöra, så bestå desse s. k. privilegier uti att bära -|:delar af skattebördorna, och uti att lemna den största, för att icke säga hela andelen till Rikets försvar. BondeSt:s privilegier bestå vidare uti, att spänna hästen från plogen eller från sädeslasset, för att skjutsa oss 2:ne mil för 1 r:dr r:gds, under förpligtelse att sedan rida hem barbacka. Dess privilegier bestå i alla möjliga tyngder och bördor inom samhället. De bestå uti att till största delen underhålla och löna kncktehållet och presterskapet, utan att af detta såsom återtjenst få upphemta någon särdeles tillfredsställelse, åtminstone i politiskt hänseende. Jag tror icke att någon § i grundlagen behöfver upptaga dessa BondeSl:s privilegier, af farhåga att de emot det Hederv. Ståndets vilja skola rubbas eller borttagas. Jag tror således, att det vore försigtigast, att alldeles utesluta denna §. Jag hade så gerna önskat, det jag från det yttrande, som en af Konungens Ministrar här afgifvit, hade kunnat hemta något positivt stöd för mine eller för andras åsigter. Hvad jag kunnat uppfatta deraf, låter till en början sålunda: ”Alt man lätt torde skönja vexlingarne emellan ett alltför lifligt begär att omskapa, stundom utan tillräcklig granskning eller tillbörligt afseende på det bestående, oell ett sträfvande alt motverka äfven de 38 Den 10 Mars f. m. förbättringar, som cn stigande allmän bildning och i öfrigt förändrade förhållanden högt påkalla.” Jag vädjar till en värd ledamots, Hr Gr. Björnstjernas, så högst förtjenst fulla ordalag af de nuvar. representativa förhållandena inom oss.
Domstolens första förslag uteslötos åtskilliga för den mindre bildade juristen högst nödiga föreskrifter och anvisningar, som ansågos höra till ”doktrinen”; i hvilket afseende jag tager mig frihet åberopa åtminstone det, som sidorna 63 och 64 i min längre reservation vid Lag-Utskottets den 9 Juni 1863 (Nio 35) afgifna ”betänkande i anledning af dels Kongl. Majits nådiga Proposition med förslag till ny Strafflag, dels ock enskilda motioner rörande brottmålslagstiftningen,” finnes anmärkt, så lydande : ”Ehuru i visst afseende tillhörande frågan om innehållet af ifrågavarande strafflag, torde här äfven kunna behandlas frågan, huruvida, på sätt ofvan omförmälts, från strafflagen bort uteslutas alla sådana allmänna bestämmelser, som angående grunderna för latitud-systemets tillämpning meddelats i sjette kapitlet af Svenska och Norska Lagkomitéeruas den 4 Augusti 1831, Svenska Lagkomitéens den 16 Januari 1832 och 19 December 1833, Kongl. Lagberedningens den 25 November 1844 och Rikets Ständers Lag-Utskotts den 11 Augusti 1848, äfvensom Norska Lagkommissionernas den 31 Oktober 1831 och den 4 Juli 1835 afslutade förslag, rörande ny Brottmålseller Strafflag, och hvilka bestämmelser äfven finnas i sjette Kapitlet af Norges ”Lov angaaende Förbindelser”.” ”Redan den omständighet, att dylika bestämmelser finnas ej blott i alla Svenska och Norska förslag, som föregingo det ifrågavarande, utan ock i den för brödrariket, — der juristerne i allmänhet torde få anses ännu hafva af den juridiska “doktrinen 'större lefvande förråd, än det, de Svenske praktiserande juristerne vanligen ådagalägga, —■ Bih. till K. St. Prot. 1865 $ 1866. 11 Sami. N:o 102. nyligen antagna och ännu gällande strafflag, utan att mig veterligen någon ändring i detta afseende föreslagits, — synes mig antyda det betänkliga i alla dylika bestämmelsers uteslutande.
Stenbergs år 1840 iråkade balans är nu mera afslutad och har, efter’^ hvad Låne-Kontorets Revisorer för år 1851 anmält, lemnat det resultat, budsmannen alt till betäckande af de Låne-Kontoret med förmånsrätt tilldömde fordrinblg\dgsGLdné gar, utgörande dels uppburne och redovisade expens-medel 403 R:dr 12 Kontor, V. sk., dels hushyra 106 R:dr 32 sk., dels verklig balans 14,384 R:drMbaf/e"nbscrs‘ 9 sk. 4 r:st, dels ock ådömd ränta derå 664 R:dr 39 sk. 4 r:st, eller tillhopa 15,618 R:dr 44 sk. 8 r:st, Låne-Kontoret innehållit af Stenberg tillkommande medel 922 R:dr 19 sk. 6 r:st samt bekommit utur Stenbergs konkursmassa 9,366 R:dr 32 sk. och af hans löftesmän 5,131 R:dr 12 sk., så att den del af Stenbergs proprie balans, hvarför Låne-Kontoret icke erhållit godtgörelse, utgör endast 198 R:dr 29 sk. 2 r:st, hvilket belopp förbenialde Revisorer lill afskrifning anmält. §. 22. Decharge åt För 1851 och 1852 årens förvaltning har Direktionen öfver Göthe'öfver ^oros Låne-Honlor undfått decharge, som, jemlikt 5:le punkten i RevisoKontoret i rernes Instruktion, underställts Fullmäktige och af dem jemväl godkänts Götheborg. set|an> hvad revisionen för förstnämnde år beträffar, Direktionen sig förklarat öfver vissa dervid förekomna anmärkningar. §. 23. /ingående Ren uti 15 §. af 1851 års Revisions-Berättelse omformälda rätteTem of förre r$ng emot förre Ombudsmannen vid Låne-Kontoret i Malmö, Radmannen Ombudsman//. Jungbeck för uraktlåten bevakning i Garfvaren G.
Annars ha de många dilettantres-pengar-konserterna i denna väg i denna vår bjadit på hemska ting. Matineerna i Berns salong ha i synnerhet regalerat allmänheten med rent af otroligt djerfva prestationer. Men ej heller andra matineer ha varit stort bättre. En artistisk soirée var dock grefvinnan Taubes, dervid särdeles hr Ödmann utmärkte sig för fin sång och god disposition. Prof. Hallström torde ej kunna önska sig bättre tolk för sina italienska cantilenor, flertalet tyckes det inspirerade af den kända » Santa Lucia » från Napolis lazzaronosterior. Den för Arnoldson specielt komponerade stora Vikinga arian låg naturligtvis mindre väl för hr Od-manns skaplynne, men tolkades ej utan bravur. Kompositionen utgör som bekant en temligen osmält blandning af svensk folkton och Meyerbeerska stora operafraser. Hallströms namn var för öfrigt dominerande på programmet. Den älskvärda konsertgif-verskan sjelf gladde åhörarne med sitt sedan gammalt väl kända föredrag af Den Bergtagnas spinnscen, en konstnjutning dubbelt välkommen ofvanpå den misshandling som den vaökra kompositionen kort förut undergått på fröken Petterssons matiné, Den exetiskt erotiska stora duon ur Afrikanskan gafs af fru T. med en afrikansk hetta, som ryckte Vasco de Gama (hr Odmann) med sig och åstadkom präktig verkan, särdeles det genialiskt harmoniserade slutet efter de föregående passionerade unisonerna. Sitt mästerskap i lyrisk erotik manifesterade sångerskan på nytt i ett af sina favoritnummer, Virginies stora romans ur Massés opera, som stod och föll och försvann med Mathilda Grabow. Den både dramatiskt och musikaliskt ofantligt fordrings-fulla 4: de finalen ur op. Hamlet gafs med oförminskad bravur, icke mänga sångerskor torde göra efter de lätta, djerfva och dramatiskt expressiva fiorityrblixtar, som genomblänka stämmans mörka nattdunkel. Här kunde knappast någon genom privatlifvets hvila orsakad afsigkommenhet upptäckas. Deremot tyckte vi oss förmärka ett visst aftagande i det högre registret, ännu icke i välljud, men väl i tonens bredd och styrka.