Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
»ja naturligtvis», när madame frågade om det också var brukligt, att förlofvade kysste hvarandra. — Hon har bestämdt dåliga barn, sade Maja till Robert, då hon var gången. Kan du tänka dig hon frågade mig om du inte gjorde allt för att skilja mig från mamma — det göra alla mågar. — Hvad säger du? — Ja, kanske hon inte sa’ det så, utan att barn voro så otacksamma. Hennes äldsta dotter är jämnårig med mig och också nygift, men mågen tillåter nästan inte alls madame att råka sin dotter. Han vill partout skilja dem åt. Och hennes yngre dotter, som uppfostras i ett kloster, frågar inte alls efter henne utan bara efter sin far. Är det inte förfärligt? Det gjorde mig så ondt om henne, att jag kysste henne. Var det mycket dumt? — Åhnej. Men att hennes man inte läser lagen för barnen, åtminstone för mågen? — Ja, det tänkte jag också; men det kunde jag ju inte fråga om. Madame påstod, att engelskorna voro alldeles gröna af afund att se hur trefligt de hade det tillsammans, och hon hade nästan dagligen några roliga anekdoter att berätta om miss Dodd och miss Clare, hvilka voro föremål för madames synnerliga aversion. I allmänhet hade hon mycket reda på societeten, på hvad som sades och gjordes i hôtel de l’Europe, märkvärdigt nog tyckte Maja, hon talade ju aldrig med någon annan än henne, som absolut ingenting visste. — Här skall du få en present, Maja, sade Robert en morgon. Bed tant Eva, de kallade henne sins emellan tant Eva, säga dig hur du skall bära den! — En svart spets! Nej, så vacker och så stor! Du är en ängel. — Ser du, det är en äkta spansk mantilla. Men du är kanske för ung att gå med spetsschal. — Ja, det är jag väl — men vi kunna ju ge den åt mamma. — Fråga först madame om du inte kan begagna den själf och om den är bra. Ha de narrat mig, så byta vi om. Den är köpt i den stora boden nere på hörnet. Madame var mycket nöjd med mantillan. — Visst skulle »la petite» behålla den själf. »Kom, så gå vi in, så skall jag visa er framför spegeln!
Jag får derföre anhålla om proposition å min mening, och afstår icke derifrån ulan votering. Grefve von Prosén: Min öfvertygelse är, att om DiscontDirectionen ej förbjuder att belåna varor, blir effecten den jag åsyftat. Jag har tält vid många upplysta män, sorn sagt att man i Stockholm skall kunna få penningar utan en sådan belåning. I Gölheborg åter är det icke så. Hvad sjelfva saken angår, kan jag såsom bevis åberopa Sparbanken i Götheborg, hvilken belånar på nederlag liggande varor under Kronans vård till halfva värdet, och har derpå aldrig haft den minsta förlust. Jag tror att Den 7 December f. m. 2?.5 alt varubelåningen lemnar mera säkerhet, än den personliga ansvarigheten. Herr Munck af Rosenschöld: Jag in stämmer i Herr Thams förslag, att åt Banco-Fullmäglige öfverlemna hvilka varor skola belånas, så vida frågan rörande belåningen af ritorr Spannemål undantages och särskildt pröfvas, samt således uppskjutes intill dess det särskilta Betänkandet derom förekommer. Man synes häri vilja göra intet för Jordbrukaren. För Bruksägare åter är det icke nog att de hafva en serskild Lånefond, utan man har understödt dem äfven genom lilla Creditivet mot en passagére stockning i afsättningen, men icke Jordbrukaren mot en i liera år nära permanente. Man har väl beviljat lån åt Jordbrukaren till befrämjande af productionen, på det andra Medborgare må få dess bättre pris, men man vill ej bevilja anslag till befordrande af Produkternas afsättning, emedan det kommer närmast Jordbrukaren sjelf till godo, och ju mindre afsättning, dess bättre pris kan andra Medborgare vänta. Afsättningen vili man mer befrämja för utlänningen genom Spanmåls Creditiv till uppköp iförst i missväxtår. Herr Hjerta har sagt, och jag medgifver det äfven, att 3oo,ooo är en obetydlig summa; men den kan dock vara till något gagn i de provincer, som alstra mesta säden, såsom t. ex. Skåne. 5a H. 2 2Ö Den 7 December f. m.
O111 man besinnar, att, i bästa fall, 4 å 5 år, men vanligen 7, 8 å 9 år åtgå, innan ett tvistemål binner genomvandra alla fyra domslols-insianserna, och om det icke kan bestridas hvad man af en långvarig erfarenhet lärt, att mången fortsätter en orättmätig sak, endast för att, på vederpartens bekostnad, skörda den vinst, som kan blifva en följd af ett mångårigt fördröjande med sakens slutliga afgörande; så mäste det inedgifvas, att en reform i afseende härå är af behofvet påkallad, för alt påskynda rättvisans gång, hvilken, hvad brottmålen beträffar, hitintills ofta varit relativt lika långsam, som uti tvistefrågor. — Emedlertid och då det af H. Ex. Hr Just.Statsministerns embetsberättelse för år 1837 inhemtas, att antalet af de till Högsta Domstolen inkomna inål, hvilka såsom oafgjorda balancerats, utgjort vid 1827 års slut tillsammans 5ig, men deremot vid slutet af år 1837, I,427, och således under dessa io år ökats med nära två hundrade procent, oaktadt ärendenas föredragning i Högsta Domstolen, på sätt samma berättelse utvisar, under de sednare åren med rastlös arbetsamhet fortgått 5 dagar i veckan; så torde det häraf vara mer än sannolikt, att de ärender, som framdeles blifva dragna under Högsta Domstolens pröfning, icke heller kunna, utan att förnärma andra äldre måls ratt, hädanefter blifva afgjorda på kortare tid än hittills, såvida ej någon åtgärd vidtages, hvarigenom de balancerade målen förhjelpas till slut samtidigt med de nyinkomna. — Då jag icke tror, att någon åtgärd i detta afseende kan säkrare leda till ändamålet, än den, alt Högsta 2 H. , 56 44* Den 26 Februari e. ra.
Ett svar, som anstod det öfverlägsna snillet, den erkända talangen, den mångsidiga kunskapen och den bepröfvade statsmannen, men som icke skulle anstå mig; då jag deremot, vid ögats flyttning öfver Huset, i mening att öfverskåda dess beståndsdelar, måste finna mig omgifven af hvad det goda, tålmodiga, fördragsamma, beskedliga Svenska folket ännu tillåter att kallas Rikets Herrar; af hela den maktutöfvande hierarchi, hvars ehefskapsförhandlingar det åligger Const.Utsk. att granska och bedömma; af Hofstatens nästan alla utgreningar, derjemte af Regeringsmaktens snart sagdt hela clientel, och af blott en och annan, likasom af händelsen införd, utom Regeringsringens förhållanden stående individ. Min ställning måste, under sådana omständigheter, medgifvas vara ganska ofördelaktig vid försvaret för det Const.- Ulskts betänk., hvilket, enligt grundlagens föreskrift, har till föremål att grundlägga R. 5t:s omdöme öfver den högre Styrelse-personalens anspråk på nationens förtroende, eller lemnade anledntr lill R. St:s, å Svenska folkets vägnar, uttalade missbelåtenhet. Att Svenska folket i8<>g ville öfvergå ifrån envälde, eller ifrån allenastyrande , till ett genom en lagbunden regent modereradt folkvälde, är påtagligt. Detta förhållande, denna sanning, intygas tillräckligt af iagstiftningsmotiverna till 1809 års Reg F , af den 86 §:n Reg.Ftn, som förklarar tryckfriheten vara hvarje Svensk mans rättighet att, utan något af den offentliga makten i förväg lagdt hinder, utgif - Den i Juli c. m. 117 va skrifter; af Just.ombudsmans-embetet, såsom väktare öfver lagens oväldiga tillämpning, och såsom försvarare af folkets frioch rättigheter, oell såsom en antydare af, och anmärkare emot de misstag, som af Regeringsmakten, i afseende å den allmänna hushållningen, kunde komma att påkallas; af opinionsnämden, som, frånträdande den i andia länder stadgade grundsatsen af domaremaktens absoluta oafhängighet, underkastar Konungens flogsta Domstol den allmänna opinionens genom R.
Men redogörelsen för innevarande år kan ej uppgöras förr än vid årets utgång, då räkenskaperne vid Verket hinna afslutas och hit ingå. Directionen har derföre, jemte anmälan derom till StatsUtskottet, begärt anstånd med slutliga redogörelsen intill nästa års början, då Directionen blir i tillfälle att för Rikets Ständer framlägga en fullständig öfversigt af Verkets ställning; att redovisa de arbeten, som äro verkställde, och de åtgärder, som äro vidtagne, till följd afStändernes egna föreskrifter, samt att äfven understödja den af Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie nu gjorde begäran, hvarigenom Bolaget blir iståndsatt, att verkställa ett ännu återstående arbete, hvilket hittills icke medhunnits eller kunnat utföras. Jag anhåller att, i fall Motionen meddelas de öfrige Stånden, denna upplysning äfven må få åtfölja. Lades på bordet, Friherre Duvall, Jxelj anförde skriftligen; - 10$ Den 8 December f. ra. Vid 1823 års Riksdag blef af åtskilliga Ledamöter, så väl hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln, sorn Hedervärda BondeStåndet, fråga väckt om skärpning af det i Kongl. Förordningen om Skogarne i Riket den 1 Augusti i8o5 bestämda ansvar för olofligt tillgrepp af Skog, hvilket af endel Motionairer ansågs, såsom innefattande egenskapen af stöld, böra som sådan bestraffas; hvaremot andre åter väl funno betänklighet vid att utsträcka tillämpningen af de vanärande straffen för tjufnad till flere händelser än dem, för hvilka de redan äro stadgade, men dock föreslogo, att åverkan på enskild Skog borde beläggas med lika böter, som för åverkan å Kronans Parker, Gehäg och Djurgårdar, eftersom något gällande skäl icke skulle finnas, hvarföre enskild egendom borde vara mindre fredad och tillgrepp deraf straffas lindrigare, än tillgrepp af Statens tillhörighet.
Bondeståndet, III. s. 331. ansett öfverflödigt af Adeln, lil. s. 399- ■>— kostnader StatsUtskottets Förslag derom s. 30, 3i. 33. — Ord ningen, ConstitutionsUtskottets sedan 1812. hvilande Förslag till ändringar i' Adelns beslut deröfver s. 159. Presteståndets s. 160. Borgareståndets s. 16a. Bondeståndets s. 164. Presteståndets s. 171. Bondeståndets s, 175» af Borgareståndets s. 192. Adelns, s. 197. om tillägg i 75- §• af Constit.Utskottets Memo rial, gill. af Presteståndet, s. 4o7. af Borgareståndet, s. 424. af Adeln, s. 481, stitutionsUtskottets Memorial, bif. af Bondeståndet, s, 1060, af Adeln, s. 1067. af Prestestån - 334 det,~s. 1071. af Borgareståndet, s. 1073. återrem. af Borgareståndet, s. 1074. Ytterligare Utlåtande gill. af Borgareståndet, s. 1168. Riksdags-Ordningen om föreslagen ytterligare ändring; Constif.Utskottets Memorial gill. af Bondeståndet, s, 1060. af Adeln, s. 1067. af Presteståndet, s. 1071. •— •— med förslag till ändring af i4 § , 4 Sc 5 Mom. Constif.Utskottets Memorial, gill. af Presteståndet, s. 578. af Bondeståndet, s. 593. af Adeln, s, 646. af Borgareståndet, s. 655.
Men i dessa länder äro förhålla i. dero-.- jemväl telt olika vara. Hos oss har den inrikes vexelrörelsen icke kommit till lil. Då KongL Majit vid 1831 u riksmöte, med anledning af derom hos Ständerna väckt fråga, (ill Swederna p.r-oning c . lemnade förslag till nu gällande lag för inrikes vexlar, förklarade Kongl »in för hoppning att dylika vexlar skulle dymedelst komma att införas ”till den inhemska inmV striens upplifvande och förkofran.” Erfarenheten har dock visat att dessa af Ständerna delade förhoppningar ej slagit in, utan begagnas fortfarande i aflarslifvet hufvudsakligen förut bruklige kreditpapper. Annorlunda är åter förhållandet i de länder, hvarest lag stiftningen har ofvanberörde omfattning. Ser man t. ex. på Tyskland så bestå der allmännast gångbara kreditppapper i vexlar. Der behöfver rörelsen således icke framkallas •— icke lagstiftningen derefter lämpas, —• hvilket åter varit en nödvändighet här i landet, hvarest denna lagstiftning måste sluta sig intill de inhemska lagarne och rättsbruken. Och man har icke hört att 1835 års lag skulle vara behäftad med några så beskaffade brister, att den ju icke varit tillfyllestgörande för sitt ändamål eller att den innefattat hinder för den vexelrörelse, som derigenom skolat befordras och derunder bedrifvas, samt att samma lag, på sådan grund, tarfvat omarbetning och förbättring. Af sådan art äro deremot de brister man öfverklagat i lagstiftningen angående utrikes vexlar. Skall densamma verka välgörande, måste den utbildas i bredd med lagarne hos andra nationer, i synnerhet de, med hvilka Sverige hufvudsakligen står i vexelförhållanden; och derigenom är denna lagstiftning, om man så får säga, mera* rörlig; derigenom kunna förändringar deruti vara nödvändiga, utan att lagstiftningen för inrikes vexlar behöfver rubbas. Det är emedlertid mindre sjelfva lagen för utrikes vexelrörelsen af år 1748, som gifvit anledning till den anmärkta klagan, till ropet på en förbättrad lagstifning i denna del, än de serskilda författningar, som i afseende på den utrikes vexelhandel under sednare tider tillkommit.
St. Prot. 1845. y Sami. 1 /tfd, 26 Häft. 3 1.8 Lag-V(skottets Betänkande, N-a 8j. dragas, så att den må ofördröjligen till afgörande förekomma; och att, derest denna föreskrift utan giltig orsak icke iakltages, det är hvar och en, som af uppehållet anser sig förnärmad, öppet att hos de myndigheter, åt la vilka uppsigten och vården öfver lagskipningens säkra och jemna gång är anförtrodd, anmäla klagomål och äska det bistånd, som hittills icke med skäl lärer kunna sägas halva blifvit förgäfves anlitadt. Således tillstyrker Utskottet, att omfönnälda förslag måtte af Rikets Ständer lemnas utan afseende. Stockholm den 25 Februari 1845. Reservation af Herr Lagergren: ”Emot Lag-Utskottets föreslående Betänkande får jag mig i följande punkter reservera: t:o i afseende på sättet och villkoren för egendomens afträdande till concurs. De skäl, motionärerne anfört för en förändring i denna del, äro af erfarenheten vitsordade. Enligt gällande Concurslag är gäldenärens hos Domaren gjorda skriftliga förklarande, att lian till borgenärer afträder tillgångarne, icke giltigt, med mindre det åtföljes af fullständiga uppgifter öfver alla skulder och tillgångar. Under den tid gbldenären förbereder dessa, för personer i handelsoch näringsförhållanden vanligen ganska vidlyftiga uppgifter, blifver gäldenärens oförmåga att göra rätt för sig efter hand kunnig för de närmaste borgenärerne, som då antingen genom executiv åtgärd, eller genom hemliga underhandlingar pläga söka betäckning för sine fordringar, till förfång för aflägsnare eller mindre väl underrättade borgenärer, li vil ka, då omsider cessionen med sina formaliteter kan verkställas, finna alla disponibla till» gångar i boet försvunna, ofta utan spår af de transactioner, hvarigenom sådant inträffat. I många fall har gäldenären, för tillvägabringande af dessa nu för tiden så vanliga betäckningar, varit underkastad inverkningar och öfvertalningar, i)vilka det varit honom så mycket svårare att emotstå, som cessions-formalitelen med de fullständiga bouppgifterne betagit honom förmågan att genom offentlig anmälan hos
Hvad sorn vid det ena ombytet af delegare förloras, vinnes vid ett annat, och om verkehren den garantie, •örn Bolagets sammansättning erbjuder, skulle förminskas, så eger allmän - Hor lill Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N.o 4. helen under de 3:ne åren tillräcklig tid att återtaga förtroendet, helst en fullständig förteckning på delegare alltid finnes tillgänglig. Om detta förslag antages, kunde en serskildt §. derom uppställas, hvarmed äfven den här nedanföre omnämnde 27 §. kunde förenas. 27. Ett ständigt införande i Tidningarne af hvarje ombyte af delegare i Rikets åtskilliga Banker, anser jag icke lämpligt. Nyfikenheten kan visserligen någon gång derigenom blifva tillfredsstäld, men för affairsmannens bedömande af Bankers soliditet, blifver en sådan stående tidningsartikel af ringa värde. En på Bankens hufvudcontor alltid för hvar man tillgänglig förteckning öfver Bolagets interessenter och öfver de afgångne ledamöter, hvilkas ansvarighet ännu ej upphört, anser jag vara en tillräcklig och ändamålsenlig ledning för bestämmandet af den credit man vill tillerkänna åt Banken. 28 se 19. 29 se 22.” Herr Prosten Mittag har reserverat sig emot den af Utskotten beslutade 8 §. af förslaget och i afseende härå åberopat den af Herr Grefve Frölich afgifna reservation. Herr Prosten Åstrand har reserverat sig under åberopande af Herr Doctor Hvassers reservation emot förra Betänkandet. Herr Holm: ”Emot Höglofl. Bancooch Lag-Utskottens senare förslag till Lag för så kallade enskilde Låneoch Sedelbanker, reserverar jag mig i afseende å nedan antecknade §§. nemligen: 4 §• Jag anser, att enskild Bankrörelse icke bör få bedrifvas annorstädes, än i stad, i följd af denna rörelses art och beskaffenhet, alt vara till egentligen för den större rörelsen och att underkastas lätt och hastigt verkställbara controler, hvilket endast inträffar på städerne, der trafiken och följaktligen äfven omsättningen af rörelsecapital är lifligast, och der permanent Domstol finnes. —.
* In fidem N. A. Heurlin. Kongl. Maj:ts Nåd. Prog. M lil. 3 M lil. Ank. till Exp.-Utsk. d. 13 Juli 18S7, kl. 2 e. m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående Landshöfding ar ne Friherre R. F. von Krcemers, Grefve G. E. Frölichs och Grefve P. A. Lewenhaupts bibehål lande vid deras ratt till framtida pension från Arméens Pensions-kassa; Gifven Stockholms Slott den 22 Juni 1857. Sedan Kongl. Majit, vid underdånig anmälan af Rikets Ständers skrifvelse den 2S sistlidne April, angående de af Rikets Ständer beviljade bidrag till upprätthållande af pensioneringen från Arméens pensions-kassa, funnit för godt att, i öfverensstämmelse med det vilkor, Rikets Ständer härvid tillika fästat och hvilket äfven af Arméens senast församlade Fullmäktige blifvit antaget, under den 12 derpå följande
Mål och efter inhämtande af hvad jag sålunda i min Embetsmanna-eger.skap hos Kongl. Maj:t officielt i underdånighet andragit, har Högloilige Stats-Utskottet i Betänkandet af den 6 innevarande .April sålunda sig yttrat, att en jemförelse, i afseende pä den yrkade lillöknin~ gen icke skäligen åser rum, enär Kamereraren såsom tillika varande Casstur, htstrider tvänne Be» fattningar, och Conducteuren ater mäste för sin Lön hafva vida trägnare tjenstgöring än CtmceU listen. Icke utan förundran finner jag Högloflige Stats-Utskottet genom detta sitt yttrande hafva gifvit dementie åt det uttryck jag, såsom Embetsman tili min Konungs granskning, i underdånighet framiagdt, och aetta uttryck om göramäicns större trägenhet och mängd för Se - \ Dm ar Aprtl. »3? ®retetaren an för Kamererarsn, kan likväl sS mycket mindre undfallit Högloflige Stats-Utskottets uppmärksamhet, som det uti Utskottets Betänkande befinnes vara utur mitt underdåniga Memoria! upprepadt. jag hemställer till Högloflige Ridderskapets och Adelns upplysta eftersinnande, huruvida Riksens Ständers Statsutskott kan äga en lika säker kännedom, som jag, af göromål, hvilka äro ställda under min, icke under Utskottets uppsigt, och följaktligen hviketdera vitsordet om merberörde Tjenstemsiina-ärenders större eller mindre trägenhet och mängd, bör anses såsom det sanna o:h ensamt gällande. I afseende på Utskottets tanka, att den 4:de
Nådiga uppmärksamhet må dervid fästas, att icke de närmaste Auctoriteter, af hvilka den utsedde Författaren möjligen beror, må under långa tider, ja bela år, rycka honom från den befattning han sig åtagit, för alt begagnas i värf, som af andra, kunde bestridas. Den andra punkten af min Motion har afseende på en annan brist i vår Historia, — den, att vi icke äga en sådan öfver den märkvärdiga Epoquen från Konung Carl XII:s död till 1772; — den kallas vanligen Frihetstiden, men bör, enligt min åsigt, heta Partitiden; ty. så vill jag kalla en Epoque, då, under jäsande passioner och det bittraste hat Medborgare emellan, man oupphörligt sysselsatte sig, att genom inkräktningar på den lagbundna KonungaMakten, söka beröfva sig den säkraste borgen för varaktigheten af Himlens största skänk, en ädel, sansad och af lagen begränsad frihet. Etthundrade Tio år äro tillryggalagda sedan begynnelsen af ofvanbemälda Tide - i 6 Den i5 December f. m. hvarf; men jag anser dock, alt ännu är stunden icke kommen, att deröfver teckna en sann och oväldig Historia. Många och märkvärdiga bidrag dertill hafva likväl i våra dagar utkommit, såsom t. ex. RiksRådet Grefve Gustaf Bondes Anteckningar om Konung Fredriks Regering; den Tyska Författaren Stövers Öfversigt öfver Svenska Folkets Historia under Frihetstideu; men hvad jag isynnerhet funnit af stort intresse, är den vackra Redaction, Herr Cederschjöld gjort af RiksStåndens och Rådkammarens Protocoller under benämning af Riksdagen 1719. — I företalet dertill har Herr Cederschjöld utfäst sig, att, i fall omständigheterna så medgåfvo, fortsätta detta arbete för de påföljande Riksdagarne till 1772. Mia önskan vore derföre, att han ville fullfölja sitt företag; att Staten påkostade utgifvandet af dessa interessanta Handlingar, och att vinsten tillföll Herr Cederschjöld, om eljest i våra dagar någon vinst kan härflyta från litterära företag.
Hade aldrig några tullar eller ekonomiska författningar funnits, utan menniskosniIlet och krafterna fritt fått utveckla sig; så skulle otvifvelaktig! hvarje land tillegnat sig och öfverträffat andra uti de näringar, som uti samma land varit naturligast och med mesta fördel der kunnat drifvas. Mea nu har icke så tillgått. Hvarje land har sökt genom föreskrifter skydda sig för andras medtäflan. Man har nästan krigat med tull-lagar, och när ändringar deruti skett, har sådant tillvägabragts genom öfverenskommelse!-, nära nog liknande fredsslut. Om nu ett land i detta hänseende bortkastar alla vapen, d. v. s., såsom en ledamot af R. o. Ad. föreslagit, afskaffa!- alla tullumgälder, huru skulle väl då förhållandet blifva? När läkaren emottager en patient, som genom en felaktig die'te och antagna ovanor ådragit sig en sjuklighet; månne han föresklifver, att patienten genast skall D c n 29 Juli f. 111. 3P aflägga alla dessa ovanor och vidtaga en diete, sorn läkaren anser normal? eller söker lian icke snarare att småningom återföra sjuklingen dertill ? Oin denna t. ex. vant sig att kläda sig varmare än läkaren anser nyttigt, skulle icke en hastig öfvergång till tunnare klädedrägt valla förkylning oell kanske döden? — Ett nära nog lika förhållande torde företi 11 lias uti eli land, som länge följt ett felaktigt systeme uti sina näringar, men nu vill öfvergå till ett bättre och friare. Penna öfvergång bör klokt anlaggas och beredas, samt efter en fastställd plan småningom utföras, 0111 utgången skall blifva sådan, alt den verkligen kominer alt lända till det allmännas fördel. Det syiies 111ig icke vara möjligt att rutt fästa uppmärksamheten på förhållandet emellan utländska oell inländska näringsidkare, utan att tillika taga i betraktande det tillstånd, hvaruti de inhemska näringarna, så väl fabrikerna, sorn handtverken för det närvar, sig befinna. Då frågan om näringsfriheten hos H. R. o. Ad. förevar, hade jag icke tillfälle att derom yttra mig, och hvad jag kunde hafva ägt att säga, hade säkerligen icke haft någon inverkan på det beslut, som fattades.