Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täcktes under riksdagens lopp utsätta tiden för Dess och H. M. Drottningens höga kröning, anmälde sig och yttrade: Hr Westfelt, Nils: Förenande mig i det beslut, R. o. Ad:dc fattat rör:de und. anhållan hos K. M. om kröning, kan jag likväl ej undgå alt anmäla min reservation beträdande formen för samma beslut; enär jag tror, att R. o. Ad. vid nämnde tillfälle frångått grundlagens föreskrift, alt frågor af allmän beskaffenhet först skola hvila på bordet innan de till afgörande företagas. II. Ex. Hr Gr. och Landtm, ansåg sig i anledn. af Hr Westfelts anförande skyldig tillkännagifva, alt II. Ex. icke trott att till allmänna frågor kunde hänföras andra, än de, som berodde på RiksSt:ns gemensamma beslut, d. v. s. sådane frågor, deri endast det beslut, som fattades af RiksStms majoritet kunde leda till verkställighet. Här föreställde sig H. Ex., att äfven om de andra 3:ne Stånden icke antagit R. o. Ad:s inbjudning, hade 11. o. A. varit oförhindradt att hos K. M. anhålla om kröningen. Vid sådant förhållande hade H. Ex. icke ansett frågan vara af allmän beskaffenhet, och derföre hade den hos R. o. Ad. likasom hos de öfriga Stånden ej blifvit bordlagd. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Till ytterligare upplysning för Hr Westfelt, torde det tillåtas mig uppläsa 49 § 1 mom. Riksd.Ordn., som innehåller: ”hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, såvida ej 1 II. 5 34 Den 27 Juli. Ståndet enhälligt genast densamma till vederb. Utskott förvisar, ligga på bordet” etc. Enär nu R. o. Ad. enhälligt genast förvisade frågan till Utsk.; så finnér jag icke att något stridande mot Riksd.Ordn. blifvit af det H. Ståndet beslutadt. Hr Westfelt:
Att den föreslagna köpeskillingen, omkring Tolf Hundrade Riksdaler för hvarje helt hemman, icke står i något rimligt förhållande till det värde, hvarföre besittningsrätten gått i transporter man och man emellan och att åboerne, med undantag måhända af den ende sökande, som gifvit anledning till den Kongl. Propositionen, sannolikt icke kunna vänta sig en så favorabel uppoffring å hvarken Statens eller den välgörenhets-inrättnings, — som eger grunden och räntan — sida: utan säkerligen skulle vara böjde för vida större uppoffringar, ifall desse före frågans afgörande blifvit derom tillsporde. Att det i allt fall blir orätt att de hemman, der skog finnes, icke böra taxeras högre än de skoglösa, såvida icke skogen öfverstiger hemmanens behof. Jag yrkar på sådana grunder ogillande af Höglofl. Stats-Utskottets Betänkande. » STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 1860. Siats-Utskottets Utlåtande N:o i Od. 1 X:o 103. Ank. till Exp.-lJtsk. (leil 18 Maj 1860, kl. II f. ni. Utlåtande, angående väckta frågor om ytterligare stats-bidrag för reparations-arbeten å Westerås domkyrka. (R. A.) Uti nådig Proposition den 17 November sistlidet år (införd under N:o 57 i Irsta Sami. Irsta Afd. af Hillänget till Riks-Ståndens Protokoller) har Kongl. Majrt behagat i nåder tillkännagifva, hurusom ^Domkyrko-kommissionen i Westerås, enär det anslag å tillsammans 67,500 Rrdr Rrmt, deraf 45,000 Rrdr såsom anslag och 22,500 Rrdr såsom lån, hvilket vid sistlidne riksdag beviljades för en större reparation af Westerås domkyrka, befunnits för det afsedda ändamålet otillräckligt, hos Kongl. Majrt i underdånighet anhållit, att Kongl. Majrt täcktes i nådig Proposition till Rikets Ständer föreslå, att ett anslag af 42,500 Rrdr Rrmt måtte för berörde arbetes fullbordan ytterligare beviljas.
Deremot synes alt motståndet i stigning af 1:100, vid samma hastighet, är betydligt större än på horisontel bana och alt, t. ex. ett lokomotiv, som förmår framdraga en träng af 100 tons vigt i stigning af 1:100 med 2 mils hastighet i timman, är mer än tillräckligt starkt alt på horisontel bana framdraga samma låg med en hastighet af ända till 8 mil i timman, eller alt, för att välja ett annat exempel, det lokomotiv, som med 2 mils hastighet skall besegra lutningar af 1:100, måste hafva nära dubbelt större axelbelastning än det, som skall framdraga ett lika tungt tåg med 4 mils hastighet på horisontel bana o. s. v., och dessa förhållanden förklara den understundom inträffande omständigheten, att lokomotiver, som ulan svårighet löpa med 4 å 5 mils hastighet och deröfver på de horisontela delarne af en bana, stanna eller endast helt långsamt förmå draga samma tåg uppför stigningar af 1: 100. Ett lokomotivs styrka eller kraft alt framdraga ett bantåg beror af friktionen emellan drifhjulsringarna och rälerna, och denna friktionskraft kan under missgynnande omständigheter, t. ex. fuktig väderlek, icke uppskattas till mer än \ af drifhjulnns axelbelastning. Denna belastning mäste således vara minst 6 gånger större än det motstånd trängen förorsakar. Genom att multiplicera de i ofvanstående tabell befintliga uttryck för motstånden vid olika hastigheter med talet 6, finner man således den axelbelaslning, som för hvarje särskildt fall är nödvändig för ett tåg af 100 lons vigt. De mest snabbgående lokomotiver äro endast försedda med eli par drifhjul, och den största, med vederbörlig säkerhet förenliga belastning man hittills ansett sig kunna pålägga en enda lokomotiv-axel utgör 14 högst 15 lons. Med sådana lokomotiver kan en hastighet vinnas af 8 ända till 10 mil i timman och af dessa omständigheter kan ytterligare slutas, huru orimligt det påslående är, alt motstånden vexa sorn hastigheternas qvadraler.
3) Engelsk köttstufning: I en osmord blecklåda radas hvarftals skifvor okokadt kött och rå potatis, hvarefter lådan fylles med vatten och gräddas i ugn. Öm man så vill, kan man tilllägga något lök och peppar äfvensom salt. V å r a barn. Många dåliga vanor vid skötandet af små barn äro ännu outrotade, men ingen är kanske så farlig som den att sätta sig framför brasan med de små, oklädda. Betänk hvilket drag, som uppstår just där, om en person händelsevis går i dörren till nästa rum, eller om dörren står öppen och kanske spjället i det angränsande rummet också är öppet. Låt inte barnsköterskorna använda gamla osnygga svampar. S. k. tvättlappar äro obekväma, bättre att sy vantar af treflig kyprad handduksväf, ungefär 20 cm. långa och 26 cm. vida. En söm, en fåll och eu baudögla att hänga dem uti — besväret är ej stort, men den, som har flere barn, behöfver minst ett dussin vantar. Maja. Bostaden. Ett lätt sätt atf pryda möbler (af mahogny eller valnöt) med sniderier är att på det blankpolerade träet upprita ett plant renaissance-ornament, i vars konturer skäras med sirjärn; i botten piqueras. Maja. Mången tror, att den osunda fukten efter skurning aflägsnas genom att endast elda i rummet. Därigenom torkar nog golfvet. men fukten fäster sig vid väggar, tak och möbler; — vädra ut duktigt först, elda sedan! Maja. Husgerådet. AU göra gammalt, mycket användt porslin som nytt igen. En porslinsservis får ofta ett mycket obehagligt utseende, då den varit i bruk under åratal. Emedan glasyren är afnött, blir den spruckna ytan ofta smufegrå, och äfven med den mest omsorgsfulla tvättning kan man ej få bort denna färg. Tillreder man likväl ett fläckvatten genom att upplösa för 10 öre soda, för 10 öre klorkalk och för 10 öre syrsalt i kokande vatten och låter alla ingredienserna koka upp tillsammans, kan man därmed få bort alla dessa gråa fläckar.
55 1893 otaliga ej blott beundrarinnors, utan äfven beundrares sida, beböfva vi knappast nämna. H a n formligen höljdes af lager och blommor. Från och med i går torsdag gifvas några dramatiska föreställningar å k. operan af den sedan flere år tillbaka bär kände skådespelaren E. von der Osten med sällskap. Början har gjorts med » E d m o n d Kean ». Bland öfriga stycken, som komma att gifvas, må nämnas » Otellos », » Familjens olycksfågel » m. fl. Vasateatern blef i onsdags färdig med sitt nya program, hvilket upptager: 1) » I l e c t o r », lustspel i 1 a k t; 2) » E n soaré i Kåkbrinken », bufläoperett i 1 akt med musik af Offenbach, och 3) «Dockféen » (» D i e Puppenfée »), pantomimiskt balettdivertissement i 1 akt med musik af Josef Bayer. I första stycket innehafves hufvudrollerna af fru Lindström, fröken Ohlsson, hrr H a g m a n, Ä n d e r och Strandberg. I andra stycket af fröken Hamberg, hrr Ä n d e r, H a g - man och Lundin m. fl. U t i » - Dockféen » deltaga teaterns samtliga sujetter jämte för tillfället engagerade till ett antal af 1 0 0 personer. Pantomimen är komponerad och inöfvad af balettmästaren A x e l Kihlberg och på en lysande uppsättning äro inga kostnader sparade. Dekorationer och attribut äro från Carl Grabows atelier, kostymerna från Vasateaterns och fru Schliiters atelier, det elektriska ljuset är anordnadt af hrr L u t h och Rosén, maskineriet af Vasateaterns maskinmästare hr A. Linderoth. Solopartierna dansas af fruarna A g n e s Christensson, Tolfström och Rönnblad, fröknarna Inez K i h l - berg, Sigrid Eklöf, Davida Andersson och Lundblad samt hr H e l g e Kiblberg. Vidare hinna vi ej nämna förrän i nästa nummer.
Vederb:de Utsk. kunna icke till behandling företaga ett remitteradt eller återremitteradt ärende, förr än Ståndsprotm hunnit dit ankomma; och, i händelse diskussionerne i Ståndens plena varit lifligare och långvarigare, åtgå stundom flere veckor till prot:s upsättning, justering och utskrifning. 1 Under tiden får ärendet hvila, det må vara af huru brådskande beskaffenhet, som helst. Då detta hinder i maskineriets gång inträffar icke blott en gång under hvarje Riksdag, utan återkommer ouphörligt, måste dess retarderande förmåga icke vara obetydlig. Om likväl genom det utförliga prot:t vunnes en ärendernas mognare pröfning och grundligare granskning inom Utsk:n, kunde tidsförlusten möjligen anses derigenom upvägd. Men ett sådant förhållande, inträffar icke. Tvärtom! Ju vidlyftigare de till Utsk:n öfverlemnade prot. äro, desto mindre ani. att förmoda det de blifva i Utskm genomlästa. Vanligen låter vederb:de Utsk., för att undvika detta tunga arbete, någon af Kanslipersonalen upsätta en kort promemoria, som för Utsk:t föredrages. Den fördel, som protits utförlighet förmodades i detta hänseende medföra, förefinnes således icke i verkligheten. Den 86 Oktober. S5 Äfven ett annat skäl för prot:ts utförlighet andrages. Man påstår sådant vara nödigt för en i framtiden blifvande historisk forskning. Men härvid torde det tillåtas mig fästa upmärksamheten derpå, huruledes forskare kunna finna sig lika mycket besvärade af materialiernes öfverflödande mängd, som af brist på sådana. Om forntiden efter sig lemnat för få skriftliga monumenter, så mötes man i nyare tider af ett motsatt förhållande. Forskaren öfverväldigas der icke sällan af materialiernes alltför stora rikedom. Orsaken, hvarför ett prof,., utan att förlora något i klarhet och fullständighet, kan betydligen förkortas, ligger uti den väsentliga skillnad, som förefinnes emellan det muntliga och det skriftliga föredraget. Det uttalade ordet bortflyger, men det skrifna qvarstår. Häraf ock en nödvändig följd att det muntliga föredraget alltid blir vidlyftigare och utförligare, än det skriftliga.
Jag tror att det vore en ganska lämplig belöning som den extra-ordinaire tjenstemannen då skulle kunna tilläggas af det embetsverk, hvilket hållit hans tjenst tillgodo under den tid, då inga ljus behöfdes. Hr von Hartmansdorff har jemnväl sagt, att ljuspenningarne gagnade de extra-ordinarie tjenstemännen till ingenting; jag måste beklaga att en sådan tanke kunnat yttras af en man, så menniskoälskande, och den der, såsom han, söker hjelpa honom underlydande extra-ordinarier. Orsaken till ett sådant omdöme kan endast sökas deruti, att han, sannolikt aldrig varit tryckt af de bekymmer, som åtfölja mången yngling vid första inträdet i Statens tjenst och Den 5 Mars f. m. 107 att liivon Hartmansdorff således saknar ali erfarenhet om verkliga förhållandet. Denna erfarenhet har deremot jag haft tillfälle att ganska bittert förvärfva, och just pä den grundar jag det svar, jag härmed gifver Hr von Hartmansdorff, alt det för mången e. o. är af stor vigt, att få dessa ljuspenningar tillgodonjuta. Upkomraen hit, kanske fattigare än de fleste, minnes jag än den tillfredsställelse jag kände öfver vissheten alt kunna påräkna denna lilla inkomst såsom ett icke oväsendlligt bidrag till fyllande af lifvets angelägnaste behof och äfven nu, derom är jag säker, finnes mången yngling, som delar dessa mina känslor. Vidare har den värde talaren anmärkt, såsom en skadlig verkan af dessa ljuspenningar, all genom dem extra ordinarien upmuntrades till upvaktning inom 8 eller 9 embetsverk pä en gång, hvarigenom den unga tjenstemannen skulle sakna erforderlig tid alt utveckla sine anlag på ett sätt, söm gagnade honom sjelf och gjorde honom nyttig för det embetsverk, der han slutligen stannade. Jag vet icke på hvad slags erfarenhet
Så är förhållandst i andra länder, och ifrågavarande tjenster skötas icke sämre der, än på något annat ställe. Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr von Ehrenheim: Det lärer vara uppenbart, att om en f. d. underofficer eller soldat är skickligare än andra sökande till en konduktörseller banvaktare-syssla, så bör han också dertill ega företräde, och för vinnande af detta ändamål behöfvas inga särskildta föreskrifter, men att i en fråga, sora beror så mycket på subjektivt omdöme, som skicklighet till en dylik befattning, utlärda en förordning, som bestämdt stadgar att en viss klass skall ega företräde framför andra, innebär, om det eljest skall något innebära, att, till förmån för den framhållna klassen, imponera på vederbörande, som skola utnämna, och det anser jag icke riktigt eller rådligt. Dock ber jag att få förklara, att jag, under förutsättning att motionen i Ekon.-Utsk:t icke vinner vidsträcktare afseende än Frih. Gederström nu yrkat, icke vill motsätta mig återremiss af Betäk:t, Den 10 December e. m. 463 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats återremiss af förevarande Betänk., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades flere nej, jemte ett eller annat ja, samt sedermera propos. på Betank:ts återremitterande, hvilken sednare propos. med ja besvarades. Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde Betänk. N:o 6, i ani. af väckt motion, ang:de ändring i 2:dra §:n 1 mom. af K. Förordningen d. 11 Juli 1862, rörande reglering af presterskapets löneinkomster. Hr von Möller, Peter: Jag anser, att Utsk:ts förslag bör erhålla ett tillägg, för att göra det tillämpligt. K.
Floderna bora göras flottbara, nya vägar böra anläggas, Kronans ägor böra skiljas ifrån de enskiitas, nya bostäder byggas, sådane arbetsföra personer i Dalarne och Vermland öfvertalas att nedsätta sig, sorn Kronohemmansåboer i de Norra Orterna, hvilka genom för stark hemmansklyfning der de nu bo, sakna nödig utkomst, men kunna, då deras irna lotter försäljas, erhålla ett litet Capital, sorn i förening med något allmänt understöd, någorlunda kan svara emot behofvet. Manne icke till alla dessa anstalter fordras LäneStyrelser, som utan för långt afstånd från 'den ort, der förbättringarne böra göras, med uppmärksamhet kunna följa och befrämja dessa vigtiga företag ? Detta förekommer åtminstone mig ostridigt. Herr Montgommerie frågar hvaruti de stova anstallter bestå, sorn i Jemtland blifvit gjorda, och hvarom man på stället, efter hans föregifvande, icke skall äga någon kunskap. logen redligt sinnad Svensk man kan neka Hans Maj:t Konungens Landsfaderliga omsorger till jemtlands förkofran, och de stora förberedande anstalter, som i detta afseende blifvit vidtagoe, äro tämmeligen allmänt kändt. Mig torde dock tillåtas upprepa dem. Den 5 Septemberf. nt! Bestämda giäoaor Sr första vilkoret För möjligheten af odling och Jordbrukets förbättring: väl utstakade och afskiljda Jordlot, ter är det andra och sista. Afvittringsverket har derföre med 10 Landtmätare Och sädan skyndsamhet blifvit börjsdt, att det inom få år vinner sin fullbordan, då 275 så kallade Kronans Afrad* land, innehållande 2,374,000 Tunland, blifva att disponera för Statens räkning, och är af mig i underdånighet till Hans Maj:t Konungen inlemnsdt Förslag, rörande en dal af dessa ödemarkers uppodling och befolkning.
Biksens Ständer hafva, vid öfverläggningen häraf, funnit, att ehuru Länsmännen hafva vissa löne-förmåner ä stat, dessa dock äro mindre betydliga. De måste söka sin bergning af de öfriga lagliga inkomster tjensten kan medföra, samt hvad de genom privata förrättningar inom -déras tilldelade districter , beroende på enskildt förtroende, kunna sig förskaffa; och då Expeditions-Taxan af 1801 endast utstakar för Länsmän uti privata förrättningar 16 sk. Banco om dagen jemte skjutslega för en häst , och när penningevärdet sedan den tiden betydligen sig förändrat; alltså, och i anledning häraf, hafva Biksens Ständer beslutit, att det uti ofvännämnde Taxa vid dessa tillfällen bestämda arfvode för Länsmän må varda förökt till 32 sk. Banco om dagen, jemte skjutslega för en häst, som förut är dem tillagd. Hvilket allt Riksens Ständer till Eders Kongl. Majtts Nådiga pröfning och stadfästelse i underdånighet öfverlemna. Biksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter på ioo6 Den 11 Juli. På Ridd. och Adelns vaenar O Carl Mörner, h. t. Landtm. På Prest-StåndetS vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. Rå Borgare Ståndets vägnar H. Schwan, h. t. Talman. På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson , n. v. Talman. Uppläst den ii Juli. Stormägtigste Allernådigste Konung! Genom Nådig Proposition af den 19 sistl. April, liar Eders Kongl. Maj:t tili Riksens Ständers profning öfverlemna?, huruvida den till Lagarnes öfverseende nedsatta Comittéen vid utarbetandet af Straff-lagarne borde dervid kunna lämpa sina förslag till bestraffningar ined beräkning af inrättandet af allmänna Arbetsoch Correctionshus. Riksens
Nu har likväl förhållandet förändrat sig, emedan Preussen, hvars hamnar förr voro de bästa afsältningsorterne, numera söker med höga tullar skydda sin egen produktion af kalk, och oaktadt alla våra liberala fraser i tull-lagstiftningsväg, bar det icke ännu lyckats oss att lyfta den minsta af de Preussiska tnllbommarne. Hvad nu sjelfva betänk, beträffar, så instämmer jag i det resultat hvartill Utsk. i denna fråga kommit och anser dessutom det af motionären äskade ersättningsbelopp vara 104 Den 15 Januari. nog högt tilltaget, enär de ifrågavar. kalkugnarne på sednare tider icke på långt när slå i så högt värde som förr, då skeppningen till utrikes orter var särdeles liflig och vinstgifvande. Hr von Troil: För de ledamöter af detta Stånd, som tilläfventyrs icke haft tillgång till ifrågavar. betänk., får jag äran upp lysningsvis nämna att det framställda ersättnings-anspråket frän kalkbruksägarnes sida uppgår till icke mindre än 115000 r:dr b:co. Jag tror att ersättningsanspråken i dylika fall snart skulle uppgå till millioner, ifall man godkände de af Hrr Rääf och von Hartmansdorff uttalade åsigter. Lika med Gr. Lagerbjelke tror jag, att R. o. Ad:s blifvande beslut i denna fråga endast kommer alt hafva afseende på sjelfva hufvudsaken, eller Utsk:s tillstyrkande derutinnan, och icke på de derföre anförda motiver. De som icke gilla alla moliverne kunna ju genom en reservation deremot, lätta sina samveten. Jag vågar tillstyrka bifall till Utsk:s betänk. Hr Akerman, Fredr.: För min del inser jag icke hvartill en återremiss skulle tjena, dä alla talare synas vara ense derom, att det slut, hvartill StatsUtsk. kommit, bör bifallas. Till deras lugnande, som hysa någon tvekan att antaga den sista af de anmärkta moliverne, torde jag få nämna den åsigt, som bland jurister är godkänd, nemi. att skäl aldrig vinna laga kraft. Hr Rääf, L^onh. Fredr.:
Hvilket är väl bättre, antingen att sätta jordbrukaren i stånd att betala sina arbetare eller ock att låta jordbruket gå under och sedan säga till den arbetslösa dagakarlen: »Här har du ett skålp. ost, såvida du kan betala 50 öre»! Sådant är förhållandet, och så blir det i ännu högre grad, då de stora jernvägsarbetena upphöra och lemna 1000-tal arbetare utan bröd. Jag tror att tillståndet i landet då skal! blifva ganska bekymmersamt. Man har talatom det upplysta Bonde-Ståndet, och jag tror till och med att en ledamot i Konungens rådkammare tillegnat dem ett arbete, hvaraf följden blef att de afslogo Betänk:t, med undantag af hvad som angick spanmål. Men jag tror dock att, om vi äfven nu befinna oss i minoriteten, så skola vi vid en kommande riksdag tillhöra majoriteten, ty jordbrukarne, som då blifva maktegande Ständer, skola nog se sig till godo. Jag tror också att de, som nu tala för tullfrihet, mera yttra sig som lorder af Ofverhuset än som fattige landtbrukare, ty vi böra taga i betraktande de svårigheter, som uppstå för den som sitter på ett halft hemman, om han vill sända sin ost och sina gödda kreatur till England. Han kan icke afsända sin vara direkte, utan måste lemna den i mellanhandlares händer, och der stadnar också största delen af vinsten. Det vore således väl, ifall de, som tala om exportens förträfflighet, äfven ville säga huru densamma skulle gå till. Jag yrkar skyddstullar på lifsförnödenheter. Hr Wolffelt, Mauritz Constantin: Då jag är säker på att hvar och en redan stadgat sin öfvertygelse, har jag icke begärt ordet i hopp att dermed kunna inverka på någon, så mycket mindre sorn de skedda voteringarna utvisa att detta skulle vara fåfäng möda, men då jag som ledamot i Bev.-Utsk:t sökt verka för skyddstullar, har jag ansett mig böra angifva skälen härför. Efter den utgång, som voteringen förb gårdag öfver tullsatsen å fläsk fick, kunde det kanske vara öfverflödigt att yttra sig öfver nu föredragna punkt.
Äfven är han väl den Laurentius Johannis, som den 31. januari 1656 står inskrifven som student af Stockholms nation i Upsala. Det är ej utan vigt vid bedömandet af Lars Johanssons senare lefnadsbana att i håg komma, att han hörde till dem, hvars glänsande själsgåfvor på allt sätt uppodlades, medan man mindre vårdade sig om hans barndomsintryck och karaktersutveckling i ett hem. Äfven här visade sig de förra ej kunna ersätta de senare. Kunde väl en skolgång utan närmare tillsyn midt ibland Stockholms alla frestelser jemföras med det stilla lifvet och den stränga tukten vid ett läroverk i Skara eller Westerås? Och hade ej det examenstvång, som det från början var meningen att upprätthålla vid universitetet, redan börjat slappas? Hvad läsa vi ej så väl om professorernas barnsliga gräl inom konsistorium som om de råa dryckesgillena inom nationerna! Om dessa senare, som nu begynt inrättas, förmådde lägga några helsosamma band på individernas frihet, är väl svårt att säga; säkert är, att denna inrättning ej sågs med blida ögon på högre ort. Vi sakna alla underrättelser om huru Lars Johansson uppfört sig i Upsala. Wrangels fortfarande beskydd synes ej vittna ofördelaktigt derom. Vid hans återkomst befunnos ej professorerna ovilliga att gifva honom venia till undervisning. Men att den tidens studentlif var vildt och bullrande, är säkert. Olyckligtvis inträffar nu en lucka af öfver tio år i Lucidors biografi, som man har svårt att fylla. En god och nyttig vän fick han i Samuel Columbus, som 1658 kom till Upsala, och med hvilken han efteråt umgicks i Stockholm, men det skall senare visa sig att de ej kunde fullt förstå hvarandra. Den enes fogliga och ömt elegiska lynne kom väl redan här ofta i beröring med den andres filosofiska sjelfständighet, som kunde urarta till cynisk likgiltighet. I dennes själ brann en ännu fördold eld, som kunde härstamma från hans i sjölifvet kring tumlande förfäder och passa till den tidens krigiska och i jätteföretag sjelfförlitande Sverige, men som desto mera hade behöft ledas och uppfostras, helst i ett godt hem.