Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den summa af 440°>000 R:dr> som Rikets Ständer vid den - Den 13 S a n u a r i i e. m. na Riksdag till Banken anslagit, såsom återstod af Rikets skuld för kostnaderne vid 1808 års krig, skall, utan beräkning af Bankens fasta egendomar och inventarier, utgöra en Bankens behållning utöfver de f örbindelser, för hvilka Bankett ansvarar, och användas endast till förstärkande af Bankens metalliska fond, sedan silfverutvätxlingen börjat, sä att möjligen inträff ände Capital för minskning under året af vinsten ersättes. Om vi 1111 skrifva detta i en lag, knöde det blifva möjligt att man fann behofvet af dessa obligationer, och då kunde hända, att vi samlas vid nästa Riksdag med det budskap, att vi mäste åtaga oss en Bevillning för en rörelse, som vi ej haft nytta af. Skulle silfverfonden ej stå hi, är det bättre att ej vräka hort mera på silfverköpen, utan att Ständerne komma tillsammans. När nu endast två Stånd antagit denna redaction, och ett annat Stånd bifallit Utskottens, önskade jag att Ridderskapet och Adeln, heldre än alt hilda tre Stånds beslut, snarare sökte något annat beslut i saken, sora kunde göra ett jemkningsbetänkande nödigt, hvarigenom vi kunde slippa denna punkt, som är stridande emot BondeStåndets beslut och åtskillige härvarande personers mening. Man kunde ej förutse, att det var någon uträkning att tillställa en så vådlig inrättning som denna. Det är på denna grund jag vågar föreslå en annan uppställning af §:n, så att man tager bort mel - Den i3 Januarii e. m. "9 lanmeningen, som börjar med till, och slutar med bestämdt. Herr Tham: Det är med verklig tillfredsställelse jag hört, alt två Stånd bifallit förslaget, och denna ökas deraf, att jag hoppas, att det tredje äfven skall ingå på det beslut de fattat, ty jag hoppas att Ridderskapet och Adeln skall antaga det. Jag kan ej ingå på Herr Hjertås mening. Han tror, att man skulle utsätta sig för en betydlig Bevillning.
Det kan man ännu icke begära under det tillstånd, hvaruti de Mosaiske trosbekännarne f. n. äro försatta genom de inskränkande lagarne. Huru skulle de kunna känna alt Sverige är deras fädernesland, då de äro uteslutna från de förmåner eller de friheter, sorn andra medborgare i riket åtnjuta. Man kan knappast begära annat af dem, än att de här skola vara laglydiga, att de, sedan de här förvärfvat hvad de an - 86 Den 19 Mars e. m. se sig kunna förvärfva, skola vända sina blickar till en mera gästvänlig strand oell lemna det land, som icke vill på ett vänligt salt emottaga dem i sitt sköte. Här kan icke grönska för dem någon medborgarekrans, utan de blifva alltid fremmande, sä länge de behandlas på det nuvar. sättet. Delta är jag öfvertygad om, ingalunda är förenligt med fäderneslandets fördel, och det är äfven derföre jag tror, alt de Mosaiska trosbekännare, som äro födda liär, böra erhålla samma rättigheter, som andra Svenska medborgare, att välja bostad der de kunna köpa egendom, antingen i städerna eller på landet; och alt inskränka dem lill de 4 städerne, såsom nu är förhållandet, skulle jag för min del tro icke gagnar till något. De borde dä i alla fall anse sig såsom en kast, såsom en utvext på samhället, som icke kan dermed förenas på det sätt, som man bör önska, att alla medborgare må vara dermed förenade. Att på sätt många förordat, vidtaga en sådan till intet tjenande åtgärd, som Utsk. föreslagit, anser jag ändamålslöst. Vill man icke införlifva de Mosaiske trosbekännare, som i landet finnas, med nationen hell och hållet, så kunna sådana medgifvanden, som här äro föreslagna, ingenting gagna. De upfylla icke något ändamål. Om det möjligen kan vara en tröst för en eller annan af de Mosaiske trosbekännarne, att vinna, något utvidgade rättigheter, så anser jag det likväl icke vara någon fördel för Staten, och ur denna synpunkt betraktar jag frågan, samt tror, att hvarje lagstiftare bör se den så.
Då Utskottet i sine premisser godkänt de åtgärder, hvaröfver man klagat, men, det oaktadt, hemstält, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:t ingå med anhållan örn ändring deruti, förmodar jag, att Utskottet ansett Bergsmannens dispositionsrätt förnärmad. Efter min tanka äger hvarje medborgare i samhället rättighet att använda och bruka sin väl förvärfda egendom, men då jag erkänner detta, så anser jag deremot för gifvet, att, när man inträdt i samhället, måste man underkasta sig den inskränkning, som är nödvändig, för att icke förnärma andre medborgares rättigheter. Detta har 10 * 148 Den 19 Februari! f. m. föranledt cle författningar, som för Bergsjbruket äro faststälde. Vid masugnar finnas nu många inbrukare. De mägtigare kunna, då tillfälle yppas, någon gäng motarbeta de svagare. Genom sådane oordningar, som upkomma, dels genom det enskilta intresset, dels genom bristande kunskaper, lida i allmänhet både ägaren på tillverkningen, köparen, och landets förnämsta export-artikel. Bland de öfverklagade omständigheterne, vill jag först fästa mig vid den medlersta, alt tvänne upsättare skola finnas vid hvarje masugn. Detta är redan längesedan, genom 1766 års Masmästareordning förordnadt; och att det ej är så vid alla Masugnar, är ett missbruk; ty om Masmästaren skall kunna hafva säker tillsyn, mäste han hafva sådane arbetare till upsättare, hvilka skola göra arbetet efter den ordning han föreskrifver. Delta kan ej ske, om hvarje inbrukare skulle äga att skicka dit sin dräng, eller sin pojke. Att dessa skola vara två, känner hvar och en, som sett en masugn; ty då arbetet går natt och dag, mäste personerne vara mera än en, emedan en ensam ej kan uthärda med ett sådant arbete utan hvila. — Hvad den första klagan beträffar, om begagnande af malmvågar i stället för den sed att med skofvel upsätta malmen; så har författningen blifvit föranledd af det oskick, som genom detta sednare sätt blifvit möjligt.
Farbror kan aldrig ha gifvit sitt samtycke till en dylik transaktion. » » Jag blef myndig för ett hälft år sedan, herr ingeniör, och i dag åtta dagar reser jag till en förtjusande skogsoch bergstrakt med speglande insjöar, holmar och skär, och ni få hit en ung dam, som formligen törstar efter att se bördiga slätter samt det stora hafvet. Ändtligen skall jag då få ströfva omkring i vidsträckta, skyhöga barrskogar, få ligga i gräset med en bok och företaga utfärder i båt till de trollska små öar, hon beskrifver! » » Var det inte äfven fråga om något arbetsbyte; de husliga bestyren och så vidare? » » Faller af sig själft. Har Hjalmar den vise eljes något att anmärka vid saken? » » Hildur, det är af Ekborn uttydt krigarinna, nedgör ej din fosterbroder med dina blickars blixtrande bilor, då dristigt jag spörjer, hvad namn och titel den höfding bär, hvars hugfulla dotter i ditt ställe skall träda? » » Vise Hjalmar, mångordkunnig som gamla tant Maja, får nöja sig med svar på prosa: Fadern skrifves för godsförvaltare Björk-gren, nej Björk — Björk — » » Bis kanske? » » Björk-ma »?, var det. Äldsta dottern, Agda, byter hem med mig; familjen består i öfrigt af föräldrar, en sextonårig dotter, Poliy, samt sonen, Ernst, som är militär. Är det ännu något vidare, som Hjalmar den vise önskar veta? » » Bara en småsak, stridslystna ungmö. Hurudana månde väl dessa björkeris — björkemänniskor vara? » » Tråkigare än vårt umgänge i den här stadshålan kunna de i hvarje fall omöjligt vara.
S. D. Vid fö-nyad föredragning af LagUtskottets den 6 dennes under N:o 198 afgifne, samt den 17 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde Dtn 23 Octoirr e. m. anmärkningar vid Utskottets förut meddelte Be^ tänkande, öfver väckte frågor om förändringar i Brottmåls-Lagstiftningen; fann Ridderskapet och Adeln 'för godt, att samma Utlåtande gilla, endast med undantag af hvad angick den allmänna Kyrkoplikten, i hvilken omständighet Ridderskapet och Adeln, i enlighet med den af Herr Ribbing, A. vid Utlkottets Utlåtande Fogade serskildta mening, ansåg att Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 borde upphäfva», t hvad den angår utsättande af viss ort för Kyrkopliktens undergående, tid dertill för Fästningsfånge, och sättet att behandla en vid »likt tillfälle motsträfvig; samt att, hvad 9 Capitlet KyrkoLagen härom bjuder, borde istället till full kraft och verkan åter upplifva»; hvarigenom det dels lemnäs öppet för Själasörjaren , inom hvilkens För» samling brottslingen vistas att bereda honora till den Allmänna Skriftens undergående, dels undvikes Fångars onödiga forsslande och qvarhållande i häkte efter utstånden bestraffning; dels ock förekommes att ingen derutöfver, genom ytterligare kroppsligt lidande, tvinga» betyga botfärdighet och gora afbön utan mening , eller retas att till allmän förargelse i Församlingen yttra motsattsen; uti hvilket beslut de öfrige RiksStånden skulle inbjudas att sig med Ridderskapet och Adeln förena. Ut supra. S‘ D. Vid förnyad föredragning af ConatitutionsUtskottets den 16 dennes under N;o 68 aflåtne, samt den 20 derpåföljde eftermiddagen pl bordet lagde, Memorial, angående eit föreslaget tillägg i X02 §, RegerjngsFormen; fann Ridder - Dtn 23 Octobcr e, m, stapet och Adeln för godt , att berörde förslag , till den behandling 56 §'.
Utsk. framkommer här helt simpelt med den önskan, att icke 2:ne tjenster måtte innehafvas afen och samma - Den 13 Juni f. ra. nia person, och det på samina gång, som vårt SlälsUtsk. liar afstyrkt ali t. ex. i Kammar-colhm gifva lill en tjensteimin af andra graden, en kammarförvandt, som tjenat uti 20 ar, en löneförhöjning från 279 r:dr till 400 r:dr. Detta förslag år derföre alldeles overkstallbart, ehuru välmenande, godt oeh riktigt det för öfrigt kan vara. Så länge inga förhöjningar beviljas uti dessa eländigt ringa löner vid arbetsamma och trägna tjenster, för hvilkas erhållande man måste sträfva i 20 är, så länge är det ett 11011 sens alt komma fram med en sådan skrifvelse. Jag är dei före af samma tanke med dem, som anse, att betänkandet för närvar, bör afslås. Ilr Ribbing: Jag får förena mig med Hr von Hartmansdorff deruti, att för närvar, ingenting vore bättre, än att det bestämdes hvilka tjenster ansågos vara af den beskaffenhet, att inga andra med dem finge förenas; men du borde man äfven taga i betraktande, att de äro lönta så, att de vid sjelfva tjensten erhålla lifsbergning. Jag tror derföre, att dea, sorn skall bestämma hvilka tjenster ej få med andra förenas, i sådant hänseende äfven bör utsätta huru stor lön innebafvaren af en dvlik tjenst bör hafva. Det förundrar mig högligen, alt R. St:s Ekon.Utsk:s ordförande icke vill ingå på att göra något förslag i detta hänseende. Det vore verkligen bedröfligt, om ett Ekon TJtsk. icke skulle kunna så mycket ekonomisera, sorn att räkna ut hvad en embetsman beliöfver för att lefva med familj
Län afskärer allmänna landsvägen emellan Stockholm och Helsingborg, hvaraf icke sällan handt, att vid storm eller då vattnet tillfryser, resande varit nödsakade alt göra en omväg af minst i mil, för att kunna passera detta vatten, hemställes, att sorn, till förekommande af nämnde olägenhet, en Bro af sten bordé anläggas öfver samma A, men kostnaden derför uppginge till högre belopp, än det af Norra och Södra Åsbo Härader, hvilka af Åen åtskiljas, kunde, åtminstone på en gång, åstadkommas, nämnde Härader måtte icke allenast erhålla ett Låne-understöd emot nedsatt ränta af 3 procent och 3 procents afbetalning å Capitalet årligen, utan äfven tillåtas atta närmast belägne KronoAllmänning hämta alla till Broen erforderlige ByggnadsMaterialier. Då med Broar vid allmänna vägar, är enahanda förhållande som med sjelfva vägarne, eller att de böra bekostas af vederbörande jordägare i den ort, der de äro belägne, kan, af samma skäl, som blifvit anförde i sistberörde Utlåtande (N:o 52), angående Anslag af Allmänna Medel till de deri uppgifne vägars förbättrande, anläggning eller underhåll, Utskottet ej tillstyrka bifall till Låns meddelande för ifrågavarande Brobyggnad. Hvad åter beträffar den del af Motionen, sorn rörer undfående af Virke till meranämnde Brobyggnad från KronoAllmänning; så tillhörer K. M:ls Bef:h:de i orten, att, uppå vederbörandes derom tillgörande anmälan, deröfver laglikmätigt sig utlåta. Betänkande nv N:o 54, i45 Memorial, angående beräkningen af StatsVerkets inkomster, (I.-A) Sedan StatsUtskottet, enl. 3o §. Riksdagsordningen, verkslalltden detsamma åliggande generella granskning af de inkomster StatsVerket under de senare åren, eller till och med för år 1826 tillflutit, har Utskottet upprättat, och får till R. H. S:trs pröfning vördsamt Öfverlemna:
Sedan Margaretha lagt sig i den inre kammaren, bäddade jag åt mig med litet mossa, som jag hittat i en vrå, så att ingen kunde dörren till hennes rum öppna, utan att stöta på mig; och sofde jag nu denna natten godt, och fortsatte vi vår färd följande morgonen. Togo vi allt vägen nedåt skären, och kände jag väl hvar ryssar lågo, och undvek så mycket sig göra lät alla sådana trakter. Alltså foro vi ofta öfver ängar och sjöar, der isen låg, fast ingen väg der gick, och togo vi oss helst framåt, der öde hemman lågo långs vägarna, emedan vi så lättare voro för upptäckt skyddade. Men många voro i grund uppbrända, att det ej fanns vägg eller tak qvar, så att vi der icke kunde härberge finna. Nu hade vi endast tre mil qvar till skären och hemmanet, der min jakt låg, men var ock denna bit af hela vägen den farligaste, ithy att här ryssar på alla håll svärmade. Kommo vi så till en prestgård, der jag kände folket. Förra innehafvaren af lägenheten hade af ryssarne blifvit bortsläpad, och sedan fick en ung man lägenheten, emedan han lofvade att enkan conservera, det eljest ingen ville åtaga sig för de många styfbarnens skull. Ångrandes sig sedan, hade han väl velat hela lägenheten cedera, för att slippa hustrun; men hon höll honom fast, och der sitter han nu. Hos honom skulle vi nu ett dygn hvila, för att nogare underrättelser oss skaffa. Stod pastorn på trappan, när vi körde in på gården, och gick jag fram till honom, bedjandes att jag och min brud måtte i enrum med honom få tala. Undrande såg han på mig, frågande hvem jag var. Låtsade jag mig då storligen förundra, att han mig intet kände, sågandes: „visst var det jag, som dansade med äldsta prestgårdsjungfrun i fjol på brölloppet i granngården här; men si, pastorn har väl så många tankar i hufvudet, så han inte mins mig. Men hvart få vi nu komma in till tals?“
Hvarje lcvinligt väsen öfver hufvud är ett nzissbildadt väsen i jämförelse med det manliga. Det heter vidare hos Aristoteles: hvad som konstituerar människan ar tänkandet eller förnuftet, som, iir hennes speciella egendomlighet. Egendomlig för människan %r icke den sinnliga 7ctinslan, ty densamma delar hon med djuren, utan intelligensen, icke tillfredsställandet af lustbegiir, ty uti dessa ligga också djurens lyckokänsla. Människan är genom sin natur och intelligens danad till ett förnwftigt f örverkligande af sina naturliga f örmögenheter. Jämför man nu den store grekens uttalande om kviman och hans kriterium på rnäwniskan med Laura Marholms framstillning af kvinnan, så framgår med all tydlighet - oqn man vill sätta tro till fi.u Mnr7tolna - att Aristoteles haft rätt. Kvinnan är i så fall icke människa, hon är blott en missbildning af människa eller ansats till människa. Och d % kan hon också mycket väl. vara - » en kapsel öfver ett tomrum, som skall fyllas af mannen *, en organism som uteslutande bör första PizecZ sina nerva .. Det centrala i hennes tillvaro, hennes A och 0, må, d % vara det erotiska, könsbegaret, och p i tillfredsställandet a.f detsamma må bero hennes ~produkti~an förmåga, ej blott den speciella daraf följande, utan all aman prodzlktivitet. Det var, noga att marka, på den tiden, då krinnan dyrkade Eros, som filosofen ställde henne på den plats, diir man nu återfinner henne i den nyaste litteraturen! Men Laura Marholms osmakliga uppfattning af kvinnan iir såsom regel lyckligtvis falsk, och hennes tidspsykologiska porträtt lämna, oaktadt deras i stilistisldi afseende framstående varde, exempel p i bilde motsiigelser och felslut. Hennes psykologi passar möjligen för de kvinnor, som, enligt förf., » skola kouuna~, ej fijr dem som uro.
Enhälligt yttrade socknemännen, att ifråga varande väg icke allenast vore önskelig och möjlig utan ock högst nödvändig för denna socken, som i missväxt och svagare år, är nödsakad skaffa utsädes korn och brödföda, tillika med andra födo-ämnen från Ångermanland och förmånligast Sollefteå, där priset vanligen är billigare än i Sundsvall. Att färdas omvägen genom Östersund, Brunflo o.s.v. till Stugun faller sig nog besvärligt och kostbart, emedan denna väg är 8 mil längre, således 16 mil fram och åter, än om farbar väg funnes härifrån direkt till allmänna landsvägen vid Stugun. Och som ändamålet med nya vägars anläggande alltid är och måste vara, att befordra och lätta kommunikatjonen, för så många socknar, som möjligt är, inom landet trodde församlingen, att intet tjenligare ställe och local finnes för vägs anläggande, än från Häggenås öfver Långkälen och Greningen o.s.v. till Stugun, emedan en sådan väg kunde med beqvämlighet begagnas, icke blott af Liths och Häggenås boer, utan äfven af Hammerdals socknemän. För några år sedan lärer project varit å bane, att landsväg skulle uppbrytas och anläggas, från Lith utefter Lits elfven, till Stugun, men en sådan väg vore efter Häggenås socknemäns tanke, mindre ändamålsenlig ty utan det att anläggnings och uppbrytnings kostnaden blefve 170 mycket drygare, skulle ganska få byalag deraf hafva någon nytta och förmon. Deremot om vägen blefve anlagd på förstnämnda ställe hade ganska många deraf nytta. Där äro ock ypperliga lägenheter till gästgifvaregårdars inrättande, uti byar, som ligga på passande afstånd från hvarandra. Af sådana skäl och omständigheter önskade församlingen att riksdags fullmägtigen Nils Larsson måtte vänligen ombedjas, att, i underdånighet hos Kongl. Maj:t och höga vederbörande, söka utverka anslag af allmänna medel, till anläggande af landsväg från Häggenås direct till Stugun.
Mål angående edsöre där penningböter eller fängelse med eller utan arbete är utsatt kommer av underrätten ej längre att underställas hovrätten. Den som vill överklaga underrättsdom i brottmål, skaffar sig två vederhäftiga män, som visar en löftesskrift att de går i borgen för böterna eller att böterna redan finns i ränteriet. Dessa båda skall ha kronobetjänt eller kyrkoherdens bevis att de är bofasta och vederhäftiga för vad de borgat. Är den sakfällde så fattig att han inte kan borga för böterna, skall han ha bevis därför. Den sakfällde skall själv inställa sig till eventuellt förhör i Överrätten. Försummar han något av detta anses han förlorat sin talan. Han har möjlighet att besvära sig genom befallningshavanden Det kommer inte att vara tillåtet för enskild part att stämma domaren för fel eller brott i ämbetet. Domare står under hovrätt eller justitiekanslersämbetet. Med kyrkoplikt skall förfaras efter författningar av 1736 nämligen: Den som begått brott och gjort sig skyldig till dödsstraff, men blivit förskonad, skall åläggas kyrkoplikt en söndag. Undantag den som begått tidelag. Blir den brottslige dömd till kronans fästning, skall han undergå kyrkoplikten innan han sätts i fängelset. Den som har främmande religion kan inte dömas till kyrkoplikt, utan får istället sitta i stocken utanför kyrkdörren. Den som begått flera brott med kyrkoplikt som påföljd, skall dömas att en söndag undergå plikt i den församling där det grövsta brottet begåtts. I de andra församlingarna skall kungörelse göras från predikstolen. Den som begått flera brott av lika art men på särskilda orter, skall kyrkoplikt undergås i den församling, där det sista brottet begicks. Är orten avlägsen kan kyrkoplikt hållas i den församling där han straffet utstår. Den som begår stöld skall stå kyrkoplikt, dock endast en söndag, även om brottet upprepats. För snatteri döms ej till kyrkoplikt, utan förbrytaren åläggs enskild skrift och avlösning. För främmande religionsutövare äger enskild skrift inte rum. Däremot skall vid horsoch lägersmålsbrott mannen betala 4 och kvinnan 2 daler silvermynt till kyrkan i den församling brottet begåtts. Den som är motsträvig till att undergå kyrkoplikt skall dömas av domstol till vatten och bröd i 8 dagar. Därefter skall han undergå plikten.
Till och med acterna i juridiken äro så beskaffade. Ty vill man afmåla eller blott beskåda en stämning eller ett vädjande, 'så ser eller fattar man endast ett papper, hvarpå något är skrif vet, men man är oviss örn hvad, intill dess man begripit innehållet. Allt det uppräknade, nemligen her barl er, mineral-samlingar, laboratorier, anatomiesal och sjukhus finnes dessutom i Upsala, äfvensom Härads-Rätler och andra Domstolar, i händelse studenterna skulle hugfällas, att afhöra deras förhandlingar. För öfrigt lärer Lazaretts-tjensten för Läkare hufvudsakligen vara beräknad på vinnandet af det handlag, som hörer till Chirurgien, och ej till studierna. Herr Hjerta har måhända sjelf funnit otjenligheten af, att förlägga vissa delar af Universitetén till hufvudstaden, emedan hart. satt i fråga, att de hel och hållna skulle ditflyttas; och han förmäler sig icke hafva hört något, ens med sken af skäl, förebringas deremot. Jag hoppas väl icke kunna öfvertyga honom om motsatsen; men anhåller dock att för Ridderskapet och Adeln få uppgifva några af de'grunder, sorn hos mig stadgat en annan mening, än den värde Ledamoten hyser. En af våra berömda författare har sagt, hvad -stort skerj det sker tjstj, och det gäller fram - 86 Dm *8 December. för allt om studier, hvilka icke bullra eller pråla i det practiska lifvet, men ligga till ledande grund för menniskors handlingar. Till studiers idkande, och den stilla flit de kräfva, fordras lugn och afsöndring från en hufvudstads stoj och förströelser. Der har det practiska lifvet ett sådant företräde, att en \Notarie tigare, än en Professor, då man deremot, såsom Student i en mindre stad, knappt hör talas om några högre mera betydande män, än Professorerna, och sådant med rätta; emedan kunskaper äro ändamålet, och de, som innehafva dem i högsta mått, böra mest äras.
U. 3oi. A. 314. — i anledning af åtskillige framställningar om anslag af allmänna medel till vägars anläggande eller omläggning. XXI. B. ia3. XXlil. A. 15a. — i anledning af väckte frågor om anslag af allmänna medel till vägars anläggande, förbättrande och indelande inom Wermland. XXI. B. 1 a3. XXIII. A. 1 Sa. XXVII E. 174. — i anledning af gjorde motioner om anslag till broars underhållande. XXI. B. 123. XXIII. A. 153. XXVII. E. 174. XXXVII. E. 25o. — i anledning af gjord hemställan om bidrag af allmänna medel till odlingsbara kärrs och mossars aftappning på Gottland. XXI. B. 124. XXIII. A. i55. XXVII. E. 174. — i anledning af flere motioner om anslag af allmänna medel till sjön Wenerns sänk - 543 ning. XXL B. 124. XXIII. A. 168. XXVII. E. 174. Stats-samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden i anledning af gjord hemställan om en bros uppförande på något afstånd från Qvicksunds färgställe. XXI. B. 124. XXIII. A. 170. XXXII. U. 3oi. A. 313. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag till förmån för UndervisningsVerken i Riket. XXI. B. 124* XXIII. 170. XXV. Å. 2 13. XXXIII. U. 47(5. XXXVI. 23. XXXVIII. A. 33. XLVIII. E. 181. XLIX. Å. 97. L. 10. LVIII. B. 56. LXVI. E. 68. .— i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om befrielse för Tynderö Socken i VesterNorrlands