Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvem vet icke huru de tagit maten ur våra bodar och silfret ur våra kistor, och der sådant ej funnits, ha de tagit våra hustrurs och döttrars kläder, ryckt brisken af deras hals och ringarna ur deras öron, hästen ur stallet och kon och fåret från betet. Och hvem af oss vet icke, att Österbottningarna, redan af kung Johan, fingo löfte om lindring från borgelägers tunga, sedan moskoviten hade brändt och sköflat i Salo och Limingo, och krigsfolket ej kunde hindra dem. Och ha vi ej sedan med våra söner och drängar, med egen kost och egna vapen, försvarat oss. Och nu, när vi ha fred med sjelfva moskoviten, nu skola vi rappas och skinnas af knektarne. Här ligga skottska ryttare, här ligga upplänningarne och finnar dertill. J veten ock huru herr Klas satt vakt både på sjö och land, att ingen skall få klaga hos hans fursteliga nåde, hertig Carl, eller sända ombud till riksmöten, som han sammankallat; och huru strängt herr Klas straffar alla försök att hos fursten söka hjelp. Men vi, som här stå, vi ha dock lyckats komma både fram och åter. Ville jag för eder omtala huru svår vår färd varit, blefve det för långt; vi hafva svultit, vi hafva farit som hundar för vår och allas eder rätt. Och der har han sutit och smort sig och lefvat kräseliga, medan folket lider; den landsförderfvarn och förrädaren! I många, många års tid har jag arbetat på att få denna saken i gång, men nu ha vi hertigens ord på att vi måga resa oss, och orätt med våld vräka.” ”Fingo ni riktigt tala med hans furstliga nåde?” frågade en röst ur hopen. ”Jo, när vi kommo till Stockholm, och icke visste hvart vi skulle vända oss, då sökte vi först opp Hans Hansson, och bådo honom hjelpa oss med råd och dåd, och han rådde oss, och var en förståndig rådgifvare. ”Gån omkring på gator och gränder”, sade han, ”och der J sen folk röras mera, så ställen eder i gatumötena och ropen och klagen. Talen om huru
Frågan orri företrädet mellan klassval och allmänna val har länge varit föremål för tvister, så väl här i landet som annorstädes, och då det ej lärer vara möjligt att derom säga något nytt, vill jag här endast uttrycka min åsigt, att hvarken det ena eller andra slaget eger något ovilkorligt företräde, och om klassval här i landet aldrig varit brukliga, skulle jag ej eller lörordat dem, men under närvtde förhållanden synas mig sådane vara den enda grund, hvarpå man, utan att redan från början gifva anledning till en lika förderflig, som möjligen på laglig väg ej algörbar strid mellan det mera rörliga elementet inom Folkförsamlingen, skulle kunna här i landet ordna den del af Representationen, deri det mera återhållande eller konservativa elementet bör kunna med tillbörlig fasthet och styrka göra sig gällande; ty att samma element ej blifvit tillbörligt tillgodosedt ocii hvilket, efter min åsigt, är en löljd af sjelfva de principer, å hvilka förslaget är grundat, gifver utan tvifvel anledning till en af de allvarsammare anmärkningarne deremot. Den Första Kammaren, hvilken denna befattning »att utgöra den återhållande delen af Representationen)), skulle tillkomma, finnes, liksom den Andra, grundad uteslutande på allmänna val, och de bestämmelser, hvarifrån dess ifrån den Andra skiljaktiga karakter skola härleda sig, bestå dels i dess tillsättning af Landstingen och deri att ledamöterne ej skola tillgodonjuta arfvode, dels i åtskilliga andra bestämmelser af allt för ringa vigt att något särdeles afseende derå skulle kunna fästas. Hvad angår Kammarens tillsättning af Landstingen, erbjuder sig sjelfmant den anmärkningen, att det synes alltför tidigt att vilja grunda den kanske vigtigaste delen af hela National-representationen å en inrättning, som ännu ej finnes och hvars verkningar ingen kan beräkna. Hade Landstingen redan någon tid varit i verksamhet och visat sig med användande af lika mycken försigtighet som kraft vara på god väg att uppfylla de ändamål, som dermed afses, och hvilka ändamål endast kunna uppnås medelst utöfvande i ej obetydlig mån af den Tingen tillkommande beskattningsrätt, och om
Men denna är, dem själfva omedvetet, ej kristlig: den omfattar med sin sympati framför allt det stora och sköna och deras optimistiska hopp om mänskligheten dröjer vid den slutliga harmonien mera än vid den närvarande disharmonien. Isynnerhet för Elisabeth Barrett Browning var ofullkomligheten en sorg och hon kunde ej på en gång sörja och le; hon afskydde lika allvarligt som hon älskade; hon ville nedkalla eld från himlen för att förbränna orättfärdigheten, en eld hvilken också brinner i hennes egen diktning. Den elden har härdat hennes satir, men hon leker aldrig med detta vapen; hon har intet nöje af att se det blixtra i luften; hon lyfter det endast för att träffa. Browning har däremot, genom sitt djupa psykologiska intresse, en mycket mer objektiv syn på själslifvets förvillelser och förvecklingar, men äfven han skildrar dem aldrig med humor i ordets egentliga mening. Den är då åtminstone i den grad specifikt hans egen, att den icke passar in på några vanliga kännetecken för den egenskap, hvars frånvaro gjorde makarna Brownings diktarlynne i viss mening oengelskt. Dess mer engelsk är särskildt hennes subjektiva känslighet, under hvars vibration hela personlighetens innehåll framväller i dikten. Aurora Leigh uttalar icke blott Elisabeth Barrett Brownings åsikter om konsten utan äfven om lifvet. Och bland de stora tidsfrågor, hvilka framför allt trängt sig på hennes uppmärksamhet, stod främst kvinnofrågan. Med afseende å denna var hon djupt öfvertygad att i kvinnans natur, icke i förhållandena, låg anledningen till kvinnans underlägsenhet på de produktiva områdena. Hon ansåg att kvinnans intelligens visserligen är rörligare än mannens, men att den har mindre kraft och mindre djup och att i hela världshistorien endast George Sand kunde jämföras med de stora manliga snillena. Hon menade att kvinnorna behöfde kultur, enhetlighet och allvar, innan de kunde bruka nya rättigheter. Och ehuru hon medgaf att de visserligen ledo under stora orättvisor, ansåg hon dock ej att dessa borde rättas i den riktning eller på det sätt, som kvinnosakens ytterlighetsparti hoppades. Elisabeth Barrett Browning fann dessutom det höga jubilerandet öfver kvinnosakens framsteg – genom till exempel en Florence Nightingales verksamhet inom sjukvården – mycket naivt.
Sedan Kongl. Majrt genom en serskild Comité, bestående af fern Svenska och fem Norrska Män, låtit närmare granska dessa förhållanden, har en allmän Författning i detta ämne blifvit utfärdad, hvarigenom, så vidt omständigheterna medgifvit, den inbördes handeln med Rikenas egna produ - io6 Kongl. Maf.-ts Nådiga Berätt. No 1. eter och tillverkningar förklarats obehindrad och fri från afgifter, samt de hinder blifvit undanröjda, sorn ansetts möta för ett närmare samband af Rikenas oeconomiska interessen, och för utvecklingen af en gemensam national-industri. Enligt Borgare-Ståndets underdåniga anhållan , har Kongl. Maj:t i Nåder fastställt en förnyad classilication af Städerna i Riket» På förekomna anledningar, har Kongl. ,Maj:t funnit för godt att, på vfssa vilkor, bevilja Staden Södertelje stapelstads-frihet. Sedan Kongl. Majit funnit åtskilliga jemkningar vara af nöden i afseende på den Stapelstäderna i Riket åliggande förbindelse att hålla upplag och årligen verkställa införskrifning af vissa g van ti tet er salt, har en allmän Författning i detta ämne innevarande år blifvit utfärdad. I sammanhang med en ny reglering af Tolags-afgifterna i Hufvudstaden, åsyftande dels att bereda Staden en af behofvet påkallad ökad inkomst, dels att, jemte uppbörds-sättets förenkling, förekomma uppehåll och omgång, har Kongl. Maj:t, sorn serskildt förordnat om en dylik reglering i Götheborg, i Nåder infordrat fullständiga uppgif - Kongl. Maj.ts Nådiga Ber att. N.o t. 107 ter om alla Städers i Riis et inkomster, i ändamål att låta utarbeta ett allmänt Förslag till en sådah reglering af raunicipal-afgifterna på fartyg och varor, som förenade Städernes rätt och skäliga förmon med ali möjlig lättnad för handeln och rörelsen.
Slutligen blef den af Utskottet tillstyrkta decharge för bankofullmäktige af Ridderskapet och Adeln bifallen. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banko-utskottets nedannämnde den 9 och 12 dennes på bordet lagda utlåtanden: N:o 16, i anledning af kamereraren A. IV. Wcisströms ansökning att komma i åtnjutande af kamrerare-lön efter nya allönings-staten samt att derå undfå fullmakt; N:o 17, i anledning af väckt motion om ökade löneförmåner för bankens tjenstemän inom 3:dje tjenste-graden; samt N:o 18, i anledning af kammar-drängarnes i banken ansökningar om löne-förhöjning. S. D. Föredrogos och biföllos
För min del tror jag att i Skäne en ko gifver lika stor afkastning som på Julland och att i allmänhet de Skånska ladugårdsägarne kunna i allo uthärda tällan med de Danska och Holländska. Jag vet att då jag säger detta, jag riskerar att få höra samma invändning deremot göras, som i går yttrades af en annan värd talare vid en annan fråga, nemi. att Skåne icke är lika med andra provinser i Sverige. Jag har likväl haft tillfälle alt rådfråga landtbrukare här upp åt Sverige och anställa jemförelse emellan afkastning af ladugårdarne derstädes med dem i Skåne och har funnit att de förra äro fullt jern förliga med de sednare. Hr Hjerta: En värd talare har sagt, att den som har råd att äta utländsk ost också kan betala tullen. Jag vill icke bestrida alt detta kan äga rum för närvarande, nemi. så till vida, att inga andra nu kunna bestå sig utländsk ost, än desom hafva råd att äfven betala tullen; men satsen i och för sig sjelf synes mig höra till slatsekonomiska paradoxer, om man ville tillämpa den i allmänhet, ty dermed kunde ju de orimligaste tullar på alla slags varor under samma förevändning försvaras. Om nu utländsk ost inkommer, oaktadt närvande prohibitiva tullafgifter, sä måtte det endast bevisa, ali den ost som inkommer, är af vida bättre beskaffenhet än den Svenska, eftersom den det oaktadt förtäres. Men nu är ju meningen med den föreslagna tullnedsättningen att laga så, att äfven den mindre bemedlade kunde få bättre råd att betala utländsk ost, eller alt erhålla ett födande ämne för billigt pris. Jag menar dermed sådan simpel ost, som icke kan komma i konkurrens med den finare ost som enligt hvad man nyss nämnt, tillverkas inom riket, men som för den arbetande klassen är otillgänglig. För öfrigt då vi hafva den förmånen att härihland oss se Hr General-Tulldirektören Frih. Gyllenhaal som deltagit i öfverläggningarne inom lullkomitéen, hvars undersökningar legat till grund för K.
Men da Ridderstapet och Adeln genom friwilliga upoffringar, af nit för Fosterlandet, af de renaste afsigter för sine Med - Ständer, och särdeles af benägenhet för det bedcrwärda Bonde-Ständet, gatt til möjeligheternas yttersta gräns, utöfwer hwilken allmänna säkerheten more rubbad, hmar nians rätt kränkt och en betydlig del af Swensk jord inom kort tid skulle ligga öde, göra de sig afwen det grundade hopp, at alla ytterligare begär äro upbörde, alla ensi diga pästäendcn stämde och deremot nya band af enighet knutnc emellan Ständ, sorn i förtroende til hmarannan äga en ökad styrka, i bemaran' det af ömsesidiga rättigheter den säkraste trygghet för sitt numarande och framtida bestånd, Skulle Ridderstapet och Adeln gilla ds af mig projccterade puncter, fär jag hos Herr Grefwen och Landtmarstalken ödmiukast anbälla det propMion ä hmarjtz punct mätte särskilt göras. Förläten, mine Herrar! at jag uptagit Eder tid, det är känslan af min pligt som Riddersman, hwilken älagt mig at tala, at för Eder yttra mina tankar, det är känslan af bristerne i deras utförande somr äläggcr mig anställa om Ridderskapcts cch Adelns öfwerseenLe godhet, deras fortfarande tilgift.
h y g g l i g a kåkar, T ILL D E förenade rikenas representant på den snart sammanträdande fredskonferensen i Haag har konungen utnämnt vår minister i R o m friherre Carl Bildt samt till tekniska delegerade att för Sveriges del biträda h o n o m öfversten o c h chefen för Första lifgrenadierregementet P. H. A. Hjulhammar. Återstår oss i dag alltså endast att bjuda bilderna af öfverste Brändström samt k o m m e n d ö r H j u l h a m m a r för att våra läsare må ha galleriet komplett af d e män, s o m gå att representera vårt land vid den betydelsefulla konferensen. IDUN 1899. h o n o m i Humlegården, tankarna gingo af o c h an o c h väfde sin väf, o c h och fastän han var mig inslaget bestod af tro o c h otro o m hvartannat i så så nära, att han snudbrokig växling, att h o n omöjligt kunde af göra, hvad dade vid mig o c h såg som var » botten » o c h h v a d som var » m ö n s t e r ». mig rakt in i ansiktet, » Han sade, att jag skulle tro på h o n o m, » mumkände han icke igen lade h o n halfhögt, » att jag hade min lycka i min mig. » egen hand — så länge jag trodde på hans trohet och kärlek, skulle jag känna mig lycklig o c h viss » Det var besynnerom att äga den, äfven o m min tro vore falsk — ligt. Inte har jag märkt äfven o m den v o r o falsk! Tänk o m den är falsk! någon närsynthet hos Tänk, o m han är en farbror Erik o c h jag en tant h o n o m. M e n tant sa ', Elna! — Tre ha n u sett h o n o m — tre, s o m alla att han var uppsluppen känna h o n o m o c h som inte vilja narras för mig i — var det på samma en sådan sak — sett h o n o m alla tre tillsammans gång, tant gjorde den med henne i gråa sidenklädningen! O, så förfärligt upptäckten? » gräsligt, o m det vore sant!
Derest i någondera Kammaren fråga väckes, som icke tillhör förenämnda Utskotts behandling, men är af beskaffenhet, att Utskotts yttrande deröfver erfordras, skall för frågans beredande ett tillfälligt Utskott, bestående af så många ledamöter, som Kammaren nödigt aktar, inom Kammaren tillsättas. 4. Å Urtima Riksdag skola ej flera Utskott tillsättas, än som erfordras för beredning af de dervid, enligt § 2, förekommande ärenden. § 38. 1. Konstitutions-Ulskottet tillkommer att granska Rikets Grundlagar samt att hos Riksdagen föreslå de ändringar deruti, dem Utskottet anser högst nödiga eller nyttiga och möjliga att verkställa, sä ock att meddela utlåtande öfver de från Kamrarna till Utskottet hänvisade grundlagsfrågor. 2. Utskottet åligger ock att äska de i Siats-Rådet förda protokoll, med undantag af dem, som angå ministeriella ärenden och kommandomål, hvilka endast, i hvad som rörer kända och af Utskottet uppgifna händelser, kunna fordras. Om Utskottets rätt och pligt alt, elter granskning af dessa protokoll, hos Riksdagen anmäla de an märkningar, hvartill denna granskning funnits föranleda, eller eljest vidtaga den med anledning af gjord anmärkning erforderliga åtgärd, så ock att, när af Riksdagsman eller af annat Utskott än Konstitutions-Utskottet fråga blifvit väckt, att Stats-Rådet eller någon dess ledamot eller föredragande sitt embete på obehörigt sätt utöfvat, deröfver, före frågans afgörande af Riksdagen, afgifva yttrande, derom är i Regeringsformen stadgadt. 3. Utskottet tillkommer jemväl alt, då olika meningar mellan Kamrarna uppstå, till hvilket Utskott uppkomna frågor och ämnen böra hänvisas, derom besluta, så ock att skilja mellan Kammare och dess Talman, då den sednare vägrar proposition. § 39. 1.
Jag tillstyrker bifall till den af Utsk. gjorda slutliga hemställan, utan alt vilja ingå i någon slags pröfning af grunderna för den blifvande representations-rälten eller den inverkan pä R. o. Ad. som ett antagande af det hvilande förslaget till ualional-representationens ombildning kan komma att utöfva. Frih. Toll, Gustaf: Om hvad Utsk. tillstyrkt möjligen af någon skulle så förstås som hade Utsk. åsyftat, det R. o. Ad. skulle nu bifalla grunden för Utsk:s mening, hvilket jag att sluta af enskildta yttranden har anledn. förmoda, sä får jag äran förklara att Utsk. i sådant fall låtit en otydlighet i redaktionen falla sig till last. Meningen är, att R. o. Ad. i det afseendet skall upskjuta saken lill sitt nästa sammanträde, utan att på något sätt vara bunden af några föreg:de åtgöranden. Frih. Cederström, Rud.: Enär detta ärende utgör en fråga, som i hög grad bör intressera R. o. Ad:s ledamöter, så torde det icke vara oljenligt att ingå i någon närmare pröfning af hvad Riddarh. Utsk. föreslagit, ehuruväl Utsk. i sin slutliga hemställan icke begärt annat, än att R. o. Ad. ville låta med definitivt beslut i denna fråga anstå till en kommande riksdag. Emedlertid har Riddarh.Utsk. likväl uti ingressen till sitt utlåt, framställt ett annat förslag, det nemi., att R. o. Ad. redan vid innevar:de riksdag ville med antagande eller erkännande af de grunder, som i det nu föredragna förslaget äro framlagde, till en kommande riksdag upskjuta, att på dessa grunder utarbeta ett detaljeradt och definitivt förslag. För min del, och då jag icke kan annat än erkänna det de grunder, Utsk. antagit, synas vara alldeles riktiga, serdeles väl afvägda, omfattande förmögenhet, egande af kunskapsmålt, innehafvande tjenst, — m. e. o. allt, som bör berättiga till deltagande i afgörande! af fosterlandets angelägenheter; för min del, säger jag, skulle jag gerna sett att R.
Några få dagar senare blef det ministerskifte i Rom. Och den man, som nu kom till makten, kände fruktan för sicilianarnas vrede och förtviflan. För att försona dem lät han lösgifva några af de fängslade socialisterna. De fem, som man trodde, att folket mest längtade efter, blefvo frigifna. De voro Da Felice, Bosco, Verro, Barbato och Alagona. Ack, donna Micaela försökte att vara glad, då hon fick veta detta. Hon försökte att ej gråta. Hon hade trott, att Gaetano var i fängelse, därför att Kristusbilden skulle få bryta ned hans fängelsemurar. Han var ditförd af Guds nåd, därför att han skulle nödgas böja sitt hufvud för Kristusbarnet och säga: »Min Herre och min Gud». Men nu var det ej bilden, som befriat honom. Han skulle komma ut samma hedning som förr. Samma gapande klyfta skulle alltjämt finnas emellan dem. Hon försökte att vara glad. Det var ju nog, att han var fri. Hvad betydde hon och hennes lycka i jämförelse med detta! Men så gick det med allting, som Diamante hade hoppats och eftersträfvat. Den stora öknen var mycket grym mot den stackars oasen. Ändtligen, ändtligen, klockan är ett på natten. De, som äro rädda att försofva sig, stiga upp ur bädden, kläda sig och gå ut på gatan. Och de, som hafva suttit och hängt öfver caféborden ända tills nu, rusa upp, då de höra steg ljuda mot stenläggningen. De skaka dåsigheten ur kroppen och skynda ut. De blanda sig i den snabbt tillväxande folkströmmen, och den tröga tiden börjar gå litet fortare. Ytligt bekanta människor trycka hvarandras händer med varm hjärtlighet. Det märks, att det bor samma hänförelse i alla hjärtan. Och de orimligaste människor äro ute, gamla universitetsprofessorer och förnäma ädlingar och fina damer, som annars ej sätta sin fot på gatan. De äro alla lika glada. »Gud, Gud, att han kommer, att Palermo nu skall få honom tillbaka!» säga de. Palermostudenterna, som ej hafva vikit från sitt vanliga högkvarter i Quattro Canti på hela natten, hafva förskaffat sig facklor och kulörta lyktor.
Skulle någon under tiden mellan den 8 November och årets slut hafva inflyttat i annan församling, än den han förut tillhört, bör han sist å åttonde dagen efter inflyttningen hafva till Pastor aflemnat sitt prestbevis. Underlåter någon alt fullgöra dessa föreskrifter, bote Två R:dr femtio öre, så framt icke styrkas kan, alt han af resas längd eller annat laga förfall varit derifrån förhindrad. 3:o Husbonde vare pligtig alt, derest tjenstehjon icke redan till Pastor aflemnat prestbevis, vid vite af Två R:dr femtio öre, inom fjorton dagar sedan tjenstehjonet inträdt i tjenst affordra och till Pastor aflemna sådant betyg. Vederbörande disponent af fast egendom, i stad eller på landet, vare ock, vid enahanda vito, förbunden alt af hvarje till honom eller hans egendom inflyttad husbonde, som sjelf icke till Pastor aflemnat prestbevis från utflyttningsorten, inom ofvan bestämda tid affordra och till Pastor aflemna sådant bevis. Undandrager sig någon att det affordrade beviset aflemna, bör anmälan derom af vederbörande husbonde eller disponent hos Pastor göras, då botesansvaret drabbar den tredskande, hvilken dessutom skall åligga ett lika ansvar för hvarje månad, hvarunder efter den bestämda tiden med bevisets aflemnande af honom fördröjes; börande Pastor vid hvarje mantalsskrifning anmäla de personer, om hvilka han har sig bekant, att de då ännu icke omförmiilda betyg aflemnat. 4:o
Om all inkomst af kapital eller arbete sammansloges i en enda kolumn under rubriken ”uppskattad inkomst”, skulle nemligen nödig häntydning äfven komma att saknas på de olika förvärfstitlar, hvarifrån den beskattades inkomst ansåges härflyta. För bevillningsberedningen blifver dock, på sätt Bevillnings-stadgan utmärker och i instruktionen för taxeringsförrättningarne uppenbarligen bestämmes, nödvändigt att innan en sådan sammanföring af den skattskyldiges inkomster från kapital eller arbete kan försiggå, göra sig reda för och särskilja de olika titlar, hvarunder samma inkomster må vara förvärfvade; men då, enligt § 37 af Bevillnings-stadgan, det endast Bevillnings-Dtskottets Betänkande JV$ 9. 37 aligger beredningen att i den tryckta blanketten till taxeringslängd öfver inkomstbevillningen efter 2:dra artikeln införa alla de personer, sorn anses skyldige att dylik beskattning utgöra, samt det bevillningsbelopp, som för hvar och en af dem föreslås, kommer blott resultatet af beredningens åsigt, ieke det sätt, hvarpå samma resultat vunnits, till taxerings-komitéens kännedom, då denna skall bestämma den skatt, som bör hvarje skattskyldig påföras. Hvad beredningen föreslagit kunde ieke af Taxcringskomitéens medlemmar med något slags tillförlitlighet bedömas annorlunda, än efter iniiemtande i hvarje särskildt fall af upplysning om de förhållanden, som i beredningen tagits till grund för den föreslagna skatten och hvilka upplysningar dä skola mundtligen lemnäs af ordföranden i hvarje beredning eller de medlemmar i denna, som i komitéen deltaga. Om ock dessa upplysningar gjordes aldrig sä fullständiga, kunde det dock lätt hända att ett och annat undfallit den enes eller andres uppmärksamhet eller, om rigtigt uppfattad t, gått för minnet förloradt. En noggrann pröfning af de mänga olika frågorna skulle följaktligen pä grund af beredningens förslag svårligen låta sig verkställa. Det förberedande arbete, som der borde vara undangjordt, kunde för taxerings-kornitéen blifva såsom vore det ogjordt och måste af denna göras omigen.
Sedan nu öfverläggningen ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att ingen yrkat bifall till Utsk:s förslag, utan Hr La gerhjelm föreslagit att ifrågavande artikel mätte åsättas ett tullvärde af 4 r:dr, och en införseltull af 1 r:dr, samt andre ledamöter yrkat vidblifvande af 1845 års tulltaxa, som innehölle ett tullvärde af 2 r:dr 32 sk. och en införseltull af 32 sk., hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge att för artikeln knappar de tullbeslämmelser, som linnas i 1845 års taxa, böra fortfarande vara gällande. Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öfverrösta! nej. 20:de punkten, ang:de artikeln knifvar. Frih. Cederström: I fullkomlig öfverensstämmelse med de åsigter jag förut haft äran framlägga, anhåller jag vördsamt, att, till förskaffande af behöflig inkomst för tullverket och lill undvikande af ständig fluctuatiou i tullagstiftningen, R. o. Ad. läcktes besluta sig för vidblifvande af 1845 års taxa i detta fall, dervid icke till förgätande, att denna artikel är för Sverige af så mycket större vigt, som den utgör en ytterligare förädling af en utaf Sveriges bästa råämnen. Hr Printzensköld: Som jag i sistlidne Onsdagens förmiddagsplenum hade äran yttra, var det under förutsättning af möjligheten, att Bevilln.Utskrs förslag skulle i allmänhet blifva af R. o. Ad. gilladt, som jag tog mig friheten föreslå ifrågavande artikel till serskild diskussion och afgörande. En sådan åtgärd hade emedlertid å min sida säkerligen uteblifvit om jag kunnat på förhand beräkna den utgång saken sedermera erhöll. Frih. Cederström har redan anfört de hufvudsakliga grunder, hvarpå jag stödjer min öfvertygelse, att R. o. Ad. bör vidblifva 1845 års taxa; men jag ber att dertill fä lägga ännu några ord.