Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Naturligtvis är det möjligt, att m: me de Villelume kan efter år 1815 hafva justerat sina — hågkomster från september 1792, oeh att hon sålunda kan hafva någon andel i sonens tokiga berättelse. Men nog är det mera sannolikt, att sedan modern af-lidit och under det i den ena boken efter den andra Légouvés fabel upphöjdes till historia, det var sonens alt för fruktbara bjerna som utarbetade alla dessa detaljer. Det var ju för honom ett sätt, vid brist på bättre, att göra sig sjelf till ett slags historisk personlighet ooh åt sig bevara en afglans af moderns celebritet. Fåffcngans vägar äro mångahanda, och det moraliska ögon-måttet för ryktbarheten väsentligen skiljaktigt hos olika individer. Det, så vidt jag vet, nyaste försöket att låta m: lle de Som-breoil personligen vitna i målet, gjordes i fjor af cn viss Jules Nollée de Xoduwez i bref till en fransk tidskrift. Hans morfar B. Storm, säger han, kände mycket väl m.lle de Sombreuil, somhan understödt ander hennes vistelse i utlandet, och som 1790 flere veckor vistats i hans hu *, » då han hade godt tillfälle att frftga henne om de förskräckliga händelser, i hvilka hon varit inblandad *. Hennes uppgifter lära, enligt hvad brefskrifvaren hört af sin morfar, hafva » vexlat alt efter ögonblickets intryck ». Hvad berättaren, 6. Storm, ansåg sig kunna af dem behålla såsom tillförlitligt, var att man räckt henne ett glas. Men hvad detta innehöll, derom hette det ena gången att det var vin, en annan gång att det var blod, men vanligast att man bjöd henne vin i ett glas, som var blodfläckadt. Slutsatsen blef för berättaren, att någon, som sett hennes krafter alldeles uttömda, i största välmening bjudit henne » någonting att dricka ». Berättaren fann detta så mycket antagligare, som » m: lle de Sombreuil mycket vil på * minde sig, att hon var omgifven af personer som uppmuntrade henne: Mod, mitt barn! mod, min dotter I folket beskyddar dig I » Detta bref skulle vara ganska intressant, om det ej hade starkt tycke af en mystifikation.
Län om allmogens befrielse från så kallad Torgoch renhållnings-afgift i Hufvudstaden; af Olof Håkanssons från Elfsborgs Län, och Börje Börjessons från Halland särskildte Memorial, angående Strömrensningar; af Jonas Jonssons från Örebro Län, rörande skyldighet för dem som inköpa Bergsmanshemman, att lika eller gemensamt med öfrige Hyttelags Intressenter fullgöra Tackjernsblåsning; af Eric Jongsons från Upsala Län* angående Tiondesättningar i nämnde samt Stockholms Län; af Johan Bengtssons från Wester Norrlands Län, om inskränkning af Westgötha Gårdfarihandel jemte hvad Anders Danielssons från Elfsborgs Län och flere Ledamöter i ämnet anfört; af Nils Strindlunds, angående delning hemmansägare emellan af på utmark belägne så kallade myror, hvarifrån gärdningsämnen kunna hemtas; af Petter Anderssons från Halland och Börje Pehrsson från Bohus Län särskildte Memorial, rörande villkor för innehalvandet af den Städerne donerade jord; af Anders Sandstens Memorial, om upphäfvande af de i Kongl Förordningen den 4 Maj 1778 stadgade böter för Rusthållare, som underlåter, att inom frenne månader från tillträdet betala afgiften till Wadstena KrigsmanshusCassa; af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer angående jemkning 1 Extra Roteringen; af Anders Petter Pehrsson» från Östergöthland Memorial, om förändring af tiden för allmänna rägarnes ärliga iståndsafc - Du Junii J. m. tande, jemte hvad Anders Danielsson och Carl Fredric Berg från Bohus Län i ämnet yftrat; af Carl Fredric Bergs Memorial, om afskaffande af böter för den, hvilken vid an dra LJppbördsStäminan icke anmäler sin oförmögenhet att utskylderne erlägga; af [önäs Gråbergs, Daniel Nordqvists och Olof Olssons från Wermland, angående fri flottning af skogse producter utföre Clara och NorsElfvarne; samt af Anders Pålssons från Jönköpings Län Memorial, angående jemkning uti Inqvarteringsskyldigheten.
Dock har Herr Hulphers tillika uppgifvit sig om Hungersnöd äga det begrepp, att derunder bör förstås icke allenast allmän missväxt, utan sådant pris å Spannemålen, att den fattige ej mägtar densamma jköpa; hafvande Herr Hulphers slutligen anmärkt, att om öfverflödet på jordfrugter och endast deras användning till Rränvinsbränning i vissa orter, är sanna förhållandet, hade Utskottet bordt föreslå, huru derstädes denna fördel kunde få begagnas endast i den mån, det Allmänna deraf ej klefve lidande. Utan att ingå i någon egentlig vederläggning af Utskottets afgifne Betänkande eller directe påstå dess ogillande, har Herr Leffler framställt fördelen i ett visst fall aE Besv. och Ekon. IJtsk. Betunhctnden. 25 Bränvinsbränningens inställande och ansett de olägenheter, som derigenom tilläfventyrs skulle kunna uppkomma, icke motsvara den, som af en fortfarande tillverkning kunde alstras; men då Herr Leffler förutsatt olika omdömen härom hos olika Personer, har Herr Leffler för 3in del ansett bäst, att frågan till Kongl. Maj:ts Nådiga afgörande öfverlemnades. Herr Weslin har uti ett utförligt anförande eller rättare en vidlyftig Afhandling sökt utreda och visa Bränvinets olika inflytande på vårt Jordbruk, på vår Handelsvåg, på den enskilta hushållningen, på den djuriska organisationen samt på Svenska Folkets Seder och Lynne; Hvarefter Herr Westin slutligen öfvergått till det egentliga ämnet för Hans yttrande, i anledning af Utskottets ifrågavarande Betänkande, enär Herr Westin framställt de skäl, som verkat dess öfvertygelse om nödvändigheten af Bränvinsbränningens snjra inställande.
Utskottet går nu att meddela yttrande angående de landtförsvarets behof, för hvilka tillfälliga eller extra anslag ansetts erforderliga; — i afseende hvarå följande framställningar förekommit: Artilleri-behof. 34:o. Enligt hvad ofvan åberopade Stats-Rådsprotokoll innehåller, (pag. 19) hade, under anförande hurusom refjlade kanoners öfverlägsenhet i jemförelse med de hittills vanliga, uti flera hänseenden numera blifvit ådagalagd, Departements-chefen med afseende å vigten och nödvändigheten, att Svenska artilleriet icke förblefve i saknad af ett skjutvapen, sorn inom främmande arméer börjat införas, fästat Kongl. ]YIaj:ts uppmärksamhet på angelägenheten af sådana skjutvapens anskaffande för fält-artilleriet, i hvilket hänseende, ehuru General-fälttygmästaren föreslagit inrättande af fem sådana batterier, Departements-chefen dock ansett, att anskaffningen till en början kunde inskränkas till behofvet för tre batterier. Beträffande kostnaden för hvarje batteri, hade densamma väl icke kunnat bestämdt uppgifvas, enär konstruktionen af den nya materielen ännu icke vore slutligen uppgjord och följaktligen icke heller något kostnadsförslag å denna kunnat upprättas, — men en summa af 24,000 11:dr hade antagits blifva för batteriet erforderlig; — och har Kongl. Maj:t, i anledning häraf, föreslagit Rikets Ständer att, tili anskaffning af refflade kanoner, med dertill afpassade lavetter och öfriga fordon för 3 fält-batterier, anvisa ett extra anslag af 72,000 R:dr, att under åren 1801, 1862 och 1863 med en tredjedel årligen utgå.
Såsom Utsk:s ledamot anser jag mig böra svara några ord på de anmärkn:r, som af en annan Utsk:s ledamot, Hr Nordenanckar, blifvit gjorda i afseende på det sätt, på hvilket BancoUtsk:s majoritet uppställt sitt betänk, och de uppgifter, som Utsk. deruti meddelat, ilan har sagt, att BancoUtsk. på samma gång hade bort uppgifva hvilka summor af de disponerade millionerna icke hafva utgått i rörelsen. Han har dervid nämnt, att 2,7 10,000 r:dr blifvit anvisade på Ilandelsoch Näringsdisconten, men att dessa medel icke utgått, utan att ett öfverskott derå finnes. Det är sannt, att det finnes ett öfverskott; men ett öfverskott har alltid funnits på denna fond, ty det är så med de fonder, som hafva blifvit till särskildta ändamål anordnade i banken, att, på det de vid alla tillfällen skola kunna tillfredsställa de än större än mindre låneanspråken, derå naturligtvis alltid mäste finnas öfverskott. Jag medger att detta öfverskott nu varit temmeligen betydligt och kanske större än vanligt, men icke var det så betydligt, att man å detta öfverskott kunde beräkna den halfva millions minskning i sedelstocken som Hr Nordenanckar här antyder. De 200,000 rtdr deremot, som voro anvisade till publika pappersbelåningen, deni medger jag man kunde anse såsom anvisade utan att på något sätt komma ut i rörelsen igen, och följaktligen blott formel t anvisade. Hvad vidare angår de 4°°>000 rtdr, som blifvit anvisade till creditiv för hypotheksföreningar, så är visserligen sannt, att blott en ganska liten del af dessa penningar voro utgångna i rörelsen, men BancoUtskts majoritet kunde omöjligen uppgifva dessa medel såsom varande odisponerade, emedan, enl. den lagstiftning, som af föreg:de Ständer uppgjordes, bestämda summor borde anvisas till beviljade nya creditiv, — hvarmed förstås sådana, som blott vid tillfälliga behof begagnas, — och att af den inflytande bancovinsten i mån af behofvet det härtill nödiga beloppet borde anordnas.
Som det, efter olika utmyntningsgrander i sednare tider präglade koppar-* myntet icke jemnt motsvarar delarne af den nu föreslagne mynt-enheten, hvadan till en början och innan berörde, i allmänna rörelsen nu kringspridda, kopparskiljemynt hunnit af Banken emot nytt mynt invexlas, en mindre förlust vid liqvider man och man emellan uppkommer, har Utskottet, som ansett, att det nuvarande kopparmyntet bör bibehållas vid det värde, sorn detsamma nu eger, deremot, till förebyggande af förluster för enskilde , i följd af den sålunda vidtagne förändringen, trott sig böra tillstyrka, att Banken må emot nytt kopparmynt, al pari. invexla det mynt af nuvarande prägel, som i berörde afseende till Banken inlemnas; dock ej i mindre belopp, än motsvarande En Riksdaler. I sammanhang härmed hemställer Utskottet, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af Nådig Kungörelse, att Kronans och öfriga Publika Verks räkenskaper komma att, så fort sig göra låter, föras efter den myntenhet, som nu af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer antages, äfvensom att Rikets Ständer besluta, att Bankens och Riksgälds-Contorets Banco-Utskottets Betänkande, N:o 15. 11 räkenskaper skola, från och med den tid, som för Kronans och öfrige publika Verks räkenskaper varder af Kongl. Maj:t i Nåder bestämd, töras efter enahanda räknesätt. Utskottet förbehåller sig slutligen, dels att, efter sammanträde med Lagutskottet, få hos Rikets Ständer föreslå den förändring, sorn i Lagen angående Myntbestämningen af den 1 Mars 1830 kan blifva erforderlig genom antagandet af nu ifrågavarande nya mynt-system, och dels att till Rikets Ständer få inkomma med förslag till de förändringar i sedelmyntet, som kunna anses af nöden. Stockholm den 19 September 1844. Reservationer.
Det var rimligtvis just detta rum som tilllika med parken fick mottaga de många främlingarna, af hvilka dock icke alla fingo nöjet att se värden. Man erinrar sig Guiberts dråpliga epigram, i hvilket han efter att i åtta dagar åtnjutit gästfrihet på Fernex, utan att ha sett en skymt af Voltaire sjelf, säger, att denne liknar Kristus i nattvarden: »on le mange, on le boit et l’on ne le voit point». På väggarna hänga några taflor i faunoch herdeidyllernas stil. Vid ena fönstret står ett litet schackbord, hvilket är så prickadt af bläckfläckar, att man misstänker att det oftare är Genèves prester och »kristna filosofer» som der fått sin surprismatt än schackspelande vänner. Det som dock först och sist ådrager sig uppmärksamheten och liksom låter hela det öfriga rummet bli intresselöst är en urna på en sockel af måladt kakel. Den står midt på högra långväggen och bildar en pendant till kakelugnen på den andra. Denna urna innesluter den erkändt store tänkarens icke alltid erkändt stora hjerta. Då man frågar betjenten om det verkligen fins något kvar af hjertat, svarar han med en axelryckning, att det ligger något i urnan som liknar ett torkadt äpple. Det andra rummet till venster innanför det första är betydligt mindre, men ger, ehuru ännu enklare, genom sina hvita färger mer intryck af fransk smak. Äfven här upptages dock den ena väggen af en kakelugn, som är smakfullt målad. Detta rum var Voltaires sängkammare. Af sparlakanen, som en gång omgifvit den hvita sängen, återstå nu endast några hängande trasor. Rummet är öfverfyldt med målningar, teckningar och kopparstick, som på ett eller annat sätt stå i beröring med filosofens lif. Ett utmärkt oljefärgsporträtt visar honom som ung, nästan fulare än som gubbe, men med dragen sprittande af lif och ögonen fulla af gnistrande kvickhet. I detta rum har Voltaire arbetat kanske nästan lika mycket som i sitt nu för främlingen icke tillgängliga bibliotek, ty han dikterade ofta om natten för sin skrifvare samt författade under vintern icke sällan liggande i sin säng.
I Norrland bände sig för en tid sedan, att en person kom till ortens högste embetsman, och under ett vänskapligt samtal, hvarvid han nämnde, att han var att betrakta såsom »läsarnes» Biskop, frågade han, om det ej vore möjligt att de kunde få en katholsk prest, så att de, i enlighet med katholska läran, kunde få en absolut syndaförlåtelse, ty, såsom bekant är, meddelar vår handbok endast en vilkorlig syndaförlåtelse vid Nattvardens begående. Den höge embetsmanneu gjorde honom, sin pligt likmätigt, upmärksam på, att sådant var fullkomligt stridande mot lagar och författningar, och slutligen lyckades han att förmå honom för den gången afstå från siu önskan. Hr Carlheim Gyllenskjöld: Jag är Gr. Sparre mycket tacksam för den välvilja, hvarmed han omfattat min motion; men jag beklagar, att de prester, med hvilka han derom samtalat, synas hafva varit den så mycket mera obenägna. De hafva visserligen haft rätt deri, att presten vid ett enskildt skriftermål kan välja de ordalag han finnér vara lämpligast, samt såmedelst undgå att begagna något formulär; men utan Biskopens tillåtelse kan en prest svårligen begagna den gamla handboken, äfven om någon skriftande skulle sådant önska, ty författningarna förbjuda det uttryckligen. Omständigheterna kunna väl föranlåta en om sina församlingsboer örn prestman att, i trots af detta förbud, begagna den gamla handboken, och det har på det sättet lyckats en prest att i Kyrkans sköte återföra en redan bildad församling af separatister. Men då ett sådant förfarande står i strid med nu gällande stadganden, har afsigten med min motion just varit, att få dessa stadganden ändrade till öfverensstämmelse med hvad både Hr Gr. och de af honom åberopade Hrr prestman ju, lika med mig, anse vara rätt och billigt. Detta kan låta sig göra, både på det sätt jag föreslog vid förra Biksdagen, genom förordning, utfärdad och besluten endast af Konungen, och så, som min motion vid innev:de Kiksdag föreslår, genom lag, -stiftad af Konung och Ständer gemensamt.
Kommers-kollegium vitsordade det, åtminstone numera, temligen allmänt kända förhållandet, att bergsskolans i Falun varande åldriga byggnader icke vidare vore hvarken för undervisningen lämpliga och tillräckliga eller såsom bostäder för lärarne passande, och ansåge Kollegium att, om bergseleverues undervisning fortfarande skulle ske i Falun, det vore nödigt att nya hus derför snart uppfördes och sådant på ny plats, dels emedan den nuvarande dertill vore mindre tjenlig, sedan jernväg blifvit anlagd nära derintill, dels på det undervisningen under byggnadstiden icke måtte hindras eller behöfva afbrytas. Enligt det förslag, som i nämnda hänseende blifvit af bergsskolans föreståndare år 1862 upprättadt, skulle sjelfva läroverksbyggnaden uppföras af tegel, men öfriga byggnader af trä, med utrymme i laboratorium, och ritsal för 22 elever, och var kostnaden för samtliga byggnaderna beräknad till 200,000 R:dr, under förutsättning att för trähusen gamla materialior till någon del komme att begagnas, men är Ö o O O 1 numera upptagen till 205,300 R:dr, med antagande att endast nya materialier blifva använda. Ett särskildt kostnadsförslag för den händelse att äfven läroverkshuset skulle uppföras af trä, har föreståndaren bifogat sitt sednast afgifna utlåtande, enligt hvilket byggnadskostnaden skulle uppgå till endast 133,000 R:dr. Professoren Bagge hade för sin del framställt fyra särskilda förslag till nya byggnader för bergsskolan, af hvilka förslag två afsåge ett större och två ett mindre utrymme; och såväl de två förra som de sednare skiljde sig från hvarandra deruti, att hufvudbyggnaden enligt det ena skulle uppföras af tegel och enligt det S tafs-Utskottets Utlåtande N:o 60. 59 andra af trä, dervid kostnaden beräknats, i förra fallet, efter den större planen till 244,000 R:dr och efter den mindre till 208,650 R:dr samt, i sednare fallet, efter större planen till 172,980 R:dr och efter den mindre till 148,740 R:dr.
Då befanns, som jag vill minnas, att mera än som var utbetaldt till brandskador, var betaldt till aflöning åt Verkets Embetsman bär i Stockholm. Detta skulle naturligtvis vålla i orterne, att man insåg olägenheterne af sådane concentrerade anstalter; att man sökte undandraga sig dem, och ville undvika desse kostnader, hvarigenom penningar allt mera drogos från orterne till Hufvudstaden. I Skåne, hvarest husen, mestadelen af korsvirke, äro mindre utsatte för eld, väcktes först uppmärksamheten derpå. I Götheborg, der redan ett Brandförsäkringsbolag fanns, som var inskränkt till ungefär 54 hus, och som ej ville intaga flere delegare, började man påtänka, att inrätta ett nytt. Båda vände sig till BancoFullmägtige med begäran, att deras Brandförsäkringsbref skulle godkännas till lika säkerhet, som det Allmänna BrandförsäkringsVerkets. Det hängde på ganska litet, att denna rättighet genast blifvit dem v 176 Den a5 Maji. tillerkänd. Jag vågade strida för den sats, att man snarare borde befordra Landsorternes bemödanden, än hindra dem. Jag utgick från den grundsats, att det icke var skäl, för att bibehålla Ombudsrnannaoch Embelsmanna-intresset i Hufvudstaden, att sätta Landsorterne i beroende, och bestrida dem, att ingå enskilta föreningar. Jag är äfven nu af samma öfvertygelse, och ber att få ådagalägga, att de skäl, som blifvit anförde emot saken, äro de mest obetydliga, och söka visa, att det ligger hufvudsakligen i sträfvandet att concentrera allt här i Hufvudstaden, ett sträfvande, som iså många afseenden framlyser. Det anmärkes, att Skånska Bolaget ej ansvarar för eldskada, uppkommen genom fiendens härjande, eller explosion af publika krutförråd. Det är sanning, att detta finnes i reglorne. Men vigten af denna anmärkning förfaller, då man tänker sig, att lika litet som det allmänna kan ansvara, om fienden härjar Landet, lika litet kan Skånska försäkringsbolaget ansvara för dylika skador. Den dråpliga Assurancelnrättningen här sprängdes af några eldsvådor, midt i fridens lugn.
Den förste talaren har yttrat den mening, att om ifrågav:de skatt eftergifven det icke bör ske utan lösen. Jag skulle tilläfäfventyrs vara böjd att ansluta mig till denna mening, om blott verkställigheten af ett sådant vilkor vore möjlig. Men det kan icke blifva förhållandet. Anda till för några år sedan var det lag, att qvarnräntan skulle utgå oafkortad, ehvad qvarnverket existerade eller icke. Denna, jag vill nästan säga drakoniska, lag upphäfdes omsider genom K. Reskriptet af d. 9 September 1S>57, som stadgar, »att afskrifning af grundränta å mjöloch sågqvarn må, när egaren lagligen styrker att verket blifvit nedlagdt och u tr ifve t, al K. M:s Refh:de i länet beviljas genom utslag, som bör Kammar-Colkii pröfning underställas.» Om nu nya qvarnar skulle få anläggas utan skattläggning, men lösen fordras för de förut befintliga qvarnarnas skatt, så skulle väl den gifna följden deraf blifva, att uuv:de qvarnegare på grund 492 Den 28 Febrnaii f. m. af 1857 års Reskript nedlade sina verk, och, sedan de behörigen styrkt att qvarninrättningen blifvit gjord obrukbar och räntan i jordeboken afskrifvits, skulle de väl vara lika berättigade som nya qvarnegare att förnya aidäggningen, äfven om det vore i redan befintliga qvarnhus. Stadgandet om lösen blefve sålunda ett villkor på papperet, icke i verkligheten. Jag röstar, på grund af det anförda, för bifall till StatsUtsk:ts förslag. Efter detta anförande anmältes och inbeledsagades på vanligt sätt Hr Stats-Rådet och Chefen för K. Cilvil-I)epart:t Henrik Gerhard Lagerstråle, hvilken å K. M:s höga vägnar öfverlemnade tolf Nåd. Propos:r till R. St:r. Sedan Hr Stats-Rådet blifvit utbeledsagad, uppropades och yttrade Frih. Gripenstedt, Joh. Aug.:
Vågafgifterna vid Strömsholms våg delas till hälften emellan städerne Westerås och Köping, År 1855 funnos i Westerås stad 45 burskapsägande handlande med 36 mantalsskrifne handelsbetjenter, och voro bland dessa handlande 5 faktorer och 15 minuthandlande med öppna salu bodar. Tvänne klädesfabrikanter från Norrköping hafva härstädes försäljningsbodar för sina tillverkningar. I staden linnas följande fabriker: 1:o en tobaksfabrik, hvarest under år 1855 tillverkades: 200,550 ® Snus, till ett värde af . 16,712: 24. — 24,955 ® Rulltobak » » 3,119: 18. — 27,201 ® Kardustobak » » 5,008: 28. — 11,433 ® Cigarrer » » 7,732: 32. — Banko R:dr 32,573: 6. — och sysselsättas vid denna fabrik 50 arbetare, deraf 24 barn. 2:0 2:ne läderfabriker, med ett sammanlagdt tillverkningsvärde af 13,685 R:dr samt 8 arbetare. 3:0 Fyra färgerier, med en afkastning af 4,700 R:dr. 4:o Två gelbgjuterier, med ett tillverkningsvärde af 8,300 R:dr, deribland otvannämnde metallfabrik med ett tillverkningsvärde af 7,500 R:dr Ranko och 11 arbetare. 5:o Två spegelfabriker, med en tillverkning af 5,000 R:drs värde. 6:o Fyra urfabriker, hvilkas tillverkning sammanlagdt anses uppgå till 1,227 R:dr. Burskapsägande handtverkare äro i staden 78 med 82 gesäller och 83 lärlingar. Några handtverkerier drifvas med framgång i följd af deras idkares omtanka och företagsamhet.
Han talat dessa ord till alla sina lärjungar, sd väl till dem som den gången voro nämde, och åto och drucko af brödet och vinet, som också till alla dem som sednare i tiden skidle komma till att äta och dricka deraf. Häraf följer dä, att den fullmakt, som här gifves, år gifven till dem alla; och häremot hafva de andra ingenting annat att sätta eller anföra, ån fäderna, kyrkomötena, och det gamla bruket, samt deras aldra yppersta tros-artikel, hvilken lyder sålunda: vi hafva de flesta på vår sida, och vi bruka sä, derföre måste det vara sannt och säkert. Ytterligare kunna vi såsom vittne framföra S:t Paulus, som säger: »jag häfver undfått af Herran, det jag ock eder gifvit häfver.» Paulus talar äfven hår till alla Corinthierna, och ställer dem alla lika, d. v. s. viger deni lill prester, med fullmakt att välsigna Sakramentet.» Och slutligen på sidan 54: »Vi std deremot fast på, att hår intet annat Guds ord gfves, ån det som alla kristna åro förpligtade att förkunna; att här icke gifves något annat dop, ån det som alla kristna kunna meddela; att det icke gifves någon annan åminnelse-måltid vid Herrans bord, ån den som hvar och en kristen efter Herrans egen instiftelse kan begå; att hår icke gifves några andra slags synder, än dem som hvar och en kristen har rätt att lösa och binda.»
Majits Befalfningshafvande såsom vederhäftig anses, anskaffa och inom 3 månader från derom genom Kongl. Majits Befallningshafvande erhållet föreläggande, hos länsstyrelsen aflemna ny laga borgen för den då återstående arrendetiden; och 2io) att till den laga syn, som efler ett års förlopp bör å lämplig årstid förrättas, arrendatorn skall, på egen bekostnad, hafva i fullt laga skick återförsatt alla till kungsfisket och qvarnen hörande byggnader, gående verk, dammar och öfriga inrättningar, samt seder - Slals-Utskottets Utlåtande, N:o 63. ä ttiefa alltsammans under den förlängda arrendetiden vidmakthålla, när så erfordras, ombygga och vid aflrädandet i fullgodt stand fran sig lemna, ulan anspråk på någon ersättning, äfven örn dessa verk och inrättningar under tiden skulle genom isdref eller vattnets åverkan hafva lii'il större eller mindre skada. Af handlingarne har Utskottet inhemtat, att vederbörande embetsmyndigheter ansett det för ifrågavarande lägenheter nu utgående arrende, 80 tunnor spanmfil, hälften råg och hälften korn, vara, med hänsigt till de stora omkostnader, fiskeverkets underhållande i lagligt skick erfordrar, till och med nog högt, i förhållande till den afkomst, som deraf kunde påräknas, helst erfarenheten visat, det aila fiskeverksbyggnaderne hvart 6:te eller 7:de år mäst ombyggas; att så vä) Kongl.