Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan jämföra, hur man tänker den ena dagen och den andra, den ena stunden och den andra, och man skall finna, hur underligt det växlar i den sjukligt upprörda tankevärlden. Otaliga människor ha ganska olika världsåskådning fore och efter maten, om morgnar ocli aftnar. Jag tror, att den vanligen är ljusare på kvällarne. Detsamma gäller i stort: åskådningen i ett land tar icke obetydligt intryck af, om t. ex. den teologiska fakulteten har nervös magkatarr — förutsatt, att teologerna ha något större inflytande i ett land.5 18 NÅGRA TANKAR OM NERYLIFVET OCH DET SEDLIGA. » Nu resonnerar du », skall en materialist säga, ' » alldeles som vi. Det är just hvad vi betona, att tankelifvet är en utströmning af det fysiska, och att vi äro absolut beroende af det fysiska, af våra nerver o. s. v. » — Jag medger verkligen, att man lätt blir naturalist, ja, materialist, då man är sjuk. Att med sin tanke reda sig mot naturalismen, när denna så där i allmänhet talar om alltings absoluta, mekaniska lagbundenhet i universum — det går väl för sig. Men värre är att häfda en åskådning om personlifvets själfständighet och frihet, när man känner » naturlagens » diaboliska herravälde öfver sin egen varelses allra innersta, då mot ens vilja de spirande själfmordstankarna komma upp i själen, då man ofrivilligt drifves att reflektera på vansinnets möjlighet och vet, att själen af fysiska grunder kan sjunka ned i dess natt. Men det är ej ändå skäl, att materialisten jublar, om han annars finner det jag sagt värdt att jubla öfver. Jag blef ändå icke materialist. Och just det faktum, att naturalismen hos mig alltid korresponderat med sjuklighet och varit en ständigt återkommande » Begleiterscheinung » till organismens försämring, och att tvärtom hälsa och » tro » korresponderat med hvarandra, har för mig varit högst betydelsefullt, då det gällt att värdera naturalismen. Jag tror, att erfarenheten visar och skall visa, att om tron på Gud, på viljans frihet o. d.
Oktober om hvad i riket och dess styrelse efter sednaste riksdag sig tilldragit, meddelat Rikets Ständer, har egendomen blifvit, först af Stockholms stad inköpt för 200,000 R:dr Riksmynt, och derefter, med undantag af nödigt utrymme för strandgatan, försåld till Kronan för ofvanberörda anslagsbelopp af 140,000 R:dr. Staden, som tillträdde egendomen den 1 April 1859, har i köpekontrakt, upprättadt den 19 i samma månad med Öfver-intendents-ernbetet å Kronans vägnar, förbundit sig att verkställa samt derefter äfven utföra den af Rikets Ständer åsyftade afrödjning och planering af tomten norr om hufvudbyggnaden, men deremot förbehållit sig, såsom ersättning för sin uppoffring att under femton år obehindradt disponera denna byggnad, med dertill hörande, inrid södra tomtlinien befintliga, smärre uthus, och uppbära deraf fallande hyresinkomster, mot skyldighet att iståndsätta och under sin dispositionstid vidmagthålia hufvudbyggnaden och ut - 14 Kongl. Majus Nåd. Proposition A'-o 10 2. husen, äfvensom att under dispositionstiden gälda alla på fastigheten belöpande onera. Efter dessa bestämmelser innehåller kontraktet i 5:te punkten : sora Kongl. Maj t skulle pröfva lämpligt, att Kronan före de här ofvan omförmälda femton årens förlopp öfvertager dispositions-rätten till ifrågavarande byggnader, är sådant Kronan förbehållet, emot erläggande till stadens kassa för den återstående tiden af så stor del utaf den till Fem Tusen Femhundra R:dr Riksmynt årligen beräknade hyresinkomsten, som kan anses utgöra behållning af densamma, sedan onera och underhållskostnader blifvit afdragna.-; Den fastighet, till hvilken Kronan sålunda förvärfva! sig en numera lagstånden egande-rätt och, under anförda förbehåll, jemväl dispositions-rätt, eger framför det nuvarande Riks-arkivet fördelarne att hvila på fast grund och vara fristående från alla andra byggnader.
Jag liar tyckt mig i allmänhet finna en nog stor benå - Ridd. o. dd, Fröt. I. B. a8. 45i Den 12 Februarii. genhet att placera iinga mån som följt Riksdagsmännen från Landsorterna. Från Riksdag till Riksdag har jag tyckt mig finna att anspråken vuxit. Jag gjorde vid sista Riksdag en calcul öfver hvad SkrifvareStaten graverar Riksdagskostnaderne. Den instämmer med Herr von Hartmansdorff*. Vid 1812 års Riksdag begärte OeconomieUtskottet ingen tillökning i betjening, Secreteraren och Canzlisteme sjelfve hade undanbedt sig det. För deras ådagalade flit erhöllo de en gratification. Vid sista Riksdag gjordes i Bevillning-Utskottet motion om fördubblad betjening, innan ännu det fanns arbete nog att sysselsätta den ordinarie betjeningen. Jag ansåg mig böra refusera proposition derå. Till bestridande af det arbete som vissa tider påkommer, kunna renskrifvare antagas, och jag anser det vara lämpligare, att en viss summa till renoch afskrifning anslås, än att man ökar Canzlisternas antal. Hans Excellence Herr Grefve Fleming, Claes: Jag bär mycken agtning för Herr Hart mansdorff? mening, men jag kan icke dela den. Äfven jag har ägt befattning med Riksdagsmannagöromål; ett förhållande som jag ej utan rörelse kan påminna mig inom detta Stånd. Jag trodde mig då finna, att genom den betjening Utskotten antogo, lemnades tillfälle åt ett större antal unga personer att förvärfva de kun. skaper och den erfarenhet som i framtiden kunde blifva nyttig för Staten. De kunde af sina arfvoden göra besparingar, dels till understöd för fattiga föräldrar, dels till erhållande Den 12 Febr ilar ii. 435 af ytterligare kunskaper, och jag påminner mig flere som då redan visade den vackra fallenhet, hvarpå de sedermera lemnat prof uti Statens tjenst. Jag tror att Utskottet år bäst i tillfälle att bestämma numerairen af dess betjening; och Statens vinst af dessa besparingar, sjmes mig ej vara betydlig. Ålven jag anser att hushållning erfordras, men att den bör sökas i större afseenden.
M. med en sådan skrifvelse, som nu är i fråga, rör:de en förbättrad religionsoch sedlighets-vård för de vid allmänna arbeten anställde personer, densamma innebure en förebråelse mot dem, hvilka det tillhör att utöfva en sådan vård, d. v. s. mot arbetsbefäl, sockennämnder, presterskap, Konungens Befalln:sh., och i sista hand Regeringen. För min del anser jag en sådan förebråelse icke böra af R. St. göras, så vida icke allvarsamma skäl eller fullständiga bevis förefinnas, att förebråelsen är förtjent, eller R. St. gjort sig förvissade om att den föreslagna åtgärden är behöflig eller ledande till det mål, som dermed åsyftas. Utsk. har, etter min åsigt, icke framlagt någon bevisning hvarken för det ena eller andra. Utsk. yttrar väl att det blifvit öfvertygadt om behofvet af att verksamma åtgärder ofördröjligen vidtagas, på det icke af ifragavar:de arbetspersonal måtte bildas en lös befolkning, men jag kan derföre icke finna att Utsk. framlagt några facta, som ådagalägga behofvet af nyssnämnde åtgärder. Om man genomläser de i detta ämne väckta motioner, på grund af hvilka Utsk. fattat sin öfvertygelse, linner man att den högvördige ledamoten af PresteSt. visserligen i mycket starka färger utmålat det förhållande, som eger rum med de arbetare, hvilka vid allmänna arbeten äro anställde, men om man är närmare invigd i dessa förhållanden, måste man ovillkorligen finna att hans målning är mycket öfverdrifven. Förmodligen har han hemtat sin erfarenhet från Strömsholms kanal, der kronoarbetskår finnes och hvarifrån jag har mig bekant att, i anseende till arbetets långvarighet, det annars ovanliga förhållandet inträdt att arbetarne samlat kring sig sina familjer, hvilka möjligen icke erhålla all den religiösa och sedliga vård, som med samhällets fordringar kan stå tillsammans, men jag vet tillika, att Direkt, för Strömsholms kanal-bolag ingått öfverenskommelse med Presterskapet i orten för att derigenom bereda nämnde arbetare en sådan vård.
Regeringsfotmeh "att med commandamal får, fiås få dane, forn Konungen i egen/kap af högjla Befälhafvare Öfver Kngsimgten tili lands och fföfr omedelbarligen brfårjer" och enär deri föreskrifves, att Konungens magt i Commandomål, icke utöfvas såsom Konung, utan såsom Arméens högsta Befälhafvare, eller Generalissimus, ligger deri tott tydlig definition, art denna magt icke af Grundlagen är utsträckt Utöfver gränsoräe af troUppers öfning, rörelser och discipline, som på en hög militaireperson kunna ankomma, men i hvilken befattning icke kan ingå åtgärder och beslut, sorn rora rättsfrågor. Och samma höga person i egenskap ef Konung, äger att i StatsRådet vidtags j hvaremot jag torde kunna styrka att genom det negativ va förelaget söm är frametäldt^ kunna rättsfrågor inneslutas, som jemnlikt grundförfatthingarne tillhöra ett helt annat behandlingssätt.
— Yill man, med bibehållande af Utsk:ts hufvudgrunder, söka åstadkomma en lindring för de mindre bemedlade bland de skattskyldige, tror jag det vara mera praktiskt att följa den princip, Hr Schwartz i sin reservation antagit, att nemligen, när alla de utaf kapital och arbete uppkomna års-inkomster, sammanräknade, icke öfverstiga ett visst belopp, hvilket Hr Schwartz föreslagit till 1,200 r:dr, skola 400 r:dr derutaf vara från bevillning fria. Derigenom skulle taxevingsmännens, redan förut så betungande, arbete i väsendtlig mån förminskas, på samma VI B. 9 130 Den 15 Maj. gång, som man skulle kunna försäkra sig om ett noggrannare utförande af ett på taxering af inkomst grundadt bcskattningssystem. Huruvida gränsen, då fråga om lindring skulle upphöra, bör bestämmas vid ett inkomstbelopp af 1200 r:dr, eller af 1,000 r:dr, såsom Hrr Komiterade föreslagit, eller af 1,500 r:dr, på sätt Hr Lindeström m. fl. påyrkat, — är, så vidt jag kan finna, en smaksak och lärer svårligen kunna anses af några egentliga rättsgrunder beroende. Härvid skulle jag tro, att det enda motiv, som man egentligen har att fästa afseende på, är hvad man anser Staten utan alltför stora uppoffringar kunna i detta hänseende medgifva, och det bör naturligtvis Utsk:t vara närmare i tillfälle att bedöma än en enskild ståndsledamot. Jag anhåller derföre, att punkten måtte blifva till Htsk:t återremitterad. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Den siste värde talaren, Gr. Mörner, har klandrande fäst sig vid TJtskrts förslag att fastställa en viss summa, hvilken under alla förhållanden skulle blifva skattfri. Den värde talaren har förgätit, att samma förhållande existerar under nuvarande förhållande.
Hon var qvinna, och dessa hafva icke alltid samma förmåga att tänka djupt och redigt som mannen, men fortare tänka de, det är otvifvelaktigt, och om eftertanka är mannens attribut, så är förtankan säkert qvinnans. »O!» sade Märtha, med öfver hufvudet höjda händer, när Adrian slutat att tala. »O kära Adrian! tala icke om lyckan af denna upptäckt! Lifvet eller förståndet sätter hon till på detta. Tro mig, jag känner bäst hur hon höll af er.» På denna hårda förutsägelse trodde visst icke Adrian, utan han sade blott: »Så du kan taga till!» och hjelpte Märtha att flytta in Elfrida i sin sängkammare, icke ens märkande allt det festlika i förmaket, som han passerade, så förbryllad var han af aftonens alla händelser. Dessa blommor, dessa kransar, dessa trenne så kära och så länge gömda gåfvor, de voro nu egnade den djupaste af all förnedring, de syntes ej, de märktes ej, ingen tänkte på dem, ingen gaf ringaste akt på dem, och de voro dock icke gömda, utan stodo der som multnade trädkors på glömda grafvar. När Elfrida kommit i sin säng, ryckte hon till sig Adrians hand och höll den fast med denna qvinnans jättekraft, som har sin källa ur hvilken den forsar, i botten af hjertat. »Nej, nej,» ropade den krossade, »jag släpper dig icke! Du är min! min son, mitt barn, mitt kött, mitt blod, mina inelfvor! Jag känner det, jag ville svärja derpå, stod jag än ansigte mot ansigte framför Gud Fader i himmelen. Sonen, Anden, och englarne alla. Men menniskorne, de ljuga! De vilja stjäla och röfva dig från mig, arma, som icke hade mera. Den rike vill taga den fattiges enda lam, icke nöjd med hela sin egen hjord. Och jag! jag skulle blifva så fattig, fattigare än alla dem som jorden ännu sett födas.
Betydlige byggnader och reparationer, hafva, för Flottornes behof, blifvit uppförde och verkställde, både i Stockholm, Götheborg och Carlscrona; och med afseende på angelägenheten, att Kronans till försvarsverket hörande hus ock byggnader icke, genom vanvårdnad och underlåten tillsyn, måtte förfaras, har Kongl. Majit, genom ett särskildt utfärdadt Reglemente, i Nåder föreskrifvit, hvad för en behörig vård af sådana Kronans hus iakttagas bör. Kongl. Majit har låtit utfärda Instruction för jemnkningen af Båtsmans-indelningen i Blekinge, hvilken förrättning är företagen. Äfvenledes har Kongl. Majit anbefallt en jemukning af Råtsmans-roteringen i Halland, och då Kongl. Majit funnit någon slutlig reglering af Konungens Nåd. Berättelse'. 45 Knekthållet i Jemtland icke kunna tillvägabringas, innan afvittringen derstädes blifvit verkställd, har Kongl. Majit intill dess beviljat en minskning uti styrkan af Provinsens FältjägareRegemente. Utom de upphandlingar af kläden \ sorn för Arméens behof blifvit gjorde af Fabriksidkare, har Kongl. Majit för samma behof låtit inköpa ylleväfnader, förfärdigade af allmogen uti Sunnerbo Härad af Kronobergs Rän; äfvensom Kongl. Majit tillåtit Allmogen i Jemtland, då missväxt, ar 1821 drabbade denna Landsort, att afbetala en del af dess för erhållen undsättnings-spannemål ådragna skulder genom leveranser af ylleväfnader för Arméen och Flottorna. I vissa Provinser hafva Sfven, genom Beklädnads-Directionernes försorg, Vadmal blifvit använd till soldat-munderingarne. Den angelägna Saltpeter-handteringen har blifvit, med all sorgfällighet vårdad, hvadan den ock vunnit en med locala förhållanden öfverensstämmande utveckling; hvarom Rikets Ständer skola erhålla närmare underrättelse genom den af Commiterade för Sälpeter-ärenderna afgif ne Berättelse, som kommer att till Rikels Ständer öfverlemnas. Då kännedomen om
Om r482 Den 24 November - Om ändamälet med denne Z är, att updrags Instioo-Ombudsmannen granskning as Fangförlek» niugar»^ hwilken befattning, enligt instruktion, tillkommer Justikikv Eancelleren, sä torde denna Jusiitiso^Ombttdsmaunens åtgärd desto heldre wara öfwerflödig, som berörde Förtekningar undergå »wenne Revisioner, och torde det jamwäl wara obilligt slagga »vederbörande Embetsman Fängförtekningars insändande till Justitiso-Cancelscren, dä de redan äro skyldige att aflämna twenne sädane, samt Jnstitiso-Ombudsmannen desiutom, enligt 8§ af den förestagne instrnclionen, äger till alla Fangförrckninaar fri tillgäng, enar han Uti Hos-Rättexne eller nli Justitire-Lancellerens Expedition sig anmäler. Skulle äter assigten wara, att Jnfrittas-Ombudsmannen bör skaffa sig kännedom om FängarncS tvärd^ och skötsel Uti fängllserne, är sädovl wisierligen godt och ».ytligt, men torde hwarken behöfwa elier förtjena »»äaot särskildt stadgande uri JnstitiWOmbudemarnrenk; instruclion, hwadan hela denna § torde knniia utesiuras. Härefte'' "nlästes i anledning af Herr bagerbeims anmärkningar och äiskilligeö yllrade önskan 2. 3. och 9. §. §. Herr kotblied.
Samma lag anbefaller presterskapet att, så snart en brottsling förefans, den der skulle dömas och straffas efter verldslig lag, i första rummet tillse det hjertats förbättring skulle gå hand i hand med den onda gerningens 14 Den 22 December e. m. bestraffande, så alt brottslingen cj allenast genom straffet försonade den menskliga rättvisan, utan äfven, genom allvarligt upsal alt bättra sitt lefverne, kunde vinna försoning med kristi samfund ocb återuptagas i dess sköte. Kvrkoplikten ansågs således af denna lag icke såsom ett straff, ulan såsom en försoning med Gud och menniskor. Att denna åsigt länge var gällande inhämta vi, bland annat, af en förklaring, som år 1776 af K. M. utfärdades i afseende å den, allmänna kyrkoplikten. En prestman bade nemi. gjort sig skyldig till någon förseelse af mindre svår beskaffenhet. Han dömdes af Consistorium att undergå offentlig kyrkoplikt, men ingick till R. M. med underd. böneskrift att af gunst och nåd varda förskonad från kyrkopliktens utstående, till stöd för hvilken anhållan åberopades, att han, så vida straffet ginge i fullbordan, derefter svårligen skulle kunna utöfva sitt embete. Till svar å denna ansökan resolverade K. M., att enär offentligt afbedjande af ett begånget felsteg ingalunda kunde betraktas såsom hinderligt för Sökanden att i utöfningen af hans presterliga kall förblifva, utan snarare borde af honom iakttagas såsom tjenande till föredöme för hela hans församling, att man i första rummet bör söka försoning med Gud och i det andra med menniskor, och fann således K. M. ej skäl att lill ansökningen lemna bifall. I sednare tider har, såsom jag med smärta måste erkänna, det ursprungliga begreppet af kyrkopligtens betydelse b. o. h. gått förloradt. Delta finna vi, på sätt Hr Tersmeden redan omnämndt, bekräftadt af en år 1830 utfärdad K. Resolution i anledn. af anförde besvär öfver ådömd kyrkoplikt, deruti förklaras, att kyrkoplikten bör anses såsom ett straff och ofta såsom den tyngsta delen af straffet.
Dock hade Fullmäktige, med afseende å några derom hos Fullmäktige gjorda framställningar, funnit sig, såsom tillägg till hvad härom hittills varit stadgadt, böra tillstyrka: dels att de myndigheter och bibliotheker, till hvilka protokollerna böra utdelas, jemväl måtte erhålla de till samma protokoller börande bihang, dels att så väl protokoller, som bihang, måtte tillhandahållas samtlige Kongl. Kollegierna, äfvensom Kongl. Majrts Refallningshafvande, dels att härvarande Teknologiska Institut måtte få sig tillerkändt ett exemplar af bihanget till protokollerna för innevarande samt kommande riksdagar, och dels att 22 Stats-Ulskottets Memorial, JU 236. Fullmäktige måtte förklaras berättigade att då med lämplig sjölägenhet tillfälle dertill sig erbjuder, låta besörja och af Riksgälds-kontorets medel bekosta försändningen till Landshöfdinge-residensstäderna af Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes exemplar utaf ifrågavarande handlingar. l:o.
Jag kan således icke finna silfverberäkning och cursjemförelse innefatta någon grund för löneförhöjning ända till dubblering, såsom det blifvit yrkadt. 1 afseende på en Ledamots yttrande on\ representations-kostnader och värdighetens fordringar, så vill jag minnas, att RiksRådet Falkengren bott i Hornskroken; och likväl tror jag, att mången åkande nu för tiden skulle önska sig, att med hans hufvud få gå under parapluie.. Herr LefrenJohan Pehrr I hufvud frågan förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff, hvars förslag instämmer med min reservation, som åtföljde Utskottets första Betänkande; men jag anhåller att få tillägga något, i anledning af åtskilliga här yttrade satser. Eli värd Talare, hvilken, såsom van räkenskapsman och gammal StatsUtskotts Ledamot, måste med lätthet kunna klart inse verkliga förhållandet med Statens. Den 23 September f. m. -»23 tillgångar, har yttrat, och jag förundrar mig öfver ett sådant påstående, att de tillökade utgifter Utskottet föreslagit stiga till 654,000 R:dr, då de i sjelfva verket utgöra omkring 280,000 R:dr mindre. Det är ej tänkbart, att Talaren af misstag förbisett, att den förstnämnde summan uppkommer endast genom öfverföringar och calculationsberäkningar. Om Talaren med sin uppgift åsyftat att meddela Ståndet upplysningar om sanna förhållanden, så har han deri icke lyckats, serdeles då uppgifterne tåla afprutning af minst f. I afseende på hvad samma Talare yttrat om Civila Embetsmannacorpsen, såsom oförtjent af löneförhöjning; så förundrar det mig, att man under Riksdagsmannens fria yttranderätt vill skydda sådana tillvitelser. Jag anser mig pligtig, att för min del yttra motsattsen. Hvad skatterna beträffar, vore det visserligen önskligt, att Riksstyrelsen, sådana förutan, kunde besörjas; men då sådant icke lärer kunna åstadkommas, lära vi ej kunna undandraga oss, att erlägga hvad som erfordras för Statens upprätthållande.
Att försäljandet af Kronans Skogar och Parker, samt öfverlemnandet till enskilda af Länsoch Härads-Allmänningar, måtte uppskjutas, intill dess en fullständig undersökning genom vederbörande Konungens Befallningshafvandes försorg, kan söder om Dahl-Elfven hinna verkställas, och dervid blifvit utredc vidden och beskaffenheten af den mark och Skog, Kronan eger att disponera äfvensom hvad rymd i och för enskildas tillhörigheter dessa Skogar skulle n f o lranga. 2:0 Att Hans Kongl. Majit i Nåder behagade nedsätta en Commité af Ledamöter , som med nit för saken förenade grundelig kännedom af ifrågavarande ämne, och hvilken skulle hafva sig uppdraget att emottaga alla de underrättelser, som de i föregående Moment tillstyrkte Local-undersökningar afse; äfvensom att, Ståts-Utskottets Betänkanden. 5oi i anledning af dem granska närvarande förhållande , och bedöma samt till Kongl. Maj:t uppgifva hvad verkan vår hittills förda Hushållning haft på Skogarnes bibehållande eller förstöring; och vidare, att efter gjorde beräkningar upplysa huru stor afkastning och behållning, kunde anses blifva af dem, då de behandlas efter den method, som i andra Länder bruklig är, jemnförelsevis med den som härstädes hittills varit använd. 5:o Att efter verkställigheten af förenämnde undersökningar, samt utan hieder af ännu livilande odlings ansökningar, Kongl. Maj:t skulle täckas låta på öppen Auction åt den mestbjudande till Skatte försälja alla sådane Krono-Skogar, vare sig Jagbackar eller Parker, Söder om Dal-Elfven, hvilka äro under 200 Tunnlands vidd, äfvensom att till delegarne öfverlemna alla sådane Länsoch Härads-Allmänningar , som icke öfverstiga nyssnämnde rymd, allt under de vilkor, som Hans Kongl. Maj:t i dessa fall funnit lämplige. 4:o Att lians Kongl. Maj:t i Nåder behagade anbefalla Vederbörande , att, så fort sig göra låter, inrätta, uppå alla 5o2 * Stats-Vt skottets Betänkariden.
Nu, och då man, å ena sidan, besinnar, huru lätt nitet för antagna meningar kan gå till öfverdrift, och huru lätt missnöje lill person förvandlar sig till missnöje i sak; ja, huru svårt det är menniskan, att alltid befria sig från sjelfva temperamentsanlagens inflytande i det publika lifvets verksamhet; så återhålles man visserligen ifrån, att döma till partisinne allt hvad sorn kan synas bära egenskapen deraf; men när man, å den andra, betraktar denna ondska emot Ministeren, icke i en sak, utan nästan i alla, der den kunnat inblanda sig; och det icke vid en Riksdag, utan i en hel följd af Riksdagar; samt i ständigt ökadt mått; när man dertill betraktar den mängd af anmärkningar, som, vid denna Riksdag, blifvit gjorda, och af hvilka några äro rent af ömkligheter, utmärkande en håg alt, sorn man säger, söka sak med Ministéren; och när man påminner sig det språk, som i vissa debatter här blifvit användt, stället föga värdigt; så torde man också sannerligen, och utan att inträda på anklagelsernas gebiet, kunna gå till den mening, att, om Deu 18 Julii e. m. oppositionen vid denna Riksdag, icke visat partisinnet, i sin elakaste bemärkelse, har lion dock röjt en bestämd föresats, att afleda Nationens förtroende från Ministéren, på sätt, som oppositionen i andra länder förfar, då hon vill framtvinga ett ombyte af Ministére. Det är sann t, att vådan af allt detta ännu icke är stor.