Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För en och annan förbrytare af bättre vilkor, hvilken, just på Lag-Utskottets Betänkande Jtä 55, 1 grund af den större upplysning bos honom bör förutsättas, är mindre förtjent af undseende, kan det visserligen blifva kärkommet att få åtnjuta dessa förmåner; men den fattige, från hem och anförvandter skiljde fången, hvad beqvämlighet skall han bereda sig? hvilka besök emottaga? hvad arbete eller sysselsättning förskaffa sig? Lagen innehåller icke ens en anvisning för styrelsen att söka bereda honom arbete, då deremot styrelserne vid fängelset i 2 § torde finna ett åliggande att åt den svårare förbrytaren, straff-arbetsfången, bereda arbete. Nu har likväl erfarenheten tillräckligt ådagalagt hvad som också af sig sjelf är uppenbart, att det enda sätt att öka eller minska intensiteten af ensamhets-fängelset är att åt fången gifva eller beröfva honom arbete. Följaktligen borde den gröfre förbrytaren, straff-arbetsfången, underkastas denna aggravation, men icke fängelse-fången, hvilket åter blir fallet, då, enligt 6 §, fängelsets styresman icke ens uppmanas alt försöka bereda tillgång på arbete. Jag har icke förbisett hvarken svårigheten för styresmännen alt skaffa arbete, eller den omständighet att i deras instruktion dem är ålagdt att söka bereda arbete åt fångarne. Men om, hvilket synes mig ovisst, de kunna anskaffa arbete åt straffarbets—fångarne, som otvifvelaktig! blifva till antalet flere, så kunna de säkerligen bereda arbete äfven åt de färre. Skall åter en lag utfärdas angående fängelsestraffets verkställighet, så bör en för ensamhets-fängelse så vigtig fråga, som den om arbetet, icke utelemnas och blifva föremål för instruktionen för styresmännen. Tilläfventyrs skola desse genom lagstadgandet anse sig befriade från förbindelsen att söka skaffa arbete åt fängelsefångarne. af Herr Friherre Wrede, Casimir, Herr Uppling och Riksdags-fullmäktigen Johan Johansson frän Orebro län, med förklarande att de instämma uti Herr Grefve Sparres reservation. af Riksdags-fullmäktige Eric Ersson från Gefleborgs Län och Johan Lekberg från Nerike.
Aniedn. lärer icke hafva saknats, dåK.M. äskat anslag. Der bör väl således begagnas ordet ”skäl” eller något dylikt, som kan befinnas tjenligare. — I afseende på Generalitetet torde ordalagen äfven böra rättas. R. St. lära väl icke kunna vidtaga åtgärder till rubbning af grundsatsen för armeens fördelning i inspectioner och generalbefäl. Det torde möjligen kunna sägas så bär: "R. St. anse, alt, om ar meens organisation uti inspectioner och generalbefäl skall motsvara sin bestämmelse, så väl i krig som under fredstid, det är af högsta vigt” etc. I afseende på cxersis-sqvadronerna kan den förut framställda åsigten väl icke åberopas, i händelse inledningen utgår såsom jag förut vördsamt yrkat. Således torde i I2te punkten R. Sits vägran kunna helt kor t och ulan den åberopade unledntn uttryckas. Det beslut R. St. fattat om passevolance-inrältningens uppförande pä riksstalen med 176,000 rtdr, torde jemväl böra omnämnas här bland de anslag, som höra till 3:dje hufvudiileln, emedan beslutet innefattar att anslaget skulle på 3:e titeln uppföras. De ri is Bee-e-niab e r e. m. Jag anhåller, på grund af de anmärkmr jag här linft iilian göra, att R o. Ad. matie återremittera detta förslag tili »säd. skrifvelse. Fi il) Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag anser mig hära Iillkäunaiiil va, att jag finner de nninärkn.T, som Hr voo Hartmansdorff framställt emot ndactionen af det förslag lii! inut. skrifvelse i lietta afseende, som Exped. Utsk. afgifvit, vara val grundade i alla punkter, i hvilka jag kunnat jemföra Hr von Hartmansdorlfs anmarknir med sjelfva skrifveisen. Då R.
Domstolen att undersöka, huruvida målets beskaffenhet medgaf den anklagades berat nio g och, då sådant ej kunnat tillförlitligen utrönas, utan vittnens afliörande, trott sig, med stöd af Lag, kunna dertill lenina bifall, saint att, efter vunnen upplysning, att målet ej var af urbota egenskap, Maxe, enligt Geislers förmenande, ej kunnat åläggas inställelse inför rälta, vid annat äfventyr, än det, hvilket uti Bergs-TingsP, ättens uppskofsutsläg af den 9 Junii 1827 finnes föreskrifvet; och af Herr Secreteraren Palm, att Maxe ej skulle kunna anses vara ohörd dömd, då lian haft del såväl a£ den ågångne stämningen, som Bergs ill ngs-Rä t tens vid 1827 års Ting i målet hållna protocoll, samt följaktligen varit i tillfälle att öfver angifvelsen och vittnesmålen sig förklara, om lian så för godt funnit: att Herr Advocalfiscalen Pfeifer med tystnad förbigått Lagens stadgande i 17 Cap. 20 § Rättegångsbalken, der det bette, att, om endera parten vore borta och: ej visade laga förfall, den, som när är, egde låta vittnen afhöra, om lian ville och domaren ej funné dem jäfaktige vara, hvilken § icke skulle vara till endast civila mål inskränkt: att, efter Hr S^creterareris tanka, det vore både oformligt och lagstridigt, om en Domstol skulle lemna åsido, eller söka undanrödja de åtgärder och beslut, som förut blifvit af samma domstol, fastän under an nan Ordförande, vidtagna: och att Herr Secreteraren väl lika med Herr Ad vokalfiscaien funne, det lytesbot ej borde ådömas, utan i förening med såramåls-böter, men icke delade Ad vocatfiscalens åsigt, alt såramåls-böter icke kunde ega rum. i annat fall, än då tillika dömdes till lytesbot.
Summa 3,446. 3,240. — 104 Efter tillägg af kostnaderna för faktoriets underhåll och förvaltning, fördelade på all slags tillverkning under hvartdera året, hade gevärsprisen utgjort: år 1852, 19 R:dr 17 sk. 6 rst., och år 1853, 19 R:dr 14 sk. 4 rst. I sammanhang härmed få Revisorerne meddela den upplysning, att inköpspriset för de från Husqvarna gevärs-faktori under revisions-åren för Kronans räkning tillverkade gevär, jämlikt derom, på grund af särskilda Kongl, bref afslutade kontrakter, utgjort 21 R:dr 17 sk. 1 rst. § 23. Uti 1853 års räkenskaper utbalanseras åtskilliga äldre fordringar, af hvilka en del äfven i sednaste revisions-berättelse omnämnas. Sålunda förekommer å anslaget till Waxholms fästnings bestyckning ett hos Brukspatronen Åmark innestående, under revisions-åren oförändradt, belopp af 3,001 R:dr 44 sk.-10 rst., hvarom af 1845 års revisions-berättelse inhemtas, att, sedan såväl gäldenären som hans löftesmän till borgenärers förnöjande afträdt sin egendom, bevakningen af samma fordran, som vid 1843 års slut utgjorde 4,179 R:dr 20 sk. 10 rst., vore åt Advokattiskalen öfverlemnad. Utaf anslaget till redskaps-, ridoch anspanns-persedlar för nya fält-artilleriet befinnas följande, till beloppen oförändrade, fordringar fortfarande balanserade, nemligen; hos Faktorn Treutiger, sedan år 1831 innestående, 719: 22. 7. » Brukspatronen Th. F. Morsing ett år 1833 å en kontraherad leverans erhållet förskott 5,000: » Hofslagaren Engvall ett för uraktlåten leverans år 1835 försutet vite • 676: 15. 10, om hvilka fordringar 1852 års hufvudbok innehåller den uppgift, att redovisningen vore på Advokatfiskalens handläggning beroende.
Almguist, Transumt afProtocollet, hällit hosHögwördige Preste-Ständet d. is Junit 1809. S. D. Föredrogs a nyo det af Herr Cantzli-Rädet och Commendeuren ^.älerbstk lil Constitutions-Utstottet ingifna Memorial, rörande Ofrälse Bruks-Jdkares och Potzesiionaters yrkade rätt til Representation wid RikLLagarne. Andra Band. k"?.s 2. Efter 10 Den 3 Iulin Efter nägon rådplägning härom och uppä af Herr Erke-Biffopen och Talemannen gjord proposition besiöts, at ofw-nberörde staga i hela desi widd anses säsom wid denna Riksdag wäckt, för at wid nästkommande Riksdag komma under närmare öfwerläggning och afgörande. dit supra. tn llZeni s. Oi Almguist. Utdrag af Protocollet, hällit hos Bondes Ständer den 5 Junit 1809. S. D. De anmärkningar Ständet funnit wid den föresiagne Constitivnen äga rum, hafwa blifwit ffriftligen upsatte och gillades ntt af Ständet/ säsom desi allmänna tanka/ lydande desamma salunda: Dä Statens behof oundwikligeN fordrar all möjelig sparsamhet, hwartil med ffäl mä räknas indragning af Ämbeten, som kunna umbäras, i hwilken egenskap Herrar Biffopars tpckes böra fa rum; Sä synes stadgandet i L9 K af Constitutionen kunna wara uteslutit säsom öfwerfiödigt. — Ständerne borde efter wär tanke, frän wederbörande Utskott infordra förflag till öfrige Ämbetsoch Tjensiers lämpeliga indragning, jenitz Aflönings-stat för de i 34 § upräknade nya Ämbeten. Efter wärt förmenande borde ss § innehålla, at Bonde-Ständets Secreterare ffulle wara Den Z Iulin ir. wara ofrälse
Ridderskapet och Adeln åt-, skiljdes klockan half till. 2 e. m.. In fidem Protocolli, O. J Lagerheim.. 46o Dm 38 November f. m. Fredagen den 28 November. Plenum klockanio förmiddagen. Öppnades Herrar Electorers Lilsta lill val af Ledamöter i nedannämnde Utskott; och befunnos följande Herrar hafva blifvit dertill utsedde: Efter Nio 276. Friherre Löwen; FuHrn. Herr König, Carl Fredric} N:o 277. Friherre Mannerheimj Lars Aur gust. I BevillningsUtskottet: Efter N:o 338. Friherre Tersmeden, Willielm Fred rie; N:o 1985. Herr NordenanckarGustaf. 1 BancoUtskottet: Efter N:o 322. Friherre Anckafswärd, Carl Henrie, och — N:o 862. Herr Gyllenkrook, Johan. Göran ; N:o rg36. Herr von Stockenström Er i c , samt N:o 2002. Herr Hisingen j Wilhelm. I) e 11 28 N o v c m b e r f. ni. 4^1 I Allmänna Besvärsoch 'OeconomieUtskottet: Efter N:o 6g. Friherre Uggla; Fullm. Gref ve Frölich, David, N:o 706. Herr Rosenrniiller; Fullm. Grefve von Rosen, Garl Axel, N:o 21 or).A.Herr Anckarswärd, Augnst, oell N:o i854» Herr von Böhnen, Carl Fredric; N:o 110. Friherre Taub, Carl, N:o 33o. Friherre Silfversparre? Fullm. Grefve Oxenstierna , Eric Johan Gabriel, ]V:o 2i34. Herr Printzsköld, Fullm. Herr Lagerheim, Gustaf, samt N:o 2 236. Herr af Schmidt, Georg Lars. I ExpeditionsUtskottet : Efter N:o 1618.
Lånar någon ut sin polett till annan person, är hans säte och stämma i riksdagen förlustig. Första dagen väljs bänkmän, som inom sig utser elektorer. Dessa väljer sedan utskottsledamöter Den äldsta utskottsledamoten för ordet. En person kan inte vara både bänkman och elektor. Utskottsledamot kan inte vara samma person som elektor. Om huvudman för en ätt inte blir vald till någon av dessa befattningar, får han efter att ha anmält hos lantmarskalken och avlämnande av sin polett, resa hem. Övriga kan få resa hem ett par veckor för enskilda angelägenheter. Är han frånvarande utan att ha lämnat besked tre gånger har han förlorat sin rätt till riksdagsman. Lantmarskalken har till uppgift att övervaka att Riddarhusstadgan efterlevs. Vid varje riksdags början inrättas en lista i två kolumner. Den ena innehåller frågan och namnet på den som skrivit memorialet. I andra kolumnen antecknas när målet blivit behandlat i plenum eller remitterat till något utskott och om frågan blivit avgjord. Var och en av ridderskapet har rätt att yttra sig över alla mål, som till överläggning förekommer och om allt som inom riddarhuset tilldrager. Han skall efter att ha blivit uppropad, uppstigit och från sin plats framföra sina åsikter. Allt tas till protokollet och inga förolämpande uttryck får förekomma. Skulle någon förgå sig varnas han av lantmarskalken och vid svårare fall utreds de av ett utskott, som inte får bestå av honom närstående personer. Fälls han blir följden att han mister säte och stämma i riksdagen. Vid val och voteringar ropas bänkarna upp i ordning och ledamöterna framträder inför skranket och lägger sin slutna sedel på ett pappersark som hålls fram. Två upprop görs och den som inte infinner sig andra gången har förlorat sin rättighet. Upptäcks flera sedlar tillsammans eller märkta sedlar är de ogiltiga. Sedlarna öppnas inför alla och protokoll upprättas. Till befrämjande av nödvändig ordning vid ridderskapets sammankomster utfärdas särskild stadga, som skall anslås i riddarhussalen till efterrättelse. Riddarhusutskottet består av 12 personer. De skall sköta anteckningarna av alla ledamöter och dela ut polletter.
Men efter som han nu genom henne själf visste att hon alltid skulle äga nog för sina personliga behof, medan han var viss att kunna sörja för sina egna och han dessutom fått en inblick i det tyranni under hvilket hon lefde – då bad han henne förlåta att han ännu en gång återkom till det ämne, hon ej ville lyssna till! Genom att stanna kvar under faderns myndighet blef hon ju hindrad att bruka sina möjligheter att återvinna hälsan, men genom sitt giftermål skulle hon kunna förverkliga dessa möjligheter Och han fortsätter: Nu, när jag drömmer, låt mig fortsätta för en gångs skull! Jag ville få gifta mig med er redan nu och sålunda kunna komma när ni tillät och gå när ni ville; jag skulle icke begära att vara mer för er än en af era bröder men när ert hufvud värkte kunde jag ju få sitta hos er! Jag väljer, med klart medvetande, förverkligandet af denna dröm – att få vara en timme om dagen hos er – hellre än hvarje annan lycka, som jag skulle kunna finna i denna eller någon annan tillvaro. Och dock blir också detta kanske blott en dröm! Detta bref – och hur skulle det varit möjligt annat? – öfvervann ändtligen hennes tvekan och blef för henne »en öfverflödande ersättning för hennes lifs lidanden, hvilka alla smälte bort i lyckotårar». Och – fortsätter hon – så måste hvarje kvinna hafva känt – som alls kunde känna – vid att höra sådana ord af en sådan man Ni har rört mig djupare än jag ens trodde att ni kunde! Och hädanefter är jag er i hvarje afseende, utom de, som kunde skada er Huru än framtiden gestaltar sig: tag nu mitt löfte, som endast Guds och er egen vilja kan upphäfva. Om Han, inom en rimlig tid, löser mig ur ohälsans boja, då skall jag för er bli hvad ni vid den tiden själf önskar – vän eller mer än vän – i alla händelser en vän till det sista Men under tiden är ni fullkomligt fri – obunden, som det kallas; icke ens skuggan af en tråd håller er! Och om jag icke visste att ni ansåg er så, ville jag nu aldrig se er mer, hur mycket detta än skulle kosta mig. Ni kan tvinga mig att känna – men inte att tänka annorlunda än jag först tänkte: att det vore bäst för er att glömma mig i hvarje annat afseende än som en vän.
Maj:t i Nåder proponerade högst rättvisa tillökning uti a:dra HufvudTitelns StatsAnslag för RevisionsSecreterarne och de 3:ne HofRätterne kan med nyssnämnde löner till en betydlig del betäckas; 2:0 att, om 12 Assessorslöner eller 3o Kammarskrifvarelöner blifva indragne, skall StatsCassan ändock icke vinna så mycket, som om de 3:ne Presidentslönerne samt Taffelpenningarne besparades; 3:o att då besparingar åsyftas samt verkligen behöfvas, det icke är skäl att slösa i stort och spara i smått, eller göra indragningar endast på de lägre Tjenstegraderne; 4:° att då de 3:ne PresidentsEmbetena de facto äro öfverflödige, skulle lönerna icke kunna anses för annat än pensioner eller gracer, dem Staten icke är pligtig bekosta; 5:o att Chefskapet inom de 1111 så betydligt reducerade 3:ne Collegierne ganska lätt och säkert kunde anförtros åt den äldste Rådspersonen inora bemälde Collegiér, hvilken med en löneförhöjning af 333 R:dr 16 sk. B:co mera än de öfrige Ledamöterne, ganska beqvämt kunde vara Verkets Chef; och 6:0 att då Bergscollegium redan i ellofva (säger 11) års lid icke haft någon President, men göromålen och ärenderne derstädes blifvit lika skyndsamt, lika ordentligt och lika rättvist, handlagde och afgjorde, utan att Presidenten under 4 H. »o T 46 Den 12 December e. m. desse ellofva år varit ett enda ögonblick saknad, eller det förmärkts alt lian någonsin funnits; så måste val detta klara factum oemotsägligt och ganska evident bevisa, att Presidenten varit en Öfverflödig person, som, då lian alldeles icke bebölves i det ena, ganska gerna kan umbäras äfven i de begge andre Collegierne, så framt det icke skall antagas, att de ifrågavarande 3:ne Embeten a kunna vara goda att bibehålla, såsom Pensionsanstalter för vissa öfverflödiga personer.
IX, som upptager allmänna föreskrifter för tillämpningen af Bevillntsstadgan. Emedlertid anmärkes vid nämnde §§ följande: Uti § 158 stadgas, att den har rätt till afkortning, som aflidit före den 1 Maj, då ”uppbördsåret” börjas. Det torde jemväl här vara i sin ordning, att lika afväga fördelen emellan Staten och den enskilde, och derföre stadga, att bevillning efter i:sta Art. icke påföres den, som under beskattningseller inkomst-året afl ider före den r Juli. Enahanda grund för bevillning efter både i:sta och 3:dje Art. bör tillämpas i hvad det rörer gesäller och arbetsfolk. § i5g, Bevilln:s-förordn. Att afkortning äger rum för den, sorn icke mäktar sina utskylder erlägga, d. v. s. är 1 11. ,6 Den i Februari. utfattig, sådant ligger väl i sakens natur; men af enahanda skäl bör skyldigheten alt erlägga så väl personel som annan bevillning för den, sorn sin egendom till creditorer aflåtit, under concurs-tillståndet, öfverflyttas på concursmassan. Någon rättvis grund att, efter dödsfall, påföra sterbhuset bevillning af frånträdd egendom, bör ej kunna inträffa , utan är det afven då concurs-massan, sorn derföre ensamt bör ansvara. I öfverensstämmelse med hvad sålunda är vordet anmärkt, hafva dessa §§ 158, i5q undergått förändring, och roed undantag af det förhållande, att skattskyldig vid uppbördsstämma befinnes utfattig, hvilket föranleder till den åtgärd, som § 190, Art. XII, stadgar, blifvit utförde på Art. IX, §§ 49» 5o; hvarefter en ny §5i, ansetts nödig, tillföreskriftens fulländning. §§ 161 — 169. Det har förekommit mindre systematiskt att här finna sammanförda en mängd föreskrifter, alldeles afsöndrade från sina motsvarande artiklar, ledande till det tröttande och tidsödande arbetet att, för nästan hvarje upplysning, nödgas genomleta alla dessa 9 §§.
Manne tiders förändrade skick, nu mera icke fordrar närmare bestämmelse i en del af virektioosns förehafwander och skyldigheters fullgörande? Jag får derföre den äran proponera, om icke en Instruktion för Riddarhus-Direktion emellan Riksdagarna, matty blifwa föreslagen. Widare hem» ställer jag til Högloflige Ridderskapets och Adeln? > är. mare bepröfwande, om icke et krojekt mätte försattas. 2t) sam skulle halfva til föremål at upsylla de brister hwilka förefinnas uli 1626 ars Riddarhus!»Ordning. Flera sadana skaile kunna upräknas, men för ak undwika wid» lödighet, får jag allenast nämna, at Ridderfkapet och Adel» är alldeles i saknad af fullständig föreskrift, huru och pa hwad fact det skall förhallas med Fullmagters mfardande, när någon af^annan Slägt skall intaga ställer ler en franwarande Att wid Riksmöte: hwilken som ager rakt ak en sadan Fullmagt utfärda. Om til exempel O'rchse Förmnndare eller Moder som för enda Ättemän är allena Förmyndare, kan fullmagt utgifwa som laglig antes bör, med flera dylika händelser, hwilka wid Riksoaqars början och derwid skedda upskrifningar icke fallan sig företecr. Min tanka kan witzerligen icke wara de-, at härigenom pa miudsta fäkt willsa rubba den föreskrift som 1626 ärs Riddarhus - Ordning, eller tikäggningen as den Z:dje November 1778 sörrskrifiver.
Då kommer Ridderskapet och Adeln samt LandtMarskalken att bilda den publik, som här blir närvarande, och genom den mängd af restrictioner, Utskottet föreslagit, står det ändå i LandtMarskalkens och Ståndets skön, att när som helst från rummet utesluta de personer, hvilka erhållit inträde. I ett sådant förhållande, och då aldrig någon rättighet, enligt Utskottets förslag, skulle blifva allmänheten beviljad, har Utskottet trott, att en lag, innefattande straff-bestämmelser, och tillkommen i den ordning 87 §. Regeringsformen föreskrifver, vore alldeles öfverflödig. Jag begriper ej, hvilka vådor man skulle kunna förutse, och som skulle göra en sådan lag nödvändig. Yi hafva 110 och 111 §§. RcgeringsFormen, 77 §. Riksdags - Den 3 Fe b urar ii f. m. 27 Ordningen och allmänna Lagens stadganden om husfred. Hvad behöfva vi mera? — En annan mening har varit väckt inom Utskottet och äfven här, att frågan ej kunde afgöras utan ändring af RiddarhusOrdningen. Jag tror, att denna mening torde delas af många, och ber derföre, att få utveckla mina tankar i ämnet. Det är egentligen 18 §. RiddarhusOrdningen, som blifvit åberopad för en sådan mening. Den lyder sålunda: Ingen må på Riddarhuset inträda, innan han förut för 'vakthafvande Underofficer aren uppvist den honom lemnade InträdesPolletten. RiddarhusFiscalen åligge att, efter egne anledningar, eller uppå erhållne underrättelser , tillse det ingen obehörig öfverläggningarne bivistar. Jag underställer Högloflige Ridderskapet och Adeln, hvad som här menas med ordet Riddarhuset. Omöjligen kan dermed menas hela denna colossala byggnad. I det fallet skulle ingen en gång få gå uppför trapporne. RiddarhusFiscalen skulle då ej hafva sin plats här, utan gå och posta mellan skyllerkurarne. Det kan ej menas annat, än det rum af denna byggnad, der Ridderskapet och Adeln har sina sammanträden, det vill säga RiddarhusSalen.
Pastorn lade ljudlöst klinkan för dörren och gick derifrån. Medan kaffet kokar. Det var ett snuskigt och otrefligt hål till stuga, fönstren voro tjocka af flugsmuts, taket var svart och nedrökt, och på golfvet låg det kokta potatisskal och sillben, som sopats ned ifrån bordet. Mot all denna oordning stodo de blommande balsaminerna i fönstret som välgörande ljuspunkter. Deras genomskinliga stammar, med sina bärröda strimmor, och blomsterklasarne med sin skära färg verkade som en antydan om frisk luft i denna atmosfer, som blifvit tung och tjock af gammalt instängdt matos. »Jo, visst ska’ fröken ha en kopp innan hon går, sitt nu ned bara. Kaffehurran är på i ett ögnablick, och jag kan koka godt kaffe, det vet jag då, om jag också sjelf skall tala om det», sade stugans herskarinna till en ung flicka, som på en gång villrådig och intresserad hade stannat inom dörren. Den talande var en medelålders qvinna af den lägre allmogeklassen, och det råa, slöa uttrycket i hennes ansigte lifvades märkbart af utsigten att få någon att prata för, samt af den välkomna anledningen att få sig en extra eftermiddagskopp. »Tack, men jag borde egentligen gå hem strax», sade flickan dröjande, »mor Karna bjuder mig alltid på kaffe när jag kommer något sådant här litet ärende, och det är då alldeles onödigt.» »Säg inte det, lilla fröken», genmälte bondgumman och klappade sin gäst med klumpig förtrolighet i ryggen, »jag, som alltid sitter så ena, jag kan riktigt ha ro af att få någon att prata med ibland.» Den unga flickan smålog på det sätt, som af gummans landtliga belefvenhet borde anses passande, men på samma gång flög det upp en skälmaktig glimt i hennes spelande ögon. »Hvar har mor Karna gjort af sin man?» frågade hon. »Åh, han har ränt till byn, det kräket. Der både nattas han och dagas.» Ja hvad skulle man svara på det!