Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Walen stola ste inför "X1szj«trLtsn, pä sätt ä hwarje ort hittils 1 "öfligt warit och beräknas rösterne efter hwad "hwar och en af de wäljande til Staden stat"tar, samt för knl,lu Bergslag efter Fjerde"parts-Grufwudelarne. Annorlunda, än ge"r. om ordentelig omröstning med siutna Sed. "tar, af Borgerstapet eller af detsamma ut« "sedde LteÄorer mä Riksdags-Fullmägtig icke "kallas. 6ötKeIrorA äge rätt at sända Tre. "Städerne af Första klassen: blorrköpiog, ''Lsrlscrovs, Lette, och af Andra Lishen: "t^xs»l», härin.», Lrlmrr, Wellsrvik, VVs ". terä', r " ) 'gerss, Vääevsll» och Wisby hwardera Twä, "samt alla öfriga Städer, jemte kakla Bergs, "lag, hwardera eo Fullmägtig. Blifwer nä. "gon Stad til Andra eller Första el,»!ev ux. "flyttad, njute ock rätt, at sända Twänne ''Fullmägtige. Alla Städer af de Twänne "Högsta Llssssro» ware förbundne at sända "minst en Fullmägtig, men af de öfriga kun"na Twä högst Tre, der dem sä godt synes, ''förena sig om en Person, hwilken dock mä. ''ste wara til Riksdagsman wald för en af "dessa Städer, der han sjelf bägAistrats-Leda. "mot eller Borgare är. Riksdagsman för "Stochkolm och 6ötkeborz samt Städerne af "Första och Andra Ossserae ware ej berätti» ''gad, at emottaga Fullmagt för annan Stad. "Ingen mä för Städerne til Riksdagsman "utses, som ej minst Tre är warit klagistrsts"Person eller Borgare i Staden, ej eller na.
Slukeligen bör Utskottet icke underlåta att anmäla, huruledes Betjeningen i Char r-SigillatäContoiret framstält den bekymmersamma belägenhet, hwari de sig befinna genom deras alt för knappa aflöning, hwilien de således anhällit biifwa tillökt i den mohn, att de deraf kunna hafwa sin nödtorftiga bergning; Och emedan dek är owedersägeligk, e> allenast atl deras uti bifogade förteckning eller stat upförde löner efter narwarande dyrhet och stegrade priser äro oriilräckelige till deras försörjning, uran ock att de genom saknaden hädanefter af den hit Lils ätnjutne Provision för all i Chartä-Sigillakä-.Contoi» rer werkstäld försäljning, och Extra siam ling, stadna i förlust och lidande; ty torde detta förtjena ett ömt afseende och Charta - Sigillatä - Conkoirets Betjening böra komma i ätanka till lika lönewilkor, som minst och uti lägsta graden bestäs Embelsoch Tjenstemännen i Riksgälds-Contoiret, af enahanda wardighet och benämning; hwaremvt och enär Charta-Sigillatä-Betjeningen torde kunna förminstas, sedan desi befattning bliswer ansenligen inskränkt, den del som anses öfwerflödig, skulle ä Indragnings »Stat up föras. ^ Dock warder sädant alt till Riksens Högloft. Ständers Uplysta bepröfwande och egna afgörande word - Dm A Zebruarii. Z45 wördfammast öfwerlemnadt; Äfwen som någre Ledamöters serskilda meningar tillika warda bifogade. Stockholm den zi Januarii i8ca - Pä Högloft. Ridderftapets och Pä Högw. Presie.Ständets Adelns Ledamöters wägnar Ledamöters wägnar ^sacod I)e la Laräie. nicolaus Qaräell.
Herrlighetens tron, på hvilken menniskosonen dömer verlden, har han icke inne af sig sjelf, utan Gud har satt honom på densamma (Henoch 61, 8). Domen är honom öfverlemnad (69, 29), och just på höjdpunkten af sin herrlighet, då han skall döma de himmelska härskarorna, instämmer han med dem i den lofsång, som de höja till Gud, andarnes herre, samt visar således äfven vid detta tillfälle, att han är ett Gud underordnadt väsen (Kap 61, 10). Vi hafva således kommit till det resultat, att enligt Henochs bok är Messias menniska och icke Gud, på samma gång som denna bok i högre mån än de synoptiska evangelierna och minst i samma mån som Paulus och Johannes sträfvar att förherrliga honom och hänvisa på hans plats i tingens kedja som det första och fullkomligaste af alla skapade väsen. Samma resultat – vi upprepa det – gäller för hela den israelitiska litteraturen före Jesu födelse: för de äldre och yngre profeternas skrifter, för alla i midraschim och talmud förvarade monumenter af den äldre rabbinska skriftlärdomen 34. Ur föreställningen, att Messias är blott menniska, men den förnämste af sitt slägte, flyta ock alla de jemförelser, hvilka så väl rabbinerna som nya testamentets skriftställare älska att göra mellan honom å ena sidan samt sådane gammaltestamentliga gestalter som Melkisedek, Moses, Aron, David, Salomo, Elias å den andra. Så heter det till ex. i Aboth Nathan kap. 33, der Sach. 4, 14 kommenteras: „Här menas [med de två oljobarn, som stå i Guds grannskap] Aron och Messias, ty ingen visste hvem af begge stod närmare Herran, intills Psalmisten (110, 4) antydde det genom orden: Herren har svurit, och det skall icke ångra honom: „du är en prest till evig tid efter Melkisedeks sätt“. Deraf är tydligt, att Messias såsom prest till evig tid är förmer än Aron, som blott var rättvisans prest“.
Vid sistberörda rättegångstillfälle, då någon vidare bevisning, i afseende på Anders Anderssons åtalade häktningsåtgärd icke förekom, meddelade Häradsrätten slutligt utslag och, under åberopande af 20 Kap. 7 § Missgernings-balken, sådant detta lagrum lyder i Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779, samt Kongl. Förordningarne den 16 November 1841. den 7 September 1858 och den 7 December 1860, dömde Anders Andersson, bland annat, för nu i fråga varande häktningsåtgärd, att böta Etthundra Daler Silfvermynt med Femtio Riksdaler Riksmynt och dertill undergå Ett års fängelse med arbete samt utgifva stadgad ersättning till målsägare och vittnen, hvarjemte Anders Andersson förklarades skyldig att genast träda i häkte. Efter inhämtad kännedom af Häradsrättens nyssberörda protokoller, har jag, i skrifvelse den 27 Augusti 1861, anmärkt att, då 1 Kap. 2 § StrafF-balken uttryckligen stadgade, att grofva missgerningsmän skola i häkte sättas och att borgen ej må tagas, der saken går å lif eller kropp, då man med penningar ej böta må, Häradsrättens ofvanomförmälda den 21 Maj 1861, med upphäfvande af Häradsrättens eget förut fattade beslut, meddelade utslag, syntes mig vara emot lag stridande, och af sådan anledning infordrat utlåtande af de Nämndemän, som i Häradsrättens sagda 48 beslut deltagit, äfvensom yttrande i ämnet af den t. f. Domhafvande, som vid tillfället fört ordet i Häradsrätten. Nämndens, i anledning häraf, inkomna utlåtande innehöll hufvudsakligen, att
Härvid bör visserligen erinras, attjde åberopade uppgifterna tvifvelsutan under benämningen Ståndspersoner upptaga åtskilliga tjenstemän och andra Medborgare, som icke enligt Utskottets representationsförslag skulle komma att tillhöra Femte Ståndet; men i någon serdeles väsendtlig mån torde dock de uppgifna summorna icke böra anses missledande. Utskottet hemställer alltså, att Preste-Ståndet behagade, i likhet med Ridderskapet och Adeln, låta dervid förblifva, att hvartdera af de ifrågavarande Fem Stånden, på sätt Utskotteis förslag innehåller, må inom sig förordna lika många ledamöter i Riks - 6 Constitutions-Uiskottets Utlåtande, N:o 36. församlingen, och representeras af lika antal i hvardera Kamaren. För att nu efterkomma Ridderskapets och Adelns beslut om serskildta valkollegier för ledarnöterne i den ena och andra Kamaren, saint derigenom jemväl bereda den af Preste-Slåndet åsyftade ytterligare borgen för karaktersskil jaktighet Kamrarne imellan, har Utskottet funnit någon annan eller bättre utväg icke erbjuda sig, än alt äfven Valrätten till Äldre Kamaren inom de serskildta Stånden fästes uteslutande vid större förmögenhet eller högre embetsvärdighet. Men från denna regel är dock undantag oundgängligen nödigt för B onde-Ståndet, hvars ledamöter hvar för sig i de flesta landsorter icke, eller blott till ringa antal, ega fast egendom af större betydenhet, och hvars val-districter ej lämpligen kunna bestämmas serdeles vidsträckta.
N:o 214. kommande af sockeneller distrikt-magasiner, lid efter annan, vidtagna åtgärder och beslut, denna för landet vigtiga angelägenhet ännu föga framskridit. Sedan Rikets år 1823 församlade Ständer till grundfond för dylika magasiners anläggning inom åtskilliga län anslagit 60,000 tunnor spanmål, och vid 1830 års riksdag 20,000 tunnor blifvit beviljade för ifrågavarande magasiner inom Westerbottens och Nori bottens län, så bade, efter det underdåniga uppgifter, angående förhållandet med sockenmagasinerne i riket, blifvit från Kongl. Maj:ts samtlige befallningshafvande infordijade saint Landtbruksakademi*!! algil vit sitt utlåtande i frågan, de hufvudgrunder, som vid nämnde magasiuers ordnande borde följas, genom Kongl, cirkulär-brefvel af den 18 Oktober 1834 blifvit Kongl. Majrts befallningshafvande meddelade, hvarvid Kongl Majlis befallningshafvande förständiga Is att, med ledning deraf, söka bereda behöfliga och ändamålsenliga förändringar i regleinenlerna för redan inrättade socknemagasiner samt befrämja sådane inrättningar, der de icke voro lillvägabragte. För distriktmagasinerna inom Jemtlands län hade, enligt Rikets Ständers beslut, 18,000 tunnor korn hållits vederbörande tillhanda, emot återbetalning af en tredjedel årligen under 10 års tid. Likaså hade lill några få socknemagasiner inom Stora Kopparbergs och Gefleborgs län 2 å 3000 tunnor spanmål blifvit ullemnade. Inom Norrbottens län hade några socknemagasiner under sednare åren bildats medelst en på enahanda vilkor utaf staten lemnad försträckning af omkring 2500 tunnor spanmål; och hade äfven början skett med dylika magasiners anläggning inom Westerbottens län, fastän endast på ganska få slällen.
Från den allmänna tullbestämmelsen 50 öre per skålpund för håroch tagel-väfnader hafva Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen ansett undantag böra ega rum för nölhårsfiil, hvilken användes till samma ändamål som förhydningspapper, och följaktligen lika med sådant syntes böra vara tullfri; och torde ett stadgande härom, på sätt förslaget utvisar, böra i taxan näst efter »Väfnader: håroch tagel-», införas. Utskottet, som för närvarande ej ansett någon ändring i tullen å ättika af behof påkallad, har likväl velat .hemställa att, i händelse sådan kommer att göras i införscls-afgiften å bränvin, få äfven i afseende å ättika vidare sig yttra. Enligt hvad Kommers-kollegium och General-Tullstyrelsen upplyst, har vid tullbehandlingen af en del jernoch andra metall-arbeten olika åsigt egt rum om rätta förståndet af det i taxan vid vissa sådana artiklar förekommande ordet: »poleradt». Till undvikande af tvister i sådant hänseende hafva embetsverken föreslagit, att i slutet af införsels-tarifen måtte, i likhet med den i Norska tull-tarifen härom meddelade förklaring, införas en så lydande •»Anni. Med det för vissa i denna införsels-tarif förekommande varu-artiklar af jern eller annan metall tillagda ordet »poleradt» förstås, att arbetet skall hafva så mycken politur att intet filstreck derå är synligt.» Ättika. 5G Itevfflnings-Ulskottcts Betänkande K:o S. Utskottet hemställer, att detta förslag matte af Rikets Ständer bifallas.
— Den bofven, om han träffat hjertat i stället, men att på detta sätt stympa mig. — Hvad skola vi göra, du kan icke stanna här utan hjelp, jag måste föra dig härifrån. — Nej, nej! Jag väntar en båt, fransmännens fartyg ligga i Kanalen, som du vet, en fiskare förde mig dit ut i går qväll, der ute bakom skären dröjer en landsman, som lofvat hemta mig, då det blir mörkt. Ser du ingenting på hafvet? Ah! jag dör af törst. — Vänta ett ögonblick! Det fins regnvatten der uppe i klipporna, jag har sett vallbarnen och deras hundar dricka der. Gif mig din hatt, den är tätare än min! Se så! Kan du ligga så der? Var lugn, jag återkommer genast. Astley nedlade varsamt sin väns feberheta hufvud och skyndade med ett rådjurs snabbhet bort öfver de skrofliga stenmassorna bakom skjulet. Gordon tillslöt ögonen och andades fram en suck så djup, som om den varit hans sista, då ljudet af Astleys steg försvunnit. Gud vet, hvad som föregick i den stackars fransmannens sinne, lättrördt, enfaldigt och otillräkneligt som ett barns, men en tår perlade fram mellan hans tjocka svarta ögonhår, då Astley återkom med det ljumma och brunaktiga vatten han funnit, han tryckte Astleys hand och förde den till sin panna och sina läppar med en häftighet och ömhet, som bevisade, hvilka korta och höga vågor af tacksamhet, kärlek, hat och raseri det gick i denna själ, som Englands alla kalla dimmor icke förmått afkyla och lugna. — Drick, min stackars vän! Men jag fruktar, att det icke är mycket qvar, ty det dryper som genom en filtrertratt ur den fördömda hatten, — sade Astley, rörd af hans eldiga tacksamhet. — Vill du, att jag hemtar mera? Det är snart gjordt, nu då jag vet hvar det finns. — Tack, inte nu, men innan du lemnar mig. — Jag lemnar dig icke; du måste hemtas till byn; det finnes en läkare vid Aukwoodhouse. — Nej, aldrig!
Af den nu gjorda utredniugen synes Direktionen tydligen framgå, att Hr Anrep vid tryckningen af 2:dra Aldelningens 5:te häfte af Ättartaflorne gjort väsendtliga afvikelser ifrån originatstamtaflorne, samt att Direktionen alltså varit både berättigad och förpligtad att, på sätt Direktionen den 12 dennes beslutit, förständiga Riddarhns-Kamereraren att tills vidare icke utbetala det Hr Anrep tillerkända arfvode. Det är nemligen tydligt att dessa ättartaflor hafva sitt förnämsta värde deruti, att de troget återgifva original-stamtaflorne, hvilket alldeles tillintetgöres om, såsom nu egt rum, utgifvarens förslagsmeningar inskjutas i originaltexten på ett så förvillande sätt, att dessa tillägg och ändringar icke kunna blifva bekanta lör någon annan än dem, som hafva tillgång till original-stamtaflorne och icke ens för dessa utan det noggrannaste jemförar.de af originalen med afl rycken. Det må visserligen vara lofvärdt. att utgifvandet af Riddarhusets genealogier sker icke utan kritik; men, såsom Direktionen ofvan yttrat, resultaten af denna kritik böra icke meddelas på annat sätt än så. att utgifvarens anmärkningar och tillägg bestämdt åtskiljas ifrån originaltexten, då det sedan blir möjligt att pröfva hvad värde dessa anmärkningar må ega och huruvida några oriktigheter i original-stamtaflorne verkligen förefinnes, Beträffande Hr Atireps uppgifter, att Direktionen redan nu skulle hafva beslutit ålägga honom att omtrycka tabellerna öfver Liljehöökska slägterna samt förbjudit honom att mer än 2:iie timmar hvarje söcknedag ega tillgång till Riddarhusets genealogier så äro dessa uppgifter root sanningen helt och hållet stridande, enär Direktionen härom ännu icke fattat något beslut, ehuru
Coyet, Henriette, fru, Torup, Skabersjö. Coyet, Thomasine, fru, Rönneholm, Stehag. Cramér. Ulla. fru, Stockholm. ~ronhjilm, E:, fröken,, Cronius, Bedda, fröken, Stockholm. Cronstedt, Ama, grefvinna, Lindö, Runtuna. Cronstedt, Beate Sophie, fröken, Karlskrona. Crusebjörn, Augusta, fru, Omeå. Cundale, Elisabeth, Miss, Ofverås, Göteborg. Curman, Calla, fru, Stockholm. Cygnzeus, Anna, fröken, Stockholm. Cygnzeus, Beda, fru, Stockholm. Dahl, Hilda, fru, Torsjö, Skurup. Dahlberg, Caroline, fru, Malmö. Dahlborg, C. J., bokhandlare, Stockholm .. Dahlerus, Sofia, fru, Stockholm. : i Dahlerus, Siri, fröken, Drottningholm. Dahlgren, Bina, fru, Kroksta, Seffle. Dahlgren, Lotten, fröken, Stockholm. Dahlman, Elin, fröken, galmar. Dahlstedt, Maria, fröken, Nöbbeled. Dahlström, A., fröken, Stockholm. Dahlström, E., fröken, Stockholm. Dahlström, M., fröken,, Danielsson, Anna, fröken, Kristinehamn. Danielsson, Augusta, fröken, Marstrand. Danielson, Sigrid, fru, Bofors. Dardel, von, L ' ucie, fru, Stockholm. Davidson, David, professor, Upsala. de Besche, Lydia, fröken, flalmstad. de Champs, C., kom. kaplten, Stockholm. de la Gardie, Elisabeth, grefvinna, Kristianstad. de Laval, Ebba, fröken, Söderhamn. de Mnré, Augusta, fru, Falun. de Maré, Ellen, f&amp;, Stockholm. de blare, Ottonie, fru, Ankarsrum. Dickson, M. P., fru, Skepsk, Björnlunda. Dickson, Beatrice, fröken, Ofverås, Göteborg. Dickeon, Eleonore, fru, Dieden, Bert-hold, grosshandlare, g al mö. Djurberg, Hildur, fröken, Stockholm.
Mor satte sig ända ner i lutter förvåning. (’Jesses, hadde Janne spotta i kålen å äti’ upp’n se’n!’) »Vi blef sams i går på marknan», sa Lovisa blygt. Mor snöt sig i förklädet, så ända nöjd kände hon sig. Nu skulle’n då få vård och hjälp till dö-dar, om hon föll ifrån. Och aldri’ skulle Lovisa räkna matbiterna i’na, om hon kom på undantag, det visste hon för visst. Hon rent som tog Lovisa i famn af pura glädjen. Ja, ett bättre ’välkommet’ hade Lovisa aldrig kunnat önska, men hon bara stirrade mot dörren och längtade att Janne skulle vakna, så hon skulle få se’n. Ungefär samtidigt satt Janne på sängbalken inne i kammaren och mornade sig. Han hade vaknat vid ett mycket dåligt humör, kände sig ruggig och otreflig. Pängar hade han ju gjort af med som ett riktigt spektakel, och inte var han belåten med fästmön häller. Fästmö-kyssen hade rakt inte smakat så ’go’ som han hade trott. Visst va’ Märtha fager att se på, men dä fans väl andra. – Tvi! Han önska alla jäntor dit pepparn växte! Bu, så illa han kände sej! Men så hadde’n å supi’ fyra karlar unner borde’, för att bli gla’, men int’ hadde’n vurti nå’ gladare för dä. Dä riktigt hörde hin te att gifte sej, när man inte kände nå’ tycke för jänta! Här reste han sig upp och började slinka kring rummet. ’Men hjälpanes, så kläderna hanses såg ut! Rent som om dom lega’ i dike’. Hadde han lega’ i dike’? Nej, dä va’ Smeds-Kalle, som lega’ i dike’, å han, som skulle ’sta å hjälpa opp’n förstås, han, som aldri’ kunde hålle sej från att hjälpe andre. Å så hitta’ inte SmedsKalle, dä nöte’, vägen, utan han, Janne, måste krafle sej upp på ryggen på’n, som för att hålle utkik – å så damp han i backen som en säck. Tvi, så illa han mådde!
Östergöthlands Läns Förmyn-* dareKammare, Södermanlands, o. s, v. Hvarje sådan FörmyndareKammare skall utgöras af sex Ledamöter och biträdas af en Kamrerare, som skall föra Kammarens räkenskaper, och tillika vara dess ombudsman, Desse sex Ledamöter skola, på s|ft båt pedan förmäles, hvarje 3;djp år väljas biandfa' stighets ägare, boende antingen i Länets hufyudort eller ej långt derifrån, så att de så ofta göromålen sådant fordra, kunna sammanträda. Ingen kan till Ledamot af en sådan Kammare Väljas, so.m ej fyllt 30 år, och hvars fasta egendom i stad, eller å landet eller på begge ställen tillsammans ej uppgår efter 182? års Taxeringsvärde till minst io,ocoR:dr Banco, och skola af de valde minst 2:ne vara ägare af fastighet å landet för att i frågor om sådan egendoms skötsel och afkastning kunna lämna Kammaren nödig upplysning, Vid. valet till, dessa Ledamöter tillgår följande sätts Hvar och en Häradshöfding i Länet later första Söndagen i December månad hvart tredje år kungöra i Stadsoch landskyrkotne hans domsaga, att tiden är inne till yalafn^t ledamöter i Länets Förmyndarekammarej QC& Den 17 Februarii, iillkännagifver dagen då från hvarje Härad* Sockneombud och ombud från den Stad eller de städer som kunna inom Häradet finnas, å Häradets tingstad skola sammanträda för att välja Electorer. Samma Söndag välja Socknarne ech Stadsförsamlingarne ett ombud för hvarje Socken eller Stad, med iakttagande deraf att den valde nödvändigt mäste vara ägare minst af ett halft mantal inom Socken och i Staden af Stadsfastighet. Å utsatte dagen sammanträda dessa ombud inför Häradshöfdingen, och sedan de legitimerat sig genom Sockenstämmoprotocollens uppteende, utvälja de en Elector för hvarje Härad, öfver hvilket val Häradshöfdingen för Protocoll, som genast af honom och ombuden undertecknas.
Åt de skarpskyttar, sorn visa särdeles fallenhet för det inilitäriska, torde man utöfver den egna rekrytutbildningen kunna meddela det plus, hvarigenom de lära sig ordentligt utsäga kommandoorden och förstå hvad som derpå bör följa. Men den långvariga och praktiska erfarenhet af trupps inöfvande, sorn ensamt bildar en duglig instruktör, torde svårligen af skarpskyttebefälet, åtminstone ej af flertalet, kunna förvärfvas. Såväl för inöfvandet af sjelfva befälet (befälsskola) som af alla nykomne (rekrytskolan) behöfvas derföre dugliga instruktörer från arméen. Dertill komma batalj ons-instruktörerna, der denna befattning ej kan bestridas af öfverbefälhafvare!). Jag vågar med anledning häraf föreslå: 2:o att ät hvarje skarpskytteförening, som sig pä ofvanstående sätt^ dokumenterat, mätte, på derom af öfverbefälhafvare!) gjord ansökan, såsom bidrag till aflöning för instruktörer af arméens befäl jernnäs ett understöd af 3 Kalr Runt årligen för person, räknadt efter medlemmarnes antal vid inletnnandet af öfverbefälhafvarens rapport i slutet af föregående år, mot det, att öfverbefälhafvaren vid sin nästföljande årsrapport redogör för besagde medels rigtiga användande och detsamma genom medlagde qvittenser styrker. Förening, sorn sig under årets lopp bildar och anmäler, må äfven mot enahanda redovisning åtnjuta samma understöd, räknadt efter antalet medlemmar, dä föreningen anmäler sig. Då antalet medlemmar i hittills bildade, officiela föreningar för närvarande uppgår till närmare 6,000, men under de kommande åren, enligt hvad man har^stor anledning hoppas, förmodligen betydligt tiilvexer, vågar jag föreslå att under år 1863 samt under Irenne år, som tillhöra nästkommande statsreglering, årligen en summa af 30,000 R:dr Runt för nämnde ändamål mätte utgå såsom förslagsanslag. Det tredje nödvändiga vilkoret för att skarpskytteföreningarne skola kunna fullgöra sitt åtagande såsom landstorm, är att de halva tillräckligt antal vapen. Om de äro aldrig sä talrika, samt aldrig sä väl öfvede och organiserade, sä kunna de utan vapen naturligtvis ingenting uträtta.
Hur härligt att sträcka på smärta lemmar, som så länge dådlöst dragit sig öfver mjuka mattor! Gata upp och gata ned löpte han. Trakter, där han aldrig förr varit, sprang han förbi. Till stadens utkanter hade han kommit. Kalle var tätt efter, röd, varm, flåsande. Från en tvärgata körde i skarpt traf en slaktarvagn. Det röda köttet låg löst upptrafvadt, darrande i solen; på vagnsbottnen, midt bland köttet stod en stor, lurfvig hund med blodsprängda, arga ögon. Ett högt skall! Den stora slaktarhunden hade hoppat ned på gatan och spärrat TickTacks väg. I nästa ögonblick låg Tick-Tack omkullslagen i smutsen på gatan. Slaktarhundens stora, röda gap öppnade sig öfver honom, Kalle såg hur det böjde sig ned, djupt ned och grep om Tick-Tacks hals, Kalle såg hur skarpa tänder borrade in i det mjuka hullet. Det gick en suckande rysning öfver den fina, smärta hundkroppen. Och Tick-Tack sjönk liksom ihop, sträckte benen rakt ut ifrån sig, och så låg han alldeles stilla med tunn, hvit fradga om den svarta nosen. Det brann som rödt och gult i flammor för Kalles ögon. Han visste ej till sig; pulsarne slogo, blodet flög honom uppåt hufvudet sjudande hett. Med knutna näfvar rände han mot slaktarhunden. Hunden och pojken kämpade mot hvarann. Hundens stora röda gap hässjade tätt inpå honom. Men han grep det med starka pojknäfvar och tryckte det bakåt. Något ljumt, vått rann ned öfver hans ena arm, ända ut på fingrarna och gjorde dem klibbiga. Det var från sår som hunden bitit honom, men han gaf ej akt därpå. Som i en vision såg han två, små flickhufvuden. Det ena liknade det andra och båda voro omgifna af tvärklippt, glänsande pagehår. De två prinsessorna, som sutto i slottet! Nu stred Kalle för dem. En hvissling skar skärande hvass genom vårluften. Slaktarhunden, som tumlat bakåt af en spark från Kalle, reste sig, lyssnade. ännu en hvissling, och slaktarhunden löpte bort, linkande på bakbenen.