Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke att af mitt förra yttrande draga den slutsats, att min mening vore, det de gemensam - Deli 30 November f. m. ma öfverläggningarne borde ega rum, innan décharge-betänk. inkommit. Det orimliga i en sådan upfattning af min afsigt, måste jag således ådagalägga genom att ånyo uprepa mitt förra yrkande, att de gemensamma öfverläggningarne måtte ske inna1!! décharge-hetiink. förekommer till afgörande. Beträffande Frih. Tersmedens yttrande, att min motion skulle vara grundad på lösa rykten, så är det ett misstag; ty om Frilän med upmärksamhet genomläser min motion, så skall han dervid finna, att den varit föran ledd af helt andra sakförhållanden än de, hvilka grunda sig på lösa rykten. Jag kan icke undgå att uttrycka min förundran deröfver, att en så frisinnad man, som Frih. Tersmeden, hvilken ifrar så mycket för uplysning och fri forskning, har kunnat med så stor värma motsätta sig en granskning, hvilken jag trodde vara af lika mycket intresse för honom sjelf, som för en hvar i utöfningen af offentligt kall. Frih. Cederström, Rudolf: Om de allmänna samman trädena skola hafva någon verklig nytta med sig, anser jag nödvändigt, att de inskränkas till sådana riksvigtiga frågor, som, genom motioner eller K. Propos:r, underkastade R. St:rs bedömande, befinna sig i det skick, att öfverläggningar derom, på grund af behörigen utredda sakförhållanden, kunna på ett uplysande sätt ega rum, samt en allmännare opinion om deras rätta beskaffenhet vinnas och stadgas. Skulle deremot ett sådant förslag, som det Hr Flach framställt, redan nu före frågans utredning vinna R. o. Ad:s och de öfrige Ståndens godkännande, fruktar jag, att vägen derigenom vore öpnad till ett i min tanke ganska oriktigt begagnande af R. St:rs tid och af de ifrågav:de slags öfverläggningarne. De skulle, såsom saknande nog fast grund, förvandlas till sväfvande och af förutfattade fisigter upfyllda meningsstrider, der ingen sann vägledning för ett lugnt och opartiskt omdömes bildande vore att förvänta.
Som winsten eller öfwerskottet af ,hwarje ärs Tnll-arrende icke kan Utrönas till sikt ,rätta belopp, förr an äret är sintadk; Sä mäste „första Tull-arrende-ärets eller i ärs winst lemnäs „opä - 224 Den z Aebruavil. „vpäräknad i i8oz ärs, wid det årets början, afskräde Riks-Stat och tillfalla 1804 ars, såsom en „tillgäng till der ärers Stats-Utgifter, samt sä wi„darc, M efter annar. „Pä denna grund, har winsten af Tull-Arren„der är 1808 blifwit kagen i 1809'ärs Srat och „rill det årets utgifter anwind. Det sistnämde ä„rets tillhör följakteligen innewarande ärs Stat, men „har till ^större delen mäst nyttjas till godtgörande as ,1809 Ars 4:de Kvartals aflöningsoch andre pre„senre utgifter, i anseende kill saknad ersättning, för ,de Summor, som af samma ärs Inkomster blifwit „directe ur Landt-Ränterierne tagne till Krigs-ut„gifter. Detta oaktadt häftar dock Stats-Werket ännu ,-för omkring 650,000 R:drs Skuld, pä hwatz 1809 „ärs Stat ansiär, och sär efter wanligheren säkerli, ,gen widkännas ätftillige tillökningar wid Slut-Li„qvidernas upprättande med hwarje särffild Stat: „Och ehuru en stor del af berörde summa wid desie „Liqviders afstutande deremot förswinner, torde dock „besparingarne pä det hela icke öfwerstiga det begag„nade Förskottet af Tull-Arrende-winsten, hwilket För.
Kostnadsförslag för ett skrank eller barriere, 7^ aln. långt och 2^ aln. högt, samt en sittbänk, 7 aln. lång med nödiga fotter, jemte flyttning och omändring af redactenrernes klaffbord och skrifim ätlningar m. m. i ett för allt, arbetslön . 10: — 7^ aln. kläde lill klädsel å barrieren och bänken, å 2: 32. aln 20: — arbetslön för klädseln 2: — 1 toft i^-tums bradelmed transp 4: 32. spik och beslager, enligt behof som blifver efter räkning Summa b:co r:dr 36: 32. Stockholm den 7 Fehr. 1840. C. M. Hårdh. Lades på bordet. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 9 om aftonen. In (idem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Onsdagen den 2g Februari i84o. Plenum kl. io f. m. Justerades fyra prot.utdr., innefattande R. o. Ad.‘s den 26 dennes e. m. fattade beslut. Justerades pleni-prot. för den i5 dennes f. m. Ånyo föredrogs K. M:s den 26 dennes e. m. pa bordet lagda nåd. skrifvelse, angtde städernas, utom Stockholm, iuqvarteringsbesvär. Hr Eden hjelm, Gillis: Så vidt jag vill minnas, skola handlingar från Götheborg vara inkomna, rör:de begäran att samma inqvartering, som der finnes, måtte få fortfara; och jag begär derföre, att samma handlingar måtte åtfölja K. M:s skrifvelse till Utskottet. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Innan K. M:s nåd. propos. i detta ämne blir till vederb. Utsk. remitterad, ma det tillåtas mig att deröfver yttra några tankar, som jag vördsamt anhåller må samtidigt komma under Utskottets pröfning.
Som likväl 1818 års skörd på det hela utföll mindre ofördelaktigt än man befarat; så blef en del af den utländska säden i magasinen obegagnad och de påföljande årens goda äringar medförde bekymmer af motsatt beskaffenhet genom det låga pris, hvartill inhemsk spanmål nerföll \ följd af ökad tillgång och flere sammanstötande orsaker. Kongl. Majrt har ej underlåtit någon af Kongl. Majtt beroende åtgärd för att afhjelpa den förlägenhet, som spanmålsprisenas hastiga fall' för Rikets hufvudnäring medförde. Införsels tullen på utländsk säd återställdes tidigt och ökades tid efter annan till ett belopp, som utestänger införsel deraf i Riket: utförsel af inhemsk säd tilläts tullfritt: upphandlingar för Magasins-inrättningens räkning anbefalltes i den mån dess disponible tillgångar medgåfvo: tillstånd beviljades att med säd in natura till Magasins-inrättningen återbetala erhållna försträckningar; 56 Konungens Nåd. Berättelse försök gjordes till afsättning af säd på utrikes orter och särskilde anstalter vidtogos till befrämjande af anläggningar för sädestorkning, hvarigenom utan tvifvel väsendtlig lättnad skulle beredas för sädens bevarande och föryttrande. Att alla desse åtgärder icke fömått kraftigt hindra sädesprisenas fall, bevisar endast huru svårt det är att genom tillfälliga medel emotstå naturförhållandens inflytelse. De sistförlidna årens erfarenhet har emedlertid bekräftat det för Rikets styrka och tillväxande förkofran, vigtiga resultat, att i följd af de bemödanden för åkerbrukets utvidgande och förbättring, sorn i alla Rikets X,andskap i mer och mindre mån ägt rum, dess egen sades-production äfven vid me-w delmåttig äring är tillräcklig för våra behof och vid ymnigare skörd lemnar ett öfverskott, hvars; bevarande, såsom en tillgång under inträffande missväxt, bör bli en af våra förnämsta omsorger». Kongl.
Staden äfven vara beredd på den händelse, sorn säkerligen inträffar, att .Län - Capitalen varda uppsagde , och hvarigenom Stadens Invånare , hvilka garanterat lånen, komma att försättas uti största förlägenhet. Jämlikt Riksdags - Beslutet af den 2 Maj 1810, hafva Riksens Högloft. Ständer pröfvat rättvist och billigt, att inqvarterings besväret afhjelpes i de Städer , der Garnizon är förlaggd , medelst Caserners och Byggnaders anskaffande på Statens bekostnad. Och då Malmö Stad, med anledning häraf, vid sist hållna Riksdag i Örebro år 1SI2, utaf särskildta under RiksgäldsContoirets Förvaltning stälda medel , undfått ett lån af 50,000 R:dr Banco nied fyra proCents renta och två proCents årlig afbetalning på Capitalet , för att användas till uppbyggande af Casern och Stall för de derstädes förlagde 3:ne Escadroner af Kongl, Mörnerska Husar Regementet, vågar jag anhålla, att Staden Ystad äfven måtte undfå ett penninge-understöd af tjugu å trettio tusende Riksdaler mot enahanda vilkor, sora länet till Malmö^Stad blifvit bevil jadt, Den 7 Juli. 779 jadt, för att dermed dels kunna betala de i och för Casern byggnaden redan åsamkade skulder och dels fullfölja den Byggnaden, sorn ännu återstår; och torde denna min vördsamma anhållan finnas destomera billig, som den grun* dar sig på ett Riksens Högloft. Ständers Beslut, likasom den begärde Summan icke heller lärer lunna anses för högt till tagen, enär Staden Ystad, i anseende till dess folknummer och förmögenhet, icke lärer kunna jemföras med Staden Malmö, som undfått femtio tusende Riksdaler. Stockholm den 19 April 1815. Gustaf Hagerman. X anledning häraf får Stats-Utskottet anmäla, hurusom Riksens Högloft.
Hvad heter du? Olaus Petri! Är du Mäster Olof! Vet du hvem dig talar till? Servus servi servorum, Hans Brask! Du är alltså en sådan der man, som går omkring och säger sanningar Vill du bli min kapellan? Och bära omkring lögnen? Nej! OLOF. BRASK. Du är mycket ung; jag förlåter dig! Du har stora gåfvor, men vet ej använda dem; jag skall lära dig det! När du blir tre gånger så gammal du nu är, skall du tacka mig för lärdomen. Sätt kanonikus i östra tornet! Utan dom och ransakning sätter ingen mig i fängelse! Fem veckor! BRASK. (Till knekten.) OLOF. (Vinkar utåt. En knekt inträder.) BRASK. (Till knekten.) Biskop Brask! Från denna stund har kyrkan strid på lif och död! Tala icke så stora ord, min vän, det fins icke så stora ting i denna lilla verlden! Scen XVI. DE FÖRRE. LARS SIG GESON SPARRE (in känner igen MARSKEN. BRASK. Olof; ger ett tecken åt knekten att dröja) BRASK. Biskop Brask! Väl mött! I är här i samma ärende som jag! Jag känner icke ert ärende, herr Marsk! Men I känner måhända hvarför staden är i oro? Staden har icke utgjort sin ränta till klostret. Och derför skall folket vara utan Gudstjenst? Icke för räntans skuld, men derför att kyrkan Alltid kyrkan! MARSKEN. BRASK (höjer rösten). BRASK. MARSKEN. BRASK. MARSKEN. måste häfda sin rätt under tider, då man sätter densamma i fråga. Tala I vid er konung, han skänker icke efter några skatter! Men I, Biskop i Linköping, har ej någon domsrätt öfver Strengnäs stift! Då ingen Erkebiskop finnes, räknar jag mig som Svenska kyrkans öfverhufvud! BRASK. MARSKEN. BRASK. (Till knekten.) Med hvad rätt? Den starkares! Är fången bortförd? Olaus Petri! I är fri! Om fem veckor! MARSKEN. BRASK. MARSKEN. I fängslar icke Konungens troman, Sekretarius i Stockholms rådstuga, Magister Olaus Petri!
Ständer vid föregående riksdagar sålunda uttryckta åsigt, har Utskottet funnit det vara både med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att den afgift vid bouppteckningar, som här är i fråga och hvilken i öfriga delar af riket tillfaller församlingarne till understöd för fattigvårdens bestridan de, äfven får af socknarne inom Wermland för lika ändamål tillgodonjutas, och att dessa medel således återgå till sin ursprungliga bestämmelse, helst länets innevånare äro pligtige att efter andra grunder underhålla sina lasaretts-byggnader; och anser Utskottet sig derföre vördsamt böra tillstyrka Rikets Höglofl. Ständer, att förnya den redan förut hos Kongl. Majit gjorda underdåniga anhållan, att J/8idels procenten af boets tillgångar vid bouppteckningar inom Wermland måtte från den af motionären föreslagna tid, eller slutet af år 1850, få af vederbörande församlingar uppbäras, för att till deras fattigvård användas. Stockholm den 21 Januari 1848. Ank. till Exp.-Utsk. den 22 Jan., kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af serskilda motioner, dels i fråga om rapporters och general-sammandrags afgifvande af vederbörande embetsmyndigheter till upplysning om de kommunala inrättning arnes verksamhet, dels ock om rättighet för ledamöterne i kommunal-nämnder alt för deras besvär af kommunen njuta ersättning. Uti dessa ämnen har Utskottet fatt emottaga serskilda framställningar, nemligen dels från Höglofl. Ridderskapet och Adeln af Herr Hammarhjelm, E. G., som anmärkt, att då vid fullgörande af de kommunala åligganden, som genom sednast i nåder utfärdade författningar blifvit anbefallda, liknöjdhet i allmänhet, med få undantag, försports, hvartill, enligt motionärens förmenande, orsaken vore att söka deruti, Bih. till B. S. Prot. 1847 § 1848. 8 Sami. 3 Haft. 8 10 Allm. Besvärsoch Ekon.-lits k.
Enkans tredje son var mycket omtalad för sin enfald, och kallades gemenligen Dummer Jöns. Han gaf sig på väg, och kom i qvällningen till ett berg. Utanföre hängde en nyckel. Som han nu öppnade berga-dörren, och kom ur sal och i sal, träffade han i det allra innersta rummet en ~katta~, som låg och sof på en präktig bädd. Dummer Jöns sof hos henne om natten, och steg följande morgon upp och kammade och tvättade henne, hvarefter hon, till lön för hans tjenst, skänkte honom skjortan, halsduken och klädnings-tyget, som hans moder begärt. Sagan slutar dermed, att kattan, tredje natten, förvandlas till en fager jungfru, som följer med Dummer Jöns hem till hans moders gård, och blir hans hustru. Enligt en öfverlemning ifrån ~Upland~ är sagans hjelte en ~Aske-pjesk~, som tillika med sina bröder skulle ge sig ut att fria. När han länge vandrat, kom han slutligen till ett uselt torp; der satte han sig i spiseln och begynte gräfva i askan, såsom han alltid hade för sed. I spisel-grufvan låg en stor hvit ~katta~. Aske-pjesken och kattan blefvo goda vänner, och slutet var, att han fästade henne till sin käresta. Aske-pjesken fullgör derefter alla sin faders prof. Första profvet var, hvem som kunde skaffa det bästa vinet; men allt gick han till det lilla torpet, och kattan hjelpte honom. Andra profvet var, hvem som kunde skaffa det bästa skeppet. Men kattan gaf sin käraste ett bark-stycke, och sade: »när de andra skeppen komma, skall du ställa dig bakom din fader, och kasta denna bark-bit så långt du kan ut i hafvet.»
Beklagligen lärer således fattigdomens e* gentliga grundläggning bär i Riket få räknas ifrån Christendomens införande och det dervid hos det lättrogna folket inplantade falska begrepp om goda verk och gerningar, särdeles efter den förste Christne Konungen Olof Skötkonungs tid, men isynnerhet ifrån Konung Frik den Heliges blinda nit, vid medlet af i2'.te århundradet, uti efterdömen af en oinskränkt gifrnildhet emot de fattige, hvarigenom Landet uppfylldes med onyttige lättingar och late liggare, sorn alltsedan icke kunnat utrotas. Den jemväl af honom medelst allmän Lag stadgade, men af sjelfva Påfven Alexander den tredje inskränkte, friheten att gifva all sin egendom i själsagift till Kyrkor och Kloster; de fördelar, man inbillades förvärfva sig i andelig måtto så väl på detta satt, som genom frikostighet emot Prester och Munkar, Allmosor, fåfäng och vidskeplig Gudstjenst, Pelegrimsfärder, samt flere andre tidödande, lika enfaldig® och på de Andeliges sida lika egennyttige, ti 11- »tallningar; och de föraktliga missbruk, att Him; 7 8 Betänkande om Fattigvården i Riket. melen och det Eviga Lifvet, Syndernas förlåtelse, Helgonens böner och förtjenster, samt de Andeliges öfverloppsgerningar såldes för penningar; Allt detta kunde icke annat än verka, att både egendom och arbetstid onyttigt bortslösades, folkmängden minskades, jordbruk och andra näringar försummades, idogheten tjväfdes, lättjan gjordes till en förtjenst, med en ofta ymnigare utkomst än för arbetsamhet och flit, och fattigdomen prisad och belönt, utbreddes allmänneligen.
Förslag till gemensam tanka i representationsfrågan. 1. Riksförsamlingen representerar Svenska Folket, ej särskilde stånd, classer eller intressen. 2. Den utgöres af ett bestämdt antal ledamöter, ej öfver 250 och ej under 220. 3. Dessa ledamöter delas i två kamrar, af hvilka den första eller nedre bör vara minst -j-alel talrikare, än den andra eller öfre. 4. Till första eller nedre kammaren väljes: l:o genom Electorer i mindre valkretsar ett visst antal af alla å landet boende personer, som, ulan att hafva valrätt bland de högst beskattade, efter som nedanföre under N:o 3 be stämmes, o) äga, eller under flerårig eller till tiden obegränsad besittning innehafva hemmantal eller annan dermed jemförlig fast egendom ; eller b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är att påräkna; eller c) åro i Rikets eller annan allmän tjenst, eller /rån sådan tjenst med pension erhållit afsked. 2:o Antingen genom Electorer eller, der sådant tjenligare anses, genom omedelbart val, i särskilde valkretsar, ett visst antal af Städernas innevånare, som icke, efter N:o 3, äga valrätt bland de högst beskattade; och 3:o Genom omedelbara val i större valkretsar, dock minst 40 Den 10 Mars f. m. en inom hvarje län, ett visst antal af alla å landet eller i stad boende personer, som äro taxerade till högsta bevillning för egendoms-, embetseller näringsyrke. (Om bevillningsbeloppet så afmätes, att under denna valrätt nu inbegripes allt hvad som med rätta kan få namn af högre förmögenhet, sjelfständighet och bildning, beredes derigenom den enda fullt tillförlitliga garanti mot den temmeligen allmänt befarade vådan deraf, att nyssnämde qvalificationer möjligtvis skulle kunna någon gång från representationen alldeles uteslutas). Kretsarne för de här ifrågavar. omedelbara val böra så ordnas, att minst 50 personer på hvarje ställe deltaga i valet. 5. Andra eller öfre kammaren väljes: l:o Till ena hälften af Konungen, och 2:o
Digitized by Google ^Nya bidrag till historien om Gambettas ” stora minister ”. Af Erast Wallis. Det parlamentariska styrelsesättets historia erbjuder knappast något annat exempel på en minister, hvilken efter att hafva föregåtts af så oerhörda förväntningar störtats så hastigt som det kabinett, hvilket Gambetta bildade den 14 november 1881 och som föll redan den 26 januari 1882. Efter att med underbar kraft, klokhet och framgång hafva ledt fälttåget mot det personliga styrelsesättet, efter att i mer än fyra år — allt sedan valen den 14 oktober 1877 — hafva varit den parlamentariska majoritetens i deputeradekammaren erkända ledare, efter att de nya allmänna valen den 21 augusti 1881 ytterligare ökat denna majoritet, öfvertog Gambetta regeringen under de skenbart mest gynsamma omständigheter. Ej heller tillstötte några af dessa oväntade händelser * som stundom rubba äfven de säkraste beräkningar. Frankrikes förhållanden till utlandet förblefvo vänskapliga. Inom landet rådde hela tiden det fullkomligaste lugn. Och trots allt detta störtade ministéren efter att endast hafva varat 73 dagar. I stället för att, såsom man så länge förutsagt, blifva » den stora ministéren », blef det af Gambetta bildade kabinettet blott en dagslände-ministér.Hvilka orsakerna voro till denna oväntade utgång, söker den man, hvilken såsom konseljpresidentens sekreterare stod Gambetta närmast under de dagar, hans mini-stér varade, att utreda i ett nyligen utkommet historiskt arbete af stort värde och intresse. * Till motto har Joseph Reinach valt de vackra orden ur andra boken af Taciti annaler: » Non hoc praecipuum amicorum munus est, prosequi defimctum ignavo questu, sed quæ voluerit meminisse, quæ mandaverit exsequi. » Vän och läijunge * af den store hädangångne, har författaren icke blott velat skrifva historien om Gambettas kortlifvade ministèr, utan äfven lemna en exposé af hans politiska system.
Man införskref utländska Machiner och verktyg af alla slag; man införskref Rudimaterien, färgerna, Mästare och Gesäller, samt slutligen säd, till dessas underhåll. Banken öppnades till Lån, Sedlar öfver - 6 3* Den 16 Maj. strömmade Landet, och lemnade de rika Köpmanshusen tillfällen att uppjaga Coursen från 42 Mark, efter då varande Myntfot, till 1O8. 1 denna belägenhet samlades Rik sens Ständerj deras handläggning var sträng; det stora Handelshuset Kjerrman, Gennings & Finley störtade; några mindre föllo tillika; men den var nyttig lör Riket. Realisationen blef verksam; utgifterna för Armén och Flottan inskränktes; alla Extra Embetsmän, enskildte eller i corporationer, entledigades från sina mödor; en allvarsam Öfverflöds-förordning utfärdades, och en hederlig Bevillning gjordes; besparing å ena, och inkomst å andra sidan, gaf öfverskott i StatsKassan, och det inbetaltes på Kronans skuld till Banken; der uppbrändes Sedlarna hvarje vecka, och vid Midsommaren 1768 var Banken kommen i det skick att Coursen stod åter på det rätta, eller 42 Mark. Riksens Ständer gjorde några men icke betydliga förändringar vid följande Riksdagen 1769; och saken stod väl till 177^5 då Konung Gustaf den III förändrade Sveriges urgamla Mynträkning, på Daler Silivermynt, till Riksdalersmynt. Otn denna Epok bör jag ej yttra, mig, den hörer till framtiden. Emedlertid gjorde den ingen väsendtlig skakning; Riket hade godt mynt, i guld och silfver, eller papper med full Kredit, Allt blef lyckligt tills 1788 års krig Maj 633 inföll. 1789 års Riksdag, som hölls just under krigets åskor, gjorde slut på Myntväsendets lyckliga ställning. Krigsskulden blef blandad i myntet; RiksgäldsSedlar — ett ovanligt namn på mynt — utfärdades; och från den stunden har Myntet varit i allt jemnt tilltagande oreda. Det är långt ifrån min afsigt att klandra Ständers Beslut.
Jag vill visserligen icke neka, att fel förefinnas i minimi-tarifferna, men i likhet med flere talare vågar jag tro, att om dessa tariffer ur författn:n borttagas, skola inga, eller högst obetydliga, afgifter erläggas, synnerligast af handel och rörelse. Jag grundar detta antagande på hvad som tilldragit sig sedan förra Riksdagen. Man hoppades att den nedsättning, som då beviljades, skulle föranleda sanningsenligare upgifter, så att Staten åtminstone ingenting skulle genom nedsättningen förlora. Nu visar sig att detta varit ett fullkomligt misstag, ja, oblygheten har till och med gått så långt, att en stad, Wadstena, med ganska betydlig export, endast skattat 90 Rdr. Detta är bästa beviset, att om ingen kontroll finnes, skall ingenting hindra Hrr borgare att upgifva sin inkomst till 0. Den redan obetydliga afgift, som nu för dem utgår, skulle då helt och hållet försvinna. Jag yrkar således att minimi-tarifferna för så väl handel och rörelse, som jordbruk, skola qvarstå. Man har sagt att dessa tariffer icke tjenade till något, då Den 28 Mars f. m 487 Taxerings komitéerna ägde både riitt och pligt att bestämma bevillniugen öfver eller under densamma. Detta anser jag deremot vara en förtjenst i författn:n; om jag nemi. med vederbörligt intyg styrker min oförmåga att betala minimi-afgiften, så bör jag väl erhålla afdrag; detta kan väl icke bestridas. Jag öfvergår nu till frågan, huruvida den föreslagna förhöjningen i tariffen bör godkännas. Den var gällande före sista Riksdagen. Den är således, sora Hrnne finna, icke ny; den utgör endast ett återgående till det ganda. Jag tillstyrker den just på de grunder, som vid föreg:de Riksdag anfördes såsom skäl till den då beviljade nedsiittningen, eller att dermed icke åsyftades någon minskning i stats-inlraderna, utan blott att genom en billigare bevillningsproe. kunna förmå de skattskyldige till sannare upgifter. Detta ändamål liar icke upnåtts; det torde då vara skäl att återgå till det gamla.
Vid dessa justeringar kan ett beslut ingalunda ändras, men väl sådane tillägg göras, hvarigenom ingen än„ 4§8 Den 25 Junti, dring i beslutet uppkommer. Dervid äger ock hvar och en, som sig muntligen yttrat, rättighet, att anmärka, huruvida hans uttryck blifvit jigtigt till Protocollet fattade, Ridderskapet och Adeln dock pröfningsräcten häraf förbe-' hallen j och må jemväl på d"n talandes eget begifvande och med Ridderskap ts och Adelns bifall u eslutas dess egne uttryck, och äfven de. liberationer som deraf följt, dock kunna ej sådana uttryck, hvarpå beslutet tydligen sig grundar, uteslutas, 39 §• Hvar och en Ledamot af Ridderskapet Och Adeln äge rätt att in Pleno fritt tala och Utlåta sig, i alla frågor sorn under ölverläggan^ de komma, och om lagligbeten af allt som in. Om S andtt sig t lidrager. Inga andra anföran* den må likväl till protokollet upptagas, än de som gifvas af Ledamöter, hvilka efter anmälan till LaodtMarskalkeo, och af honom t behörig ordning uppropade, uppstigit och hån Sin plats yttra sina tankar. Ingen vare berättigad att tala utom Protokollet Ingen lillå te sig personligen förolämpande uttryck Finnér LandtMarskalk. det någon på så. d^nt sätt eller eljest emot Grundlagarnes tydliga föreskrifter sig uti sina yttranden förgått, äge LandtiVlarskalken att genast å:er!öra honom till ordning, och derest han icke ställer sig sådant till efterrättelse, art underställa Ridderskapets och Adelns pröfning, bedömmandet af bans förhållande, samt huruvida harr derföre bör4 enligt 3; §.3 inoraal denna ' d . v - S Veu 25 Junit. 489 Riddarhusordning af LandtMarskalken varnas, eller om saken af ett Utskott skall närmare pröfvas, eller ock alldeles må förfalla.