Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Meri då den i förstberörde lagrum omförmälda ed , hvarmed den , som gjort sig misstänkt för oloflig åtkomst af andras egendom, eger att göra sig urtjufva, efter Motionairens omdöme, vore af alldeles egen art, syntes Motionairen intet hinder vara för handen, att ju ifrågavarande lagbud, genom hvilkas tillämpning en tilltalad och verkligen brottslig ställes i det vådliga valet emellan nödvändigheten att, antingen med qväfvande af sitt samvetes röst, aflägga falsk ed, eller ock underkasta sig ett stundom urbota, alltid med vanfräjd och förlust af medborgerligt anseende förknippadt straff, må helt och hållet upphäfvas. Utskottet har tagit detta amne i öfver-’ vägande, och finnér val, l.ika med Mofipnai - Lag Viskottets Betankande N:o 17.' 37 ren, att den såkallade urtj ufva-eden ar i de fleste fall äfventyrlig och för sitt ändamål otjenlig, hvarföre ock , såsom Motionairén jemväl anmärkt, exempel på dess tillämpande äro ganska sällsynte; men som denna ed 1 sjelfva verket ej är annat än en värjemålsed i tjufnadsmål, och Utskottet derföre, i följd af dess antagna och förut yttrade mening, att sådane serskildta stadganden och fö-, reskrifter i lagen, sorn hvila på en och samma grund, icke böra partielt, eller annorledes än i ett sammanhang och på en gång, ändras eller upphäfvas, anser nämnde eds afskaffande ej kunna i annat fall ega rum, än derest värjemåls-ed i brottmål allmänneligen upphorer att räknas bland laga bevis, hvilket senare Motionairen dock ej allenast icke åsyftat, utan fastmer förklarat sig finna för närvarande olämpligt; så kan Utskottet den yrkade lagförändringen icke tillstyrka. Utskottet föreslår således: att Johannes Svenssons ofvannämnde Motion ej måtte bifallas. Hvilket dock till Rikets Höglofl. Ständers vidare bepröfvande vördsamligen hemställes. N;0 I8* Betänkande öfver Herr Georg
E n stor del af boken upptages af en redogörelse för de olika ländernas lagstiftning rörande kvinnan, en redogörelse för hennes lagliga rättigheter eller brist på lagliga .rattigheter inom familjen, såsom maka, moder och enka, liennes rättigheter i samhället i friimsta ruinmat till undervisning, vidare till ämbeten och sysslor, till deltagande i statens och kommunens styrelse och förvaltning. D e olika delarne at denna framställning tyckas oss vara af ganska olika värds. Dk förf: s eget hemland, och några af de större länderna, i synnerhet Frankrike, men. äfven England och Nordamerika, iiro ganska grundligt beliandlade, har förf. aflärdat en mängd af de agdra, staterna ganska knapphandigt och icke så sällan p % ett icke fpllt exakt sätt. Det gäller bland annat om vhrt land. Å ena sidan har väl, helt iaturligt, utrymmet hindrat honom a t t lika grnndligt beliandla alla länder, å andra sidan torde obekautskapen med spr %k och förhållanden hindrat honom att fullt tillgodogöra sig det material han kunnat ha till sitt förf ogande. Men äfven om inan kan anmärka en och annan ojämnhet i arbetets anläggning och utförande, innehåller det så mlinga faktiska uppgifter, så många intressanta synpunkter, att det för kommande förfittare d ämnet helt s w e r t skall blifva en ovärderlig kalla a t t ösa w. A t t i en kort öfversikt såsom denna gifva en föreställning, om ocksh blott de förnämsta afdelningarna, ä r omöjligt, och vi måste därför inskränka oss till några korta antydningar. Kvinnofrågaq a r icke af så ny dato, som man Iran vara frestad att tro. E n af de äldste försvsrarne af kvinnokönets ratt a r Plato, som i sitt arbete » Staten » grkar på att kvinnorna matte erhhlla samma uppfostran soin mannen, t. o. in. utbildas till krig, och i allo behandlas - som männen. Blgnd de gamla romarne förde man sådana soni Cicero och Setieca kvinnans talan. Den senare, hvilken i sh mycket var ' en kristendomens föregångare, predikade den satsen, att den äktenskapliga troheten i lika Bög grad bör vara båda inakarnes plikt.
Emot denna räkenskap, med anmärkningar granskad i Kongl. Kammar-rätten, har någon erinran hös Revisorerne icke förekommit. Inkomster och utgifter redovisas på följande sätt: - 213 - Debet. Balans från år 1858: Tillgångar: Uppbörd: Balans till år 1860: Skuld: Konsistorium: Upsala elementarläroverk: Gefle elementarläroverk: Hudiksvalls elementarläroverk: Balans från år 1858: Skuld: Utgifter: Upsala elementarläroverk * 55,252: 36. Balans till år 1860: Kontant Uflånta behållning. medel. Fordringar. Summa. Tillgångar: Konsistorium: Premieoell fattigkassan 87: 49. Upsala elementarläroverk : Gefle elementarläro, verk: Premieoch fattigkassan 86: 39. Transport: 207,767: 60. — 215 — Hudiksvalls elementarläroverk : Egna kassan Premieoch fattigkassan Bobergska stipendiefonden Jennischeska dito Wennbergska dito Bibliotheks-kassan S:7 Norrtelje elementarläroverk: Egna kassan Premieoch fattigkassan Terminsafgiftsdito Bibliotheksdito s7~ Kontant behållning. 20: — 42: 25. 10: — 83: 91. Utlånta medel. Fordringar. Konsistorium i Linköping. Kammar-rätten granskad med anmärkningar, visar denna räkenskap följande förhållande med inkomster och utgifter; Debet. Balans från år J85S: Tillgångar: Norrköpings elementarläroverk - 1,527: — Transport: 375,587: 72. - 216 — Westerviks elementarläroverk . Uppbörd: Wimmerby dito 4,831: — Eksjö dito 6,645: 67. Balans till år 1860: Skuld: Linköpings elementarläroverk: Premieoch fattigkassan 193: 77. Westerviks elementarläroverk: Eksjö elementarläroverk: Balans från år 1858: Skuld: Utgifter: Konsistorium 74,465:51.
Från HÖglofb Rirlderskapet och Adelil äro, enligt ankomne Protocollsutdiag af den 12 och ip sistlidne September, på grund af gjorda anmärkningar, återremitterade Utskottets Utlåtanden N:o 6p, öfver väckt1 förslag, m Banco-Utskottets Memorial, N.-o io3. att beräkningen af ränta på ränta i Rikets Ständers Bank måtte , i alla de fall, der sådan ränteberäkning eger rum, upphöra, och N:o ^5, i anledning af gjord framställning om inoch ut-vexlingspris å ducater samt utvexling af guldoch silfverplantsar. Utskottet får i anledning häraf vördsamt anmäla, att omförm alda a:ne Utlåtanden blifvit under den 5 och 9 i ofvannämnde månad af öfrige 3:ne Riks-Stånd bifallne, samt att de erhållne återremisseme, jemlikt §. Riksdags-Ordningen, således icke kunna föranleda till någon åtgärd från Utskottets sida. Ank. till £xp. IJtsk. den i3 October, kl. ii f. m. Utlåtande öfver väckt fråga om tillfällig förstärkning åf fonden för låne-rörelse på namn och reverser. Med anledning af det i Banco-Discont-Verket inhemlade förhållande, alt lån mot namnsäkerhet med omsättnings-rätt, i brist af tillgång, ‘icke skolat kunna utbetalas förr än 3:ne månader efter det lånen blifvit beviljade, har inom Utskottet fråga blifvit väckt, alt Discont-Direclionen måtte berättigas, att i besagde låneväg använda de lill utlåning på publika papper afsedde, men för närvarande obegagnade medel. Discont-Direclionen, hvars utlåtande öfver berörde framställning
Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskott den 8 Juli 1823. S. D. Herr Ehrenborgh C. kberopade sitt förut vid Utskottets Utlåtande N:o 132, rörande yrkad vidsträcktare frihet i Tackjerns tillverkningen m. m. ingifne anförande; hvaruti Herr Grefve Posse, Friherre Cederström, Biskopen Herr Doctor af Wingård och Herr Fenning äfven nu instämde: Ut supra. Ex Protocollo A. Fryxell. g2g Be sv. ech Ekon. IJtsk. Betänkanden, T$-q js4* Antom den 14 Juli »823. Utlåtande, i frågan om yrkad rättighet till utvidgande af Stångjernsoch Arnnessmidet i Riket, G^enom Remiss från Vällofi. Borgare Ståndet har Utskottet etnottagit Herr Norcei Memorial 1 detta ämne, af det hufvudsakliga innehåll, att den genom privilegierna stadgade bevillningsgrunden för stångjerns* och ämnesjemshärdernas tillverkningsrätt, af 450 för de förra och 300 för de sednare, utgör ett af de svåraste band, som motverka jernhandteringens utveckling, samt att, då denna beräkning,såsom grundläggande beskattningen, sannolikt antogs efter det högsta, som under förra tiders arbets-skicklighet var att förvänta, men genom förökad färdighet smidet nu kan drifvas ända till 600 för stångjernshärden och till 45° ® 600 för ämneshärden, högsta tillverkningen för hvarje privilegierad stånjernshärd nu bör beräknas till 600 5$, och för ämneshärden få uppgå till det quantum, hvartill han möjligen kan drifvas, i synnerhet som genom förädlingen allmän vinst uppkommer, och manufacturverksegare genom egen tillverkning af ämnesjern kunna deråt lemna den uppmärksamhet, som manufacturens särskilda beskaffenhet fördrag hvarjemte Best). och kon, Utik. Betänkahdcn.
Hvad kyrkosången angår, så skulle jag tro, lika med den sista värda talaren, och således i motsats till Hr von Hartmansdorff, att det vore just det ordet, som borde utgå, af det skäl, att, ehuru jag erkänner och inser vigten af en god kyrkosång och huru lyckligt det vore om den kunde utbildas, jag likväl icke tror att man hos hvarje skollärare får fordra förmågan alt kunna sjunga, och det är hvad som till en del förutsattes i 2 mom. Uti 5 mom. förekommer något helt annat, nemi. ”att hvar och en — —- förmåga att undervisa i följande ämnen: catechesen och biblisk historia, kyrkosång” - Den 13 Februari f. ni. sång” etc. Detta förutsätter ingen röst och kan läras mycket väl af någon annan, blott han känner noterna och kan handtera det lilla instrument, som nu ofta begagnas vid kyrkosång; och jag skulle tro, att vederbör, skoldirectioner icke böra vara förhindrade att antaga en lärare, som besitter alla öfriga kunskaper i hög grad, äfven om han ej besitter lörmågan att kunna sjunga. Dessutom tror jag, att man, vid bestämmande af dessa fordringar, måste taga i betraktande hvad begrepp man vill göra sig om dessa blifvande skollärare. Jag skulle för min del önska, att de blefve personer af allmogens egna barn, som i folkskolan visat särdeles fallenhet lör de studier, som der idkas, och som några fä år egnade sig åt undervisning, för att sedan öfvertaga sina föräldrars yrke eller något annat än skolundervisning; ty erfarenheten torde hafva bevittnat olämpligbeten och oskickligheten bos de gamla föråldrade lärare på landet, som icke kunna något mera än hvad de lära barnen, mea icke något visst yrke. Desse blifva församlingarna slutligen tili last och göra dem ringa nytta; åtminstone vet jag förhållandet vara sådant i de församlingar, der jag längre lider uppehållit mig. Det vore således i min tanke icke önskligt, att barn, hvars föräldrar hade nog förmögenhet att hälla dem i vanliga skolor, der de skulle kunna inhemta det föreslagna kunskapsmåttet af allmän jordbeskrifning, fäderneslandets historia m, m., för framtiden egnade sig ål delta lärarekall; och är det på denna grund jag önskade att dessa ord blefvo borttagna.
I sitt nit att korrigera komma de lätt att misstaga sig om de fel, som behöfva korrigeras, och hvad som värre är, de misstaga sig rätt ofta om personen, som behöfver rättelse, de halka öfver den skyldiga till den oskyldiga, om blott den förra har ett smilande, förekommande sätt och vackra manér. Man kan säga om en guvernant, hvad jag engång såg citeradt, jag minns icke i hvilken bok: »hon är så sysselsatt med att putsa ljusen, att hon icke får tid att se.«1 Dessa ord äro af Börne. Celia, med hvilken ifver du talar! Aldrig har jag sett dig så häftig, men du har väl orsak? Ja, jag har; jag har varit under tre guvernanters uppsigt, och jag kunde icke hålla af någon af dem. All oskyldig barnslighet blef bannlyst, det cirklade och stela vann bifall. Ja, vet du Anna, hade jag icke haft en så redbar far och en så om mitt sanna väl öm mor, så hade du icke din Celia ens så god och bra, som hon nu är. Men huru anförtrodde de dig åt guvernanter? Säkert hade de icke samma åsigter i detta ämne, som de, hvilka deras dotter sedan antog? Min moder sade att de guvernanter, hon hade haft, voro förträffliga menniskor, och föröfrigt visste hon nog med sig sjelf, att hon kunde genom sitt moderliga inflytande tillintetgöra allt det skadliga, hvaraf hennes barn möjligen i pensionen blefve smittadt. Min far öfverlemnade hela denna sak åt mammas omsorg. Och icke kan jag säga, att guvernanterna varit mig till någon skada, tvertom kanske till nytta, genom den erfarenhet jag vunnit. För detta har jag att tacka min älskade moder o, att hon så tidigt skulle lemna mig, men hon har det bättre nu min moder lade alltid i deras skefva lärdomar en förnuftig och moralisk mening, hvilken de sjelfva visst icke visste af. Nej, mig hafva de icke skadat; men så många andra, som på en gång med mig undervisades af dem och som till all olycka icke egde föräldrar med ett så flärdfritt sinne, röja nu omisskänneligt det dåliga inflytande, deras guvernanter på dem utöfvat; de röja det i stelt skick och ytlig uppfattning af allt här i verlden.
Balance frän föregående äret: Behållningar och Fordringar i Cassan Uppbörd: Balance till följande äret: Balance från föregående året: Utgift: Till Carlborgs Fästningsbyggnad 73,246:19.11. 68,533: 5. — » befästande af Stockholms Avenuer åt landtsidan I,384:i7. Balance till följande året: Den utbalaneerade tillgången • • . O O . 3,547: 26. 3. kan dock komma att nedsättas med 452:18.— örn ifrån Anslaget skulle utbetalas sistnämnde belopp, som utgör behållningen af anslaget till Stockholms befästning åt sjösidan, hvilket anslag varit afskildt från det för befästningen åt landtsidan, ehuru de ej blifvit hvar för sig bokförde. Om sålunda ifrågavarande 452 R:dr 18 sk. afdragas från den balancerade tillgången 3,547 R:dr 26 sk. 3 r:st., återstår såsom rätter behållning 3,095 R:dr 8 sk. 3 r:st., och då denna summa åter afräknas ifrån den utbalaneerade skulden, 12,295 R:dr 47 sk. 5 r.'st., återstår såsom verklig skuld vid 1835 års slut ett belopp af 9,200 R:dr 39 sk. 2 r:st. 108 — Denna summa motsvaras: a) af de för Carlsborgs fästnings-byggnad utöfver anslag utgifne 6,968: s. 6. b) al de för Stockholms befästande åt landtsidan utöfver anslag utgifne 2,232:30.8. I afseende härå förekommer att den förstnämnde blåsten på årsanslaget till Carlsborgs fästningsbyggnad kunnat af ett påföljande årsanslag betäckas, då sådant deremot icke kunnat ske för de till Stockholms befästande åt landtsidan utöfver anslag utgifne 2,232 R:dr 30 sk. 8 rist., enär detta anslag med år 1835 upphört.
Cam Arida-Balken, att ordenr .ritingen öp» pen eller förseglad borte försvinna, äswensom han yrkat ett närmare bestämmande af Domarens granskningsrätt/ förenad med det stadgande/ att Häradshöfdingarne borde aga/ att inom hwarje Härad antaga wise skicklige män af Bonde-Stander, som i Sterbhus» hos detta Stand skulle förrätta Bouppleckningarnc Wid jemförelse af defla anmärkningar med den af Justitie-Ombudsmannen egenteligen wackte staga i delta ämne. nemi. dels om Domarens ofranamde granskningsrätt af wardet uti Bouppteckningar, delS att till förekommande af mifibruk, wärderinsmän borde Bouppteckningen med edelig förpligtelse un, derstristva, finner Lag-Utjrottet, att da det bör inskränka sin åtgärd till den salunda yppade fragan, utan att Lag-Utskottet kan i sammanhang med dek återremitterade Betänkandet, inga uti pröfning af den nya Lagförändring/ som Riksdagsmannen Anders Danielsson föreslagit uti 4. 8. 9. Cap. Ärfda« Balken. Likasom Lag - Utskottet icke eller nu kan tillstyrka den rättighet för Haradshöfdingar, att tillsätta Bouppteckningsman för Bonde-Standet, efter som detta stadgande, hwilket icke förut warit ifragastallt, skulle upphäfwa Bonde-Slandets » Kong!. Brestorp den 9 Sept>747 samt den 8 Julii -761 bestämda ratt, att fa till Bouppteck MLs - Den z Julli. no; nkngSoch Skiftesmän antaga den,. till hwilken de förtroende äga. I öfrigt finner wäl Lag-Utskottet, att en motsägelse synes wara emellan Lagens tillåtelse, alt Bouppteckning får förseglad till Domstolen inlemnas, och det i Charte Sigillate Förordningen utsatte förbud för Domare alt gransta Bouppteckningen utom hwad ChSigangar a den ena sidan/ samt a den andra den uii Kongl. Vrefwet den 27 Maji 1821 Domaren alagde tillsyn, akt
Längre fram yttra Utskotten : ”att Riks* 55g al ds Contoir et s skenbara skuldsättning till Ban’’ken icke kan anses verklig för större del, än som ”motsvaras af öfverskottet vid en anställd jemfö~ reise-beräkning af RiksgäldsContoirets tillgångar ”emot dess öfriga skulder ; hvilketöfverskott, med bibehållande af den åsigt, att Riksgälds Contoir et 9>endast besörjt en del af Bänkens Credit-rörelse '”nödvändigt måste anseä egentligen tillhöra Batt* 9)ken.u Här hafva Utskotten äfven framkastat den tanken , att RiksgäldsCöntoiret besörjt en del af Bankens Credit-rörelse , då likväl Banden endast med sin egen Credit bidragit dertill, att RiksgäldsCohtoirets rörelse hitintills ägt bestånd. Utskotten anse. slutligen ’’ött in”rättningen af RiksgäldsCöntoiret än vidare bör bi’’behållas för förvaltningsn af en del bland Star ?’tens intrader , och besörjandet af vissa utdf Ri*’kets Ständer föreskrifna utbetalningar.” Jag frågar om Riksgälds-sedlarnes inlösen öfverflytta® på Banken, hvarföre då underhålla ett så dyrt verk, sorn RikgäldsContoiret, och om beloppet så erfodrade, hvarföre icke då hellre inrätta ett BancoContoirP Ett annat förfarande är en misshushållning, som knappt är tank1! T)en 19 Julii f. ira bär. Vi hafva alla ägt hoppet, att Riksgäldssedlarna skulle kunna upphöra. Jag medgifver gerna, att en brådstörtande indragning deraf skulle verka menligt på varuprisen; men jag är öfvertygad, att Riksens Ständer förr eller sednare skola finna nödigt, att amortera den inrikes skulden, bestående uti Riksgälds - sedlarne, hvarefter uppbörden af Statens intrader kan besörjas genom Stats-Contoiret ensamt.
» Söta Henriette, snälla Henriette, bästa Henriette, så bra det o c h det gick, » hette det oupphörligt. Otto beskref för åtminstone tionde gången sina känslor, då mustacherna höllo på att öfvergifva honom. Idun IDUNS OCH HANDARB. M E D PLANSCHER DEN OCH » 5: — PL. » 3: — SÄKRAST KL. 16, KL. ÖFVER HELA LANDET PÅ ALL1 TR. DELES ÖPPNA L Ö R D A G. TRÄFFAS — HELLBERG K L A R A S. VILLKOR. STOCKHOLM, LÖSNUMEMRPRIS: GREFVINNAN MINA BONDE, FÖDD LEWENHAUPT. REDAKTIONSSEKR. ALLM. T E L. Guds G o e d h e d til at m i n d e, Som rsscker mig sin Haand, Som Byrden m e d mig bserer-, S o m mig sin Wille lserer o c selffwen lindrer miine Baand. Selma Jacobsson foto. Föräldrarne voro öfverste kammarjunkaren m. HOFBOKTRYCKERI. Brudens fader hade en längre tid varit allvarsamt sjuk, hvarför det ägde r u m i n o m den närmaste familjekretsen. P å kvinnosidan hafva de äktat jarlar o c h konungar. — 2 — FÅNGEN. EUGÉNIE. Och thå mig lijfzena lycht är nähr I thenne wrånghe landhe Befaller iagh o Gudhi kiär J thine handh min A n d h e Amen. ADELAIDE NAUCKHOFF. LORD BYRON. (C. V. A. Strandberg.) Vi vandra därute och det s k ö n t o c h g o d t: hafva vi ana från i ljuset ej alls, att m a n tusende ser oss fångaslott! EMIL MOR OCH NANS VÄRLD. DOTTER. UR LINDERS. KVINAF RIEN. D e t finns endast ett » enten, eller ». » Därför, kära m a m m a, tjänar det intet till
I sammanhang med de af Kongl. Maj:t äskade anslag för universiteten bar Utskottet till behandling förehaft följande från Ridderskapet och Adeln remitterade motioner, nemligen: a) af Grefve Hamilton, G. A. K., som uti en under N:o 43 afgifven motion erinrat om de Jui idiska fakulteterna och alt dessa intoge en framstående plats vid universiteterna, enär inom dem bildades största delen af de personer, hvilka sedermera såsom embetsman skola omedelbart utföra Statens värf. På de juridiska studiernas tillbörliga handhafvande berodde hufvudsakligen icke allenast lagskipningens utan äfven lagstiftningens tillstånd, ty om ock embetsmännen icke omedelbart stiftade lagen, mäste den likväl af dem förberedas; och lagens öfverensstämmelse med tidsandan och civilisationens fordringar befordrades väsendtligen af embetsmannens juridiska bildning och bans på goda förstudier hvilande förmåga att tänka sjelfständigt och böja sig öfver slentrianen. I denna del af vårt undervisningsverk lörefunnes emellertid brister. Samma ämnen, som härstädes vore fördelade emellan endast fyra professorer, ansågos äfven vid mindre utländska universitetcr kräfva minst sex professorer och vid de större universiteten voro dessa ämnen fördelade på ett vida Stats-UtsJcoUets Utlåtande N:o 139. 17 vida större antal. Den arbetsfördelning, sorn vore allt framåtskridandes bufvudvilkor och icke minst i vetenskapens påkallande, kunde sålunda icke vara vederbörligen iakttagen vid Sveriges Juridiska fakulteter. Också voro verkligen flera af de mest vigtiga och betydande läroämnena sammanförda hos hvardera af Juris-professorerne, hvarigenom undervisningen måste beständigt ligga nere i något äfven af de vigtigare läroämnena och sålunda sakna fullständighet.
Att Kneckte-Rrtar, vid de fleste indelte Regementet, älveisom Soldaterne, blifvit försatte i lidande, jenem förenämde 1812 års BeklädnasFörordnirg, ligger i öppen dag, äfvensom att en allman rättelse tarfvas; men, för Rotarne i Södermanland, bereder denna Förordning en oundvikelig undergång, som allena finna sig i det föthållande att årligen böra lemna Soldaten Släp kläder, då vanligen i andre Provincer, denna skyldighet erfdast hvart tredje år inträffarj och bör det derföre icke läggas dessa Ro - 458 Dzn s 3 December. tehållare til! last, ävilka icke vilja undandraga sig det allmänna feltagande i kostnader för Militaira behof, att de likväl icke medgifva ett partielt betungande i sådant afseende, utöfver hvad dem åligga bör. Sådant är förhållandet, som jag i möjeligaste korrthet, till Högi. Kidderskapets och Adeln: uppmärksamhet framställt, och förbehåller mg att få meddela det Utskott, som uppdrages at Ärendet behandla, den kännedom af detailler hvarmed jag trodt mig kunna undvika att nu tpptaga Ridderskapets och Adelns tid. Mea föresats att hvar som helst, jag trodt mig fiina administrativa Misstag dem anmärka, har indamålet dermed endast varit att söka ändring i Författningar, hvartill de föranledt, och det 'ar således blott för att vinna rättelse i Kongl. Förordningen den 4 Februai*812, som jag vid Riksdagen i Orebro yttrade den öfvertygelse, att Constitutions - Utskottet, vid Förordningens lydelse, bordt fästa uppmärksamhet, och jag tror mig icke hafva dertill saknat anledning då Provincernes olika, men bestämda Kneckt Contracter, hvilka såsom Lagar böra i helgd lållas, jemföras med Stadgandet i 5 §. Kongl.
O m jag haft henne, hade jag inte behöft någon annan. Hon skulle ha blifvit min lifsuppgift, som jag talade o m i går. A t t vara henne nära, andligen o c h kroppsligen, lefva för henne hvarje stund, egna henne hvarje tanke, hvarje känsla odelad — en större uppgift kan jag inte tänka mig, o c h den var säkert den enda jag var skapad till. Nu, då den tagits ifrån mig, känner jag mig så degraderad, så fattig, så onyttig och obehöflig — det kan visst aldrig bli något af mig, bara derför att j a g inte har fått vara hvad jag känner att naturen ämnat mig till: min mors dotter. » » A h, det fin » väl andra menniskor i verlden, som du kan egna dig åt. Först o c h främst faster — o c h så — ja, det der oväntade, märkvärdiga ödet, som är bestämdt enkom för dig — vet du, hur jag tror det ser u t? » » Nej? » » J o, som någonting karlaktigt o c h bredaxladt med mustascher eller helskägg — låt oss säga helskägg — o c h med en slät ring på venstra handen. » » J a g skall gifta mig, menar d u? Ja, det kan j u hända. Men då vill jag först vara alldeles säker på, att inte alla äktenskap i verlden till sist måste bli så prosaiska o c h torra och — hur skall jag säga? — opersonliga, som det jag dagligen haft för ögonen i tolf år. Jag är så ung o c h oerfaren o c h förstår naturligtvis ännu inte det der underliga kapitlet, som handlar om kärlek o c h giftermål, men det vet jag, att jag gifter mig aldrig, o m inte jag träffar på en man, som älskar mig, derför att jag är jag — Ingrid Berner — med alla mina egenskaper, goda eller dåliga, o c h inte bara derför att jag är hans hustru. Ja, som sagdt, det der är så dumt af mig att tala o m, i synnerhet som jag så litet har tänkt på det. O c h för resten tycker jag allt, att den der lifsuppgiften att vara hustru och sköta ett hus är bra vanlig. » N u kunde Erik icke annat än skratta.