Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Spannland jord, hvilket i den Provinsen jag bebor, har blifvit förändradt till 6 å 12 Tunneland. — Vidare 25 Daler Kopparmynt i lön, beklädnad, allt inbegripet; hvad förändring detta sednare undergått, är nogsamt kändt. Fordom ansågs Soldaten som en hemmanets tillhörighet, och arbetare Den 10 Augusti e. m. derstädes som dräng, — nu utsändes lian på Arbets-Commenderingar, (hvilka i sin mån äfven bidraga till vår ofärd) och Jordbrukaren på föres ytterligare skyldigheten att draga försorg om hans famille, samt bruka och berga cless Hemman, icke Torp °). 4:o Att en Nation al Ar mee organiseras och Depoter anläggas på sätt jag omnämnt. *) Det var fordom en vinst för Landet att Soldaten ägde rättighet gifta sig, och hvartill hans små rättigheter kunde lemna honom tillfälle, då i allmänhet liemmansklyfningar och Nybyggen vörö mindre allmänna. Nu deremot äro giftermålen, ty värr! alltför talrika, och den fattigare Classen tillväxer i en tilltagande progression, håde med och utan giftermål, hvarvid framledne Grefve Tessins yttrande kan tillämpas, att många fattige i ett fattigt land, göra det ännu fattigare. Man tror likväl att i samma mån, som dessa fatiighjon föröka sig, tillvexer också vår rikedom, ehuru de icke kunna betala en skilling till Kronan. Och, då de pantas för KronoSpannemålen, stundom icke äga annan pant än den koja de bebo, dels den väntade skörden, efter några Kappar utsådd flåg. Kan Indelningsverket hvad Soldaten angår, icke förändras, enligt R. F. 80 §. hvarom jag serskildt anhållit att Constitutions-Utskottet mätte yttra sig, så bör det också i all sin helhet hållas i helgd, och då inskränker sig skyldigheten dertill att hålla tillhanda en karl vid mötena, hvilken dessemellan som dräng förblifver hos Roten, och som då kunde ställas på samma fot med Wermelands Fältjägare; tued den skillnad, alt stationen vore bestämd.
Då de enskilda Banker, om hvilka nu är fråga, i afseende på sin organisation och förvaltning äro skiljda från Rikets Ständers Bank, hemställa Utskotten, att Herr Stuarts förslag, om skyldighet för de enskilda Bankerna, att lill Rikets Ständers Bank insända qvarlals-uppgifler oin deras ställning, äfvensom, vid anfordran, upplysningar om deras rörelse, jemväl måtte utan afseende lemnäs. Slutligen få Utskotten tillkännagifva, att de icke ansett sig tillkomma att afgifva yttranden i de frågor, sorn blifvit väckta af Herr Prosten Almqvist, angående stadgande om de enskilda Bankernas kredit-sedlars mottagning i allmänna uppbörden, och af Biksdags-fullmäktigen Anders Olofsson från Jemtlands län om skyldighet för Bankerna, att hädanefter utgöra högre bevillning af sina behållna inkomster, än som a'f dem nu erlägges. För de här förut ej omnämnda speciela fall, i hvilka Utskottens förslag afviker från de af Finans-kommitléen eller enskilda motionärer framställda, eller från de för närvarande gällande föreskrifter, anse Utskotten obehöfligt att vidare redogöra, emedan de dels äro af mindre vigt, dels ock i sig tydligen innefatta sina motiver. På grund af hvad nu anfördt blifvit, få Utskotten, som anse, att lagstiftningen för enskilda Banker, utom s. k. »Filialbanker», om hvilka särskilda stadganden gälla, bör uti en enda lag förefinnas, och derföre hemställa, att alla för förstnämnde
Bifölls. S. D. Stats-Utskottets den 25 sisllidne Juli på bordet lagda, Utlåtande N:o 221, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 92, angående några med Stats-regleringen gemenskap egande allmänna frågor, förekom till ytterligare handläggning; i sammanhang hvarmed Utlåtandet N:o 92 jemväl föredrogs. Ståndet fattade härvid följande beslut: i:a punkten, angående de af Kongl. Majit äskade eller af enskilde mo Bih. till R. St. 184°- tionärer begärde anslag, till sådane utgifter, som endast för en gång eller för serskildte till viss tid begränsade föremål erfordras. z:a punkten, angående förslag i afseende å beräkningen af ersättning för den under lönerne uppförde spanmål. 3:dje punkten, angående förslag i afseende å de brister, som genom öfverassignei ing å besparingarne, egentligen å Andra Hufvud-Titeln, uppkommit. Ståndet vidblef dess förra beslut, angående dessa 3 punkter, hvilka alltså lades till handlingarne. 4:de punkten, angående förslag, huru med dispositionen af de serskilde Hufvud-Titlarnes besparingar för framtiden bör förhållas. Ståndet biföll hvad Utskottet i dess senare Utlåtande N:o 221 härom tillstyrkt. 5:te punkten, angående tillämpning af det i 4:de punkten gjorda förslag. Med afslag af hvad Utskottet hemställt, beslöt Ståndet att hos Kongl. Majit endast uti underdånig skrifvelse borde anmälas hvad uti 4:de punkten blifvit beslutadt. 6:te punkten, angående liggetids samt nådårs eller begrafningsbjelps-bespa ringar. Ståndet vidhöll sitt beslut angående denna punkt i utlåtandet N:o 92, och lade punkten i Utlåtandet N:o 231, till handlingarne. j:de punkten, om afskrifning af öfverskott å Inkomst-Titlarne, m. m. Ståndet vidhöll sitt förra beslut och lade denna punkt till handlingarne.
Brister aklagaren i bewis, bote hälften deremot. 2-0 Innom hwarje Socken pa Landet waljeö eller ukjeö ärligen dertill, efter Landshöfdingen!, anmodan, af Pastor Lagligen utlyst Socknestämma, en Committé af Sex besutne personer, nemligen kwä Adelsmän, en Ståndsperson och tre Bönder. sammanträda, jemte Pastor i Församlingen, som atrid ar siätistrifwen sjunde Ledamot, emottaga hwar och ens uppgift till Taxeringen, granda den under jamnförclse med Mantalölängderne, samt öfrige upplysningar de kunna för sig anse nödige och bereda grunderne för hwar och enS debitering, äfwensom förslagöwis uppg,'siva Summan hwar och en efter bergs kännedom och öfwerkygelse i enlighet med Bewjiinir-gSFörordningen, bör till Staken utgöra. Prokccoliet häröswer föres af den, som^Socknen härtill antag,er. Detta förslag med sine bilagor, och deribland dea följde Mantalslängden insändes till Taxerings Commikkeen, som kommer art utgöras af nio personer, nemligen 2:ne Adelsmän, 2tne Prester, arne Ståndspersoner och g.ne Bönder, alla walde utaf och innom Socknarnes Berednings-Ledamöccr. Fran hwarje Sockne Berednings-Committee, Lnställe sig alla Ledamörerne försedde med de för dem utfärdas de förordnanden eller Socknestammo,Protocoll till wal as Taxerings-Commitkeen pä dertill uksactands dag och ställe af Landshöfdingen, som iaqttager, akt detta sammanträde hålles ä samma dag och ställe som för Den 5 Ianuarli. 265 för Taxeringens början ursäkt är och alldrig utom Taxerings Districket. Woieringen werkställes med lyckta sedlar pä det satt, alt hwar och cn nämner det be, stämda antalet af hwarje utaf de ofwanuppräknade Closter, lil! medlemmar i ToxeringS-Commitleen.
Hvary som vexel om händer fått, att derå söka godkännande, vare, om han en sådan förrättning sig påtagit, skyldig att, sä fort ske kan, uppvisa vexeln för honom, på hvilken den är dragen, samt äska hans uttryckliga förklarande, om han den godkänna vill eller ej: försummas det, och förefaller emedlertid något till dens förfång, som vexeln Öfver» sandt, vare den försumlige skyldig gifva skadestånd. 11. §. Är vexel ställd att betalas & viss tid efter uppvisandet, dä bör densamma till godkännande uppvisas inom tre månader från utgifningsdagen, derest vexeln är utgifven i Sverige och dragen på Svensk ort, men inom sex månader från samma tid, då vexeln är utgifven i något annat land i Europa, samt inom ett år, derest vexeln - är utgifven i annan verldsdel. 12. §. Ben, som godkänner vexel, ikläder sig derigenom skyldighet att densamma infria, och må efteråt ej kunna undandraga sig betalningen, om än vexelgif varén skulle finnas hafva kommit i concurs-tillstånd, in~ nan accepten meddelades. «3. §• Godkännandet af vexel uttryckes medelst påskrift af ordet god* kännes eller accepteras, samt namnets undertecknande. Accepten bör, om vexeln är ställd på viss betalningstid efter uppvisandet, dateras, vid påföljd, att eljest betalning för vexeln kan fordras å den deri bestämda tid, räknad från utgifningsdagen. 4- 5- Brages Vexeln på tvåiine eller flere personer, såsom bolagsmän, då bör godkännandet ske medelst bolagets namnteckning: gifves eljest vexel på tvänne eller flere personer, att betalas af antingen den ena eller andra, då är enderas godkännande lika gildt som hade vexeln pä honom allena varit ställd. Bil. till Expeditions-Ulskottels Förslag till und.
Ståndet lät bero vid Betänkandet N:o 4, och Utlåtandet N:o 21, i denna del. 2:° Yttrandet om bevillning af Embetsoch Tjenstemäns samt Betjentes löner, m. m., sid. 6 i Betänkandet N:o 4. tillstyrkandet, pag. 3 och 4 i Utlåtandet N:o 21, bifölls; äfvensom Ståndet gillade, hvad näst derefter, pag. 4, i anledning af Herrar Wullenbergs och Björcks motioner, hemställeS. Bih. till It. st. Prat. 1853—54. 9 Samt. 46 362 Prot.-Utdrag den 16 Augusti 1854. 3:o Yttrandet om Bevillning å rörelse och näring samt fast egendom, sid. 8 i Betänkandet N:o 4. Ståndet beslöt nedsättning af bevillning å rörelse och näring, samt fast egendom till hälften af nuvarande belopp. 4:o Yttrandet, angående minimi-afgiften m. m., sid. 9 i Betänkandet N:o 4, samt följande §§ uti Bevillnings-författningen, nemligen 9, 10, 27 och 28 (pag. 7 och 8 i Utlåtandet, N:o 21). Beslöts nedsättning af alla här förekommande minimi-afgifter till hälften af deras nuvarande belopp. 1 sammanhang härmed uppdrog Ståndet till Bevillnings-Utskottet att i förslaget till Bevillnings förordning verkställa de sifler-rättelser, som öfverensstämma med besluten under Ntris 3 och 4, så att afgifter å rörelse och näring, samt fast egendom allestädes må upptagas till hälften af hvad de för det närvarande utgöra. 5:o Följande §§ i Bevillnings-författningen: § 2. Ståndet lät bero vid första yttrandet, pag. 6 i Utlåtandet N:o 21, och hvad anföres å samma sida, i anledning af en af Herr Björck gjord anmärkning, lades till hand• lingarne. §§ 4 och 6 samt 145 §, 5 morn., äfvensom § 8.
Hans hemliga dröm var en tillvaro bland några få närstående, på vilka han kunde slösa sin ömhet för att sedan med så mycket lättare hjärta kunna spruta den övriga världen i ansiktet sitt bleka och bitande förakt. Fröken Dorff hjälpte honom med hela den älskvärdhet, som alltid stod henne till buds, att hålla samtalet gående. Den vackra sångerskan var i själva verket ursinnig över att ha blivit placerad med en person, av vilken hon icke kunde ha den ringaste nytta. Grothusen, hennes högra granne, kunde endast då och då ägna henne några ögonblick. Den militäriska plikttrohet, med vilken han i början konverserade fröken Arvidson, tycktes mer och mer övergå till ett verkligt, levande intresse. Mortimer hade ännu icke vaknat ur sin distraktion. Han kunde icke taga ögonen från Tomas och Märta. Kanhända erinrade han sig något av sin egen ungdoms dåraktiga och till hälften glömda hetsjakt efter en omöjlig lycka. Då han betraktade dessa båda unga, som röda av vinet böjde huvudena samman och logo och klingade med glasen och åto upp varandra med ögonen, bit för bit, fick hans ansikte ett nästan förtvivlat uttryck. Han liknade en man, som grubblar över något av obestämbart värde, som han glömt kvar någonstädes, eller tappat bort, eller blivit bestulen på... Satan, mumlade han inne i munnen med sammanbitna tänder. Dessutom kände han, att han började få snuva. Fru Wenschen hade kommit i stark andlig kontakt med Johannes Hall, som hon just upptäckt vid sin högra sida. Greta satt övergiven och litet surmulen och gned på en vinfläck, som hon hade fått på klänningen. Hon kastade en hastig blick omkring sig och tog därefter käckt en nypa salt med fingrarna och strödde på fläcken. Konsul Arvidson och fru Weber talade om unga mäns framtidsutsikter. Konsulns ögon hade ett så blitt och minnesgott uttryck, då de vilade på fru Webers redan grånande huvud, ty de hade en gång för mycket längesedan haft en historia, som icke var någon historia. Endast några kyssar bakom en trädgårdsmur högt uppe på norr, en lördagsafton i juni, medan arbetsfolkets fötter klapprade mot gatläggningen utanför. I fru Webers röst och blick fanns det ingenting ovanligt, då hon talade med konsuln om trängseln på läkarbanan.
V. V id föredragningen af Stats-Utskottets ifråga* varande Berättelse och Förslag hafva i Riks* Stånden åtskillige Anmärkningar blifvit gjorde, i anledning hvaraf ärendet från samtelige Riks* Stånden blifvit till Stats - Utskottet återremitte* rädt, för att meddela det vidare Utlåtande, som ansetts nödigt, och gifva de ytterligare upplysningar, hvartill desse anmärkningar i öfrigt föranleda. Till följe häraf får altså Utskottet, i den ordning anmärkningarne efter Berättelsens och Förslagets innehåll förekomma, vördsammast anföra följande: 1:0 Angående Siats-TJtskottets förcslagne Al* ternativer om Bränvins-Brännings rättigheten i Carlscrona Stad och Arrende-Af gifters erläggande derföre, hafva flere Ledamöter af Vällofl. BorgareStåndet på anförde' skäl förklarat sig för den.' i Utskottets Betänkande gjotde hemställan, att Bränvins-Bränningen i Carlscrona måtte varda. at Staden öfverlåterj, och med Arrendeafgiftens erläggande derföre till Magazins Fonden förhålBihang till Riks-St. Prof. tSiJiSrS. H'-de Sami, Nir a 7. ajt 189° StutsUtskottets Betänkanden. las som hittills skedt, hvaremot ätskillige Ledamöter af Hedervärda Bonde-Ståndet varit af den tanka, att Utskottets Förslag, det denne handtering må åt Blekinge Län öfverlåtas, borde bifallas, i hvilken händelse 3000 R:dr utöfver vanliga Bränvins-Beviliningen förmäles af Länets innebyggare vilja erläggas.
135. — angående en del i Krigslagarne antagna straff. 136. — angående upphäfvande af Kongl. Brefvet den 9 April 1805 och den 6 November 1822 rörande rättigheten till svedjande inom Blekinge Län. 137. — angående förtydligande af Kongl. Brefvet den 10 Maj 1815. 138. — angående Piteå och Luleå Städers ordinarie båtsmanshåll. 139. •— angående åtskillige afskrifningar af utbetalda Statsmedel. 140. —> med förklarande i afseende å det f. d. Konsulat-Sekreteraren Thulstrup beviljade understöd. 141. — angående Häradsskrifvaren J. Thysenius förunnad eftergift från ådömd skyldighet att ersätta oriktigt afkortade Krono-utskylder. 142. — angående utarrenderingen af den invid Staden Nyköping belägna s. k. Lilla eller Tyska Kungsladugården. 143. angående förändring i 7 § och upphäfvande af 8 uti JordaBalkens 16 C3p. 144. — angående förändring af lagstiftningen rörande bränvinsbränningen. 145. —■ angående Ränteförsäkrings-, Li frän teoch Liflorsäkrings-anstalters inrättande i Sverige. 146. — angående vissa förändrade föreskrifter, i afseende på lagfart och nyttjande-rätts inteckning. 147. — angående förändrade stadganden i afseende på utmätning. Register. Underdånig Skrifvelse, angående afskrifning af utbetalda förskotter i och för revisionen öfver Rikets Eiemenlar-Läroverk. — i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositionsoch jordägande-rält till de så kallade Kyrkohemmanen i Halland. —• i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående ett lån för uppförandet af en Gymnastikbyggnad i Malmö. — angående ett låneunderstöd för fullbordandet af den nya Sliflskyrkan i Hernösand. — angående öfverlåtelse till Haparanda stad af Kapitens-boslället vid.
De apparenU skal, som i denna syftning blifvit anbragle, kunna icke jemna den skar - Bancooch Lag-Utskottens Betänkande N:o 3. 21 pa glänslinien emellan Ordningar m. m. å ena, samt Civil-Lagar å andra sidan. En sådan skilnad förefinnes ej blott i våra Grundlagar, utan stöder sig på sjelfva förhållandenas beskaffenhet. Med Civil-Lag förslås de regler, hvarefter rättsfrågor afgöras och bedömas. Ordningar, Stadgar och Reglementen afse endast de för organisationen eller förvaltningen af ett Verk gällande regler. Civil-Lagar tillämpas af Domare-magten, för hvilken de utböra ett rättesnöre; men de senare tillämpas af de administrativa Autoriteter, hvarunder Verket lyder. Sjelfva uttrycken i 72 §. hänvisa på en sådan åtskilnad. Orden ”förvaltas af de Fullmäktige , hvarje Ständ förordnar/’ ådagalägga delta ljusligen. Hvarje Lagstiftning för Banken kan således ingalunda hänföras till blott Ordningar &c. Den frågan t. ex., om Bankens fordringar i Concursmål böra underställas Svea Hof-Rätt, som enligt 1668 års Riksdagsbeslut är Bankens forum, eller af Goncurs-Domstolen pröfvas, lärer icke kunna annorlunda anses, än såsom en Civil-Lagbeslämmelse, flera andra förhållanden alt förtiga. Då jag är af den öfvertygelse, att Rikets Ständers Bank ingalunda bör eller kan, utan de största vådor, vara ställd utom Lag, så önskar jag äfven, att Lagstiftningen för densamma må ega erforderlig fullständighet. I 1734 års allmänna Lag och deröfver utkomna förklaringar med tillägg saknas allt stadgande i detta ämne. Bank-Lagen af i83o fastställer blott några få generela förhållanden, men lemnar många luckor ouppfyllda. Säkerligen kunna åtskilliga rättsfrågor uppslå emellan Banken och enskilde, för hvilkas afgörande Domaremagten med skäl lärer tveka att lägga Lill grund blotta Ordningar och Reglementen, och tilldela dessa en med Civil-Lag lika gällande kraft. Betänker man vidare Bankens garantier, så skönjer man genast, att desse äro helt och hållet öfverlemnade åt Ständernas godtycke.
Jag tror derföre att det skenbara motståndet från Hrr militärer finnér sin grund deri att såväl reservanten, som de, hvilka delat hans åsigt, tänka snarare på att vinna en ökad styrka åt fäderneslandets försvar, än på den särskilta fråga, som nu är föremål för öfverläggning, ty nu är icke fråga orri en omreglering af beväringen, utan frågan är helt enkelt den, att när ändamålet med beväringen är att skalla landets uppväxande ungdom skicklighet i vapenföring, och en person presenterar sig, som redan eger denna skicklighet, är det då skäl att draga honom från hans dagliga arbete tor att gifva honom högre öfning, fastän man icke afser att bibringa honom en större grad af färdighet, än den som redan af honom eges? Gr. af Ugglas har fästat uppmärksamheten på huru trägna beväringens öfningar äro, jetnförda med skarpskyttarnes, huru de sistnämnde kunna sjelfva välja 270 Den 20 Juni. den tid för exercisen som faller sig lägligast för dem, huru beväringen måste stå på vakt länge oell väl och dessutom exercera en tid, som fördelad på ett år skulle utgöra 5 timmar i veckan. Det kan vara sannt att så är förhållandet, men om skarpskylterörelsens ledare hafva nppfunnit detta sätt att med minsta möjliga tidspillan bibringa skarpskyttarne erforderlig öfning, hvarföre skall man då ytterligare plåga dem? När ändamålet är vunnet, vet jag icke hvarför man skulle behöfva göra mera. Man har vidare talat om den skadliga verkan, den nya föreskriften skulle hafva dels på skarpskyttarne och dels på beväringen. Man har sagt att ur beväringens leder skulle borttagas alla de bästa och mest intelligenta ynglingarne, och återstoden blifva af sådan beskaffenhet att den skulle blifva föremål för åtliije och förakt, ej blott af skarpskyttarne, utan af arméen och liela folket. Olli detta är sannt, måste det vara en ganska stor kompliment åt skarpskyttarne, att säga att de skulle utgöra det enda aktningsvärda elementet uti beväringen.
Heurlin, Kyrkoherde i Qvidinge och Sönnarslöfs församlingar af Lunds Stift. L. S. Claes Sv. Lindskog, Pastor i Örgryte pastorat af Götheborgs Stift. Johan Israel Melén, Kyrkoherde i Gärdslösa af Kalmar Stift. L. S. J. Bernh. Runsten, Th. D:r, Contractsprost och Kyrkoherde i Solefteå. J. G. Agardh, Professor vid Lunds Universitet. l. s; G. T. Ljunggren, Contractsprost, Kyrkoherde i Uddevalla, Bäfve och Norra Ryrs församlingar af Bohus Län, L. N. O. O. Arrhenius, Contractsprost, Th. D:r, Kyrkoherde i Nors pastorat af Carlstads Stift. L. S. Jak. Alb. Englund, Kyrkoherde i Offerdals pastorat af Hernösands Stift. L. S. Carl Bergvall, Prost och Kyrkoherde i Barlingbo och Ekeby församlingar af Wisby Stift. Oscar Erh. Rabe, Pastor i Örby af Götheborgs Stift. L. S. Anders Sandberg, Kyrkoherde i Madesjö af Kalmar Stift. \ L. S. A. F. Althar, Kyrkoherde i Nyed och Prost i Fryksdals Contract af Carlstads Stift. L. S. Daniel Söderberg, Theol. D., Gr. L. & Historise Lector, Contractsprost och Kyrkoherde i Endre och Hejdeby Prsebende-pastorat af Wisby Stift, L. N. O. L. S. W tuägnav: Gefle. P. Murén. vice Talman. J. Gr. Sch w a n. n. to. Saltnatt. L. s. N:o 1. Stockholm. F. A. Rinman. Stockholm. August Blanche. Stockholm. L. J. Hierta. Stockholm. L. J. Lovén. Stockholm. C. E. Ljungberg. 13 98 N:o 1. Stockholm. G. H. Stråle. gtilabagS-Seflui 1866. Stockholm. J. F. Brinck. Stockholm.
Besluten vid de föreg:de punkterne kunna således icke förhindra R. o. Ad:n att nu besluta, det den förmim, som vid 1830 års riksdag blifvit tillerkänd kronans räntegifvare, äfven måtte komma de indelde räntegifvarne tillgodo. Jag förnyar alltså min, anhållan om bifall till det af mig framställde förslag. 248 Den 11 September f. m. Frih. Cederström: Det är icke utan en slags märkvärdighet, att Gr. Lagerbjelke här vill försöka en deduktion till bevisning deraf, att räntornas uppbörd i Sverige uppkommit genom successiv öfverlåtelse till enskildte af Statens rätt, äfvensom Gr:n påstått, att Staten vidare bör efterskänka en del af sina inkomster, då man finner, att några enskildta redan åtnjutit sådane fördelar. Gr:n har, såsom jag tror, likväl, vid deduktionens uppställning, förbisett den omständighet, nemi. tiden då vi lefde uti ett oulveckladt statsskick, da räntorna uppburos af enskildte personer. Förhållandet är likväl, att räntorna i forntiden uppburos af Kronans Fogdar på det sätt att de räknade på marken, hvad der vexte, utmärkte, hvad Kronan tillkom, och sålde pä auktion räntorna lill den mästbjudande att hämtas hos räntegifvarne. Framfarne Konungar hade visserligen lemnat åt korporationer, att på vinst och förlust inköpa Kronans rätt t. ex. till tionden inom vissa socknar. Sålunda har ännu i denna stund Upsala akademie vissa socknar i norra delen af riket, der akademien pä vinst och förlust uppbär tionden; men Kronan har vid räntornas försäljning för kronans räkning öfverlemnat bestyret ål fogdarne och följden häraf har varit, att ett icke så ringa antal fogdar blifvit hängde just i och för deras egennyttiga förfarande dervid.
Regeringsformen lärer denna fråga, deruti två Stånd stadnat emot två, böra underkastas votering i förstärkt Stats-utskott, i hvilket afseende följande proposition föreslås: 19:o. Den, som gillar Borgareoch Bonde-ståndens beslut, att den så kallade bågskatten i Herjeådalen skall för framtiden upphöra, emot det att mantalspenningarna af allmogen derstädes erläggas med sex skillingar banko af hvarje person, voterar Ja; Den, det ej vill, voterar Nej; Yinncr Nej, kommer ifrågavarande skatt att fortfara. 48:de punkten, innehållande förslag, att akademiernas tjenstemäns, regementsskrifvarnes och bergsfogdarnes befattningar med uppbörd och debitering skulle upphöra, är bifallen af Borgareoch Bonde-stånden, men afslagen af de 2:ne öfriga Riksstånden; vid hvilket förhållande berörde förslag lärer böra anses såsom förfallet. 49:de punkten, rörande fortfarandet af magistraternas åliggande i afseende på debitering m. m., är af Preste-ståndet lagd till handlingarna och af de 5:ne öfriga Stånden bifallen. 50:de punkten, angående bibehållandet af häradsskrifvarnes åliggande att uppbörden debitera och kontrollera, är bifallen af Borgareoch Bonde-stånden samt af de 2:ne öfriga Stånden lagd till handlingarna. 51:sta och 52:dra punkterna, innehållande hänvisningar till serskildt utlåtande, äro lagda till handlingarna eller bifallna. 53:dje punkten, med afstyrkande af förslag om qvittens-blanketters införande, är bifallen af samtliga Riksstånden.