Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hans stora omkostnader på fester, prakt och nöjen, hans slöseri på sina gunstlingar, bragte de sparsamme i harnesk, på samma gång en del bland desse gunstlingars ovärdighet och arten af de tjenster, han hos dem belönade, väckte deras förakt, som nitälskade för allvar och goda seder. Lägger man nu härtill: tvisterna inom konungahuset, hvars alla medlemmar hade hvar sina anhängare, alla – utom hans egna – förenade mot honom; de flera oförklarliga, eller rättare «oförsvarliga« händelser, som timade i Gustafs närhet och i hvilka han sjelf ansågs utgöra drifhjulet; konungens smutsiga oseder; samt slutligen hertig Carls benägenhet att tyda allting till det värsta och hans bemödanden att i allt kasta skugga på sin konungs och broders tänkeoch handlingssätt: allt detta sammanlagdt gjorde Gustafs fienders leder mer och mer täta, samt vållade mångfaldiga affall från hans fana. Generalen grefve Fredrik Horn upphörde nu både att vara och att vilja kallas «Gustafsvän«, och hans hustrus nära anförvandt, ceremonimästaren von Plommenfelt gaf sin ovilja mot konungen luft på ett sätt, som föranledde skymfliga utbrott i flera riktningar. En vacker dag i början af våren 1782 – en vacker nordisk vårdag nemligen, utan gräs och löf, utan västanflägtar och andra blommor, än drifvans dotter, sippan, färglös som modren och så tätt sluten intill hennes barm, att om denna Floras späda förstling stundom trampas af en ovarsam fot, dock näppeligen anas, att man vandrar på rosor – en sådan dag, med torr mark, klar luft och ljum sol, sökte Plommenfelt hvila på Beckers värdshus vid Norrtullsgatan, efter en långvarig spatserfart. Han var ej den ende, som det vackra vädret lockat ut och den kyliga aftonen förde in på det ryktbara värdshuset, der luftens bristande värma ersattes med den rykande punschens och det lödgade vinets. Ruset beröfvar menniskan samhällsbildningens förädlande mask och öppnar på en gång hjertats alla slussar.
B:ko, den åboerne å Kalfön vid skattläggningstillfället erbjudit sig att för holmens begagnande till Kronan framdeles erlägga; — samt 6:o Hålön i Thorsby socken och Inlands södra härad, hvilken, icke i jordeboken antecknade, holme Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, efter föregången undersökning, genom Utslag den 18 April 1853, och Kammar-Kollegium, vid pröfning af detta Utslag, förklarat vara af Krono-natur och böra i sådan egenskap uti jordeboken antecknas: varande vid nämnde dei^ 16 Juli 1852 verkställda undersökning utrönt, att Hålön, af mindre omfång, ligger ytterst i skärgården, 11 mil från fasta landet, och består endast af kala berg, med deremellan belägna små gräsvallar eller torfvor, knappast tjenliga till sommarbete för 2 får med 2 lamm, hvadan ock skattläggningsmännen ansett årliga afgiften för holmen kunna uppskattas till högst 1 R:dr 16 sk. B:ko, som derför blifvit af en person erbjuden i arrende; — och har Kongl. Majit, med afseende å hvad sålunda blifvit upplyst angående ifrågavarande sex kronoholmars beskaffenhet, samt den ringa inkomst, som genom deras utarrenderande eller skatteförsäljning kunde Kronan tillskyndas, i öfverensstämmelse med Kammar-Kollegii underdåniga hemställan Nådigst föreslagit, det Rikets Ständer måtte medgifva, att ofvanomförmälda sex Kronoholmar finge, på sätt, genom förut åberopade Kongl. Bref af den 10 Mars 1845 blifvit angående åtskilliga andra dylika lägenheter förordnad!, tills vidare upplåtas till fritt och allmänt begagnande af hvarje Svensk undersåte, utan någon afgifts erläggande till Kronan, samt under iakttagande att sådant i jordeboken behörigen antecknas. Denna Nådiga Proposition hafva samtliga Riks-Stånden remitterat till Statsutskottet, som af deruti åberopade handlingar, i afseende på anledningen till det vid 1844—1845 års
Jag tror således icke, att Hr Tham i detta fall följt sin Mästares exempel. Öppet bekänner jag, att jag när ett hjertligt, ett rättmätigt hat till all Papism, all Prelatism och all annan vidskepelse, och är detta anledn. hvarför jag ansett mig böra uttala mina åsigter om den ifrågavarande motionen, allra helst i nuvarande ögonblick, då den religiösa frågan står så på spetsen som den gör, och då alla tänkande menniskor inom vårt land vänta och hoppas en lycklig lösning deraf, såsom en kristendomens och civilisationens seger. Enligt 1 § 12 mom. i Tryckfrihetsförordningen samt 81 § Reg.- F. hemställer jag vördsamt till Hr Gr. o. Landtm, huruvida denna motion kan remitteras till LagUtsk., och om det icke varit rättast om den blifvit afgifven till Coust.Utsk. Frih. Cederström: Jag har funnit mig upmanad att ånyo upträpa i denna fråga, i anledn. af några utaf Hr Tham fällda yttranden. Hr Tham har nemi. sagt, att hans motion icke skulle åsyfta något förtryck,- utan blott att legalisera hvad som 122 Den 12 November. icke är lagligt, så att, då så väl Kyrkolagen som andra författningar icke medgifva lekmän att utöfva någon andlig verksamhet inom Kyrkan, en lag skulle finnas, som bestämde huru och på hvad sätt denna verksamhet finge af dem utöfvas. Det är med anledn. häraf, som jag tager mig friheten fästa upmärksamheten derpå, att ehuru Kyrkolagen icke medgifver lekmän, att inom Kyrkan utöfva andlig verksamhet, så hafva likväl alla sådana från äldre tider gällande stadganden, som åsyftade att lägga band på tanke och tryckfriheten, blifvit uphäfda genom 1812 års Tryckfrihetsförordning; och då måste väl också alla sådana föreskrifter, hvilka under sken af att vilja legalisera något, som lägger band på tanken och samvetsfriheten, verkligen vara ett våld.
Då jag således söker att ställa den nuvande lagen i öfverensstämmelse med andra nu gällande likartade och med den gamla lagstiftningen; då jag söker att utbilda ett begrepp som är 600-ärigt; så är jag fullt öfvertygad om att jag gått tillväga på ett riktigt och lämpligt sätt. Jag kan hafva misslyckats i mitt försök. R. o. Ad. må derom döma. Härmedelst har jag besvarat inkastet, att man alldrig kan stifta lagar, så, att ej processer derigenom kunna uppstå. Mig tilltror jag del visserligen ej. Man har sagt alt ordet ”bättra”, hvilket jag anmärkte lill en stor del vara anledningen lill det missförstånd som insmugit sig, återfinnes i de gamla lagarne; men förhållandet är, alt i resolutionen på allmogens besvär är 1727 står att: ”då husen tarfva ansenlig förbättring” (då skola socknemän) tillföra allt hvad som beliöfves, och uppbygga husen på theras bekostnad”. 1734 års lagstiftare hafva sökt att sammandraga dessa ord och sagt att socknemännen skola dem ”hygga och bättra'. Det är det som gifvit anledning till missförståndet. Att en förklaring af detta stadgande är nödvändig, tror jag mig hafva ådagalagt. Derför tror jag den dagliga erfarenheten tala. Derför tala de många motioner som i ämnet blifvit väckle; och jag anhåller derföre vördsammast, att R. o. Ad. måtte behjerta denna vid hvarje riksdag ständigt återkommande fråga, så att vi dervid måtte komma lill något resultat. Det är möjligt att den af mig föreslagna redaktionen är ofullständig, och om R. o. Ad. samt mine värde motståndare skulle finna det, torde R. o. Ad. återremittera betänk, och låta Utsk:n ånyo taga saken i öfvervägande; men jag bönfaller om att frågan ej må förfalla, att icke det evinnerliga förfallandet af angelägenheter, som utaf behofvet högt påkallas, åter må påyrkas. Ilr Printzensköld: Jag vill alldeles icke med Gr. Sparre inlåta mig i någon tvist, om hvad som är ledamöternas inom ett Disk. rättighet att göra och låta.
Med hänseende till betalning för dessa förrättningar, bör den bestämmas lika högt för politimästaren, som för länsmannen, enär det så väl på land som i stad icke får finnas andra än fabriksbrännerier, hvarjemte tillika torde böra antagas, att skjuts och dagtraktamente förfalla, för att på bränneriegare, som bor aflägset från förrättningsmannen, ej må läggas större tunga, än på andra. I betraktande af att uppmätningen hädanefter blir vida besvärligare än förut, får det arfvode, som nu gäller för städerna, något höjas, och föreslås det till 2 Spd. för förrättningsmannen och 56 sk. för hvardera af biträdena, i likhet med hvad stadgadt är i lagen af den 49 Aug. 4845 angående brandförsäkring af byggnader. För den första mätningen, i förening med stämpling af bränneriets redskap, samt utskrifningen in dupplo af förrättningsprotokollet, samtj i betraktande af, att eftermätning, enligt § 49, årligen skall sko utan betalning, liksom tillsynen öfver all bränvinsredskap, är väl detta arfvode alltför ringa, men så ges det också andra mätningar, som äro mindre besvärliga, nemligen den enkla redskapens, så att det ena får uppväga det andra. Dessa bestämmelser äro upptagne i § 24. I § 22 äro upptagne de stadganden, som äro af nöden, i afseende på det uti lagen a£ den 4 Aug. 4827 § 44 omförmälda protokoll. 48 Norska Kommiss. Betänk, ang. Bränpinsbränningen. Början till Utkastets g 25 är öfverensstämmande med lagen af den 4 Aug. 1845, § 40, hvilken är så mycket mera nödvändig, ifall ett förändradt beskattningssätt bestämmes, som en strängare kontroll då kommer att erfordras; och har kommissionen likaledes ansett det tillägg af nöden, som angår så väl de beskattade apparaterna, som de i § 7 omförmälda. De kontrollörer, som utnämnas, höra, såsom ofvan är sagdt, vara edsvurne, samt föra protokoll öfver sina åtgöranden.
Hvad angår de skäl, som StatsUtsk. anfört för sitt afslag, så vill det synas, som om Utsk. först fattat sitt beslut och sedan uppsökt skäl till detsamma, alldenstund de icke tyckas vara af beskaffenhet att kunna ligga till grund för sjelfva beslutet. Jag är fullt öfvertygad, att om StatsUtsk. finner medel till detta lån, så skola icke svårigheter möta alt uppgöra de vill kor, på hvilka lånet kan beviljas, och jag tillstyrker derföre för min del, att Utsk. måtte bevilja de äskade medlen samt att lånet måtte ställas på samma villkor, som de, hvilka förut blifvit medgifna åt Carlstads läroverk. Uppå härefter framställd propos., blef StatsUtkis utlåt. N:o 223, på grund af de deremot, gjorde anmärkna-, af R. o. Ad. återremitteradt. Föredrogs ånyo BancoUtsk:s d. 10 dennes på bordet lagda mern. N:o 43, med förslag till sammanjemkning af RiksStms skiljaktige beslut, i anledn. af Utsk:s betänk. N:o 22 och utlåt. Detta mern. företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de Usta punkten af det i Utsk-s utlät. N:o 3g framställda förslag till reglementariska föreskrifter i och för vexelhandel. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag anhåller, att Ridd.- secret. måtte upplysa om beslut i denna fråga äro fattade och meddelade af Borgareoch BondeStm. I anledn. häraf tillkännagaf lindert. Ridd.secret., att endast från vällofl. BorgareSt. prot.utdr. ronde pröfningen af BancoUtsk:s mern. N:o 54 hade ankommit, och upplästes detta prot.utdr., hvaraf inhemtades, att BorgareSt., med afslag å Utsk:s inbjudning, gillat de uti förevar, punkt föreslagna voler.propos:r. Den 17 Mars f. m. Hr von Hart mansdorf:
Bänkm:s-valet kommer sålunda, efter hvad Frih. von Schulzenheim förklarat, vid denna riksdag att för sig gå i grundlagsenlig ordning; men till förekommande af tvistigheter för framtiden, vill jag föreslå, att åt det blifvande Ridd.Utsk. måtte uppdragas att inkomma med förslag till 18 §:ns i Ridd.Ordn. bringande i öfverensstämmelse med 4i §:n i Riksd.Ordn. Hr Stuart, Carl Gustaf: R. o. Ad. beslöt sisth Måndag, att Ståndets yrkande, att Landtm, skulle framställa den propos., som då blef begärd, borde till Const.Utsk. hänskjutås. Detta beslut, genom votering fattadt, anser jag icke kunna ändras, ulan måste det leda till ovillkorlig påföljd. För min del kan jag ej finna, det afsigten med berörde beslut är uppnådd derigenom, att Konungens samtlige rådgifvare nu förklarat sig icke vilja i bänkm:s-valet deltaga. Jag anser det vara af stor vigt, att ett beslut icke ändras eller rubbas, och tror det således vara nödvändigt, att det beslut, som blifvit genom votering fattadt, går i verkställighet. Jag yrkar följakth, att, i öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad, fattat, frågan hänskjutes lill Coust,- Utsk:s afgörande. Dcu a3 Januari. 53 Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
St. ansett till nå - Exp. Etik. Förslag till and. Skrifts. N:o 3Q5, >45 gon åtgärd föranleda. Hvilket R. St. härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Stäuder framhärda etc. N:o 3g5, Uppl. o. godk, hos Ridd. och Adela d. 22 Febr. i83o. Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. Bonde-Ståndet d. 26 Rikets Stärulers underdåniga Skrifvelse, angående förklaring öfver Kongl. Brefven den 17 Febr. 17 4 ~ oc'h den 26 April 1776, rörande Bankens Forum i Concursmål, S. A. K. I följd af de föreskrifter, Kongl. Brefven deri i^ide Februarii 1742» angående Bankens Forum i Concursmål, samt den 26 April 177G, rörande förklaring öfver vissa delar af Concurs-Stadgan, den 26 Augusti 1773, innehålla, men hvilka dock, efter hvad erfarenheten ådagalagt, icke alltid blifvit lika tillämpade och förstådda, har det hittills ålegat vederbörande Domstolar, att, i afseende på alla de Concurser, der Banken bevakat någon fordran, öfverlemna åt Svea HofRätt alt pröfva, hvad rum Banken för sin fordran, i förhållande till öfrige Borgenärer, ega bör, så vida icke Banken anmält sig vara för sin fordran godt gjord irman Cöncurstvisten hunnit i öfrigt af göras vid den Domstol, der saken a46 Fxp. UcsJt. Förtlag till und. Skrif». N:o 3c}5. gjorts anhängig eller tvist om bättre rätt till!tetal ning sig yppat, eller något mera till Bankens förnöjande återstår, hvarom med andra Borgenärer kan vara fråga..
Detta synes mig vara ett talande skäl för den åsigt, att embetsverket icke kunnat upfylla de åligganden man af detsamma haft rätt att fordra nemi. att alla ma! eller åtminstone de fleste blifvit afgjorda. En längre tid har delta förhållande fortfarit, så att år från år balancen ökats. Vill man nu reorganisera detta embetsverk, så bör det väl ske i den förhoppning att balancen skall minskas och slutligen uphöra. För närvar:de finnas inom Svea HotRätt oafgjorda mål, hvilka äro 22, 16 och 12 år gamla och sedan 1850—51—52 ligga ännu qvar såsom oafgjorda 18—'15—64 mål och för år 1853 finnas ännu 655 beroende 6 II. 6 82 Den 11 April e. m. på pröfning. Då man vet, att HofRms tjenstemän f. n. äga anseende för skicklighet, men ärendernes gång är så långsam, synes detta visa behofvet af en reorganisation så fort ske kan och delta ur den obestridliga synpunkten, att en långsam rättvisa är sä godt som ingen. Tvifvelaktigt är dock om en förändring härutinnan genom^den föreslagna reorganisationen, som nu är ä bane, kan vinnas, ty under sisth år hade till HofRm inkommit 3,220 civila och omkring 700 criminella mål, hvilka sammanräknade med baiancerna utgöra den artiga summan af 4,680 oafgjorda mål. Dessa mål skola nu handläggas af 20 Notarier, men om jag nu afdrager de under året ej inkomna målen och fördelar återstoden på desse} tjenstemän, undfår hvar och en af dem 106 mål och 2:ne arbetsdagar till hvarje sådant mål, om man nemi. undantager helgeda garne, hvilket, efter min tanke, bevisar att tjenstemännens antal är \ för litet så vida man vill alt HofRm skall hinna roed sitt arbete \ och göra det väl ifrån sig, och torde således härutinnan varit det \ rätta sättet att tillvägabringa reorganisation af detta vigtiga Embets\ verk.
Sockenstämmonämnd må ej ärende företaga, der ej mer än hälften al ledamöternas antal tillstädes är. 82 § (§ 34). Vid omröstning ege hvar ledamot i nämnden en röst. Omröstning sker öppet; och varde, vid lika röstetal, den mening som ordföranden biträder nämndens beslut. 83 § (§§ 33, 35). Med undantag af val till prest, klockare, orgelnist, skollärare, elektoi vid riksdagsmannaval, nämndeman, god man vid skiftesförrättningar, ordförande och vice ordförande i sockenstämma för borgerliga mål samt ledamot i kyrkoråd, sockennämnd, skolstyrelse och sockenstämmonämnd, ege sockenstämmonämnd att, med sockenstämmas befogenhet och rätt, upptaga och afgöra alla de mål och ärenden, som, enligt denna lag och särskilda författningar, tillhöra sockenstämmas handläggning, och vare i öfrigt allt hvad om ärendens behandling, underställning och besvär, vidmakthållande af ordning vid sammanträdena, skydd för ordförandens och ledamöternas personer m. m. är för sockenstämma stadgadt, jemväl för sockenstämmonämnd till efterrättelse gällande. 84 § (§ 36). Förslag till afskaffande af sockenstämmonämnd upptages i sockenstämma, men må ej väckas förr än fern år förflutit efter det sådan nämnd inrättad blifvit. För bifall till sådant förslag erfodras lika beskaffad röstöfvervigt, som i 75 § sagdt är; och vare, på lika sätt, beslutet understäldt Konungens Befallningshafvandes pröfning. Om sammansatta Hommunatsamhälten. 85 §. Der flere borgerliga kommuner eller delar deraf utgöra en kyrkoförsamling, eller hafva skola, fattigvård eller annan kommunal-inrättning gemensamma, efter hvad i 2 § af denna lag derom sagdt är, egen de medlemmar af sålunda sammansatt kommunalsamhälle. hvilka talan i sockenstämma tillkommer, att till sådan stämma tillhopa komma, för att öfverlägga och besluta uti alla till sockenstämma hörande mål, hvilka kyrkan och församlingsvården, skolväsendet, fattigförsörjningen eller annan gemensam inrättning angå.
Lind från Götheborgs och Bohus, samt Nils Olsson från Malmöhus län instämt, om ändring i Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, rörande markegångs-sättningen; 27:o G. Glads från Westerbottens län motion, om borttagande af det utaf Kammar-kollegium bestämda arrendebelopp för åtskilliga kronofisken i Umeå eif; 28:o samme ledamots motion, om löne-anslag för en läkare i Nordmalings och Bjurholms socknar inom länet; 29:o Nils Nilssons från Nerikes län motion, om anslag till åstadkommande af éii båtled mellan Noraoch Få-sjöarné inom länet; 30:o Anders Janssons från Wermlands län motion, uti hvilken Anders ÉtSSon från Elfsborgs län instämt, om anslag för öppnande af en kanal mellan sjö— äfflé Wenern och Stora Lee; 3 l:o samme ledamots motion, om lön åt en extra provincial-läkare inom Nordmarks härad; 32:o Anders Gudmundssons från Hallands län motion, om anslag till en läkare inom medlersta delen af länet; Prof.-Utdrag dm 4- December 1&56. 109 33:o David Anderssons från Hallands län motion, om förklaring öfver 2:a punkten af Kongl. Kungörelsen den 17 Juli 1847, angående optionsrätt till boställs-arrenden; 34:o Joh. Bergströms från Kopparbergs län motion, om låne-understöd till fullbordande af jernvägen mellan sjöarne Wessman och Barken; 35:o Anders Janssons från Westmanlands län motion, om arfvode åt de tjenstemän, som fått sig ålagd debiteringen och uppbörden af bergverkens utskylder; 36:o Tob.
Rigtigheten af den utaf Rikets Ständer dervid följda grundsats, att Rektorer icke i något fall böra aflönas med lägre belopp än de under deras ledning tjenstgörande lärare, samt att de större läroverkens Rektorer, med hänseende till den trägna och ansvarsfulla be skaffenheten al deras göromål, böra tilläggas någon högre aflöning än öfrige lärare, StatsUtskottets Utlåtande N:o 139. 47 lärer icke kunna bestrida?!; oell då gpnom antagandet af hvad Utskottet uti nästföregående punkt i afseende på elementarlärares aflöning tillstyrkt, förhållandet här utinnan skulle undergå förändring i det Rektorerne vid de högre fullständiga läroverken komme att erhålla samma aflöning, sorn de äldste Lektorerne samt Rektorerne vid de treoch tvåklassiga skolorna till och med lil öfve sämre aflönade än de i äldsta kollégagraden tjenstgörande lärare, tvekar icke Utskottet att, i öfverensstämmelse med berörda grundsats och såsom följd af den för lärarne föreslagna lönetillökning, hemställa, att Rektorerne tid de fullständiga högre läroverken måtte, efter 10 års tjenstgöring i sådan egenskap, erhålla 500 R:drs tillökning i lönen; samt att Rektorerne vid de treklassiga efter 15 års och vid de tvåklassiga läroverken efter 20 års tjenstgöring, räknad från början af kalenderåret näst elter det, då de först erhållit fulimagt såsom ordinarie lärare, tilläggas ett lönebelopp lika med den högsta föreslagna kollegalönen, eller 5,000 R:dr; dock att, i afseende på beräkningen af tiden för tillgodonjutande af denna tillökning i lönen, lika beskaffad! förbehåll må blifva gällande, som i föregående punkt finnes intaget; äfvensom alt del för bestridande af dessa aflöningstillökningar beräknade belopp, 6,500 R:dr, måtte iäroverksanslaget tilläggas. 45:o.
För ätt i någon mån förekomma och afhjelpa detta, utfärdade väl Lunds Domkapitel den 31 Augusti 1792 ett cirkulär till stiftets presterskap, hvari, sä vidt de allmänna författningarne det medgåfvo, ordningen vid klockaretjensters tillsättande reglerades, men olägenheterna kunde likväl icke fullt afhjelpas, förr än förhållanderne närmare bestämdes genom Kongl. Maj:ts Nådiga bref af den 6 Oktober 1820, hvaruti, med anledning af uppstådd fråga om följderne deraf, att vissa klockarelägenheter inom Lunds stift innehades af prestman, af Kongl. Maj:t stadgades, att det tillstånd, sorn från äldre tider tillbaka blifvit presterskapet i Lunds stilt lemnadt, att få innehafva klockaretjenster och till bestridande af göromålen få hälla skicklige substituter, skulle bibehålla»: dock med vilkor, att till bibehållande af försämUngarncs valfrihet icke på förslag till klockare finge Uppföras flere än tvenne prcstnrän, utan alltid äfven en tredje pcr - Alltn. Bese.- och Ekon.-Utskottels Betänkande} N:o 39. son, som ej vöre prest, dejrpå få runi. Genom den häruti antagna förutsättning att till klockarelägenheters återbesättande ett förslag på tre personer skulle finnas, erhöll tillsättningen både en mera bestämd form och en större öfverensstämmelse med Ordningen i det öfriga Sverige, hvilket ännu närmare bestämdes för Bohus län och Halland genom Kongl. Maj,ris Nådiga bref tili Götheborgs Domkapitel af den 24 Januari 1835. Beträffande åter det omtalade förhållandet, att i Lunds stift klockarelägenheter ofta innehafvas af prestmän, anser Utskottet sig böra upplysa, att då inom rikets öfriga landskap Sacellanier äro inrättade, försedde i de flesta orter, eliligt Kongl, brefven af den 2 April 1596 och den 22 Maj 1633, med de löner, sorn i äldre tider tillkommit klockare, finnas i Lunds stift endast vid 2 eller 3 pastorater Sacellanier, dessa äfven aflönade med fordna klockarelägenheter.
Nu står Goethe där i brons, i frid för pudlarna, och håller Schillers hand fast sluten i sin, medan hans ögon lugnt blicka utåt, Schillers däremot uppåt – hvarmed skulpturen afsett att symbolisera den enes »realism» den andres »idealism». Dessa distinktioner, hvilka redan Goethe själf i lifstiden påpekade som bevis på tyskarnas obotliga filisteri – ett filisteri, som kom dem att gräla i oändlighet om hvem som fått mest af den andre och hvem som var störst, Goethe eller Schiller – medan de i stället, menade Goethe, »bort glädja sig åt att ha haft två sådana karlar!» Goethe har själf med ett enda infall bättre kännetecknat olikheten mellan sig och Schiller än alla deras kommentatorer, när han, för att måla Schillers inåtvända natur påpekade, att denne alltid och allestädes, natt som dag, på promenader som vid tebordet, var uppe i idéernas värld och aldrig lät störa sig af något yttre, medan vi andra, sade Goethe, bli störda, endast om vi oväntadt få se guldskedar på våra tekoppar! Man har här motsatsen mellan tänkareoch konstnärsnaturen i ett enda drag. Man är djupt tacksam att Goethe stördes af guldskedarna. Ty annars hade han också saknat die glückliche Sinnlichkeit, hvilken Schiller ansåg vara bland hans främsta diktaregenskaper, och han hade ej gifvit oss den lyrik, hvars plastiska monument Heine rest i den enkla raden: Das Wort umarmt dich, während der Gedanke dich küsst! Om det rika samlifvet mellan Schiller och Goethe – som denne kallar sitt lifs andra vår, då alla krafter gladt och sida vid sida spirade fram, som när frön och grenar slå ut i blom, – påminnes man framför allt i de ofvannämnda två små rummen, som utgöra sammanbindningen mellan stora våningen och trädgården.