Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ena delen af Nationens dispositionsrätt öfver sin Arbetsförmåga och sin Egendom måste suspenderas, för att bereda en möjlighet för den andra att grundlägga de Näringar, som till den activa Handelns underhållande erfordrades. Hade Carls Monarchie ägt bestånd, så hade ofelbart i den activa Handelns spår, Silfret letat sig väg till Norden. I mohn af Capitalernas tillväxt hade man ofelbart lossat de band på den enskiklta förkofringskraflen, som man af brist på Capitäler och för att vinna Statens högre ändamål, nödgats pålägga densamma. De då för tiden nödvändiga uteslutande rättigheter till verksamhet för den ena och begränsningarne af andras förkofringskraft, skulle nu vara länge glömda ting, och man såge förmodeligen ej nu mera de Provincer, hvarest odlingen genom positiva åtgärder måste tillbakahållas i samma skick, som de ägde för mera än ioo:de år tillbaka. Men ödet beslöt annorlunda. Sverige upphörde att vara Nordens Monarchie, upphörde att inom sitt sköte äga Spannmål tillfyllest åt sina Söner, men detta oagtadt, bibehöll man samma AdministrationsSysleme, man bibehöll, Den i5 April. 543 ehuru nu blott till förmon för enskildte Corporationer, samma NäringsFriheten inskränkande Författningar, hvilka man under andra tider, med afseende på sjelfva Monarchiens behof, nödgats vidtaga. Banquen, hvilken ehuru till sin natur och egenskap en VäxelBanque, dock alltid lika med Londons Banque varit ett slags CreditInstitut, blef nu ifrån ett Institut lill enskildt begagnande, upphöjdt till rangen af Nationens Allmänna CassaKista. Dess Crcditrörelse biet måttstock för alla Näringsidkares Creditrörelse. På det metalliska Myntet ej måtte förlora sig i det ihre af Landet och upphöra att vara tillgängeligt för den activa Handelns speculalioner, utgufvos bevis på reel valuta, tillfyllestgörande för Produclionen till inhemsk Consumtion och hvarigenom Banquen kom i tillfälle att öppna Credit ömsom åt Exporteurerna, ömsom åt Staten.
Jag kan så mycket mindre betvifla hvad Hr Dalman i delta hänseende yttrat, sorn jag påminner mig, att vid början af denna riksdag en annan värd ledamot inom Huset, hvilken äfven är tidningsredacteur, yttrat sin önskan ätt, till förekommande af den missbelåtenhet, som yttrats öfver tidningarneS sätt att referera, det inåtte finnas att tillgå ett kort sammandrag af våra öfvei läggningar, hvilket kunde tjena till rättelse; men denna del af frågan har jag för öfrigt ej ansett vara den, som mest boil tagas i betraktande. Det hufvudsakliga ändamålet med den utgift, sorn nu är i fråga, vore att derigenom förbereda prot:stryokhingetts försvinnande. Man har ej velat jemföra den ofantliga kostnaden af 70,000 r:dr, hvartill protocollernas tryckning uppgår, med den ringare nu ifrågavar., derföre att den mindre kostnaden blefve R. o. Äd:s enskilda, då deremot den större drabbar hela nationen. För min del kan jag ej ingå på denna åsigt. Jag tror, att det vore sannt ridderligt, att ej uppdraga denna skilnad så strängt, och dessförutan torde det värå andra R. o. Ad:s enskilda kostnader, som till ett betydligt belopp kunde besparas, om tryckningsbestyret af våra yttranden in extenso kunde undvikas, hvilket förmodligen tager det mesta arbetet och ådrager kostnader, sorn måhända äro de betydligaste i och för förhandlingarna inom detta ruin. Således skulle jag både såsom riddersman och som riksdagsman anse det vara angeläget, att förbereda en åtgärd, som kunde medföra besparingar af tid och kostnad både för det allmänna och för Riddarhuset. För öfrigt måste jag anmärka, att den talaren, Sorn ansåg oss begå ett orättvist tvång emot våra ståndsbröder genom deras debitering, sjelf vederläde detla med framställningen att afgiften icke skulle kunna utmätas, hvilket med andra ord skulle ville säga, att afgiften vore 1 i H. 7 5o Den i Augusti. frivillig. Jag fortfar att tillstyrka bifall å Gr. Sandels’ förslag. Hr Rosenblad:
Jag vill blott hem ställa, 0111, då voter;s-propos:n godkännes och deruti inga premisser finnas, man i något fall skulle kunna anses hafva bifallit premisserna. Detta är icke min tanke, och således behöfves, såsom Hr Landtm, äfven nämnt, icke något beslut öfver premisserna. Hr Rosenblad: Hela den dilemma, hvaruti Const.- Utsk:s-frågan vid denna riksdag kommit, härleder sig der - Den 8 Maj f. m. G3 ifrån, att man i Consl.Utsk. icke gifvit akt på eller ock undertryckt de stora majoriteternas mening, och att man gjort en liten obemärkt slingerbult, om jag så får uttrycka mig. Då man genom de af Consl.Utsk. i denna fråga först framställda voter:s-propos:r kommit i ett tvetydigt förhållande, torde det vara förlåtligt, om R. o. Ad:s stola och ofantliga majoritet icke låter taga från sig önskan att, då man godkänner voterts-propostn, åtminstone med alla sorters o uttryckligen ogilla de framställda premisserna. Sedan Ur von Hartmansdorff nu skriftligen aflemnat sitt förslag till contra-propos., bIef det uppläst och af R. o. Ad. såsom contra-propos., antaget, så lydande: Vinner nej, godkänner Pi. o. Ad. sjelfva voter:s-propos:n, men med uteslutande af premisserna dertill, hvilka R. o. Ad. finner endast böra läggas till handlingarna. Gr. Horn: Jag vill blott till prof. bafva än förd t, att jag icke anser den nu antagna conlra-propos:n uttrycka hvad jag egentligen hade önskat att R. o. Ad. skulle yttra, ty alt liigga betänk, till handlingarna blir i alla fall en följd äfven af bifall till ja-propos:n. Frih. Rehbinder instämde med Gr. Horn. Frih. Cederström:
Om sluteliga utslaget sedan skulle bli, att stormen allena hindrat Fartygets rätta inanceuvre, så vöre ju i förra fallet tillfredsställelse mera vunnen; i den senare deremot en dubbel saknad, Malmö Discont är genom oredlig förvaltning och tillgrepp kommen på obestånd — der är en gifven brist, efter sannolikhet af 400,000 R:dr utom förlusten af Actie - Capitalet och de förut till bristers betäckande afsatte besparingar, sorn utgjorde tillsammans 256,000 R:dr nemligen: Förenämnde - 400,000 R:dr. Actie - Capitalet » loo,00b: — Besparde Medel - 156,000: — Directeurernes tillgångar uppskattade tili . 70,000: —• Utgöra tillsammans 726,000: — eller den Summa, som dels redan är bestämdt fvslorad* dels vidare påräknas* att icke inflyta. Statsoch Bänko-Utskottens Betänk and en. Efter mitt begrepp örn Lagfens tillämpning, siga Actie ägarne, hvarken rätt, att något återfordra af detas tillskott, ej heller Skyldighet, att något derutöfver gäldas Atetstår derefter Bähkett och innehafvar» nfe af Discont® is papper att draga förlusten. Allmänna förtroendet till de af Konung och Ständer rnédgifne Discont - inrättningar har af bi-edliga förvaltare blifvit bedragit: och den, som insatte sine penningar i Malmö Discont, borde, vid betraktande af Inrättningarnfes allmännelighet och nätur, icke blifva sämre liändterädj än den, söm anförttodt sinfe åt de bägge andrei men, då nu emedlertid följderne af det brottsliga förfarandet måste någon träffa, kan fen sådan förlust för Fordrings-ägarhe icke undvikas. Det är likväl med afseende på det ena och andra jag hat trott att fördelningen borde göras så billig sorn möjligt. Örn Banken skulle
– Ack! jag var aldrig annat, än en ensam, öfvergifven Naturens skugga; i detta mitt inre kärlekslif, der ingen ser, ingen hör mig”. Men häraf torde vi kunna ana jemväl de enskilda förhoppningar, med hvilka han nu bland de fria Britterne uppslog sin bostad. Icke länge hade han dock gästat i det stolta Albion, innan de mångåriga hägringarna voro skingrade. Några månader förut hade han från Upsala skrifvit till Heurlin, med erinringar om deras gemensamma första ungdom: ”I dessa Inbildningens evigt blomstrande trakter, der allt var känsla, vishet och skönhet, låt din tanke, din själ, som min, svindla vid den himmelska Operan af allt det vi då tänkte och kände”! Vid nedskrifvandet af dessa rader föll det honom icke in, att han just var som bäst sysselsatt med en annan ”Opera”, – det spektakel af radical Verlds-revolution, hvars librett han skickade till Tham. Lika litet förutsåg han nu, att hans drömsyn om England, och om hvad han der skulle uträtta, var en tredje Opera; hvars bedrägeri, ehuru präktigt, ej länge skulle hålla honom qvar. Snart nog sönk förtrollningsbindeln från hans ögon; de druckna förhoppningarna byttes till ett lika öfvermått af nykterhet, och obilligheten mot Sverige till en obillighet mot England, om hvilken bäst kan dömmas från hans utlåtelse efter sin återkomst: ”i hela England finns ej mera förstånd, än att laga biffstek”. Det är stor skada, att till en närmare kännedom af Thorilds lefnad i detta land så godt som inga materialier finnas. – Hvaraf lefde han der? Med hvilka lefde han? Hvad ville han bland Engelsmännen, och igenom dem, egentligen företaga? Öfver allt detta hvilar dunkelhet. Beträffande första frågan: så upptäcka vi med förundran, att han ägde medel, både att uppehålla sig der i ungefär halftannat år, och att på eget förlag trycka141 sin bok The Sermon of Sermons.
Då, med föranledande af de sålunda från tvenne riks-stånd erhållne ålerremisser, Utskottet tagit detta ärende i förnyad t öfvervägande, har Utskottet icke kunnat undgå alt inse och erkänna giltigheten af de emot dess förra förslag i ämnet framställde anmärkningar; och då, på sätt nämndtär, ej mindre Kongl Maj:ts befallningshafvande i Westmanlands län, än Kongl. Kammar-kollegium, enligt sina år 1815 afgifne utlåtanden, ansett det vara genom då föregången utredning tillförlitligen ådagalagdt, att, vid indelningsverkets upprättande för Kongl Lifregementet, de så kallade jordeboksoch hemmantals-dagsverken å hvarje rusthåll i Åkerbo härad icke blifvit indelade, utan kronan behållne, emot det att rusthållens augments-räntor blifvit till derefter lämpadt högre belopp bestämde och anslagne, samt detta förhållande, hvilket grundlagt Kongl Maj:ts år 1816 meddelde afslag å rusti hållarnes ansökning om befrielse från ifrågavarande dagsverkens utgörande icke blifvit genom de, i anledning af Rikets sednast församlade Ständer1 underdåniga framställning i denna fråga, utaf Kongl. Maj:ts bemälde befall ningshafvande samt Krigsoch Kammar-kollegierne afgifne underdånig; utlåtanden vederlagdt, har Utskotlet, med afseende härå och i betraktande af öfriga inora riks stånden uppgifne, ofvan omförmälde serskilde omständigheter, funnit sig föranlåtet att, med frånträdande af sin i betänkandet n:o 158 uttalade åsigt, afstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl. Maj:ls nådiga proposition, angående befrielse för ruslhållarne i de så kallade Kungsörs län från erläggande af hittills utgående lösen för de räntedagsverken, som af deias stamhemman skola utgöras, äfvensom rörande anvisandet af ett emot 4 Stals-Ulik:s.
Rdr 32 skillingar B ane o-Sedlar, el/gr* 4 Rdr RiksgäldsSedlar ; 3:0 Preste-Ståndet fann för godt att, med frånträdande af dess vid Hufvudmomentet af ia punkten fattade beslut, förena sig med Hedervärda Bonde-Ståndet, hvarigenom i underdånighet må vfvcrlmms till Kongl. Majit att, ef - |QQ Prat. Utdrag den 18 Nev. 182g. ter Vetenskapsmans hörande, utsatta en lindrig rMyntskattinberäknad i sjelfva myntet, till förekommande af detsammas utförsel eller nedsmältning; 4:0 Antog Ståndet det af Borgare-Ståndet vid 12 punkten beslutade tillägg: ”Och öfverlemna Rikets Stander till Kongl. Maj:t, att, sedan utvex/ingen borjat, och ett tillräckligt belopp af nytt Silfver kommit i rörelse, aflysa det gamla Silfvermyntet ifrån och med 8-skillingar och derunder;” 5:0 Förenade sig Ståndet om det vid 13 punkten, i afseende på vilkoret för begagnandet af Stats-Verkets skuldbelopp 4,400,000, af Adein samt Borgare-Ståndet lättade beslut: att detsamma icke får användas utan i och för förstärkning af Rankens reela fond, då detta af Bancofullmägtige nödigt profvas; hvarigenom votering i denna fråga ansågs öfverflödig; 6:q Vidblef Ståndet i öfrigt sina i ämnet förut fattade beslut, samt godkände de af Utskotten till omröstning och afgörande af, förstärkt Statsoch Banco-Utskott föreslagna Y°* terings-propositioner,. Från Hedervärda Bonde-Ståndet, S. D. Vid förnyad föredragning afslogs Bag-Utskottets Betänkande, N:o 1*7, i aniee}- Prot. Utdrag den ig Nov. 182g.
Det af Kongl. Majn Nadigst tillälne Bolag som i Götheborg börjar organiseras för Sillfisket pä djuper, och hwartill Riksens Höglofl. Ständer uustagil en fond af 50,000 R:dr lofwar säker framgång, dä der enligt Holländska methoden med drifnöt werkstaiies, men bidrager ej till kustbocrnes bättre underwisning och större fångst af öfrige fisksorter rjenlige till sållning, såsom Cabbilliou, Längor, Torst, Flundror och Makrill, hwilka, dä Sist ej fas, fullkomligt kunde ersätta behofwet as salt sist Den i Jun ii> siss för landet och stuteligcn lemna öfwcrflöd deraf. De knnssaper jag i andra länder haft tillfälle förwärfwa mig om wida baltie Wene inrättningar än de nu i Cattegat brnkiige, tillbjuder jag utan belöning Nationen och bifogar ödmjukeligen härmed en förteckning ä den redskap jag anser i dessa matten anwändbar. Men dels, för att igenom exempel öfwenyga folker om wcrkligheten af dessa redskapers nytta, dels, för att sedan de deram hunnit blifwa öfwerlygade kunna lärka tillwerkningen af fissredffap igenom anläggning af notwäfnad enligt Skottssa methoden, nödgas jag anhälla der en summa af Z,ooa> R:dr B:co blifwer af Riksens Högloft. Stander sä anftaqen, att hälften deraf ka» af mig disponeras detta ar, och andra hälften näfta ar; Jag sar derföre i ödmjukhet anhälla att delta blir de andra Ständen communiceradr och till Oeconomiä» och Statö-Utskotten remittcradt. Förteckning af i Lattegat anwändbare Fiffe - Redssaper1:0 Torsk och Cabilliou
Län, helst afgiftens förvandling till stafrum ved icke kan härledas från någon i behörig ordning meddelad föreskrift, ulan synes hafva uppkommit, antingen genom missbruk, eller ock att nyssnämnde vedqvanlitet, den tid, förändringen skedde, gällde lika med förberörde penninge-afgift, men all nu, då värdena till den grad förändrats, att ett stafrum ved i Södermanlands Län, enligt 1853 års markegångstaxa, gällde 5 R:dr 24 sk. banko, eller icke mindre än 22 gånger sitt kronovärde, och hvarje hemman i denna ort följaktligen linge betala i salpeterhjelp 1 R:dr 40 sk. i stället för blott 4 sk. banko, allt skäl förefunnes att i detta afseende återinföra den ursprungliga skattskyldigheten: vid verkställandet hvaraf likväl ersättningar till indelningshafvare och andra räntetagare samt anslag af statsmedel för detta ändamål ifrågakomme; — samt slutligen att, sedan Kongl. Maj:t med föranledande häraf, under den 19 Maj 1854 låtit förständiga Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret att låta upprätta specificerade uppgifter, som utvisa beloppet i medeltal för sednast förflutna tio år af den salpeterhjelp som utgår lill de särskilta tjenstemän, verk eller inrättningar, hvilka häraf hafva inkomst, äfvensom den skillnad, som för hvar och en af dem skulle uppkomma, derest den ifrågaställde förändringen i afseende på salpeterhjelpens beräkning inom förenämnde orter al Södermanlands Län komme ali ega rum, bemälde Embetsverk, uti skrifvelse den 28 näslförflulne Mars, aflemnat en sådan af Kammar-Kollegii Första Provins-Kontor sammanfattad uppgift, utvisande, att skillnaden mellan hittills beräknad salpeterhjelp i medeltal för åren 1844—1853 och samma utskylds till penningar å 4 sk. banko för hvarje mantal föreslagna belopp skulle, sedan derifrån blifvit undanlagne de Landtslatstjenstemäns indelningar, om hvilkas indragning lill Kronan i utbyte emot kontanta löneanslag, Kongl. Maj:t under den 22 November 1855 i nåder förordnat, utgöra:
För att åt denna institution gifva lif, fordras en organisation, genom hvilken beväringen blir en till strid användbar härsmakt, hvars utveckling går inifrån, från nationalandan såsom lifselement. Men till de förnämsta vilkoren för stridbarheten hörer att vara undervisad i vapnens bruk, öfvad i de rörelser, som efter tidens krigskonst måste efter vissa reglor med den största noggrannhet utföras, samt van vid den punktliga lydnad, som är för krigareyrket egen, och den ordning, som är för soldaten oundgängligen nödvändig; men hvilket allt i det enskilda lifvet icke i lika mån förvärfvas. Att tillräcklig öfning häri icke kan vinnas på ringare tid, än som enligt den Kongl. Propositionen skulle egnas åt beväringens exercis, derom bör man kunna öfvertyga sig, utan att behöfva rådfråga krigareståndets erfarnaste och insigtsfullaste män, hvilkas vittnesbörd derom likväl är enstämmigt. Men då klagan blifvit hörd öfver de uppoffringar, som vapenöfriingarne medföra för jordbruket och andra näringar, i det desse beröfvas en högst behöflig och dyrbar arbetskraft, ett tal, som ingalunda afhördes, då minnet af krigets fasor ännu stod qvar, men blifvit högIjuddare i den mån detta minne förbleknat; och i sammanhang dermed försports den mening, att, om än tiden för vapenöfningarne skulle utsträckas utöfver hvad som före 1838 var förhållandet, dessa öfningar åtminstone måtte för hvarje beväringsklass ega rum på en gång eller endast under ett är, på det de dubbla marcherna till och ifrån mötet, till hvilket mången beväringsyngling har en betydlig väg, måtte undvikas; så får Utskottet till en början erkänna sin oförmåga att uppställa ett förslag, hvilket tillfredsställer dem, som säga sig vilja ändamålet, men som icke vilja medlen.
Preste-Ståndet den 30 Borgare-Ståndet den 30 Bonde-Ståndet den 3 Maj — Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, i fråga om upplåtelse ål staden Götheborg af kronan tillhörig jord. (Stats-Utsk. Uti. N:o 103.) S. A K. Med anledning af gjorda underdåniga framställningar om upplåtande, emot vederlag, åt Götheborgs stad af kronan tillhörig, derinvid belägen mark, har E.K. M:t behagat härom till Rikets Ständer aflåta nådig proposition, hvaraf inhemtas, som föijer: Sedan, jemlikt det den 19 Oktober 1807 upprättade kontrakt om rasering af Götheborgs fästning, alla fästningsverken emot Hisingen och landsidan blifvit lill staden Götheborg upplåtna, med undantag af vallen emot redden, hade E. K. M:t dels genom nådigt bref den 14 Junii 1825 tillåtit dåvarande Direktionen öfver segelfarten emellan Wenern och hafvet att till uppläggning af det mudder, som under rensningen af stadens hamn och revier upptoges, begagna den rymd, som utgjordes af vatten emellan estaccaden och murarne af qvarstående fästningsvallen alltifrån och med högra stora Rom-bastionen till och med St. Eriks bastion, dels under den 20 Februari 1836 Bil, till R. St. Skri frelse, N:o CG. i nåder bifallit upplåtelse till staden icke allenast af den inom vallen emot redden belägna så kalladeMaslhamnen för anläggning af fiskflotte och skjul flir hemforare-bålar, utan äfven af så stor del af den derintill varande fästningsvall, som för berörda anläggning kunde blifva erforderlig; hvarjemte E. K. M:ts oell Rikets Krigs-kollegium den 2 Juli 1839 för begagnande tillsvidare likaledes åt staden upplåtit Irenne tomtplatser om sammanräknade 1,202 qvadrat-alnar invid Maslhamnen ä vallen.
med hvad rått de till ett eller annat ändamål användas? och om de dertill åro oumbärlige; hvarvid äfven borde uppgifvas byggnaderne på sådane Boställen, som blifvit till Kronan indragne, samt deribland den umbårlige Skogsoch Jågeri-Betjeningens. Men om, emot förmodan, vederbörande Ämbetsverk icke skulle kunna hinna meddela Stats Utskottet dessa underåttelser, borde de efter Riksdagens slut lemnäs till Riksens Ständers Fullmågtige i Riksgålds-Contoiret, för att framläggas för Rikets Ständers innan nästa Riksdag sammanträdande Revisorer och åtfölja deras öfrige gransknings-Beråttelse till kommande Ständer, angående Stats-Verkets tillstånd och förvaltning , ej mindre i denna ån öfrige delar. Stats-Utskottet får i anledning häraf upplysa, att Riksens Ständer vid 1809 och 1810 årens Riksdag ansågo nödigt, att en omständlig berättelse och uppgift om alla Kongl. Maj:ts och Kronans publika hus och byggnader, så i Stockholm, som i Landsorterne, blefve afgifven, deraf utrönas måtte, om och huruvida flere sådana finnas, ån som kunde anses för behofvet oumgånglige, då t 6^2 Stats-Utskottets Bctänkanden. någon anstalt till deras nyttigare anvån» dande, till förmån för Stals-Verket, borde vidtagas; och anhöllo Riksens Ständer derföre, genom underdånig Skrifvelse, d. 17 Martii 1810» det täck tes Kongl. Majit i Nåder anbefalla dess Krigsoch Kammar-Collegier, att, efter infordrade upplysningar ifrån vederbörande, sådan berättelse afgifva, samt att Kongl. Majit behagade vidtaga de anstalter, som befordrade den förmånligaste förvaltning af dessa hus och byggnader, genom uthyrande eller ock försäljning af dem, som för Kronans behof voro öfverflödige; hvarefter Riksens Ständer vid kommande Riksdag, kunde om de ännu oförsålde husen taga en närmare kännedom och sig vidare i detta ämne utlåta.
I sitt förtjenstfulla anförande har Bergs-Colhii President, Hr Åkerman, tydligen ådagalagt det behof af lindring i skattebördorna, denna näring, såvida den skall ,ega bestånd, bör åtqjuta, och samme talare har fästat Hrr:nes upmärksamhet derpå, att, om jag icke misstager mig alltför mycket, 44 härdar blifvit på de sednare två åren nedlagde. Icke måtte detta vittna derom, att näringen bär sig. Han har äfven visat, att bruksegendomar under flera år varit förgäfves utbjudne till salu, och att man slutligen måst bilda bolag för deras inköpande derför, att man icke kunnat på annat sätt afyttra dem. Hr von Hartmansdorff har visserligen gjort den anmärkn. att anledn. till ett sådant förhållande varit, att bruksegendomar icke såsom landtegendomar kunna styckas, men jag får härvid erinra, att bruksegendomar vanligen bestå af ganska många hemman med underlydande torp och lägenheter, och om man skulle vilja stycka en sådan bruksegen - Den 22 Mars e. m. 391 dora, inser jag ej hvarföre sådant icke låter sig göra lika väl sora med landtegendomar. Obestridligt är det ett bedröfligt förhållande, att en mängd bruksegare, oaktadt ytterliga ansträngningar, och utan att kunna förebrås misshushållning, hafva, sedan de dragits med ofördelaktiga konjunkturer, måst afträda sina egendomar till kreditorernas förnöjande. Jag skulle kunna upgifva en ganska inskränkt trakt af Sverige, der detta har inträffat med 7 å 8 bruksegare. Jag frågar eder, Mine Hrr! är icke detta ett bevis derpå, att näringen icke bär sig? Man hatsagt, att bruksidkarne i allmänhet icke behöfva någon lindring i grundskatten och att de äro förmögne; men hvarifrån härleder sig detta? Jo, derifrån att de fleste bruk äro förenade med stor jordegendom och att ofta denna jordegendoms värde upgår till flere 100,000 R:dr.
4 Kap. 2 §. af Nils Nilsson: att, då, vid det förhållande, att slåtteroch skörde-tiden infölle sednast i Juli månad och fortvarade så länge marken för yttre landtmäleri-göromål vore tjenlig, delegare, efter denna §, kunde, med ringa uppoffring, från år lill annat vålla uppskof med landtmäteri-förrättning af större omfång, stadgandet i samma § måtte, till förekommande häraf, förändras sålunda, att landtmätare, endast under en månad, nemligen sednare hälften af Juli och första hälften af Augusti, som kunde antagas vara brådaste slätteroch skördetiden, betages rättighet att till handtlangning utfordra arbetsmanskap, om någon delegare yrkar uppskof i förrättningen. Emot denna framställning fä Utskotten anmärka, att slåtteroch skörde-tiderne inom olika delar af landet infalla mycket olika; hvarföre och då på de < flesta orter landt man nen under hela den lid, hö- och 'sädesbergningen fortfar, behöfver dertill använda ali den arbetsstyrka, han kan anskaffa, Utskotten anse betänkligt, att medelst förändring af berörda stadgande, hvarigenom bestämmes, att handtlangning icke må kunna under slåtteroch skördetiderne utfordras, der ej delegarne derom äro ense, utsätta de jordegare, å hvilkas egor laga skiften eller andra landtmäteri-förrättningar skola verkställas, för det äfventyr, alt, innan grödan blifvit fullkomligen inbergad, nödgas vid påfordran af förrättningsmannen afstå dagsverken, som dertill kunna vara oumbärlige.