Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Slåndet liar en derstädes af Herr Professoren Grafström väckt motion blifvit till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet remitterad, i hvilken motion anföres: att den år 1832 i Haparanda inrättade högre Apologist-skola egentligen hade till ändamål att bereda tillfälle till inhenilande af allmän medborgerlig kunskap, förberedande leir näringarne och industriel verksamhet; att detta ändamål visserligen vunnits, men att deremot i bemälde Skola saknades tillfälle att inhemta jemväl de kunskaper, som öppnade inträdet på lärdomsbanan och beredde en nödig ernbetsmannabildning, hvilket förhållande vore desto menligare, sorn Piteå stad, der en Trivial-skola funnes inrättad, vore så aflägsen, att kostnaden för resan dit utgjorde ett hufvudsakligt hinder lör de i Haparanda och landsbygden deromkring boende ynglingar att af samma skola sig begagna; att det vore desto mera nödvändigt, att i Haparanda Apologisl-skola undervisning meddelades jemväl uti de ämnen, hvilka uteslutande tillhörde lärdomsskolan, som i trakten funnes en talrik Finsk befolkning, hvilken ej förstode Svenska språket, och bristen på prester och andre tjensteman, kunnige i Finska språket, vore så stor, att, vid förhandlingar med allmogen af denna stam, tolk vanligen måste begagnas; att lärarne i nämnde Apologist-skola väl sökt att på enskild väg afhjelpa den brist på offentlig undervisning, som i förevarande hänseende egde rum, men att sådant dock ej varit tillräckligt, utan behofvet af skolans utvidgning vid en tilltagande folkmängd allt mera låtit känna sig, serdeles som i de sednare åren Järjungarnes antal för hvarje år ökats, och skulle hafva tilltagit ännu mera, derest en lärdoms-class varit med skolan förenad. I anseende härtill har motionären föreslagit, att en lärare måtte anställas i Haparanda Apologist-skola för de ämnen, sorn uteslutande tillhörBih. till R. Best'.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 2C. de lärdomsskola», samt att denne lärare mätte få sig tilldelad lika lön med de öfrige derstädes anställde Colleger.
N.o 1. 43 Om de lagförklaringar, som, sedan sista Riksdag, blifvit af Kongl. Maj:t med Dess Högsta Domstol meddelade, lära Rikets Ständer genom deras Justitiae-Ombudsman erhålla underrättelse, så att någon vidare framställning deraf nu icke erfordras. At Jordbrukets och Landthushållningens framsteg och förkofran har Kongl. Maj:t egnat en fortfarande uppmärksamhet. Den Sammanföring af hittills gällande Storoch Enskiftes-författningar, hvilken länge varit påtänkt och med skäl ansetts såsom ett kraftigt medel till beredande af ett förbättradt Egodelningsyerk, har nu blifvit fullbordad , och, i stället för förra stadganden i detta ämne, en ny allmän Skiftes-Stadga för Riket utfärdad, deri, bland annat, på sätt Rikets Ständer begärt, för skiftesmålens pröfning i första instancen, Egodelnings-Rätter blifvit förordnade, hvarjemte flera serskilda till ämnet hörande föreskrifter äro meddelade. Åt en Författning, af så mycken vigt och inflytelse på Landets fortgående odling och enskilde Jordegares rätt, har Kongl. Maj:t sökt att gifva den största möjliga full-' ständighet; och, om än erfarenheten fram-» deles skulle påkalla en eller annan jemnkning deri, hyser Kongl. Majit likväl den förhopp - 44 Kongl. Maj.ts Nådiga, Bernit. N.o 1. ning, att, under en klok tillämpning af denna Författnings föreskrifter, välgörande verkningar för Landets oeeonomiska förkofran skola deraf, under tidens lopp, visa sig, i Fredd med den städse hos Jordbrukaren tilltagande bågen för sina egors sammandragning. I förening härmed bär, jemte vissa förändringar i organisationen af Landt-, mäter i-staten, en ny förbättrad Instruction för de till denna Stat börande Embetsoch Tjenstemän utgått, med skärpta föreskrifter, bland annat, i afseende på tilldanandet af en skicklig Landtmäteri-corps, såsom för Egodelning*y erke ts ändamålsenliga framgång af yttersta vigt; äfvensom, för en skyndsam föredragning i Kongl. Maj:ts Högsta
I stället för att närma sig hvarandra med sagtmod och1 fördragsamhet, och långt ifrån att vilja iakttaga någon varsamhet vid den öfvergång, de från ett system till ett annat ansågo nödig, hafva de moderna skolidéernes förfäktare förfarit på det, i min tanke mindre berömvärda sätt, att ouphörligen söka uttränga och förjaga sina föregångare, anliängarne af den äldre skolmethoden. Denna strid är redan långvarig, men först vid begge sednaste riksdagarne fingo de nya skolans män vinden i sina segel, isynnerhet var deras framgång vid sednaste riksmöte högst märkbar. Den gamla skolans mest allvarligare försvarare gingo då så långt i moderation, att de föreslogo, proprio motu, att den nya, i hufvudstaden använda methoden finge tillämpas på en eller annan skola i landsorten, på det att man dymedelst måtte få se, huruvida den af antagonisterne åberopade skolans i Stockholm method månde i lämpligheten vara fullt lämplig för landsorten. Men detta var icke nog: alla skolor skulle omskapas efter nya systemet. Striden är nu aftynad f. n.; den nya methoden har vunnit en slags seger. Huruvida densamma begagnas med vislig måtta, lemnar jag derhän. Den illiberalitet, som alltjemnt utmärkt den nya skolans förfäktare, fortfar ännu, efter hvad jag kan förmärka. Man går härutinnan så långt, att man, enligt hvad nyss hördes, på detta rum med benämningen ”olydnad emot Konungens befallningar” velat stämpla det förhållande, att, i anledn. af det sväfvande i föreskrifterne, som finnes i K. Cirkuläret d. Juli 1849, åtskilige läroverk bibehållit så mycket godt och nyttigt de kunnat, af den gamla methoden. Förstjenstfulle lärare, som af erfarenhet känna skolans behof, kunna väl ej annat än önska bevara läroverken vid det goda, de af ålder egt; att inom gränserne af det K.
allmänt och så allvarligt, att man af den Sådant t ex. som att damerna gerna kunde A f F. e. k. derom pågående diskussionen i literaturen lära sig att iakttaga trottoarrätten. Det bör kunna vänta sig betydelsefulla resultat. förstås af sig sjelft, att herrarne ingenting [Ut ifrån chevaleriets dagar hafva daStörre uppriktighet i sällskapslifvet vore högre önska än att fortfarande som förut merna varit vana att af herrarna emellertid en god sak — artighet och finfå visa sig artiga och gå ur vägen för de höra idel vackra saker om sina känsla behöfde derför icke bannlysas. Män sköna, men de vilja göra det frivilligt, de tjusande behag och sina englalika och qvinnor skulle få litet bättre reda på vilja - gerna afstå från sin trottoarrätt för egenskaper men mycket litet af männens hvar andras egendomliga drag, missförstånd hvart särskildt tillfälle, men ej en gång för verkliga tankar om qvinnan, hvad hon är och missräkningar skulle blifva sällsyntare, alla utan något slags vederlag — ej ens och hvad hon kunde vara. Att hon är en och ju mera man på så sätt finge säga åt vederlaget af en tacksam blick. » stjerna », det vet hvar » tärna », men hvarhvar andra, dess mindre skulle man ha att En annan sak tycker man också att daför den stjernan så ofta får gå sin bana säga om hvar andra. merna kunde lära sig, nämligen att spänna fram i ostörd enslighet, tillbedd kanske, Det är alldeles obestridligt, att karlar ned sina parasoll i folksamlingar, till större men — på afstånd, det vet hon ej, ty det emellan säges en hel mängd saker omtrygghet för manliga individers ögon, hvilka ha poeterna glömt att tala om för henne. qvinnorna, som de i allmänhet nog icke derigenom äfven skulle blifva i tillfälle att Ungkarlens skrupler mot att ingå en förha en aning om. Ytliga, orättvisa omdö- få se något af det, som vid dylika tillfällen ening för hela, långa lifvet — källan till de men förekomma naturligtvis, generella utär att se. Ja, herrarne hafva sådana futtiga skyar af missmod, som stundom lägra sig talanden, grundade på undantagsfall; hos fordringar.
SÉfetd och afgiften erläggas i Mars Månad hvaije år, samt icke börjas förr än med innevarande år, att Landes Sochn af Lindes Bergslag i underdånighet begärt, att 3:ne Rotar måtte sammansättas till en, eller en minskning af |:de!ar uti Sochnens RoteringsSumma äga rum: att Samsbergs Sochen af nyssnämnde Bergslag instämt i Nora Sochens undeidåniga anhållan, med tillägg, att i händelse WI ejdertill skulle lemna Nådigt bifall Sochnen häldre än att prestera Soldater, ville för hvarje Rote efter nu gjord inrotering, erlägga 6 Stt al Tackjern; ocli har med denna Sochen Grythytte Bergslag sig till alla delar förenat: att Nya Kopparbergs Bergslag, ej mindre än Hammars Sochen af J.erbecks Bergslag gjort enahanda anhållan med Nora Sochen: att Lerbecks Sochen af samina Bergslag, med undantag af någre Hemman inroterade uti Soch. narne N:ris 205, 212, 214, 215, 216, 223 och S24 StatsUtskottets Betänianderi. 2 27, hvilkas ägare förklarat sig vilja hålla Soldat in Natura, anhållit att 2‘.ne Rotar måtte fa sammansättas till en, eller hvarje Rote bestå af 3'.ne Hemman, i hvilka 2:ne fall de ville åRotefrihets-Afgiften 7§ S#:d erlägga; hvarjemte dé begärt, att om de öfriga Bergslagerne tilldeltes en större lindring, sådant äfven måtte komma denne Sochen till godo och att WI i Nåder täcktes emot billig ersättning använda de Beklädningspersedlar som för deras Extra Soldater kunde vara anskaffade, och ändteligen: att Qvisbro, Winteråsa, Tysslinge och Kihls Sochnar af Like Bergslag, äfvensom Nysunds Sochen af samma Bergslag alla i underdånighet anhållit, att 2'.ne Rotar matte få sammanslås till en eller hvarje Rote bestå af fyra Hemman, då de ville erlägga, i förra fallet 6^, och i det sednare 5 S#
Förordningen den 8 Maj 1849, angående sättet för kungörelsers uppläsande i kyrkorna; samt 102, af Herr Heijkenskjöld, Carl Johan Edvard, angående fördelning af kostnaderna för sjösänkningar, der qvarnverk icke finnas alt ändra elier utrifva S. D. Remitterades till Bevillnings-Utskottet följande motioner, nemligen: .M 68, af Herr Ehrenborgh, Richard Michael, angående bränvinsförsäljnings afgifternas ingående till Statsverket, tillika med åtskilliga i anledning deraf afgifna yttranden; •M 70, af Grefve Hamilton, Malcolm Waller, angående ändringar i Bevillnings-stadgan m. m.; samt JV2 82, af Friherre af Schmidt, Carl Johan Georg, om tillägg uti Bevillningsstadgan. S. D. Prol.-Utdrag den 28 November 1862. 65 S. D. Remitterades till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet följande motioner, nemligen: 64, al Grefve Ankarsvärd, Carl Henrik, angående en underdånig anhållan hos Kongl Mnj:t om utarbetande af ett fullständigt förslag till ny Riks-akt, tillika med åtskilliga i anledning deraf afgifna yttranden; samt JYs 86, af Friherre Cederström, Rudolf, angående underdånig hemställan til! Kongl. Mnj:t om hållande af tre årliga häradsting i Wermland. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet följande motioner, nemligen:
Och detta redan är mycket nogl Därför gå vi också gärna dit — ibland — och därför komma vi äfven alla att så småningom se Ordonneaus och Bogers vådevill » Hvita hästen ». Tråkigare kan man nyttja sin kväll, men för visso icke oförargligare. Matiné gafs påskdagen i Musikaliska akademien af kammarmusikus F. Sörensen. Hr S. förtjänar särskildt tack, för det han åter låtit det vackra instrumentet viola d ' amour komma till heders. Han utförde å detsamma med fin smak ett par nummer, det ena komponeradt af honom själf som romans för baryton och viola d ' amour. Förträffligt Thétfése. Skiss för Idun af T h o r e Blanehe. 2 et var min vän, Anton Wallén, en ännu ung man, gift och far till flere barn, men m e d förmåga att tänka på andra än sig själf och sin familj och med blick för smådrag i lifvet, som berättade följande historia: » Under mina pojkår gick jag i en dansskola på Ladugårdslandet — om du ännu kan erinra dig det namnet på det nuvarande Östermalm — som hölls af en gammal fröken von Tieck. Det var naturligtvis af tvång, som jag gick dit. Allt det nyttiga, som en pojke får lära sig och som han kan ha gagn af, måste han tvingas till; odygd lär han sig själf. Och dessa dansskolor äro verkligen bra. De sätta pli på en, lära en att föra sig och att umgås med det motsatta könet. Och dessutom, hvad mig beträffar — det var som förträfflig valsör, som jag eröfrade min hustrus hjärta. » Det var emellertid icke o m henne, jag skulle tala, utan om en annan flicka. Jag gjorde bekantskap med henne i ofvannämnda dansskola, och j a g hälsar på henne ännu i dag. » Hon hette Thérése, endast Thérése — • det är tillräckligt för ett barn. » Har du gifvit närmare akt på fjorton, femton års flickor — i slynåldern, som man kallar d e t? De äro merendels gängliga, taniga, med smala handlofvar, långa smala fötter, tunna om bröstet som kalfvar.
:o grnndlagsvidrighet, sorn icke undanrödjes af benämningens förvexla!" till sliidernes innevånare, i stället för städcrnes borgel sk.'ip. Troligen gifves ingen Svensk man, soia icke vet, alt den del af sliidernes innevånare, soln icke tillhör borgersknpet, är alliför ringa all ilga något märkbart inflytande på sliidernes val, der Itlgången ovillkorligen skulle komma att af borgerskapet bestämmas*, oell då man besinnar den liknöjdhet, med hvilken Ulsk. lemna! åt slumpen alt afgöra om någon adelsman eller prestman skulle kntjnnä att tillfälligtvis ingå i representationen, synes det sannerligen ligga mycken huldhet i den städerna, d. v. s. borgerskapet, medgifna visshet sitt af första kammarens 175 ledamöter alllid få tillsatta ett antal af 3o samt alt genom dem bidraga till formerande af andra kammaren. Om nu detina fördel också icke får betraktas såsom ett tjvatstående ståndsprerogativ, så kan dock icke förnekas, att deremellan visar sig eli märkvärdigt syskontycke. I di n rättighet till difecta val, sorn är ensamt städerna tillagd, ligger visserligen också en fördel; men till den har Utsk. förklarat sin orsak, den nemi. *'ritt dermed gjordes böljan med den uppfostran till politisk, frihet, som Utsk. anser såsom ett hufvudandamål med alla representativa författningar.” Till en sådan uppfostran bar Utsk. visserligen i förevar, och (leia andra hetänkm gifVit politiska begrepp, tjenligä till både inledning och syftemål; och det synes icke helier otroligt, att slädernes rörligare befolkning lemnar mera åt förhoppningen på uppfosli ingens framgång, än den vidsträckta och kalla landsbygden; men mig må väl ursägtas, att jag ändock qvarstår vid öfvertygelse!) derom, att på det hela taget kommer det alt gå långsamt ined de monarkiskä begreppens förjagande ur Sverige. På alla dessa skäl tillstyrker jag att förevar, förslag må äf R. o. Ad. förkastas och betänk, läggas lill handlingarna; hvarom jag alltså anhåller att Ur Frill. o.
Om man närmare gör sig reda för uppkomsten af det nu till upplräfvande föreslagna stadgandet, måste man utan tvifvel medgifva, att det hvilar på en djupt liggande grund. Då Staten i sin ide måste betraktas, icke såsom utgörande blott ett tillfälligt Bolag emellan vissa i det närvarande ögonblicket lefvande individer, utan såsom en af naturen beredd och af förnuftet med nödvändighet fordrad förening emellan alla de efter hvarandra följande generationerna af ett folk; och då Staten, i följd häraf, måste i det uppväxande slägtet se sina blifvande medlem-' mar, hvilkas rätt den har att med en så mycket större sorgfällighet vårda, som de ännu icke äro i stånd att sjelfve den bevaka; så uppkommer derigenom för densamma, i oskiljaktigt sammanhang med pligten, att åt de omyndige anskaffa förmyndare, som vårda deras uppfostran och förvalta deras egendom, en ej mindre helig förbindelse att, så vidt möjligt är, tillse att myndlingarnes medel icke må af förmyndarne förskingras. Till detta ändamåls uppnående synas tvänne utvägar erbjuda sig. Den ena är, att underkasta förmyndarne, i hänseende till deras förvaltning af myndlingarnes egendom, en noggran och fullt tillförlitlig uppsigt: den andra, att göra förmyndaren med sin egen förmögenhet ansvarig för myndlingens af honom emottagne medel, och att följaktligen tillägga den senare för dessa medel en af lagen stadgad panträtt (en hypotheca tacita s. legalis) i förmyndarens egendom. Dessa utvägar hafva ock blifvit af Lagstiftningen begagnade; och då man ej funnit någondera, ensamt tagen, för ändamålet fullt tillräcklig,' har man på ett eller annat sätt sökt använda båda i förening, hvarvid man likväl i serskilda lagstiftningar gjort ett öfvervägande afseende, än på den förra, än åter på den senare. Hos oss har den i 23 Cap. Ärfda-Balken föreskrifna uppsigten och controlen öfver förmyndares förvaltning af myndlingarnes medel hittills varit ganska ofullkomlig; man har derföre, till de omyndiges betryggande, nödgats hufvudsakligen förlita sig på deras i 17 Cap. 8 §. Handels-Balken stadgade panträtt i förmyndarnes egendom.
Stämpelpappers-omkostnaderna fortfarande betydligt öfverstiga det för dessa utgifter i riksstaten upptagna förslagsanslag, 105,000 R:dr, och då, såsom äfven Rikets Ständers Revisorer, i sin 1861 afgifna berättelse, härvid anmärkt, det är af vigt, att förslagsanslagen upptagas till ett mot utgifterna verkligen svarande belopp, hemställer jag, i likhet med Herrar Revisorer, att detta förslags-anslag måtte bestämmas till 164,000 R:dr, och sålunda ökas med en summa af 59,000 R:dr. 4:o Kammar-rätten. Då Advokat-fiskalen, som nu åtnjuter 3,000 R:dr i lön, på senare tider fått ökade göromål, men den förhöjning i inkomster, denne tjensteman haft att påräkna genom aktoratsarfvodet, deremot nu mera nedgått från 1,950 R:dr, såsom den utgjorde före år 1856, till 650 R:dr årligen, har Kammar-rätten i underdånigt memorial den 13 Juni anhållit, att Advokatfiskalens lön måtte ökas med 500 R:dr, och i sammanhang dermed äfven hemställt, att det arfvode af 300 R:dr, hvilket nu bestås Kanslisten vid Advokat-fiskals-kontoret såsom ersättning för renskrifningen derstädes måtte, i anseende till ökade utgifter för dylik renskrifning, förhöjas till 500 R:dr; hvarförutan Kammar-rätten ingifvit särskild underdånig ansökning om löneförhöjning åt vaktbetjeningen; och får jag i anledning häraf underdånigst tillstyrka: l:o ett anslag af 500 R:dr till löneförhöjning åt Advokat-fiskalen; 2:o en förhöjning af 200
Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af Nådig Kungörelse, att Kronans och öfriga Publika Verks räkenskaper komma att, så fort sig göra låter, föras efter enahanda räkensätl; och 1 1:0 att sista Momentet af Banco-Utskottets Utlåtande N:o i4 lägges till handlingarne. S. D. Föredrogos och lades lill handlingarne Expedition iUtskottets Memorial N:o 11, med öfverlemnande . till HögloOige Ridderskapet och Adeln af Utskottets Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse • N:o 53. angående Förste Lifmedicus af Pontius bibehållande vid ett peusions-ansiag; Stat Utskottets Memorial: N:o 180, i anledning af erhållen åter remiss på Stat, Utskottets Utlåtande N:o 107; s8 Trot. Utdr. d. 11 Julli i834. N:o 181, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o no; N:o 182, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 120; N:o i83, i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o 121; N:o 184. i anledning af erhållen återremiss på Stats-Utskottets Utlåtande N:o i3i. S. D, Föredrogs å nyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 172, i frågan ora vissa grunders bestämmande för Hof-Stats-personalens pensionering; Återremitterades, med den af Gontracts-Prosten Hallström gjorda anmärkning. S. D. Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets Utlåtande N:o j 7, i anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet, angående Curhus-afgiftens fortfarande; Ståndet, sora vidblef sitt förra beslut, lade detta till handlingarne. Från Wällöf!. Borgare-Ståndet.
Directionens ledamöter skola uppbjuda omtanka och krafter till afvärjande af allt, som hotar Bankens säkerhet, så hafva Utskotten icke ansett sig böra sitt förslag i denna del frånträda. 16 §’ Den otydlighet, man i redaclionen af denna § velat finna derutinnan, att det ville synas, som Directör endast vore med sin lösa egendom ansvarig, torde vid närmare påseende förfalla. Det bar ansetts i sin ordning, att lagsökning mot Directionens ledamöter bör hafva föregått, innan annan delegare kan lagsökas; men på det att borgenärernes rätt icke måtte uppehållas af en möjligtvis långsam realisering af Directörernes fasta egendom, har vilkoret 0111 föregången utmätning hos> dessa blifvit endast till lösören inskränkt. Denna princip torde äfven finnas i §:n uttalad. •7 §• Den åsigt, att Bank-delegare, sorn Bolaget frånlrädt, ej skall vara fri från belalnings-ansvar för Bankens skulder förr, än ett år förflutit från den dag kungörelsen derom linnes i allmänna tidningarne kungjord, hafva Utskotten ej kunnat biträda; men då Utskotten i öfrigt ändrat sitt förslag till öfverensstämmelse med de åsigter, sorn inom Riks-Stånden angående loltbrefs öfverlåtelse uttalats; så hoppas Ulskolten, atl såväl allmänhetens som Bolagens rätt och säkerhet, genom den nya redaclion, förslaget härutinnan erhållit, blifvit i möjligaste målto betryggad, samt förmoda, att någon så-, dan slutsats icke kan utur dessa föreskrifter dragas, som skulle delegare icke, ulan föregången ursproclama, kunna från betalnings-ansvar för Bolagets skulder befrias. »3 §.
Med understödjande af förenämnda förslag, så vidt detsamma afser förändring i resereglementet, hafva de år 1862 församlade Revisorer, förmält sig tilllika hysa den åsigt att, vid resor i allmänna värf, för hvilka resekostnadsersättningar af allmänna medel utgå, den resande, såvida särskilda förhållanden ej föranledde till undantag från en sådan föreskrift, skulle vara skyldig att, i stället för skjuts, alltid begagna ångbåtseller jernvägslägenhet, der sådan finnes att tillgå, I sammanhang med dessa framställningar, har Utskottet tagit i öfvervägande en inom Hedervärda Bonde-Ståndet af Riksdagsfuilrnägtigen Paul Fritz Mengel väckt motion N:o 443, deruti, på anförda skäl, föreslagits, att när revision af Statsverkets samt Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, styrelse och förvaltning inträffar under pågående riksdag, de ledamöter af den förra, som tilllika utöfva riksdagsmannakallet, icke må vara berättigade att i egenskap af Statsrevisorer uppbära arfvode af Statens medel eller att åtnjuta resekostnadsersättning till och från revisionsorten.
Sftfftugar farnt t ^affattb oel) 23ofju3 Sätt £rc 9lif3bafer (Sinna Sftfltngar 33anco, allt efter belt mantal, oel) t lifa förl)äffaitbe för nttnbre l)entutait3belar. g-ör 9täs ed) SförS* famt Snfocfiie D) CemUining af fiergiturktn, «å ock af särskildt itlanufarturur, fabriker, lllerk oel) Inrättningar på Canbet. §. 24. 5lf afla liebau attförba famt anbra meb bent jern förliga, ntctt l)är ief c upp* tagtie, SBerf, hneiffa uppffattaö, enligt föreffriften i 4:be Sfrt. af bettna Stabga, 3 o erfäggc3 S3ctutffnttig efter enaljanbci grttub, forn för annan egenbom, ttteb Sttvi 2fhnibeub, 2lnf:arfimben/ 23ed?bru£, iSerejamansfjanirat*, 23erlinerbl«tt:*,$abri£er, 23lecf# ccfj piäcbamrar, öulbans» ocf) ©ctjclbuC^SabrtEev, (Tattuna^Crytferiev, (Tobol te Ärtgö Sabrtfcr, tljue* 5nbrtfer, XVap fl7avmor brott, tl7a stig nar, cd) attbefar berutt, fylutffaö tiffinerfntng fiivfäfjcö j få leiba be ttein