Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid taxerings-tillfällena har nemi. inom dessa städer tillgått så, hvilket jag äfven tror vara i enlighet med författmns ordalydelse, att så väl handelssom fabriks-föreuingarne jemte städernas magistrater upriittat förteckningar öfver de fabriksidkare, hvilka dessa myndigheter icke ansett kunna betala minimi-afgifterna, och har för hvar och en af dessa personer föreslagits den summa, som han ansetts böra påföras. På detta sätt hafva Taxeringskomitéerna till sin pröfning fått emottaga dessa förslag, upgjorde af myndigheter, hvilka ganska noga kände förhållanderna och som för hvar och en af de skattskyldiga föreslagit den afgift, som de ansågo lämplig och billig, hvarefter förslagen i Komitéerna genomgåtts .och blifvit godkända. Jag tror att detta förfaringssätt är öfverensstämmande med BevillmsFörordmns mening, och att om man sålunda allestädes tillvägaginge, skulle den orättvisa, som flere talare påpekat, icke kunna äga rum, äfven i fall minimi-tarifferna bibehållas eller fastställas till det belopp, som Utsk. föreslagit. I afseende å Utsk:s förevande förslag, ber jag att få nämna, att §:n innehåller frenne kategorier, nemi. »handlande, mäklare, skeppsklarerare och apothekare»; vidare: »Egare af skeppsvarf, fabriker och manufakturier», samt slutligen »handtverkare, med dem jemförliga manufakturister och andra, här icke särskildt upräknade borgare.» Jag skulle måhända äfven för min del vilja medgifva att för den sista af dessa nu omnämnda kategorier, den föreslagne mi - 432 Den 28 Mare f. m. nimi-tariffen kan anses vara för hög; men jag erkänner det ingalunda för de andra klasserna. Om emellertid, såsom jag nämnt, Taxerings-komitéerna från behöriga myndigheter anskaffa sig sådana uplysningar, som erfordras, så sättas de ju i tillfälle att, äfven med bibehållande af så höga myndigheter som helst, påföra en hvar den bevillning som han anses kunna och böra erlägga.
En million R:dr, som af vederbörande medgifvas dertill åtminstone böra uppgå, och hvarigenom det högsta behofvét af Tre och en half millioner utan svårighet kan erhållas; och det har förekommit mig att vid desse lycklige förhållanden till behållningar och säker inkomst, oberäknadt den i Statsförvaltningen icke uppenbarade tillgång af Fem millioner, alt alternativet till Stats l - Den 8 December c. m. 223 obligationers införande mera torde afse framtidens dolda fordringar, än de nu frarnstälde, hälst det går lätt att assignera på framtiden, då man tillsluter sin egen cassa. Erfarenheten deraf har jag vunnit vid Riksdagar och sist den 1823, då ersättning uti RiksgäldsContorets obligationer meddelades de handlande för sjöförluster och uppbringningar efter min öfvertygelse, stundom på rättvisans bekostnad, likasom på Statens, hvilket visserligen icke hade medgifvits, om bevillningen derigenom måst ökas. Skulle den olyckan inträffa att CreditSystemet med Statsobligationer införes, är jag öfvertygad att många ännu dolda utgiftsförslag komma i ljuset och mången beställsam Molionair framträder med förtjenstfulla förslag för utgifter, som mindre säkert torde bestridas, då de skola godtgöras af framtiden allena. Den mening, som de gäldbundne torde hysa, att det föreslagne StatsLånsSystemet ökar samhällscapitalet och alt införande deraf bereder lättnad för deras penningebehof i ett större rörelsecapital, anser jag mig böra möta med erinran om deras misstag, att nemligen ovedersägeligen delta System skall blifva dem, icke allenast utan nytta, utan äfven skadligt, då det ligger i öppen dag att tillgångar till Lån, som nu kunna hos Capitalister finnas, skulle tillstängas, då desse hos de gäldbundne uppsade deras fordringar och förvandlade dem till Statsobligationer. Pen - X 224 Den 8 December e. m. ningeförlägenheten skulle otvifvelaktig! för de gäldbundne blifva mera tryckande, än den nu är, då tillgångar till
Ridderskapet och Adeln har i 2:dra mom. af denna §. antagit följande redaction: "Vid brännerier af annan än vanlig beskaffenhet, eller så kallade konstbrännerier, får sammanräknade kannetalet af alla till mäskning och klarning hörande pannor, mäskvärmare oberäknad, icke öfverstiga den högsta pannerymd, hvarmed hränvinsbränning med enkla pannor är tillåten.” Deremot hafva de öfrige tre Stånden bifallit Utskottens förslag; i följd hvaraf Ridderskapets och Adelns mening förfaller. 9 §. Början af denna <§. har blifvit förändrad, af Höglofl. Ridderskapet och Adeln sålunda: "Alla å en tomt, eller å samma egendom, hemmansdel eller lägenhet varande pannor” &c. samt af Högv. Preste-Ståndet på följande sätt: "Alla de pannor, som af någon till hränvinsbränning berättigad be - EevillnLag* samt Allm. Besv.- och Ottoni. Utsi, Memorial N.O' iS. 7 gagnas, vare sig å en tomt eller i en byggnad, eller under samma tak eller å samma egendom, hemmansdel eller lägenhet, skola väl, för nödig säkerhets vinnande, till rymden serskildt uppgifvas*” &c. mea af de tvänne öfrige Stånden är Utskottens fÖFslag bifallet. Då desse förändringar icke i hufvudsaken afvika från det af Utskotten föreslagne stadgande, derutinnan samtlige Ståndens beslut äro sammanstämmande, utan endast åsyfta ett förtydligande af samma stadgande, i hvilken omständighet Preste-Ståndets redaction synes vara ändamålsenligast, finna Utskotten sig bör» tillstyrka, att de trenne öfrige Stånden ville uti berörde redaction sig, förena, ro §. Högloft.
Majit ansåges som ett önskligt syfte att uppnå, och föreningen dertill finge ett någorlunda motsvarande penninge-understöd, som förslagsvis uppgifvits möjligen kunnat inskränkas till C,000 r:dr om året, vore villig att å sin sida med nit och drift besörja verkställigheten deraf. Enär med förenämnda, vid sistlidne riksdag beviljade, anslag af 1,333 r:dr 16 sk., icke varit afsedt att trädgårdsföreningen, som förut användt 1,200 å 1,400 r:dr årligen för sin elevskola, dädanefter skulle undgå att dertill lemna något bidrag, ansåg Statsrådet sig icke böra i underdånighet förorda den gjorda ansökningen i vidsträcktare mån, än att hos rikets ständer må göras framställning derom att å riksstaten må än vidare upptagas 1,333 r:dr 46 sk. årligen till under - 44 stöd för trädgårdsföreningens elev-skola, med förbindelse för denna förening att, så vidt, ske kan, verkställa en så beskaffad utdelning som ofvannämndt är och att, jemte behörig redovisning för medlen, till landlbruksakademien årligen afgifva berättelse om antalet af elever, hvilka vid inrättningen njutit undervisning samt om den utdelning af plantor och fruktträd, som kunnat verkställas, med det mera, som utgjort föremål för föreningens verksamhet. Undervisningsanstalter för Slöjderne. a)
Det hade blifvit anmärkt, att genom användande å Statens jernvägar af räler utaf 15 skålpunds vigt per fot i längd, i stället för räler af 21} skålpunds vigt per fot, kostnaden för skenor, som nu uppginge till 130,032 R:dr per mil, skulle kunna minskas till 90,720 R:dr och således en besparing uppstå af 39,312 R:dr per mil, men då derjemte uppgifvits, att de lättare skenorna borde på hvarje 2} fot af banans längd understödjas af en tvärstock eller sliper, och dessa sliper deremot å Statens jernvägar hade ett afstånd från hvarandra af 3 fot, samt den med lättare räler lagda vägen 108 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N:o 169. således behöfde per mil 2,400 sliper mer, skulle den egentliga skillnaden i kostnaden per mil för räler af 21| och 15 skålpunds vigt, utlagda å banan, utgöra endast 19,920 R:dr. Äfven under antagande för öfrigt, att skilnaden vore den förut omförmälda. eller för jemnhetens skull 40,000 R:dr per mil, skulle besparingen uppgå (ill endast 5 procent af den till ungefär 800,000 R:dr beräknade totalkostnaden per mil för stambanorna.
Mörner har misstagit sig om min mening, då han trott mig hafva sagt och åsyftat, att som rusthållarne i Småland icke fått någon ersättning, borde icke heller embetsoch tjenstemännen erhålla någon sådan. Min mening var alldeles omvänd, eller att då embetsoch tjenstemännen fått ersättning, borde samma fördel tillkomma rusthållarne. Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att nämna den summa, som de Småländska augmentshemmanen i salpeterhjelp utgöra. Den är icke så obetydlig, ty hon upgår till ungefär 6,400 R:dr årligen. Hvad är egentligen en augments-ränta? Ar hon något annat än en lön? Nej; ty hon är ett anslag, som Kronan gifvit rusthållaren, derföre att han skall hålla häst och karl. Hon är en lönetillgång, lagd till rusthållarens egen hemmansränta, derföre att han skall skaffa kronan en tjenare. Hon är således fullt jemförlig med en Löjtnants eller annan tjenstemans indeldta lön. Gr. Mörner har sagt, att rusthållarne i Småland vore förmögnare än rothållarne i åtskilliga andra orter. Ja, det är möjligt, att de förre kunna bättre bära en förlust än de sednare. Men man får väl icke godkänna den grundsatsen alt proportionaliteter taga mera af de förmögne, än af andra, ty då skulle de förre snart nog komma att öka de fattiges antal. Hr von Troil har frågat, hvad man skulle hafva sagt, om Utsk., efter att hafva varit hårdhändt emot rusthållarne, icke på samma sätt förfarit med åtskilliga kassor och milda stiftelser? Man skulle hafva sagt att Utsk. förfarit orättvist blott mot en del medborgare; men nu får man säga, att orättvisan'blifvit utsträckt till flera af Statens inrättningar. Dock lärer man icke få antaga, att en vidsträcktare orättvisa kan godtgöra orättvisa mot någon. Samme talare har förmenat, att rusthållen i Småland vore af bättre beskaffenhet än dylika hemman å flere andra orter.
Dagens förhandlingar inleddes med ett föredrag af professor von Schéele, hvilket hufvudsakligen gick ut på, att den kristnes tro icke skall grunda sig på trossanningarnas natureller förnuftsenlighet, utan fastmera på kristendomens absolut bindande auktoritet såsom en öfvernaturlig uppenbarelse * hvilken bringar in något nytt i det menskliga medvetandet, icke blott utvecklar det förut varande. Professor Johansson betonade starkt nödvändigheten af en revision af den nuvarande kyrkohandboken, icke blott på grund af dennas formella brister, utan äfven och framför allt på grund af dess rationalistiska tendenser. Man borde ha en fullt “ kristlig “ d. v. s. fullständigt ortodox handbok. Härmed instämde professor von Schéele, mön ansåg diskussion i ämnet öfverflödig emedan frågan redan var att anse iom utagerad. Men så lätt gick saken ändå inte. Pastor primarius d: r Fehr erinrade om, att den svenska lutherska kyrkan icke är någon frikyrka utan en folkkyrka, och att det icke går an att antaga en alltför skarpt dogmatiskt tillspetsad ritual, utan att fastmera minoritetens rätt måste respekteras. Härpå gaf pro-: fessor Johansson det en Loyolas lärjunge värdiga svaret, att han för sin del alls icke respekterar ifrågavarande minoritets rätt. En resolution antogs till förmån för en revision af handboken i den af hrr Johansson och v. Schéele åsyftade riktningen d. v. s. för bortrensandet ur densamma af allt, som kan anses luta åt rationalism. Vidare diskuterades frågan om den i den svenska kyr-kan i en nära framtid hotande prestbristen. Dervid betonades, att otron nu vunnit sådant insteg vid våra elementarläroverk, att det är nästan omöjligt för én yngling att genomgå desamma utan att förlora sin kristna tro. Eri resolution antogs i det syfte, att presterna böra ihom sina tv ' församlingar uppsöka allvarliga ynglingar med anlag för det presterliga kallet och sedan förmå församlingsborna att skramla ihop pengar för att bekosta deras studier, och att dessa ynglingar böra studera i särskilda, under kyrklig upp-sigt stående och för tidsandans farliga inflytelser skyddade. läroanstalter!
Om tillstånd till krogars eller närings; ställens inrättning. 5:0 Allmänna skyldigheters åläggandesa-' som skjuts-, vägoch brobyggnadsmål , färjors inrättande , snöskottnings - och fångföringsmål Gästgifveriers anläggning, flyttning eller indrag-, ning, kyrko-, tiugs-, fattigstuguoch arresthus; byggnader, kronokörslor, dagsverkens utgörando 57» Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. för Statens räkning, allmänna sammanskott och inq varteringar. fi:ö Örn allmän ordning och hushållning, såsom frågor orri Häradsoch Sockne-Magaziner, Byordningar, Bränvinsbränning, ordning vid hamnar och Canal-farter, flygsands hämmande, med flere sådane allmänna eller enskildta oeconomiska ärender, sorn icke, efter hvad föreslaget blifvit, komma att pröfva* af Kammar-Collegium eller Bergs-Contoiret. Underdåniga besvär i så beskaffade ärender, då de icke äro af judlciel eller executi v beskaffenhet, synas lämpligast kunna anföras med iakttagande af samma tid och ordning, som för Städernea Oeconomteoch Politie-mål förut stadgadt är« Anmärkningar i afseende pä uppställningen, af detta Departement.. Efter detta förslag skall Stats-Secreteraren erhålla en långt större verkningskrets, än den han förut haft. Härigenom skall han ofelbart komma i tillfälle, icke allenast att tillse, det ärenderne handläggas med all den skyndsamhet, ordning och drift, som Edera Kongl. Majus och Rikets tjenst fordrar, utan äfven att följa verkställigheten af Konungens beslut och lemna uppmärksamhet åt alla de grenar af Administrationen, sorn tillhöra dess Departement, samt när som hälst derföre kunna göra Konungen och Nationen reda. Han kan och bör således, genom de under honom stående Auctoriteter, förskaffa sig den tillförlitligaste kännedom om landets naturliga tillgångar och om hindren, sorn Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 571 möta för deras utveckling och rätta användande.
N:o ■löd. priset å ved här i landet varit orsaken dertill, alt detta bränsle numera icke för ångbåtarne begagnades, samt att dess användande vid jernvägarna skulle medföra ännu mera kostnader, för sågning och klyfning samt genom beholvet i sådant fall af 2 eldare på hvar maskin och 2 vagnar för den erforderliga bränsleqvantiteten, äfvensom olägenheter genom uppehåll för vedens intagande och i anseende lill eldlärligheten, enär icke någon hittills uppfunnen inrättning ä skorstenen till förebyggande af eldfara vore lulli pålitlig. Rikets Ständer hafva tagit ifrågavarande ärende i öfvervägande; och ehuru Rikets Ständer funnit en undersökning för utrönande huruvida den för arbetena å Statens vestra och södra stambanor beräknade kostnaden kunde nedsättas genom större eller mindre förändringar i det antagna och hittills följda byggnadssystemet för statens jernvägar och en för sådant ändamål erforderlig granskning af grunderna för byggnadssättet ej kunna eller böra ega rum i fråga om fullföljandet af byggnadsarbetena å nämnda, redan påbegynla banor, hafva Rikets Ständer likväl ej förbisett att den väckta frågan om beredande af den största möjliga besparing i de utgifter, hvilka för jernvägars anläggning och drift samt underhåll erfordras, utgör, med hänseende till byggnadssättets bestämmande och trafikens första ordnande vid framtida jernvägsföretag samt reglering af trafikanstalterna å de redan beslutade och under byggnad varande statsbanorna, en angelägenhet af den vigt för landets ekonomiska välstånd, att densamma utan tvifvel lörtjenar och fordrar att särskildt uppmärksammas. Icke allenast betydenheten af de summor, som jernvägarnes anläggning medtager, påkallar vid dithörande angelägenheters besörjande den största omtanka och noggrannaste beräkning af rörelsens behof och landets tillgångar, utan äfven den icke mindre betydande driftoch underhållskostnaden är, såväl i anseende till beloppet som möjligheten att genom inflytande inkomster blifva betäckt, i väsendtlig mån beroende af byggnadssättet, rörelsemalerielens beskaffenhet samt trafikens ändamålsenliga inrättning och ordnande.
Utskottets beslut att icke medgifva befrielse från karta-sigillata åt förordnanden för vice komministrar, får jagemotsamma beslut mig reservera på den grund, att, enär Höglofl. Utskottet beviljat so Bevillnings-Utskotlets Betänkande, K: o U. denna förmån åt pnstorernes och komininistrarnes adjunkter, jas; anser det vara inkonseqvent oell obilligt, alt den frånkännes vice komministrar, som i alla hänseenden äro i samma kategori, som komministrarnes adjunkter och ofta uti sämre ekonomisk belägenhet, såsom anställde hos åldriga, sjukliga och merendels fattiga prester eller enkor med minderåriga barn, der lönevilkoren alltid måste blifva ytterst knappa.” Häruti instämde Herr komminister Schagerberg. af Herr Prosten Nibelius: ■’’Då Utskottet ej fästat afseende på den del af Prosten Ljungdahls motion, hvari yrkats, att missiverne för vakansoch nädårs-predikanter samt vice komministrar borde undantagas ifrån kartering, i likhet med missiverne för pastors-adjunkter, hvilka sednare äro derifrån befriade, reserverar jag mig emot Utskottets i detta afseende, efter min öfvertygelse, mindre billiga beslut. Vakansoch nådårs-predikanter vid kyrkoherde-lägenheter äro, hvad deras löne-inkomst beträffar, i intet afseende bättre loltade än en pastors-adjunkt; de hafva deremot i allmänhet en trägnare tjenstebefattning; hvarföre skola de förra beläggas med en afgift till staten, från hvilken den sednare är befriad ? Ännu obilligare är det, att missiverne för vakansoch nådårs-predikanter vid komministers-lägenheter, eller som detsamma är för vice komministrar, skola karteras. Då tillgångarna i en komministers sterbhus vanligen äro ganska ringa, måste lönen för den, sorn skall uppehålla den aflidnes tjenst, i möjligaste måtto förknappas.
törsta, kan blott se med kval, Hur Och Ar Den andra njuta fradgande fången liksom gråter blodet mänges Och En därför hålig Enhvar Ett aldrig. Hvarje från genom I lyckobägarns ett andens rosenröda skälfver dricker, stilladt, får ändlöst Anna bitter tår h / ärtesår, dolda kraft saft. under ångest, purpurlent som pokal. glädjebrädd förklädd sin andel — af tårehaf. Knutson. " et är utmärkande för en mening, som under någon längre tid varit mer eller mindre allmänt förhärskande, att den gör anspråk på att vara kategoriskt, själfklart, ovedersägligt sann. Många, ja, man kan tryggt säga de flesta af dess anhängare hylla den därför, utan att veta, på hvilka grunder den hvilar. O c h detta är lätt förklarligt. D e hafva allt ifrån sin tidigaste barndom hört den framställas som en sak lika tydlig som t. ex. att två gånger två är fyra, och på samma sätt som alla skulle anse den person sinnesrubbad, hvilken på allvar bestrede detta, så hålla de en motståndare till en sådan allmän mening för, om icke fullt galen, åtminstone mindre vetande. Men det är betecknande, att, emedan de icke hafva någon kännedom o m dess premisser, de ofta icke kunna bemöta de mest ytliga anfall på densamma. O m de någon gång bli försatta i en sådan ställning, att de äro nödsakade härtill, finna de därför endast nödigt och möjligt att med en öfverlägsen och medlidsam axelryckning kullkasta den motsatta åsiktens skäl. Eller också — detta är mycket vanligt — framhålla de, att » det gått bra ända hittills, hvar för skola, vi då ändra? » E n skön teori! Afrikas vildar tycka förmodligen också, att » det går bra », och vilja därför inte alls veta af någon civilisation. Många anhängare af en förhärskande mening komma för öfrigt aldrig i tillfälle att direkt taga del af de grunder, på hvilka en motsatt åsikt stöder sig, utan fa höra alldeles vrängda framställningar af dem och ofta äfven af själfva åsikten, så vrängda, att de icke anse det löna mödan att ens försöka vederlägga densamma. Jag vill belysa detta med ett exempel.
Jag ser hur ord radar sig vid ord, enformigt och själlöst. Och min hjerna vrider sig i kramp för att få de alldagliga orden att gnistra. Men det lyckas aldrig. Det bara gnistrar för mina ögon, och så går jag ut, efter att kanske ha åstadkommit fyra rader under fyra timmars pinsam hjernansträngning. Ja. Och nar jag så är ute, har jag ingen ro. Jag tänker alltid: om jag varit hemma hade jag kunnat arbeta. Jag känner hur tiden rinner mellan mina fingrar och der blir intet gjordt.» Det slog sig som en hand kring hennes strupe. Hennes barn! Hennes son! Åh, i detta ögonblick kände hon hur kär han var henne. Men hon skulle icke ge tappt. Hans modlöshet borde icke få smitta henne. Hon tvingade fram ett småleende på sina läppar och sade i skämtsam ton: »Jag önskar att du kunde bli förälskad i någon.» »Det önskar jag också; men jag fruktar att jag mist förmågan.» Der skälfde en tomhet i hans ord, som skar henne invärtes, så att hon skulle velat skrika högt. Det var så förfärligt att se denna rika menniskonatur förfara, krympas ihop, förtorka. Räddningen hvar fans räddningen? Denna tanke lemnade henne ingen ro. Hon ansträngde sin hjerna för att söka en möjlighet; men hon såg ingen. Och hon kände att här var intet för henne att göra. Hon var maktlös. Hon hade blott att lägga armarne i kors öfver bröstet och se tiden an, medan lifvet hvirflade dem rundt och brusade förbi. Der var räddning och der var undergång. Hvilket det skulle bli, stod icke i hennes makt att afgöra. SJETTE KAPITLET. I början af april var arbetet färdigt. William hade erbjudit sig att söka skaffa förläggare, men modern ansåg det bäst att sjelf taga saken om hand. Tiderna voro dåliga, allmänheten varnad af kritiken att icke köpa böcker, som kunde komma under rubriken »den usla literaturen», hade för säkerhets skull helt och hållet upphört att köpa böcker. Det var icke så godt att afgöra hvar gränsen gick mellan de goda och de dåliga. Der fans dåliga böcker som innehöllo så mycket förnuft och der fans goda böcker som voro så enormt tråkiga. Allt bidrog till att göra valet svårt: derför var det bekvämast att öfver hufvud taget icke köpa literatur.
Dessa sednare förvaltningsärenden, likasom de, hvilka tillhöra Intendentsoch Aflönings-afdelningarne, och som i allmänhet äro af civil natur, blifva, efter Kollegii åsi t, med större varsamhet och hänsyn till Statens säkerhet behandlade, om besluten deri fattas af flere, än af en. Genom Krigs-kollegii ombildning till fristående afdelningar, hvilka sakna gemensam chef, komme den enhet i ärendenas behandling och den likhet i tillämpning af författningar, som åtföljer den kollegiala sammansättningen och utgör vilkor för en ordnad förvaltning, att till stor del gå förlorad. Beträffande Landtförsvars-komitéens påstående, att de flesta ärenden, som inom Krigs-kollegium förekomma, vore verkställighetsåtgärder, på grund af gifna föreskrifter, har Kollegium anfört, att om de anordningsåfgärder, som ålåge Kollegium att vidtaga, — oaktadt desamma esomoftast måste föregås af en utaf olika uppfattning om föreskrifternas innehåll och mening föranledd öfverläggning, — ändock blott skulle betraktas såsom verkställighetsåtgärder, så torde icke åtminstone såsom sådana kunna anses uppgörandet af förslag till författningar, instruktioner och reglementen samt underdåniga utlåtanden i ärenden, som angå landtförsvaret; tillämpningen i förekommande fall af dessa författningar, instruktioner och reglementen, på hvilkas rigtiga tydning såväl Kronans som enskildes rätt vöre beroende, samt underdåniga utlåtanden, dels öfver af Rikets Ständer, myndigheter eller särskilda Komitier väckta frågor, dels i besvärsoch ansökningsmål. För handläggningen af dylika ärenden, synnerligast de förstnämnda, fordrades både samrådigheten eller flores deltagande i besluten och en genom stu - 16 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 188. dier och erfarenhet förvärfvad kännedom af lag och författningar. Dessutom torde någon på förhand uppdragen gräns, hvilken skulle omfatta så kallade rena verkställighetsåtgärder, aldrig kunna med någon säkerhet utstakas. Afven om största delen af de ärenden, som tillhöra Krigs-kollegii behandling, skulle utgöras af anordningar efter stater och gifna föreskrifter, så torde likväl meningarne vara delade, huruvida det vore med en nödig omtanka om Statens rätt och säkerhet förenligt, att dispositionen af millioner Riksdaler lemnades i en mans hand.