Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt smittkoppor under de sista åren varit gängse, har vaccinationen dock i allmänhet icke blifvit handhafd med den omsorg, som man förväntat och hvartill af Läns-slyrelsen meddelte anmaningar bort föranleda. I Hernösands stad, der hospital också finnes, har Länet ett väl ordnadt lazarett och kurhus. Då församlingarnes fattig-kassor äro för obetydlige, att gifva en afkastning i allmänhet svarande mot fallig-försörjningens behof och, utom Länets begge städer och tio större socknar, de öfrige lörsamlingarne ännu ej försedt sig med fattighus, afhjelpes bristen genom sammanskott af spanmåi eller andre födoämnen till de mindre behöfvande, genom barns och ulderstegne eller sjuklige fattighjons inackorderande hos enskille, och genom andres underhållande vissa dagar på hvarje hemman, vid hvilket förhållande och då klagan från egentliga fattighjon icke försports, jag anser fattig-försörjningen i Länet tillräcklig och nöjaktigt inrättad, enär anledning dessutom är, att församlingarne, i brist af fattighus, hvilkas kostsamma inrättande och underhållande, vid ett mindre antal fattige, gerna undvikes, mer och mer antaga utvägen af fattighjonens inackorderande och således efter hand afskaffa den så kallade sockengången, såsom mindre lämplig. Gäslgifverierlie befinnas i försvarlig ordning, och är en fullständigare dagboks-kungörelse utfärdad samt nödig tillsyn öfver efteriefnaden deraf vederbörande anbefalld. — Till underdånig följd af Eder Kongl. Maj:ts befallning hörde, rörande utvägar till förhöjde premier för rofdjurs blödande, hafva Länets invånare, genom utsedde deputerade, under den n Februari 1831, åtagit sig, att dels pastoratvis, dels socknevis, genom sammanskott af hvarje matlag, som äger kreatur, erlägga premier eller så kallade skottpenningar för inom pastoratet eller socknen, utom skallgång, dödade björnar, vargar och lodjur till det af Eder Kongl.
De» i2:te Junii. S. D. Uti ?rorocoIIs-Utdrag af den rotde t benna manad, förmäler Riksens Ständers Hemliga Utskott, at det bork hos Riksens Ständer anmäls nödwändtgheken deraf, at Riksgälds-Lonryirerr ll^a med Stats-Werkets pennjnge-inkomfler ifrån näst r ärs början erläggas och inflyta med Tiva tredjedels I440 ^-^-7?-; j Lanco §pseis och En tredjedel i Riksdaler dMrsnr, derest l^s-tiilLstonen ester förmodan da kart för sig ga,' men i annat fall utgöras med (lreästSedlar ester den dem asatta stevalvaiion. Widare förmäles, ar riri Hemliga Utskottets af Riksens Ständer enhälligt bifallna krorvcolls - Utdrag, om sätter lil Lreäu-Srdlamas IkLalilaiiun, har U skottek upgi^tvit, ar Riksgälds-Loncoirek endast wid et säkert och stadgadt Mynts warde bliswer belätet mes den för desi behof deruti upgifua kansten: och dä Riksgälds-Ooruo1re>r, likasom Statens bade inkomster och utgifter aro bestämda i minik, och Ldsöii Sedlarna nu mera, jamnlikt Riksens Ständers Beslut, undlait en sixsrriä betydelse i mynt, hwarefter de »ned mynt komma ac inlösas; sa förmodar Utskottet, det icke lära undfalla Riksens Ständer, at förenämnda betalningssätt as Ickskyldcrna är en lika sa naturlig följd deraf, som, i anseende ril behofwen, oumgängLligk.
Ett bevis härför gifver den omständigheten, att fru Vallent ej kan frambringa sina teckningar i mörkret eller med slutna ögon. » Ealph » borde dock i egenskap af ande kunna genomtränga mörkret, för så vidt han ej vore i det största behof af fru Vallents ögon. I alla händelser är det ett intressant faktum, intressant som de bilder, hvilka äro resultatet af fru Vallents måndrömmar och af hvilka Idun här bringar ett prof. VÅRA ILLUSTRATIONER. mVÅ ÄFVEN I SVERIGE KÄNDA ENGELSKA FÖRFATTARE ha i dagarne aflidit. Florence Marryat (mrs Eoss-Church) var dotter af den ryktbare sjöromanförfattaren FVederik Marryat, hvilkens lif som människa och diktare hon skildrat i ett omfångsrikt biografiskt arbete. För öfrigt kan miss M. anses som en af de produktivaste bland Englands många skrifvande damer, ehuru det konstnärliga värdet af hennes alstring ej är vidare betydande. Bland hennes talrika, till vårt språk öfverflyttade romaner må nämnas: » Det finns ingen död », » Med förbundna FLORENCE MARRYAT. ögon » och » Mellan barken och trädet ». Grant Allén, den andre af de oEvan åsyftade skriftställarne, afled här om dagen i Hindhead i England. I sin ungdom idkade han med ifver naturhistoriSCEN FRAN KRIGSMINISTERIET. ska studier, hvilket re-: &gt;NAR SORGEBUDEN KOMMA T I L L L O N D O N » sulterade i en serie af honom offentliggjorda ypjordklots trofaste drabant. Utbrända kratrar, ofantperliga * artiklar i detta MÅNLANDSKAPETS MÅLARINNA. liga bergskedjor, saknande hvarje spår af vegetation ämne i en af Englands eller aminaliskt lif — så hafva vi föreställt oss fctörre tidskrifter. Han månen. Men det är ett misstag!
Då denna provision utgjort en kostnad, hvilken ovilkorligen fördyrat lånet med lf procent utöfver det belopp, hvartill kostnaden för 1860 års lån, enligt Fullmägtiges egen beräkning uppgått, vill det synas som Fullmägtige vid kontraktets afslutande icke noggrannt iakttagit Rikets Ständers uttryckliga föreskrift derom, att kostnaderna för det inhemska lånet icke finge blifva större, än för 1860 års jernvägslån. Enär likväl Utskottet, efter granskningen af de rörande förevarande ärende hos Fullmägtige förda vidlyftiga protokoll, icke kan annat än vitsorda den osparda möda och omsorg Fullmägtige egnat åt frågans behandling, samt då Utskottet, lika Bi/i. lill Ii. St. Urat. IS62 & 1S63, 4 Sami. 1 Afd. 9 Haft. 6 42 Slals-Vlsknltets Cllålantle i\:o SS. med Revisorerne, nogsamt inser de svårigheter, hvilka vid utförandet af ett så grannlaga och ansvarsfullt uppdrag varit förenade, finner Utskottet sig höra hemställa, att hvad sålunda förekommit icke må till någon åtgärd föranleda. 8:0 Angående upphörandet af Ljuspenningar för Fullmägtige. (1861 ars Rev.-ber. sidd. 70. 71.)
När tusendetals Arrendatorer ined sina Familier gå under och bria - Ståts-Utskottets Betänkande!!. 543 ?gas lill liggarstafven, nlir dessas Cautionister ofta dela samma lott, när de fleste Indelningshafvare icke utan Rättegångar , oell Lagsökningar kunna utbekomma sina Arrenden, och en stor del aldrig utbekomma dem; när således Statens tjenstemän, genom Statens förvända eller åtminstone envisa åtgärder, antingen helt och hållet beröfvas sin Lön, eller uppbära dcu med det största besvär och obehag i lifvet (såsom jag anser Rättegångar och Lagsökningar var.aj) när ändtligen sjelfva lmfvudändamålet af Boställenas bortarrenderande helt och hållet förfelas, när denna stora Massa af Kronans jord, i stället för att blifva bättre skött och odlad, genom af sig komna Arrendatorer ooh beständigt nya utarrendringar aldeles råkar i vanhäfd och lägervall; Så synes Staten ickelänge behöfva betänka sig, huruvida dess eget interesse icke blott tål, utan fordrar Arrendenas nedsättning. Ett inkast bör här besvaras. Ehuru Indelningshafvare]! icke är Contrahent, allian dock tredje Man, hvars rätt egentligen å Conlractet beror. Detta synes ostridigt, då frågan är om nu varande Indelningshafvare. Men lika ostridigt lärer det vara, alt en framdeles blifvande Indelningshafvare icke kan sträcka sina an - 544 Ståts-Utskottets B e t ii n k a 11 de n. pråk utöfver hvad Slaten finner för godt bestämma vid deli lid, då lian soker och får den lediga Sysslan. Kär kan ett klagomål lika litet ega mm, som då beslutet först fattades om sjelfva bortarrendera}!- det, Ingrepp i egande rätt kali ju icke den lida, soln icke eger. Meli eil tillkommande Indelningshafvare eger icke; Halt på sin höjd blott väntar. Och att en sä beskaffad väntningsratt skall försäkras, lärer hvarken Naturrätt eller Bositiv Lag kunna fordra. t
Det Vore verkligen ganska besynnerligt, om Rikets Ständer skulle blifva sammankallade i följd af Regeringens egna misstag, och genom förböjda skatter vara tvungne att afhjelpa förlägenheten, utan att kunna befordra Konungens Rådgifvare för RiksRätt eller kunna bos Kongl. Maj:t begära den Rådgifvande personalens förafskedande, utan vara tvungne att vänta med detta ytterligare 3 å 4 år, synnerligen när man känner, huru svårt Konungen har att blifva af med dem, som en gång blifvit hans Rådgifvare. Äfven är det, på sätt Grefve Gyldenstolpe antydt, af vigt att ConstitutionsUtskottet är tillsammans för formfrågor inom Stånden, ty många propositioner kunna vägras, som icke stå i direct sammanhang med Konungens propositioner. CönstitutionstJtskottet skall äfven skilja i tvisten, hvart remitteras skall. Jag anser derföre ConstitutionsUtskoltet böra qvarvara i fullkomlig verksamhet, och tror, att vi ej böra skilja oss vid Rikets Ständers dyrbaraste rättighet, som är att granska Styrelsens handlingssätt, och att den enskilta Ledamoten må kunna, då han sig dertill befogad finner, anföra klagomål mot någon Konungens Rådgifvare. Jag förenar mig derföre med Herr von Hartmansdorff i anhållan om proposition derpå* att Ridderskapet och Adeln 65 H, i2 178 Den g Mars f. ra. såsom sin gemensamma tanka måtte till ConstitutionsUtskottet förklara, att Ridderskapet och Adeln ej anser denna Grundlagsförändring vara af behofvet påkallad. Herr Cederschjöld: En värd talare har anmärkt, att detta förslag ej vore af behofvet påkalladt. Jag skall derföre göra reda för mina motiver i detta afseende. Jag får då .först upplysa, att ConstitutionsUtskottet under innevarande Riksdag varit, icke blott från enskilta Riksdagsmän, utan äfven från hela Stånd, öfverhopadt eller nästan bestormadt med klagomål öfver Riksdagarnes långvarighet och dyrhet, samt med förslag att afhjelpa dessa olägenheter.
Skulle det befinnas att Gäldonären icke till den anmälde och besigtigade Odlingen, utan till andra ändamål begagnar det erhållna Låne-biträdet, hvilket i sådant fall genast bör af Hushållnings Sällkapet iios Banks-Styrelsen anmälas,skal 1 liela hinet jemte Atta procents ränta ifrån utgivningsdagen genast utsökas; och tillfaller af denna Ränta den ena hälften Banken, och den andra Läne-Hushållnings-Sällskapets Gassa, samt användes till Odlings-Lån. En sådan Låntagare ina ej vidare äga rätt, att af denna Låne-anstalt sig begagna. 20. Den Låntagare, som 4 månader öfver året uteblifver med Ränteoch Capital-Afbetalning, elier försummar att inom nämnde tid insända behörigen förnyad borgen, lagsökes genast derefter för hela Låne-Summan. 21. T afseende ä <le till Bänken redan inlemnade Låne-ansökningar, hvarå Län ännu ic - 37® jBanfto-Iftsbottets Betäniamlen. lee blifvit beviljade, gälla de uti Kongl. Förordningen af den 27:de Septembet 181 f, gifne föreskrifter: Dock så att ofvannäinnde grunder förLåneH andiingarnes pröfning och Låne-Summans bestämmande, tjena Banko-Styrelsen till efterrättelse. Förslag till ändringar och tillägg uti Kongl Författningen af den 27 September 1815, sä vidt den serskildt rörer större och vidsträcktare Odlingsföretag. Till vidsträckta företag, såsom aftappning af betydliga Sjöar, Karr och Mossar, eller sådane stora odlingar , hvaraf betydande afkastning ej pä längre tid kan väntas , må af den ansiagne OJlings-fonden , i nion af tillgången, serskilde Tåne understöd, enligt de här nedan stadgade grunder, kunna meddelas, emot fullkomlig af Banko Styrelsen godkänd säkerhet. Från och med år 1821 ina af den ansiagne Oulings-fonden 100,000 R:d årligen i sådant ändamål. vara att tillgå. Hvad deraf ej inom året begagnas, kommer att öka följande årets fond till vanlige Odlings-Lån.
(det Gud en hustru jag skulle å fait en Se här ett nytt prof på denna oskrymtade glädje, hon visade öfver hvarje bevis på tillgifvenhet som mötte henne: » Det har händt mig personligen ganska mycNågra tidningar talade efter hennes död om ket sedan jag sist skref till er » — det är förhösten 1886, hon skrifver detta. » Jag skall hennes begär efter lyx. De som skrefvo det, skulle ha sett hur hon var nöjd med litet! berätta: För någon tid sedan fick jag ett mycket När hon tog in på sitt hotell i Köpenhamn, vänligt bref, anonymt, innehållande en liten flyttade hon om möblerna en smula, så att det extra uppmuntran af 300 kr. Jag behöfver hela ej skulle ge intryck af hotell. Då hon i väl icke säga om jag blef glad! Jag var då Stockholm hyrde möblerade rum, tog hon ned det kom rent af mjältjuk bara af bekymmer de allra värsta oljetryckstaflorna från väggen om hvar jag skulle taga penningar ifrån till och flyttade möblerna i rummet, så att der mina hotande utgifter, ty jag behöfde böcker, såg en smula sjelfsvåldigt hemtrefligt ut. Det kläder, ved för vintern etc. Allt sådant der var hennes lyxbegär. Till julen kunde hon extra skall jag bestå mig sjelf; ni vet ju att bestå sig några enbuskar att pryda rummet med. Det var allt. Enkel var hon i sina familjens affärer äro skrala. Jag blef också som en ny menniska sedan vanor, liksom i sin klädedrägt. Hon resonnerade i det kapitlet så här: jag fått den der lilla summan att för tillfället » Om jag egde medel dertill, skulle jag kanreda mig med. Och nu skall jag tala om för er hur jag har gjort. Jag hade redan innan ske frestas att omgifva mig med en efter min jag fick min anonyma gåfva gjort aftal med personlighet lämpad komfort, — mörka sammin man ait han skulle låta mig ha en liten metsfärger, mattor och konstföremål. Men nu flygelbyggnad, här är, bestående af två små nu är jag helt enkelt en fattiglapp, och derför rum och en förstuga. Denna lokal ligger på ger jag lyxen en god dag.
Han måste derföre söka undvika, att förändringen ej blir ett frö till split och oenighet eller kränkande den rätt, som allmänna tänkesättet i första rummet erkänner. Det var ock fruktan, att den af sednaste Ständer beslutade lagen om oäkta barns rättigheter skulle verka till svårlösta tvister, angående verkligheten af barnets härkomst, som utgjorde den hufvudsakliga anledningen dertill, att Kongl. Maj:t fann sig föranlåten att icke 4 Lag-Utskottets Betänkande JY§ 18. sanktionera denna lag; Och det är äfven denna omständighet, som föranledt Anders Persson att göra moderns erkännande af barnet till vilkor för åtnjutande af den föreslagna arfsrätten. Ett sådant erkännande skall ock undanrödja hvarje anledning till tvist om barnets identitet; och af sådan orsak anser Utskottet sig jemväl böra understödja förslaget i denna del.. Deremot saknar Utskottet giltig anledning att undantaga moderns ärfda jord från den egendom, som bör tillfalla oäkta barn. Hvad modern vid sin död eger bör tillfalla hennes arfvinge; Och tillägges hennes oäkta barn en dylik egenskap, kan icke moderns åtkomst, såvida den är laglig, minska barnets rätt. Den blir i allt fall kanske alltför mycket begränsad; men ett erkännande deraf i lagen, äfven med den inskränkning, som innefattas i Utskottets nedanstående förslag, för hvars motiver här ofvan är redogjordt, innebär emellertid en lagstiftarens hyllning åt den allmänna rättsuppfattningen, deraf sist församlade Ständers ofta åberopade beslut måste antagas vara ett uttryck.
Angående rättigheten till Grustägt ä andras egor för under hållande af allmänna vågarne, samt sättet och ordningen till samma rättighets bestämmande och begagnande. Emot detta förslag lill Betan kande , som af Utskotten antogs, inlemnade Herr Danckwardt följande skriftliga Reservation: Lagutskottet! Betänknndett. 331 ”Jag skiljer mig från pluralitetens meS ning, så vidt de föreslagne regleringar om grustägt ovillkorligen skola ske hvsrt femte år. Der tvister 9ig allmänt yppa emellan Jordegare och väghållningsskyldige må utvägar kunna vidtaga», och jag medgifver, att Härader och hela Lån finnas, der sådane tvister af naturliga orsaker uppkomma. Men jag känner åter hela Landsträckor, der Renligt fyllnadsämne öfverallt erbjuder sig, och de få vitesförbud, hvilka der blifvit sökte och meddelade, lara icke skäligen kunna öfverklagas. Det vöre olämpligt att ådraga desse orter besvär och tidspillan både vid Undersökningar och Domstolen, och förslaget torde derföre icke böra tillåmpas inom andre Härader eller Orter, än der amiogen Menigheten eller enskilde, i anseende till de i Motionen anförde skäl och vid uppkommande tvist, en sådan åtgärd hos vederbörande påkalla.’’ Häruti instämde Herr Professor Bexell samt Herrar Hjertström, Cederborg och Norström; och skulle Protocoll Utdrag häröfver medfölja Betänkandet till Respektive RiksStånden. Ut Supra. Ex Protocollo, Joh. Jac, Kleman. 23* Lagutskottets Bctttnkandttt. 4 Junii 1823, Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoc/j EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af vackt fråga om jemkning i SeglationsOrdningen, till jörman för Rikets mindre Sjöstäder. Vällofl. BorgareStåndet har till LagSamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskotten remitterat ett Memorial af Riksdag, <Ful!mägtigeo, för Christianstad , Herr J. Cronius, deru'i acföres: att, genom 2 Art.
Nu känner jag det som en stor lycka att få komma hem igen och riktigt i ro hängifva sig åt ett arbete så intensivt att det kan komma en att glömma hela verlden, dödens hemskhet och lifvets sönderslitande oläkliga olyckor. Arbete, det är den enda lyckan för mig. Men arbete är lycka. Jag längtar icke bort härifrån. När jag slipper att se Hilma och Hilda, så kan jag trifvas här. Arbetet kan taga en så helt i denna oafbrutna enformighet. ”Den bergtagna” kan i min lifstid icke släppas ut. Men jag skulle kanske med bibehållande af vissa dess grunddrag kunna omskapa den till ett skådespel.319 Stenström, Ljungbergs bokhållare har blifvit dömd till 1 månads fängelse för slagsmål. Morin och han hade uppe i billardsalen hos Brehmers kommit i gräl med sergant Cederholm. De angrepo honom och slogo med hvar sin billardqueu. Dessa splittrades. Cederholm är en stor, stark karl, som kunnat slå pojkspolingarne sönder och samman. Brehmer fruktade för sin lokals skull att slagsmålet skulle göra väsen af sig, komma i tidningarne och kasta huset i vanrykte. Till hvad pris som helst ville han förhindra det. Derför grep han Cederholm om lifvet bakifrån och höll honom säkert fast. Pojkvalpen lät icke genera sig af att motståndaren var urståndsatt att försvara sig, på äkta käringvis gick han på med att sticka och sarga Cederholms ansigte med den afbrutna queuen, utan att bry sig om Brehmers föreställningar och utan att Brehmer vågade släppa den nu genom smärtan och vreden i fullständigt ursinne försatte mannen. När folk kom till och fick tag i den halfrusige bokhållaren, skulle Cederholm företett en förskräcklig syn. Blodet dröp ur hans ansigte och hindrade honom från att se, han var fullständigt sönderklöst, men hade ingen allvarsam skada fått. Man ville han skulle nedlägga saken, ty Stenström – fåfäng och äresjuk – var förtviflad öfver utsigten att komma i häkte, men Cederholm sade att hans ”knekta-ära” inte tålde att han sväljde ned detta, utan den andre skulle ha näpst.320
E n mera liffiill och på sainrna ghng finare karakteristik än hennes i kapitlet, Tiggaren, får man leta efter. Samina gestalt, fast med de liårda dragen inildrade af botgöringen, möter oss vid bokens slut, då inajorskan på väg hem, redan dödligt sjuk, htljdar sladen vid. livarje niötande för att fröjda sig %t deras goda nyheter. Man vantar sannerligen icke, att denna pröfvade och luttrade kvinna på dödsbäclden skaU ge vika for k %mdeils och hatets onda, andar, Det förefaller som om författarinnans dragning till det mystisks härvidlag fört lieune för lbngt. Det öfvernaturliga elementet i boken f %r i allmänhet sitt fulla berättigande och sin gripande verkan genom att gifva kroppslig gestalt åt aggande tvifvel, ht tärande samvetskval. Men Iiär kommer sintra&amp; hemlighetsfulle budbärare med det svarta brefvet till den .döende, soni redan gjort upp sin räkning med lifvet. Den mörka skugga, som härigenom faller öfvir henne, är alltför djup för att alldeles försvinna i det försonande ljuset öfven. hennes sista ögonblick. Liknande .är förhållandet med teckningen af Gösta Berling själf. Då vi göra första bekantskapen med majorskan, få vi afven ett le£- vande intryck af hennes skyddsling, den med glänsande gåfvor utrustade, men djupt sjunkne Gösta Berling, som kastat sig ned i drifvan vid vägkanten för att dö. Men mellan detta deras möte och det. ögonblick, då han, jäktad af samvetskval öfver sin andel i kapten Leniiarts öde, än en gbng vill kasta bort sitt lif, ligger en ntvecklingskedja, hvars länkar delvis endast anas. HU^ ' den öfverdbdige, firade,. blott för stunden lefvande, kavaljeren w kan bli en w folkets räddares, det.
Lägger jag härtill bristande utrymme i häktena och tillsyn vid vatten och brödstraffets undergående, som både har kringgåtts och ännueluderas, bristande executiv myndighet i försvarsoch sockcnnämndsförordume, så är det lätt begripligt, hvarför de första stegen på brottets bana icke ingifva särdeles fruktan. Man kan icke begära att den s. k. landtpolisen, en man på flera qvadratmils område, skall, jemte andra civila och kamerala göromål, kunna utspana brott och brottslingar, hvilkas ertappande äfven hör till sällsyntheterna. Meningen att kommunen skall suppleera hvad staten icke kan åstadkomma, är ganska väl betänkt, men ovillkorligt mäste äfven då kommunen äga fria händer att verka inom nödiga gränsor. Men det är just detta den icke har! Låtom oss se. De nya K. förordnma för sockennämnder på landet ”örn försvarslöse” och om fattigvården, äga efter mitt förmenande ett hufvudfel, nemi. att i deras närvar, skick vara till större delen overkställbar. Det är med anledn. häraf, sorn jag går att vördsamt väcka följande 3:ne motioner, nemi.: 174 Den 11 December. 1. Vördsam motion ang:de förändring af K. M:s nåd. stadgande ang:de försvarslöse oell till allmänt arbete förfallne personer. § 5 mom. 2. Gamla redaktionen, står, ”när och huruledes försvarslös, som icke är alt hänföra under § 6 mom. 1, men tigger eller visar fortfarande lättja och liderlighet, må genom annat tvång än i förra mom. sägs, hållas till ordning och,arbete vid inrättning inom orten, derom vill K. M. särskildt förordna”. I förra mom. af samma § sägs: att försvarslös är skyldig förrätta det arbete som tillsyningsman anvisar. När icke försvarslös gör detta och tillsyningsman tänker anlita tjenlige medel, att dertill tvinga honom, då uppslår hau förordningen och finner ingen annan paragraf än förut åberopade, d. v. s. finner endast att •K. M. derom vill framdeles förordna. Men dermed är i sanning för närvar, icke samhället hulpet.
Den gamla sädes-boden skulle uppflyttas ner om nya logen, undertimras af det virke, som fanns qvar efter mangårds-byggnaden, samt med spåntak beläggas. § [6] I salen, förmaket och säng-kammaren ville pastorats boerna bestå ugnar af kakel, dem pastor för framtiden borde underhålla. I köks-kammaren skulle en tegel-ugn anbringas. § 7 Krono-brefbärningen, hvarom tingslaget borde förfoga, åtog sig herr länsman Larsson att under ett år ombesörja för fem riksdaler riksmynt. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem Jonas Kerfstedt Pastor loci Protocoll uppläst i Rödöns sockenstuga den 22 maj 1859 och vidkändt, betyga å församlingens vägnar: Johan Nilsson Wejmon Johan Larsson i Silje. Uppläst och godkändt utan anmärkan i Aspås sockenstuga den 29:de maj 1859 intyga: Eric Ersson i Tand Jonas [bomärke] Pehrsson i Näset. Uppläst och justeradt i Näskott d. 2 juni 1859, betyga å socken mannens vägnar Olof Ersson i Nelden. Uppläst och justeradt i Ås sockenstuga d. 5 juni 1859, betyga Johan Jonsson i Ösa Måns Jonsson i Ösa. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 212, ÖLA. Protocoll hållet med Rödöns socknemän i allmän sockenstämma d. 8 maj 1859. 155 Till ledamöter i årets taxerings-committeé invaldes: 1) För ridderskap och adel: Commision landsmätaren O. Tideman, herr ryttmästaren R. Schröder, samt herr kronolänsman Larsson. 2. Af ståndspersons classen: Orgelnisten Öberg och sockenskrifvaren Olof Larsson i Tullus, särskildt vald för Näskott. 3. Af bondeståndet: Gästgifvaren Johan Larsson i Häste. Rödön som ofvan. In fidem. J. Kerfstedt P. L. Protocollet justerat samma dag betyga Johan Nilsson Wejmon Johan Larsson Silje. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 213, ÖLA.