Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 16 Augusti e. m ”myntförhållande tre (? 6) skrib:co, efter närvar, penninge”värde ingalunda motsvara 3:ne dagsverken in natura, äfven ”då dessa utgöras med kyrkoherdens kost, hemtal’ Krigs”Golltm häraf anledning till E. K. M:s nådiga pröfning i ”und. hemställa, om icke, då denna dagsverksskyldighet med ”penningar löses, afgiften borde förhöjas lill et t belopp, som ”ar i någorlunda jemnförligt förhållande till dagsverkens ”verkliga värde.” R. o. Ad. täcktes deraf finna, att KrigsCoHegii utlåt, står i fullkomlig öfverensstämmelse med Utskts förslag. Jag anhåller vördsamt om bifall till Utskts första betänk, med det tillägg, som det sednare betänk, innefattar, emedan detta finnes tillagdt för att lugna de farhågor, som hos åtskilliga ledamöter af BondeSt. uppstått i afseende på beståndet af de öfverenskommelse!', hvarigenom ringare förmåner, än dem Ulsk. nu föreslagit, blifvit pastorerna tillagda. Hr Giinther, Carl Gust.: Då nu Oecon.Utsk. i dess sist afgifna utlåt, bibehållit samma beräkningsgrund för lösen af ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverkssyIdighet till församlingarnas pastorer, som i sitt förra utlåt. N:o 67, få: jag förena mig med dem, som yrka afslag å förevar, betänk. Utsk. har vidblifvit sin förra mening derföre, att de dervid gjorda anmärkningar ansetts vara fullständigt vederlagda genom Hr v. Hartmansdorff^ utlåt. JVär man genomögnar Hr v. HarttnansdorfFs utlåt, för att få rätt på vederläggningen, finner man, hvad en värd ledamot af Oecon.- Utsk. här sjelf tillkännasifvit, att denna vederläggning stödjer sig på presternas tilltagsenhet att begå en olaglighet mot gemenskapen, derest de ej kunna tilltvinga sig större inkomster, än författningarna medgifva. Det är oväntadt att höra, det personer, hvilkas åliggande är att hos sina åhörare framkalla laglydnad, tillåta sig sådana lagbrott.
Den bild, vi återgifva af den hederliga kärngumman, är helt nyligen tagen, n u efter sonens senaste upphöjelse, o c h m a n ser henne där stå utanför sitt landtliga hem, iklädd den franska bondkvinnans traditionella blåa klädeskjol o c h hvita mössa. • T f R Å N H Ä N D E L S E R N A I P A R I S, hvilka ju ännu dag från dag m e d spänning följas af all världens blickar, bjuda vi tvänne bilder, som böra kunna intressera. Den ena är en interiör från presidenten Faures d ö d s r u m, m e d bädden där han drog sin sista suck vid foten af en staty af Republiken. Vår andra illustration återger scenen i det ögonblick, då den nyvalde presidenten L o u b e t åkande lämnade Versailles omedelbart efter valet. SJUKLINGAR NING. (FORTS. O. D FÖR OCH DERASOMGIFIDUN AF ERNY. SLUT.) E T G I F V E S åt sjuklingen stundom en » uppmuntran », som är grufligen på tok. Han vet n o g, hur klen han ser ut, o c h så kommer en välment bekant, slår h o n o m på axeln o c h utbrister m e d en flyktig blick på patientens ansikte: » Åh, du ser j u rätt kry ut, gamle gossel » Det måste på den sjuke verka som en ironi, det inger h o n o m strax tanken o m besökarens likgiltighet för den enklaste observation, o c h han känner sig sårad af den kallsinnighet, som döljer sig under det oriktiga, nonchalanta o m d ö m e t. Den sjuke saknar icke själfkritik ifråga o m sjukd o m e n s utveckling. Därför lider han framför allt, då de personer, s o m han håller mest af o c h af hvilka han väntar mest, sakna blick för det klara faktum. Det är verkligen en sanning, att den närmaste omgifningen sällan följer riktigt m e d den sakta fortskridande förändringen till det sämre i en sjuklings tillstånd. — » Han ser icke klenare ut i dag än i går, » heter det ofta helt välment o c h tröstesamt.
extra stats regleringens bestämmande för trenne år, m. m.; N:o 8, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens första hufvudtitel; Lag-Utskottet: N:o 2, i ani. af verkställd granskning af R. St:rs Justitieombudsmans embetsförvaltning från sednaste till innev:de riksmötes början; N:o 3, i ani. af väckt motion om ansvar för utgifvare af tryckt skrift eller tidning, i afseende på annonser om försäljning af lotterisedlar; N:o 4, i ani. af väckt förslag om utarbetande af ordningsstadga för städerne; N:o 5, i ani. af väckt motion om utarbetande af en kommentar öfver strafi-lagen. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. 156 Den 27 November. Manri agen den 27 November 1865. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.-utdrag för den 25 och prot. för den 4 dennes. Upplästes ett af Frih. von Essen, Reinhold Jakob, ingifvet mern. af följande lydelse: Undertecknad får härmed vördsamt anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig det mig anförtrodda uppdrag att vara ledamot af Riddarh.-Utsk:t. Till denna anhållan lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i Riddarh.-Utsk:t efter Frih. von Essen. Hr Björnstjerna, Oscar Magnus, hade inlemnat ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda: Af tjensteåligganden förhindrad att fortfarande vistas i hufvudstaden, får jag anhålla om tillstånd, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara en af R. o. Adms Elektorer.
Åliggande det Konungens Bef:h:de i länet att, efter gjord anmälan och företedt bevis örn sålunda vägrad inlösen, låta, till skuldens godtgörande, ofördröjligen verkställa utmätning hos bankdirectionens ledamöter och, i händelse de ej förmå beloppet genast gälda, hos bolaget; och skall dessutom, då sådant hos vederbörlig domstol yrkas, bolaget varda satt i concurstillståod samt banken ställd under utredning.” Det stadgande uti io §, sorn bestämmer, hvaruti bolagshanks lånerörelse må bestå, torde desto hellre kunna utgå ur ifrågavar, lagförslag, sorn, enligt 2 § af detsamma, det uppgjorda lånereglementet för sådan hank skall underställas K. M;s granskning och pröfning, innan privilegium kan erhållas, likaledes anser jag den i 11 § intagna föreskrift, ang:de sättet för frågornas afgörande vid bolagsstämmorna, icke behöfva inflyta i denna lag. På de skäl, flera af reservanterna anfört, finner jag äfven för min del, att ett sådant stadgande, soin uti i4 § förekommer, endast i bolagsreglorna lämpligen kan intagas, i5 §, ang:de sedelförfalskares bestraffning, synes jemväl icke böra inflyta i denna lag, såsom varaude helt och hållet af civillags natur. Upprepandet derstädes af den straffbe - Den 26 November f. m. stämmelse, sistnämnde § innehåller, torde också vara alldeles öfverflödigt, enär en särskild knngör. rör:de samma ämne kommer, enligt TJtsk:ns hemställan, att af K. M. utlärdas. I afseende på 16 §:s redaction instämmer jag uti den af Hr Hessle afgifna reservation. Oaktadt jag inom Ulsk:n biträdt den der af p I m ra I i leten godkända mening, att minimisumman af en actiebanks grundfond icke borde få understiga 4 millioner r:dr courant, vill jag dock med afseende å de mångfaldiga anmarkn:r häremot, som både inom och utom Representationen låtit höra sig, afven medgifva en nedsättning af detta belopp.
Majit i tid uppgifvit Spannemåls-behofven, samt till hvad pris och qvantitet desamma af ortens innevånare kunna anskaffas, sådant bör, genom Annonce i Allmänna Tidningarne, tiilkännagifvas, på det att anbud af hugade speculanter må kunna göras om lefverering till större eller mindre del af det erforderliga Spannemåls-beloppet, inom viss föreskrifven tid, på bestämd plats och för bestämdt pris, emot erhållande af dertill nödigt förskott af Creditiv-fonden, om så nödvändigt påfordras, och fullgod säkerhet för återbetalningen kan ställas; hvarefter Leverantören, vid sädens aflemnande, utbekommer sin betalning, så vida ej anstånd blifvit på längre eller kortare tid betingadt, och må afhandlingarne om slike Spannemåls-lefvereringar för nödställde orter uppgöras emellan Eders Kongl. Majits Befallningshafvande och vederbörande Lefverantörer, utan att desse sednare hafva att skaffa med utborgningen till undsättningstagarne. Vid de tillfällen, då ifrågavarande Crediliv kunde komma att begagnas, torde Eders Kongl. Majit i Nåder linna den föreskrift nödig, att upphandlingarna verkställas af Landels egne Sädesbehållniugar, och endast i nödfall utom. s H. 4<J2 Den 9.5 November. Riket, eller då verkeliga Leli of ven öfverstiga tillgångarne inom Landet, och i sammanhang härmed få Rikets Ständer äfven hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att sådana hand, sorn lägga hinder i vägen för Sjö-transporters fortkomst inrikes, varda i möjligaste måtto undanröjde, och en friare Comrnunication Provincerne emellan derigenom befordrad; äfvensom Rikets Ständer i underdånighet hemställa, att StatsContoiret kunde varda i Nåder anbefaldt, att för Creditivet afgifva årlig redovisning, till gransknings undergående i KammarRätten, samt af Rikets Ständer eller deras Revisorer.
Kongl, Maj;t har sagt, att frågan är af oeconomjsk beskaffenhet , men som den i visst fall "inverkar på den Allmänna Lagen, har Kongl. Majit deröfver velat inhämta Riksens Ständers yttrande. Utskotten hafva svarat, att de funnit sjelfva frågan sådan, att Ständerna? hörds hos Kongl. Majit afstyrka dess verkställighet j men som densamma vore af ceeonomisk beskaffenhet, och Kongl, Majit således utan Den 15 December f nu utan afseende å ett säcfant afstyrkande , äger öppet att till åta! fast egendoms försäljning på lotteri, så hafva Utskotten ansett nödigt att ifrågavarande Förslag till ändring i Allmänna Lagen öfverlemnades till Kongl. Maj:t, hälst underlåtenhet deraf icke directe kan förekomma tillåtelsen att på lotteri bortspela fast egendom ; men val förorsaka mycken oreda och tvetydighet för Domare-makten. Betänkandet delar sig således i 2 delar ; den förra dm fast egendoms försäljning å lotteri , den sednare om den förändring i Allmänna Lagen, som deraf blir nödig. I den sednare frågan hafva, på sätt Friherre Cederström anmärkt, tre Stånd redan fattat deras beslut, hvadan Riddcrskapets och Adelns är till sin följd fullkomligen, likgiltigt. Den förm frågan är deremot ännu öppen; och på de skäl , jag nu haft äran framställa , vågar jag tillstyrka bifall å Utskottens Betänkande. Herr LagerhjelmPehr: Det kan ej vara likgiltigt, huruvida Riksens Ständer anse en fråga nyttig , eller skadlig. Sjelfva den ursprungliga behandlingen tillkännager, att Riksens Ständer anse frågan vara af oeconomisk natur. Men det kunde äfven hända , att, ehuru Konungen så förklarat den, Ständerne likväl ansågo den vara af Rätts-natur. I allmänhet är det ej så likgiltigt, om fast egendom behandlas såsom sådan , elier endast såsom lösören , emellan hvilka Lagen gör en stor skilnad äfven i andra hänseenden.
• 90 { 3 dito • • t 270 fä f 1 Skonert • • •• 45 8{ 7 dito • • • 315 transp:t 561 — 1 transport [ 13,880 12 lransp:t56 8!t leli! 72 j 5 1201 9 S:a 272 — Mörsare transport • • • • Antal. 13,880 33 dito . • * • 231 Chefs-fartyg • • • y 29 dito * • « • 435 Bataljon kanonslupar . • • * « 720 dito dito • * é » 3,600 Bataljon kanonjollar • » 4 270 dito dito |> • • • 2,430 Summa j21,Ö28 Utdrag af Protokollet öfver Sjöförsvars-Depariemontct tillhörande Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen uti Statsrådet å Stochholms Slott den 9 November i84j. Närvarande: Hans Excellens Justi Lie-Statsministern, Herr Grefve Posse, Hans Excellens Statsministern för utrikes ärendena, Herr Friherre Ihre; Statsråden: Friherre Staél von Holstein, Munthe, Friherre Peyron, Silfverstolpe , IVvern, Friherre Gyllen granat, Faxe , Fåhreeus. Departements-chefen, Statsrådet, Friherre Gyllengéanat anmälde och föredrog i underdånighet: 13 3:o Förvaltningens af Sjö-ärendena underdåniga skrifvelse af den 9 sistlidne Mars, angående anslaget lill expenser för förvaltningen Kongl. Majit fann väl, enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkan, icke skäl att af rikets nästsammanträdande Ständer äska någon tillökning i statsanslaget för detta föremål; men som, enligt hvad Departements chefen i underdånighet anmälte, det nu varande anslaget i riks-staten erhållit en felaktig rubrik, skulle Rikets Ständers uppmärksamhet derå fästas, till vinnande af rättelse i den blifvande statsregleringen. 4:o Ifandlingarne i målet, angående båtsmansbeklädnadens öfvertagande af kronan, deraf inbemtades:
undervisningen och lättade communications-anslalter, på samma gång, som Utskottet ansett sig böra till fängelse-byggnader reservera en så stor summa, att säkerligen, under nuvarande förhållanden, den ej kunde till detta föremål lämpligen disponeras; och har en ledamot af Ridderskapet och Adeln, i sammanhang härmed, meddelat ett förslag till extra Stats-reglering af följande lydelse: Tillgångar. Statens medel. Enligt Stats-Utskottets Betänkande N:o 354 med 1839 och 1840 årens öfverskott 3,026,000: 1841 års bevillning, utgående efter 1835 års Förordning, beräknas till 2,500,000: Capital-afbetalningar och räntor, som RiksgäldsContoiret erhåller under loppet åf år 1842 46,910: tillsammans 2,546,910: Och då derifrån afdragas Riksgälds-Contoirets utgifter för samma år, nemligen: Årliga räntan till H. M. Konungen 200,000: Statsbrist-summan, sådan,som StatsUtskottet heräknat henne uti dess Utlåtande N:o 234 , 1,090,220: Förvaltnings-kostnader för Riks gälds-Contoiret 50,000: Aflöningar och expenser för Rikets Ständers Justistiae-Ombudsmans och Tryckfrihets-Comitéens Expeditioner 6,000: Samt de capital-afbetalningar och räntor, som åligga Riksgälds-Contoiret «* 1842 257>540: -1,603,760: uppstår ett öfverskott af . • , . 943,000: 3,969,000: Transport 3,969,000: 4 Slats-Utskottets Utlåtande j N.o ^35. Bankens medel.
Man måste aldrig glömma, att dessa Fullmågtige, ehuru Nationens Ombud, icke hvar för sig åro annat ån Enskilte, hedrade med ett större fortroende, att både deras colleötiva och deras enskilta interesse skall förena sig deruti, att utvidga grånsorne af sin befattning, att derföre Samhällets val, oskiljaktigt ifrån ordningens bestånd, hvilar derpå, att äfven dessa Fullmågtige blifva nödsakade stadna innom de skrankor, som tillhora deras verkningskrets. Erfarenheten har i detta afseende intygat, att intet år vådeligare, ån den Lagstiftande Corpsens förening i en enda rådplågande och beslutande Församling. Öfverilning i beslut, öfverraskning i deras beredande, tilltagsenhet hos den Lagstiftande Magten, svårighet för den Verkställande att emotstå dess anfall, och sluteligen allas kufvande af en mågtig eller illslug Faölion, åro de följder, som af en sådan sammansättning åro oundyikeliga. Frankrike har erfarit dem, och dess efterdöme måste ännu långe varna Europas Nationer för ett dylikt misstag. Den Lagstiftande Corpsens delning i flere särskilt rådplågande Församlingar, blir således en af de hufvudgrunder, som man kan anse som afgjorda för beskaffenheten af dess sammansättning. IVlen såttet huru denna delning skall ske, blir icke derföre mera bestämdt. Det gifves egenteligen i detta afseende ej mer ån 2:ne hittills kånda sått af den Lagstiftande Magtens Organisation. Det ena, som händelsernas gång danat i England, som erfarenheten långsamt derstädes förbättrat; det andra, som alstrat uti en Tänkares speculation, blifvit mer och mindre fullkomligt infördt uti Frankrike och de dermed förbundna Stater.
Har jag gifvit er minsta orsak att bli ledsen på mig?» Han var afgjordt den förorättade, som begärde godtgörelse. »Säg, Marianne, har jag gjort något af detta? – Hans stämma var enträgen, förebrående bitter. »Ni skall tänka på det när jag inte längre är här; jag vill inte falla er besvärlig.» Han reste sig häftigt. Det klack till i henne, och utan besinning grep hon hans hand för att hålla honom qvar. »Förlåt mig, Pål, var inte ond! Ah – förlåt mig!» Och utan att veta hvad hon gjorde, pressade hon sin panna mot hans hand. Pål satte sig och tog hennes händer i sina, lugnt, som en välvillig vän. »Tack för det ordet, Marianne, och låt nu allting vara som förr. Var inte rädd för mig.» Han sade det vänligt öfvertalande, som om han vore en förskräcklig herre och hon ett litet barn. Marianne var så glad, så upprörd, och hon såg på honom med en strålande blick. »Jag är inte rädd för er, jag är så ...» »Tyst; inte ett ord!» Han hejdade henne med skämtsam förskräckelse och lösgaf hennes händer. Marianne blef röd, bet sig i läppen och smålog förläget. »Det fins ting, som man aldrig talar om, Marianne ... fru Marianne.» Hans röst var som sprittande ungdomsglädje, men så låg och mjuk. Det strålade och glänste ur dessa blanka reptilögon, som mot det varmaste solsken. Marianne var öfverlycklig. Fans det någonting i verlden annat än detta, som ingen af dem skulle nämna, och som båda kände bättre än om de talat volymer! Hon satt med händerna sammanknäppta och ansigtet fullt belyst af eldskenet. Pål böjde sig fram och såg på henne; hon log blott, utan att flytta sina ögon från elden. Det var ändå eget hvad de sista två dagarne utvecklat henne! Ansigtet hade en helt annan själfullhet, dragen hade fått mera lif. Och nu slog det honom, hvilken sällsynt retelse det låg i denna yppigt veka gestalt. Den gaf intrycket af någonting mjukt och varmt, någonting att gömma sig vid, smyga sig mot, sjunka intill. – Åh, denna förmåga qvinnorna ha att utvecklas genom –
Efter min öfvertygelse borde en revision af fattigvårdslagen, i nära öfverensstämmelse med den Rikets Ständer vid 1847—1848 årens riksdag ansågo nödig, ju förr dess hellre verkställas. Ehuru den nuvarande fria och obegränsande rätten alt välja vistelseort väl är till principen riktig, synes dock, som skulle vid en sådan revision böra tagas i betraktaede, om icke denna rättighet borde i någon mån och under vissa vilkor inskränkas, helst erfarenheten tillräckligt visat, att hvarje kommun, som bemödar sig att på ett fullt ändamålsenligt och omsorgsfullt sätt ordna och uppehålla sin fattigvård, ser densamma oupphörligen ökad af inflyttande från församlingar, der fattigvården är mindre väl handhafd, helst medel hvarken saknas eller blifva obegagnade för alt få personer, hvilka befaras komma i behof af understöd, vräkte från ett på eli annat fattigvårdssamhälle, för vinnande af hvilket ändamål till och med ulflyltningspremier understundom användas. En granskning och omarbetning af nu gällande passförfattningar eller åtminstone dessas mera samvetsgranna tillämpning vore äfven att önska, så att en dam kunde sältas mot det lösdrifveri, som numera ohejdad t utöfvas och legaliseras derigenom att personer, merendels i den uslaste belägenhet och utan någon försörjningsulväg, tillåtas och snart sagdt uppmuntras att stryka omkring i landet. I sammanhang härmed anser jag mig böra anmärka att jag, såsom ordförande uti direktionen för Länets Invalid-, Arbetsoch Korrektionshus, deltagit i utarbetningen af ett utaf direktionen afgifvet underdånigt förslag till en ny organisation af samma inrättning för emottagande af sådane personer, hvilka icke kunna försändas lill de allmänna arbetsinrättning garne; och beror detta förslag på Kongl. Maj:ls nådiga pröfning och stadfästelse. Jordransakningar hafva af mig under åren 1849 och 1850 blifvit företagne inom hela Länet och äro jordeböckerna till följd deraf, så vidt sig göra låtit, rättade och kompletterade.
Dm 2'j Julii e. m, 539 För min enskilt» del anser jag den tjenst, Directeuren Löfving genom sina utmärkta och hedrande uppfinningar, nu och för kommande tider, gjort Sveriges Rike, förtjena denna gärd af Nationens välvilja, deraf han, i afseende på dess höga ålder, troligen icke lärer kunna i många år få sig begagna Blifvande» HögJofl, Ridderskapets och Adelns bifall till iifrågavarande pension ett ojäfaktigt bevis på Första RiksStåndets alltid ådagalagda ädla och patriotiska tänkesätt. Friherre Anckarfvärd, Carl Hindric: Då ConstitutionsUtskottets Betänkande, rörande den sist förflutne Femåriga förvaltningen af StatsRådsEmbetet föredrogs kunde jag icke föreställa mig, att det lindrigare behandlings • sätt som allmänna meningen ansåg Utskottets Betänkande böra påkalla, skulle för Riksens Ständer försvåra eller stänga vägen för derifrån hämtade anledningar till underdåniga önskningar inför Thronen. Då man tyckes vilja försvara sig uti den tankan, att de framfarna misstagen icke borde påkalla den åtgärd hvartill StatsFörfattningen med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande kunnat föranleda, var man likväl icke derföre öfverens, att ingen ting borde försökas till framtida förebyggande af samma anmärkninganledningar $ man föreställde sig icke, att nedläggandet af anmärk - Ben 22 Jul ii r. 1)1, pinga? emot penonalen, skulle komma att utgöra ett oöfverstigligt hinde? för Thronen* Halkande med upplysningar och önskningar i anseende till Saklörhållanden. Att söka tilltalets utväg torde ej vara det rätta, så länge påminnelsens är oförsökt; och det är af denna grund jag trodde, att det skulle gått an, i underdånighet förelägga Kongl. Majit ConstitufionsUtskottets Betänkande utan någon anmärkning, utan något anmälande, blott såsom* en upplysning om det utslag, som genom Riksens Ständers granskande beredning vunnits. Det var ifrån denna synpunkt jag hämtade anledning till den af mig gjorde hemställan i detta afseende. ConstitutionsUtskottets
Naj:t lava, je ar mellan 8tikten fördelas, vela hvaraf hildas ärliga 8tijaendier ak 50 kldr lavartdera, hvilka likväl kunna ännu för ett är förlängas för den 8tiq>endiat, sona vill en längre tid vial undervisnings-anstalten qvarstanna; hörande desse 8tipencliater, elter ^rökning ak hvar vela ens hehok vela skicklighet, sedermera af Dom-Oanitlen utnämnas, hvarvid företräde lemnäs ät dem, som ak någon serskild församling anmälas att, elter genomgången läro-curs, anställas viel en derstädes redan inrättad ellem hesiutad folk-skola; oela äro 8tipendia*- terne bni,undus att minst för irenne är antaga skol-lärarebefattning, dä en sadan dem erhjudes. 3:o. Ingen kär detta 8eminariuin hegagna, som ieke vid sitt inträde, dä Iian ak köreständaren skall förhöras, kan skrifva, räkna oela läsa innantill 8venskt och fatinskt tr^ek, samt utantill lauthers lilla Lateebes med <!en antagna förklaringen, oell derjemte eger insigt uti Biblisk historia, lörsta grunderna af allmän jordbeskrifning och fäderneslandets historia samt kvrkosäug. 4:o. livar och en, som vill anses behörig att söka lärare-befattning vid folk-skola, skall begagna folk-lärare-seminarium minst ett är.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Maj 1841. Sih. till R. St. Trot. 1841 • to Sami, 1 Afd, 6(ju Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 519. Uppläst och godkätidt hos Ridd. och Adeln den 3o Apri I 1841. Presle-Ståndet den 5 Maj — Borgare-Ståndet den 5 Bonde-Ståndet den 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om föreskrifter, rörande Judarnes rättigheter och skyldigheter. (Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Uti. N:o 54.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva framställningar blifvit gjorda, dels om nödvändigheten af förbud för Judar att vidare i Riket inkomma, dels ock att, med upphäfvande af senare Författningar rörande Judarne, det i afseende å desses borgerliga rättigheter bär i Riket under den 27 Maj 1782 utfärdade Nådiga Reglemente måtte till full kraft och verkan återställts; och hafva Rikets Ständer ansett, att vid pröfningen af dessa frågor och hvad först angår den örn förbud för Judar att hädanefter i Riket sig nedsätta, följande omständigheter böra tagas i betraglande. Statens rättighet öfver hufvud att, med afseende å sin egen bestämmelse, ifrån sitt område afhålla vissa fremmande stammar eller individer, är i serskilda lagstiftningar erkänd och finnes i det Judiska folkets egna lagar ingalunda förnekad. En sådan rättighet bör isynnerhet vara tillämplig mot en folkstam, hvilken, med öfvei tygelser och seder väsendtligen skiljda ifrån den christna verldens, i århundraden visat, att hvarken uteslutandet ifrån samhället, eller beviljandet af fullkomlig medborgerlig jemlikhet förmått införlifva dess medlemmar med andra folkslag, och hvilket senare förhållande äfven synes ådagalägga, att den tidpunct ännu är aflägsen, då denna stam skall upphöra att i de länder, der den i större mängd nedsätter sig, bilda, såsom hittills, en stat i staten.