Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t har sedermera låtit utfärda, under den 9 Februari 1861: Nådig Förordning, angående den allmänna Reväringens mönstringar och öfningsmöten; och under den 4 Februari 1862: Nådig förordning, angående Beväringseliter. 1 anledning af Rikets Ständers anhållan, att Kongl. Maj:t, till lättnad för de beväringsskyldige i sådane orter, der de hafva särdeles lång väg till öfningsplatserna, täcktes vara betänkt uppå medel, hvarigenom det blefve möjligt, att i dessa orter första klassen af hvarje års beväringsskyldige kunde få i mindre afdelningar vapenöfvas; fann Kongl. Maj:t nödigt att, innan beslut i denna fråga fattades, vinna upplysning, hvarest särskilda vapenöfningsplatser i berörda afseende behöfvas och lämpligen kunna inrättas, samt hvilka vidare anstalter derför erfordras; och anbefalldes fördenskull Krigskollegium att, sedan Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i de län, der sådana långväga marcher för beväringsmanskapet förekomma, blifvit hörde, och hvarför sitt län yttrande afgifvit, till Kongl. Majit inkomma med det förslag i ämnet, som af denna Rikets Ständers framställning kunde af omständigheterna föranledas. — Det sedermera afgifna förslaget, jemte Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes yttranden, hafva den 20 Maj 1862 inför Kongl. Majit blifvit anmälda; och förklarade Kongl. Majit att, sedan under den 16 Juli 1861 blifvit i Nåder tillförordnad en komité för utarbetande af förslag till fullständigare ordnande af Landtförsvaret i sin helhet, samt denna komité, bland annat, hade att särskildt sig yttra, dels om försvarskrafternes ordnande med afseende å Arméens sammansättning af stam och beväring, samt huru den sålunda organiserade Arméen borde under fredstid öfvas och vara rustad, dels ock huru nu befunna brister i de särskilda delarne af Arméens organisation må på ändamålsenligaste och för Staten minst betungande sätt kunna afhjelpas, — Kongl. Majit funne förberörde af Rikets
Enär Utskottets förevarande grundlagsändrings-förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln antaget att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, af Bonde-Ståndet lemnadt utan anmärkning, af Preste-Ständet förkastadt; men Borgare-Ståndet, utan att yttra sig om det af Utskottet framställda grundlags-ändrings-förslag, ehuru Ståndet blifvit af Utskottet dertill uppmanadt, påyrkat ytterligare förändring i Grundlagen, samt förelagt Utskottet, att uppsätta den voterings-proposition, som deraf föranleddes; så och då Utskottet fortfar att hysa den åsigten, att den af Borgare-Ståndet ifrågasatta grundlagsförändring framkommit i annan, än grundlagsenlig ordning, samt Utskottet således icke kan efterkomma Borgare-Ståndets berörda föreläggande; återstår för Utskottet icke annan åtgärd, än att upprätta proposition om antagande eller förkastande af Utskottets grundlagsändrings-förslag; och får Utskottet, till följd häraf, för omröstning i Förstärkt Konstitutions-Utskott, till Rikets Ständers godkännande vördsamt hemställa följande Voterings-proposition. Den, som vill, att Konstitutions-Utskottets i Memorialet N:o 58 framställda förslag till ändring i 14 § 4 och 5 moni ilten Riksdags-ordningen skall blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, röste Ja; Den det ej vill, röste Nej; Vinner Nej, är berörda grundlagsändrings-förslag förkastadt. Stockholm den 11 Oktober 1860. Reservation: af Herr F. A. Rinman, som, med åberopande af sin reservation emot Memorialet N:o 67, yrkade att voterings-proposition för kontra-propositionen i hufvudvoteringen skulle uppställas emellan Presteståndets oell Borgare-Ståndets olika beslut. Bili. till R. St. Ank. till Exp.-Utsk. den 23 Okt. 1860, kl. 1 e. m. Memorial till Rikets Ständer, med anmälan om de i Förstärkt Konslilutions-Ulskotl verkställde omröstningar.
enär öfverläggningen i det ena af detta mål förutsågs komma att omfatta äfven det andra, och målens föredragning i ett sammanhang icke hindrade att efter discussionens slut, särskilde propos:r, om så fordrades, kunde framställas. Hr Rergvon Linde, Joli. Albrecht, anförde skriftligen: Sedan R. o. Ad. förkastat, men de tre andre RiksSt:n godkänt LagUtsk:s i betänk. Ärfdab:n, lärer någon annan grundlagsenlig behandling af förevarande betänk, i anledn. af återremissen af Riksdagsm. Petter Pehrssons motion icke böra äga rum, än att lägga detsamma till handlingarne, utan något tillägg eller förklarande, enär ett sådant tillägg eller förklarande icke blifvit gjordt vid hufvudfrågans afgörande, och det utaf Hr von Hartmansdorff föreslagna, om det skall äga någon betydelse, måste anses åsyfta att tillintetgöra förstnämnde, af de tre RiksSt:n fattade beslut. Jag finnér mig således till bevarande af grundlagens helgd föranlåten bestrida det föreslagna för - Den 8 Februari f. m. 161 förklarandet. Betraktas ämnet såsom en fråga af civilrätts natur, kan det ej nu blifva föremål för öfverläggning inom R. o. Ad. Dess beslut derom är.redan en gång under riksdagen fattadt, och medgifver lika litet frågans vidare behandling af R. o. Ad., sorn det kan berättiga detta Stånd till något slags försök alt tillintetgöra hvad de öfrige RiksStm i motsatt riktning beslutit. Grundlagen bade förgäfves stadgat, att tre Stånds beslut i en så beskaffad fråga skulle äga samma kraft, som vore det af R. St. enhälligt fattadt, om det kunde tillkomma det fjerde Ståndet alt taga ett sådant beslut under pröfning, att granska de skäl, på hvilka det grundas, eller att, genom ytterligare framdragande af skälen för sin egen mening, söka göra denna gällande sedan den inom RiksStånden blifvit öfverröstad.
»Du menar, att det var något dylikt, jag menade, när jag nyss talade om mina erfarenheter?» »Ja, jag tänkte mig det,» svarade han. Jag visste, att nästa ledet i hans tankegång skulle vara en redogörelse för resignationens nödvändighet, och att han skulle blifvit förolämpad, om han anat, att jag ej ville följa honom i att draga likhetsstreck mellan alla människor och mig. Jag tänkte på, hur nära jag varit att anförtro mig åt honom, och jag föreföll mig själf löjlig. Med en flammande känsla af blygsel hade jag hört hans ord. De trängde in i min själ ett efter ett, som frukten af den arma lefnadsvisdom, hvilken jag visste, att jag lika litet skulle kunna tillägna mig, som jag kunde flytta hans hufvud öfver på mina skuldror. Jag blygdes öfver att hafva låtit förleda mig att vidröra detta ämne, men jag gladdes på samma gång, att han åtminstone ej hade förstått min mening. Och för att icke förstöra den triumf, som jag erfor öfver att hafva undgått som genom ett underverk att blotta mig själf, svarade jag så fogligt det var mig möjligt, att jag var af samma tanke. Men i samma stund tyckte jag, att den röst inom mig fick rätt, hvilken vid mitt första sammanträffande med Sixten, sagt mig, att min samvaro med honom, skulle gifva mig nyckeln till mitt lifs hemlighet. Ty detta var det, som städse hade stått mellan oss båda som en osynlig skiljevägg, hvilken vi icke kunde komma förbi, detta: att låta sig nöja med de smulor, lifvet bjöd, eller att icke göra det; att foga sig eller icke foga sig; att finna sig till rätta eller att förakta denna fattiga nödfallsutväg. För sin del kunde han detta sista så lätt och naturligt, att han ej ens såg hur omöjligt det var för mig. Inom mig lurade en olycka, så omätlig, att den till och med hindrade mig från att söka lindring i mina likars sympati, och äfven om jag sade Sixten allt – eller kunde säga honom allt – skulle jag endast vinna, att han kallblodigt reducerade mina ord till den generela erfarenhetens alldaglighet.
Uid alla de tillfällen, dd Rättegångar, i an ledning .af denna Förordning, till (ifver-Rätt fullföljas eller dess pröfning underställas, galle för öfrigt, i frågor om prestanda m. m., hvad som i afseende på sä väl brottsorn besvärsmål är föreskrifva i allmänna Lagen och serskilda derom utkomna Författningar. I händelse detta tillägg i Nåder bifalles, torde 82, 85, 84» 85» 86, 87, 88 och 90 §5. af nu gällande Seglations-Ordning alldeles utgå, och 89 §• blifva den 80; hvarvid rättelse torde göras i den derstädes införda origtiga citationen af 5 §. i Rättegångs-Balkens 2:dra Capitel, i stället för samma Capitels 6:le Rikets Ständer framhärda etc. N:o 38g, Uppl, o. godk, hos Ridd, och Adeln d. 11 Febi-, i83o. Preste-Ståndet d. 24 Borgare-Ståndet d. i!y Bonde-Ståndet d, 26 Rikets Ständers underdåniga Slcrifvelse, angående Rost-Inrättningen i Riket. S. A. K. Inom samtliga Riks-Stånden hafva motioner blifvit väckta, rörande förändring af Post-Inrättningen i Riket, och flera yrkanden i sådant hänseende framställda, som kunna hänföras till 5:ne hufvudföremål, nemligen: a3o Exp. Vttk. Förslag cili unct. Skrift). H:o 3S9. 1:0 upphörande af Postföringsskyldigheten för de dertill anslagna hemman, derigenom att Poster skulle framskaffas med vanlig Håll* och Gästgifveriskjuts, under vissa vilkor och iakttaganden, samt Posthemmanen i stället utgöra vanliga Kronoeller Krono - Skattehemmans onera; 2:0 tillvägabringande af en jemnare fördelning och en billig jemkning uti det Posthemmaneu nu åliggande Postföringsbesväret; och 5:0 åtskilliga partiela regleringar i afseende på bref-communicationerne i landet. Till upplysning och vägledning i dessa ämnen, har E. K.
Intet under då, att när det tilltagande grekiska inflytandet började tära på männens sedliga kraft, inom kort det mest ohejdade sedefördärf grep omkring sig. Ty i hvarje samhälle är det kvinnan, som skall vara de sedliga krafternas häfstång, som genom vinnande hjärtegodhet och öfverseende kärlek skall draga mannen upp till sig. Och det samhälle, där kvinnan saknar vilja eller förmåga att fylla detta heliga värf, det bär inom sig själft undergångens frö. Det gamla Rom har gifvit ett hemskt exempel, som borde i alla tider stå ristadt med eldskrift i hvarje kvinnohjärta. Det var vid tiden närmast efter det andra puniska kriget, som till detta onda sällade sig ett nytt »: rikedomens tillväxt och religionens förfall framkallade bland de romerska kvinnorna en väldig emancipationsrörelse. En kvinnoemancipation för två tusen år sedan! Ja, mina ärade läsarinnor, åter går den gamla sanningen igen, att det finnes ingenting nytt under solen. Långt innan nå- gon modern » förening för gift kvinnas eganderätt » hade sett dagen, uppställde och genomdrefvo de romerska kvinnorna samma fordran och det i en sådan vidsträckthet, att våra moderna emancipationskoryféer väl knappast i sina djärfvaste drömmar vågat tänka på något dylikt. Men det var ej blott den ekonomiska friheten Roms kvinnor åtrådde; det var framför allt efter männens frihet i nöjen och njutningar de girigt sträckte sina händer. D e hade förut, utan att göra bruk af den kraft kvinnan eger att höja sin samtids sedliga nivå, låtit sedeförderfvet ohejdadt innästla sig bland männen — det nästa och följdriktigaste steget på denna sorgliga bana var, att kvinnorna följde männen i spåren och snart öfverträffade dem. T y lika sannt som det är, att kvinnan har lättare att bevara sig från sedliga förvillelser än mannen, lika visst är det, att när hon en gång faller, faller hon dess djupare. Och med kvinnan faller samhället.
Då de ifrågavarande personerna icke ännu äro kända, är det af vigt att enhvar, som om dem kan lemna upplysning, anmäler sådant hos polismyndigheten. Fyra dagar derefter syntes vissa omständigheter förekomma mot en person, hvilken dock å andra sidan måste anses oskyldig. Polisens meddelande af den 19 Oktobor lydde sålunda: Beklagligen har ännu ej någon visshet kunnat erhållas angående den person, som föröfvat det ohyggliga mordet â Sofia Dahlberg. Af hvad hittills blifvit bekant, synas de misstankar, man hittills och allt fortfarande hyst mot den person, som gått upp i huset vid 10-tiden samma afton mordet skedde, alls icke ha försvagats, ehuru det hittills ej lyckats polisen att få några bestämda underrättelser om denne person. Härtill kommer äfven det besynnerliga förhållandet, att denne — ännu okände — person, oaktadt alla uppmaningar, i tidningarna, ej anmält sig i poliskammaren för att freda sig från misstankar eller bevisa sin oskuld. Att en obekant person uppgått i huset vid ofvannämnda tid, är likväl nu mera fullt intygadt af ej mindre än tre personer. I en föregående redogörelse för denna sak hafva vi nämnt, att en grosshandlare här i staden med den mördade haft närmare bekantskap, samt att samme grosshandlare blifvit af vederbörande polismyndighet härom hörd. Denne person, hr Alexander Perrault, har omkring 2 år stått i närmare förbindelse med Sofia Dahlberg, och han har flere gånger blifvit hörd i saken. Hans uppgifter hafva hvarje gång afgifvits fritt, otvunget och med största beredvillighet. Hr Perrault påstår med bestämdhet, att han den ifrågavarande aftonen omkring kl. 9,15 hemkommit från besök hos bekanta, boende i grannskapet af hans egen bostad, samt att han då gått till hvila, utan att hafva lemnat hemmet förr än påföljande morgon. De personer, hos hvilka han tillbragt aftonen, hafva intygat hans uppgift, i hvad hans vistelse hos dera angår, och har hans husfolk äfven intygat, att hr P., så länge de voro uppe på aftonen, eller till 11-tiden, varit hemma i sin bostad.
Hon måste vinna hans förtroende. Hur? Genom tusen små medel. Han måste ju se till sist, att hon förtjente hans tillit. Det var just då Marianne, inne hos sin lille son, satt försjunken i dylika tankar, som Börje öppnade dörren till sängkammaren. »Marianne, får jag tala vid dig?» Marianne gick ut i sitt arbetsrum. Börje såg nästan förlägen ut. »Hör du», begynte han med något af sin forna vänlighet, »nämdemannen Anders Trulsson är derinne hos mig; vi ha en del papper att gå igenom. Jag kommer att be honom in till qvällsmaten. Jag har inte gerna besvärat dig med mina främmande, – du är så ovan vid oss ... hm ... folk på landet, men – ser du – jag kan inte hålla i med detta, det är inte bra att de alltid komma blott till mig. De skola finna det besynnerligt. Och så har en qvinna så helt annan förmåga att sprida trefnad ... att afrunda, så der, du förstår? Med ett ord: jag skulle vara dig tacksam, om du ville hjelpa mig med detta ... Vänja dig vid menniskorna här och vårt lif.» Tankar och teckningar OM SVENSKARNES LYNNE. SVENSKARNE, skrifver Johan Brovallius 1735, äro »en Trumslagerisk Nation med Fattigdom, Ape-högfärd och Puttelkrämeri». Vår litteratur vimlar af liknande utfall mot oss själfva, och de mottagas alltid med öppen eller förtegen belåtenhet. Ingenting frukta svenskarne så mycket som att bli slagna på fingrarna med själföfverskattning. Inom hela samtiden finns icke heller ett förnämare och mer vinnande folkdrag än denna nationela själfironi. Hur på en gång blyg och stolt ter sig icke en sådan själfförnekelse vid sidan af de andra nationernas förgudning af det inhemska! Ett sådant inåtseende öga öppnas först hos en hög och gammal kultur och under skeden, då ett folks förmåga att skärskåda sina egna lyten och fördomar skärpes ända till ytterlighet, ja, till en tragiskt förstörande makt. Den svenska nationen liknar en vidtberest gammal världsman, hvilken varit med om allt och pröfvat allt. Han har mätt djupen i politikens orena flöden.
M:t i noder föreslagit, må för bemälde Kontre-Amirals enka, Eleonora Wiggman, å Allmänna Indragningsstaten uppföras. 24:o. I den nådiga propositionen är jemväl föreslaget, att framlidne Landshöfdingen, Friherre J. 0. Nauckholfs enka, Wilhelmina Cöster, med 2:ne oförsörjda barn, måtte i anseende till hennes fattigdom varda tillagd ett årligt pensionsunderstöd af 300 R:dr; och hafva, med afseende å hvad E. K. M:t sålunda anfört, Rikets Ständer bifallit, att Landshöfdingen Nauckholfs enka, Wilhelmina Cöster, må uppföras å Allmänna Indragningsstaten till åtnjutande under hennes återstående lifstid, af en årlig pension stor 300 R:dr. 456 ExpeditionsUIsko lids Förslag till und. Under förmälan hurusom Landshöfdingen öfver Norrbottens län C. A. Hedenberg vid sitt frånfälle efterleinnat enka och sju oförsörjda barn i serdeles nödställd belägenhet, bar E. K. M:t begärt, att en årlig pension af 600 R:dr måtte varda bemälda enka tillagd; hvilken nådiga framställning Rikets Ständer, med hänseende till de ömmande omständigheter, som härvid förekommit, funnit skäligt bifalla, och alltså beslutat, att hon må, för sin återstående lifstid, få å Allmänna Indragningsstaten åtnjuta en pension af 600 R:dr årligen. Uti en till E. K. M:t ingifven underdånig skrift hade framlidne Landshöfdingen P. Sandelhjelms enka, Sophia Dorothea Zetterman, underdånigst anhållit, att, enär någon behållning i boet efter bennes allidne man icke förefunnits och hon vid redan framskriden ålder saknade förmåga all försörja sig och en sjuklig dotter, E. K. M:t, med afseende jemväl å mannens förljenster, måtte täckas hos Rikets
Bijol/s. S. D. Föredrogs ånyo Almänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets betänkandet, N:o 121, i anledning af väckt motion 0111 upphäfvande af alla hittills gällande stadganden, som ansetts lägga hinder i vägen för Adelsmän att söka Ljenstbefattningar i städerna: bifölls. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets memorial: N'o 162, angående anställd omröstning i Förstärkt Stals-Utskolt Öfver åtskilliga lill Slalsregleringen hörande fruger: lades tili handlingarne; och N:o 163, angående anställd omröstning i Förstärkt Stals-Utskott öfver en del frågor, rörande grunderna och välboren för tillverkning och försäljning af bränvin: lades till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Banco-Uiskottets memorial, N:o 38j angående revisionen af Låne-Conlorens i Götheborg och Malmö samt Banco-Discont-verkels räkenskaper och förvaltning för näsllidct år m. m. Med afseende på Utskottets erinran att hvarje Riks-Slånd bör inom sig utse en revisor och en suppleant för granskning af hvar idera af Låneconlorens i Götheborg och Malmö räkenskaper och förvaltning under tidrymden. intill nästa Riksdag, hvilken granskning skall årligen den 1 Mars taga sin början, upplystes nu, att Dom-Capitlet i Lund, på sätt som under mellantiderna mellan Riksdagarne vanligt varit, redan gått i författning om utseende af revisor och suppleant för Lånc-Contoret i Malmö för innevarande år; och ville Slåndet dervid låta bero samt tillika i dess utgående circa lär anmoda samma Dom-Capilel att för åren intill nästa Riksdag vidtaga enahanda åtgärd. Beträffande Låne-Contoret i Götheborg, beslöt Ståndet, för tidens vinnande, att nästa plenum företaga val af en revisor och suppleant från Dalsland af Carlstads stift, hvilken provins, enligt fastställd ordning, nu vore i tour att sända ledamot till deltagande i den granskning af sagde låne-contor, som den 1 Mars nästkommande tager sin början; och Bih. till R. St.
Stockholm den 5 November 1S34- Reservat loner: 1:0 af Herr Grefve Horn: "Utskottet har, efter min öfvertygelse, 0- rätt tolkat det Hedervärda Bonde-Ståndets mening vid godkännandet af Utskottets Betänkande N:o 13r uti fade punkten, rörande afgifter till Kongl. Theaterns och Hof-Capellets Pensions-Cassor för representationer i landsorterne, enär detta godkännande af ett jemknings-förslag endast rörer formen, icke sak, såsom icke innebärande någon inbjudning alt frånträda ett redan fattadt beslut. Det Hedervärda Ståndets beslut i frågan slår alltså orubbadt qvar, jemte de 2.'ne öfrige Ståndens, hvilka förklarat, att ifrågavarande afgifter till Theatern och Hof-Capellets Pensions-Cassor borde upphöra, hvaraf följer, att 3:ne Stånds ogillande, genom återremiss af denna 4 Riksdags-Ordningen, måste förfalla, och i stället rättligen uppgifva 3;ne Stånds sammanstämmande mening såsom ett Rikets Ständers beslut, att de öfverklagade afgifterna till det angifna ändamålet skulle upphöra;” 2:0 af Herr Hjärne, som instämde med Herr Grefve Horn och derjemte tilläde: ”att alldenstund frågan nu befunne sig i samma skiek, som då förra jemkningsförslaget beslutades, enär detsamma blifvit af trenne Stånd återremitteradt, så trodde Herr Hjärne, att Utskottet nu bort framställa förslag till saramanjemkning af besluten i enlighet med den mening, som han i sin reservation utvecklat. Hvadan Herr Hjärne ansåg sig hafva fullt skäl att samma reservation äfven vid detta tillfälle åberopa. STOCKHOLM, Ecksteinska Tryckeriet, 1834. Allm, Tlesv, och Oecon.-Utih. Utlåtande If:o 137*'* i N:o 137. Ank* till Exp. Utsk.telen 22 Nov. Utlåtande, i anledning af väckta motioner, om reglering, dels af den till stapels läder ne utgående tolag, dels af de så kallade stadsandelarne 1 Upstäderne.
V&amp;ra arbetare vi \ ja i likhet med de engelska endast i yttersta nödfall mottaga nådeg&amp;fvor, och vi föreställa oss, att de med mycket blandade känslor skulle se sig inregistrerade säsom en pariakast, om hvars förmåga af själfförsöijning man tviflar, ooh hvars ekonomiska förhållanden man tar om hand, emedan man ej anser arbetaren duglig att själf reglera förhållandet till arbetsgifvaren eller till försäkringskassorna. Då det nu i själf va verket finnes så många likheter mellan våra förhållanden och de engelska och så få mellan våra och de tyska, månne det då ej vore skäl att hos oss försöka främja en utveckling i öfverensstämmelse med det engelska åskådningssättet om arbetarnes frihet och själfstyrelse? Vi förbise ingalunda, att i England en hundraårig utveckling föregått den nuvarande organisationen bland arbetarne; vi förbige ej heller, att vi ingalunda kunna jämföra vare sig den engelska storindustrins utveckling eller dess nuvarande centralisation med våra egna förhållanden. Men vi tro, att båda de-larne tala för den åsigten, att vi, som ännu ej framalstrat oöf-vervinneliga industríela traditioner, kunna välja England till föredöme, just emedan våra politisk-sociala förhållanden mycket väl låta jämföra sig med de engelska, hvad man ej kan säga om deo traditionelt folkliga utvecklingen i Tyskland. Med andra ord: hos oss är marken så att säga obruten, men de naturliga förhållandena lägga inga hinder i vägen för att odla den enligt engelsk metod Alla, som känna Tyskland, veta, att inom hela tyska nationen råder en — vi skulle hos oss kalla den blind — auktoritets tro till regeringsmakt och regeringsinitiativ i det stora, förmansmyndighet och förmansinitiativ i det små. Nationen är genom alla klasser till ytterlighet disciplinerad att gå den vägen förmannen pekar på och van att så först skall ske. Ej så hos oss. Vi tro tvärtom, att man hos oss ej är » mogen » för det tyska tvångsoch förmyndaresystemet, hvilket tvifvelsutan i längden skulle medföra ganska stora rubbningar i vårt ärfda samhällsskick och ganska skarpa klasstrider.
Majit behagade föreslå Rikets Ständer, att för ytterligare trenne år anvisa ifrågavarande belopp, 800 Riksdaler om året, med tillsammans 2,400 Riksdaler. 33:0 Om fortfarande understöd för Sekreteraren Strinnholm. Sekreteraren A. M. Strinnholm, hvilken alltsedan år 1838 af allmänna medel uppburit ett årligt understöd af 1,000 R:dr för utarbetning och utgifvande från trycket af Svenska Folkets Hisloria från äldsta tider, har hos Eders Kongl. Majit i underdånighet anhållit, att Eders Kongl. Majit måtte täckas till Rikets Ständer göra Nådig framställning om fortfarande anslag för samma ändamål till enahanda belopp, som hittills utgått; och har sökanden derjemte anmält, att Femte Bandet af ifrågavarande arbete inom några veckor lemnar pressen. Med bifall till denna underdåniga anhållan, torde Eders Kongl. Majit finna godt i Nåder föreslå Rikets Ständer, att det begärda anslaget för ytterligare trenne år måtte beviljas, på det Sekreteraren Strinnholm derigenom må sättas i tillfälle att uteslutande egna tid och arbetsförmåga åt fortsättningen af sitt förtjenstfull verk i Fäderneslandets Historia. 36:o—37:o Om pensioner för Hof-intendenten JVestin och Hof målaren von Heidecken. Uti ingifven underdånig framställning, har Akademien för de Fria Konsterna anmält, att Professoren i teckning vid samma Akademi, Hof-intendenten Fredrik Westin samt Hofoch Landskaps-målaren Johan Gustaf von Heidecken, hvar för sig hos Akademien tillkännagifvit, att de, vid nu uppnådd ålder af mer än 70 år, förutsåge det försvagade kroppsoch själskrafter snart skulle göra utöfningen af deras vid Akademien innehafvande lärarebefattningar svår om icke omöjlig, utan att de dock kunde från samma befattningar afstå, Bil. M 7 till Kongl. Majds Nåd. Prop. IS53 om Slalsv. i Sami. 1 Afd. i Haft. 4 26 Kongl. SlajUs Nåd.