Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 217, angående stats-bidrag för vägars anläggning och förbättring, hamnbyggnader och kanaler samt sjösänkningar och andra valtenaftappnings-företag m. 11. dylika föremål; N:o 218. angående reglering af utgifterna under Riks-stalens 7:de Huf vud—titel; N:o 219, angående åtgärder för befrämjande af en förbättrad skogshushållning; samt N:o 220, angående begärdt stats-bidrag för en större reparation å domkyrkan i Westerås. 8*24 Prot.~Utdray den 17 Februari 1858 Deu 17 Februari. Frän Hög lojt Ridder skåpet ock Adeln. S. D. Föredrogs Stats-Ufsskottets den 16 dennes på bordet lagda uedannämnde Memorial: N:o 267, med förslag tiil voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om löneförhöjning åt Statens embetsoch tjenstemän m. 11. för år 1857; och N:o 268, med förslag lili voterings-proposition i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om medels anvisande lill påbörjande af Stockholms befästande å landsidorna. De i dessa Memorialer föreslagna voterings-propositioner blefvo af Ridderskåpet och Adeln godkände. S. D. Föredrogos och hiföllos Lag-Utskottets den i ti dennes pä bordet lagda Belänkanden: N:o 71. i anledning af väckta motioner om rätt all på elektrisk telegraf expediera rättegångs-fullmakter; N:o 72, i anledning af väckt fråga om utfärdande af föreskrifter till före kommande af skendödes begrafning; och N:o 73, i anledning af väckt motion angående förändring af straffet för åverkan. S. I).
med bibehållande af öfrige erforderliga egenskaper, skulle blifva lika styfva som de nu använda Engelska; samt att, såväl på grund af det anförda, som med afseende å de dryga anläggningsoch öfrige kostnader, till hvilka införandet af sådana in dustrigrenar, som de ofvannämnda, för tillverkning af jernvägsmaleriel, måste föranleda, föreståndaren ansåge dessa vara i hög grad förtjenta af Statens understöd, och alt de uppoffringar å Statens sida, hvilka af Chefen för Statens jernvägsbyggnader blifvit föreslagna, icke vore för stora för vinnande af de ändamål, som dermed åsyftades, helst man borde kunna hoppas, alt dessa uppoffringar genom den inhemska materielens bättre beskaffenhet i längden blefve, åtminstone till en stor del, ersatte.
Jag vill ej uppehålla mig vid FriherreLudvigBoyesflere förhastade uttryck. Jag vill blott betyga min fägnad deröfver, att lian slutat med att alldeles förena sig med 204 Den i 3 November f. m. mig, enär jag nemligen yrkade ett bestämdt uppskof, eller till dess Jemkningsförslaget rörande Realisationen oell Förstärkta StatsUtskottets beslut deröfver blifvit bände. Friherre Boye bar afkorlat sitt först begärda uppskof endast till dess Jemkningsförslaget till Stånden inkommit; i denna begäran hav äfven Friherre Cederström förenat sig. Jag öfverlemnar gerna åt Herr Grefven och LandlMarskalken, att göra proposition på hvilket förslag som heldst, blott en bestämd tid utsattes. Friherre Boye s Ludvig: Jag förbigår, att besvara livad den sista Talaren anfört. Det är lika så möjligt, att jag misstagit mig i uppfattandet af hvad han anfört, som alt han missförstått mig. Men jag nödgas bestrida den Talare, som 3'ttrat sig näst före den sista, att det är utan ändamål eller oformligt att besluta något uppskof. Så länge Utlåtandet icke är föredragit, äga vi obestridlig rätt, att begära dess hvilande; dess icke företagande nu, dess uppskjutande till en annan tid, inom Riksdagen; och denna vår rätt är, efter min öfvertygelse, icke subordonerad någon Herr LandtMarskalkens arbitrage; men till de Herrar, som anse bans magt större, hemställer jag, om det icke är bättre, att bespara Herr LandlMarskalken obehagligheten af att bär arbitrera. Jag vikar propositionen1 så ställd, att vi må sjelfva få afgöra ämnets hvilande, eller företagande. Den i3 November f. m. ao5 Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, enär 47 §• Riksdagsordningen berättigade RiksStånden att förordna om den ordning, uti hvilken målen borde i Plena föredragas, men 49 §•
För min del hyser jag en alldeles olika åsigt om lämpligheten af detta förslag, ty om vi först bestämma den summa, som skall användas på Jernvägsföretaget, men sedermera icke kunna komma öfverens om de Stambanor, på hvilkas utförande denna summa skulle nedläggas, så stannade vi i sanning uti en högst invecklad ställning. Deremot är det af Gr. af Ugglas föreslagna föredragningssätt i min tanke serdeles lämpligt och jag önskar, att det Högfl. Ståndet i afton icke måtte åtskiljas förr, än beslut om föredragningssättet blifvit fattadt, så att vi i morgondagens plenum må kunna företaga sjelfva hufvudfrågorna till behandling och afgörande. Gr. af Ugglas: Då åtskilliga talare tyckas hafva ifrågasatt, att meningen med det af mig framställda förslaget möjligen vore att genast komma till beslut i hufvudsaken, så får jag härmed förklara, att min afsigt ieke varit sådan. Jag har endast afsett att få föredragningssättet bestämdt, och som man icke lärer kunna framställa tvenne yrkanden på en gång, har jag blott begärt propos. på bifall till mitt förslag om föredragningssättet efter hvars afgörande det står hvar och en ledamot af Ståndet öppet att begära propos. om att åtskiljas. Hr Cederschiöld: Hr Gr. o. Landtm, har yttrat, att här endast är fråga om att fatta beslut ang:de föredragningssättet samt att R. o. Ad. sedermera kunde besluta att åtskiljas. Detta låter visserligen ganska oskyldigt, men jag kan ej underlåta att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att det icke är likgiltigt med hvilken punkt af Utlåt, vi börja, ty om vi ej gå i ordning med frågorna, så binda vi möjligtvis våra händer i afseende å någon förbigången punkt, hvarförutan jag föreställer mig, att det finnes många af R, o. Ad:s ledamöter, som, lika med mig icke varit be - Den 8 Juni. 29 redda på den här gjorda framställningen om ett förändradt föredragningssätt och följaktligen ej varit i tillfälle att för sig göra klart, huruvida detsamma är lämpligt eller icke.
Det fälttåget är icke slut än och skall följas at MAGNUS. Vill Du vara min vän då? BRIGITTA. världsliga intressen, så kan jag icke vara det; men när ditt kors blir för tungt eller kalken för bitter, tolkare. då skall jag vara nära Dig som en tröstare och en Om Du med vän menar befordraren af dina MAGNUS. Hvarför skall jag lida för alla förfädren? BRIGITTA. halshuggen för sin faders brott, så löd domen. Det brott bestod endast i att han som anfallen vid Håtill domare öfver Herrans rådslag? Den unge tronföljaren hvars krona Du bär, blef barnet var ändock oskyldigt, och hans fader Birgers tuna försvarade sig vid Nyköping. Vill Du sätta dig MAGNUS. ker mig. Mig lyster dock fråga om vi lefva i Gamla Jag skulle nog ha lust ibland, men modet svi Testamentet där det gällde hämnd mot hämnd, öga för öga, och fädernas missgärningar straffades på ANDRA AKTEN barnen, eller om icke Kristus kommit i världen för att lyfta pä Lagens förbannelse. Kan icke Gud förlåta längre, utan måste ta ut hämnd till sista skärfler han större fordringar på oss än på sig? BRIGITTA. ven, under det han fordrar att vi skola förlåta? Stäl frågor som icke må framställas. Du har på sistone tagit Dig för att framställa MAGNUS. Därför att de icke kunna besvaras! BRIGITTA. mindre besvaras. Nej, derför att de icke få framställas, ännu MAGNUS efter en lång paus. Den siste Folkungen? Mina söner då? BRIGITTA. dem har Du redan fått pris för... låt det vara nog. MAGNUS. Det är dina goda verk, som skola lefva, och Ve! hvad förestår mig? BRIGITTA. får Du icke veta». Det vi alla kunna vänta, Du mest: »alla fasor FOLKUNGA-SAGAN. MAGNUS. Så sade den besatta löfjerskan också. BRIGITTA. Vill Du jämföra mig med en sådan? MAGNUS. Rent ut sagdt: ja! BRIGITTA. Då kan Du gå! MAGNUS. kar först och säga några ord...
Yidare har man sagt, att det är oriktigt att nedsätta procenten; det förvånar mig likväl att samma talare, som det gjort, dock framhållit att jordbruket skulle betala en slags dubbel skatt, d. v. s. icke allenast betala för jordbruket, utan äfven för det uplånade kapitalet. Skälet för nedsättning är likväl temligen gifvet. För en mängd egendomar händer att upskattningen af inkomsten grundar sig just på en förutsättning att en del af jorden är intecknad. Efter den ziffra, som här är satt, synes, att man föreställt sig det jorden skulle vara intecknad till ungefärligen 25 °/0 af dess värde. Det är klart och gifvet att, när man sålunda gått tillväga, så kommer tungan att falla olika på olika egendomar. Den egendom, som icke är intecknad, kan derigenom erhålla en efterskänkning af en °/0, som den annars borde erlägga. Men det är å andra sidan, efter min uppfattning, omöjligt att komma till någon visshet om, till hvad belopp jorden verkligen är intecknad. Gravationsbeviset betyder nemi. ingenting och något annat bevis för att verkligen skuld häftar vid jorden, kan icke framställas; ty, såsom hvar och en vet, många taga en inteckning, utan att belåna densamma, men behålla den såsom ett slags pant i sin egen byrå, för att vid förefallande behof qnvända, och då tror jag att man icke på grund af gravationsbeviset kan komma till någon säker kännedom om hvad som egentligen för denna inteckning skall afdragas. Då åter - Den 9 Maj e. na. 47 står ju icke något annat än att gora ett öfverslag öfver de jorden tillkommande räntor, ty att 25 % torde vara väl mycket, är min öfvertygelse. Men dertill kommer likväl en sak, som ingår i denna procent och hvarpå jag ber att få fästa upmärksamhet. Det har anmärkts, att, då i TJtsk:ts förslag förlagsränta fått afräknas för den, som drifver näring, och något sådant icke tillgodokommer jordbrukaren, så skulle derigenom en orättvisa ske.
Slaj:t, rneb återladaitbe af benna tillåtelfe, förorbnat, att från ocb nteb år 1855 tre orbinarie ting [fola i Ijioartbera af beöfa bäraber årligen förrättad. 0eban nåbig föreffrift blifmit lentnab beröm, att (Sarlfleitö fäfiniitg ffude fättaö i förfmardtidjiåitb ocb erhålla förvärfning i garnifonen, f)ar Äongl. Slaj:t, få mät rneb bänfeeitbe till bet berigeitom upplommanbe bebofmet af ftörre utrymme för garnifonen, font oel mib betraltanbe af bet ntinbre lämpliga beri, att, bå fäftttingen more fullt armerab, beits famina ffulle begagnad fåfont fängelfe för grofma förbrytare, funnit gobt förorbita, att be fångar, forn å iiäntiiöe fä filling förmarabed, borbe berifrån förflyttad ocb, få långt utrymmet mebgaf, intagaö på bet mib ©ödeborg belägna fäflet bronan, font unbergått ben reparation ocb ers bådit be föränbriitgar i iitrebniiigeti, font anfettd erforbertiga, för att bes rörbe fäfie måfte lunna fåfont fängelfe för till lifötiböarbete böntbemanös perfotter begagnad. 3)e af fångar ne å ©arlfteitd fäfiniitg, för tjmilta utrymme irte lunnat å bronan berebad, l)afma blifmit intagne å 9lys ©tföborgö fäflning.
Och om kvinnorna säga, att det franska sidenet och de belgiska spetsarne äro bättre än de inhemska, så svarar jag dem: gif blott de inländska tillverkarne motsvarande uppdrag, och de skola lösa dem lika väl som deras främmande konkurrenter. Oeh hvilken andlig vinning skulle ej kvinnorna hafva af detta studium af konstindustrien! Med hvilka lapprisaker, hvilka onyttigheter tillbringa ej döttrarna i våra lyckligare lottade familjekretsar sin tid, från det de lämna pensionen, till dess de gå i brudstol! Skulle ej denna tid få ett helt annat värde för dem, om de använde den till allvarsamt arbete, till ett samvetsgrannt studium, i stället för att de nu låta allt, hvad tankearbete vid deras sysslor heter, utföras af andra? Oeh när då den unga kvinnan trädde in i sitt eget hem, med hvilken helt annan känsla skulle hon ej betrakta möbler, taflor, tapeter, j a, hvarje prydande småsak, om hon själf hade valt allt, om det vore förfärdigadt efter hennes smak, hennes anvisning, hennes utkast! Hemmets skönaste prydnad är dock den konstnärligt och estetiskt bildade hustrun själf, genom sitt sinne för allt skönt och ädelt, genom sitt deltagande i mannens intressen, genom det anderika lif, hon förmår ingjuta i umgänget genom sitt inflytande på vården af hennes dyrbaraste egendom — hennes barn. racht. Hennes man lämnar Berlin för att öfvertaga en annan diplomatpost. Fru v. Colemine har efter sin vistelfe härstädes i morganatiskt äktenskap varit förenad med storhertig Ludvig I V af Hessen, hvilket äktenskap dock redan upplöstes före storhertigens död. Vackra donationer. Nyligen aflidna änkefru Margareta Liedberg i Sundsvall har donerat 70,000 kr. till enskilda, 20,000 kr. till sjömanskapellet i Sundsvall, 5,000 kr. till Evangeliska fosterlandsstiftelsen samt återstoden af sin förmögenhet till fonderna för inrättande af ett barnsjukhus och ett hem för vanvårdade barn i Sundsvall. * Sarah Bernhardt kommer ej. Sarah Bern hardts annonserade turné till norden har uppskjutits på obestämd tid till följd af de med koleran förenade svårigheterna. Teater och musik. Kungl. operan.
— N;o 404. angående de i 63 § Regeringsformen föreskrifna credilivsummors belopp. XXVI. ig3. —- N:o 4°5. om beviljade extra statsanslag för befordran* de af conimunicationer och andra allmänna arbeten. XXVI. 1 g3, 21 o. — N:o 406. i anledning af Kongl. Majtts nådiga proposition angående villkoren för nedläggandet af Norrtelje Gevärsfactoi i. XXVI. 21 1. ■ N:o 4°7- angående förnyad förordning rörande grunderna och villkoren för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller annan lägenhet fiån hemman. XXVI. 237- -— N:o 408. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss af handlingar rörande anskaffande och inredning af annan tjenlig local för H. K. H. Kronprinsens Stallstat. XXVI. 237. — N:o 4°9- ' anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss å Christinehamns stads äldstes underdåniga ansökning om eftergift af Kronans rätt till ett i nämnde stad fallet danaarf. XXVI. 237. — N:o 4io. i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga remiss af Bruksidkaren A. II. Gyzanders enkas och slerbhusdelägares ansökning om befrielse från ådömd betalning af en ingången uppbördsborgen. XXVI. 237. — N:o 411 • angående statsanslag till fattigvården för manskap af värf vade armeen och flottan. XXVI., 287.
Sig anse, att de stambanor, som komme att på Statens bekostnad byggas, borde framdragas förnämligast genom de orter, hvilka, i anseende till sin aflägsenhet från vattenkommunikationer, af dessa icke kunde draga fördel; att följaktligen en stambana blott undantagsvis borde i en längre sträckning framgå parallelt med en närbelägen segelled, men deremot korsa eller beröra densamma vid sådana punkter, der den inre rörelsen antingen redan befunnes eller kunde emotses blifva för vissa orter koncentrerad; samt att, alldenstund ett vigtigt syftemål med stambanorna jemväl vore att underlätta förbindelsen med främmande länder samt mellan betydligare handelsplatser inom riket, afståndet emellan stambanornas ändpunkter borde i möjligaste måtto förkortas, till besparing såväl i byggnadskostnad som i tid och transportutgifter, dock under iakttagande, såvida sådant utan längre omvägar kunde ske, att stambanorna jemväl komme att beröra de punkter, som med hänsigt till ett för inre rörelsen gynnsamt läge eller större produktion mest voro i behof af kommunikationer och väl belägna för bibanors anslutande. Slutligen har äfven 1858 års jernvägskomité, ehuru den säger sig sakna giltig anledning att för banan tillstyrka någon annan sträckning än öfver Carlstad, funnit sig böra såsom en oegentlighet anmärka, att jernvägen på nära fyra mils längd skulle komma att anläggas i närheten af sjön Wenerus norra strand. Också började inom provinsen Wermland meningarne snart nog blifva delade om den ifrågasatta sträckningens lämplighet och huruvida icke banan till större fördel för såväl det allmänna som rörelsen inom provinsen borde 6 Stata-Utskottets iftlåtande N:o 54. dragas mera genom det inre af länet.
Frilen har nemi. i sitt tal låtit inflyta den utsago, att en sjelfständig representant icke borde låta pä sig inverka allmänna opinionens gunst. Det är detta yttrande, som möjligen skulle kunna missförstås. Jag lemnar nu åsido allt uppskattande af satsen, i sin allmängiltighet betraktad, men önskligt vore att man ej deraf för tillfället gör någon tillämpning, som komme alt strida mot sakens rätta förhållande. Jag vill derföre förklara att då jag röstar bifall lill förevar, förslag, helst efter afhörande af de af H. Ex. Hr Gr. Posse, Hr Fähraeus och Hr von Hartmansdorff anförda skäl derför, jag alldeles icke befarar att i detta fall råka i strid med allmänna opinionens fordran, den opinions nemi. som är grundad pä en sann kännedom ej mindre om folkets förmåga att den begärda skatten utgöra, än på Konungasonens behof af den föreslagna summan under de vid detta tillfälle förutsatte förhållanden, dem Utsk. i sitt betänk, omförmält. Om också dagbladen frän olika håll sökt göra motsatta meningar gällande, så tror jag likväl icke att tidningarne i detta land hafva någon rätt att, så beskaffade som de för närvar, i allmänhet äro, anses representera den verkliga, på omdöme och sakkännedom grundade allmänna opinionen, en sådan 570 Den 19 Februari f. m. opinion med ett ord, som kan förtjena att hos oss vinna afseende. Jag hade derföre helst önskat se tidningarne vid detta tillfälle helt och hållet ovidrörda, men dä så icke skett, sä har jag velat begagna tillfället att uttala min tanka om saken och om dem, samt att förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till betänk., hvaruti jag instämmer. Hr Gripenstedt, Joh. Au g.: Sedan den förste värde talaren här yttrat sig, trodde äfven jag, att all vidare diskussion skulle vara öfverflödig; men då Utsk:s betänk, likväl sedermera blifvit ur olika synpunkter klamlradt, så torde det också vara skäl att yttra några ord till dess försvar.
Det tillhör Statsmannen att i fördelnra» gen af Rikets behof, söka den största möjeliga jemnhet. Det tillhör äfven Statsmannen att söka så mycket möjligt är, att fördela krigets tyngd på nationens historiska delar jämtj ty tyngdens fördelning minskar påkänningen i hvarje punct och nationens sjelfständighet vinner således härigenom i styrka. Förråder, krigsgärd och Statsobligationer synas mig vara de medel, hvaraf Statsmannen vid denna fördelning bör betjena sig, och må det här tillåtas mig den anmärkning, att Statsobligationers användbarhet såsom mynt, härvid torde få sin reela betydelse, såsom nemligen ett mynt, påkalladt af nöden. Till vidare utfö rande af denna idée, anmärker jag, att förråder ej allenast innebära sädane varor, hvilka directe i kriget kunna an vändas; utan älven sådana hvilka gälla i handel, penningen, Men ej blott den jemnaste fördelningen uppå nationens historiska elementar, påkaJiar förråd ; utan äfven den betragtelge att till beredande af en realisation, Statsverket ovilkorligen måste skildas från Banken. Men Riksens Ständer ställa vanligen det större creditivet på Banken utan fond; således och emedan denna s ållning bör upphöra, mäste antingen fond tillskapas för sådan invisning af creditif, eller också creditifvet icke ställas på Banken. Till följe af dessa förenade betraktelser vågar jag vördsamligen föreslå att Riksens pöglofl, Ständer hos Kongl. Majd i underdån? Den 28 Februarii^ ifiighet anmäla behofvet af krigsförråd och casga, Statsverkets utblottade belägenhet att härtill biträda, samt nationen!} oförmåga att genom ökad bevillning skapa nödige anslag i och för detta oundgängliga behof; att Riksens Idöglofl. Ständer anse sådan fördelning af redan medgifne anslag i och för Rikets försvar vara nödig, att något visst belop årligen afsättes för behof vid utbrott af krig; att Riksens Höglofl.
St., som tagit detta allt i noggrannt öfvervägande, hafva, för sin del, väl ej kunnat undertrycka den öfvertygelse, att Landshöfdingen af Wingård, med iakttagande af all den möjliga noggrannhet i tillsyn öfver de under honom lydande Tjenstemän, hvilken honom, i egenskap af deras förman ålegat, skulle hafva kunnat, om ej förekomma de af förre Lands-fecreteraren K’aman i tjensten gjorda tillgrepp, åtminstone undanrödja möjligheten för honom, att en längre tid fortsätta och dölja sitt brottsliga förfarande, äfvensom R. St. nogsamt inse vigten af att dylik uraktlåtenhet ej må ansvarslöst kunna begås af en person, hvilken det, såsom Länets Styresman, tillhört att med oaflå - Exp. Ut sk. Förslag till und. Skrift’. S-.o 383. a: S ten uppmärksamhet vaka öfver allmän säkerhet oöh god ordning; men, då fråga nu varit att pröfva de omständigheter, hvilka i Nfidaväg sig förete till mildxande af det ansvar, hvilket för denna försummelse blifvit Landshöfdingen af lif ugård ådömdt, hafva R. Se. trott det höra i betraktande tagas, så väl att, genom utkräfvande, i närvarande fall, af Lagens hela stränghet, en Embetsman af vitsordade förtjenster, hvars enda egentliga fel varit ett, visserligen alltid origtigt, dock, till någon del, ursäktligt förtroende till en af Staten vid hans sida satt underordnad Tjensteman, som, med ytterst ovanlig list vetat från sig afvärja sin förmans misstankar, skulle föras till fullkomlig undergång samt skiljas från en befattning, uti hvilken han bemödat sig att med redlighet uppfylla sin Konungs förtroende, under för. värfvande tillika af den ortens välvilja och tacksamhet, öfver hvilken Styrelsen blifvit honom uppdragen, utan att likväl Staten kunde hoppas att genom denna stränghet vinna godtgörelse för de förluster, hvilka, i första rummet, genom förre Lands-Secreteraren K/em ms bedrägliga förhållande, densamma tillskyndats; sorn ock, att, genom vägran å den eftergift
Jag hemställer, om det är klokt att gifva anledning till dylika händelser. Jag har för öfrigt tyckt mig märka, att Herr Lefren är synnerligen angelägen derom, att Utskotten vid besvarande af återremisser i de mål som redan äro genom tre Stånds beslut åtgjorde, alltid böra i deras förhyade utlåtanden bestämt uttrycka, att de gjorde anmärkningarne icke ändrat deras öfvertygelse, och att de förblifva vid deras mening. Men om dessa ord skola i Utskottens svar å dylika återremisser inflyta, följer ock deraf, att Utskotten måste ingå uti förnyad pröfning af anmärkningarne. Efter mitt omdöme böra likväl Utskotten, så snart målet är genom tre Stånds beslut afgjordt, icke ingå uti förnyad pröfning af målet, utom i ett enda fall, eller när anmärkningarne föranleda till någon alldeles ny omständighet, sorn behöfver be - (g« Dtn 17 Augusti J. nt. svaras, och gifver anledning till ett tillägg. Sedan Utskotten, efter i detta afseende anställd pröfning, funnit, att anmärkningarne ej åsyfta någon ny omständighet, utan blott det förut omskrifna, redan afgjordä, hufvudämnet, så anser jag för min del det icke ens vara Utskotten tillständigt, att ytterligare ingå i pröfning af hufvudmålet, hvaraf annars den följd skulle kunna blifva möjlig, att Utskotten vid en slik förnyad pi ösning kunde finna för godt frångå deras förra tillstyrkande, samt derigenom bereda uppbäfvande af Riksens Ständers i målet redan fattade beslut, hvilket likväl, enligt 58 Riksdags-Ordningen, icke får vid samma Riksdag det inkommit, i någor måtto ändras. Enligt praxis vid de sist för. flutne Riksdagarne, äfvensom vid flere tillfällen under den innevarande, har det också alltid varit vanligt, att när Utskotten i återremitterade mål, som varit genom frenne Stånds beslut afgjorde, ej funnit anmärkningarne innefatta någon ny omständighet, Utskotten, utan att ingå i förnyad pröfning af hufvudfrågan, endast anmält, att densamma redan blifvit genom frenne Stånds sammanstämmande beslut afgjord. Herr Lefrén: