Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammaj-Collegii och Kongl. Kammar-Rättens Circulaire den 18 Februarii lSn stadgade prsescriptionstid, icke skulle till Kronans skada förlöpa, remitterat till handläggning och utföran; de uti vederbörande Revisions - Afdelningar, helst Riksens Ständers Deputerade icke kunnat såsom Actorer dessa ärender behandla; Men sådana ämnen, som röra ordningen och Redogörelsesättet för en framtid, äro uti Deputerades Protocoll samlade och hafva slutligen fötanledt till de tankar, Deputerade få vördsammast hät 424 Den q Mars. Lär nedan till Riksens HögSofI, Ständers benäg. Ba afseende anmäla, Då Deputerade hafva sig bestämdt, ålagdt, att hos Biksens Höglofl, Ständer fullständigt anmäla förhållandet rörande KrigsRevisionen, skulle de visserligen på en gång förfelat sin pligt och deras ändamål, örn, icke Deputerade, så vidt på dem, utan att inltanga i den judicielia befattningen, ankommit, med lika noggrann, uppmärksamhet följt utredningen och handlägg, ningen af Anmärkningsmålen, soth under revisionen yppats; och då dessa mål, sa till sågandes, fått sin tillvarelseUnder Deputerades ögon, saint på sätt nyss nerördt är, till en del genom Deputerades åtgärder och meddelte upplysningar, så har dessutom denna uppmärksamhet sjelfmant varit påkallad. Sålunda kan nu bestämdt gifvas vid handen, att utaf Krigs-Departementets 4 Afdelning gar hafva från Krigs-Revisionens början till Kcngl. Kammar-Rättens Domare - åtgärd blifvit uppgifna ~ 1160 An märkningsmål, hvaraf, enligt från sistbemälte Verk begärde och genom Protpcolls-Utdrag deri 15 i denna månad meddelte Bevis utur derstädes förde Actorats-Räkningar - 418 — blifvit afgjorde, så att ännu återstå till afgörande 742 Ari. märknings-mål, som bero dels på utevarande för - Den 9 Mars, 4*5 förklaringar och ökade åtgärder, dels på slutpåminnelsers afgifvande och föredragning.
Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, har jag varit i tillfälle att öppet och oförbehållsamt uttala min åsigt och öfvertygelse om, såväl behofvet som 532 Den 6 Februari. nyttan och ändamålsenligheten af att från landsidan förse Stockholm med några fasta stöd för dess försvar och betryggande mot öfverrumplingar. Ytterligare har jag i det plenum, dä Frih. Sprengtportens motion remitterades till StatsUlsk., ytterligare söht utveckla de många och vigtiga skäl sorn tala för saken och legat till grund för mina åtgärder, dä jag, min pligt likmätigt såsom Chef för Landtförsvaret, inför Konungen först väckte frågan och sedermera tillstyrkte nedsättandet af den Komitlé som fick i updrag, att utarbeta såväl plan som kostnadsförslag m. m. Jag tior mig således hafva någorlunda fullständigt håde mundtligen och skriftligen uttalat min öfvertygelse om frågans vigt. Det förslag som de Komitterade upgjordt och hvilket efter mitt förmenande är ganska fullständigt, har StatsUtsk. haft tillfälle att pröfva och granska; och StatsUtsk. har kommit till det resultat att anse denna fråga vara i högsta grad förtjent af Ii. Stms upmärksamhet, hvadan äfven Utslf. hemställt att medel måtte anvisas till arbelels påbörjande. Under sådana omständigheter anser jag det vara håde olämpligt och obehörigt att nu åter uptaga R. o. Ad:ns tid och måhända trötta dess tålamod med uprepande af hvad jag möjligen i andia ordalag och med större vidlyftighet kunde anföra, men hvad som ändock slutligen klefve detsamma i sak, att nemi. jag anser ifrågav:de arbete både nyttigt och nödigt. Jag vill endast tillägga att enligt min öfvertygelse blir Sveriges Konung icke fri i sin politik utan måste anses vara mer eller mindre bunden i förhållande till sin östra granne, så länge icke Stockholm är betryggadt mot öfverrumpling. Jag har således icke gjort annat än min pligt såsom Chef för Landtförsvaret, såsom militär, såsom repiesentant och i främsta rummet svensk, då jag sökt att här förorda saken och verka i hvad på mig ankommer för detta mål.
Då således genom vår Sedelstocks möjliga förvandling till Silfver, i senare fallet hela Landet blefve lidande och utmärgladt, samt i det förra, ^ åtminstone mängden af' dess Inbyggare; torde Högloflige Utskotten benäget tillåta , att jag söker fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förenade Utskottens misstag, samt vådan af deras bär ej otydligt ådagalagde syftning, nemligen Mynt-förbättring, —■ ett Odjur, som jag, på Utskottensj stora Finance-plans Tafla, tyckt, genom de nog starka skuggorna, skymta i fonden. Vidare behaga Högloflige Utskotten, på ett nog litet tillfredställande sätt förklara min Den 15 April. Realisations-plan oantaglig, oagtadt LTskotten medgifva, att alla olägenheter af Myntvärdets vacklande, derigenom skulle på en gång försvinna. —- Jag förmodar, art orsaken, hvarföre Realisation, på de grunder jag föreslagit, ej skulle med ringaste hopp bni fran gång, kunna företagas, ligger i otillräcklig!,tten af Banquens Silfver Fond. Häruti nödgas jag blindt tro Utskotten på deras ord. Likväl vågar ja% förmoda , att Utskotten gå för iångt i försigtighet, då de på indirect sätt, synas förråda den tro, att Realisation ej med säkerhet kan företagas förr, än man har Silfver i förråd, lör värdet af Sedelstockens hela belopp. Hvad Utskottens förklaring beträffar, att ej kunna instämma deruti, "att vära Sedlars öfvergång till omlopp i främmande Länder varit nyttig och förmånligså förundrar jag mig deröfver så mycket mindre, som Utskotten synas alldeles icke hafva velat fatta min mening. Utskotten hafva sjelfve medgifvit, att våra financiella oredor härleda sig ifrån Rörelse-Capitalets plötsliga förökning åren 1809 och 1810, hvarigenom Mynt-Representativerna nödvändigt måste i förhållande till Massans förökning, falla i värde.
Under medgiswande af det förra, har Utskottet deremot i det senare trott sig sakna hwad man wäntat, enär dels Församlingarnes Pastorer icke alegat owillkorlig ffylldighet, att wid Mantalsskrifningarne wara närwarande, eller nägon annan tjenlig person dertill utse, för att nödige upplysningar meddela, och dels Husförhörs-Längderna icke warit sa inrättade, att Mantalsikrifwaren endast deraf kunnat med den lätthet, som ärendets gäng fordrar, utkomma kunskapen, om de inom hwarje Socken lwistande personer, som rätteligen böra i Manta! upptagas, och till SkattS erläggande antecknas. För att afhjelpa desse brister, och fullkomna Mamalslkrifningarnes säkerhet, önskade Utskottet/att * * Her, rn6 Den z-> Julik. Herrar Kyrkoherdar i Församlingarne wille ataga sig, att »vid Mantalsstrifningarne wara tillstädes, för att med erfvrderlige upplysningar ga Mantalsffrifwaren till handa, eller ock i händelse af hinder, utse någon annan palitelig person, att i lika andamal sig infinna; äfwcnsom Utskottet ansett af mycken nytta, om Husförhörs-Längderne inrättades i likhet med Mantals-Längderne, i afseende pa ordningen wid personernes antecknande, hwilket kunde befordras derigenom, att alle Hemman och bebodda särskildta Lägenheter inom hwarse Socken, utan afseende pa deras natur eller beskaffenhet, pasattes en witz och fortsatt nummergang fran början till sint, samt lika method iagttoges i Mantalslängden, l)w>lken method pa flere stallen i Riket redan införd och nyttjad, medförer bade redighet och ordning, samt äfwen säkerhet, att ingen som antecknas bör, warder utefluten eller förbigången. Heinställandes Utskottet, om icke Riksens Högloflige Ständer ställe lackas hos Kongl.
St:s öfverläggning. Jag anhåller om propos. till R. o. Ad., att vi måtte få öfvergå till öfverläggning om sjelfva lagförslaget, då jag ber, att detsamma måtte paragrafsvis föredragas och tjena till grund för öfverläggning; hvarefter jag anhåller alt vid i §:n få yttra mig. Gr. Frölich, David: Jag beklagar, alt de öfverläggningar af alla RiksSt:n gemensamt, som ägt rum här på Riddarhuset, blifvit afbrutna, och att de ej blifvit efterföljda af en så beskaffad mera concenlrerad discussion inom några få personer, hvilkas discussion, afhörd af Ståndets alla ledamöter, kunde leda till någon sammanjemkning af de särskildta förslagen. Då emedlertid nämnda gemensamma öfverläggningar ej vidare komma att äga rum, och vi nu här äro församlade för att, om möjligt, förena oss om s. k. gemensamma tankar, hvilka i form af återremiss skola öfverlemnäs till Const.Utsk.; så anser jag för min pligt att vidare utveckla den ide'e jag vid ett af förenämnda sammanträden haft äran framställa. Då jag går att göra det, så sker det utan särdeles förhoppning att man ens deråt skall lyssna. Jag kommer att uti mitt anförande helt och hållet undvika allt, sorn kan framkalla några slags declamationer, eller gifva anledn. till sådana bravorop, som nyss hördes. Jag kommer endast alt framställa ett sådant förslag, som står i sammanhang med den grundsats jag yttrade om nödvändigheten af allmänna val, och med förbigående af alla ståndsintressen och slåndsskilnader, hvilka jag, på sätt jag förut yttrat, anser ej böra finnas i vårt land, åtminstone vid riksdagarna. Andre ledamöter må kalla ett sådant förslag för en abstraction, för theoretiska griller o. s. v.; de må säga, att jag alltför mycket åsidosätter den historiska synpunkten; men att åberopa historiska synpunkter, hvilket förutsätter alt man skall hafva läst historien och deraf hemtat resultater - Den 21 October f. m. ter för sina omdömen, är ett så allmänt argumentationssätt, ntt man Iwan använda det i allting.
Rikets Ständer hafva således beviljat eli årligt anslag af 3,750 R:dr R:mt, att, under den lid, för hvilken nu skeende statsreglering blifver gällande, utgå för den i Slockholm stiftade Farmaceuliska läroanstalt, dock med vilkor, att Apothekaresocieteten med lika belopp dertill årligen bidrager. Ixarolinska Medico-kirurgiska Institutet. 32:o. Jemte det E. K. M:t ansett löneförhöjning böra tilldelas nämnde Instituts Professorer, en del af dess tjenstemän samt vaktbetjent till belopp, som finnas upptagne i Departementschefens betänkande, har E. h’. M:t föreslagit, dels alt 2:ne nya arfvoden, det ena a 900 R:dr för den af Professorerne, som innehar befattningen af Institutets Inspektor, det andra å 600 R:dr till allönande af en Amanuens till biträde vid kliniken för barnsjukdomar, mätte af Rikets Ständer beviljas, dels ock att de arfvoden, som för hittills varande stalsreglerings-period äro på Institutets stat uppförde och anslagne till en Professor i klinik för barnsjukdomar, en Professor i palhologisk anatomi och till en Kirurgie Adjunkt, mätte på ordinarie stat upptagas, för de 2:ne förstnämnde lill enahanda förhöjdl belopp, som för de öfrige Professorerne blifvit föreslaget; och skulle, i händelse af bifall härtill samt med iakttagande deraf, att för de tjenstemän, för hvilka någon löneförhöjning nu icke blifvit ifrågasatt, de hittills utgående ljuspenningarne tillädes lönerna, en tillökning erfordras af 7,192 R:dr 8 öre R:mt, hvilket belopp E. K. M:t jemväl af Rikets Ständer äskat.
Men så länge hon varit på kyrkogården, visst en hel timme. » » J o, hon h a r nog några synder att gråta öfver därborta vid grafven och så ' nt tar tid, » sade fru Grankvist, — » men en gentil gammal fru är hon i alla fall. » E n vecka därefter var den lilla staden formligen i uppror, och man hade ej ens tid att skaffa sig en egen åsikt om det utomordentliga, som hade händt. Konsulinnan hade tagit den där flickan — ni vet — i h u s e t; sonens älskarinna. Och inte endast henne, utan också barnet — det oäkta — det var ju o e r h ö r d t! H v a d skulle man nu säga om någonting så- d a n t? Försiktigt hörde man sig för hos grannarne för att få veta deras mening om hvad som passerat, men högst få af dem hade nog mod att öppet säga hvad de tänkte och ingen ville stöta sig med den rika köpmansfrun, som var den tongifvande i det lilla samhället och hvars fina middagar och dansanta tillställningar emellanåt på ett behagligt sätt afbröto det nyktra hvardagslifvet hos stadens ståndspersoner. F r u Grankvist och några andra, hvilka ej hörde till de utvalda, skakade i smyg sina hufvuden, men nego lika djupt som förut för konsulinnan, när de mötte henne på gatan, och så inträffade det högst ovanliga, att svallvå- gorna åter lade sig till ro, utan att hafva slagit den gamla fruns heder och ära i spillror. H e n n e s adoptivdotter Maria blef henne snart så kär som ett eget barn, och hon visade sig sällan utomhus, utan att hafva henne i sällskap. Blyg och tillbakadragen som den unga flickan var, vann hon ock småningom för egen del mycken sympati, och man kom omsider så långt, att man knappast tänkte på henne ann a t än som änka efter den nyligen aflidne unge konsuln. H o n hade ju också, ett enda felsteg oberäknadt, alltid varit en hederlig och renhjärtad flicka. F å r lille A r t u r lefva, skall han troligtvis en gång fylla sin fars plats vid pulpeten och kassaboken, likasom han nu fyller den i sin farmoders hjärta.
Ilr Eden hjelm, Gillis, uppläste följande: Ehuru förstärkta StatsUtsk:s prot. som hölls vid dess sednaste sammanträde, ännu mig veterligen icke kommit till RiksStm, så känna dock dess härvar. ledamöter, lika så väl som jag, alt den afgift, som under benämning af centonal loa Den 6 Mars. afdragits embetsoch tjenstemäns Jon er, enl. fattadt beslut kommer att upphöra. De medel, som deraf ingått till krigsmanshuscassan , hafva R. St. redan under sistliden riksdag genom särskildt anslag ersatt; men som den centonal, som Götheborgs stads embetsoch tjenstemän et lågt, ingått till kronoliospitalet i Götheborg , och således troligen icke ar synlig i statsverkets räkenskaper, så får jag upplysa, att enl. Seraphimer-ordens-gillets kammarcontors uppgift, som jag här får öfverlemna , utgjorde i83g års afgift af nämnda embetsman en summa af sjuhundradefemtiosex r:dr 10 sk. io rist. b:co. Som denna summa är för hospitalets bestånd omistlig, hvilket jag i egenskap af ordför. för hospitalsdirection kan intyga, så får jag vördsammast anhålla, att R. St. för detta ändamål anslå en rund summa af 800 r:dr b:co årligen. — Att denna min motion med möjligaste första måtte blifva till H. StatsUtsk. remitterad, anhåller jag vördsammast. Bilaga. Enligt sednaste till K. Seraphimer-ordens-gillet inkomna liospitalsräkning öfver Götheborgs hospitals inkomster och utgifter för år i83g och J. L. Olssons dervid fogade reversal , hafva till hospitalscassan blifvit levererade 706 r:dr 10 sk. 10 r. b:co, utgörande centonalafgift af Götheborgs stads embetsoch tjenstemän för samma år. Stockholm af K. Seraphimer-ordens-gillets kammarcontor den 1 Mars 1841. L. G. af Sillem. Remitterades till StatsUtskottet.
Juli i, under N:ris 33 och 34 åfgifne, samt den 29 derpåföljde e. m., på bordet lagde, Utlåtanden, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkanden: 1:0 Angående Bankens lånebilräde till Ska-, ra Stads Consistorium. 2:0 Rörande en och annan fråga i afseende på Bankens odlingslån; Fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne. Företogs till pröfning StatsBevillnings*amt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ut»kottens den 16 sisth Julii under N:o 329 afgifne, samt den 29 derpåföljde eftermiddagen 136 Ben 5 Augusti f. ml på bordet lagdp, Uilåtande^ i anledning vackt båga om Kronoutskyldernes liqviderani de i Spannemål. Herr Mont gömme rie, Gu/laf, anförde skri?- taligen: (Se Bilagan lSf:o x.) Herr Thomy Wollrath•. Det vöre mycket lyckligt för Staten och det allmänna, pm pro,* jecter voro lika lätta att verkställa som att uppgöra. Den siste värde talaren har klandrat Utskotten, för det att <le ej med uppmärksamhet undersökt ämnet , orh ej derom ingått uti detaillcr. Men jag frågar, på hvad grund», ty huru, är det honom bekant, att Utskptten ej, med uppmärksamhet behandlat äm,net? Torde hända, aif de ganska no,ga granskat det, och, att de just deraf funnit, att det eJ är verk*x ställbart. Det säges att det skulle tjena till jordbrukarens uppbjelpande, om han finge betala Kronoutskyiderne med SpannemåU detta är väl möjligt, men, huru skulle Staten dermed, vara belåten. Huru mänga Magasinet, huru, många Embetsman, huru, mångå afs.krifningat skulle icke då behöfva*.
Vår lids rörelser inom kyrkan, de stridigheter i afseende på religionsbegrepp neli kyrkliga bruk, som städse förekomma, uppenbarande inom församlingen eli alltjemt växande andligt behof, ådagalägga äfven nödvändigheten deraf ali tillfälle herodes församlingen, tilt uttala sina äsigler uti omlörmälda ämnen. Pä sådan grund hafva Rikets Ständer funnit del bör allmänt kyrkomöte, sammansatt af prester och lekmän, såsom Svenska kyrkans ombud, genom lag erkännas och regleras. Vid bestämmandet af denna institutions verksamhet, hafva Rikets Ständer, — i betraktande deraf, att Konungen, enligt Grundlag, eger att upptaga och ensam besluta i alla sådana kyrkan rörande mål, hvilka ej äro af kyrkolags beskaffenhet; samt att annan ordning för behandling af dessa mål hos Konungen ej kan föreskrifvas än den i Grundlagen angifne, — ej allenast gjort allmänna kyrkomötets sammanträde beroende pä Konungens kallelse, än äfven inskränkt mötets befogenhet tili rättigheten alt, efter föregången öfverläggning, sig utlåta i de mål, hvilka Konungen lill mötet öfverlemnar, samt afgifva underdåniga framstalluingar i frågor, som af mötets ledamöter kunna värkas. Någon beslutande rätt i dessa mål skulle således ej tillkomma allmänt kyrkomöte ; men genom berörde rättighet sättes Konungen i tillfälle att inhemta Församlingens mening i ämnen, der denna mening företrädesvis bör vinna afseende och der kännedom derom följaktligen är af vigt lör den makt, som har alt värda sig om församlingens andliga lif. 1 enlighet med nu yttrade åsigter hafva Rikets Ständer för sin del beslutat en så lydande v Förordning Angående allmänt kyrkomöte. § I Till allmänt kyrkomöte sammanträda Svenska kyrkans ombud, då Konungen nödigt pröfvar, å lid och ort, som Flan utsätter. § 2.
Hästarne af öns race äro härdige; men särdeles i Södra delen af ön små och svaga. — Den ringa fodertillgången derstädes är orsaken härtill, likasom att bonden, ehuru god tillgång på säd han än kan hafva, aldrig består korn eller bafra åt sina hästar. Täflan bland allmogen, såsom i andra orter, uti att hafva vackra hästar förmärkes föga. Hågen för det allmänt idkade, men föga lönande fisket gör båten lika kär som åkdonet, och föranleder troligen till mindre kärlek för hästen. De förut på Roma Kungsgård underhållna kronohingstar hafva dock bidragit att till flera enskilda sprida bättre race, men för närvarande finnes ingen kronohingst här stationerad. Några större jordbrukare hålla hingstar och Hushållnings-Sällskapet. har sökt bilda en hingsthållare-förening,-hvilken dock ännu icke kommit till ståndi Hästar af bättre beskaffenhet införas från andra Svenska orter och någon gång från Tyskland. I några få socknar på landet finnas ännu så kallade skogshästar, hvilka hela året igenom gå ute, och vanligen endast vid stark köld infinna sig vid gårdarne. De fasttagas ej förr än de skola säljas eller tämjas. Dessa hästar äro små, men ganska härdiga. Emedlertid som inhägnandet af utmarken fortgår, så kommer snart denna hästafvel att upphöra. Gottländska fårracen är af ypperlig beskaffenhet till slagt, synnerligast de får. hvilka hela året igenom söka sin föda ute; man påstår att köttet deraf erhåller någon smak af vildt, men deras ull är grof och ojemn och således otjenlig till klädesfabrikerna. Utom på Carlsöarne, äro dessa får ganska små. Endast vid ytterligt sträng köld och djup snö uppsöka utegångsfåren de foderhus, som på betesmarkerna för dem äro beredda. Detta sätt att föda fåren brukas dock endast uti öns Södra socknar samt på Fårön; i den öfriga delen af landet är fårslaget af vanlig storlek med grof ull af jemn beskaffenhet. Krono-Schäferiet på Kungsladugården underhålles väl och försäljning af får af ädlare race sker årligen; dock icke till högre pris.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hartmansdorff torde finna att enl. 54:de §:n Riksdags-Ordn. derest målet under öfverläggningen skulle skiljas uti flere delar, hvaröfver serskilda propos:r begäras, sådane propos:r ej kunde förvägras, och att således frågan om ålerremiss af Utsk:s förslag i dess helhet måste i alla fall blifva beroende af serskildta beslut, så snart något yrkande derom gjordes. Hr von Hartmansdorff: Om Gr. Sparre hade hört mitt yrkande, hade han troligen icke yttrat sig så, som lian gjort. Min mening var blott, att frågan om allmän återremiss bordt förekomma, innan man företagit sig de serskilda punkternas afgörande. Den 8 Juli f. m. görande. Men om Hr Gr. o. Landtm, icke medgifver en sådan framställning, måste jag underkasta mig det. Gr. Sparre: Det är ju Hr von Hartmansdorff obelagel att yrka äterremiss vid hvarje serskild punkt, och om Hr von Hartmansdorff lyckas i detta yrkande i afseende på alla punkterna, så blir ju Betänk, i sin helhet återremitteradt. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. det af Frih. Palmstjerna föreslagna föredragningssätt; till följe hvaraf nu först skulle förekomma Utsk:ns förlag till bestämmande af enheten för längdmåttet, samt indelningen af samma mått. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller om tillåtelse att yttra mig öfver Betänk, i sin helhet. I aniedn. häraf förklarade Hr Gr. o. Landtm, att, ehuru nn endast den del af Utskms förslag, som rörde längdmåttet, vore föredragen, det folie af sig sjelft, att det ej kunde förvägras någon ledamot, att, om han ansåge det för sitt yrkande nödigt, uti sin framställning äfven vidröra någon del af hvad förslaget i öfrigt innehölle. Hr von Hartmansdorff:
Konserten inleddes med Beethovens c-moll-symfoni, den femte i ordningen af de nio, men kanske den härligaste och mest anslående af dem alla. Denna symfoni, som många gånger förut kommit till utförande härstädes, kan man ej nog ofta få höra. Särskildt väckte nu som alltid det undersköna andantet det lifligaste bifall, och litet hvar skulle nog gärna velat hafva det bisseradt. Utförandet var ock den genialiska kompositionen fullt värdigt. Ett nästan ännu hårdare prof hade hofkapellet att bestå i programmets slutnummer, uvertyren » Carnaval Romain » af Berlioz, som ståtar med den rikaste instrumentering och kräfver en precision, en kraft och ett lif i utförandet, som man ej alltid är van att få höra. Men äfven här gjorde hofkapellet sig väl förtjänt af de lifliga applåder, som kommo detsamma till del. Programmet upptog därjämte ett par synnerligen anslå- ende och melodiösa satser för stråkorkester af Tschaikowsky, af hvilken den senare, en vals, måste omtagas. Som fyllnadsnummer utförde frö- ken Sidner högst förtjänstfullt med orkesterackompagnement ett högstämdt sångnummer af Massenet samt en aria ur Glucks » Armida ». 339 bifall hälsade utförandet af samtliga nummer. Särskildt väckte Sgambatis pianokvintett n:r 2 uppmärksamhet genom sina intressanta och väl funna motiv samt genom sin ovanliga klangrikedom. Pianostämman sköttes här synnerligen för tjänstfullt af hr Stenhammar, och de olika sat serna fingo ett alltigenom delikat utförande. Programmets inledningsnummer, Schumanns f-durskvartett, gjorde ett mattare intryck, svårt att säga hvarför, hvaremot slutnumret, Beethovens h ä r förut utförda stråkkvartett n:r 2 i e moll, lifligt sen terades. Om fru Dagmar Sterkys konsert i afton (fredag) i Musikaliska akademien påminna vi ännu en gång. Den framstående och aktade sångerskan, hvars afgång från k. operan allmänt beklagas, torde sä kerligen kunna räkna på fullt h u s.