Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Silke är obestridligen i en sådan kategori. 4;de punkten säger: ”att alla naturoch konsl”producter, som ej kunna inom landet åstadkommas, men ''utgöra ett allmänt behof för consumlionen, underkastas en ”i allmänhet, med hänsigt lill förhållandena, lindrig afgift.” Äfven i denna kategori är silke och siden. Uti 5:te punkten heter det: ”att sådana naturoch konstproducter, sorn "i allmänhet inbegripas under benämningen öfverflödsartik”lar, beläggas med högre tullafgifter.” Återigen tillämpligt på siden och silke. 6:te punkten är äfven tillämplig på siden, och likaså den y:de, hvilket torde visa, huru svårt det är att göra dylika allm. definitioner, då det rörer tullfrågor. Jag tror derföre, att It. o. Ad. vinner mest vid att icke ingå i några specialiteter i denna fråga, och förenar mig i öfrigt med Gr. Posse uti tillstyrkande af det sednare betänk, uti den föredragna delen. Hr Lagerhjelm, Pehr: Jag har förundrat mig öfver den befattning, Utsk. i detta betänk, tagit sig med statsoeconomien. Då Utsk. i den förevar, punkten, ”med erkännande af K. M:s rätt i afseende å förbuds utfärdande ”emot utoch införsel af varor &c.”, föreslagit en allm. princip, ligger egentligen icke något hinder emot antagande deraf, enär Konungen, som äger att bedöma och tillämpa principen, i alla fall vidtager de beslut, som han finner vara nyttigast; men jag finner icke, att man inom Representationen bör uppgöra några allin, theorier, helst sådana, hvarifrån man sjelf måste göra undantag. Sålunda säger man, att 1823 års system var fritt; men undantag för jerntillverkningen och klädesfabricationen hafva dock ägt rum. Såväl i Utsk. som äfven här har man åberopat den erfarenhet, som vunnits af 1823 års system; men då detta system icke blifvit följd t, förvånar det mig, huru några resultater deraf kunnat uppstå.
Jemte den af Högloft. Ridderskapet och Adeln å Högstberörda Nådiga Proposition meddelade remiss, har Utskottet väl fått emottaga ett i anledning af samma Nådiga Proposition afgifvet yttrande af Grefve Helmuth Tönnes Wrangel, hvilken, till det afseende sådant kunde föranleda, åberopat en bifogad skriftlig uppsats, deruti Fru Ölverstinnan Magdalena Sofia Silfverstolpe, med förklaring, att för henne den ena af ofvanbemälda personer, hvilkas qvarlåtenskap såsom dana-arf tillfallit Kongl. Maj:t och Kronan, Jungfru Lundström, i lifstiden flera gånger tillkännagifvit. det hon, hvilken egde utlånade 400 R:dr R:gs, ernade af dessa penningar vid sin död gifva hälften åt hvardera af två, utaf henne uppfostrade, i uppsatsen namngifne personer, hemställt, huruvida icke denna den aflidnas vilja, som Fru Öfverstinna» förklarat sig färdig edeligen bestyrka, borde billigtvis behjertas; men som hvad sålunda förekommit icke innefattar laga bevisning derom, att Jungfru Lundströms yttersta vilja varit, att om sin qvarlåtenskap förordna på sätt nyss blifvit uppgifvet, anser Utskottet berörde hemställan böra af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Beträffande Kongl. Maj:ts Nådiga framställning; så enär statens inkomst af dana-arf, liksom öfrige inkomster, bör hållas Kronan oförryckt tillhanda samt åtminstone icke utan särdeles ömmande omständigheter, till enskilde personers eller korporationers förmån, alhändas, men, enligt Utskottets tanke, sådane bevekande omständigheter i förevarande fall icke förefinnas, får Utskottet å den Nådiga framställningen afstyrka Rikets Ständers bifall; anseende sig Utskottet härigenom jemväl hafva besvarat en till Utskottet från Väilofl. Borgare-Ståndet remitterad, af Herr L. W■ Henschen väckt motion i enahanda syfte, som den Kongl. Propositionen. Stockholm den 23 Februari 1854.
Jag har äfven önskat få med några ord bemöta hvad Gr. Horn har yttrat, nemi. all de förslag, som här blifvit framställda, skulle innebära ett revolutionsförsök, en omstörtning af den samhällsförfattning, som vi hafva besvurit. Jag ber Grefven vara öfvertygad om att vi äro lika rädda örn vår eds helgd som Grefven; men jag ber också, att få förklara, att jag icke känner alt jag till den grad har besvurit ståndsprincipen, att jag fråntagit mig rättigheten att begagna den väg, som i vår grundlag finnes utstakad lill åladkommande äf förändringar i vära grundlagar. Jäg erkänner icke eller, att vår samhällsförfattning hvilar uteslu - 84 Den 10 Mais e. m. tande på ståndsprincipen; grunden derför är alt vi hafva en Konung och jemte Konungen folkets representanter. Den lorm representationen hittills haft, kan förändras, men sjelfva national represenlalionen qvarstår, och med den vår samhällsförfattning. Delar något hardt, att när man på hästa sätt söker göra sig reda för eli ämne, som ligger hvarje fosterlandsvän om lijertat, få uppbära den förebråelsen alt man söker omstörta ett älskadt fädernesland. Häruti instämde Gr. Anckarsvärd. Gr. Cronhjelm: Af tvenne ledamöter här midt emot har blifvit anfördt, att sådana anmärkn:r, som icke ligga inom gebietet för Const.Utsk:s betänk., voro obehöriga och icke kunde utgöra föremål för propos. Mig synes, alt genom den ordning Hr Gr. o. Landtm, föreslagit för ärendets behandling, Hr Gr. o. Landtm, redan afgjorl frågan, eller förklarat derigenom, ali Hr Gr. o. Landtm, icke ansåg dessa anmärkmr så beskaffade, att de icke kunde utgöra föremål för propos. Att draga slutsatser af praxis, såsom föreg:de talare gjort, tror jag vara mindre behöfligt, oaktadt, enligt upplysningar, som här blifvit meddelade, praxis verkligen lärer öfverensstämma med den föredragningsordning, som Hr Gr. o. Landtm, föreslagit. Jag tror, alt man af 2:dra mom. i 56 §.
- Om vi nu kunde återgå till Indelningsverket, sådant det var vid sitt första upprättande, och hvarje Regementschef, lika med hvad då bestämdes, erhålla lön motsvarande Landshöfdingens, eller 5oo R:dr efter Kronovärdie, då skulle äfven jag tro, alt RegementsChefs-platserne borde utgöra gränsen för de högsta militära förhoppningar; men dertill fordras icke blott upphäfvandet af Armeens nya organisation, utan äfven att Staten återger till Indelningsverket, hvad den derifrån borttagit, och särskildt aflönar allt det Befäl, som fordras för Beväringens vapenöfningar. De summor, soia härtill skulle erfordras, gå lik - 200 Den 3o September f. tn. väl längt utöfver de förhöjningar, hvilka nu äro eller varit i fråga. Orri man skulle, utan att Staten lemnar ett sådant bidrag, säga, att RegementsCbeferne skola återfå sina förra indelningar, så skulle man i och med detsamma borttaga ali möjlighet att förbättra det lägre Befälets löner. I Kongl. Maj:ts Förslag, att reducera Generalernes antal från 24 till 9, finner jag ett stort steg redan gjordt till lönernes återförande till livad de voro enligt Indelningsverket. Hvad åter beloppet af Generals-lönerna angår, så finner jag väl ganska naturligt, att Grefve Brahe, sorn tillstyrkt Konungens Proposition, äfven tillstyrker samma sak bos Rikets Ständer, ty vid båda tillfällen bar han följt sin öfvertygelse. Jag vill icke eller bestrida Grefve Brahes yttrande, att Generaiitetets befattningar blifva af helt annan egenskap än de härvarande Generalernes, samt att det förutsätter vida större kostnader att bo inom distr!etet; jag vill, säger jag, icke bestrida, att ju en summa af 7000 R:dr icke Öfverstiger, hvad härtill kan antagas åtgå; men det är icke nu det första tillfället, då man icke får fästa sig blott vid hvad som borde vara, utan hvad som kan vara. StatsUtskottet har härutinnan gått en billig medelväg, och jag önskar bifall till dess första Betänkande i denna punkt.
Skulle hon nu ensam sköta gossen och passa på honom, måste pappa sakna henne alltför mycket — och vid det stora arbete han nu håller på med, vet du väl, att han icke kan undvara hennes biträde. Hvilken skulle hon då försumma, barnet eller fadern? Var god och säg mig det! » » Ack, faster, låt mig då få säga ett ord! » utbrast jag i förtviflan, och faster, som alldeles icke var oresonlig, fast hon var häftig, gaf mig med ett hälft vresigt, hälft godmodigt brummande genast tillåtelse att yttra mig. » Jag ville bara säga, att om mamma visar mig och hjelper mig, så skall jag gerna försöka, » sade jag, med en tyst förhoppning om, att försöket skulle slå illa ut. » Det skall jag också, » försäkrade Edith, nästan med gråten i halsen. » Nå, det är då någon reson uti, » sade • faster, » och ni äro ett par snälla töser, båda två, när man bara tager er från rätta sidan. Jag blir här ännu ett par veckor och skall taga er till mina adjutanter, så länge jag kommenderar i barnkammaren, och så skall allt nog gå bra. » * Det var omkring fyra månader efter vår lilla kalabalik med faster, och nu var hon åter på besök hos oss. Klockan var ungefär sju på qvällen, och hela familjen hade blifvit inkallad för att bevittna det märkvärdiga skå- despelet: » lilla bror badar ». Äfven pappa hade måst lemna sina folianter och stod nu med glasögonen på näsan för att beskåda den son, som blifvit honom född på hans ålderdom, och hvars oförlikneliga kyrkengelsgestalt nedlades i badbaljan. Mamma sänkte honom med högst egna händer i det ljumma vattnet, Edith stod redo med hans filt, och jag satt på en pall bredvid mamma med den lilles nattdrägt fullt ordnad.
Det blef en ej ringa lättnad för Inrättningen att få begagna detta afsåttningsti 11 fålle å ett Sädesslag, svårt att en längre tid magazinera och i allmänhet mindre begärligt, då- endast vissa Landsorter begagna Hafra till brödföda. På Expeditionen, hvartill äldre lager användes, som Stod Inrättningen till högt pris, uppstod val en förlust till ziffran af 31,500 R:dr 44 sk. Banco; men då i betraktande tages: att Hanan efter försäljningen i London lemnade en behållning af 3 R:dr <28 sk. 2 rst, B:co per Tunna, då gångbara priset uti de orter inom Riket, hvarifrån Hafran afhemtades var per medium 2 R:dr 12 sk. B co Tunnan, utan att likväl afsättning till detta pris kunde påräknas, i en tidpunct då alla ville sålja men ingen köpa, åtminstone i fråga om större partien, samt att i händelse denna Hafra i Magazinen under påföljande tiden qvarfunnits, den genom ålder tagit skada, och omsider ovilkorligen måst afyttras till hvad pris som helst, så blifver denna utskeppning, under sådana förhållanden inom Landet, för Magazins-Inrättningen i det hela fördelaktig. Efter 1820 års utgång, och då den allmänna förlägenheten om bristande afsättning annu fortfor att vara högst tryckande, ansåg Eders Kongl. Maj:t nödvändigt, att om Våren 1821 något steg å Statens sida borde tagas till ett någorlunda vidmakthållande af Sddesprisen5 2l8 Riksens Stunders gom på en del orter nedgått vanvärde. I gå» dant afseende blefvo utaf den af Riksens Ständer anslagna fond till myntbara Metallers uppköp* 420,000 R:dr B:co till Directionens disposition öfverlåtne, med hvilken summa och Directions öfrige disponible penninge-tillgångar, upphandling af inhemsk Säd borde verkställas, samt export deraf till Utrikes orter ske genom Directions forsorg. Direction åläg det alltså att fullgöra detta Eder Kongl. Maj ts
Deremot hafva andra Ledamöter åter förklarat sig gilla och godkänna den af Utskotten föreslagna ändring; och emedan de härmed öfverensstämmande stadganden , som före Skiftes - Stadgans utfärdande varit gällande, icke visats hafva föranledt hinder i egodelningars tillvägabringande eller medfört menliga följder derpå, utan fastmer varit ovilkorligen nödige i afseende på Skogshushållningen, samt då snarare ökade än minskade anledningar till befarad framtida Skogsbrist torde vara för handen, helst om än återvext af Skog kan vara att beräkna inom loppet af 5o å 70 år, sådant likväl 02 Lag-samt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Uti. N.-o 4*- torde vara osäkert och beroende dels af jordmonens beskaffenhet, dels af den vård och omtanka, som deråt egnas; alltså och under åberopande af livad i förra Betänkandet är vordet anfördt, anse Utskotten, med fästad uppmärksamhet derå, att den anmärkta obestämdheten i benämningen icke föranledes af den föreslagna förändringen, sig sakna gällande anledning frånträda hvad förut tillstyrkt blifvit; och för att tillika efterkomma den erhållna anmaningen, att afgifva förslag till den redaclions-förändring, som deraf kan blifva nödig, hemställa Utskotten, att i § i 12 Capitlet af Skiftes-Stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse: ”Ali Skifteslagets mark skall i Skiftet ”in gä ; men finnes å Skog förut fastställdt ”Storskifte, dä må nytt Skifte derå ej ske, ”utan att alla delegarne sig derom förena; ”den, som sin Skog framför de öfrige ”spart och vårdat, vare dock berättigad, ”att den bättre delen på sin lott behålla, ”så vidt sig göra låter; kan det ej ske, ”göinge med ersättning till den, sorn sin ”sparda Skog förlorar, på sätt i i3 Cap. ”7 § säges”. 12 Cap. 2 §. Det af Utskotten föreslagna tillägg i denna § har Herr Danckwardt, M., ansett icke behöfligt, emedan en sådan Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsh. Ull. N.o 4u
Jag vill blott erinra Friherre Boije, att han efter dess eget yttrande ej lärer tagit kännedom af min motion, och således ej eller känner den examens grund jag föreslagit; ty om han kändt den, skulle han ej t,dt om den svårighet, som uppkommer för Embetsmannen i af. seende på tid till denna examens förrättande. Min motion innehåller deremot, att sådana skulle anställas blott tvenne gånger om året, och jag kan således ej inse, att något synnerligt Ilinder derigenvm uppkommer för Embetsmannen, då hvar och en, för att undergå den, skulle förut behörigen dertill anmäla sig. Hvad för Öfrigt vidkommer den omständighet, alt den icke skulle behörigen kunna fört åttas af de personer jag föreslagit, kan jag ej annat ån inskränka mitt omdöme lill den tro, att de voro fullkomligen tiliråcklige. Jag upprepar blott ännu en gång, att resultatet af motionen går derpå ut, att uppl! ina något, som kunde gifva en starkare controll på ynglingens kunskapsförråd, ån de Academiska belygen, sorn, oaktadt flere 5f> 6 Pali 7 Martn. gander skärpta Författningar derom, hittills ej medfört en åsyftad verkan. Herr Grefven och Landt-Marsk alten hemställde, att så väl Friherre Anckarsvårds ofvan-, nämnde Memorial, som de af åtskilliga Ledarnö-, ter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måt.; te till Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet remitteras; hvilket bifölls. Å nyo föredrogs Herr von Wahrendorff*, Martin, den 5 dennes eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående ändring af Författningarne rörande Utlänningars förpassande. Herr von Hartmansdorff, August: För min del får jag tillstyrka hvad Herr von Wahrendorff i sitt Memorial föreslaget. Under den tid jag varit Secreterare hos RiksStåthållaren i Norrige, har jag ofta haft tillfälle erfara olägenheterna för främlingar af de stränga passförfatt ningar, som här gälla.
Och dock är det alldeles säkert, att äfven den, som bor där hvarken museer eller musiknöjen finnas, som sällan ser en ny bok och som kanske ej ens kan lefva på sin veckolön hon eller han kan i alla fall följa Göthes visa råd för att ge lifvet innehåll! En del af dem, som läsa detta, se i sina hem, om icke riktiga konstvärk, så dock en eller annan afbildning af dylika, men de ha vant sig att betrakta dem ungefär som möblerna: som något hvilket hör till och man ej vidare tänker på. Börja nu värkligen se på dem; söken upptäcka konstnärens tanke och känsla i dem och dessa afbildningar skola för er bli lefvande, ge er daglig glädje genom sin åsyn! Och, om ej ens sådana afbildningar finnas i hemmet, så har man i alla fall bilder och taflor rundt omkring sig, i hemmet och utom det: de vackert blommande växterna i fönstret; det lilla rödkindade, klarögda barnet; en gummas fina, gråa hufvud; här midt emot en ung arbeterska, som med behagfulla, lätta och mjuka rörelser sköter sin syssla; där far en landtman till torget: han ger en präktig bild af kraft och hälsa, då han med fast hand tyglar sina hästar. Äro ej träden här borta en tafla, där de stå med sin rimfrost på de fina grenarna? Är ej kyrkspiran eller bärgstoppen vacker, där den tecknar sig mot himlens aftonguld? Den, som är nog lycklig att bo på landet, kan i naturens skiftningar, vid landtlifvets sysslor, dagligen finna nya taflor. Äfven där naturen icke är i vanlig mening vacker, kunna seende ögon upptäcka så mycket att glädjas åt: hedens röda ljung, eller åkerns gula vågor, skogens gröna djup, eller aftonhimlens färger. Men musiken? Ja, också den kan man i viss mån skaffa sig själf. Har man ej öra för skogens och böljans melodier, för fågelkvittret och biens surr, för pärlande skratt och ömma tonfall då blir man nog ofta utan sitt dagliga musiknummer!
M:s högstberörde framställning, att högst 20,000 r:dr varda anvisade såsom anslag och det öfriga eller 80,000 r:dr såsom lån. Denna TJtsk:s hemställan har följaktligen afseende endast på sättet, hvarunder ett bolag må erhålla hela detta anslag, men Utsk. säger deremot ingenting om fördelningen af lånet. Skulle R. St. utan någon förändring af ordställningen godkänna Ulsk:s Den 26 Juni e. m. 231 förslag kan väl icke Exped.Utsk. på förhand företaga en sådan förändring, hvarföre möjligen en tvekan kan upstå, huruvida R. St. godkänt K. M:s framställning i fråga om fördelningen på år, eller om hela anslaget skall blifva för K. M. genast disponibelt. Jag hade önskat, alt denna tvekan kunnat undanrödjas, och kan det icke nu ske, torde en återremiss blifva nödvändig. llr Bråkenhjelm: Hvad nu blifvit ytlradt ang:de min första anmärkn. finnér jag ingalunda tillfredsställande. Enl. min åsigt hafva R. St. genom bifall lill 28:de punkten en gång för alla afsagt sig rättigheten att bestämma vilkoren för anslags beviljande ulan undantag, men om så icke är, eller rättare om jag härutinnan misstagit mig, vill jag icke längre uppehålla Ståndet dermed. Hvad bär blifvit ytlradt ang:de fördelningen af anslaget, så är denna fördelning icke annat än en formalitet, en ren bokförings åtgärd, ty i sjelfva verket blir vid utbetalningens verkställande denna fördelning icke på något sätt iakttagen, utan den kommer endast att lända vederbönde Depart:s-chef till efterrättelse, så att han icke låter utfärda licie utbetalnings-ordres för året än som för hvarje år af beloppet bör utbetalas eller 50,000 r:dr r:gds, men huruvida Fullm. i Riksg:s-kont. komma att utbetala den summan del står i vida fältet, och sannolikt är, alt en utbetalning icke kommer att ega rum under loppet af 6 å 7 år. Detta blir det verkliga förhållandet. Att anslaget skall utbetalas successivt i mån af arbetets fortgång, och vid olika tidpunkter allt efter K.
Domare allaredan skola vara oense om hvad med ordet Skifteslag i 12 Cap. 8 $. förstås, i sd måtto, att en del anse det innefatta alla hemman i Skifteslaget andre alla ser~ skildte hemmans delars Åboer ; de förra ålägga Landtmätaren att verkställa Skiftet blott hemmanen emellan, enär hemmansegarne sådant åstunda; de sednare emellan alla hemmansdelarnes Åboerj antingen de begära det eller icke. Med ordet ”hela Skifteslagets förslås och kan icke rimmeligen förstås annat, än alla Delägarne, emellan hvilka Landtmätaren således, på sätt äfven 10 §. i LandtmäteriTaxan innehåller, är skyldig Skiftet uppgöra och verkställa. Om likväl Delegarne skulle begära, att delningen sker blott lielhemmanen emellan, är väl intet egentligt hinder att den ju på det sättet kan verk - Den 17 December e. m. ställas; förutsatt likväl, att möjligheten af det mest lämpliga och tjenliga Skifte för hvarje serskild Delegare icke härigenom aflägsnas; men då en sådan begäran sällan eller aldrig synes af Delegarne kunna framställas, såsom varande för dem onyttig och skadlig och blott föranledande ökade framtida kostnader och olägenheter, ligger säkerligen något missförstånd i denna Herr Thams fråga; och månne den icke leder sin upprinnelse derifrån, att Landtmätare gjort försök, att efter gammal vana taga serskildt arfvode för delningen emellan åboerne inom hvarje hemmans-numer, tvärtemot hvad LandtmäteriTaxans ofvannämnde §. stadgar? 3:o An märkes, att sedan Stadgan i en §. föreskri/ver ett till och med tre skiften _, medgifves i en påföljande att ägorne få delas i så få skiften, belägenheten möjligen medgifver} hvarigenom Domarens omdöme erhållit en utvidgningsrätt j den han beqvämligen kan missbrukdj om han så för godt finnér.
Bank-Bolaget erhåller åter dispositionen öfver denna insättning först, sedan Bank-rörelsen upphört och i den mon, gom delegarne då kunna visa, att depositioner öfverstiga beloppet af Bankens utelöpande och gällande skuldförbindfelser; och får grundfonden icke minskas genom utdelning, så länge Bankens rörelse fortfar; 4jo att Banken ej må utgifva invisningar på Rikets Ständers Bank ecb credit-sedlar till större sammantaget belopp, än sora motsvaras af: r:o> behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbar* mynt i silfver ellerseth - uB.wfoch Lng-TJtskättem Mt meri al Nio 6. 19 lar; 3:0 depositioner i Mikels Sländers Bank; och 3;o sådane Bolagets oclisponerade tillgångar i guld, silfver och bypothek , -som ingått i bildandet af grundfonden, Bankens egna lånehandlingar sålunda icke inberäknade; 5:o att, derest Banken icke med .Rikets metalliska mynt eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfordran, inlöser dess eredit-sediar eller för bristande betalning återkomna invisningar på Rikets Ständers Rank, åtnjute borgenär ränta, efter sex för hundrade om året, ifrån den ilag, då inlösen sålunda vägrad blifvit; äfvensom borgenär eger att utsöka beloppet bos en eller flere af Direclionens Ledamöter samt, i fall tillgång i ilösören hos dem saknas, vända sig emot den eller de delegare honom godt synes; vare det ock, när Banken brustit i betalning, hvar och wr af Bankens borgenärer obetaget, att väcka fråga om Bankens försättande i concurs-lillslånd, derom anmälan bör ske hos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, sorn genast undersöker Bankens béla ställning.
Huru tydligt orsak och följd i della hänseende ärö förenade» inhämtas, exempelvis, af Gottröra och Närtuna, till samma pastorat b®" rande, bredvid hvarandra belägna socknar i Långhundra härad; af hvilk9 I 33 den förra, af inga andra anledningar än de nyssnämnda, har omkring tredubbelt flera fattiga än den sednare, som dock är 12 mantal större, men hvarest egendomar med statfolk samt bränvins-försäljnings-ställen saknas. I de från hufvudstaden mera aflägsna orter, hvilka tillsammans utgöra den ojemförligt större delen af Länet, är likväl en belåten utkomst så allmän, att det ringare antalet fattige, utan synnerlig ansträngning, nöjaktigt försörjas. Utom de vanliga skajl-jagterna, sora med mer och mindre framgång, allt efter som vintrarne varit dertill tjenlige, årligen hållits, hafva några allmänna anstalter för rofdjurs utdödande icke ägt rum; sedan Länets invånare, då de i anledning af Eders Kongl. Maj:ts nådiga befallning, i skrifvelse den t g Juni i83o hördes i fråga om inrättande af Jagt-kassa eller erläggande af bidrag till högre skott-premier, stannat i sådana stridigheter och skilda åsigter som ej kunnat till samfäld öfverenskommelse förenas. I afseende å gästgifverierna och skjutsningen har inflytelsen varit märkbar af de till Norrköping, Upsala och vesterut i Mälaren gående ångfartyg, samt de från Stockholm gående deligenser. Genom den häraf följande minskning af resande, som nyttja gästgifveri-skjuts, jemte den verkan på hästarnes godhet, som en stigande förkofran hos allmogen kunnat medföra, är tillgången på dugliga hästar mot skälig betalning å de stora farvägarna till hufvudstaden så tillräcklig, att klagan öfver olägenhet i detta hänseende nu mera sällan förspörjes. Den till Upsala gående deligens, hvars ägare, till följd af Eders Kongl. Majus nådiga bref den 3o December 1831, åtnjuter rättighet att med hållskjuts-skyldige vid gästgifvaregårdarne uppgöra kontrakt om skjutsens utgörande med deligensen för 6 hållhästar, har ordentligt och oafbrutit fortgått.