Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid pröfningen af detta ärende bar det icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, att enligt den grund, som finnes lagd i Kongl. Förordningen den Q Febr. 1681, mindre lägenheter få, enär Hemmantalen jemföras, vidkännas en större afgift vid Capellans Sädens utgörande än den, som erlägges af de större, och att således en rättelse härutinnan synes af billigheten påkallad; men, då jemkning i detta fall icke kan ega rum, utan att antingen förminska Capellanernes nog knappa vilkor eller ock betunga de större Hemmansdelarne med en i samma mån förhöjd afgift, sorn den för de mindre nedsattes, och hvilken sednare åtgärd vore att förnärma egande rätten „ så är Utskottet i sakens nuvarande skick icke i tillfälle att kunna tillstyrka någon sådan förändring, hvarigenom en billigare fördelning af skyldigheten, rörande utgörandet af Capellans löne-spannemål, skulle åstadkommas; dock underställes detta vördsamt R. H. Ständers egen upplysta pröfning.. Stockholm den 21 April 1823. Besv. och Ekon. VtsJc. Antom den 10 Maj 1823. Betänkande, 1 anledning af vackt fråga oja upphäfvande af den Innevånarne i en viss trakt af Elfsborgs Län förunnade rättighet att idka Gårdfarihandel. Tja detta Utskott hafva blifvit remitte - rade:
S. D. Bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 34, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående sättet för fullföljd af mindre brottmål, som med tvistemål ega nära gemenskap eller deraf härflyta. S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedannämnde Memorial och Utlåtanden, nemligen: Memorial N:o 230, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 141, angående låneunderstöd för uppbyggandet af den nedbrunna delen af staden Lidköping samt verkställaDdet af den nya tomtregleringen derstädes," lades till handlingarne. Dito N:o 231, i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 158, angående ett lån för återuppbyggandet af den nedbrunna kyrkan i Lidköping; lades till handlingarne. Utlåtande N:o 232, angående sökt anstånd med ränteoch kapital-inbetalningarne å de för hamnbyggnads-arbetena vid Cimbritshamn beviljade lån; bifölls. Dito N:o 233, i anledning af väckta motioner om odlingslån åt innehafvare af mindre jordegendomar och lägenheter; bifölls. Dito N:o 234, i anledning af väckt fråga om en utredning för jemförandel af nuvarande stats-inkomster och utgifter med enahanda inkomsters och utgifters belopp år 1809; bifölls. 416 Pro t.-Utdrag den 23 Juli ISSI. Utlåtande N:o 235, angående restitution till Regements-skrifvaren J. C. Kant af orikitgt debiterad lönebevillning vid Uplands regemente; bifölls. Dito N:o 236, angående restitution till Regements-skrifvaren P. G. Hanngren af oriktigt debiterad och derefter erlagd lönebevillning vid Dal-regementet; bifölls. Dito N:o 237, i fråga om verkställigheten af beviljade restitutioner utaf Riksgäldskontorets medel: bifölls.
Den allmänna öfvertygelsen är imedlertid numera i detta hänseende så stadgad, att derom icke behöfver myckel ordas, och SiatsUtsk, har äfven i sitt Betänk., på ett förtjenstfnllt sätt, ådagalagt, af huru stor vigt del är, all tillegna sig detta kommunikationsmedel, som i hela den öfriga civiliserade verlden redan är med så stor fördel an vändt. Efter ett sådant yttrande af StalsUlsk. hade man med skäl kunnat vänta, alt Utsk. äfven sk tille hafva tillstyrkt någon åtgärd för att jemväl hos oss söka snart tillvägabringa ett sådant kommunikationsmedel; (y om jernvägar verkligen åro af den vigt, som Utsk., i sitt Betänk., med skäl tillerkänner dem, så mäste del ock vara angeläget, att vårt fädernesland skyndar sig att', så fort som möjligt, tillegna sig desamma, och jag kan derföre icke dela Utslcs åsigt, att roan genom anställande af ytterligare utredningar skulle ännu för någon lid aflägsna upnåendel af detta mål. Man har sökt framställa behofvet deraf, att innan ett så vigtig! beslut fattades, borde ytterligare de noggrannaste undersökningar verkställas, för alt derigenom kunna få klart, i hvilka riktningar jernvägarne skulle anläggas. Dessa undersökningar skulle hafva tvenne olika syftemål, det ena att utröna, i hvilka sträckningar vägarne, nied afseende å trafiken, voré mest behöfliga och lämpliga, och det andra hvarest desamma, med hänsigt till lokala förhållanden, i dessa riktningar kunna utföras. Dessa sednare undersökningar blifva naturligtvis alltid oumbärlige och ali möjlig noggrannhet bör ät deni egnas. Men deremot tror jag, för min del, att statistiska undersökningar och derpå grundade beräkningar, för att utreda i hvilka riktningar en sådan kammunikations-anstalt förnäm - 238 Den 23 September f. m. ligast behöfves, icke kunna leda till något tillförlitligt resultat, ty det är svårligen möjligt att pä förhand upgöra några säkra beräkningar öfver den rörelse, som på en ifrågaställd vägslräckning kan komma alt ega rum.
Ven 18 Augusti e, rn, 271 'Andra Afdelningen af RiddarhusOrdningen. Ordning, på det sätt, att första GrefveBänken blifver till höger om L and tMarskalksb o r«i det, den andra till vänster, och så vidare. Sedermera uppslås en Bänklista vid hvarje Bänk, hvarpå de Riksdagsmäns namn uppföras, som derå erhålla sina platser; åliggandes y RiddarhusFiscalen, att öfver verkställigheten häraf noga handhålla. §. 8 2. Ingen ^må på RidSvarar mot 20 §/ dårhuset inträda innan han förut för vakthafj §. 21. Innan anteckningarne förrättas, skola Bani karne i RiddarhusSalen vara af RiddarhusSecreteraren och Fiscalén indelte, hvarvid iakttages den för Ätterne här ofvan uti 1 §. stadgade Svarar mot t g (JJ. i RiddarhusOrdningen. 2;2 Den 18 Augusti e, m, * hafvande UnderOfficeraren uppvist den honom lejnnade inträdespollet. RiddarhusFiscalen"åligge att, efter egna anledningar, eller uppå erhållna underrättelser tillse, det ingen obehörig, öfverläggningarne bivistar. Utlånar någon Le-damot sin pollet till annan person för att honom såmedelst inträde förskaffa, vare den, som polletten utlånt, säte och stämma den Riksdagen förlustig, hvarom, efter RiddarhusFiscalens anmälan , i Riddarhus-Utskottet undersökas bör, för att sedermera af Ridderskapet och Adeln in Pleno afgöras. §• ^3. Vid hvarje Riksdag skall första gången, då Ridderskapet och Adeln sammanträder in Pleno, den - Svarar mot 3i §. Otti i| Aaguth c, m, «W denna RiddarhusOrd - jning uppläsas, äfvensom den särskildta OrdningsStadgan för Ridderskapets och Adeina sam. mankomster. Ett tryckt exemplar af RiddarhusOrdningen bör sedan ständigt vara att tillgå, så val å LandtMarskalksbordet som i RiddarhusCanzliet.
Hon hade ju haft sin sällhets stund och den fyllde hela hennes återstående lif. Låtom oss ej beklaga den unga furan! Den är ej olycklig, som äger ett riktigt lyckligt minne.» Hvad som, vid nedskrifvandet af detta lyriska utbrott, låg öfverst i den unga författarinnans håg är lätt att ana. Hon hade själf genom kärleken till diktarkallet ryckts in i en hvirfvel, som skulle beröfva henne vanliga kvinnors enkla lycka, som skulle hafva mycket lidande i följe, men som också redan skänkt henne mycken glädje, och sitt undantagsöde ville hon ej byta mot hvardagsidyller. Men djupare än denna omedelbara känsla, låg helt visst en drömmande längtan efter den större lidelse, hvilken, sedan den en gång gripit in i en kvinnas öde, aldrig låter henne återvinna den frid, hon ägde innan hon lät locka sig af det hemlighetsfulla, brusande djupet – denna lidelse, som hon låtit Skådespelerskan så lätt offra för sin kallelse, emedan diktarinnan själf ännu intet visste om lidelsen, annat än för en kallelse. Många minnas kanske ännu de lifliga dispyter och ifriga gissningar, dem Skådespelerskan under vintern 1873 gaf anledning till. Framgången var lika afgjord som meningarne voro delade, såväl om styckets konflikt som om den förmodade författaren. Man gissade på några framstående manliga och några redan kända kvinliga författare, men ingen gissning närmade sig ens det rätta hållet. Några år senare kommo Pastorsadjunkten och Under toffeln (1876), men vunno ej samma framgång. Under toffeln behandlar det både förut och senare ofta brukade ämnet om utanförståendes inblandning i ett äktenskapligt samlif. Men Pastorsadjunkten hvilar på samma grundmotiv som Skådespelerskan och Elfvan (1880). I alla uppstår konflikten genom en begåfvad personlighets sträfvan att lösgöra sig ur för personlighetens utveckling hämmande förhållanden. Hos Skådespelerskan segrar konstnärskallelsen öfver kärleken; Pastorsadjunkten underordnar för vetenskapens kraf kärlekens; Elfvan håller också på att kämpa sig ur såväl de yttre förhållandenas tryck som det inre tvång, hvilket blir kännbart genom hennes tillgifvenhet för den man, hvars oförstående kärlek hämmar hennes personliga utveckling.
Inkomsterna, beslående uti årligt anslag af Stadens medel, 1,000 R:dr, intressen och delägarnes bidrag, utgjorde för året to,216 Rrdr 3o sk. 1 rst.; utgifterna, med ett pensions-belopp af 6,3r9 Rrdr 38 sk. 4 rst* till 60 personer, voro 6,587 &:dr 43 sk. XXXII. Den under Stadens Borgmästares Administration varande Godaska Pensions-Fonden, med ett oförändradt stående Capital af 6,111 R;dr 5 sk. 4 rst., har årligen af upplupne Räntan meddelat understöd ät 8 å 9 pensionärer, förutan af öfverskotts-raedel särskilt beviljade gåfvor till ett lika antal. XXXIII. En under Brandvakts-Casscc-Administrationen ställd Pensionsoch. Understöds-Fond, hvilken (från början blifvit samlad medelst årliga, utaf Brandvats-Compagniets Underbefäl oell Gemenskap gjorda» men sedermera upphörda tillskott, bade vid rB3a års slut ett i följd af ökade utbetalningar och årligen uppkommen Cassabrist till 2,493 R;dr & sk. 9 rst. förminskadt Capital. Cassans årliga inkomst utgjorde 125 R:dr, och utgiften i pensioner till 5 underhållstagare 3o Rrdr, samt i begrafningshjelp n5 R:dr. XXXIV. Under Stadens Drätsel-Comission lydande Betjening och Arbetsfolk, nemligen Jernbärare, Tackjernsbärare, Sillpackare, Saltoch Spannemåls-mätare, Parmmätare samt Vågkarlarne vid Östra och Södra Victualievågarna, eg a hvar för sig Sjukeller Begrafningskassa, samt Tackjernsbärarne derjemte en Pensionskassa; afgörande beloppet af dessa Cassors Capital och tillgångar tillsammans circa 9,845 Rrdr.
Vid Bytesmålsgranskning i BytesContoiret tillskapas ofta nya skattläggningar, ej på 88 Den 3 Juni. e. m. stället, der gods eller vederlag äro belägna, ej i Parternes närvaro, utan i samråd med LandtmäteriContoiret, oaktadt, enligt Kongl. Förordningen af den 26 Juni 1731, ny skattläggning ej äger rum, sedan Kronan i 10 år rigtigt uppburit sin renta af det tillbytta hemmanet. HofStallmästaren Baron Rålamb, ÖfverKammarherren Baron Hamilton och Herr Bäron Jacob Cederström kunna af egen erfarenhet intyga, att BytesContoiret utkraft bytesbrister, hvarför förut antingen decharge varit lem* nåd, eller Gravationsbevis utfärdadt på hemmanet. Sådana oblyga försök äro alltid svåra att motstå,'då, inom mer än 100 år, familjer bortdött, förmögenheten blifvit skingrad, och handlingar förstörde eller kommit i orätta händer. De som haft några bytesfordringar hafva näppligen kunnat utbekomma dem, efter lång väntan, på annat sätt, än att, för en stickstyfver, sälja dem till vederbörande. m Kan ett sådant förfarande anses rättvist, så är det den mesfscandalösa rättvisa, som fins i Europa. Sedan Kongl. Maj:t,af ömhet för fordringsägares egendomsrätt, afslagit den gjorda hemställan om BytesContoirets upphäfvande, åter? står för Riksens Stander att, af lika ömhet för de oskyldige, som häfta för urgamla bytesbri - r Den 3 Juni. e, m. ster, eftergifva Kronofordringar hos dem, hvilket är Riksens Ständeis ensak. Billighet och en olver 130 års våld skrianda rättvisa påkalla detta offer, som ej kan bli betydligt, enligt Kongl. KammarCollegii Yttrande år 1810. Jag styrkes häruti så mycket mer, som j<g icke uti någon af de på R.ikets inkomster tryckta utkomna förteckningar blifvit varse några medel för Kronans räkning insatta af BytesContoiret. I alla fall böra väl icke Rikets inkomster grundas på våld, undersåtares förtryck och osäkerhet.
Hvarje sockenstämmo-beslut, som bestämmer någon allmän afgift, angar manga personers enskilda rätt, derigenom alt hvar och en å lagge s betala denna afgift; men skriftlig underrättelse derom bör ej kunna fordras af hvar och en på annat sätt än han kan begära prot.utdrag. Sådana underrättelser böra icke fordras, såvida ej beslutet angår någons personliga rätt och denna person är frånvar., då beslutet fattas. För öfrigt synes mig i denna § en för stor makt leninad åt sockenstämman, då hvarje beslut, som ej inom en viss bestämd klagolid öfverklaga?, äger gällande kraft. Härigenom ingriper sockenstämman alltför vidt på kommande tiders rätt. oell de innevånares inom socknen, som derefter inflyttat, och hvilka således ej kunnat bevaka deras rätt vid beslutets afgörande. Då, å en annan sida, olägenheter visserligen kunna uppkomma, ifall något ej kan afgöra?, sorn bör för längre tid få gälla, torde detta afhjelpas sålunda, alt hvarje beslut, sorn lör andra än deni sora ägt rätt alt öfvervara beslutet och dervid ägt rösträtt, bör, för att vara gällande, stadfästas af någon laglig myndighet, sorn t. ex. den myndighet, lios hvilken ett beslut kan öfverklaga.?. DA Utslita i g §;n stadgat, att ej högre vitén få affordras utan Konungens Bef:h:des pröfning, synes äfven beslut, sorn bestämma andra åligganden, måhända mera vigliga för dem som ej kunna göra deras rätt gällande i en kommande framtid, äfven behöfva samma stadfästelse. En laglig auclorilet bör gifvas, sorn i egenskap af ombud för kommande generationer bevakar deras rätt och fördelar. Med erfarenheten till stöd, påyrkar jag denna förändring, så att inga sockenstämmobeslut gälla för andra än dem, som ägt rätt alt beslutet öfverklaga, såvida ej besluten äro pröfvade och stadfästade af den myndighet, som enl. författningen dertill är berättigad.
Wid det sålunda upplysta förhållande, och då Utskottet delar de åsi"ter, i afseende å eit förändring uti Presterskapets på Gottland aflöning, hvilka vid förra Riksdagen gjorde sig gällande, finner Utskottet sig icke kunna någon åtgärd, i anledning af Pehr J:sons Myrungs s motion, tillstyrka. Dock varder detta till Rikets Högloft. Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnadt. Stockholm den 9 Maji iS3/{. Ankom till £xped. Utsi. d, 9 Maji II. 5 e. m. Betänkande , i anledning af gjorde anmärkningar vid UU skottets Utlåtande N:o 7, angående väckt fråga, om utfärdande af förhud emot accord ti/l Land shöfding eE/nbeten. Samtlige RiksStånden hafva till Utskottet återremitterat förenämnde Utlåtande med gemensam anmärkning, att ifrågaställde accord åtminstone på visse ställen ännu fortfara, hvadan förutsättningen om deras upphörande blifvit emotsagd, under erinran derjemte, hos Högloft, Ridder skåpet och Adelni alt motionen alltför väl kunde uteblifva, emedan det vore kändt, alt åtgärder redan blifvit vidtagne, för att minska och småningom afskaffa desse accord; men att, sedan frågan blifvit väckt, borde Rikets Högloft. Ständer ej låta den förfalla, helst en sådan behandling deraf framdeles skulle kunna åberopas såsom skäl för accordens bibehållande; inom Högvördiga PresteStåndei: alt då det är af högsta vigt, att Länens Styresmän befinna sig i en öeconomiskt oberoende ställning, sorn under fortfarande accords-system, ej är att vänta, enär Landshöfdingarne nödsakas betrakta deras Embeten såsom näringsfång, så borde den prisvärda åsigt, i afseende på accorcfens afskaffande, som Regeringen förmodas hysa. af Representationen öppet understödjas; inom vällofl, Borga~ reStdndef; att, genom accordgns afskaffande, åtminstone ett af hindren la Allm, pcsvoch Oecon, Utsk.
35,000 från 125,000 återstå 90,000; men läser man vidare i ifrågavar. statsråds-prot., så belinnes det att i denna plan är äfven afsedt frånskiljandet från skolan af de prebendepastorat, som för närvar, äro densamma tillerkända, uppgående till 15,000 r:dr. Sammanlagdi med några småsummor, som äfvenledes äro i prot. upptagna, skulle det vara 23,000 r:dr, sora StatsUtsk. ej omtalat såsom erforderliga, och hvartill det ännu mindre föreslagit något anslag, att fylla bristen med. Således, om äfven i öfrigt ändamålet skulle vinnas på det sätt, som i prot. är uppgifvit att samma ändamål kan vinnas, så kan jag dock ej inse alt det på sätt StatsUtsk. föreslagit kan vinnas helt och hållet, enär dertill fordras ytterligare anslag. StalsUtsk:s förslag är således afpassadt på så sätt, att man kommer, som Hr von Hartmansdorff yttrat, ett stycke på vägen, och längre än K. M. ansett för närvar, kunna fordras eller kunna af R. St. äskas; men man hinner ej fram till det mål, dit man vill, och som StatsUtsk. begär att man skall hinna till med detta anslag. Detta är i min tanka ett fel i utlåt., hvarföre jag yrkar ålerremiss, på det att StalsUlsk. måtte antingen häfva mina tvifvelsmål, eller ådagalägga misstaget i mina beräkningar, eller också ändra sitt förslag, så att det öfverensstämmer bättre med del åberopade statsråds-prot., hvarifrån StatsUtsk. ej kan hemta försvar för sitt utlåt. Hr Tersmeden: Det är mig okärt, att ännu en gång behöfva uppträda i denna fråga; men saken är af mycket stor vigt. Jag blef bär på f. m., då jag ej ville bevilja den begärda årsafgiften af 20 r:dr för hvarje lärjunge, af 2:ne värde talare framställd såsom den der af motvilja mot ett nytt system ville som man säger slämma ån i bäcken.
Det kan visserligen sägas, att det är lämpligt att på ett ställe sammanföra förseelser, hvilkas karakter icke af deras egen natur så noga angifvas; men å andra sidan bör det erkännas, att det leder till förvillelse för domaren att sammanföra under en viss klass af brott sådana förbrytelser som icke till denna klass äro hänförliga. Så är fallet med den sist omtalade förseelsen, eller att fara med spådom och signeri, ty detta är egentligen Den 31 Augusti. 161 egentligen ett religionsbrott, emedan det är en hädelse emot religionen alt tro pä och i sådan tro anlita andra makter än dem religionen erkänner, och först då vidskepelsen endast begagnas såsom ett medel att förskaffa sig vinning, blifver det bedrägeri och hemfaller under 22 g:n i Utskrs förslag. Lika litet kan det som bedrägeri anses om någon begagnar okrönta målkärl utan afsigt att skada, ty detta är endast en polisförbrytelse. Det kan mycket lätt härida och det har troligtvis äfven händt temligen ofta, att man i sitt magasin haft och begagnat en tunna, som icke blifvit i rätt tid krönt, och det vore väl temligen hardt om en oförvitlig person skulle stämplas såsom bedragare för det han icke i laga tid låtit kröna sina målkärl, som eljest icke varit oriktiga. Hvad åter angår det svikliga förfarande af köpare och säljare samt bördemiin, som omtalas i JordaBm, så vill jag medgifva att det kan hänföras under kategorien af bedrägeri; men Utsk. har ansett sig kunna utesluta stadgandet härom, enär det är temligen tvifvelaktigt, om börden kommer att länge fortvara samt brottet dessutom är af en så egen och ovanlig beskaffenhet, alt de ledamöter af Utsi;., som deltagit i juridiska förhandlingar, aldrig hört omtalas att det blifvit begånget. De öfriga förbrytelser, som den siste värde talaren upgifvit, äro af beskaffenhet att de kunna hänföras till bedrägeri i allmänhet, hvarföre Utsk. icke aktat nödigt att särskilt uptaga dem. Efter först till bifall och sedan lill återremiss å denna § framställde propos:r, som besvarades med blandade
Frågor om ändring af Lag-Utskottets Memorial N:o 13. 3 6 § 9 kap. Ilandels-Balken (rörande räntan) äro ock behandlade af sammansatta Lagoch Banko-Utskottet. Jag vet icke hvarföre sammansatta Utskott skulle finnas, om de ej skulle behandla sammansatta frågor och motioner, som innehölle »mål af olika beskaffenhet», äfvensom de »mål», hvilka förhålla sig till hvarandra såsom orsak och verkan, eller stå till hvarandra i ett innerligare kausal-förhållande. Den i Usta punkten 51 § Riksdagsordningen meddelade bestämmelse: »I en skrift böra ej flera mål af olika beskaffenhet sammandragas», får ej tolkas så, att den upphäfver andra klarare och mera utvecklade grundlags-stadganden angående målens behandling. Dessutom torde med skäl kunna ifrågasättas, huruvida, när ett Riks-Stånd och dess Ordförande ansett en motion icke innehålla »flera mål af olika beskaffenhet», samt derföre emottagit och remitterat motionen, Utskottet, till hvilket den kommit, må söka korrigera en af sina principaler äfven med förment stöd af nyss intagna föreskrift i 51 § Riksdags-ordningen, enär Utskottets rätt att återlemna mål enligt 3 mom. 44 § Riksdags-ordningen endast grundas derpå, att de äro »till dess befattning ej hörande». Dessutom bör anmärkas, att 2 mom. 34 § Riks dags-ordningen gifver Rikets Ständer rätt att »till Besvärsoch Ekonomi-Utskottet eller till något af de förut tillsatta Utskott remittera sådana mål, som till visst Utskott icke höra.» Att frågan om denna motion bör afgöras i öfverensstämmelse med det beslut, Rikets Ständer fatta angående Lag-Utskottets memorial JVl 9, med återlemnande af Riksdags mannen Rosenbergs motion angående edgångar, torde vara öfverflödigt anmärka.
Det strider kanske ännu för mycket emot allmänna öfvertygelsen, men torde efter ännu flera misfdyckade försök , att genom inskränkningar hämma detta onda, blifva funner sannolikast, att ett rakt motsatt förhållande skulle vara det tjenligaste medel, nemligen att alla Författningar rörande bränvin alldeles upphörde; att detta hushållsroål blefve ansedt af lika liten vigt för Regeringen, att blanda sig uti, som brödbakning, drankbryggd och dylikt mera; samt, för att aldrig i någon Publique Act behöfva nämna bränvinsbränning, den derföre utgående, för StatsCassan oumgängliga Bevillning blefve under annan rubrique pä .Landets in vanare fördelad. Följden skall troligen blifva alla stora Bränvinspannors - Den 8 Juni. * $9 nors försvinnande; ty bristande afsättning skulle åstadkomma Bränvins - Fabrikernas inställande, Krögarne skulle se sin Näringsgren aftaga och snart alldeles upphöra, då hvar och en sjelf kunde an* skaffa sitt behof, den slöaste säden och andra ämnen till Bränvin användas, och hvad som mest vore att önska, begäret efter starka drycker i lika mon förminskas, som otillräckliga tvångsmedel icke äggade hågen att dem öfvervinna. Om derjemte en lätt och lönande afsättning på spannmål befordras, skulle det för Landtrnannen blifva en ny driffjäder, att den till ett ädlare ändamål bespara. Om ej i vår eller den nu uppväxande generationens tid en så lycklig verkan af en fullkomlig frigifven Bränvinsbränning skulle stå att förmoda, så torde det dock blifva tillkommande tiders lyckligare lott, att den ärfva.