Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uppå hiirom af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., i öfverensstämmelse med Frill. Gederströms nyss gjorde förslag, framställd propos. beslöt R. o. Ad., alt detta mein. jemte skrifvelse-förslaget N:o 20 skulle återremitteras, för afgifvande af förslag till und. skrifvelse i ämnet, efter det Exp.Utsk. erhållit del af RiksSt:ns beslut vid pröfningen af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s mern. N:o 60, ang:de rättelse af sistnämnde Utsk:sbetäiik. N:o 8 53 Den 6 November f. m. .31, i anledn. af väckt motion om ändring af 16 § uti 1836 års militie-boställsordning. II. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albirt Munck. Onsdagen den G November 1844. Plenum kl. 10 f. m. Upplästes lill justering 5 prot.utdr. för d. 2 dennes e. m. Sedan uti det häribland förekommande prot.utdr., som innefattade R. o. Ad:s beslut, ang:de regleringen af riksstatens t):de bufvudtitel, den gjorda anmärkn. emot redactionen af StalsUtsk:s yttrande, i fråga om anslag, dels till fortsatt understöd för ett arbete i Sveriges Flora och dels till uppmuntran för utgifvande af teckningar utaf zoologiska föremål, blifvit, efter lemnadt bifall lill derom af underteckn. t. f. Ridd.secret. gjord hemställan, uppfattad på det sätt, att de i berörde redaction intagne orden: ”arbeten, som utgifva teckningar”, borde utbytas emot ”arbeten, sorn innehålla teckningar”, blefvo de nu uppläste prot.utdr. af R. o. Ad. godkände. Justerades pleuiprot. för d. 24 och 25 sistl. Oct. Öppnades
Väl medgifver jag, att sistnämnde anstalt, i allmänhet betraktad, är af obestridlig nytta; men lagstiftaren har, såsom ofta händt, dervid tillskapat onödiga, till och med skadliga åligganden, genom en alltför långt sträckt allmännelighet och genom former, hvarmed de lagkloke, utan egentlig nödvändighet, af förkärlek för sådana eller med blicken nog ensidigt riktad på det föremål de sökt, understundom insvepa rättegångsväsendet. Jag skall i det anförda hänseendet bevisa min sats. Concurslagen stadgar i dess 133 och 135 55-, i hvilka fall årsstämning får äga rum. Ändamålet är, att i dessa fall vederbörande må blifva säkra, alt icke okända fordringar sig yppa efter utredning af bo. Deremot är intet att anmärka. Men i 134- Ssäges, att fordringsägare utan undantag, samt inteckningshafvare och veterlige borgenärer specielt nämnde, skola inom viss dag sina fordringar anmäla och det, enligt 136 §., vid äfventyr att eljest gå dem förlustiga. Jag hemställer, huruvida någon logik i detta mot premissen stridiga resultat kan upptäckas. Det heter, att föremålet för årsstämning är att vara säker för okända fordringar; men inteckningshafvaren, som bör förmodas vara känd och äfven i sjelfva författningen i den mån antydes vara sådan, att han ovilkorligen bör särskildt kallas, måste likväl, vid förlust af hela sin betalningsrätt, iakttaga den i öfrigt likgiltiga och onödiga formen att genom sin anmälan underrätta årsstämningssökanden om hvad denne redan känner, nemligen att innehafvaren af det in tecknade documentet är borgenär, eller, om gravationsbeviset vore enda ledningen, att dess fastighet med inteckning är besvärad. Efter omgången att på sökandens egen anvisning kalla en känd borgenär, blir således resultatet af den bevakning, hvartill denne tvin 2 H. 14 Den ao Februarii c. m. gas, att sökanden får veta hvad han visste förut, men hvilket ej var årsstämningens uppgifna ändamål, sorn endast afsåg kännedom om okända borgenärer.
Genom Protocolls-Uldrag af den 20 Febrnarii innevarande år, en af Herr Skogman + Carl David, väckt motion, hvarigenom, under erinran om vigten, att, medelst bestämda föreskrifter och controler, både betrygga allmänheten emot förluster på enskilde Bank-Inrättningar och hindra desse ifrån åtgärder, som kunde ega menligt inflytande på Rikets Penninge-Verk, Motionairen, då Kongl. Kungörelsen, af den 2.4 Jaouarii 1824» angående inrättande af enskilde Banker eller Di scouter, icke syntes innefatta alla i berörde afseenden nu mera erforderlige bestämmelser, föreslagit följande: I Bancooch Lag-Utskottens Bet. Lag för enskilde Banker. § I Enskilde staude det fl itt att inrätta Bolag till Bankrörelses bedrifvande. r:o. I afsigt att emottaga insättningar af penningar, räntefritt eller emot ränta, och utlåna penningar och meddela cassa-crediter, men utan rättighet att utgifva hvarken tryckta eller graverade till innehafvare!) ställda skuldförbindelser, med eller ulan ränta, eller så beskaffade sedlar eller depositionsbevis. Sådane Bolag kallas Enskilde Låne-Banker. 2:0 I afsigt att emottaga insättningar af penningar, räntefritt eller emot ränta, och utlåna penningar och meddela cassa-crediter, med rättighet derjemte, att utfärda tryckte eller graverade till innehafvare!) ställda skuldförbindelser med eller utan ränta, äfvensom lika beskaffade sedlar eller depositions-bevis. Sådane Bolag benämnas Enskilde Laneoch Sedel-Banker. § 2. De, sorn vilja inrätta Enskilde Låne-Banker, gore anmälan derom hos vederbörande Domstol i den ort, der Bank-rörelsen är ämnad att bedrifvas, och late i Domstolens Protocoll införa det upprättade Bolags-Contractet.
Med afseende på den närmare utredningen i det omtalade ämnet, så ansluter jag mig på det hela taget till A — s åsikter, hvars erfarenheter i det närmaste äro mina egna, äfven hvad utgiftsposterna per år beträffar. Villigt instämmer jag dock i M. S:s uttalande, att betydlig minskning i klädpengarna kan åstadkommas genom att själf förfärdiga sina olika klädesplagg, dock händer ju ofta, att just den, som bäst behöfver denna besparing, ej har tid att därmed sysselsätta sig, om hon äger förmågan, och dessutom får man väl tänka sig att yrkessömmerskan dock i allmänhet bör ha större förutsättningar att lyckas i förfärdigandet af välsittande, passande dräkt än den, som blott emellanåt därmed sysselsätter sig. Måste man uteslutande ha till mål att för tillfället nedbringa klädpengarna till möjligen minsta summa, då tror jag nog att M. S:s råd äro lämpliga, dock tilltalar mig mera att efter min fot låta förfärdiga en sko än köpa den färdig, om än för stunden billigare. Själf under många år bosatt på landet, lät jag då tjänarinnorna väfva mycket af olika slag, men måste tillstå, att det ställde sig nästan dyrare än köptyget, visserligen något starkare, men kunde ej mäta sig med detta i smidighet och utseende i öfrigt; hvarifrån jag dock undantager cheviot. Med ett par exempel ur lifvet vill jag vidare belysa min ståndpunkt i toalettfrågan. Jag har 2:ne mycket förtroliga vänner, båda tillhörande den s. k. öfverklassen i ganska lika villkor och samhällsställning, ehuru den ena är gift med en man i tämligen framskjuten ställning, medförande representationsskyldighet, den andra ogift, men i alla fall ganska mycket ute bland människor. Den gifta, ännu ej hunnen 40-talet, har under sitt 19-åriga äktenskap i medel-summa under de 10 första åren på sin toalett användt 130 kr., men under de senaste åren 120 kr., ibland t. o. m. under denna siffra och hon har alltid varit väl klädd, som man säger. Sina underkläder, af god, fin kvalité (madapolam och hollands samt l:ma 4-skaft och piké) och riklig mängd har hon sytt själf och ensam.
Vi förklara således Holländarne krig, och hvarhelst holländska flaggan möter oss på hafvet, är den för oss en uppmaning att angripa och hämnas. – Bra, tillade Drake för sig sjelf, – jag har nu ett motiv, som han skall gilla, då jag angriper de holländska krämareskutor, som möta mig på min väg. Blott en smula förgyllning af bevekelsegrunderna, och denne unge man skall anse mig och sig sjelf för mensklighetens räddare, medan vi plundra köpmännens specerier på äkta fribytaremanér. – Väl mig, utbrast Adolf, – ni är den man, jag behöfde, den vän, hos hvilken jag finner en ande, likstämd med min. Drake, jag har en bön, som länge sväfvat på mina läppar, och den jag nu vet att ni skall uppfylla. – Tala! – Vi skola ej lemna detta land, utan att gifva den grymma fanatismen en blodig minnesbeta. Vi få ej lemna det, utan att rädda de olyckliga, som vidskepelsen vill kasta i bålets lågor. – Hvad menar ni? sade Drake öfverraskad. – Är det fråga om hexorna, eller förstår jag er rätt? – Ja ... – Det blir för sent. Jag vet, att de skulle brännas denna morgon. – Se mot öster! Solskifvans nedersta kant vidrör ännu hafvets spegel ... och der i vester ligger, skymd bakom det skogbevexta skäret, stranden med afrättsplatsen. – Vi äro sannolikt förföljda ... vi behöfva hvarje ögonblick för att vinna öppna hafvet. – Seglen hänga slappa, vinden har stillnat, och snart skall ingen flägt krusa hafvet. Våra förföljare äro likasom vi beroende af vinden. Drake, fortfor Adolf, – bland dessa olyckliga finnas tvenne ... – Jag vet, inföll Drake ... – Nåväl, då ert folk denna natt sprängde min fängelsedörr, skyndade jag till deras fängelse, fann det tomt och har sedan dess sökt fasthålla det hopp, att de lyckats rädda sig. Men de voro svaga hjelplösa qvinnor, och jag fruktar ... Med ett ord: ni måste uppfylla min begäran, eller jag fordrar att blifva ensam satt i land ...
Jag menade att det kanske vore tomt munväder af Brandes, och att han nog skulle ha blifvit afkyld, han också. Men både Stella och Axel påstodo att Brandes nog hade så mångsidig och praktisk erfarenhet i erotiska ting, att han ur sitt eget lif visste om han kunde säga detta eller ej. Hans fru lär sjelf ha spridt ut den der sista skandalhistorien. De ha ett par små barn, Brandes’. Hemmet är litet men ganska vackert. Serveringen kunde vara prydligare och duktyget mera rent än det brukar. Der syns nedskrynklade servietter på frukostbordet, och det plågar Lundegård att se en sådan man som Brandes lefva i så futtiga förhållanden. Öfver Brandes arbetsrum, som är trefligt men ganska vanligt, ligger det ingenting individuelt. I Köpenhamn garanterar man honom 4000 kr. årligen. Men utöfver det förtjenar han icke så mycket, ty hans böcker säljas icke i så stora upplagor, som man skulle tro. 750 ex. eller såder. Edvard Brandes har deremot gift sig till förmögenhet. Och han har ingenting förstört. Lundegård trodde om sig sjelf att han aldrig komme att gifta sig med annat än en rik flicka. Jag finner det så naturligt. Det är hela den yttre förfining, hvilken endast penningen förmår gifva, som slår an på honom. Han sade sjelf att alldeles omedvetet skulle äfven beräkningen spela under. Han har rätt; kulturmenniskans kärlek har så många beståndsdelar. Känslan behöfver icke vara haltlös, fast en ofrivillig beräkning var en af de faktorer genom hvilka den uppstod. Endast en enda gång föll ett litet yttrande som påminte om att jag var den forne kamraten. Det var tal om att han nödvändigt skulle vara i Eslöf den följande dagen samt att han äfven måste till Lund. Jag visste ju mycket väl att det var fråga om hans vexlar. Han vände sig till mig och sade halfhögt: ”En Korsgang.” – ja, jag vet hur det kostar på honom att känna sig som supplikant, vet hur nervös det gör honom. Hur underligt att denna stora starka menniska kan bli upprifven och sargad af det allra minsta, som om han vore en hysterisk qvinna! Första gången han besökte Georg Brandes kom denne direkt från frukostbordet.
För en timma sedan kom jag från Fullmäktiges sammanträde, och får vördsamt upplysa Contoirets ställning för denna dag (den var föga bättre för 14 dagar sedan, då Utskotten fattade deras beslut). RiksgäldsContoirets behållning i Banken på räkningen N:o 1 utgör 21,844: 2^. 10. och på'DepositionsRäknin gen . 29,791: — 10. Under Fullmäktiges sammankomst föredrogs StatsContoirets reqvisition på återstoden af 1828 års Statsbristsumma, 43j866 R:dr 21 sk. 6 r:st.; återstår således i behållning 7,769 6 sk. 2 r:st. Riksgälds Contoirets skulder, att vid anfordran betala, utom Riksdagskostnaderne, som kunna i morgon reqvireras till vida större beloppän hela behållningen, äro, i 3-procentsobligationer i3,ooo R:dr, hvartill endast finnas 7,867: \6. 4-, och, om StatsContoiret skulle behaga uttaga £ af 1829 års Statsbristsumma för de 3 månader, som redan äro förlidna af 1829, så tillkomma 400,000 R:dr. Det är således ett belopp af 4o5,ooo R:dr, som RiksgäldsContoiret, kan, utom löpande Riksdagskostnader, m. m., nödgas genast utbetala, med en tillgång af 7,700 R:dr. Contoiret har dessutom 291,000 R:dr att erlägga i ersättning för uppbringningar, deraf dock endast 58,oooR:dr förfalla under detta år, om jag rätt minnes. Uppbringningssumman har jag blott velat nämna, för att visa, det ställningen för framtiden icke är ljusare, än för det närvarande. Man kan visserligen säga, att medel dagligen inflyta afBcvillningen; men dessa inkomma icke till betydligare belopp ännu på någon tid. Det är först i Maji och Junii, som det mesta ingår. Emedlertid inflyta inga eller föga Tullmedel.
Derförutan kan det icke undgå Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes uppmärksamhet, derest inom något Fögderi efter uppbördsstäm - 175 mans slut mindre andel, än vanligt af hvad dervid bordt inflyta, varder levererad, och för sådana fall borde det på Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ankomma att antingen anbefalla Kronofogden att förete de obegagnade qvittenserne, eller till förhållandets utredande vidtaga de andra åtgärder, som kunna finnas af behofvet påkallade. För öfrigt saknas ej heller utväg alt på annat sätt erhålla controll å den vid hvarje stämma influtne uppbörd, förmedelst de förteckningar å böter för underlåten betalning, som efter stämmans slut skola uppgöras och hvilka, då böterne numera äro beroende af utskyldsbeloppet, måste för stadgad gransknings verkställande upptaga det sednare. Det skulle således lämpligen kunna stadgas, att ett exemplar af dessa förteckningar bör genast efter stämmans slut genom uppbördsmannens försorg aflemnas till vederbörande Kyrkoherde för att i sockenstämma uppläsas samt derefter, försedt med anteckning, huruvida någon anmärkning deremot blifvit gjord, återställas för att till Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insändas; vid hvilket förhållande och med nyssomförmälde rättighet till serskild undersökning, då omständigheterne kunde dertill föranleda, Comiterade tro all erforderlig säkerhet blifva vunnen. Derest, på sätt Comiterade föreslagit, en del af utskylderne komme att erläggas höstetiden, mäste, om det åsyftade ändamålet fullkomligen skall vinnas, deraf följa, att hvad, som icke vid stämman liqvideras, bör, så fort ske kan, indrifvas; Och synes det i sådant afseende med skäl kunna stadgas, att detta bör vara verkstäldt och medlen levererade inom calenderårets utgång samt handräckningsåtgärder, der de ifrågakomma, hos Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äfven dessförinan sökte.
Kom hit innan du går till Kristofer och Sigrid. WOLFF. Naturligtvis. Adjö tant. Wolff går ut till vänster. TOLFTE SCENEN FRU GERMAN. PASTORN. MARIE. FRU GERMAN, springer ned, griper Maries arm och säger lågt, darrande. Marie, är det Wolff, som är far till ert barn? ANDRA AKTEN MARIE, upprörd, med låg stämma. Ja, frun... Paus. PASTORN, får se Marie, förvånad. Är ni här? FRU GERMAN. att det är han? Jag känner henne, PASTORN. (Lågt till Marie.) Vet Sigrid, MARIE. Nej... FRU GERMAN. säg det inte åt henne. Säg det inte åt henne, Marie! Allt hvad ni vill, men MARIE, förvånad. Nej... FRU GERMAN. Min stackars, stackars Sigrid, om hon visste... Hon sjunker ned på en stol. PASTORN. Hur är det, fru German? Paus. VÄRFLOD FRU GERMAN. för bref? (Får det, öppnar och ser deri.) Från Kristofer... ett gammalt... Hon läser, blir allt mer upprörd, låter handen med brefvet falla, ser med djupaste smärta på Marie och gömmer sitt ansigte i den andra handen, stödjande armbågen mot bordet. PASTORN. Ingenting... ingenting... (Till Marie.) Hvad var det Fru German, hvad är det? Paus. Fru German stiger upp. FRU GERMAN. kunna offra mest, som vi minst tro det om. Och under stället för att hjälpa dem och offra något litet af vårt Det är visst något rätt vanligt, PASTORN, att just de tiden göra vi dem olyckliga genom att misskänna dem i eget behag. (Till Marie.) Jag jagade bort er, Marie, därEller... om han vill pröfva mina krafter än en gång? Hon går sakta in i sitt rum. PASTORN, hastigt fram mot Marie. för vill Gud nu taga mina barn från mig... (Halft för sig.) Var det ni, som... MARIE. Hvad? PASTORN.
N:o 20 skall frånträda sitt från Presteoch BorgareSt:ns i så måtto skiljaktiga beslut, att, då de förstnämnde begge Stånden bifallit Ulsk:s förslag, alt minimum för minuthandelsrörelsen skall vara 800 k:r i stad och 400 k:r på landet, R. o. Ad. för sin del beslutat, att minimum skall vara 50 proc. högre. För att åstadkomma en likhet i dessa 3 Stånds beslut är, af vigt, att R. o. Ad. antager BorgareSt:s inbjudning, hvarom jag vördsamt anhåller, äfvensom att, då denna inbjudning innefattar 2:ne frågor, nemi. första frågan om försäljningsljtgloppet och sedan om skattebeloppet, Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa serskildta propos:r härom. Man har fästat min upmärksamhet derpå, hvad jag äfven känner, att, med afseende på de olika beslut i fråga om 16:de och 17:de §§:ne i förra Betänk., §§:ne icke äro desamma sorn i denna § åberopas, hvaraf följer, att ordagrannt kan icke R. o. Ad. antaga I6:de §:n, utan endast siffran deri, sådan den af Presteoch BorgareSt:n är beslutad och sådan den i inbjudningen förekommer. R. o. Ad. behöfver således icke ingå i pröfning af redaktionen, hvilken är en serskild fråga. Öfverläggningen förklarades härmed, såvidt den rörde inbjudningen till instämmande i BorgareShs beslut ang:de 16:de §:n, vara fulländad; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde oin R. o. Ad., på sätt Frih. Raab föreslagit, behagade i så måtto antaga inbjudningen, att R. o. Ad., i fråga om minimum af kannetal för skattens bestämmande å minuthandelseller utskänkningsställe, vare sig i stad elier å landet, frånträdde sitt förut fattade beslut och instämde i BorgareSt:s mening. Ropades Ja.
Afsmalnande emot sydligaste delen af Ångermanland, utvidgar landet sig åter i Medelpad, så att dess gränslinie emot Helsingland är 14 mil lång. Största längden från söder till norr är 22 mil och Länets areal-vidd 217 qvadrat mil, hvaraf Medelpad innehåller 60 och Ångermanland i5y qvadrat mil. Landet är öfverallt uppfyldt af berg och genom dem indeladt i större och mindre dalar. I alla dess delar, förekomma sjöar, skogar och kärr, men öppna slätter sällan. Ibland vattendragen, är Ångerman-elfven störst. Denna, ledande sitt ursprung från Åsele Lappmark i Westerbottens Län och förstärkt af flere vattendrag från Jemtland, utfaller i hafvet vid Hernösand. Räknadt derifrån, är hon segelbar 6 mil eller till Nylands lastnings-plats i Ytterlännäs socken för fartyg af hvad storlek som helst, och 10 mil eller till Sollefteå bruk för mindre farkoster. Sedan möta de så kallade forssarne med längre och kortare mellanskof af spakare eller djupare vatten, i hvilken del af elfven ti ädverks-flottning låter sig verkställas, flere mil efter elfvens särskilta grenar, till berörde bruk. Öfrige större elfvar äro Indahls elfven och Ljungan, begge härstammande från Jemtand och af mycken vigt för flottningen, men icke segelbara. Det är vid stränderna af dessa elfver, jemte sjöarne och hafskusten, som landet först blifvit odladt. Jordmonen derstädes är lera och mylla, jemte sand och myrjord, men i höglandet råder mestadels röd och hvit sand, samt sandmjuna. Skogar och kärr i för Landsh. Femårs-Berättelse för Wester-Norrlands Län. 1 ening med nordligt läge göra klimatet hårdt, så ett, då sommaren tillika ar ganska kort, årsväxten ofta blottställes för frostskada.
Ilslpä 8tat8-käelet8 unkerkäniga Kem8tällau, sann Kongl. Naj:t go<lt till alla kelar i l^äker gilla körekragankens i osvankerörcle käuseenken al gi loa tilktvrkanelen. I enligket mecl I^ongl. lVIaj:ts, uti Mkigt kres till 8tats-Kontoret elen 40 Augusti 1839, meelelelclta keslut, 8kulle i lien klisvanele kro^ositionen till l!iKet8 8täneler lVäelig srainställning göras elerom, att clen kusk^res-emättning, stor krettiotre llikskaler 16 sk., som, i söljel as kongl. Lresvet elen 7 Augusti 1834, kittills klisvit gs Krlgs-Kollegium erlagk till kronomaggLins-sörvaltaren i >Viskg för ett iklaml förra kronokräuneri-k^ggnakerne kersta eles kelintligt koningskus, som ele senare arén använkts till "s^g-kontur oek koställe ät "sggvaktaren viel ke Oevärs-sörräk, för kvilkas sörvaranke samtliga krännerikvggnaelerne, ^ä grun cl as först äkero^ake käeligs kres klisvit ujiplätna oek inreelela, — mä, i likliet mek suclra Nagasins-förvaltares kusk^res-ersättningar, värka vik nu lorestäenke 8tat8-reglering u^ipsörk ä samt utgä frän 8tatsKontorets 8tat. I förening kärmek oek i öfverensstämmelse mek kvak Ltats-kentviet i 20 dess under den 18 sistl. Oeeelnller afgifna oell nu lros kongl. iluj:t annlälda underdåniga lrerättelse, angående lilagasins-ärendena oell undsiittnings-anstalterne, Ileinstiilt, ville lvongl.
Mits förslag i öfrigt innehåller, hafva Rikets Ständer i förevarande ämne fattat följande beslut: alt så väl den till 10 procent å tull-beloppet för alla inkommande varor bestämda afgift till den så kallade Handelsoch Sjöfarts-fonden, som den under benämningen af tolag, efter olika grunder, lill städerna nu utgående afgift må såsom särskilda beskallningstitlar upphöra, mot godtgörelse af tullmedlen, samt innefattas i den tullsats, sorn för varors ineller utförsel genom taxan bestämmes; att nyssberörda godtgörelse till Handelsoch Sjöfarts-fonden må af inflytande tullmedel qvartaliter från och med den tid, då den nya tulltaxan vidtager, till Ronvoy-kommissariatet utbetalas, med årligen minst Sjuhundra Femtio Tusen Riksdaler Riksmynt; att då tull-inkomsterna i brutto öfverstiga Femton Millioner Riksdaler Riksmynt, eller del belopp, hvarå den föreslagna minimi-summan utgör fem procent, Handelsoch Sjöfarts-fonden skall jemväl pä överskjutande tull-beloppet alltid erhålla fem procent, så alt, när brutto-tulluppbörden uppgår lill exempel till 15,100,000 R:dr, ersättnings-auslaget ökas lill 755,000 R:dr, och så vidare; alt med upphörande, på sätt redan är nämndt, af den nu till städerna såsom särskild afgift ingående tolag, derunder inbegripen så väl ordinarie, stadsoch allmän tolag, som den i vissa städer särskildt utgående inqvarlerings-tolagen, fattigvårds-tolagen och öfverflöds-afgiften, hvilka umgälder, der de hittills såsom tolag utgått, jemväl skulle komma 464 Expeditions-Utskottets Förslug till underd. Skrifvelse N:o 'tGå. ali upphöra och i tull-satserna inbegripas, följande siapelsläder må från och med deu blifvande nya tull-laxans tillämpning, af tull-medlen undfå årlig godlgörelse: Med tillökning af Med minskning 5 procent å den för hvad stadens
Rikets Ständer hafva i sådant hänseende antagit straffarbete från och med sex till och med tio år eller på lifstid. Det är icke blott i följd af Rikets Ständers åsigt, att absoluta straff oj böra bibehållas, som denna afvikelse från E. K. Maj:ts förslag ansetts nödig. Brottmålslagskipningens annaler hafva nemligen att uppvisa en mängd fall, då ej allenast sammanlagda värdet af det vid de tre första resorna tillgripna varit högst obetydligt, utan värdet af det fjerde gången stulna endast uppgått till några ski 1 lingar; och att vid sådana fall brottet ej skulle kunna försonas med mindre än straffarbete på lifstid, deremot lärer den allmänna rättskänslan ej kunna undgå att uppresa sig. I slutet af 14 § af E. K. Maj:ts förslag (den 12:te i Rikets Ständers) hafva Rikets Ständer utbytt orden då skall ock iakttagas emot orden galle ock, såsom mer egentliga med afseende derå, att den bestämmelse om straff-förhöjning, hvartill §:n hänvisar, endast är fakultativ. 20 och 21 §§ af E. K. Majrts förslag stadga ansvar för den, som utan loflig anledning innehar dyrk eller falsk nyckel, äfvensom för smed, hvilken vanvårdar dyrk m. m. Rikets Ständer hafva dock funnit dessa §§ böra utgå. Orden dyrk och falsk nyckel äro nemligen så sväfvande begrepp, att den orimligaste tillämpning af dessa lagbud skulle kunna ega rum. Innehafvande af en dyrk kan oj heller betraktas såsom ett sjelfständigt brott, — ej heller såsom ett försök till brott, utan blott såsom en aflägsen förberedelse dertill. Men denna förberedelse 14 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 185. lärer ej kunna anses af en allmänt farliga beskaffenhet, att dess bestraffande står tillsammans med de principer i öfrigt, som i förevarande lagförslag äro följda. I följd deraf, att 6, 7 och 8 §§ i E. K. Maj:ts förslag blifvit af Rikets Ständer sammanförda till en enda, har förändring i kapitlets sista § ock blifvit nödig.