Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— k o m m i t h i m m e l e n närmast, också skall älska jorden varmast o c h renast; att den blick, s o m sugit in mest ljus ofvanifrån, skall se klarast in i jordens t i n g? V i h o p p a s det. T y kristendomen är ej ett svärmiskt känslotillstånd — det v e t K. F. U. K. m e r än väl — utan kristend o m e n är kraft att lefva o c h lefva just lifvet på j o r d e n sådant vår h i m m e l s k e fader gifvit oss det, fullt af arbete o c h konflikter, men också fullt af de mänskliga förbindelsernas, naturens, vetandets o c h konstens rikedomar. Allt detta, s o m utgör det » humana » lifvets skönhet o c h s o m Stranger m e d sådan värma anbefaller, ringaktas ej utan skada vare sig af någon förening eller af någon enskild. Exklusiviteten måste vika, blicken vidgas. T y h v a d värde har väl en kristendom, s o m ställer sig främmande för det mänskliga i dess renare o c h bättre f o r m e r? Den passar i klostercellen, m e n ej i det Guds rike, som skall verka likt surdeg eller ge svalka likt det lummiga trädet. Öfvertygade o m, att kristendomen är det varma modersskötet, där all skönhetslängtan, allt kunskapsbegär o c h all lefnadslust födes o c h näres, tro vi, att den svenska u n g d o m, som söker hjälp o c h stöd i n o m K. F. U. K., där också skall finna förståelse o c h utrymme för allt, som är sant mänskligt. Det är icke till svärmiska unga kvinnor, som K. F. U. K. vill fostra sina medlemmar, äfven o m den vet, att u n g d o m s t i d e n måste ha sin exklusivitet; utan till goda, starka, vidhjärtade kvinnor, som i djup, personlig tro på G u d tjäna h e m m e t o c h fosterlandet. I MORGON vet, när innan jag klara med att vara reser, svar.
Hr Akerman har ansett behofvet af en lag om aktiebolag vara särdeles stor. Jag vill icke bestrida denna åsigt; men jag kan icke undertrycka min förundran deröfver, att den värde talaren, på samma gång han erkänner befogenheten af den anmärkn., som finnes uttryckt i reservationen och medgifver nyttan af det deri föreslagna tillägg, likväl uppmanar II. o. Ad. att icke derå fästa något afseende, för att fä lagen i sin helhet antagen. För min del tror jag icke att mau bör till den grad misströsta om R. St:s lagstiftare-förmåga, att man tillstyrker antagandet af en veterligen ofullständig lag, endast af fruktan att eljest ej få något. Att vid delta tillfälle iakttaga en så stor försigtighet, synes mig vara så mycket mindre beliöfligt, som alla meningar tyckas vara öfverens om lämpligheten af ofvanberörde tillägg, hvadan af dess antagande någon våda för sjelfva lagen icke kan uppstå. Jag skulle tvertom tro, att man just för lagens egen skull borde fästa tillbörlig uppmärksamhet på det af Hr Akerman erkända förhållande. Då jag nu latt ordet, torde jag få rigta uppmärksamheten påen i lista § förekommande i mitt tycke olycklig redaktion. Der står nemi.: ”De, som vilja ingå i aktiebolag bestående af lotter etc ., begären Konungens stadfästelse på bolagets ordning. Konungen pröfvar bolagsordningens öfverensstämmelse med denna lag samt om och huru 21* - 324 Den 21 Mars. vida derutöfver, med afseende på vidden oell beskaffenheten af bolagets rörelse, särskilda bestämmelser må erfordras, vare sig ang:de säkerhet för fullgörande af delägarnes förbindelser, om tillsyn ä gifne föreskrifters behöriga iakttagande, eller i annat syftemål'1. För min del anser jag det vara olämpligt att i en civil lag föreskrifva Konungen sättet huru Han skall pröfva ingifne förslag till aktiebolag. Det faller af sig sjelft, att Konungen efterser huruvida bolagsreglorne stå i öfverensstämmelse med allmänna lagens stadgande, innan Han meddelar stadfästelse derå.
Dock synes det ej vara utom formen, att Ståndet genom Hr Gr. o. Landtm, begär från Hofcancelleren del af detta prot.; och vågar jag altså föreslå en sådan åtgärd. Frih. af Nordin, Carl Joh.: Det ifrågavar. StatsRåds-prot. tillhör blott Constit.Utsk. Vill Gr. Frölich på den vägen erhålla del deraf, står det honom öppet. iiS Den 12 Maj. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han af grundlagen fann sig förhindrad att framställa den af Gr. Frölich begärda propos:n. Gr. Frölich: Jag har blifvit öfvertygad af Frih. af Nordin, och afstår således sjelfmant från min begäran. Hr Stuart, Carl Gust., uppläste följande: Då vid all lagstiftning för enahanda föremål samma grundsatser och, så vidt skiljaktigheten i loealförhållanden sådant medgifver, samma föreskrifter böra gälla och tillämpas, så får jag, med anledn. af K. M:s i dag meddelade nåd. svar å R. St:s und. förslag till vexellag, vördsamt föreslå, att R. St., till vinnande af nödig enhet i denna del af lagstiftningen och till beredande af en utaf bchofvet högt påkallad lättnad vid tillämpningen af de i mångfaldiga särskilda författningar nu spridda föreskrifterna rör:de detta ämne, måtte hos K. M. i und. anhålla, det K. M. täcktes låta utarbeta och vid nästk. riksdag R. St., i öfverensstämmelse med 87 § af Reg.F., i nåder meddela förslag till gemensam lag för såväl vexelrörelsen inom landet som den vexelrätt, hvilken utrikes och inrikes orter emellan bör äga rum. Jag anhåller vördsamt, att denna motion matte ofördröjligen varda till LagUtsk. remitterad. Begärdes på bordet af Gr. Frölich, David. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % till 2 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Tliorsdajen den i4 Maj 1835. Plenum kl. io f. m.
Jag ämnar verkligen skrifva äfven mitt eget »som om jag hette Axel Lundegård» d. v. s. jag skall sträcka ut bättre – inte hålla igen så mycket. På mitt skrifbord ligger just en papperlapp, hvarpå jag skrifvit denna fråga till mig sjelf: »hur skulle jag önska detta ställe skrifvet, om det vore Axel Lundegårds?» Svaret på denna fråga skall bli en skildring i 6:te kapitlet. — Om en fästman någonsin gett sin fästmö en ren kyss? säger du. Nej, naturligtvis inte i den bemärkelsen, att den skulle vara fullkomligt osinlig. Hur vore det möjligt? Men jag anser, att den kan vara ren ändå, det beror alldeles på hur han kysser och med hvad känslor, nyanserna äro så många; jag tänker mig det åtminstone. Och dessutom tror jag, att det måste finnas en sinlighet så sund, så naturlig och så harmonisk, som en antik staty. Änglaren är den icke – ty vi äro ju kroppsliga väsen – men kysk kan den vara. Icke nunnekysk och konstlad, men enkel, måttfull som naturen sjelf, och jag ser deri ingenting oskönt, ingenting vidrigt. Tvärtom. Ty för mig är naturen ren; det är endast förvrängdhet och onatur, som åstadkomma allt det vämjeliga och lastbara. »Lif är sjelfmedvetande», säger ju Boström. Hvarför lär man oss då icke från början, att sinlighet är berättigad hos sinliga varelser! Hvarför predikar man om förqväfvande, der man borde tala om begränsning. Att förstå sig sjelf, är ett säkrare värn än all förment oskuld. Det är endast okunnigheten, som kommer unga flickor att taga sin smeklystnad för kärlek. Du har för öfrigt rätt i hvad du sade om saken. — Det är så tyst och stilla härinne i mitt lilla bo, endast i lampan susar det helt sakta, och på en glasassiett ligger min apelsin, saftig och delikat. Jag har det riktigt trefligt. Kunde aldrig ha det bättre. Farhågorna för framtiden lemnar jag utom räkningen. Man skulle väl vara bra dum, om man inte skulle njuta af vackert väder i dag, derför att det kan bli regn i morgon.
Nu måste jag upp till min stackars Constance. – Vänta ett ögonblick, herr Hall! Papperen måste först sändas till rådhusrätten, och herr Hall bör själf ge order härom. Carnegie närmade sig dörren med papperen i hand. – Vänta, Carnegie, vänta för all del! Det papper, hvari jag öfverlåter boet till mina kreditorer, måste ju inläggas i ett försegladt konvolut. Hur skulle det gått, om jag, liksom Carnegie nu, totalt förglömt detta? Och dock har jag Carnegie att tacka för denna idé med det förseglade konvolutet. Jag tackar ödmjukast, jag tackar ödmjukast, ifall jag ej gjort detta förut. – Ingen orsak, svarade Carnegie kort. John stoppade in de viktiga papperen i konvolutet, som han förseglade med sin fars stora sigill, hvarpå bokhållaren Habicht kallades in och fick sitt besked. – Lämna dessa papper till rådhusrätten, sade John Hall, de skola säkert förvaras och ej öppnas förr än om trenne dagar, såsom det står skrifvet på konvolutet. Habicht såg förvånad på Carnegie, men gjorde ingen invändning, utan tog det förseglade konvolutet och gick. – Dröj här ett ögonblick, Carnegie, jag måste upp och se till, hur det är fatt med min älskade hustru, ropade John och rusade sin väg. Inom mycket kort tid var han tillbaka. – Jag blef ej insläppt, och jag stod ej ut med att vara däruppe och höra – Och min moder sade – Oh, Carnegie, gif mig ett glas vatten, jag tror jag dör! John Hall hade likblek sjunkit ned på en stol. Carnegie räckte honom vattenglaset och lät honom dricka. – Det är bättre nu. – Carnegie, någon kommer ner för vindeltrappan. Jag vill inte, jag vill inte höra det. Hon är död, jag vet det, Constance är död, min älskade Constance är död, och man kommer för att underrätta mig härom. Jag vill inte, jag vill inte, jag vill inte! Krigsrådet, baron Koskull, öppnade sakta dörren. Han såg förlägen ut och kom sig ej för att säga något, men John rusade fram och grep honom om armen och ropade: – Hon är död, hon är död, min älskade Constance är död!
På de af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sålunda anförda skäl, hade ock Kammar-kollegium och Stats-kontoret, uti afgifvet underdånigt utlåtande af den 24 sistlidne September, tillstyrkt, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer göra framställning om uppförande å stat af lön, 700 R:dr, jemte ersättning för bostad, 150 R:dr, åt en Länsman i det föreslagna nya distriktet, Om anslag till g.^ ytterligare en Lycksele lappKongl. Maj:ts Befaliningshafvandes i Westerbottens län, uti skrifvelse den 5 mark. Juni sistlidet år, gjorda underdåniga framställning, att, enär Lycksele lappmarks Kongl. Majlis Nåd. Proposition N:o 76. 31 socken innehölle omkring 80 qvadratmil i vidd, med en folkmängd al 4,428 personer och till största delen obanade vägar, och det icke vore möjligt lör den inom denna vidsträckta socken nu anställde ende Länsman att behörigen fullgöra honom åliggande tjenstegöromål, särdeles som, efter den i sednare tider derstädes betydligt framskridna odlingen samt utvidgning af skogsafverkningen och trävaruhandeln med deraf härflytande olofliga skogshyggen m. m., hans tid i betydlig mån toges i anspråk i och för kontrollen dervid och åtgärders vidtagande till förvarande af Kronans rätt till skogseffekterna, anslag måtte beredas till lön åt en ytterligare Länsman inom Lycksele socken med det tjenstgöringsdistrikt, som Iramdeles kunde varda af Kongl. Majus Befallningshafvande bestämdt; i anledning hvaraf Kammar-kollegium och Stats-kontoret, uti afgifvet underdånigt utlåtande af den 31 påföljde Juli hemställt, att, då, vid de uppgifna förhållandena, antagas kunde, att inrättandet af en ny länsmansbeställning inom ifrågavarande, till odling och folkmängd den största bland Lappmarks-socknarue, vore af behofvet påkalladt, Kongl. Maj:t måtte hos Rikets
De, hvilkas trosbekännelse icke tillåter ed i den form, som är bestämd för statskyrkans medlemmar, aflägga den i sådan form, som Konungen bestämmer. §. 11. Ombud eller beställningar i statskyrkan kunna icke updragas åt Dissenter. g. 12. De fattigväsendet, skolor eller andra offentliga inrättningar i anledning af vissa kyrkliga handlingars företagande pålagde afgifler böra af Dissenter erläggas i de fall, då berörde kyrkliga handlingar för dem skulle hafva blifvit utförda, så framt de hade varit medlemmar af statskyrkan. Ar någon andel i dylika afgifter tillagd kyrkan eller dess tjenstemän, frikallas Dissenter ifrån att erlägga denna andel. §. 13. De med hänseende till lugnet och hämmandet af industrien under statskyrkans sönoch lielgedagar gällande bestämmelser äro också förbindande för Dissenter. §. 14. Vilja Dissenter icke betjena sig af de af statskyrkan inrättade kyrkogårdar, äro de likväl underkastade sundhetspolisens föreskrifter ang:de begrafningar, såsom ock öfverhetens närmare bestämmelse i afseende på valet af begrafningsplats. §. 15. Ingen erkännes i allmänhet hafva utträdt ur statskyrkan, förrän den, efter att hafva upnått en ålder af 19 år, har personligen infunnit sig hos vederbule pastor loci och anmält sitt utträdande lill införande i kyrkoboken. Huruvida i enskildta fall undantag med afseende pä åldern eller upskof med i fr äga v: de persons conflrmation må ega rum, bestämmes af Konungen. §. 16. När en Dissenter vill träda öfver till statskyrkan, bör han deröfver vända sig till en kyrkoherde. För så vidt han icke är döpt förfares efter kyrko-ritualens föreskrifter ronde vuxna personers dop.
Efter Utskottets öfvertygelse skulle derjemte de i ofvannärande afseende ölverklagade t v is tigheters afböjande för framtiden på det verksammaste sätt befrämjas genom vidtagandeaf den utaf motionären ifrågaställde åtgärd, att, till rättelse för ränte-gifvare och ränte-tagare,. en viss minimi-vigt blefve för hvarje spanmåls-slag bestämd, . •— en åtgärd, hvilken redan viii 1834—1835 årens Riksdag varit af Kongl. Majit i Nåder föreslagen, men emot hvars verkställighet Rikets Ständer, enligt underdånig Skrifvelse af den 30 October 1834, under dåvarande förhållanden, ansågo öfvervägande betänkligheter möta. Svårligen lärer dock kunna bestridas, att en dylik vigtbestämmelse utgör en tillförlitlig måttstock lör bedömande af levererad räntesäds afradsgilda beskaffenhet och att genom antagande deraf en godtycklig tillämpning af Författningarne i möjligaste måtto lörebygges; hvarförutan ej eller torde böra förbises den fördel, hvilken, genom ökad conlroll mot försnillning af den i Kronans magaziner aflemnade spanmål, såmedelst komine att Stats-Verket beredas. Enär likväl, i belragtande af sädens skiljagtiga vigt och godhet, ej allenast inom olika landskap, utan ock för serskilda år, inom ett och samma landskap, det ickesynes lämpligt, att för liela Riket lika gällande mini mi-vigter å spanmåli blefve bestämde, torde det finnas med ändamålet mest öfverenstämmande, att dessa vigtbestämmelser serskildt för hvarje markegångs-district årligen fastställas, på grund af beskaffenheten utaf årets gröda. I enlighet med sålunda, yttrade åsigter, har Utskottet fuauit. sig böra „
Skulle doktor Broberg komma till fortbildningslärovärket nästa år? Det hade hon ej ens hört om. Nämligen i historie och geografi. I hennes ämnen! Fannys hufvud sjönk åter ned, och ögonen fästes ånyo vid stöfvelspetsen. Hvarför hade de honom icke redan i år. Då skulle han säkert fått andra tankar om henne än nu. Fanny viste att lärarena tykte om henne. Genom flit och förmåga hade hon vunnit allas bevågenhet. Och där var hon alltid fri och liflig, då hon icke, liksom hemma, behöfde skämmas för någonting eller beständigt darra för sådant, som hon icke rådde för och hvilket hon icke kunde hjälpa med bästa vilja i världen. Ni spelar säkert, fröken, eftersom här finnes piano? Ja. Skulle ni inte vilja låta oss höra någonting? Fanny steg upp och gick tvärs öfver salen till pianot. Två ofantliga brickor cirkulerade bland gästerna. På den ena bjöds kaffe, på den andra bakvärk, åtminstone sex, sju olika sorter. Kaffe ännu vid denna tid! hviskade fru Lindeman till sina grannar. Inte har den Penttiskan reda på seder och bruk mera än hennes man. Alla möjliga bli också nuförtiden handelsmän. Dräng var Penttinen i början, när han kom hit till staden, det kommer jag utmärkt väl ihåg, och frun var piga, fastän de nu äro så uppblåsta att de knappast rymmas i sina skinn. Men det är en gammal sanning: när katten blir björn, då är han först en riktig matador. Hon måste afbryta sig, ty brickan kom just fram till henne. Det var göra med att få klart för sig alla de olika brödslagen, så att för all del ingen sort af misstag skulle undgå henne. Hon samlade famnen full af bakvärk med ena handen, medan hon i den andra höll den fylda kaffekoppen. Men likafullt kastade hon en lysten blick efter brickan, då den fördes bort, osäker om huruvida hon värkligen fått af alla sorter, eller om kanske någon i alla fall blifvit glömd. Nog skulle de pösa, om de finge Fanny gift med doktor Broberg. Men däraf blir intet, det säger jag. Det vågar jag slå vad om. Hur skulle han vilja blifva släkt med sådant obildadt folk! Öfver sin köpmansvärdighet stoltsera de och tro att ingen här är deras gelike.
Jag har tillförene aldrig beklagat mig; men Den 6 Junit e. ni. jag gör det nu med upprörd känsla, efter sorn jag finner den belägenhet förkrossande, att » stället för uppmuntran och belöningar, som blifvit andre tilldelade, mista omkring hälben af de inkomster, som åtföljde mitt Embete den tid jag derå erhöll Kongl. Maj.ts Nådiga Full magt; och detta slag har träffat mig då jag redan inträd t på ålderdomens gibiet och sedan jag genom öfverspända ansträngningar i Statens tjenst förlorat hälften (Lit. A.), och försummat allt hvad som tillhört vården af min enskilta hushållning. Jag har, må hända, icke uppfyllt hela vidden af de pligter, som åligga m'g; men mitt samvete säger mig, att jag gjort allt hvad jag förmått; och i öfrigt vågar jag åberopa de vittnesbörd som ej mindre Kongl HofRätten (Lit. B.), än äfven Hans Excellence f. d. JustitiaeCanzleren m. m. Herr Grefve Trolle Wachtmeister behagat meddela (Lit. C ). Jag dristar och hoppas, att nu tjenstgörande JustitiaeCmzleren, om han tillfrågas, täcktes lemna intygande, sorn icke motsäger, att jag, på uppsåtets sida, äger någon förtjenst. Enligt allmän Lag och serskildte Författningar, njuter AdvocatFiscalen |:de 1 af Treskiftes samt hälften af Tvåskiftes och Er.saksbö ter, som falla i HofRätten. Hosfogade utdrag af Saköreslistan för de sist framflutna 6 åren visar, att min anpart uti Sakören från Skåne, Bie - 70 Den 6 Junti e. m. kingen och Halland *), bestigit sig öfver hufvud räknadt till 426 R:dr i 6k. 6 r. Banco årligen.
Uti, IV.-o a5 dant Sfven blifvit behandladt? då Bönernas tryckning verkligen är och alltid varit fri, med det vilkor, som Tryckfrihets-Lagen i 4 Mom. 2 §. för dylika handlingar i allmänhet stadgar; då elt upphäfvande af detta vilkor icke kan betraktas annorlunda, än som en tolkning af Grundlagen, hvilken åtminstone ej lär tillkomma Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ulskottet; då den ifrågasatta Skrifvelsen till Kongl. Maj:t egentligen ej kunde åsyfta annat, än upphäfvande af ett bekant Utslag, fälldt af Högsta Domstolen, som dömer i Konungens namn; och då slutligen, så vidt Utskottet kunnat erfara, ingen brist förefinnes på de ifrågavarande Bönerna, som af flera Boktryckare i Landsorterne blifvit npplagde, hvarföre äfven ett serskildt anslag i detta afseende torde kunna anses för alldeles öfverflödigt; så kan Utskottet i denna sak ej frångå sin förut yttrade tanka, utan hemställer, att ofvanberörda anmärkningar måtte förfalla. Åtskilliga Ledemöters reservation i ämnet bifogas. Stockholm den 3.8 Nov. 1833* a6 Allm. Bcsv.- och Occ.-Uiskottcls Uti. N.o i6<). Reservation af Herr Biskop Tegnér: Utskottet tiar med rätta anmärkt, att frågan nu mera icke vore den förra om införande af nya Evangelii-Boken i sitt närvarande skick, utan en ny om vidare granskning af det härtill aflemnade Förslag; i hvilken afsigt Comiterade för Evangelii-Bokens öfverseende åter borde sammanträda. Men det är just i anledning af det sätt, hvarpå denna nya fråga blifvit afgjord, som jag måste reservera fnin från pluralitelens beslut afvikaude tanka. Svenska Kyrkans behof af en förbättrad Evangelii-Bok hoppas jag nu mera ej på alfvar bestrides. Sedan Cateches, Handbok, och Psalmbok, återstår för fulländande af den nödvändiga Liturgiska reformen endast Evangelii-boken.
Jag får alltså, med stöd af de här sålunda anförda skäl och förhållanden, samt i betraktande af detta ärendes vigt för det allmänna, härmed såsom slutpunkt i min reservation upptaga hvad Ekonomi-Utskottets tredje afdelning, hvilken, till beredning inför Utskottet, handlagt ifrågavarande motion, för egen del anfört och hemställt, så lydande: »Då tullintraderna under år 1864 understigit tulluppbörden under föregående år med ett så betydligt belopp som 1,310,320 R:dr, och tullstämplingens upphörande, såsom häraf tydligen visar sig, måste medföra stora vådor och olägenheter för den inhemska fabriksidkaren och köpmannen; och enär smugling skulle genom tullstämpling i hög grad försvåras, men deremot, efter borttagandet af ifrågavarande stämpling, oloflig införsel knappast torde kunna förhindras, hvilket förhållande synes komma att inverka särdeles menligt å den lofliga handeln och industrien inom riket, hvilka, om äfven tuliafgifterna blifva så låga som möjligt, icke kunna uthärda täflan med dem, som försälja insmuglade varor, helst straffbestämmelserna för smugling äro jemförelsevis särdeles milda; och enär den fordna tullstämplingen medförde äfven en kontroll, som var nyttig för en gagnelig täflan emellan inländske industriidkare, ithy att man derigenom kunde med större lätthet bedöma en varas egenskap af inhemsk eller utländsk; finge, på grund häraf, och med åberopande af de skäl Kongl. Kommers-kollegium och Kongl. General-tullstyrelsen i sina ofvanomförmälda underdåniga utlåtanden anfört, afdelningen vördsamt hemställa: 8 Allm.
S. D. Föredrogs ånyo B evillnings-Utskottets Betänkande, Nio 44, angående städernas Salu-accis. Betänkandet och dervid fogad tariff godkändes. S. 1). Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Bevillnings-Utskottels Memorialer: Nio 43, angående verkställda omröstningar, i anledniug af Riks-Standens olika beslut, i afseende a förändrade föreskrifter om Allmänna Bevillningens ut görande, och Nio 44, i anledning af verkställd omröstning, angående ifrågasatt särskild bevillning»—afgift för Cigarrer och Cigarretter, som till salu hållas. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Lagsamt Allmänna Be svärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande Nio 34, i anledning af väckta Motioner om ändringar, tillägg och förtydligande af Kongl. Förordningen, angående egors fredande mot skada af annans kreatur och om stängselskyldighet den 21 Decerm ber 1857. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskot tets Betänkande, Nio 179, i anledning af väckta Motioner om föreskrifters medde - Prot-Utdrag den 26 September 1860. lande, rörande vården af Civila och Ecklesiastika Boställen, samt 0111 tillägg till nu gällande Militie—boställs—ordning. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 180, i anledning al väckt motion, i fråga om föräudradt användande af Helgonskylden inom en del församlingar i Lunds stift och provinsen Halland af Götheborgs stift. S. 1).