Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cirkulärbrefvet den 6:te Oktober 1842 förklarats skola upphöra, och följden häraf måste blifva, att ifrågavarande presterliga befattningar, med hvilka skyldighet att undervisa i regementernas skolor för musik-elever och soldatbarn vore förenad, hädanefter icke skulle komma att sökas af personer med den för befattningarnas anseende erforderliga lärdom och bildning i öfrigt, så vida icke deras innehafvare, lika med hvad Elementar-skollärarne vederfarits, försåges med förbättrade löne-inkomster, Eders Kongl. Maj:t täcktes, på de af sökanderne sålunda anförda skäl, af Rikets snart sammanträdande Ständer i Nåder begära för hvarje Regemcnts-pastor vid härvarande garnison en löneförhöjning af 400 R:dr och för hvarje bataljonscller sqvadrons-predikant en lön af 400 R:dr, allt banko/’ ”Då vid indeldta arméen bataljons-predikanterna längesedan äro indragne och dessa tjenstemän vid de värfvade regementerna synas hittills vara bibehållna af ingen annan orsak än alt de tjenat utan lön, helst de icke ens äro på regementernas stater upptagna, torde förevarande underdåniga ansökningar, i hvad de angå bataljonsoch sqvadrons-predikanterna, lemnäs utan Nådigt afeeende.” ”Beträffande åter regemenls-pastorerna, så och enär en väsendtlig förmån onekligen dem frångått genom den högre tjensteårsberäkningens afskaflånde, samt dertill kommer, att Transport 62,362: 40. 20 Kongl. Maj:ls Nåd. Prog. om Statsverk. 1850.
Desse äska merendels samma förmäner hos oss för sina exporter, som de hos sig bewilja wära, och om wi stola med dem ingä i någon handels-kractat kan det lätt hända att Tull-afgiften pä samma waror mäste nedsättas, som man nu förestagit att förhöja. Den päräknade inkomsten kunde således i samma män komma akt förswinna, och denna grund synes mig således mindre säker. Jag kror den erforderliga tillökningen hade lättare och billigare erhållits, om man förestagit en högre hemmans afgift för en wiss omkrets omkring de största städer, såsom Stockholm och Götheborg. Säkrare och med mera wisshet hade saken bade kunnat Utföras och afgifren beräknas om den blifwit mera längsamt företagen. Dä min afsigt med hwad jag nu haft äran >atl framställa endast warit alt fä det för min räkning i Protocollet infördt, will jag icke längre uppehålla Högloft. Ridderstapets och Adelns beslut. Herr ZenZerleinz stacob, aförde till Protocollet följande: Det hinder och twäna som Staisoch Landrmanncifrörelser aro underlättade genom Landt-Tullar och som under sista arén sä markeligen tilltagit, önsta - 496 Den 12 Zebruarii l^ade jag af upriktigr tänkesätt för allmänt wäl mätte kunna uphöra genom defle Tullars uphäfwande; Men dä alla slags wisitalioner äro nyligen afStänderne för onyttige ansedde, dä således Sjö-Tullarne ensamme med hwad förstärkning som hälst swärligen kunna hindra lurendrägerier, och Sjö»T"lls-försnillningar, dä okunnighet om Utoch Inrikes warurörelsen, en stegrad wexel cours, och Fabriquernes undergång ffulle kunna gifwa swärare följder af denna förändring, sä fär jag anföra detta blott såsom egna betankeligheter, icke såsom hinder i Utskottets förslag, som stöder sig pä den radande opinionen.
Vidare har den bidragit att tillintetgöra husfliten, och, ehuru man i vårt land så ofta hört klagas öfver den handel, som bedrifves af kringvandrande Westgötar, så synes man nu vara hågad att etablera en stadigvarande sådan handel öfver allt i landet, en handel, som äfven derutinnan liknar Westgötarnes handel att den lemnar på kredit. Dertill kommer att dessa landthandlande ofta befatta sig med att vara bränvinsförsäljare, visserligen icke i minut, men i stor skala; och jag har mottagit svåra klagomål öfver det sätt, på hvilket landthandlandena i detta fall gå till väga. Dervid tillgår så att en person anmäler sig i boden och köper en ankare bränvin, men när han kommer ut, så delar han ut bränvinet i alla de små kärlen, som af de utanför väntande hållas i beredskap. Ur alla synpunkter betraktad, är sål. denna handel skadlig, och det finnes derföre icke något skäl att ytterligare utvidga dess friheter. På dessa grunder kan jag icke annat än förena mig med den första värde tal. i begäran om afslag. Hr Åke rman, Fredrik: Då den fråga, som nu är under öfverläggning, eller huruvida HandelsOrdningens stadgande, att en landthandel endast får etableras på ett afstånd af tre mil från stad, redan är föremål för Regeringens pröfning, anser jag mig pligtig 166 Den 14 Mars e. m. att uplysa, på hvad ståndpunkt densamma f. n. befinner sig. Den är väckt hos K. M:t genom ansökningar från åtskillig allmoge just i de delar af Riket, från hvilka de representanter äro, som vid denna Riksdag gjort motioner i ämnet. I dessa ansökningar talas om, att det i en tätt befolkad bygd är besvärligt att icke hafva en handelsbod på nära håll. Ofver dessa ansökningar infordrades KommersColhii utlåtande, hvilket afgafs år 1848. Sedan dess har något derom icke vidare försports, hvadan man kan antaga, att de af Coll:m uttalade åsigter vunnit K. M:s bifall. I detta utlåt, säger Colhm, att någon fara för städernas handlande och deras förmåga att uprätthålla sig icke vore för handen.
När så många andra länder med långt rikare natur än vår hafva åsatt tull på dessa varor, hvarföre, säger man, skola vi, om ho »i polens granskap», lemna dem tullfria? Jag svarar derpå: emedan det är vår egen fördel. Man finner ganska lätt, att skälet hvarför dessa tullar ännu på flera ställen bibehållas, icke är något annat än det finansiella. Man söker derstädes, att genom en afgift på dessa, för massan af befolkningen oumbärliga, konsumtionsartiklar bereda statsverket en ofta ganska betydlig inkomst. Men vi äro lyckligtvis i den goda finansiella ställning, att vi ej behöfva göra dessa nödvändighetsvaror till föremål för beskattning; beli då det väl icke kan vara lämpligt att utan behof fördyra de yttersta lelnadsbehofven, så kan jag för min del icke finna någonting efterlöljansvärdt i de åberopade ländernas exempel. •1 sammanhang härmed, och för att försvara sina protektionistiska grundsatser i allmänhet, har den värde reservanten anfört och till vederläggning upptagit de skäl, sorn lian funnit vanligen andragas till stöd lör de liberala åsigterna. Mot det sätt, på hvilket motsidans satser blifvit återgifna, har jag ingenting väsendtligt att anmärka, men jag ber nu att i min ordning få taga Hr Åk ermans egna resonnementer i något närmare skärskådande. I)et första af de anförda skälen var, att »man icke bör fördyra lifsmedlen för de arbetande klasserna».. Ganska riktigt! delta är vår mening. Härtill svarar nu Hr Åkerman: »Utan tvifvel utgör ett tillgodoseende af de arbetande klassernas fördelar ett ömt åliggande för landets lagstiftare, men man fullgör dfet icke, efter min förmening, om man förgäter, att ett huf\udvilkor icke genom lagstifningeu sättes ur tillfälle att lemna arbetsförtjenst. Det är skada lör effek ten af denna framställning att jag måste återlöra densamma från fiktionens rymder till den nakna verkligheten.
Slutligen, och då afkastningen af Tumba jordegendom icke synes slå i något förhållande till de dermed förenade utgifter, hvarpå torde kunna såsom exempel anföras, att för år i832 jord-egendomens hela afkastning ej uppgått till mer än 684 Lisp. hö, 2g tunnor 4 fjerd ingar svart-hafre eller bland.säd, och 31 * Lisp. halm, tillsammans i Böckerne upptaget till ett värde af 365 R;dr 16 sk. banco, deraf, utom onera, utgått underhåll till fyra drängar, har Utskottet ansett, det en icke obetydlig besparing kunde Brukscassan beredas, genom jord-egendomens borlarrenderande på längre tid; och får Utskottet alltså vördsamt hemställa, det måtte till Banco-Fullmägtige öfverlemnas, att, efter inhemtandet af alla erforderliga upplysningar, afgöra om och under hvad vilkor Tumba jord-egendom må på längre eller kortare tid lill arrende, upplåtas, under iakttagande, att Banken, i händelse af Brukets ula Trender ing, förhehålles enahanda uppsägnings-rält, som här ofvan, i fråga om utarrenderandet af Tumba mjölqvarn, är vordet föreslaget. Stockholm den 18 Mars i835. BiAaag till R, it. STOCKHOLM, i835, hos J. A. Walldck. Bimco-TJ: skottets Memorial K'.o i»5- ir N:o xi 5. Ankom till Exp.-Utsk. den 20 Mars Memorial, med öfverlemnande af reglementariske stadganden} motsvarande 6:te Art, i i83o års Banco-Reglemente.
De blanD 0tatörcerbetö orDinarie inbomfter upptagna ©erntngöören; l2:o af famina Dag, angåenDe regleringen af utgifterna unDer 9ttbö»0ta* tenö förila dpufrouDtitel; l3:o af ben 30 november f. angåenDe upplåtanDe af en jorDrpmD till bpggnaDöplatö för 9?pa Obfcmtorium i Upfala; l4:o af famina Dag, angåenDe affönDring från f. D. Dfroerfte^boftället 9eäö ^ungögårD af troänne DitföranDe alftrén; 15:o af famina Dag, angåenDe ^amereraren (£• ©aflcruö ocf) Ärigö# D^åDet 21. £. gaufman nteDgifroen befrielfe från Dem ålagD crfdttningö^plDig* fet, fåfom fontrollanter å förre frigof a fören 0. <£). ^örattflrömö uppbörD; 16:o af Den 4 ^December f. å., angåenDe inböp ocf utDelning af ett antal exemplar utaf 0menj?a ^orn|!rifo0äll)Tapetö f>anDlingar; 17:o af Den 11 ©cccmber f. å., angåenDe afdrifning af Majoren 0 fSenué’ dulD till forDna 0pinn* och ^orrebtionönnrättningen i 0tocffolm; 18:o af famina Dag, angåenDe erfättning till (Slfbarlebp ©äftgifroerb fernman i Upfala San för förloraD utarb, i följD af en »dganldggning; 19:o af famina
Att vår Skjutsinrättning kan tarfva ändring i flere afseenden, vill jag ej bestrida; men att skjutsen skall, som Herr Rosenblad yrkar, ställas under PoslStyrelsens uppsigt, deraf kan jag ej inse någon nytta för det allmänna, men väl olägenheter. Ju närmare deu controllerande magten är, ju lättare måste controllen kunna verkställas och nödiga rättelser vidtagas. Det synes mig således ofelbart vara vida förmonligare, att, som nu, Herrar Landshöfdingar, hvar i sitt Län, handhafva skjutsordningarna, dessa må blifva hvilka som helst, än att skjutsen och dess angelägenheter ställas under en Centralstyrelse, hvars åtgärder, genom den omgång de fordra, ofta skola förlamas och neutraliseras. Då förslaget, bland annat, innehåller, att all postskjuts borde betalas lika med annan gästgifvarskjuts, så lärer den dryga kostnad, som derigenom uppkommer, icke undfalla Högloft. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Postlegan utgår nu efter 8 sk. milen för dubbel postföring i veckan och efter 6 sk. för enkel. Den skulle således komma, i ena fallet, att ökas lill dubbelt belopp och i det andra vida der - Den 9 Febr nar ii e. m. utöfver. Hela summan för postföringslegan, oberäknadt hvad som erlägges efter Entreprenade, livad som utbetalas för den en tid af året med gästgifvarskjuts befordrade utrikes-posten emellan Stockholm och Ystad, samt för Norrska postens befordrande öfver Sverige, utgör omkring 35,ooo R:dr. Någon tillökning i postförings-legan torde emedlertid af omständigheterna vara påkallad; men att generelt öka den till dubbelt belopp, eller att vidtaga sådana anstalter, hvaraf detta Liefve en följd, dertill finnér jag, för min del, inga tvingande skäl vara för handen. Några undantag, der postföringen är alltför sträng, torde likväl böra äga rum, derest ej, i brist af hjelphemman, gästgifveri-skjutsen der kunde komma till hjelp och biträde.
Då BorgareStts medlemmar i öfverläggningen dervid önskade, att någon tid måtte lemnäs dem, som ännu ej hunnit taga kännedom af förslaget, att derom inhemta en grundligare kunskap, oell det äfven i Talmans-öfverläggningen anmäldes, att Const.Utsk. skulle inkomma med det mern. Wto 4) sora nyss blifvit bordlagdt, angtde en rättelse i 99 § Reg.-Formen, så ansågs af flere ledamöter i Talmansöfverläggningen, att med slutliga föredragningen af ifrägavar. Const.- Utskts mein. Nto 1 borde fördröjas tills i dag 8 dagar till, eller nästa Onsdag; hvilket Hr Landtm, ansåg sig skyldig gifva R. o. Ad. tillkänna, äfvensom att i Presteoch BondeSttn ingenting hindrade målets företagande i nästa plenum, örn Lördag. Gr. Anckarsvärd,Carl Henr.: Då Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifva, att uti 2tne Stånd något hinder icke uppstår för sakens företagande nästa Lördag, och, sedan detta mern. nu för andra gången är bordlagdt, jag icke inom delta Stånd hort några betänkligheter sättas i fråga för frågans företagande ofvannärnnde dag; ser jag icke, hvarföre ett längre uppskof bör beviljas. Frih. Hamilton, Hugo, förenade sig med Gr. Anckarsvärd. Hr Lefren, Johan Pehr: Äfven jag skulle önska, att vidare uppskof ej Liefve af nöden; men som Const.Utsk. i dag till oss öfverlemnat mern. N:o 4> hvilket måste föredragas på samma gång som mern. N:o 1, vore det nödigt, att mern. W:o 4 bordlädes för andra gången uti nästa plenum, på det att man icke derutaf måtte taga sig anledn. lill vidare uppskof. Frih. Boye: Med den begäran jag gjort om frågans bordläggning, hade jag icke för afsigt att lägga hinder i vägen för densammas afgörande nästa Lördag; och jag har ansett mig böra förklara, det jag ej har något emot, att den då förekommer. Gr. Anckarsvärd:
E n virkning togs fram. N u skulle hon hvila litet, sade hon. Och så ringdes det på en brasa, och där sutto vi snart, en hemtreflig trio, pratade om sommaren, om vinterns väntande nöjen, om allt mellan himmel och jord, medan regnet sköljde öfver fönstren och stundtals duskade till, som om det varit våta löf, när en starkare vindpust drog förbi. D e t var en höststämning så god som nå gon annan. Inte värst poetisk eller roman Gynna det s v e n s k a arbetet! ^ f S S. ^ ^ JatlSSOfl &amp; Cl IDUN 1894 tisk, men hösten har många olika dagrar, och äfven hvardagligheteus trefnad midt uppe i lifvets jäktande stök är icke utesluten från förgängelsens årstid, Efraim Rosenius. 337 Iduns julklappsbasar for i ar. Tio kronor för hvarje antagen beskrifning. Vi vilja ej heller i år frångå vår vana att till tjänst för våra läsarinnor i julklappsbryderiernas tid anordna en liten julklappsbasar och utlysa därför härmed en täflan för beskrifningar på Ett litet tortyrredskap. en där damen med det rödblommiga ansiktet 5 och den kraftiga gestalten kan inte gärna vara mer än på sin höjd fyrtio år och ser egentligen ut som hälsan själf, där hon gladt små- leende står och pratar med sin väninna. Vi ämna emellertid söka undvika den mängd Nu säger hon adjö och beger sig tvärs öfver och allbegatan — märkvärdigt, hvad hon i en hast ser föraf till stor del allt för alldagliga ändrad ut: under det ännu kvardröjande leendet kania saker, som förr om åren förekomrycker det då och då liksom smärtsamt till kring mit, och utbedja oss därför alla intresserahennes mungipor; hon ser ej längre frisk och något stiligt och ungdomlig ut, där hon går. Går? Nej, snarare des hjälp att åstadkomma Endast linkar fram; hvarje steg tyckes vilja afpressahennytt. ne ett jämmerrop, och ibland ser det ut, som om hon hade god lust att digna ned. Trottoaren är dock jämn som en is — men hon och en särskild beskrifning, har måhända liktornar? Kanske det — och kanske men hvar icke!
Raab har upmanat 11. o. Ad. alt göra rättvisa åt de öfriga Stånden på sätt nyss förut mot BondeSt., men jag anhåller att R. o. Ad. måtte göra rättvisa åt sig sjelf och erkänna att den rättighet som tillkommer detsam ma att tillsätta Ordf:de i Utsk:n alltid utöfvats på ett sätt som hedrar Ståndet och gagnat de ärenden hvilka handlagts inom Utsk:n. 6? 0 Den 13 December e. m. I teoretiskt hänseende är det ovillkorligen riktigt att man inom Utsk. bör till Ordf:de välja den skickligaste personen; men jag hemställer, om det är möjligt, då från 4 särskildta rum Utsk:s ledamöter skola samlas till Utsk:s lokal, man genast kan veta, hvilken af dessa ledamöter som är den skickligaste; man känner icke medlemmarna af de andra Stånden, det är kanske första gången man ser dem, och då skulle man ändå genast kunna bestämma, hvilken som är skickligast. Otvifvelaktig! komme vid ett sådant tillfälle parti-intresset och de stora politiska frågorna att söndra Utsk. i flera fraktioner, och att den vid ett sådant tillfälle mer eller mindre starka politiska åsigten skulle komma att tillsätta Ordf:deplatserna. Genom votering skulle således en person insättas, som visserligen tillhör, men han är anhängare af ett parti och sitter der som partiman. Sådant förlndet nu är, då R. o. Ad:s främsta ledamot intager platsen, ingår han der i följd af sin hörd, på samma sätt som vi här representera till följe af densamma, det är såsom en ledamot af R. o. Ad. i öfverensstämmelse med Riddarh.Ord. Han heror då icke på något sätt af Utsk., han är således der en fullkomligt sjelfständig ledamot, lika som vi der äro sjelfständig» representanter, och erfarenheten har också visat, att Ordf:den inom Utsk:n varit sjelfständig, hvilket ingen torde förneka, samt de utan parti-intresse ledt öfverläggnjngarne. Det är således ur nyttans synpunkt som jag anser att denna punkt bör fortfarande i Grundlagen qvarstå.
Sedan du sett, om allt är sä, som det bör vara, skall jag lära dig den Jag hoppas många gånger få se ditt glada om du vill. » ansigte åter, Kerstin, och höra ditt skratt » Ja, tack! » svarade den lifliga lilla frun. klinga. Och (Je båda fruntimren genomvandrade kök, skafferi, visthusbod och väfkammare. Öfverallt den största ordentlighet och renlighet! » Nåå? » frågade den gamla damen, då de åter Under drifVan. sutto på sin plats. » Tant, lär mig! » svarade en ödmjukt bed» aflfct, jande röst, och en liten täck hand med de båda blanka ringarna strök smekande den erfarna Ji^ ©en fiefiEårnSt mitt fvpetta éucflat. : gamlas. Denna hade också en gång varit slät och fin och hennes ringar lika nya och blanka. •£åiacjf a / t vintetn uti not2en \ Nu var den skrynklig och ringarna matta, nötta till blott hälften af hvad de varit. Men i st. f. ungdom och fägring talade den liksom hela trötta ^tincfoimu till v * afc gestalten om ett helt långt lifs allvar och väl 3 * - tij. * a / Hop till Tkamantet, fullbordade arbete. (^tviat / fcanSe tfifartS oclv c^tanna^ Man såg och kände, att det gråa håret var 91Xenmed fta / u) a, ?IV&lt;XMCL liantet. en hederskrona. Enkelt och vänligt svarade hon: 9TLen. j-aavet: j; a * t 6j« {|ua fiai^a, » Först och främst en bestämd plats för allting, så man slipper att gå och söka hvad oÄuSc) 3e 3ocfi å t fitommo-fc gtj; t&gt;a; man skall hafva. Sedan en någorlunda bestämd ÉBEomtwofc, bom till fiå-fctfce tuJe-fc tid och ordning för de löpande göromålen.
Att, i samma mån som jordbruket och den öfriga industrien i eli land går framåt, goda kommunikatious-anslaller äfven blifva allt mera oundgängliga: alt de sednares tillvaro rättare sagdt är ett hufvud vill kor för det förra: och att den nation, som stannar efter de öfriga, i anseende lill de omsorger, hvarigenom transporlerne af landels produkter kunna underlättas, i samma män äfven mäste blifva efter i välstånd, är en sanning, på den sednare tiden så ofta upprepad och nu mera så erkänd, att den icke möler någon gensägelse. Huru allmänt denna sanning inses, kunna vi häst skönja i det deltagande som visat sig för anläggandet af en eller flere jernvägslinier genom Sverige, en plan för hvilken en ledamot af detta hus uppoffrat Hera års trägna mödor, hvilka förvärfva honom rätt till samhällets erkänsla. Säkerligen skall också hvarje vän af fosterlandets framskridande utveckling söka befordra delta allmän-nyltiga ändamåls uppnående, så vidt det låter förena sig med landels krafter. Men under afvaktan på denna storartade plans verkställande, och jemväl såsom ett kraftigt understöd åt densamma, är det utan tvifvel nödigt att ej förbise något, som möjligen med mindre uppoffring kan åstadkommas för samma hufvudändamål alt förbättra kommunikations-anstalterna. Delta har också till en del redan utgjort ett föremål för R. St:s uppmärksamhet, då de anslagit icke obetydliga summor, att af Regeringen disponeras, till de allmänna landsvägarnes förbättrande, medelst backars borttagande, nya vägars anläggande m. m. och de anslagna medlen hafva jemväl blifvit använda på ett sätt, som skall lända det allmänna och efterkommande lill godo, genom flera äuda - Den 22 December e. m. 361 målsenliga väganläggningar. Detta allt oaktadt lärer det vara obesliidligl, att mycket mera ännu återstår att göra för vinnande af det förutnämnde ändamålet; oell det nödvändigaste samt närmast behöfliga deribland torde vara en reform af sjelfva systemet för landsvägarnes byggnad och underhåll i allmänhet.
Kammarrättens skrifvelse den 14 sistlidne April, af innehåll, att Kammarrätten i frågan infordrat Öfver-Revisions-Departementets Militiä-Räkenskapskontors yttrande, hvaraf inhämtats, att för Kronprinsens Husarregemente, der utfo II. st. Just. Ombudsm.
Borgare-Ständer och Hederwärda Bonde-Ständer gjorde anmärkningar, icke .an - 550 Dm iz Mars. ansägo flg finna nägon anledning at frängä deras i detta ämne en gäng fartqde beslut, och dä beswarandet af dessa anmärkningar endast skulle blifwa ett uprepande af de skäl Utskotten i Betänkandet, til stöd för sina tilstyrkanden nyttjat, trodde Utskotten sig nu blott behöfwa äberopa hwad derom förut widlyftigt bliftvit anfördt. Hwad äter angar frägan om upgifwande af något annat förslag til medel för bibehållande af Allmänna iu»8srin5.Inrättningen, i stället för den af Högloft. L-mco-Utffottet afstyrkte Discoiu-ratri; heten i Lsnguen, sä funno Utffotten, som orubbligt förblefwo wid sin öfwertygelse om nyttan och nödwändigheten af Allmänna lvlagariner, efter behörigt öfwerwägande af Riksgälds» Lontoirets tilgangar, sig böra tilstyrka, at Allmänna klaZarinsJnrättningens skuld 209,159 R:d. 43 H. 4 rest. hoS aflidne Okincellis - Rädet och Lommenäeuren /ivermatte, såsom en ersättning för den minskning Inrättningens päräknade konä, genom afsiaget af den projkQeracls Discont-Inrättningen undergätt, pä Riksgälds-Lontolret öfwerflyttas, likwäl med rättighet för Riksgälds-Lomon et, ar wid Ränteoch Lsxital-afbetalningar ä detta Län, icke behöfwa annorlunda gä lil wäga än med sina öfriga skulder. Lt supra. Lx krotocollo k. ^s. dletrel. Lades pa bordet. Herr Lan dtmar skalken tilkännagaf härwid, at den häruti innefattade fräga, komme at jemte Betänkandet om Inrättningen i morgon företagas och afgöras.
Hvad äro väl Bänkmansvalen, hvad äro Electorsvale» annat än preliminaira åtgärder för att facilitera ralén af UfekottfLedamöter, JlondeStåndet får 4*8 Den 17 April e, m. enligt Grundlagen valja directe sine Utskotts Ledamöter, de andra Stånden skola göra det genom Electorer; och Bänkmansvalen äro ej annat ån första instancen af val till UtskottsLedamöter. Jag tror det således vara klart, att intet Förtydligande behöfves för att se att de ansvarige Embetsmånnen äfven från detta val böra vara uteslutna. Herr von Hartmansdorff: Jag beder om ursågt, för det jag så ofta pröfvar Ridderskapets och Adelns tålamod i detta åmne. Jag vill blott anmärka, att annat år grundsatsen, som Herr Cederschjöld anfört, huruvida de ansvarige Rådgifvarne böra vara berättigade att i valet deltaga, hvarom jag i början af Riksdagen yttrat min mening; annat åter år huru lagens ordalydelse bör förstås, sedan praxis varit stridande mot hvad som synes vara det råtta, och följaktligen vunnit ett slags kraft af häfden. Grefve von Schverin: Sedan Herr von Hartmansdorff'talat om praxis, anhåller jag att Utskottet må pröfva hvarifrån denna praxis kommit. Den synea mig härleda sig ifrån en ytterst felaktig redaction af Riddarhus-Ordningen. Friherre Anckarsvärd: Hela frågan tyckes bero på att veta om Electorerne äro ett Utskott eller ej. Äro de det, så år §:n tydlig, och det år den saken sorn jag anser vara af vigt att Den 17 April e, m. få afgjord om Bänkmånnen och Electorerne utgöra Utskott eller ej. Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att då, under loppet af discussionen, fråga blifvit våckt om råtta förståndet af 4i §.