Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten skulle, efter Akademiens för menande, härvid uppträda egentligen endast såsom förlagsman, samt återfmge inom de bestämda åren hela det för inköpet utlagda kapitalet; och de enskilde jordbrukare, som emottoge schäferier, hade sitt eget intresse på det närmaste förenadt med det allmännas, att schäferierna blefve väl och omsorgsfullt skötte samt förökade, enär detta vore schäferi-innebafvarnes enskilda vinst. Då Staten genom den tillåtna amorteringen af inköpssumman erhölle densamma hel och hållen åter, blefve ock derigenom tillfälle att allt framgent tid efter annan inköpa och uppsätta nya schäferier, för att till enskilde personer mot amortering på enahanda sätt öfverlåtas. Sålunda skulle, äfven med en mindre summa, samt utan någon synnerlig uppoffring från Statens sida, fårskötseln kunna ansenligen främjas genom fortsatt spridning af lämpliga afvelsdjur. Enär emellertid såväl vid de årliga försäljningarne af arrendedjur från Statens nuvarande schäferier, som vid afyttring af hela fårhjordar, erfarenheten visat, att några betydliga summor genom försäljning af de äldre schäferierna ej vore att påräkna, och de medel, som på detta sätt kunde inbringas, således blefve för systemets genomförande alldeles otillräckliga, hade Akademien i underdånighet hemställt - Stats-Utskotlets Utlåtande M 99. 65 ställt, att Kongl. Maj:t måtte hos Rikets Ständer äska ett anslag för en gång af 19,000 Ridr, att under nästa statsregleringsperiod, med en tredjedel, eller 5,000 R:dr, årligen utgå för uppsättning af mindre schäferier af passande och omtyckta racer, att till enskilde öfverlemnas, mot skyldighet för desse att inom vissa, ej ålit för många år återbetala inköpssumman. Sedan vid ärendets underdåniga föredragning
Boo, så åligge det Directionen, att ofördröjligen till Banken insända öfverskottel; Och skulle Högloflige Ridderskapet och Adeln, ilögvördige EresteStåndet och Yälloflige BorgareStåndet vördsamt och vänligen inbjudas, att i de delar, hvaruti dessa Stånds fattade beslut skilja sig ifrån hvad BoncIeStandet nu beslutat, med BondeStåndet sig förena. S. P. Företogs lill handläggning Höglofl. Ridderskapets och Adelns på bordet hvilande Prolocolls-Utdrag för den 26 sistlidne Mars, med inbjudning till Med-Stånden att förena sig i Höglofl. Ridderskapets och A. delns beslut, i anledning af Bancooch Lag-lJtskottens Utlåtande, N:o 4, öfver gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 2, med förslå^ lill Lag för offentliga Bolags-Banker; och beslöt Bonde-Ståndet att 1 ärr ga delta Protocolis-Utdrag tili handlingarne. S. D.
Deraf inhemtas bland annat, att forsla våningen (bottenvåningen) är afsedd dels för de historiska samlingarne samt myntkabinettet dels ock för de till dem hörande nödiga arbetsoch tjensterum; att 2:ne långsträckta ruin i nordvestra delen af denna våning, det större en sal med kolonner, det mindre ett galleri bredvid denna, kommer att anordnas för fornlemningar från stenperioden; nordvestra hörnrummet för fornlemningar från bronsperioden, samt en sal med angränsande genomgångar i norra avant-korpsen äfvensom nordöstra hörnrummet hufvudsakligen för dylika lemningar från jernperioden; att 2 långsträckta rum i nordöstra delen af våningen, det större en sal med kolonner och det mindre ett galleri, jemte en stor sal i midten af samma våning kommer att inrymma minnesmärken från den kristna medeltiden, synnerligen mycket stora föremål, såsom bildsniderier, altarverk och dylikt; saint att salen i sydöstra delen af denna våning skall upptaga minnesmärken för nyare tiden ; att ett långsträckt rum, eller galleri, bredvid denna säl äfvensom 2:ne på hvar sin sida om salen liggande mindre ruin i södra avant-korpsen anordnas lör Klädkammarens samlingar; att i sydvestra delen af nämnda våning uti tvänne långsträckta rum, en sal och ett galleri, inläggas samlingar af mynt och medaljer, hvarjemte på särskilda ställen i samma våning inredas dels en mindre sal till sessionsrnm för Vitterhets-, Historieoch Antiqvitets-Akademien, dels några mindre lägenheter till arbetsoch tjenste-rum för de vid den Historiskt-antiqvariska afdelningen samt vid Myntkabinettet anställde personer; uppgående kostnaden för hela denna vånings försättande i sådant skick komiterade föreslagit, samlingarnes inflyttning deri inberäknad, till 80,010 R:dr 30 öre.
”En ung man är ej alltid nog försigtig”, svarade fru Margaretha något darrande på rösten, ty hon märkte att i hennes ord låg en slags invändning mot hvad mannen sagt. Då en stund förflutit under tystnad repade hon dock mod och sade: ”Skulle de icke kunna vistas med de andra finska fruarna på Jäders Ekhammar?” ”Icke ligger Ekhammar i Jäders socken.” ”Jag känner det ej alls, utan har blott hört så sägas.” ”Nej, det ligger i Kumla.” ”Jaså, kanske det ligger der.” ”Kanske? Jag har ju sagt dig, qvinna, att det ligger i Kumla, och du står der och lipar med ditt kanske! Du har inte samvete att medge att du har orätt, nej du strider till sista andetaget.” ”Herre Gud, Jörgen, vredgas icke, jag vet ju inte hvar det ligger, jag trodde så bara, och vill gerna tro att det ligger hvar som helst du säger att det finnes.” ”Ja, det är just det förbannade, att du låts ge efter, men att foga dig rent och ärligt kan du icke, utan har alltid ett inpass i behåll.” Fru Margaretha teg, likså hennes man; men med retad uppsyn gick han några hvarf fram och åter öfver golfvet. Slutligen gick han ut med ett: ”det är outhärdeligt” och slog dörren hårdt i lås efter sig. Frun lemnade äfven rummet och gick ut genom farstun, der hon mötte Hebla bärande en vattenkruka, med hvilken hon ernade sig in. ”Jaså, jag ser jungfrun gör sig till”, sade frun. ”Åh, fru Margaretha ser nog till att vi ej få för mycken oppassning af tjenstefolket, och när jag får gå ut om rummen så mycket, så bryr jag mig visst ej eller om det, nog passar jag gerna opp oss.” ”Så tycker jag ock, att ej högfärd nu är på sin plats. Jag tycker ock, att man kunde låta bli att kråma sig och ge söta miner åt ungkarlar.” På Heblas läppar sväfvade ett hvasst svar, men hon qväfde det och gick in, utan att låtsa höra något.
St. öfverlemnade till K. M. sin beskattningsrätt, sä kunde de en annan gång till Honom öfverlemna sin lagstiftningsrätt. Ett öf - 6 Den 4 Januari verleinnande af denria motion till tJisk. skulle då följaktligen innebära alt It. St. öfverlemnade sin beskattningsrätt till K. M. Jag kan likväl icke (inna att It. St. öfverlemna! sin beskattningsrätt, om de bestämma grunderna hvarefter Tulltaxan skall upgöras, samt det belopp, som man påräknar af Tullinkomsterna; ty då hafva R. St. också derigenom utöfva! sin beskattningsrätt och endast lill K. M. öfverlemna!, att låta verkställa fördelningen af denna beskattning på de serskildta arfine, hvilket alltid blir svårt för It. St. under nuvar, förhållanden, då det ena interesse! står i strid med det andra. Jagser icke heller att Hr von Hartmansdorff lyckats upställa någon rigtig jemförelse emellan den här föreslagna anhållan och den R. St. gjorde bos K. M. om en representations-komité. Der begärde R. St. endast att K. M, ville inkomma med ett förslag. Här skulle deremot frågan vara, att K. SI. skulle tillämpa pä dc minsta detaljer de grundsatser, som R. St. sjelfve bestämt. För min del kan jag icke afstå från min anhållan om propos. på remiss af motionen. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer till det H. Ståndet i allmänhet och till Frih. Raal) isynnerhet, hvilken efterrättelse Konungens rådgifvare kunde hafva af de grunder för Tulltaxans upgörande, som R. St. bestämde. Hvaruti skulle dessa grunder för Tullbevillnm bestå? Skulle R. St. förklara sig för frihandel — det vore en grund — eller för skyddssystem, — det vore en annan — eller för intetdera — det vore ingen grund, och detta är troligen den, som man kom att förklara sig för, om man ville gä en medelväg emellan de begge ytterligheterna. Således skulle ingen komma i större förlägenhet än Konungens rådgifvare, om R. St. åt dem gåfve ett sådant updrag som det i fråga var.
Till hvem talade han? – dessa och andra frågor stälde han och besvarade han, och de utgjorde det lefvande motivet, det som upptog hans tankar, det som han hörde såsom reella ljud med lifvets underton i, medan hans föredrag liksom icke komme från honom sjelf utan blott dunkelt nådde fram till honom i en halfsömn eller i en halfyrsel. Han varseblef någonstädes der framför sig kända ansigten; han sade sig: detta är den, och detta är den; men de lupo ideligen samman för honom till ett enda, äfven det kändt, men med ett underligt förvridet uttryck, som om det vore bildadt af många olika; och till sist blef det en clownmask med Nisses drag, som han hade inför sig i stället för en hel lefvande församling. När redaktören, efter sitt föredrag om de «humanitära rörelserna» i samtiden till förmån för kvinnan och de små i samhället ända ned till de oskäliga djuren, omsider – liksom presten med sitt salmvers efter predikan – deklamerat ett nyligen offentliggjordt poem, hvari poeten står vid en störtad spårvagnshästs bår och patetiskt anklagar gatans stenhårda hus för detta tragiska öde, samt steg nedför trapporna igen, – då hade han bara en enda känsla: Gud ske lof att detta är öfver; om nu bara allt vore slut! Mötesinbjudarne kommo och tackade honom; deras miner sade så mycket som: föredrag är föredrag, och att ett sådant har hållits är hufvudsaken, konstbesynnerligt är det hela, både föredraget och annat, men det gör heller ingenting, ty det har vi glömt alltsammans om ett par timmar, både på godt och ondt, vid tulldebatten och punschbålarne; säger ni der ett godt ord, som vi tycka om, så kan ni för vår skull annars gerna prata och göra hvad ni vill. «Min hustru ville gerna se på en kopp kaffe,» inbjöd Per Larsson. «Jag vet inte, om jag får lof också bjuda redaktörens sällskap med?» Här låg något annat och mera i minen och tonfallet; det undgick alldeles inte den unge mannens genom sinnesrörelsen uppdrifna känslighet.
Emellertid var den helsning, hvarmed hon besvarade baronens lika lediga som artiga bugning, så iskall, att den endast kunde jemföras med hennes lika kalla blick. Med häpnad åsåg baronen denna förändring – det var klart att hon väntat någon annan – med häpnad såg han den glada, okonstlade och pratlystna lilla fröken på ångbåten förvandlad till en bildstod, men till en så beundransvärd bildstod, att hennes förra behag förekommo honom vara ett intet emot behaget i detta döda lif. Fru Emerentia, med sina invanda patriarkaliska seder, kunde, oaktadt sin förlägenhet, icke låta komma sig till last en så stor ogästvänlighet som den, att icke bedja baronen sitta ned. Hon gjorde det således, men med en ton som tillkännagaf stort tvång, och skyndade derjemte att yttra dessa ord, som borde öfvertyga gästen om obehörigheten af hans besök: ”Gudskelof, herr baron, vi behöfva ej nu anlita främmandes bistånd – och jag vill minnas att det stod något ditåt i svaret, som salig syster min skickade på den lilla biljetten, hvilken herr baron tillskref mig.” ”Mycket riktigt! Men hade icke underrättelsen om min fars oförmodade sjukdom i detsamma hemkallat mig, skulle jag mycket säkert haft nöjet att personligen aflägga ett besök hos den vördnadsvärda gamla frun, ty hennes skrifsätt – ehuru det tolkade ett vid det tillfället ogrundadt misstroende – vittnade om så mycken heder och karakter, att jag varit förtjust, om jag fått muntligen framföra mitt försvar Men jag hör att denna redbara slägting icke mera är till?” ”Ack nej, herr baron, hon har lemnat oss, den förträffliga vännen, men, såsom jag nyss nämde, lyckligtvis icke vind för våg.” ”Så mycket bättre!” ”Och min systerson Patrik, lärftskramhandlaren, en både rik och ansedd man här i Stockholm, är nu i allt till vårt gagn, alldeles vår högra hand.” ”Det är naturligt – och då han så fullkomligt uppföljer de pligter, hvilka tillkomma honom som slägting, skall icke jag hafva den förmätenheten att vilja täfla med honom. Jag visste det emellertid ej ” ”Det är lätt att förstå!”
Borgare-ståndets vägnar: F. A. Rinman. A. R. Falkman. G. G. Witt. F. A. Borg. Öhman. Aug. Theoph. Blomberg. På Hederv. Bonde-ståndets vägnar: L. G. Andersson. O. Ericsson. P. Mattsson. And. Persson. Herman Öbom. P. Eriksson. F. Richter. 103 Reservationer: af Herr Majoren Wolffelt: ”1 enlighet med de åsigter, jag hyser, och de yttranden, jag haft så väl inom afdelningen som in pleno, beder jag nu få afgifva följande anförande: Instämmande i de anmärkningar, hvilka af Revisionen blifvit gjorda, torde det tillåtas mig här framställa hvad som än vidare synes mig anmärkningsvärdt, och tillika yttra de omdömen, hvilka hos mig under revisionsarbetet i Banken grundlagts. 1:0. Bankens metalliska kassa har under året minskats med en faraväckande hastighet, så mycket anmärkningsvärdare som stora summor af de utländska lånen under tiden indragits. Handelsförhållanden och andra orsaker lemna visserligen förklaringen härtill; men oförklarligare synes mig, att denna metalliska kassans nedsjunkande icke varit föremål för Fullmägtiges öfv er 1 ä ggn in gar förr än frågan i slutet af Juli månad väcktes, då bordlädes och sedermera blifvit tillsvidare uppskjuten. För bedömande af Herrar Fullmäktiges uraktlåtenhet härutinnan bör tagas i betraktande: Att silfver under året i myckenhet från Banken utgått. Att en enda enskild man, utan kända handelsaffairer, såsom det vill synas, blott för vinsten af prisskillnaden på silfver här och i Hamburg, sedan slutet af December till slutet af Juli, uttagit silfverplantsar till värde af omkring 032,500 R:dr Specie. Att endast omkring 800,000 Specielfanns utöfver det i Reglementet stadgade metalliska kassans minimum, då afbetalningen på Statslånet afdrages.
Tjenstemäns befattning med uppbörden å FögderiRedogörarne öfvertlyttas, och Rikets sednast församlade Ständer hafva, uti underdånig skrifvelse af den 22 Febr. 1845, hemstält, att en dylik förändring måtte vidtagas, t ' ! f Ckta ^ fråga om de angående ej mindre debiteringen än uppbörden dringar. gällande föreskrifter har BondeStåndet, uti underdånig skrifvelse af 143 den 1 Juni 1841, under förmälan, att det oredliga förfarande, åtskillige Tjenstemän i sednare tider ådagalagt, syntes bevisa, att controllen i berörde hänseende icke vore tillfredsställande, och, då en närmare tillsyn förmodades kunna beredas genom debiteringsåtgärdernes granskning af BeredningsComitéerne, hemstält, om icke Kongl. Maj:t skulle i Nåder täckas dels anbefalla Skattskrifvarne att, sjellve eller genom ombud, ovilkorligen till BeredningsComitéerne, jemte Mantalsoch SkattskrifningsLängderne, öfverlemna Persedeleller Special-Jordeboken, KronoTiondeLängden, RusttjenstLängden, der denna ifrågakomme, samt SpecialUppbördsboken för sista skatteåret, dels ock uppmana BeredningsComitéerne att vid deras förrättning, utom Markegångstaxan, förskaffa sig ett lämpligt antal Debetsedlar från olika delar af distriktet, samt söka öfvertyga sig om debiteringens allmänna rigtighet, ej mindre genom dylika debetsedlars jemförande med Uppbördsboken, än äfven medelst en och annan pä prof företagen granskning af debiteringen, i hvad den angår så väl Bevillningsgrunden, som Persedelskatten, Kronotionde och Rusttjenstmarker m. m., hvarförutan BondeStåndet, som ansett, att, om Kongl. Maj:t blott i form af uppmaning gåfve BeredningsComitéerne ett slikt uppdrag, detsamma icke kunde anses som en dem, utöfver BevillningsFörordningens föreskrift, ålagd skyldighet, slutligen till Kongl.
Med en sådan inskränkning åter kan den ej blifva för Socken-Nämnden eller serskilde Gode Män mera betungande, än åtskillige andre bestyr, som nu villigt uträttas inom församlingarne; hvaremot svårligen åt dylika communalinstitutioner kan anförtros något åliggande, som, mera än detta, skänker tillfredsställelse, då verkningarne af en förståndig och nitisk vaksamhet för omyndige icke kunna vara annat, än välgörande och tacknämlige. Förslaget tillägger fränder, eller dem, som i deras ställe äro sallé, en rättighet, hvilken väl förut i lag icke varit dem oelagen, men ej eller uttryckligen medgifven. Det är rättigheten att, då fara är om förmyndares vederhäftighet, söka inteckning i hans fasta gods för omyndigs medel. En sådan rättighet finnes i åtskilliga utländska lagar bestämd; och då inteckningens beviljande ankommer på Domstolens pröfning al omständigheterne, kan den ej anses stridande emot vilkoren lör förmynderskapskallet, eller detsamma oljenligen försvårande. Men emedan angeläget är, att från Socken-Nämnderne eller Gode Männen afskilja hvarje anledning till omedelbar inblandning i penningeförvallningen, hvilken, om den skulle ega rum, nödvändigt måste förknippas med en personlig ansvarighet, som ej bör dessa inrättningar åläggas, innehåller förslaget det uttryckliga stadgande, att icke någon annan, än en lagligen tillsatt förmyndare, må ega omyndigs fordran utsöka. Slutligen och då, vid den hu föreslagna åtgärd, åtskillige reglementart - Il Lag-Ulskotte ts Utlåtande N.o 65, ska bestämmelser blifva erfordeilige, bvilka ej kunnat få rum i en lag-pagragraf, hafva vi derom tillstyrkt en underdånig skrifvelse till Kongl, Maj:l. I afseende på 7 § i 20 Gap. Ärfda-Balken äro vi med Utskottets plu - ralitet ense. På grund af hvad bär ofvan blifvit anfördt, tillstyrkes vördsamt, att Rikets Ständer måtte för deras del besluta följande förändrade redaction af 23 Gap. 1 § Ärfda-Balken:
Skrifvelse, N:o 199. 667 apparat samt hvad konstredskap som helst; dock ej till större del, än som nyttjas vid förseelsen eller olofligen innehafves. §• 64- Böter skola gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker; börande församlingens fattiges rätt icke förr utgå, än målseganden sin andel njutit. Vid böters förvandling, som skall ske till fängelse, svare emot böter till och med 10 Il:dr » » 25 » från 50 100 150 200 7 dagar 14 21 30 45 60 10 » » 25 » 50 » 100 .150 » eller två månader o. s. v. Ej må dock någon, för bristande tillgång till böter, mer än ett år i fängelse hållas, ehvad belopp böterna må utgöra. Under fän gelsetiden bör fången till arbete hållas. I de fall, då förbrytaren, jemte böter efter denna författning, äfven ålägges böter för sabbatsbrott, böra förstnämnde böter först uttagas, och, i händelse tillgång till sabhatsbrotts-böterna saknas, skall förvandling deraf ega rum, enligt de grunder, som allmänna lagen i 5 kap. 4 §. Stralfbalken utstakar. Har någon del af böterna utgått, förvandlas återstoden i öfverensstämmelse med föreskrifterna i Kongl. Brefven den 5 Febr. 1768 och den 27 Okt. 1820. §. 65. Besvär rörande debitering och taxering af de för tillverkning, omdistillering, eller försäljning af brännvin bestämde afgifter fullföljas i den ordning, som för behandling af frågor om debitering och taxering af allmänna bevillningen är föreskri fven. Besvär öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i frågor om anmälan till brännvinsbränning, tillåtelse lill brännvinsförsäljning i minut, äfvensom angående omflyttning eller indragning af värdshus, spisqvarter eller andra näringsställen, så väl i städerne som på landet, anföras hos Kongl. Maj:t genom Civil-departe - 668 ExpeditionsVisko t tels Förslag till und.
Du skull' ha f attat tyck e för Jans Anna, du , so m får ärfve en hel gål och blir den rikeste bo 'n i sock na, och ho, som inte f år så pass so m e träsked ef ter sine föräldrer? Nej, nånting så orimligt kan jag aldri tro, om di också plugga' in'et i skallen på mej med en yxhammere. Många gånger har jag ämnat tala med er och bekänna min h åg för Anna; men ert ovänliga tal om Jan Hanssons har gjort, att j ag inte våg at det. Nu vet ni saken, och jag ber er så innerligt: l åt inte oss barn plikta för er ovänskap! Vi k an inte lefva utan hvarandra. Kan inte lefv a? Hör bare, så g rannt han orerer! Der ha vi s åleds orsaka, hvarför du l ägger dej ut så för Torper-Jan. Men sl å di der dumhetera ifrå dej, gosse! Anna blir aldri di ' hustru, så framt j ag får rå. Hvad tycker du, mor? Har du nånsi n hört ett så befängdt påhett? Pojken är inte rektig i hufv'et. Nej, Gud hjel pe mej , nock låter det mång e g ånger, som han vor' förläsen. Säj , Erik, har du länge bure tycke för Anna? Ja, så långt jag kan mi nnas tillbak a. Aha, jag begriper susen! Du mins ju, far, att Anna feck komme te h errgåln som oppasserfl ecke åt lelle Mamsell, ve samme ti' som Erik kom dit och läste ihop med unge h errn? Nock mins j ag det, och det var så förfaseligt väl imella Mamsell och henne, att ho var på herrgåln mer som lekkamrat åt Patrondotra, än som simpel pige. Sven. Lisa. Erik. Lisa. Sven. Så var det, och derför feck ho också läre sej läse och sy fö r gubernanten i huse, och ho geck jemt med Mamsell och bl e s å fin och s toraktig, att ho aldri ville vare ihop med di andre pigera.
De ifrän Höglofliga Hemliga Utskottet afgifne Betänkanden wägledaftil kännedom och undersökning i desia ämnen; men mindre försigtigt wore det kan hända, at lemna sädana band enrot afwikande derifrån , som betogo all hjelp, i fall oförutfedde omständigheter inställde sig, hwarigenom en omsättning af förmögenhet man emellan eller någon annan slags brytning, förmarktes tilstunda. Hwad emedlertid til en början wore insamlat til realisations-behofwet, i en följd af de redan widtagne beslut, blef alltid at anmanda til samma ändamål; sä at ingenting, medelst det i ödmjukhet förestagna gjordes fruktlöst. Herr Grefwen och Landt - Marflalken. Jag får den äran anmäla, at Herr Unvo^en von /rist anhällit det hans lVleinorial mätte ytterligare blifwa hwilande pä bordet. Herr Lriponvaläe, sfgcob ^ ric. Jag utber mig, at det mätte fä ligga til nästa Riksdag. Föredrogs ä nyo det i gär upliste och pä bordet lagde krotocolls Utdrag frälr Hemlrga Utffottet, af den io:de i denne manad. Herr von IrnZLliröm, sjönas.
Utlåtande, i anledning af erhållen återremiss af åtskilliga punkter uti Memorialet N:o 67, med förslag lill ändring af föreskrifterna i 2:dra afdelningen af Banko-Reglementets 4:de Artikel. För de af Riks-Stunden, vid föredragning af Utskoltets ofvanberörda Memorial, fattade och genom protokolls-utdrag af den 28 och 30 nasti. Oktober samt lia och 3:e dennes Utskottet delgifna beslut får Utskottet nu redogöra samt dervid tillika afgifva de yttranden och förslag, hvartill samma beslut och de inom Riks-Slånden framställda anmärkningar ansetts böra föranleda. Den af Utskottet i ha punkten gjorda hemställan, angående beloppet af de arfvoden, som tillkomma Banko-diskont-direktionens Ledamöter, är återremitterad af Ridderskapet och Adeln; men som öfriga Riks-Stånd bifallit nämnde hemställan och i frågor af denna beskaffenhet tre Stånds sammanstämmande mening utgör Rikets Ständers beslut; kan den erhållna återremissen, i denna del, icke föranleda till vidare åtgärd.