Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nådiga förordning af d. 22 Dec. 1841 till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, anser Utsk., lill följd af hvad här förut blifvit anfördl, sig böra hemställa, att delta förslag må förfalla.” Om man blott afslår betänk, i sin helhet, så innebär det i min tanka alltsammans, och man har ju derigenom ej allenast afslagit motionärernes hufvudsakliga åsyftan, men tillika hvad de endast såsom en följd deraf och i sammanhang dermed ytterligare framställt. Skulle någon annan talare vilja föreslå ett annat föredragningssätt nemi. punktvis, och II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, behagade detsamma iakttaga, så medförer det ingen olägenhet, utan tvertom torde det vara ganska tjenligt, hälst det är mycket lätt att afslå den första punkten och bifalla den andra. Men då jag i hufvudsaken så utförligt vågat, till följd af ämnets vigt, uptaga R. o. Ad:s dyrbara tid, anser jag mig böra i afs. å den vid detta tillfälle underordnade frågan om föredragningssättet icke göra några svårigheter, hurusomhelst anordnandet af detsamma må anses lämpligast. Många ledamöter ropade på propos. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Jag har den olyckan att vid delta tillfälle nödgas vända mig emot ganska många af 5 H. 6 82 Den 19 Mars e. ra. dem, som på f. m. ytlrat sig, äfvensom på e. m. af de ledamöter, som har dikterat till prot. Det finnes sannolikt i lutset mån gen utom mig, som räknar ibland i Sverige boende Judar icke endast bekanta, utan äfven vänner, och jag nekar icke till alt det har varit för mig sårande att höra dem behöfva försvaras derigenom att Judarnes försvarare här i dag hafva förklarat: ”De hafva icke mördat, de hafva icke rånat, de hafva icke stulit.” Ar det på delta säll, som man försvarar oskyldiga och oförargerliga menniskor.
Mitt stillatigande vid mom. a i Utsk:s Betänk, här - Den 31 Maj f. m. 469 rörde endast deraf, att jag anser det förgäfves att tala om denna sak, så länge Presterskapet, å sin sida, hvarken Anner för godt att vidtaga någon åtgärd, eller att något medgifva. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Huruvida de 2:ne siste talarne kunna hafva rätt uti deras betraktelser öfver åtskilliga förhållanden, vill jag icke afgöra. Jag håller mig endast till förevande Betänk., som, enl. min åsigt, är riktigt, nemi. det slut, hvartill Utsk. kommit, eller att i saken intet kan åtgöras. Vidare ordande härutinnan synes mig öfverflödigt, och jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på bifall till Betänk. Uppå härefter framställd propos. blef denna punkt af R. o. Ad. bifallen. Punkten C, ang:de förslager i afseende ä förbättrande af extra ordinarie Presterskapets lönevilkor. Hr Ribbing: Jag skulle visserligen vara sinnad, att äfven här åberopa hvad jag tillförene i likartade ämnen anfört, men skall dock icke besvära Ståndet med begäran om propos. på afslag. Utgången blir enahanda. Frih. Raab, Adam Christian: Denna fråga är måhända icke det enda exempel, som kommer att gifvas derpå, att, oaktadt R. St:rs underd. framställningar och ärendernes väl insedda angelägenhet, man likväl måst lemna dem utan afseende. Jag menar härmed, att ärendet förr funnits så angeläget, som det nu säkerligen af mången anses, så att R. St:r hos K. M. gjort underd. anmälan. Emellertid har man nu lemnat saken derhän. Hvad bevisar detta annat, än att de framställningar, som hos K. M. göras, förmodligen i anseende till göromålens mängd, icke hinna att expedieras. Detta antyder åter nödvändigheten för R. St:r att ställa så till, att det blir möjligt för K. M. alt medhinna behandlingen af hvad R. St:r i underd:het framställt, och redan för lång tid sedan funnit angeläget.
visa esprit, vårt tidehvarfs få- fänga; utan jag söker framvisa tan kar åt min nation. Ehrensvärd. ”Hvarom skola vi bedja Gud?” frågar, i en af sina skrifter, Goethe; och svarar: ”Om stora tankar och ett rent hjerta”. Bäggedera – äfven det sednare, så långt ett menskligt hjerta kan vara rent – drista vi väl nu tillerkänna den underbare man, hvars verlds-åsigt vi nyss lyktat skildra; och hvars lefnadslopp företer ett märkvärdigt helt af sysselsättningar med idel stora föremål, fortgående i en kedja från jordiska till öfverjordiska. Såsom yngling, på romarspråket lofsångare af den föga äldre Karl XII, med de varmaste toner af hänryckt beundran29; under sin mognare ungdom, som sammanträffade med de sista åren af Dennes för sig och Sverige så tragiska kämpaspel, biträdande honom i krigiska företag med sitt mathematiska och mechaniska snille; derefter, sedan han sett både Hjelten och det Gustavo-Carolinska Sverige falla, sökande sin tröst inom Naturforskningens och Philosophiens rymd, tidigt förbindande bägge och i bägge vandrande en egen, lika själfull som snillrik, bana; sådan uppnådde han, theoretiskt och praktiskt, ett af de högsta rummen i vetenskapernas samhälle; tills omsider på en mandom, hvarunder han genomspanat den synliga Naturverlden, följde en ålderdom, hvarunder han, vid Englars vägledning, genomspanade den för oss andra jordsöner osynliga. I sanning: en lefnad, så öfverflödande af allt slags storartadt och heligt innehåll, att icke många dödliges kunna dermed uthärda jemnförelse. Och vore än de skådningar, som uppfyllde hela den sednare delen af hans långa lifstid, endast en verldsomfattande – och förunderligt sammanhängande – dröm: så måste vi prisa den man afundsvärd, hvars lott blifvit, att tillbringa hälften af en vanlig menniskoålder, oafbrutet intill sin yttersta stund, i att drömma så mycken glädje och skönhet. Vare härmed huru som helst: läsaren har nu dessa skådningar framför sig, tecknade i ett skick, hvari en
Då, i kraft af det stadgandet i Ansvarighets-Lagen för StatsRådets Ledamöter, att desse Embetsmän ej kan till last läggas, om emot deras, på anförde skäl grundade råd, utgången, utan deras förvållande, Olifver olycklig, och det åsyftade goda ändamålet icke vinnes, Utskottet ansett sig icke böra ingå i någon för Stats-Rådet ansvar-medförande pröfning om den vidtagne anstaltens följder, eller af de, alltefter personers skiljaktiga åsigter och erfarenhet, olika bedömde principer för densamma; och då derjemte anledning sig icke yppat att vid denna anstalt tillräkna de tillstyrkande något skadligt eller ensidigt uppsåt; har LTtskottet funnit sig icke billigen kunna fästa sig vid annat, än det felaktiga i Formen, nemligen i uraktlåtenheten att, särdeles i ett mål af denna vigt för Rikets Allmänna Hushållning, före tillstyrkandet höra någon eller någre Vederbörande, samt att efter beslutet tillstyrka en kungörelse, hvilken kunde till alla andra hugade at sig deraf begagna, lika utsträcka förmånerna af denna anstalt. Utskottet skulle, på sådan grund, icke hafva saknat ali anledning att, i stöd af Ansvarighets-Lagens 6 :te §., hos Riksens Ständer framställa sin anmälan till den påföljd som Regerings-Formens 672 Bilagor till protokollet den 27 Juni 1815 107. §. omförmäler, helst äfven vid ett och annat, likväl mindre vigtigt tillfälle än detta, tillstyrkanden befunnits hafva blifvit afgifne, utan någre Vederbörandes förut inhemtade yttranden.
Sedan Hemliga Utskottet under 4789 års riksdag uppgifvit beloppet af då er1789 års forderliga medel för flottans och landtarméns utrustning samt riksgäldens och löpande beTillninsintressens betalande, så och under förklarande, att lönoch betalningsafgiften samt slottshjelpen med flera kronans inkomster borde till nästkommande riksdag fortfara på lika sätt, som de sedan sistförllutna riksdag utgått, åtogo sig Rikets Ständer, genom bevillningsförordningen af den 28 April 4789, till krigsgärd och öfriga ofvannämnda behof, de i denna förordning stadgade årliga afgifter under tiden intill näst derefter inträffande riksdag. Yid denna bevillningsförordnings öfverlemnande anmälde Rikets Ständer, att, till undvikande af den svårighet vid taxeringen och den oreda vid uppbörden, som nödvändigt måste uppkomma, i fall den då, såsom krigsgärd och till riksgäldens betalning, åtagna nya bevillning samt den förra, för statsverkets behof afsedda och Bev.-Kom. Bet. 5 34 fortfarande oumbärliga bevillningen skulle utgå efter två särskilda författningar, hade den summa, som sistnämnda bevillning vanligen utgjort, eller 12 tunnor guld (200,000 rdr specie), vid uppgörandet af ifrågavarande förordning sammapslagits med den summa, 70 tunnor guld (1,166,666f rdr specie), som till de ökade behofven erfordrades; hvadan hela bevillningssumman komme att uppgå till 82 tunnor guld. Till åstadkommande af en lika fördelning af de inflytande medlen mellan de behof, hvartill bevillningen skulle användas, ansågo Rikets Ständer ändamålsenligast, att bevillningssumman till hela sitt belopp af det då inrättade Riksgäldskontoret uppbures och fördelades mellan de afsedda föremålen.
Italienska mulåsnedrifvare köra fram sina tungt lassade foror, förspända med ända till fyra, efter hvarandra gående tofsprydda mulåsnor eller kraftigt bygda Ardennerhästar. Bondqvinnor från landtgårdarne i trakten med stora korgar på de flata hattarne skymta bland abéer i sida, helsvarta drägter och ståtliga plymascherade gendarmer. Hvart man ser, vimlar det af turister med Stanley-hattar och Baedecker stickande upp ur rockfickan och af främlingar från alla verldens håll, men mest manstarka äro likväl engelsmännen, engelsmän af alla storlekar och alla kulörer, engelsmän med rödt hår, engelsmän med svart hår och engelsmän utan hår, tjocka engelsmän och magra engelsmän, men alla sätta de ner fötterna på trottoirens asfalt med samma stolta kläm och andas in luften med samma dryga herskarmin, öfverlägsenheten hos en Albions son, som på rena allvaret tror, att marken är till hufvudsakligast för hans stöfvelklackar, och luftens syre hufvudsakligast för han lungor. I hörnen skrika tidningsförsäljare från sina kiosker, på gatorna utbjudas varor af ifriga handelsmän med djupa basar och gälla falsetter, och utefter murarne stå schackrare, frestande den konstälskande delen af de förbigående med kluddiga, öfvermålade oljefärgstaflor, hvilka skola föreställa gammalitalienska dukar. Se der kommer en gammal bekant. Det är en tidningskolportör. När jag vaknar om mornarne, är det första jag hör de gälla tonerna från hans horn, och innan solen går ned, hinner han väl minst ett par tiotal gånger tillropa mig sitt recitativartade ledmotiv – monsieur, le petit Nicois cinque centimes. I hörnet der vid torget sitter en pojke och tigger. Hans ögon äro skadade, åtminstone ser han aldrig, förr än man lagt minst ett par soustycken i hans hatt.
Denna fråga, om tull-lindringarnes uphörande, är af den invecklade beskaffenhet att åtminstone jag för min del har svårt att deruti fatta ett beslut; men uti den framställning, Utsk. nu har gjort, har jag icke kunnat finna tillräckliga skäl för instämmande i det beslut, hvaruti Utsk. i sitt tillstyrkande har stannat. Om sålunda icke andra mera bindande skäl blifva anförda, hvilket måhända icke uteblifver ifrån de ledamöter, som ega närmare sakkännedom i detta ämne, så vågar jag icke instämma i Utsk:s förslag ulan begär afslag derpå. Gr. Gyldenstolpe: Det förefaller mig besynnerligt attFrih. Palmstjerna nu icke skulle kunna godkänna detsamma, som han godkände år 1845. Då hade Bevilln.Utsk. i sitt betänk, föreslagit att öfverlemna åt K. M. att efter godtfinnande partiell minska eller öka tull-liudringarne om den Svenska sjöfartens och handelns intressen så påfordrade. När nu K. M. aflåtit propos. om dessa tull-lindringars uphörande, så måtte det vara att förmoda att sådant icke är stridande emot Svenska handelns och sjöfartens intressen; ty i sådant fal! förmodar jag att K. M. icke hade väckt fråga om deras uphörande. Då bestridde ingen i något RiksSlånd Utsk:s förenämnde hemställan, utan R. St. biföllo den och beslölo således alt K. M. skulle kunna parlielt eller helt och hållet indraga denna lull-liudriug när K. M. så fann för godt. Här på Riddarhuset upstod en enda anmärkn., nemi. af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, som då gjorde framställning emot ordet parlielt, alldeles emot sjelfva saken. Han ansåg att det utländska ordet partielt borde utbytas emot ett Svenskt. På grund deraf återremitterades Utsk:s framställning, och när den återkom till förnyad pröfning, så hade 3 Stånd bifallit den, och utlåt, lades, såsom redan innefattande 3 Stånds beslut till handlingarne. Jag förmodar således att om saken hade varit på något sätt äfventyrlig, så hade säkerligen Frih.
Afil. 3 Binde t, 1 fale Häftet. Stnts-XJlskoit.ts \J(Utande IM:o 3oo. för något öfver <500 R:dr, eller, om månadtliga arfvoden stola meddelas , Notarie-arfvodet bestämmas lill 100 Rrdr, och det för Cancelllster till 66 Rrdr 3a sk. 1 månaden , med Utskotts-Ordföranderne förbehållen rättighet, att, på grund af ådagalagd större skicklighet, eller in träffad t trägnare arbete, göra framställning om förhöjning i arfvodet; Uti detta förslag hafva åtskilliga Ledamöter instämt, helst derigenom kunde förebyggas det missbruk, att, ehuru göromulen i åtskilliga Utskott redan i det mesta upphört, samma talrika Caucellie-personal ännu bibehålies; hos Borgare-Ståndet att Utskottets jemförelse emellan Ståndens och Utskottens Secreterare Tore mindre vigtig, och i allt fall icke borde föranleda tili någon minskning för de förstnämnde, att Utskottet således borde frångå sitt förut i detta ämne afgifna förslag, med undantag måhända af det tillstyrkta aflöniegsbeloppet för Bonde-Ståndets Secreterare, enär han, utom ett högre månad tligt arfvode, äfven uppbär serskild hyres-ersättning, samt att Utskottet, vid återremissens besvarande,' måtte föreslå någon föreskrift i afseende på tiden, till hvilken arfvoden och tractamenten skola beräknas.
Af revisionsberättelserna inhemtas, att depositionerna i Riksbanken från statens verk och kassor vid årets slut på sednare tider i medeltal uppgått till vid pass 8 millioner; och om dessa medel utlemnades i allmänna rörelsen, skulle deraf uppstå mycket gagn, ty fastän den direkta vinsten för staten icke blefve särdeles stor, skulle dock landet genom rörelsekapitalets förökande skörda nytta. Man har talat om den risk, staten skulle löpa genom att anförtro sina medel åt de enskilda bankerna, men för min del måste jag anse denna risk lika med noll. Staten har organi - Den 27 Januari. serat dessa banker och bestämmt de vilkor, hvarunder deskola verka, och det torde icke vara förenadt med större fara för staten än lör hvarje enskild man, att ål dessa banker anförtro sina medel; i alla händelser lärer väl risken blifva mindre än under nuv:de förhållanden, som dock veta att tala om propriebalanser af ej ringa betydenhet. För embetsmännen borde det dessutom vara lugnande att icke stå i det stora ansvar, de för närv:de äro underkastade i afseende å möjliga balanser. Det har äfven blifvit anmärkt, alt genom den föreslagna förändringen skulle åt de enskilda bankerna gil vas ytterligare sanktion, så att de komme att upphöjas till paritet med rikskanken. Denna anmärkning synes mig emellertid icke mera bevisande än de öfrige, ty icke lärer man kunna — af det förförhållande, att de särskilda embetsverken skulle ega att hos de enskilda bankerna göra insättningar, dem de vid anfordran kunde åter uttaga — draga den slutsats, att de enskilda bankernas sedlar skulle blifva upphöjda till likhet med riksbankens d. v. s. »till mynt, som i landet allmänt gälla.» Med stöd af hvad jag nu anfört samt under åberopande af de skäl, som förefinnas i Utsktts Betänk., yrkar jag bifall. Hr von Ehrenheim, Per: Då jag icke biträdt Hr Bennicks motion vidsträcktare än Utsk:ts tillstyrkande utvisar, behöfver jag icke besvara de anmärkningar, som blifvit framställda emot landtränteriernas indragning.
Om den grundsats, hvarifrån siste talaren utgått, vore rigtig, skulle jag medgifva, att han har rätt; Den 1 September. 215 men han säger, att de 3 öfrige Stin genom sina beslut beviljat ett anslag af 3,000 Ridr. Borgareoch BondeSlin hafva beslutat, att summan skall ulga för en gång, hvaremot PresteSt, med vissa vilkor beviljat 1,000 R:dr om året under den tid blifvande statsreglering oinfaitar. Om nu en urtima Riksdag inträffar, skall då Räby institut erhålla de 3,000 R:dr, som PresteSt. beviljat? Det är en väsendtlig skiljaktighet emellan de öfrige Ståndens beslut, och man kan således icke säga, all 3 Stånd beslutat, att institutet skall erhålla desse 3,000 Ridr. På grund häraf har StalsUtsk. upställt desse voteris-pioposir, hvilka enl. min åsigt åro riktige. Dessutom har R. o. Ad. samt PresteSt. redan godkänt en snarlik voterispropos. , hvarom Förstärkta StalsUtsk. röstat, då det voterade om ett vilkor, som blifvit fästadt vid ett anslag till Landtstalens tjenstemän. Jag anhåller således om bifall till voteris-propos. Frih. Cederström, Rnd.: Vid detta tillfälle är det icke så mycket för att vindicera åt R. o. Adis en gång uttalade mening någon mera bestämdhet, som fastmera för den i beslutet inneboende principens skull och för gagneligheten af dess tillämpning, jag försvarar StatsUtskis ifiågavaride förslag. Frih. Åkerhjelm har redan utvecklat, huruledes de beslut, dem Borgareoch BoodeStin å ena, samt PresteSt. å den andra sidan fattat, äro väsendtligen skiljaktiga; och att den summa, som dessa 3 Stånd hvar för sig beviljat, skulle blifva lika, det har Frih. Åkerhjelm äfven visat icke vara att påräkna.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Ifr Gr. o. Landtm, vtlrat, att derunder endast hade yrkats bifall till Utsk:ts hemställan med den förändring, alt elter de i inom. a förekommande orden: Stora Kopparbergs län, skulle införas orden: samt Elfsdals, Frykdal? och Jösse härader i Wermlands län; framslälde Ilr Gr. o. Landtm, först propos. på bilall lill Utskits hemställan oförändrad, hvartill svarades många nej. blandade med ja, och sedermera propos. på bifall dertill med ofva lisa gde förändring, då svaren utlöllo med många ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Utsk:ts hemställanden biföllos. 49:de punkten. Ilr Dalman, Wilheim Fredrik: Jag anhåller att den vid punkten lögade reservation måtte uppläsas. Efter det uppläsningen af don omnämnda reservationen egt rum, yttrade Ilr Dalman: När Stafs-Utsk:t så frikostigt tillstyrkt an alag för andra dylika företag, synes det mig vara temligen ogent af Utsk:t att förvägra ett lån af en mindre summa. Utsk:t har dessutom icke halt tillgång till fullständiga handlingar; men då sådana nu blifvit tillgängliga och tydligen utvisa att detta företag är af allmännare gagn, hemställer jag, huruvida icke denna puukt bör till Utsk:t återremitteras. 206 * Den 7 September. Frih. af Ugglas: Om det nu lyckades att erhålla anslag, skulle verkligen ordspråket hesannas, att trägen vinner. Alida sedan 1847 års riksdag har denria fråga utgjort föremål lör lt. St:rs öfverläggning. Hvarje riksdag har motion i änmet blifvit väckt, men på grund af Vägoch Vattenbygenads-styrelsens utlåt. — som endast i 2:dra klassen uppfört detta valtenaftappiiingsarhete och tillika erinrat att den beräknade kostnaden vore särdeles hög i förhållande till blifvande jordvinsten — har Stats-Utsk:t afstyrkt motionen.
ETT LITET KORT UTDRAG dem, finge nys om, att jag hade skrifvit den. — om jag tege, skulle stenarne ropa. HÄRAF MEDDELAR JAG HÄR NEDAN; DET SKILDRAR Men Smålandspostens Sigurd kan handtera den sydEN AF DE UTFLYKTER TILL HÄST FRU VON SCHWART Z svenska fårsteken med trädgårdssax och andra verkGJORDE UNDER SITT FÖRSTA ÅR PÅ KRETA OCH ÄR tyg, utan att någon säger ett » sjas » till honom därför, ty han är rik och bor i Wexiö. Ack, om han YTTERST MÅLANDE: komme inkognito till denna stad, inackorderade sig » JAG BÖRJADE GENOMSTRÖFVA ÖN hos någon enkefru eller gammal fröken, som har KORS OCH TVÄRS. E q UTFLYKT VARADE 30 DAGAR, skolpojkar eller skolflickor eller andra inackordeOCH PÅ DET OBANADE KRETA ÄR MAN UNDER ringar! Vi skulle då snart få läsa något riktigt kvickt SÅDANA FÖRHÅLLANDEN FJ SÄLLAN I LIFSFARA OCH i tidningarna. skall ej klema bort det uppväxande släkendast HÄNVISAD TILL DUGLIGHETEN HOS SIN HÄST, tet, Man långt därifrån! Det är dumt att skolungdomen MED HVILKEIA MAN KAMPERAR BÅDE DAG OCH skall ha kaffe på sängen (usch då). Men förderfva NATT. — VI MÅSTE HVARJE DAG BRYTA barn och ungdom har man heller ingen rätt till, jag skulle kunna taga på min ed, att en stor UPP FÖRE SOLUPPGÅNGEN OCH RASTA UNDER DEN och del skolungdom förderfvas genom usel föda. HETA MIDDAGSTIMMEN. DET VAR ETT OFÖRGÄTLIGT, Tron I, mödrar, att det finns en böna — jag meIDYLLISKT ZIGENARLIF! VI UPPSÖKTE SVALA, SKUGGnar kaffeböna — i det kaffe, hvarmed en stor del RIKA PLATSER, DÄR VI UPPSLOGO VÅRT LÄGER.
Då extra ordinarie tjenstemännens antal under sednare år betydligt förökats och deras biträde jemväl i högre grad måst anlitas lill följd al ökade göromål inom expeditionen, samt den ringa summa af 1,000 R:dr, hvilken vore anvisad att användas till gratifikationer åt desse tjenstemän jemte vaklbetjeningen, numera icke lemnade tillgång till skälig ersättning ål dem för deras arbete, har Kongl. Maj:t äskat att berörda anslag måtte förhöjas med 1,000 R:dr; och får, i likhet med hvad Utskottet vid afgifvande af Utlåtande angående reglering af utgifterna under Bih. till B. St. Riks-statens Sjelte Hufvudtitel i fråga om beloppet af enahanda anslag för Civildepartementets expedition tillstyrkt, Utskottet hemställa, att årliga anslaget till gratifikationer åt extra ordinarie tjenstemän och vaktbetjeningen hos Finans-departementets Expedition måtte Irån nuvarande beloppet -1,000 Ridr till 2,000 R:dr förhöjas. Kammar-kollegium. Uti underdånigt Memorial af den 15 September nästlidet år hade Kammar-kollegium anhållit, att de hos Kollegium anställde vaktmästares aflöning matte, i allseende tili ökade, göromål och höga leinadskoslnader, höjas med 150 R:dr för dem hvardera; men, i betraktande, bland annat, deraf alt förste vaktmästaren åt njöto fri hostad och derigenom vore vida hällre lottad än sina vederlikar, har Kongl. Majit endast föreslagit, att en iönetillökning .af 50 R:dr måtte beviljas åt hvardera af de 7 öfrige vid embetsverket anställde vaktmästare, hvilka nu hade 450 R:dr i lön.
Familjen höll sig stilla på sina platser, tilldess sista skymten af herr Garbens fina, blå pelsfodrade kappa försvunnit bakom hörnet till nästa hus. Men då sade kommerserådet till sin fru, i det han drog djupt efter andan: ”Kors, sådan gås du är, Brigitt Marie! Var det en fråga att komma fram med? Om jag icke egt en så utomordentlig sjelfbeherrskning, skulle du dermed ställt till en rätt vacker revolution; men lyckligtvis fann jag mig på ett sätt, som gjorde en högst fördelaktig verkan; det syntes tydligt. Men ögonblicken äro dyrbara och måste klokt användas. Hvad skola vi göra med kaptenen? Har du låtit bjuda honom till middag?” ”Var i den vägen alldeles obekymrad, söta Widen! Rosa har fått en biljett, som underrättar henne, att Ferdinand i dag reser åt landet, för att bli borta ett par dagar.” ”Ja så! Nå, det var bra! Jag hade annars tänkt på någon annan utväg; men detta var allra bäst, just förträffligt. Och hör nu, Rosa, mitt barn,” vände sig fadern till den af undran förstummade flickan, ”hör nu väl på hvad jag vill säga dig, och lägg det på minnet. Denne man, som du sett mig emottaga med en så ovanlig grad af artighet, han är min störste fordringsegare, hvilken, förstår du, kan bysätta mig när det behagar honom, och göra oss alla, i bokstaflig mening, till tiggare. Jag har, i anledning af dessa ledsamma omständigheter, ansett bäst att sjelf säga dig hvad slutet kan blifva, i fall vi icke, å vår sida, uppbjuda allt, att förekomma eller åtminstone fördröja det onda. På dig, barn, beror det mycket. Grosshandlaren Garben är synbart road af ditt samtal. Uppbjud hela din förmåga att behaga honom. Du gör det ju endast för din fars skull,” tillade han och klappade dotterns kind, hvilken glödde af ovilja vid detta tvetydiga uppdrag. ”Ja, Rosa, för din fars skull,” upprepade han än en gång med oförställd rörelse.