Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har i sir kroj,Q sökt undwika allt, som pä något sätt är stridande einor Riddarhus.Ord. ningen as den 6:re Junii 1626 och Tilläggninaarna af den z November 1778, genom 1779 ars Riksdagsbeslut förklarade såsom de enda grundlagar, hwarefker Ridderskaper och Adeln har sig ar ratta. Ul>koktet förmodar wäl icke, at något skulle wara skttljagrigt, eller mindre öfwcrensstämmande med de nu aberopade Grundlagar» Icke desimindre haller Utskottet före, at inna» Högloft. Ridderskapet och Adeln företager detta ärende til siuteligt afgörande, deröswer mä inhämtas KonglMaj:tö Nådiga Ulftand. 119 946 Detta bliswer i Utskottets tänka i synnerhet nödwandigt i de twänns omständigheter, Utsstoktet nu fär Hö-glofl. Ridderchapets och AvelnS fsärskädande underställa: omständigheter, hwilka innebära någon . ändring uti de i 1779 ^ Besiut stadfästadc Grundlagar. Fö» sta §. i Tilläggningarna af 1626 ars Riddarhus Ordning innehåller: ak om ingen af Ätren skulle wid Riksdagen sig kunna infinna, bör Utteng Representant wälfas af hela Ättei!. Dä delta walsätt är i werksiälligheten nies rändels omö>!igk, önskar Utskottet, ar den dera stadgade Lag ma til sin kraft och werkan förswinna. I Trettonde A/lomemsr af 1626 ars Riddarhus Ordning sageg: ar nar allmänna Riksdagar ntskrlfivas, dä skall allt Ridderskap i Swerige och Finland, sä wange af dem lil Laga är komne äro, läta sig finna tiksta des. Detta kVlomenr utsätter icke hwad med Laga ar förstäs; derföre har alltifrån 1778 ars .
Bevillning efter 2:dra Ar^ tikeln, och jag aldrig kunnat förmoda en sådan contradiction i principer, att tullersättning skulle utgå af alla, utan afseende om de äga fördel eller icke af Uandtulls* indragningen, sorn erlägga Bevillning efter 2:dra Artikeln, men deremot en fyllnad i äskad Bevillning, under benämning af BränvinsBevillning, blott dem åläggas, som äga Hemman, utan afseende om de för sina Hemman ville eller icke ville bränvinsbränningsrättigheten begagna, då likväl, på enahanda grund, Bevillningsbehof vet under benämning af bränvinsbränningsBevillning bör hämtas i förening med andra Artikeln, som Bevillningsbehofvet under rubrique Tullersättning der redan blifvit bevilljadt, och ett annat förhållande vo» nan, och får fasta Höglofl. Ridderskapets och delns uppmärksamhet derå, att icke medifva en sådan beskattning, orättvis och partiel vid nu gällande bvskattningsgrunder, och särskildt orättvis, så väl i anseende till öreskriften om bränvinsbränningsrättighet, då en större pannerymd af mindre Hemmansdelar får begagnas, i jemförelse till större Egendomar, som i anseende till medgifvandet af tullersättningens innefattande i ilen allmänna Bevillningen, ehurn förut ansedd i lika förhållande med bränvinsBevillningen, såsom en särskild^Bevillning.
Saken är ju för öfrigt helt naturlig. Blan kan med relativt ringa hjälpmedel enkelt och snabbt afbilda sina närmaste, vänner och bekanta, familjescener, vyer och allt möjligt. Retuchering kommer högst sällan i fråga; behöfves den — t. ex. om felaktigheter förekomma i plåten — är nog bäst att lämna bort plåten till en yrkesfotograf, ty retuchering är en mycket delikat sak. För öfrigt är för amatören att märka, att vill han så billigt som möjligt drifva sin » rö- relse », bör han endast i nödfall köpa färdiga lösningar. Bereder han dem själf, hvilket ej alls är svårt, blir det nämligen mycket billigare, än om han köper dem färdiga hes hrr fotografihandlande. * * * Ja, nu vill jag ej längre uppta tidningens antagligen förut strängt anlitade utrymme. Min afsikt har blott varit att fästa uppmärksamheten hos Iduns många läsarinnor vid ett tämligen nytt arbetsfält, amatörfotografens. Isynnerhet är sommartiden med sina ljusa dagar lämplig för saken. Då erbjuda sig ock vackra motiv öfverallt, och då kan det vara trefligt att på längre eller kortare vandringar i B k o g och mark, på resor på ångbåt och järnväg medföra en så minnesgod kamrat som en kamera. Frälsningsarméns räddningshem. (Forts.) I mån af hemmets utveckling hoppas man kunna i arbete i egna sociala fabriker behålla dem, för hvilka deras opålitlighet eller förflutna stänga hvarje annan utväg. Tiden för vistandet vid hemmet växlar vanligen mellan två månader och ett år. Ingen kvarhålles mot sin vilja, men den som en gång aflägsnat sig utan tillstånd, blir ej gärna åter emottagen. Flere svaga och sjuka kvinnor hafva fått kvarstanna i arbete för hemmets räkning. Ingen tung stämning råder i denna krets; det ingår, som bekant, i frälsningsarméens program att söka vinna » själar åt Gud » vid klang af flöjter och cymbaler eller med andra ord genom ett slags » glad » kristendom, med » halelujafrukostar » och » hosiannamiddagar », med ropande och bullersamt uppträdande, det vi så väl känna från gator och gränder eller från landsbygden, där man stundom får se hela » armékårer » framtåga med » flygande fanor och klingande spel ».
Han hjelpte henne till och med ibland att sucka. Han började likväl tala om att resa ned. Evelina var ju gummans enda arfvinge, och liksom sin hustrus man, var ju ingen närmare än han, att taga reda på affärerna. Evelina trodde att detta icke behöfdes. Hon litade fullkomligt på Efverling, som för öfrigt af gumman säkerligen blifvit förordnad att styra dermed. Albert tänkte väl också på samma sätt, men han ville ändå vara med. Emedlertid skulle han först afvakta postdagen. Efverling skref också ganska rigtigt ett vänskapsfullt och hjertligt bref till Evelina. Han halkade så lätt han kunde öfver gummans sjukdom, och den verkande orsaken dertill, som man trodde blef hennes död. Han försäkrade henne att hon i honom alltid kunde påräkna ett stöd, i stället för det hon förlorat, och han bad henne att i hvarje omständighet, som möjligen kunde inträffa, oförstäldt vända sig till honom. Albert hade också några ord med, jemte en afskrift af testamentet. «Testamente!» utropade Albert. «Hvad behöfdes väl något testamente? Du var hennes ovilkorliga arfvinge, det är endast intriger utaf den der onödiga beskyddaren. Han har begagnat sig af gummans svaghet, för att kanske sjelf få ruljera med arfvet, men vänta det skall bli roligt att få se hur han behagat disponera.» Albert läste. «Efverling egde rätt att försälja egendo«men och effekter, förvalta det blifvande ka«pitalet, uppsäga eller låta de utlånta sumorna «qvarstå allt efter eget godtfinnande. Och «slutligen, att till herr notarien Säfve ej ut«lemna mer än det årliga intresset. Kapita«let skulle innestå för Evelinas och hennes «barns framtida behof.» Albert var utom sig. Om en så oerhörd orättvisa hade varit tänkbar, skulle han nog tagit sina mått och steg, medan gumman ännu var i lifvet. Han! en välkänd och instruerad karl, skulle ej anses värdig, att förvalta förmögenheten. Han som var sin hustrus man till på köpet. Skandalen var oerhörd! Ja alldeles osmältelig! Men hvad kunde han göra?
Vid slutlig föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 2, angående vilkoren för bränvins-tillverkning, fattade Bondeståndet följande beslut: angående § 2: att det borde lemnäs öppet för en hvar att, efter föregången anmälan och med iakttagande jemväl för öfrigt af författningens bestämmelser, verkställa bränvins-bränning, hvilken eller hvilka, dock ej flere än två månader af tiden emellan den 15 Oktober och 15 April, lian helst önskade, — samt att vid bestämmelserna om rättigheten att företaga mäskning borde särskildt uttryckas, att dessa icke angingo hvar och ens rättighet att bereda mäsk till kreaturs utfodring eller gödning; angående § 20: att rättigheten till bränvins-distillering borde vara lika för landet som för städerna; angående § 25: att stämpling af redskapen i större bränneri icke borde vara föreskrifven; angående § 59: att afgiften borde utgå såsom tillförene med allenast 16 skillingar Banko, eller 50 öre Riksmynt för hvarje kanna af den styrka uti § 4 af förslaget omförmäles; angående § 41: att afverknings-förmågan för mindre bränneriet icke borde bestämmas högre än en och en half gång pannans rymd per dygn för redskap utan mäskvärmare och två gånger pannerymden i de fall, då mäskvärmare begagnades; samt angående § 85: att, då den pliktfafldés egendom i löst och fast icke räckte till bela bötes-beloppet, ej heller någon del af böterna borde uttagas, utan den sakfällde i stället undergå det straff, som svarade emot hela bötes-beloppet. I öfrigt godkändes Sammansätta Utskottets Betänkande och Förslag till förordning, angående vilkoren för bränvins-tillverkning, allenast med anmodan till Utskottet, att vidtaga de ändringar uti förslagets ofvannäinnde eller andra §§, som af Bonde-ståndets beslut borde blifva en följd. S. D. Föredrogs och upplåstes det hos Rikets Ständers Elektorer vid sammanträde den 50 sistlidne April för val af kommitté rade till tryckfrihetens vård, förda protokoll.
Hö; Jord, poler; Juveler, oinfattade eller infattade; Kalksten ; Kardborrar eller stråkardor; Kartor; Kläder, tillhöriga sjöfarande eller resande, när de äro synbart brukade, eller, af ägarne sjelfve medförda, pröfvas icke öfverstiga deras personliga behof; Kol, träd-; Kopparstick, estamper och lithograf ska arbeten; Korkträd ; Kreatur: får och baggar från alla tyska stater samt intill Westerhaget gränsande orter; hingstar, tjurar och fargaltar; Zera ; Lumpor ; Magnetsten, oinfattad; Malm, rå och osmält, i införselstarifen ej specificerad; Malmstuffer , till na t u ra lies a nd i n ga r; Marienglas ; Marmor, oarbetad eller i block; Medaljer, alla slag; Murklor ; Musika lier ; Muskus eller desman; Musslor, friska; Mynt, guld-, silfveroch koppar-; Målningar och ritningar, oinfattade eller infattade; Naturalier, till vetenskapliga samlingar; Näfver ; O/jekakor ; Perlemor, oarbetad; Perlor: äkta, oinfattade eller infattade; Pimps ten; Plantor ; 41 Plantor; Platina, oarbetad eller arbetad; Pozzolana ; Russinstfelkar ; Sand; Serpentinsten , oarbetad; Silfver, oarbetadt; Silke, rått, ofärgadt; Skafgräs; Sköldpadd, oarbetad; Smergel; Spillning, affall och spån, ej specificerade; Sten: coruwa lis-, eldfast sten, gjutstenar, samt mergel och skiffersten till stentryck, qvarnstenar, all annan, i iuförselstarifen ej specificerad, oarbetad eller i block; Stenkol, stenkolsstybb eller cinders, samt kokes eller afsvaflade stenkel; Säckar, med varor fyllda, såsom emballage; Tester eller krätz ; Tonkabönor; Trippel; Träd, friska, alla slag; Trädvaror: virke, oarbetadt, sågadt eller tillhugget: , alm, ask, bok, björk, ek och andra ej specificerade sådana trädslag, som växa inom landet; buxbom, ceder, ebenholtz och pockenholtz; furuoch grantimmer: olillhugget eller sågblockar; JVagnar och åkkon: resandes, synbart brukade, af dem sjelfve begagnade, eller som blifvit ur riket bevisligen utförda.
– Du nämnde, i fall jag ej bedrager mig, att den listige seraljuppköparen hade lofvat att skaffa dig underrättelse från din far? – Ja, han höll ord och jag erhöll icke längesedan ett bref från min far. Han var lyckligt anländ till Ceilon och befann sig temligen väl. – Och Arslam? – Hon teg. – Och Arslam? upprepade jag: utan tvifvel kände din far hans öde? – Hans far hade dött och han sjelf hade stupat i det borgerliga kriget. Men hvarföre frågar du om detta? Jag nästan förskräcktes öfver den glädje jag erfor vid denna upplysning. – Och du vill ändock återvända till Ceilon? stammade jag. – Rustan! hvad kan hafva gifvit dig anledning till den förmodan, att jag ej skulle vilja komma tillbaka? – ropade hon med förvåning, och alla mina förhoppningar voro på engång förskingrade. Nu påminte mig Fatme, att ej längre uppskjuta, att hos Schahen för mig utverka det öfverenskomna samtycket. Med tunga steg begaf jag mig till hofvet. Så nygift och redan tänka på en vallfart? sade konungen, då jag anmälte min önskan. Jag trodde ej, vid Prophetens skägg, att du verkligen var så gudfruktig. Eller känner äfven du så hastigt mättnadens afsmak? Lika godt: det skulle ådraga mig Prophetens vrede, om jag ville hindra ett så fromt förehafvande. Ditt höfdingedöme skall under tiden förvaltas af en annan för din räkning. Mellertid måste din afresa uppskjutas, tills jag sjelf lemnar detta land. Under denna resa kan du tillika uträtta ett ärende, som ligger mig mycket om hjertat: du har väl icke glömt Salomos ring? – Hvilken ring, mitt lifs herre? – Den Sapetman omtalte, och hvilken jag förmodar finnas i Medina. Till Sheriffen der vill jag gifva dig anständiga skänker, på det dig ej måtte förvägras tillträde till tempel-klenodierna. Träffar du som jag hoppas denna dyrbara skatt der, så skola vi väl sedan tänka på utvägar, att på ett eller annat sätt skaffa den i våra händer.
Förklaranderne tillstyrkte således tillåtelse för Sökanden, att under begrafningshjelpstiden få uppbära de af honom såsom befälhafvande Amiral åtnjutna serskilda löningsförmåner, hvilka under tiden blefvo 4:de hufvudtiteln besparade; men de afstyrkte en sådan tillåtelse i hvad den angick de KontreAmiralslönen på Stat åtföljande tjenstgöringspenningar, emedan desse, såsom protokollet omförmäler, ej kunde under tiden Lill titeln ingå, och deras beviljande skulle hafva förorsakat en dubbel utgift. Att deras tillstyrkande var med billighet öfverensstämmande, synes äfven deraf, alt, enligt vid denna Riksdag fattadt beslut, StatsRådsLedamöter numera få tillträda deras embeten utan begrafningshjelps aftjenande och utan beräkning af hittills vanliga afgifler, en förmån, som deras företrädare icke åtnjutit. Men Hr Justitieombudsmannen har äfven anmärkt, att förklaranderne i detta mål öfverträdt Regeringsformens 62 och 64 §§. För dem är det omöjligt att inse, det en anvisning på 4:de hufvudtiteln för en SlatsRådsLedarnot, sorn dock fortfar att vara Amiralsperson och således tillhörande Flottan, skulle för titeln vara främmande derföre, att fortsatt åtnjutande af den extraaflöning, han i sednare egenskapen uppburit jemte annan ordinarie, hvilken han såsom StatsRåd var ovillkorligen berättigad att å samma titel uppbära, blifvit af serskilda anledningar beviljad. Förklaringen i denna sista punkt af anmärkningsmernorialet Lit. E. åberopas af undertecknade: Ro senblad. Gyllenhaal> Grip. 140 Anmärk nin g smemörialct Lit. F., angående rådgifvande åtgärder, som förmenas leda till Rikets belastande med gäld. lista punkten , om det för utvidgning och ombyggnad af Trollhätte Kanal och Slussar beviljade anslag utaf Handels och Sjöfartsfonden.
&gt; Vi have nylig hort, at der er sluttet en Alliance inellem to af Jordens mzegtigste Folk ined det F o r ~ ~ ~ at a n bevczre l Verdensfseden. Vi k~lnne ' ltsaa haabe p a, at de iiiandlige H ~ r e ikke saa hyppigt ville trade i Marken i de l-rominencle Tider, son1 cle hidtil have gjort. Men Kvindehzeren her forelobjg iiigen Udsigt ti1 at kunne hjelnsende sine Tropper! Fattigdom og Sygdom, Lidelser og Dod tsenke ikke pan at slntte Fred. Jeg inaner derfor Kvinderne ti1: &amp; imp, ti1 en ICawy i FaAlesslcaB i Stedet for at vi hidtil have k ~ m p e t hver for sig, saa godt vi kunde. Naar saa Icvinden ved at Icere sit eget Arbejde har faaet tilstraekkelig Staal i sig, saa Iran hun tage de store Samfundsopgaver op. Her er talt om, hvorvidt)) Kvindesagen~ er ung eller gammel. Jag Iran ikke naegte mig den Glzede .ti1 Slutning at citere en Oversattelse af et latinsk Digt af en a£ Nordens forste Erkebisper,. Andreas Snneson, Erlcebiskop i Lund. Hall Irar Kong Valdemnr Sejers Yea, det vnr Iiam, cter nuder Kampen bad for de danske Vaaben, og Daunebrogsfaaeu faldt necl og ildnede de Danske ti1 Rejer. Da han blev syg og levede som en spedalsk Eneboer, forfattede han Kong Yddemar Xejers jydske Lov, der begynder med de Ord: Ned Lor sknl man Land bygge.
Vid denna § äro förslag väckte: inom Ridderskapet och Adeln af Herr von Ehrenheim, R, att då af de $ af bränvinsförsäljnings-afgifterna å landet, som mellan länets samtlige socknar fördelas, hvarje socken för närvarande erhåller ett så ringa belopp, att föga eller intet kan dermed uträttas, berörde medel skola insättas i Landtränteriet för länets husbållnings-sällskaps räkning, för att af detsamma förvaltas och användas till ändamål, som för lånet nyttiga äro, samt att de afgifter, som för sådan försäljning i städerna utom Stockholm utgå, hälften skall på enahanda sätt användas och endast den andra hälften tillfalla staden; och af Herr von Mentzer, C. F., att all minuteringsoch utskänkniugs-afgift måtte till Statsverket ingå och derifrån på kommunerna fördelas efter folkmängd. inom Preste-Ståndet af Doktor Sandberg, att med fördelningen af utskänknings-afgifterna på landet bör förhållas såsom nu stadgadt är; att likaledes i do städer, der rättigheten till utskänkning af bränvin antingen genom öfverenskommelser eller lag inskränkes till förtäring på stället, utskänknings-afgiften må, så - 12 Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utskottets Bet.
Då emellertid fråga om ändring uti sagde instrukt. är väckt och till Ekon.Utsk. remitterad samt uti ifrågavar:de Betänk, besvarad, synes det mig icke vara något skäl att för dess pröfning afvakta LagUtsk:s svar i anledn. af ett yttrande, som Hr Ribbing afgifvit i en helt annan fråga, och som kommit Utsk. tillhanda i sammanhang med ett helt annat ärende, nemi. angide förhöjd aflöning åt Just.Ombudsm. Jag kan således för min del icke finna det ringaste hinder för att denna fråga må behandlas i sin ordning, och finner icke skäl att dröja dermed, derföre att med discussionen öfver Just.Ombudsm:ns lön följt ett yttrande af Hr Ribbing, som rör en fråga, hvilken, såsom icke afseende ett lagstiftnings-ärende, LagUtsk. icke äger att uptaga. Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu: Sedan jag sednast yttrade mig, har jag efterskickat R. o. Ad:s prot. för d. 20 sisth Dec., då frågan om Hr Ribbings nu åberopade yttrande förevar, och ber jag att få något fullständigare framställa huru frågan blifvit behandlad. Förhållandet var att Hr Ribbings och några andra talares yttranden ang:de Just.Ombudsm:ns berättelse blefvo d. 19 Dec. till LagUtsk. remitterade jemte R. o. Ad:s återremiss å en del af Utskis derom afgifna Utlåt. Sedan discussionen var slutad och beslutet blifvit fattadt, yrkade Hr Ribbing särskild remiss af den fråga, han under discussionen hade väckt, och jag sökte då göra tydligt, att yttrandet redan var remitteradt, men då Hr Ribbing fortfor i sitt yrkande att denna fråga måtte såsom en af honom väckt motion särskildt remitteras, blef den lagd på bordet.
Utskotten det skola «f -bvsr oeb e» inses oell erkännas, att de instruetioner, R. 8l:r, vid bvarje Liks<lag, bebaga ät deras RuIImägtige i Lanken meddela, leke knnna st R. 8t:rs förnyade försäkran gifva någon större garantis, an bittills. Läsom skäl mot stiftandet ek en Lanklag pä sätt nu föreslaget blifvit, är jemväl anmärkt, att den vore ulan ändamål, "enär den kunde ändras i samina ögon"bliek, som Representationen oeb Ronungen ökvereus"konuna, att i Laukeas lagliga förvaltning göra ingrepp." Utskotten Medgifva, alt om man förutsätter möjbgbeten, att ej ulleimst ett sadan t steg skulle kunna af Repre? entatioiteu tagas, utan oek. gillas oeb understödjas af den lVlagt, ät l,vilken Viundlagen uppdragit det dyrbara kall, ott »Ätt ocL s«,r,u>rg storks ocb /-e 26 - 368 Ltsts-, Lsucoocl, Lsg-Lltskottens dordia Lamt vräirgvrLa ocb o,ätt ärndra oc/r dor^/nola, förkölle ock gil veiman af nu ifiägavarsnde Lagstiftning; men lörlorad vore dä ocksä belgden sf bvarje Lsgbud, under bvsd form det än mä vais utgikvet, kraftlöse vell utan betydelse sjelfva Oiundlagcns föreskrifter, samt fruktlöst bvaije bemödande, att återföra clen ordning, som blifvit genom körllutns tiders olyckor sto, cl, ocb bvillcens äterställande villfarelser oeb okunnigbet om rätts lorbällandet bittills färbinclrst, ^.tt äter stiftandet sk en Livil Lag för Ib 8t:rs Lank ej star i nägon strid mot Lrundlsgens stadgande i 72 §.
Domkapitel att inkomma med noggranna upplysningar rörande de i riket befintliga pedagogierna, deras, beskaffenhet, läge, omfånget af den undervisning som der meddelas, lärjungarnes antal, kommunernas benägenhet att lemna skolhus och rektorsboställe, samt öfriga dessa läroanstalter beträffande förhållanden, har Kongl. Maj:t, efter det dylika upplysningar numera blifvit afgifna, låtit inom den i Ecklesiastik-departementet bildade afdelning för handläggning af åren der rörande allmänna uppfostran och undervisningen, verkställa den utredning af ämnet, hvartill omförmälde upplysningar kunnat gifva anledning, samt vill hvad sålunda i ämnet förekommit härmed till Rikets Ständers kännedom meddela. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL. Henning Hamilton. Kongl. Majus Nåd. Skrifvelse N:o 61. 9 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Arenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Sfals-Hådel på Stockholms Slott den 17 November 7859. m Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-ministern lör Utrikes-Arendena, Friherre Manderström, Stats-råden: {Vallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Efter justering af protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden för den 11 dennes uppläste Herr Departements-chefen, Stats-rådet Grefve Hamilton följande, i öfverensstämmelse med af Kongl. Majit förut fattade nådiga beslut, uppsatta förslag till skrivelser lill Rikets Ständer, nemligen: l:o 2:o angående utredning i afseende på de i riket befintliga pedagogier. Uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande täcktes Hans Majit Konungen berörda förslag i nåder gilla samt befallde, att i öfverensstämmelse dermed skrivelser, sådana de finnas sub. litt. A och B detta protokoll bilagda, skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex protocollo C. A. Th. Ädelgren. latu till R.
Och inga af hennes otaliga betänkligheter och tvifvel kunde någonsin förvilla hans syn på hennes natur, i hvilken han genast såg själfva grunden: den barnaklara, från all världslighet rena, enfalden, den hafsdjupa och spjuträta intensiteten – ett medeltidshelgons intensitet – drag, hvilka just ensamheten bevarat och fördjupat. Han såg huru hennes känslas rikedom som en daggfrisk, ehuru ej fullrundad drufva gömdes under afskildhetens bladskugga och huru spänstigheten i hennes lyckomöjligheter endast af förhållandena, ej af hennes lynne voro nedtryckta. Själf hade hon aldrig egenvilligt slutit handen för en lifvets gåfva och inga bittra erfarenheter hindrade henne att alltjämt förtroendefullt hålla den utsträckt mot människorna. Sjukdomen, som brutit kroppen, hade endast fastare sammanslutat den högresta, rakvuxna själen. Strålande ren från svek och flärd, med stålfast vilja i hvarje beslut, med blixtsnabb ovilja då hon djupt ogillade, hade hon i hvardagslifvet en fin humor, en jämn mjukhet, en fördragsam mildhet, en ärlig fordringslöshet, som rörd mottog den minsta vänlighet. Hennes naturliga häftighet fanns endast kvar som het ifver för ett intresse, som snabb fart i en impuls, som naiv hejdlöshet i sådana fall, där andra visa världsklokhet. Af konstnärslynnet hade hon förnimmelsens eld och styrka, men ej dess vanliga svaghet att omvandla tillvarons – framför allt människornas – värden efter sina egna stämningar. Hon var äfven alldeles fri från sjuklingens – och skaldens – håg att låta tillvaron rotera omkring sina tillfredställa eller otillfredställda anspråk på densamma. Tvärtom ägde hon en sällsynt rättvisa, äfven i sin dom öfver handlingar, som sårat henne själf. Den försynta ärlighet och fasthet, med hvilka hon värnade sin individuella frihet, gåfvo henne dessutom en ädelmodig syn på yttringarna af andras, från hennes egen afvikande naturer. Den höstlikt klara och stilla luft, som omgaf henne, var renad från alla personliga önskningar, från all lifvets heta oro. Men Robert Browning såg det oaktadt att denna kvinnosjäl ännu skulle kunna hvitglödgas.