Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. den 3 Juni, kl. 4 em> Betänkande, i anledning af väckt motion om iagttagelser vid utnämningar till Riddare värdigheter^ Från Högloft. Ridderskapet och Adeln har Utskottet emot tagit en motion af Herr Rosenqvist af Akershult, hvari framställes, huruledes Kongl. Förordningen den a3- Februari 1748, angående de 3:ne förnämsta Riddare-ordnar, föreskrit ver, alt dessa, dåde tilldelas enskilde Svenskar, icke kunna förvärfvas annorledes, än för ådagalagde stora talanger, tapperhet, långvarig och nyttig tjenst, snille och för Riket nyttige egenskaper, samt att hvar och en„ sorn till .Riddare af Svärdsedler Nordstjerne-.Orden utnämnes, skall gifva förteckning på sine gjorde tjenster, samt i hvilka ären-/ den han till Rikets tjenst är och varit brukad. Med tillämpning af dessa stadganden skall det synas vara en afgjord sak, att inga andra än Rikets synnerligen utmärkte embetsoch tjenstemän kunna hugnas med någon af berörde ordnar, men den nyare och nyaste tidens erfarenhet skall dock visat, hurusom föga bekanta personer., till och med utom tjenstemanna-dassen, blifvit decorerade, och då man efterfrågat deras ingifne förteckningar på gjorde tjenster och i hvilka ärenden de till Rikets tjenst och fromma äro och varit brukade, skola dessa varit svåra att igenfinna — hvarföre, då det i åberopade Författningen antydde ändamålet med de Irenne Riddare-ordnarne skulle förfelas och dessa blifva utan allt värde, 0111 de tilldelas andra personer, än sådane, på hvilka kan fullkomligt tilllämpas, hvad sorn är stadgadt såsom vilkor för utmärkelsen, motionären hemställt, att Rikets Ständer mätte hos Konungen framställa nödvändigheten deraf, att, hvad uti Kongl. Förordningen den a3 Februari lyRS ,är stadgadt, rörande grunderne och vilkoren för Riddare-ordnars tilldelande, kunde i Nåder varda ordagrant iagttaget.
Ad. ville tillåta sig fatta ett beslut, söta fordrar ändring i antingen Riksd.-Ordn. eller Ridd.-Ordn., utan annan sane6 II. o 66 Den 2 Maj *. m. tion derå än den, som kunde åstadkommas på detta rum; så skulle jag frångå mitt yrkande, att den föredragna punkten må läggas till handlingarna. Om jag för ögonblicket gålin på, att frågan endast angår Ridd.-Ordn., så erfordrar heslutet deröfver i alla fall K. M:s sanction; och mig synes ämnet verkligen icke förtjena någon anmälan hos K. M. Hvad sjelfva saken beträffar, huruvida en ledamot af Direet. är valbar eller icke till revisor öfver Discontverket, så står uti Ridd.-Ordn. uttryckligen stadgadt, att ingen directör får vara revisor öfver Statsoch Bancoverken; och jag frågar nil en och hvar: Hvad är väl Disconten annat, än en afdelning af Banken? Man har framkommit med den förevändning, att det skall vara svårt att erhålla personer, som vilja åtaga sig ifrågaställde uppdrag; och jag frågar då: Har man väl sett Direct. välja bland sina egna ledamöter, då icke arfvoden ifrågakommit? Jag har sjelf en gång af höflighet emottagit uppdrag såsom ledamot i taxeringscommitteen; men aldrig har jag hört, att någon af Ridd.-Direct:s ledamöter blifvit till sådana befattningar utsedd; och då det icke ägt rum vid sådana tillfällen, då arfvoden ej varit anslagna, tycker jag, att det icke heller bort ske, då sådana varit att påräkna. Frih. Cederström, Jac.: Det lärer höra till våra statsformer, att bänkman ej kunna vara electorer, electorer icke utskottsledamöter, och att directörer ej böra kunna välja på sig sjelfva till revisorer. Jag vill nu icke ingå i någon undersökning, huruvida ofvanberörde grundlagsstadganden äro ändamålsenliga eller icke. För min del skulle jag tro, att ärendernas behandling icke komme att iida af utan snarare vinna på, om en förändring i dessa delar ägde rum; men nu är lagen sådan, och då måste den efterföljas.
Visserligen hålla som det sedan dröjer hela åtta är, innan bröderna Eockfeller sig med ekipager och vackra någon ny skottdag inträffar — ett förhålanspann, men de begagna sig ej mycket häraf; de ha dyrbara ridhästar — men rida ej på dem. lande som inte äger rum ens en gång på Deras yachter äro bland de praktfullaste i värlseklet. Skottåret har ju af gammalt anden, men ägame segla ej med dem; deras fruar setts innebära åtskilliga privilegier särskildt och döttrar ha juveler af oskattbart värde, hvilka för det kvinnliga könet, och det torde vara för det mesta ligga i sina etuier, ty ägarinnorna frekventera ej mycket societeten. I detta milliodubbel anledning att i år bevaka dessa » innärshus gör klangen af guldet ej umgängestonen tressen », då sedan väntan » till härnäst » särdeles munter; musik idkas där föga — den skulle också blir dubbelt så lång. inverka störande på arbetet — man sysselsätter » Damernas egen tidning » kan inte stå sig ej med att dechiffrera andra noter än banknoter. Literaturen och de sköna konsterna ha likgiltig inför slika tidstecken, utan vill att räkna på msecenat-understöd i pengar, förstås, gärna dra sitt strå till stacken för märmen ej på förståelse och sympati. För mycket kesdagens värdiga begående. Till den ändan upptagen med förvaltningen af sin oerhörda förmögenhet, kan firman Eockfeller icke förspilla förlita vi oss på alla fyndiga hufvuden tiden genom fraterniserande med Apollo och och pennor inom rår läsekrets och utfästa sånggudinnorna, det säger sig själft. Och den ett pris p å f e m t i o k r o n o r som males under affärernas eviga kvarnhjul, känner sig ej upplagd för estetiska nöjen och sysselför det piggaste och trefligaste bidrag om sättningar. skottdagen, som till oss ingått senast den 8 Den ryktbare Cornelius Vanderbilt slutligen, februari. förstår han bättre konsten att föra en tillvaro instundande En " skottdagstäfling ". 1896 Vi lämna alla små och stora snillen, som känna sig hågade att fresta saken, full och obegränsad frihet vid ämnets behandling.
Likaledes skola Cheferne och de biträdande Kommissarierne samt de af Verkets öfrige tjenstemän, som deltaga i nyckelvården, en för alla och alla för en, eller der blott tvänne äro anställde, en för begge och begge för en, ansvara för de under deras vård förvarade tillhörigheter sålunda, att o) De för Kassa-afdelningen, Depositionsafdelningen, Låne-afdelningen, Lånekansliet samt Revisionsoch Ekonomiafdelningen utsedde Chefer och de biträdande Kommissarierne i Depositionsafdelningen, Låne-afdelningen ocb Lånekansliet, under sådan ansvarighet hafva vården af större General-kassan för dukater och silfvermynt, Magasinen för utländskt mynt och ädla metaller i omyntad form samt för färdiga sedlar, Depositions-hvalfvet och det i Låneafdelningen befintliga jernskåp; Banko-Utskottets Memorial, M 84. 7 »Sedel-kontorets Chef och biträdande b) Kommissarie under gemensamt ansvar hafva vården af Kopparmyntsgeneral-kassan. » »Cheferne för Depositionsoch Låneafdelningarne, Låne-kansliet, Kontrolloch Revisionssamt Bokslutsoch Ekonomi-afdelningarne, och, med undantag af Kommissarierne i Sedelkontoret samt Pantlåne-Kornmissarien, öfrige biträdande Kommissarier samt desses vikarier, under enahanda ansvar, hafva nyckelvården till mindre General-kassan.» oförändrad. »Pantlåne-Kornmissarien och Andre Kamereraren i Låne-afdelningen, under gemensam ansvarighet, hafva vården af guldoch silfver-pant-hvalfvet; varande likväl uppslå.» »Chefen och biträdande Kommissarien i Låne-afdelningen, under gemensamt ansvar vårda skuldförbindelserna för lån till Stora Kopparbergs
Den af mig begärda summan är obetydlig, men den skulle i' alla fall kunna göra stort gagn, och jag förnyar derföre min anhållan om bifall till densammas erhållande. Hr Mannerskantz, Carl Axel: Här har blifvit uplyst, att Wisby lånekontor redan har större fonder än det i anseende till öns folkmängd kan göra anspråk på. Det oaktadt är det ingenting i Bankens nu gällande stadgar, som hindrar Fullmäktige att öka denna fond, om de finna det vara af behofvet påkalladt, hvarföre äfven lånekontorets direktion kunnat vända sig till Fullmäktige med sin ansökan. Om det här föreslagna stadgandet blir antaget, så få Fullmäktige samma makt, och jag anser att man icke bör gå från den grundsatsen att Fullmäktige böra kunna flytta medlen dit de bäst behöfvas. Man har här anställt en jemförelse mellan de inkomster Banken skulle hafva af lånekontor och af FilialBanker. Hr Bildt har sagt att lånekontoret i Wisby gifver Banken 3 proc.; det är alldeles detsamma som FilialBankerna betala. Hvad angår frågan om kreditiverna till FilialBankerna, så skall jag längre fram söka utveckla densamma. Hr von Troil, Sam. Gust.: Hvad här serskildt beträffar behofvet af ökadt kassakreditiv, så tror jag att lånekontorens fonder äro otillräckliga, åtminstone är förhållandet så med den i Malmö förlagda afdelningen af R. St;rs Bank; men om en sådan tillökning skulle Den 11 Juli e. m. 257 skulle komma i fråga, så borde den ega rum icke allenast i Wisby, utan afven i Malmö oell Götheborg. Men jag anser, i likhet med Hr Mannerskantz, det vara bättre att åt Fullmäktige i Banken öfverlemna, att efter sig företeende omständigheter öka tillgångarne der behofvet sådant kräfver. Man har redan bevisat, att de lån, som från Banken äro gifua till Gottland, äro proportionaliter större än de, som lemnäs till andra orter.
»Godmorgon, Henoch,» sade Sparre och nickade vänligt. Han tyckte om hofjuveleraren, som försåg hans stora behof af nipper och fruntimmerssmycken, och Henochs patriarkfigur och världsvisa jämnmått tilltalade honom dessutom personligen. »Ungdomen där är sålunda den unge juden, som stadens damer de här dagarna sett på gatorna och skvallrat om och kalla den vackre köpmannen Sindbad, Ali-Baba och Gud vet hvad.» »Ja, Ers Excellens, det är Kalonymos från Leewarden,» sade hofjuveleraren, »son till den berömde och lärde Baruch-ben-Esra: Kalonymos har tagit till lifsmål att besöka alla judiska församlingar, i hvilket land de ligga. Så har han också kommit hit.» »Hvarför det då?» frågade Sparre. »Jag tror mig kunna lära min förtryckta och olyckliga stam, att också för den är hatets tid ändtligen förbi, men att de först måste lära sig älska alla som bröder, hvilken tro de än bekänna, för att själfva varda fria.» Kalonymos sade dessa ord i trotsigt medvetande om att ej blifva förstådd. Det var icke för den gamle parfymerade och sminkade gubben i hofdräkten, som han talade, utan för den klara dagen, den blå himmelen och för sig själf. Hans mörka blick var långt, långt borta. »Och han har ingen sorts handel, inga varor af något slag med sig?» sade Sparre och betraktade förbluffadt och misstänksamt den talande. Kalonymos log svagt men vände icke blicken mot öfverståthållaren; han skakade blott på hufvudet utan att svara. Det gjorde honom nästan ondt om den förnäme gamle herrn med palatset och de många lakejerna – så högt uppe sväfvade i denna minut hans egen själ. »Hvad menar han då? Älska alla som bröder! Skall juden Henoch kalla mig son chère frère, och jag älska Anderzin, som står därborta och luftar min mamsells roberonde, som en bror?» Sparres röst blef hvass och häftig. Han kände sig het om öronen. Kalonymos’ ord gjorde på honom ett dubbelintryck, som var så mycket obehagligare, som han ej på ögonblicket kunde riktigt klargöra det.
Som jag icke haft tillfälle vara närvar, vid discussionen af den afgjorda inbjudningsfrågan, får jag nu till prot. förklara, det jag med tillfredsställelse erfarit, att min röst bidragit att frälsa R. o. Ad. från den stora oformlighet att försöka åstadkomma rubbning i ett R. St:s beslut. Hr Dalman, Wilh. Fredr.: Jag anhåller att få förena mig i Frih. Hermelins nyss afgifna anförande. Det in - Den i G Augusti f. m. 8, nefattar till en del de skäl, som föranledt äfven mig att rösta för afslag till de äskade nya militäranslagen. Ii. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.: Jag hade önskat, att Frih. Hermelin uppskjutit afgifvandet af dess anförande, till dess de personer varit närvar., emot hvilka det är riktadt. Jag vill endast upptaga den anmärkning, att 2:ne af våra ministrar för närvar, på permission vistas i fäderneslandet. Om Hr Frih. följt förhållandet i andra länder, skulle han hafva funnit, hurusom det ofta händer, att ministrarna hemkallas att öfvervara de representativa sessionerna. Hvad beträffar den anmärkta irreligiositeten och Hr Frihts enskilda omdöme om statsskuldsystemet, tillhör det icke mig att upptaga dessa, likasom jag icke anser mig skyldig att redogöra för ändamålet med de omförmälda ministrarnas hemmavaro. Frih. Hermelin: Jag rår icke för att H. Ex. Gr. Brahe icke närvar. Det har varit svårt för mig att afpassa något tillfälle, då sådant äger rum. Hvad de båda diplomaternas härvaro angår, har jag visserligen icke ifrågasatt Konungens rätt alt sådant tillåta, eller klandrat, att Han begagnat sig deraf; men jag har derifrån endast velat sluta till, att de, enär sådant kan ske, verkligen kunna undvaras på deras platser, hvilket man någon gång här hört bestridas.
JV2 21, i anledning af väckta motioner angående förändring i sättet för kronobrefbäringens utgörande, m. m.; JV& 22, i anledning af väckt motion angående förändrade föreskrifter i afseende å laxfisket i den s. k Pukaviksfjorden i Blekinge län; M 25, i anledning af väckt motion angående skyldighet för sparbankerna i riket att å derstädes insatta medel för närvarande gifva minst fem och en half procent ränta; M 25, i anledning af väckt motion om upphörande för Statens tjenstemän af skyldigheten att ställa borgen för den uppbörd, de omhänderhafva; samt M 27, i anledning af väckt motion om inrättande af en representation för häradet. Den 10 Januari. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets nedan omförmälda Betänkanden: JV2 16, i anledning af väckta motioner om ändring i vissa delar af Kongl. Instruktionen för landshöfdingarne samt de vid länsstyrelserna anställda tjenstemän, och om förenkladt expeditionssätt inom samma styrelse, m. m. bifölls, med undantag af den öfverst å sidan 4 förekommande hemställan, som afslogs. JVS 12, i anledning af väckt förslag om upphörande af de s. k. prebendepastoraten. Afslogs. M 20, i anledning af väckt motion om inskränkning i allmänhet af tjenstemännens antal, nedsättning af deras löner, indragning af embetsverk, m. m. bifölls, S. D. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets nedannämnda Betänkanden: jy.I 6, i anledning af väckt motion om upphäfvande af lagens stadgande angående morgongåfva; bifölls. J)2 7, i anledning af väckt motion om förändrad lagstiftning angående äktenskapsförord samt mannens målsmansrätt för hustrun; bifölls. Prot.mUtdrai) den 10 Januari 1866. 115 M 8, i anledning af väckt motion om förändring i lagens stadgande angående giftorätt i bo; bifölls.
Med anledn. deraf får jag erinra, att, då jag första gången yttrade mig, förklarade jag, att om man ej vill omorganisera R. o. Ad. genom val, torde det icke heller vara lämpligt att välja de större jordegarne, utan att man då borde begagna samma princip, sorn ligger till grund lör R. o. Ad:ns reprensentationsrätt, nemi. sjelfskrifvenheten. I afs. derpå att de större jordegarne skulle få plats i representa - 320 Den 27 Jnni f. m. tionen, har raan varit ense derom, ehuru man om sättet, huru det skall tillgå, varit af olika mening. För min del anhåller jag således att få afstå från mitt första yrkande om Ad:ns omorganiserande, men anhåller deremot om bifall dertill att större jordegare må få plats bland K. o. Ad. såsom representanter. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Frih. Raab och Hr Dalman, med anleda, af H. Exc. Hr (thiis o. Landtmms uptagande af deras under diskussionen gjorda yrkanden, förklarat sig derifrån afstå och instämma uti Hr von Köchs förslag, förmälteH. Exc., att Hr von Koch hade yrkat, att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke måtte förklara, att ifrågav:de grundlagsändringsförslag borde inskränkas dertill, att större ofrälse jordegare bereddes inträde hos R. o. Ad. som riksdagsmän; att Hr Printzensköld hade påyrkat förslagets förkastande, samt att Gr. Lagerbjelke begärt, att detsamma måtte få hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. H. Exc. framställde härefter propos. derå, att Konst.Utsk:ts förev:de Mern. skulle till Utskrt återförvisas med förklarande såsom R. o. Ad:ns gemensamma tanke, att det deri framlagda grundlagsändrings-förslag borde inskränkas dertill, att större ofrälse jordegare bereddes inträde hos R. o. Ad. såsom riksdagsmän; och då denna propos. besvarades med starka nej jemte åtskilliga ja, förklarade H.
Men för att upnå ett sådant ändamål, erfordras icke blott den enskilde representantens goda upsåt och hvarje särskildt Stånds allvarliga bemödande, utan ock den endrägt och samhällighet emellan RiksSt:n, hvarförutan hvarje sträfvande varder om intet. — BondeSt. gör sig förvissadt, att Rikets första Stånd, skall, i detta, som i andra hänseenden, gifva föredömet, och att ett godt förhållande emellan Höglofl. R. o. Ad. och Bonde-St. således fortfarande skall komma att ega runi. BondeSt. utbeder sig att äfven hädanefter få vara inneslutet i Höglofl. IL o. Ad:s välvilja och förtroende. Hr G r. o. Landt m. svarade: Den helsning, Deputerade från Hederv. BondeSt. framburit, emottages af R. o. Ad. med upriktigaste tacksamhet. Mellan Riksdagarne delande det Hederv. BondeSt:s sträfvanden och omsorger för jordbrukets utveckling, för lifvandet af våra kommunala inrättningar och upfyllandet af deras fordringar, måste R. o. Ad. Den 22 November. 7 känna såsom en liflig tillfredsställelse och ett behof, att under Riksdagarne erfara det Hederv. BondeSt:s förtroende, understödjas af dess fosterländska bemödanden, och med dess erfarenhet rikta sin egen. R. o. Ad. önskar och hoppas att under innevarande Riksmöte få åtnjuta dessa fördelar, lika visst som det Hederv. BondeSt. alltid skall mötas af R. o. Ad:s aktning, vänskap och förtroende, tänkesätt dem R. o. Ad. anhåller att Deputerade måtte å dess vägnar till det Hederv. BondeSt. återbära. Hvarefter Deputationen med vanlig ceremoni, utbeledsagades. Ankom och emottogs en Deputation från Vällofl. BorgareSt., anförd af Rådmannen i Stockholm, Johan Gustaf Brodin, som yttrade : Till H. R. o. Ad. frambär vid innevarsde Riksmötes början BorgareSt., genom oss, dess Deputerade, Ståndets vörda samma helsning och lyckönskan.
Enligt 1734 års lag, skulle nemligen den hustru, som öfverlefde sin man, efter landsrätt, eller då hennes giftorätt var hälften mindre än mannens, njuta morgongåfva, ehvad makarne hade barn eller ej, hvaremot hon, efter stadsrätt, eller då giftorätten var lika, ej egde taga morgongåfva, derest hon efter mannen hade barn. Om nu hustruns större rätt i förevarande hänseende, efter landsrätt, egde en grund i hennes mindre giftorätt, var deraf ock en följd, att lagstiftaren, då han utvidgade giftorätten och deri införde den jemlikhet emellan makar, som förut, efter stadsrätt, egt rum, ej kunde bibehålla olikheten i afseende på rättigheten tili morgongåfva. Och inses häraf, att inskränkningen i berörda rättighet ej kan komma i fråga, utan i sammanhang med tillämpning af den nya giftorättslagen. Som emedlertid de genom Kongl, förordningen den 19 Maj 1845 skedda förändringar i lagstiftningen om giftorätt och morgongåfva, i anseende till saknaden af uttrycklig bestämmelse, kunna, med anledning af författningens lydelse, gifvas en vidsträcktare verkan, än den, sorn öfverensstämmer med Rikets Ständers ofvan yttrade åsigter, och då lagstiftarens mellankomst alltså synts Rikets Ständer nödig för undanrödjande af den osäkerhet och oreda, hvartill berörda förhållande kan föranleda, hafva Rikets Ständer, för sin del, beslutat den förklaring, att, genom Kongl, förordningen den 19 Maj 1845, angående förändring i vissa delar af lagens stadganden om giftorätt och morgongåfva, Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse > N:o 9 i. 147 någon rubbning icke skett i makars rättigheter och skyldigheter i bo uti de äktenskap, hvilka äro ingångna förr, än berörda författning blef till efterlefnad kungjord. Hvilket Rikets Ständers få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 27 Maj 1848. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 24 Maj 1848.
Med denna straffbestämmelse är onekligen eganderätlen till afverkade skogsprodukter, för så vidt det står i lagstiftarens förmåga, tillräckligt skyddad, hvaremot denna rätt på intet sätt kan anses vara fredad medelst de föreskrifter, som för närvarande gälla i fråga om åverkan på å rot stående skog, alldenstund dessa föreskrifter grunda sig på den uråldriga uppfattningen af skogen såsom egande ett ringa värde i ett folkfattig!, men skogrikt land, der hvar och en egde rättighet alt göra inlagor och åt sig uppodla den obrukade marken. Men då delta af fordno bildade föreställningssätt om skogen numera, på grund af förändrade tidsförhållanden och en riktigare uppskattning å värdet af de i jorden nedlagda naturkrafters produktiva förmåga, förlorat sin inre betydelse och giltighet, tillhör det utan allt tvifvel en omtänksam lagstiftare att icke längre fasthålla grundsatser och åsigter, som stå i uppenbar strid med sjelfva eganderältens princip, på samma gång de nära och underhålla den gamla fördomen om en mindre grad af brottslighet vid föröfvandet af så kallad åverkan å skog, likasom skulle denna förbrytelse icke vara likaså straffbar som den å afverkade skogsprodukter föröfvade. Eganderätten kan dock icke vara mer än en. För mig vill det deremot synas som skulle åverkan af å rot stående skog innefatta en vida högre grad af straffbarhet än det nu med ansvar såsom för stöld eller snatteri belagda olofliga tillegnandet af annans afverkade skogsprodukter, alldenstund förbrytaren i förra fallet verkställer brottet efter försiggången mogen öfverläggning samt för sådant ändamål infinner sig med nödiga verktyg och transportmedel. Ett sådant groft brott bör derföre icke längre af lagstiftaren betraktas med en mildhet, som urartar till verklig klemighet helst sedan folkupplysningen i sednare tider gjort så ofantliga framsteg; och jag föreslår af denna anledning och emedan något annat medel för skogens skyddande icke finnes: alt all åverkan å skog måtte, allt efter det tillgripnas värde, anses såsom stöld eller snatteri. Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anbålles ödmjukast. Stockholm den 31 Oktober 1862. E. J. Rudberg, från Öland.
Jag hoppas dock, att icke Herr Grefven skall kunna öfvertala Rikets Ständer att ingå på hans mening. Grefve Gyldenstolpe har uppskjutit till nästa Riksdag, att emot mig vidlyftigare anföra skälen för och Den 9 Mars f. m. emot detta förslag. Jag nnsäg också all öfverläggning om förslaget nu vara öfverflödig; men som HofCancelleren sedermera förklarat förslaget vara af mycken nytta och tillstyrkt detsamma, så tror jag mig böra närmare framställa de tankar, som jag i detta ämne hyser. Då de constituerande Ständerne 1809 öfverlade, huru ofta Nationens intresse fordrade, att dess Representanter skulle samlas, lemnades lika litet ur sigte de högst betydliga kostnader Riksdagar medföra, som olägenheterna af möjligen för ofta inträffande ombytlighet i åsigter och systemer, i händelse Rikets Ständer oftare än hvart 5:te år skulle sammankomma, samt att, då någon tillfällig händelse gjorde nödvändigt, att till Urtima Riksdag sammankalla Ständerne, händelsen icke borde lemnäs obegagnad till att då ånyo så fullständigt reglera Staten, att något nytt sammanträde på 5 år icke erfordrades. Verkan af de beslut, Rikets Ständer vid en Riksdag vidtagit, kan icke med någon säkerhet bedömas förr än efter flere års tid. Se der orsaken, hvarföre Rikets Ständer 180;) beslöto, att Lagtima Riksdagar af Ständerne icke kunde påbjudas förr än 5 år förflutit sedan sist hällne Riksdag; Och icke ett ord hindrade Ständerne, att uppskjuta blifvande Riksdag till en längre tid än 5 år. Man hade erfarenhet af att, under den så kallade frihetstiden, Författningar, som den ena Riksdagen blifvit ut - Den 9 Mars f. m. färdade, knappt hunnit sättas i verkställighet, då vid den påföljande Riksdagen dessa Författningar upphäfdes, och andra, i alldeles motsatt riktning, utfärdades; hvilket allt medförde allmän skada och oordning.