Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och som hon stod der och såg ut i denna pånyttfödda verld med dess nya underliga stämning, fann hon sig med ens blicka in i sig sjelf och der finna alldeles samma nya underliga stämning; och då klarnade det plötsligt till i henne och hon visste hvad det var: hon igenkände det samma, som i hennes barndom särskilt helgdagen från veckans öfriga sex dagar. I hagtornshäcken, som lopp långs trädgårdens ena sida, var en öppning; och från gärdesgården bakom den samma hade man en vid utsigt öfver markerna långt bort mot Brönninge backar. Hon kröp ut igenom öppningen, satte handen för ögonen mot solen och blef så stående, blickande ut mot horisonten med de mjuka våglinierna af backarne: der hade han sitt arbete. Men der var ingenting att se. Gång efter gång vände hon tillbaka, smög sig hemligt ut ur huset och ned genom de aflägsnaste gångarne af trädgården, som om hon förehade något olofligt, samt befann sig alltid till sist på platsen bakom häcköppningen, der ingen kunde se henne. Slutligen, ut på eftermiddagen, varseblef hon långt derute i den klara höstluften, på krönet af backen, i skarp silhouett mot bakgrunden af den blekblå hösthimlen, det höga trefotade stativet med vattenröret samt hans gestalt, som än stod lutad deröfver än rörde sig hit och dit. Och det klack till i henne af hemlig fröjd; hon såg sig ofrivilligt om, om icke någon iakttoge henne, samt blef stående och följde silhouettspelet. Tills med ens den tanken med skrämsel slog ned i henne: han sjelf kunde kanske varseblifva henne, som hon stod der och tittade ut. Hon försvann in genom häcken och gick tillbaka upp genom trädgården med feberheta pulsar och nervös gång, ansträngdt skrattande åt sin farhåga. Hon skämdes invärtes, som om hon betett sig narraktigt och icke vore säker på, att icke ännu någon annan förutom hon sjelf varit vittne dertill. Dagen derpå, då de suto vid middagen, sade brodern: «Der är bjudning till Brönninge. Jag hade också att tala med ingeniören. Du följer väl med!»
Detta inotsäger ingalunda en af vira griiudsatser: att bevara barnen för .ytlighet vid lasning. Vi mena nämligen, att barn, som vänja: sig att läsa det, som i allinänliet står öfver deras ippfattning, vänja sig att läsa ytligt och slarfvigt. Hvad ni vidare sager om » den gainla goda tiden^, då man i familj&amp;retsaha läste ' Runeberg och Tegner, och då afven 10- %ringen med glädje lyssnade härpå, väcker Iios oss endast den sorgliga fr&amp;gan: livaiför äro dessa .. gamla goda tider försvunna? Vi skulle - ' '. - aldrig. vilja förhiudra en 10-kring att i hemkretsen smekas af &gt;versens rytm och klang3 eller mottaga D in tryck af innehiillets skönhet, vore än detta täiiiligen dunkelt ». Meil med åldersstadierna i nöjesläsniiigeii liar det egentligen ej a t t göra. Vi mena a t t barnens deltagande i eii shdan familjelasning bidrager hiifviidsakligeii till deras estetiska uppfostran. E n dylik läsning gör på dein samma intryck som vackra taflor och andra konstverk: den vacker deras sympati för det sköna och upphöjda i världen, och att denna sida af uppfostran, soni ju afveii W. etisk, ej är att förakta därom torde väl alla ungdomens vänner vara eniga. A t t just frbn hemmets härd medföra intryck af det goda och adla ä r ej af ringa betydelse för ett barns utveckling. Till sist tanker ni på barnböckernas författare. ~ e s s utstakade a åldersstadier kiiniia jii, menar ni, af dem kännas som &gt;black om fotena ocli förjaga all högre flykt. J a, visserligen, om vi kuude tanka oss, att en författare verkligen ginge så till vaga, som ni tyckes frukta; om han vid iiedskrifvandet af livarje sida Bngsligt tänkte: skall detta passa för niin 9-åring?
Men härigenom är föga annat vuunet än att. sedan en dylik undervisnings anstalt blifvit med Konungens tillstånd upprättad, men tillståndet blifvit missbrukadt, sätta Konungen i den obehagliga nödvändigheten att förordna om undervisnings-anstaltens upplösande, hvilket icke gerna kan ske utan stort uppseende och först sedan mycken förargelse skett och stort ofog under längre tid blifvit bedrifvet. § 14. Det förslag, som Utskottet i § 14 framlagt, anser jag vara af högst betänklig beskaffenhet. Genom antagandet af samma förslag såsom gällande lag skulle snart här i landet komma att finnas en mängd personer, icke tillhörande något religions-samfund, personer utan all religion eller] om hvilkas religiösa tro icke någon skulle hafva pligt att taga kännedom. Religiös tro sammanhänger dock så noga med individens sedlighet och aktning för lag och samhällsordning, ait det ingalunda kan vara Staten värdigt eller med dess ändamål förenligt att tillåta individer att slita alla band med kristen församling, för att, ställda utom gemenskap med den Svenska kyrkan eller något annat erkändt tros-samfund, förblifva från kyrkan helt och hållet skiljde och af dess inflytande alldeles oberoende. Om man på det sociala området måste ogilla allt lösdrifveri, såsom allena ledande till hvarjehanda oordningar, så måste man af likartade skäl äfven förkasta lösdrifveriet på det kyrkliga gebietet. Men genom antagandet af Utskottets förslag skulle utan tvifvel uppkomma ett slags religiösa lösdrifvare, — ordet må förlåtas mig, men jag kan ej finna ett lämpligare — om hvilkas religiösa öfvertygelse och moralitet Staten saknade all garanti. På det uppvexande slägtet skulle häraf isynnerhet visa sig en förderflig Bih. till R. St. Ty föräldrar, som träda ur den Svenska kyrkan och icke heller vilja träda till annat erkändt kristet tros-samfund, lära vara föga egnade att söka ingifva sina barn någon aktning för religion eller vördnad för gudomlig och mensklig ordning. Visserligen har Utskottet sökt i 10 8 2 mom. inlägga ett korrektiv häremot genom föreskriften att barn af fader, som hvarken är medlem af Svenska kyrkan eller annat tillåtet religionssamfund, skall uppfostras i den rena evangeliska läran.
Hvilkendera opinionen som är starkast, hvilkendera som liggger till grund för den offentliga påtryckning, sorn en tidning har företagit sig alt förrätta, det lemnar jag derhän, livad jag deremot begär alt fä undersöka, är huruvida Slockholm är en sådan plats, som är tjenlig för vexelhandel; och då det icke kan vara ur vägen ali förmoda, att en del af de personer, som ifra för vexelhandel, låtit sig förledas genom hvad som sker i broderstalen Norrige och grannstaterna Danmark och Finland, sä torde det tillåtas mig att utpeka de väsendtligt skillnader, som pä alla dessa tre ställen äga runi emot det nuvarande förhållandet här i Stockholm. Det är bekant, alt den Norrska Banken till en början genom statscassan och sedan genom en filial-afdelning länge handlade med vexlar innan den började att sjelf medelbart drifva denna handel; men denna handel drefs dä af Banken alldeles icke för alt skaffa sig silfver, utan den var en naturlig följd deraf, alt de Norrska tulliutraderne erläggas dels i silfver och dels i vexlar. Den Norrska statscassan hade således alltid öfverflöd pä vexlar och silfver, sorn den ville flin andla i Norskt mynt, och detta var således för Norrska Banken den direcla orsaken att handla med vexlar; en handel, pä hvilken den Norska statscassan nödvändigt skulle vinna, och på hvilken äfven alla enskilde trassenter också troligen icke kunde annat än viuna, då nian käuiier alt enskilde trassenter med okända namn ofta hafva ganska svårt ali fä sälja till förmånlig curs, lika lätt som en dylik myndighet, hvilken handlar för statsbankens räkning. 1 Norrige har således vexelhandel uppstått pä naturlig väg. Samma förhållande är det äfven med den Danska Ban - Den 13 November f. m. 195 ken. Denna, sorn Sr 18lSsliflades, liar ännu icke falt sin metalliska cassa till del belopp, att den liar ansell sig förbunden ali börja utvexling: inen della har ieke hindrat densamma, just lill följd af öfverflödet |)å vexlar, att vexla mynt med hvem sorn helst.
Under intellektuela svårigheter exemplifierar han nödvändigheten, att vi i våra förhandlingar med andra varelser och när vi skola förklara deras handlingar, nödgas föreställa oss deras tankar och känslor i enlighet med våra egna; och svårigheten ligger deri, att vi vid ett sådant förfarande aldrig kunna träffa det rätta annat än delvis, men hafva ofta rent af orätt. Den föreställning, en person bildar sig om en annans sinne, varder oundvikligen mer eller mindre bildad efter mönstret för hans eget * — varder automorfish; och i samma mån det sinne, hvarom han skall bilda sig en föreställning, skiljer sig från hans eget, i samma mån är det antagligt att hans automorfiska tolkning aflägsnar sig från sanningen. Att detta mätande af andra personers handlingar efter måttet för våra egna tankar och känslor ofta förorsakar misstydning, är en allmänt känd erfarenhet. Men under det man inser att i fråga om medlemmar af samma samhälle, hvilkas naturer äro nära beslägtade, automorfiska för' klaringar ofta leda till villfarelse, inser man icke med tillräcklig klarhet, huru långt mera vilseledande sådana förklaringar vanligen äro, när frågan gäller individer af en annan ras, med hvilken man står i ett jemförelsevis aflägset frändskapsförhållande. ' I sjelfva verket märka vi detta, när förklaringarna icke äro våra egna, utan både de som förklara och hvilka föremålen äro för förklaringarna äro oss i andligt afseende främmande. När vi, såsom i den äldsta engelska literaturen, finna grekiska historien ' uppfattad efter feodalväsendets begrepp * när forntidens hjeltar talas oin såsom furstar, riddare och väpnare, inse vi tydligen att föreställningarna om forntidens civilisation måste hafva varit ytterligt oriktiga.
Direktionen öfver Stockholms stads Undervisningsverk har till Revisorernes granskning blifvit öfverlemnad Föreståndarens för Gymnastiska Centralinstitutet till Direktionen ingifna redogörelse för de 500 Rdr årligen, som i den för Institutet gällande nådiga stat äro till materielens underhåll och expenser anslagna. Vid denna redogörelse har någon anmärkning hos Revisorerne ej förekommit. Af densamma inhemtas följande förhållande: Debet. år 1350. år Uppbörd: Statsanslag - — - 500: 500: Balans till påföljande året: Credit. Balans frän föregående året: Enligt meddelad uppgift af Föreståndaren vid Institutet, hafva under revisionsåren 1,574 äldre och yngre personer begagnat Institutet, deraf en del för att bildas till Gymnastiklärare och Instruktörer, andra åter för sjuklighet eller för kropps 20. — 154 — krafternas utvecklande. Af dessa hafva 503 blifvit för kroniska sjukdomar behandlade, 83 utan afgift åtnjutit sjukgymnastik och 336 erhållit fri undervisning i pedagogisk gymnastik och vapenföring; hvarjemte 20 personer, dels Officerare, dels »Skollärare, blifvit under loppet af dessa år vid Institutet utexaminerade. Kong'!, och fivitfeldtska stipendie-fonden. Af räkenskaperna hafva 1850 års blifvit granskade i Kongl. Kammar-rätten med anmärkningar, men 1851 års ännu icke der undergått revision. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: »ebet. år 1850. år 185fi. Balans frän föregående äret: Uppbörd: Credit. Balans frän föregående året: Afkortningar och afskrifningar: Arfvode till lärare och betjening vid Götheborgs Gymnasium 433: 16. — 1591: 32. — Balans lill påföljande året:
N-ipt, uppä 8tiit8-Rädets ödline Redgmäters underdäin^g tillxt^rk^n gk I^>idg!l tit! desss korsls», säsom ödverei.sstäir.msnde -meri Lsnzl. Nuipts koret derom tältade ^sädi^ri Reslut, dessmms i -Xäder Zi!!a, sädana de där vid Rrotocollet linnas dda^de, erdi km orring, att siri it'- Alo/rg-/. ^Vac/r^a Ä,-r/ive/«s, Ako 96. ^ velz^r. > lililiet ^erme,!^ gliullö lill Kiliet8 Lancier 8umt till 8tut8-I7>8lvotted under deunu duA exjiedieru». idt 8uj-ru. K:» 66- ^nix. ti!! Lx^r. Ht.! 6N till l^on^l. ^ 9:t den 2 innevuignds munud inliommen 8!<ri5- vel.ie, Inir t<on»I.
Dels har Det trott alt de sä kallade sriwlllige Leverantörer skulle ärnöja sig med c», succetziv betalning, hwarigenom sä stor finn ina pä en gäng ej skulle erfordras: dels har Det ansett någon tillgäng böra finnas i 1809 ars bewillning, licent asalften samt lön och betalnings afgisten, hwilka i StatsUtskotters calcul ej finnas uptagne. Skulle än Bau« Fjerde Vandel N:» §9° 9»4 Den i6 December co-Utsiottet i alr detta hästra misttagik si!, lärer Det dock haft rätt akt förmoda, hwad Det ej i brist af säkra uplySiiinq-r kminnt bestämdt förklara — SiMUigcn ira del lillätas mig yttra de-, öiilken, akt återstoden af de patrioEe länen pä ett eller annat fält mätte, derest längiswarne det ö-rska, blifwa contant betalade. Det More hardt vin den tillfälligheten att Längifwaren bodt i Stockholm eller wistatS pä en astägfin ort ffukle bestämma hans rätt till ätcrbetalning. Hanö parrioiis^r åsigt war säkert i alla fall lika akcningöwärd, och mangen bland desta Längisware kan redan behöfwa ärerta sina pcrgrr, eller älminstoiie ej älnöjas med dm osäkra utsigten att dem ätcrsä, riärdct faller Staten läg» ligt att deni Återbetala. Jug ger niiq derföre d-m säkra förhoppning act Stais-UtsVottct marte utsinna nästor medel ark upfylla denna werkeligen nationella sör« bindelse, om icke annat genom besparing pa något annar häll, sä alt Riksens Ständer ej mätte kunna tillwitas att hafwa brustit i att crkäuna och göra rattwisa ät deri sanna medbo!gerljga andan. H err K orrie nsto lpe.
“ I)å sålunda endast Ridderskapet och Adeln beslutat, att anslaget skulle bestammas till det belopp, att detsamma blefve tillräckligt för kapitalskuldens amortering med minst en procent årligen af det i obligationerna förskrifna kapital, men de öfriga Riks-Stånden, oaktadt Borgare-Ståndets beslut till formen afviker från Presteoch Bonde-Ståndens, äro ense derom, att oftaberörda anslag icke bör utgå med större belopp, än som, enligt blifvande låneaftal, kan erfordras för de årliga ränteoch amorterings-liqviderna, anser sig Utskottet, för de olika rneningarnes sammanjemkande, böra föreslå, att momentet D) må erhålla följande lydelse: D) Till ränteliqvider och kapitalskuldens amortering anvisas härmedelst å Riksgälds-kontoret ett särskildt årligt anslag å det belopp, som, enligt de med vederbörande öfverenskomna lånevilkor, hvarje år erfordras för sagde liqviders och amorterings behöriga verkställighet; börande detta anslag, tilldess hela skulden blifvit i stadgad ordning betald, årligen utaf Riksgälds-kontorets medel afsättas, hvarvid dock iakttages, att anslaget, under den tid lånemedlen indragas, icke må öfverstiga hvad som motsvarar ränteoch amorteringsbeloppet för de då influtna lånemedlen. Sedan Rikets Ständer, i anledning af Utskottets sålunda framställda förslag, fattat beslut, skall Utskottet, i händelse sådant af behofvet påkallas, inkomma med vidare yttrande i ämnet. Stockholm den 24 September 1863. Ank. till Exp.-Utsk. den 24 Sept. 1 863, kl. 3 e. m. Utlåtande, i anledning af vädd motion, angående förändring i vilkoren för ett till förbättring och utvidgning af Helsingborgs hamn beviljadt lån. (R. A.)
Denna senare preesumtion är så naturlig och hyilar på så allmänt erkända 22 Lag" samt Allm. Besv.- och OeconUtsl:s Betänkande J\T:o st. grunder, att elen icke torde kunna bestridas, ty ingen nekar t. ex., att i allmänhét tvänne kloke mäns omdöme är vigtigare än en endas, att i domstolar, der alla Ledamölerne äro lagkunniga, tvänne röster böra gälla mera än den tredjes, och att de llestes böra bestämma domslutet. Man har vidare erinrat, att då samtlige delegarne sjelfve önska egornes läggande i flere än 3 skiften, så bör sådant icke förvägras. Ehuru denna invändning icke egentligen är lämplig till denna fråga, som endast afser, hvilken sorn eger att bedöma, huruvida 3 eller 4 skiften erfordras, vill jag dock dertill svara, att hvad oeconomiska Lagstiftningsfrågor beträffar, kan det icke vara Regeringen eller Staten likgiltigt huru de afgöras. Regeringen har en slags moralisk förbindelse att befrämja det oeconomiska välståndet; detta verkar också direct på Staten, som derigenom erhåller större tillgångar till behofvens fyllande, liksom landets försämrande i oueonomiskt afseende verkar, att de annars med lätthet utgående skattebördor icke kunna fullgöras. Hvad slutligen beträffar de kostnader, som äro en följd af att underställa Egodelnings-Rättens pröfning jordskiftenas antal, så anser jag dessa kostnader vara obetydliga i jemförelse med ändamålets vigt och allmänt nyttiga syftning, — Dessutom torde ofta vida större kostnader derigenom förekommas, nemligen de, som blifva en följd af nytt laga skifte, sedan man hunnit öfvertyga sig om behofvet att i färre jordskiften sammandraga egorna, och den åsyftade besparingen kommer i allt fall icke att ega rum, så vida någon jordegare skulle se sig föranlåten skjuta frågan om jordskiftenas antal till Egodelnings-Rättens pröfning. Man bör icke heller förbise, att de fall, då 4 skiften erfordras, äro, med undanlag af de norra provincerne, ganska sälRynta.
S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 97, i anledning af gjorda anmärkningar vid Handelssamt Fabriksoch Handtverks-ordningarna af den 22 December 1846. 1 mom. innehållande Utskottets afstyrkan å friherre Ceierströrns, Jacob, motion att Rikets Ständer måtte återgå till den år 1810 fastställde grund för allmänna bevillningens utgörande. Bifölls-, Prot.-utdrag den 6 Juli 4848. 511 N:o 101, i anledning af väckt fråga, att landshöfdinge-sätet i Götheborgs och Bohuslän måtte förläggas till Uddevalla. Från Hög v. Preste-ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens följande betänkanden: N:o 3, i anledning af väckt motion om afskaffande af de s. k. husvisitationerna efter oiofligen infördt gods; N:o 4, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl, förordningen rörande nederlag och hvad dervid iakttagas bör, af den 15 Maj 1813; N:o 5 i anledning af väckt förslag om ytterligare kontroll-bestämmelser i afseende på utländska varors införsel och tullbehandling; N:o 6, i anledning af väckt motion om återinförande af tullbomsbevakningen i Stockholm m. m.; N:o 7, i anledning af väckt motion dels om förändring af 6 och 58 §§ uti seglations-ordningen den 15 Maj 1843 och dels om utvidgande af Kongelfs nuvarande tullkammar-område; N:o 8, i anledning af väckta motioner om ändringar i Kongl, stadgan om hvad vid sjöfart inrikes orter emellan iakttagas bör, samt om inrikes tullförpassning och tullbevakning, af den 15 Maj 1843. S. D. Föredrogs ånyo Stats-utskottets utlåtande N:o 214, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående åtgärder för behöfvandes undsättning i missväxtår. Bifölls. S. D. Föredrogos och lades till handlingarna Stats-utskottets följande memorialer:
Utskottets förslag att bibehålla införsels-tullen å Talg vid dess nuvarande belopp 24 sk. lispundet, har blifvit af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Slåndet godkändt, hvaremot Preste-Ståndet beslutat nedsättning af denna tull till 16 sk. och BorgareSlåndet till 12 sk. lispundet. För den händelse Presteoch Borgare-Stånden icke skulle vilja frånträda dessa sina skiljaktiga beslut, föreslår Utskottet följande omröstningar: Talg. 24 Bevillnings-Uts&otlels Memorial N:o 16. Stearin. Ljus. a) Om kontra-proposition: N:o 54. Den, som till kontra-proposition i hufvudsakliga omröstningen rörande införselstullen å Talg, antager Pfeste-Ståndets beslut att bestämma denna tull till 16 sk. lispundet, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages till kontra-proposition Borgare-Ståndets beslut all fastställa denna tull till 12 sk. Iispundet. b) I hufvudsaken: N:o 55. Den som godkänner Utskottets, af två Stånd bifallna, förslag att bibehålla införsels-tullen å Talg vid dess nuvarande belopp, 24 sk. Iispundet, röstar Ja ; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages: (l:a Alternat.) Preste-Ståndets beslut. (2:a Alternat.) Borgare-Ståndets beslut. Intetdera Riks-Ståndet har gillat Utskottets förslag alt bibehålla gällande införselslull för Stearin, 5 sk. skålpundet. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slandet hafva nedsatt denna tull till 4 Och de båda öfriga Stånden till 3 sk. skålpundet. Utskottet inbjuder Borgareoch Bonde-Slåndcn att instämma i de båda först-, nämnde Ståndens beslut, såsom mest närmande sig till hvad Utskottet föreslagit; och hemställer, i annat fall, om godkännande af följande volerings-proposition: N:o 56.
Uti tvenne inom hedervärda Bondeståndet väckta och till Stats-utskottet remitterade motioner, hafva riksdagsfullmäktige Christen Andersson från Skåne och Bengt Petter Skantze från Hallands län föreslagit, att det måtte tillåtas åboer å annexoch mensalhemman i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län att få sådane af dem innehafvande hemman till skatte lösa, med rättighet för vederbörande pastorer att intill sin afgång åtnjuta den inkomst, som af samma hemman utginge eller i lagligen upprättade kontrakt blifvit öfverenskommen; hvarförutan Bengt Petter Skantze yrkat, att denna rätt måtte utsträckas äfven till stomhemman. Till stöd för dessa motioner har blifvit anfördt: att berörde hemman under nuvarande förhållanden icke vårdades så väl, som de skulle blifvä, om de af åboerne innehades med full egande-rätt, enär åboerne nu vore underkastade en hög och ständigt stigande beskattning samt icke kunde med säkerhet påräkna, att de mödor, som de å jorden nedlade, skulle komma dem eller deras efterkommande till godo; att, genom stegrade arrende-afgifter, åboernes belägenhet blifvit i högsta måtto beklagansvärd, helst ingen gräns funnes för ett ytterligare stegrande deraf, och åboerne således kunde blifva nödsakade att lemna hus och hem. Sedan Stats-utskottet ansett nödigt att gemensamt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet behandla ofvanberörde motioner, hafva Utskotten sammanträdt och tagit desamma i öfvervägande.
Intet finge sparas för att göra denna sista afton så angenäm och minnesrik som möjligt; hvad sedan, om saknaden blefve så mycket större i morgon! Och ändtligen kom aftonen med ljus och grönska och ungdom och glädje och skålar för det framfarna och för framtiden. Doktorn var outtröttlig i sina försök att skingra hvarje sorgbunden stämning, och när teet var drucket och han själf slog sig ned vid pianot för att spela en vals, var det, som om han velat försona all den stränghet, han måst visa under den gångna sommaren. Och när den första dansen brusade fram, var hardt när hela sanatoriet på benen. Man hade rent af glömt bort, att man kommit dit upp för att reparera sina svaga lungor. Lungsoten hade man kört ut i natten, den finge ej finnas därinne i ljuset och glädjen. Man skulle inbilla sig, att man var frisk, dansa en gång, tills man dignade af trötthet — som förr i världen — • — njuta af lifvet de få timmar, man ännu finge tillbringa i hvarandras sällskap. Hvem visste, när det blefve ett härnäst. Och under tiden satt den hatade gästen därute bakom de upplysta fönstren och väntade på den stund, då han skulle få taga hämnd på sina offer för de ögonblick, lefnadsglädjen beröfvat honom. Kandidaten hade också haft en dust att utstå, men nu var den öfver. Han hade kanske varit den ifrigaste af alla att få förberedelserna i ordning, och arbetet hade varit honom ett sätt att mildra oron; men så snart han kommit nära föremålet för sina tankar, hade den ökats å nyo. Den mäktiga öfverväldigande känslan på morgonen hade försvunnit och upplöst sig i en mängd skiftande stämningar, som kommo och gingo likt vindkårar, och gjorde honom ömsom glad, ömsom missmodig. Han trodde det skulle bli bättre, när han väl kom inför själfva afgörandet. Och nu stod han redan inför det. Det hade ändtligen lyckats honom att få träffa fröken Berger och att få henne med ut på balkongen under de kulörta lyktorna. Äfven hon kände, hvad som förestod. Kandidaten väntade endast på, att de skulle få bli allena. Men hans önskan tycktes ej skola bli uppfylld.