Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del kan jag icke instämma med BorgareSt. i behofvet att föröka classerna, enär classernas antal är utsträckt till hvad de böra blifva, och 54 Den 16 November e. m. snarare äro för många än för få.. Ju flera classer, desto större sträfvande att komma till minsta classen, och sådant medför olägenheter vid taxeringen. Ilr von Hartmansdorff: Jag har förut, du fråga var om bevilln.förordningen, yttrat, det jag ansåge de förmögnare af BorgareShs medlemmar vara i allmänhet för lågt beskattade; men de borgare, som skatta efter minimi-afgiften, deremot vara för mycket betungade, icke blott jemförelsevis nied andra borgare, utan äfven med iandtmän. Som nu fråga är om minimi-class, så ligger ett godt skäl till grund för BorgareSt:s inbjudning. Men jag tror dock att man kan behöfva jemföra denna inbjudning med R. o. Ad:s förut fattade beslut och närmare pröfva inbjudningen, innan man antager henne, hvarföre jag ånyo anhåller att R. o. Ad. måtte uppskjuta hennes afgörande. Gr. Hamilton: Då jag sist yttrade mig, var det blott för att fästa uppmärksamheten på att BorgareSt:s inbjudning äfven upptog siffrorna, och att man således icke borde, i händelse den bifölls, anse sig dermed hafva bundit händerna vid blifvande discussion öfver summorna. Skulle likväl R. o. Ad., hvad grunden angår, bifalla förslaget, så skulle jag önska, att detta uppskof icke ägde rum, emedan sådant komine att fördröja arbetet inom Bevilln.Utsk., sorn nu är sysselsatt med samrnanjemkning af Ståndens olika beslut ang:de bevilln.författningen. BorgareSt:s inbjudning lärer hufvudsakligen grunda sig derpå, att, till följe af en i BorgareSt. väckt fråga, en class redan blifvit tillagd 4:^e dassens städer,—en class med lägre afgifler, och hvilken grund för bevillningen äfven är af R. o. Ad. beslutad.
Utskotten -icke gib V.it dem (punsning t‘U Råns erhållande , .icke en gång till någon del att . liqvidera de. flera Millioner, CQiri innom få år skola betala», och hvartill utvägar saknas , ;då FilialDiscpntern» upphört, och BancoDiscoutems’ UtlåningsSum* p^a icke, blifvit ökad j och dietta förhållande kunde gifva ny anledning tiR den tanka man kanske förut hyser, att det är mera i afseende på Greidjtorerne än Debitorerne man så omsorgsfullt fordrar Statens uppoflfringar j enär 23 Dm 17 Martii,}. 111. olyckor för Debitorerne snarare beredas än foJ rekommas genom de anstalter, som äro förer slagna 1 Utskottens förevarande Betänkande, jag bär deremot trott , att man i Coucourstillståndet kunnat, i sammanhang dermed, föreslå åtgärder, sorn , i förening med Lagens kraf, blifvit mera gagnande både för Fordringsägare <?cb., Gäldenärer., i synnerhet om .mati måste antaga-* gtt en ; uppodling af. allmänna Mede} måste i wföapk Jrjföamålåke, och ej detta ändamål hade viden proclama, Actieägare, Fordringsägare och Statems Oeabud, kunnat ingå i öfverläggning^ om Statens biträde, i ordentlig väg erbjudas , de Fordringsägare, som hellre i öfverenskommelser ästundade ingå , än afvagta Concoursens utgång emot öfverlå-' teise af deras t ordrings-aospråk , och Om > i motsatt förhållande 111 hvad nu är föreslagit , man användt Statens ( Iler Banquens förskottet, icke directe till förmon för Fordringsägare, utan till underlättande af säkrare (iäldenärers inbetalningar till Disconterne, mert icke sådana osäkra, lemna åt deras oblida öde
Till följd „af förfall för ordinarie ledamöter, hafva, af utsedda Suppleanter, nedannåmnde i Ofver-Styrelsen deltagit, nämligen: af Höglofl. Ridder skåpet och Adeln: Herr Kammarherren m. m. Grefve C. M. G. Lewenhaupt, af Vällofl. Borgare-Ståndet: Herr Konsul A. Peijron, Herr Grosshandlaren D. Erskine. af Hederv. B onde-Ståndet: Lars Erssson från Södermanlands lån, Johan Fredrik Fredriksson från Upsala lån, Fredrik Hallström från Stockholms lån. § 61. Inspektion För utöfningen af den enligt 5 § i Reglementet Fullmäktige åliggande till öfver Af delsyn öfver ordningens vidmakthållande inom Bankoverket, hafva Fullmäktige förmngame. f]eiat sig 4 tre afdelningar, af hvilka den första utöfvat tillsynen öfver Låne-, Depositionssamt Revisionsoch Ekonomi-Afdelningarne, den andra öfver UnderStyrelsens Expedition, Låne-Kansliet och Fiskals-Kontoret samt den tredje öfver Fullmäktiges Expedition jemte Myntoch Medalj-kabinettet, Sedel-kontoret, Kassaafdelningen och Bankens tryckeri. § 62. Inventering Bankens alla kassor och öfriga förvaringsrum åro, jemlikt föreskriften i 6 § verkställd af ai Reglementet, af Fullmäktige den 15 sistlidne Juni inventerade, enligt dertill af Fullmäktige, vederbörande uppgjorda, fullständiga och verificerade inventarii-förteckningar. Likaledes hafva Fullmäktige anställt besigtning å Bankens hus och inventarier. — 47 — § 63. För uppsigten och kontrollen öfver Götha kanals vidmakthållande, hafva Val af LcdaBanko-Fullmåktige gemensamt med Fullmäktige i Riksgålds-Kontoret, vid nåstlidna m°t * Götha års utgång utsett och valt Fullmäktigen i Banken, Rådmannen A. W. Björck att å Bankens och Riksgålds-Kontorets vägnar, äfven under detta år, såsom Ledamot delThrektlontaga i Götha Kanal-Direktion.
Göras dervid i Ståndens plena sådana anmärkningar, som hindra antagandet, erhålle Utskottet del af dessa anmärkningar, för alt derefter förslagen ytterligare granska och jemnka. När ett sålunda beredt Förslag till Stånden återkommer, då ege de magt, att detsamma oförändradt eller med eller ock alldeles förändringar förkasta. antaga Allmänna frågor — och deröfver sig yttra, på sätt i Riksdagsordningen föreskrifves. 16 Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 4. Riksdass-Ordninsren. § l:o) Hvar och en ovägerligen fattas. Då saken från —■ — acter och handlingar. 3:o) Återförvisar något Riks-Stånd —_ ej uppehållas. 49. l:o) Hvar och en ovägerligen fattas. Då saken från —• acter och handlingar. 3:o) Vid pröfningen i Ståndens plena, af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande., utan förändring. Göres dervid anmärkning till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta. Ar anmärkningen af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, er hålle Utskottet af samma anmärkning del, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemnka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, varde det behandladt pä. samma sätt, som här of van om Utskotts första förslag stadgas, dock att ytterligare äterremiss ej må ega rum. 4:o) Återförvisar något Riks-Stånd ej uppehållas. Se Rih. 3 Sami. Mern. Ridd. och Adelns Prot. B. XXII: pag, 460. XXIII: 185. XXIV: 361. Preste - Constitutions-Utskottets •
Kellgren undrar, ”hvad det är för ett folk, som består af bara Generaler; ty annat kan väl ej förstås med Hufvudmän”. Leopold upplyser, att med ”hufvudmännen” förstås – ”Ständerna, af hvilkas medlemmar en och hvar är hufvudman för den flock af hemmavarande medborgare, som uppdragit honom rättigheten, att i sitt namn styra och ställa med rikets angelägenheter”. Vi kunna ej förtänka Kellgren, att han roar sig åt detta svar, och dessutom der saknar besked om de ”vunna verldarna”; ett uttryck, om hvars rätta mening äfven jag är villrådig. – I sjelfva recensionen är han ändock minst obillig. Här erkänner han, att det granskade skaldestycket bebådar ”en författare af verklig förtjenst, och af hvars ungdom man äger skäl att vänta förbättring”; att der ”saknas hvarken bildningskraft eller qvickhet”, ehuru ”bildningsgåfvan ofta liknar en feber-yra och qvickheten en flågeld, och skalden ofta talar ett oredigt språk, som han icke sjelf begriper”. Men när sedan Leopold, efter tre månaders stillatigande, i en till Stockholms-Posten insänd uppsats tog till orda att försvara och förklara sitt poem, blef Kellgren het, och behandlade numera sin unge motståndare med yttersta missaktning. Denne blef nu (N:o 66) stämplad rentaf till ett ”rimkräk”. Den sålunda uppkomna stridskrift-vexlingen, börjad i slutet af Februari 1779 (N:o 41), fortfar sedan, i en mängd af numror, ända mot slutet af Maj samma år (N:o 104): på det vis, att alltid på hvarje fortsättning af Leopolds replik följer en fortsättning af Kellgrens mot-replik; och med ömsesidigt lika stigande hetta.
Den förmånsrätt, nu sagd är, eger icke rum, om förskoltstagare och förskottsgifvare äro boende på samma ort och varorna der blifvit till försäljning öfverlemnade, så vida ej, vid varornas öfverlemnande, blifvit sä förfaret, som lagen i fråga om försträckning emot lös pant förmår. Då Utskottet, efter öfvervägande af delta förslag, hvilket ej kan betraktas annorlunda, än såsom motionärens egen vid innevarande riksmöte väckta motion, nu går att deröfver sig yttra, får Utskottet instämma i senaste Ständers åsigt om rättvisan och billigheten af den förmånsrätt, hvarom fråga är. Ehuru förskottsgifvaren i ena fallet redan emottagit och således är innehafvare af de varor, hvarpå han förskjuter penningar, men i det andra blott bekommit en handling, som utmärker, att varorna blifvit till honom afsända, kan likväl förmånsrätten i båda fallen försvaras ursamma grund, eller från antagandet af en i varorna förvärfvad panträtt. Då nemligen i 1 Kap. Skiplego-balken af gällande sjölag stadgas, att ”Skippar ”för hvar och en, som något gods, i hans skip lastar, skal undertekna ”irenne Yederkännelse skrifter, som cognoscementer kallas, alla tre af lika ”innehåld,så att när then ene fullgjörs, the andre blifva uthan värde,” så är ock den skeppare, som emottagit gods för att till annan ort öfverföras, och medelst konnässementers undertecknande dertill sig förbundit, ej befriad från denna sin förbindelse, förr än han densamma, enligt konnässementernes lydelse, fullgjort, ehvad befraktaren eller afsändaren annorlunda förordnar, derest han icke återställer alla konnässementerne. Och häraf följer uter, alt godset måste anses såsom åt skepparen anförtrodt för en tredje Lag-Utskottels Betänkande, N:o 24. persons vältning, eller ken å destinationsorten är konnässementinnehafvare.
Fullmägtige sig icke kunna annat än godkänna den föreslagna utvägen att genom ofvan omförmälda borgensförbindelse bereda Staten den med meranämnda stadgande åsyftade säkerhet för arbetets behöriga fullbordande; tilläggande Fullmägtige, att arbetets fullständiga utförande vore ytterligare garanteradt genom ett med Löjtnanten N. W. Ericson ingånget, med Öfversten Friherre N. Ericsons borgen försedt entreprenadkontrakt angående samma arbetsföretags verkställande. Den af Revisorerne sålunda framställda anmärkning har Stats-Utskottet visserligen funnit vara af reglementets ordalydelse påkallad; men då den afgifna förbindelsen torde kunna anses innefatta erforderlig säkerhet för uppfyllandet af det med nämnda förbehåll åsyftade ändamål, har Utskottet, med derjemte fästadt afseende å hvad Fullmägtige i sin förklaring anfört om arbetets af Kongl. Majit medgifna förändring och utvidgning, ansett sig böra till Rikets Ständer hemställa, att den ifrågavarande anmärkningen må förfalla. Hvad i öfrigt blifvit uti de afgifna revisionsberättelserna anmäldt och erinradt, har Utskottet funnit dels genom Fullmägtiges afgifna utlåtanden hafva blifvit nöjaktigt förklaradt och dels icke vara af beskaffenhet, att från Utskottets sida påkalla något yttrande. StatsUtskottet» Utlåtande Jis 29. 7T Ur Fullmägtiges sednaste utlåtande har Utskottet slutligen hemtat och ansett sig böra här meddela den upplysning, att, af nuvarande Fullmägtige, ordföranden, Majoren Grefve A. E. Wirsén först den 6 April, Kyrkoherden P. Lindstén den 12 Oktober, Brukspatronen J. F. Björkman den 11 Maj och Fullmägtigen J. G. Wasmuht den 4 i sistnämnda månad, allt år 1865, tagit inträde i Styrelsen öfver Riksgälds-kontoret och alltså icke haft del i de före sagda inträdesdagar af Fullmägtige fattade beslut. 6:o. I Angående decharge för Riksgiilds-kontorets styrelse och förvaltning.
Till gödning på dessa strandåkrar begagnas med mycken fördel sjötång; den förutan skulle dessa åkrar vara af föga värde, och manga socknar, som nu årligen aflåta mycken spanmål, skulle då sakna brödföda. I afseende på Sädens ansning klaga köpare icke utan skäl att dervid hafves för ringa omsorg lill dess befriande från svingel, tranärter och åkerlök. Ehuru viudmachiner de sednare åren börjat af allmogen begagnas, är dock ännu icke deras bruk så allmänt, alt det hunnit visa särdeles inflytande på den utskeppade sädens renhet; fullständig rättelse häruti torde icke vinnas förr, än viss vigt å sädestunnan biifver bestämd och hvad den väger derutöfver särskildt blifver beLaldt. Väl rengjord Gottlands råg och korn äro till vigt och öfrig beskaffenhet fullt jemngoila med de bästa slagen deraf i andra provinser. Utom Wisby stad, som äger betydlig jord och hvarest idkas ett stort och väl vårdadt jordbruk samt af en mindre del jordbrukare på landet, är föga ansträngning gjord till gödningsämnenas förökande medelst så kallade komposter. Oaktadt brån vinspannornas antal minskats med 82 stycken, är productioneu nu betydligen större, än under de fem år förra berättelsen innefattade; och har exporten deraf under sednaste fem år varit i jemt stigande. Odling af lin och hampa är ganska inskränkt och på långt när icke svarande emot landels behof. De ofta nog inträffade strandningar af fartyg lastade med dessa artiklar, hvilka till lindriga priser på auktioner blifva försålde, torde i sin mån hafva bidragit, till att minska hågen för denna odling. B Humlan, som här växer, är af utmärkt god beskaffenhet, och torde afkastningen, då årsvexten deraf är ymnig, vara tillräcklig för landets behof. Plantering af fruktträd och odling af trädgårdsväxter har icke under de sednare åren tilltagit; dock är att anmärka, att få hemmansdelar och bebyggda lägenheter finnas, som icke äga en liten trädgård med grönsaker, bärbuskar och några fruktträd; med mångfalldiga blommor är hvarje trädgårdstäppa prydd.
Har någon borgenär i laga ordning fått utmätning och försäljning af gröda, tage inteckningshafi>are hvad af köpeskillingen derföre öfrigt vara kan, sedan den fordran, för hvilken utmätning skett, jemte nödige kostnader, först guldne blifvit. Är en pant till flere för skrif ven, och räcker den ej till för alla, håfve den företräde, som äldsta inteckningen visar; 3:o af Herr B. H. Santesson, som, under åberopande af ej mindre allmämia behofvet utaf ordnade creditförhållanden, än äfven serskildt gjox da motioner, angående vigten och angelägenheten att bereda framgång åt tillernade liypotheksföreningar i landets spridda provincer, yrkat: ”att pupillers och Kronans prioritet för fordringar och alla så kallade tysta förmonsrätter må upp/uifvas, så att en lägligen vunnen inteckning alltid och utan möjligt undantag förklaras skola blifva gällande efter datum af dess lagfart”; varande af Herr Santesson i samma memorial frågor väckta, om inrättande dels af Provincial-pupillkamrar, dels ock af Notarii-Publicicontor å landet, hvilka förslag Utskottet i andra Belänkanden ernar besvara; och A:o af Riksdagsfullmägtigen Petter Persson ifrån Calmar Län: alt nuvarande, så kallade tysta förmonsrätter, måtte upphäfvas. Erfarenheten hade visat, att i dessa förmonsrätter icke låge någon osviklig säkerhet emot *4 Lag-Vtshottets Vet. N:o 71. svek och bedrägeri. Det vore, för exempel, icke möjligt, att få upplyst, huruvida en låntagare icke innehar förmynderskap på något ställe uti Riket' och förmyndare sköflade ofta sine pupillers tillgångar på det sätt, alt förmyndare, genom verklige eller falska handlingar, afhände sig eganderätten till deras egne tillgångar, innan för pupillerne inträdde rättighet att fordra redogörelse för deras; hvarförutan
Som Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet ansett berörde motion jemväl tillhöra Stats-Utskottets handläggning, hafva Utskotten för behandlingen deraf sammanträdi; och hvad först beträffar frågan derom, alt de, enligt i/; §. i ;84 * års Inqvarterings-Ordning, till 8 R:dr för ^:de classen, bestående af corporaler och vederlikar, samt till 6 R:dr för 8:de classen, eller manskap och vederlikar, bestämde inqvarlerings-penningar, måtte förhöjas till to R:dr för begge classerne, så, ehuru visserligen det under fade Hufvudtileln för inqvarterings-kostnader i landsorterne uppförda förslagsanslag 24,000 R:dr Banco, de sednare åren icke lill sitt beräknade belopp utgått; likväl och då, enligt hvad Stats-Utskottets utlåtande N:o 221 vid handen gifver, en årlig tillökning af icke mindre än 6,71 1 R:dr 24 sk., i den Lill Garnizonen i Götheborg utgående inqvarterings-ersättning skulle af samma anslag gäldas, i följd hvaraf och enär väckt fråga 0111 förhöjning i beräkningen af anslagets belopp blifvit afstyrkt, tillgång a berörde förslags-anslag, utan att detsamma i betydlig mon öfverskrides, icke lärer kunna påräknas för den nu föreslagna tillökning i inqvarlerings-penningarne för alla i släder utom Stockholn! garnizonerade corporaler och manskap; alltså och emedan en djdik partiell tillökning för 2:ne classer inqvarterings-tagare skulle medföra rubbning i de grunder, efter hvilka inqvarlerings-beloppen i allmänhet blifvit bestämde, och tilläfventyrs framkalla anspråk på i förhållande härtill ökade inqvarterings-förmoner för de öfriga classerne, t hy finna Utskotten sig böra afstyrka bifall till denna del af Herr Kocks motion.
Domstolen tillkommer; och samma Förslag derefter den 6 sisth Februarii hlifvit i Högsta Domstolen till granskning föredraget, vid hvilket tillfälle hlifvit heslutadt, att Handlingarne skulle emellan Högsta Domstolens Ledamöter circulera; så, och efter det sådant skett, företogs nu frågan till afgörande; hvarvid Högsta Domstolenst flesta Ledamöter förenade sig om följande yttrande: Saknaden uti nu gällande brottmålslag af ett bestämdt stadgande om ansvar för harns olofliga bortförande har troligen härrört från den nödiga varsamhet Lagstiftaren ofta iakttagit, att icke igenom sjelfva Lag-bestämmelsen leda uppmärksamheten på brott, som eljest icke varit af folket kända eller påtänkta, och till hvilkas begå - Bil. lill K. M. Nådiga Propos. N:o 73. 5i ende Lagen sjelf således skulle kunna anses gifvit första anledningen. Sveriges Lag leder i allmänhet sitt ursprung från händelser, som inträffat, och de Domslut dervid blifvit fällda, och då dessa sedermera äro vordne till Lag sammanfattade, synes Lagstiftaren hafva ansett det klokast, att icke sträcka lag-bestämmelserna längre än behofvet verkligen påkallat; väl vetande, att intet menskligt förutseende är tillräckligt att med säkerhet bedöma, hurudan folkets utveckling i framtiden må blifva, och hvad Lagbud då torde behöfvas, och att det är bättre att låta Lagarne, i mon af en sådan utveckling, förändras och tillökas, än att på förhand vidtaga Stadganden, hvaraf tilläfventyrs något behof sedermera icke uppkommer, eller som, då behofvet inträffat, kunde finnas stridande mot de förhållanden, som under händelsernas gång sig utvecklat. Någon egentlig olägenhet af detta sätt att gå till väga torde ej eller kunna anses hafva hitintills inträffat; ty då brott blifvit begångna, hvilka ej varit i Lagen uttryckligen omnämda, har dock alltid något lagstadgande funnits, som, vid anställd jemförelse, med skäl kunnat tillämpas, och om äfven detta varit otjenligt eller otillräckligt, har Kongl. Maj:t efter omständigheterna skärpt eller mildrat straffet.
Rosa satt vid sin söm och drömde om sin älskling, då hon erhöll ett bref, hvars poststämpel förvissade henne, att det var från Hilda. Innerligt glad, bröt hon det, och fann deruti innesluten en liten, mycket tunn biljett till Ferdinand, af hvilken Rosa anade det värsta för honom. Hilda Borgenskölds bref andades det innerligaste deltagande i hennes väns öde; derefter öfvergick hon till sina egna angelägenheter, beskref resan och den bekantskap hon derunder gjort med magister Wallinder, den mest intagande, städade och treflige man, Hilda kunde erinra sig hafva sett eller känt: ”Och nära nog, söta Rosa, så vacker som Mannerstedt.” – Vidare berättade Hilda om hans besök, om den högtidliga Söndagen, den herrliga gudstjensten, samt den lilla utfarten på aftonen till Neckens holme. Kort sagdt, allt i Hildas bref andades lif och poesi, och det var uttryckt på ett språk, som Hilda aldrig förut begagnat. Rosa smålog och tänkte för sig sjelf: ”Icke underligt, att hon ej kunde förlåta Ferdinand. Hon har aldrig älskat honom.” Ett P. S. i brefvet lydde: ”Söta Rosa! Lemna inneliggande till min kusin, och afstyrk honom att göra flera försök. De skulle dock alltid blifva fruktlösa.” ”Ja, nu vore det förspilld möda,” sade Rosa med en lätt suck. ”Ferdinand måste vara en man! Han bör och skall, hoppas jag, glömma Hilda och lära sig att bekämpa sin kärlek, hvilken nu endast kunde kallas svaghet, om den icke förlorade all sin kraft.” Samma afton träffade Rosa kapten Ferdinand hos professorn. Biljetten brände i hennes hand, och likväl fattades hon af en så smärtsam känsla, att hon ändå behöll den, hvarje gång hon ville lemna den till sin egare. Slutligen repade hon mod och vinkade kaptenen att följa sig ut i det lilla gula förmaket. De satte sig; Rosa vågade knappt andas; Ferdinand rodnade och bleknade ömsom. Han anade hvad det var, och frågade med en icke så omärklig darrning i rösten: ”Du har förmodligen haft bref från Hilda?” ”Ja, bästa Ferdinand, jag har haft det, och ...”
tages sedan och lägges högt på en stor dem. Stenia. karott, potatisen lägges omkring, och såsen slås öfver. Mycket godt. Drufvor. Som sylt kunna mogna vindrufvor behandlas likt plommon i Skinka, som är för salt, behandlas på Italienska kalfkottletter. Vackra kalfättika eller blandade med hälften af följande sätt. Man upplöser soda i vatkottletter, från hvilka man borttagit sin vikt strösocker öfverhällas med alla senor o. d., bultas försiktigt, krydrom eller bränvin, som dock kan spä- ten, tills detta kännes halt. Därpå kodas med salt och peppar, doppas i ägg, das något, ty allt för stark alkohol gör kas det och afkyles, hvarefter skinkan panneras därefter i en blandning af drufvornas skal läderartadt. — Vackert lägges ett dygn eller längre i vattnet, hälften rifvet hvetebröd och hälften är äfven att hänga en och annan klase som bör betäcka hela skinkan. Efteråt rifven parmesanost, stekas vackert bruna 1 en syltburk, hälla klar soekersirap sköljes skinkan väl. på båda sidor och serveras till macaöfver och tillsluta bra. roni, som anrättas med tomatsås. I n:r 24 står under Emaljerade kokkärl rengöras grundrubrik Syltning (Rabarbergelé '): » pr liter 175 gr. strösocker », skall vara: » på ligt medels pottaska och klorkalk, för ett par öre af hvardera slaget, hvar| liter ». Herbariumperm. En trä- eller pappefter kärlet fylles med vatten och stälskifva, ungefär 5 gånger så stor som les på ett varmt ställe. Kärlen bli vår afbildning, öfverdrages med mörkt åter rena, utan att emaljen tager skada. tyg. På denna anbringas i sned riktKarlsbadervatten.