Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Santessons sednare beträfFar, är det hufvudsakligaste, som deri förekommer, upptaget genom de anmärkningar jag redan vördsamt haft äran framställa mot hvad BancoUtskottet yttrat. Vid Herr Assessor Arosenii anförande vill jag blott göra den samma erinran som jag gjorde i StatsUtskottet, då det blifvit uppläst, nämligen att den grund hvarifrån han utgår för att vederlägga StatsUtskottets Betänkande, häftar för den icke så alldeles obetydliga felaktighet att rakt strida mot sanna förhållandet. Han säger nämligen såsom en följd af StatsUtskottets Förslag: ”Endast i händelse dessa (nämligen privata Lån mot 3, 5 å 6 procents Renta) icke erhållas, skulle Bankens nu i rörelse satta Discont-Fond få till utlåning användas, men i annat fall, skulle den blott tjena Ven 7 Juli. f. nu 395 som ett Creditiv för att vara att tillgå, då 5 procents-lånen återfordrades, det vill säga, icke komma att linnas i allmänna rörelsen annorlunda, än* ungefär i samma proportion, som vi sett de öfriga Disconterna i vanlig tid begagna deras Cieditiver i Banken , hvilken proportion sällan lärer hafva öfverskridit halfva beloppet; etc.’’ På grund af en sådan falsk supposition visar Tit. Arosenius den helt naturliga följden, att en allt för hastig mindskning i utelöpande RörelseCapitalet skulle kunna uppkomma af StatsUtskottets Förslag, och då ingen kan neka att detta vore ganska vådligt, antager man på samma skäl lätt den af samma Författare framställda mening, att det lindrigaste sorn kan sägas om de privata Lånens upptagande, är, att de blifva o&kadliga, endast i det fall att de misslyckas. Dessa framställningar äro långt ifrån grundliga endast förvillande, och mindst borde man vänta dem ifrån en Ledamot a£ Höglofl. StatsUtskottets Financeafdelning, som ägt tillfälle taga kännedom om den plan StatsUtskottet framställt. Jag bekänner uppriktigt, att jag ansåg detta Tit.
Strömsholms kanal så snart som möjligt blefve bragt i det förbättrade skick, som vid anslagets meddelande till ombyggnaden åsyftats, att Kongl. Majit, jemte beviljande af den ifrågasatta förlängningen af arbetstiden till 4859 års slut, måtte till Rikets Ständer aflåta nådig proposition om ett ytterligare anslag till fortskyndande af raerbcrörde kanat-arbete, Med afseende å hvad Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader i underdånighet anfört, har Kongl. Maj:t funnit sig icke kunna lemna nådigt bifall till någotdera alternativet af hvad Strömsholms nya kanal-bolag, beträffande utvägarne för ombyggnads-arbetets fullbordande, i underdånighet hemställt; men då det är af Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, N:o 77; ÖA synnerlig vigt för rörelsen inora en betydande del af landet, alt Strömsholms kanal med det första varder satt i det förbättrade skick, sora vid meddelandet af anslaget till ombyggnaden åsyftats, och handlingarne uppenbarligen utvisa, att byggnadsarbetena, i anseende till stegrade arbetslöner och i vissa delar förhöjda material-priser, omöjligen kunna fullbordas utan en väsendtlig tillökning i den kostnad, som enligt öfverste-löjtnanten Edströms år 1833 upprättade och numera otillförlitligt, befunna-, förslag togs i beräkning, när Rikets Ständer år 1841 anvisade statsanslaget för kanal-ombyggnaden, samt dervid, bland andra vilkor, dels stadgade, att ombyggnadsarbetet borde inom femton år af bolaget utföras, utan ätt ytterligare statsbidrag dertill finge påräknas, och ali, efter arbetets fullbordan, 5000 r:dr årligen skulle till reparationsfonden afsåttas, dels ock bestämde 15,000 r:dr årligen såsom maximum för den ränta och utdelning på aktierna, som bolaget egde af kanal-inkomsten utbekomma, efter det kanaloch slussbvggnaderne blifvit fullbordade, vill Kongl. Majit, med bifogande af handlingarne i målet, härmed gifva Rikets Ständer tillkänna, att, derest Rikets Ständer, på sådan grund, lika med Kongl.
Hela dess styrka från Malmöhus län. Sådant är 1 närvar, stund förhållandet med Artilleriets och Kavalleriets Beväringsmanskap. Distrikterne hafva undergått nödiga jemkningar, på grund af de frän lokal-myndigheterne afgifne och i första General-ordern redan anbefallde utlåtm och ingen ovälldig lärer kunna påstå, att icke denna frågan blifvit behandlad med omsorg och grannlagenhet mot alla intressen. Men skulle efter några års erfarenhet, mot förmodan, Bevärings-ynglingarne visa sig likgiltiga för den dem af Ständerne förbehållna villkorliga valrätt till dé olika vapnen, så torde, med vilkor likväl att strängt afseende fästes på individernes duglighet för tjensten, intet hinder mola alt, i strid mot den af 1848 års Ständer yttrade önskan, antingen inskränka Bevärings-ynglingarnes valrätt, eller alldeles öfvergå till det heqvämare och mindre kostsamma sättet att uttaga Kavalleriets och Artilleriets Bevärings-manskap utur de närmast öfningsplatsen belägna orter, om till gagn eller skada för tjenten, lemnar jag derhän. c) Vid bestämmandet af den myndighet, som borde verkställa valet af Bevärings-manskap för de skiljda vapnen gick man, såsom vederborde, äfven ganska betänksamt tillväga. Man kände ganska väl att denna förrättning omfattade 2:ne alldeles olika åtgärder och insåg att den ena, eller afgörandet af hvilken individ bland dem, efter åldern till krigstjenst förpligtade, egde den af lagen bestämda 332 Den 7 Maj e. m. minimi-duglighet för inträde i hären, eller med andra ord: att öfverängen frän det borgerliga till det militära samhället borde tillhöra Civil-myndighet alt bedömma, och författningsenligt äfven gjorde det i Sverige; äfvensom att den andra, eller att bland de af den civila myndigheten vapenpliktige befunne ynglingar utvälja de till serskildt militära ändamål mest passande; borde tillhöra Militär-myndighet, och att detta förfarande af ingen förhanden varande författning mötte hinder.
Skriftens utsago, att den ena måste begifva sig till sin afvelsgård, den andra till sin köpenskap, och den tredje bäfver tagit sig hustru o. s. v. Den riddersman, som icke har hjerta att lemna åsido sitt lands angelägenheter jemte uprätthållandet af sitt Stånds värdighet och pligter, han får då, till följd af ett slags moraliskt tvång, afsäga sig begagnandet af de rättigheter, till sin tids användning, hvilka i detta fall juridiskt tillhöra honom liksom hans ståndsbröder; han får lemna sin afvelsgård utan tillsyn, han får öfvergifva sin köpenskap, han får lemna i hemmet den älskade makan, sorgsen och allena; eller också måste hau kanske heldre än att vanvårda ett så dyrbart föremål, finna sig i att aldrig ernå den husliga sällhetens ljufva lycka. Alla dessa omständigheter torde väl vara ganska ömmande; och jag ser äfven deruti en mägtig anledning att antaga detta förslag, som med bibehållande af R. o. Adis grundrättigheter afhjelpa de för det stora flertalet af n. v. representanter så märkbara olägenheter, jag ofvan antydt. Hvad angår underhållskostnaden, har Hr von Hartmansdorff väl ansett alt det vore angenämare och bättre att, såsom nu skei-, betala hvar och en sin lefnadskostnad sjelf, än att kontribuera till andras underhåll. All kontribution har visserligen sina obehag, men alt kontribuera till deni, som man sjelf har valt, det tycker jag likväl icke skulle vara så särdeles påkostande. Jag tror väl icke att det vore bra alt konlribulionssnmman ginge direkt till den valde, hvilken de väljande i sådant fall möjligen kunde, ehuru origtigt, vilja betrakta, ej såsom en fullt oberoende representant af samhällets interessen, utan såsom en, valmännen underordnad, af i 56 Den 15 febr aari f. m. dem lönad ombudsman lill besörjande af deras enskilda anspråk.
Utlåtande, l^:o ig. 287 lill vinnande äter at detta ändamål bar det sprits Vibotten vara ak yttersta vigt, det 8ädane blMigbeter ocb invecblade formaliteter, som 1828 ärs förslag till en del innefattar i afseende ga de bändelser, dä braf för en sadan lögande invisning mäste i laglig väg göras gällande, nu mä undvibas, bvaremot Utskotten förderas del ansett nägra lämgligare, mot ändamälet mer svarande, föresbrifter iebe bunna vidtagas än de, som ! allo öfverensstämma med bvad bågen stadgar i afseende gä ensbilde gersoners logande körsbrifningar, derigenom ecb under tilliba lemnad rättigbet till invisuingars ocb assignationers utfäi dande, trvebte eller graverade, dä de ä större summor l^da, all gagnelig fribet, efter Utsbottens omdöme, blefve beredd att bunna ä ägande fordran gifva bänvisning ocb ensbild Lredit begagna. bnligt desse äsigter sä Iltsbotten, med fränträdande sf det förslag b. 8t. vid sist lorllutne bibsdag till X.
St. funnit Skjutsningsbesväret, i dess närvarande skick, vara af ett högst ofördelaktigt inflytande både i oeconomiskt och moraliskt hänseende, dock mindre i det förra, än i detsenare; tv, om än Skjutsen på ganska mångå ställen med förer förlust för den Skjutsskyldige, finnas likväl orter, der den anses genom Skjulstegan ersatt, och till och med sådana, hvarest den betraktas så* som en förmon, ehuru visserligen illa beräknad, då dervid afses den.tid och arbetskraft, sorn genom Skjutsningen dragas från de Skjutsskyldiges egentliga yrke, jordbruket, och den förkofran, sorn skulle detsamma tillflyta, om ett motsvarande antal boskap vid gården kunde framfödas, i stället för de hästar, som i och för Skjutsningens skull icke kunna undvaras. Deremot är det skadliga af Skjutskarlens sysslolösa vistande på Gästgifvaregårdarne alltid lika. Den ofelbara följden deraf är sedeslöshet, iorenad med tröghet och lättja vid arbeten, livaraf de förderfliga exemplen så hastigt och så lätt sprida sig ibland de lägre folkclasserne, och hvarpå 1 synnerhet de orter, der mycken Hållskjuts eger rum, framställa bedröfliga bevis. R. St. hafva således funnit, att behofvet påkallar en reglering med Skjutsväsendet, hvarigenom de närvarande olägenheterna må undanrödjas och för framtiden förekommas. Erfarenheten har likväl visat, att de flera förnyade Exp.TJtsk. Förslag till urul. Skrifv. Isl-.o 226- 549 försök, som i sådant ändamål blifvit gjorda, icke medfört de önskade resultaten; och torde tiden ännu icke vara inne för vidtagande afen total förändring, härutinnan. Gamla inrättningar, sorn, ehuru felaktiga, dock genom sin ålder vunnit ett slags helgd, och som, under tidens lopp, vid sig fästat interessen, hvilka, sedan dc en gång fått göra sig gällande, icke i en senare Lid höra eller kunna förbises, anse E. St. med varsamhet höra behandlas, om ej större ondt och flera oredor skola blifva att befara, än dem man vill häfva och förebygga.
Fäst» »lseende ä ds pä en närmgre kännedom om serskild» lörbällanden grundade upplysningar, dem Rikets Frän »II» orter förssmlgde 8tänder »ro i tillfälle »tt meddel», livar före Kongl. I^laj^t äfven i Kader Förkl»r»r, »bt, För den bändelse, Rikets Ltänder , ut»n förbiseende »f de vigtig» bufvudgrunder för ifräggvsrande ärende, skulle linn» det ted» till en billigare jemkning emellan de bandlgndes, jordbrukares oeb samtlige ds srbetande elassernes ut»f spsnmalstullen beroende interesse», om någon forbbjning egde rum i nyss »»förde tuliafgifter, Kongl. IVIapt äfven vore be - Kn^F-5. /'rc>posr'/r'ou ^V/o o i. Zi rignen kitt samlpeka till en sädan förhöjning, likväl med högst en tredje^ kiel, eller säluuda, gtt tullen hestämmes: for l tunn:. Ilvete, till Il:dr 2: >, , Iläg oell Xrter i: 16. —- >, „ ^Vicker „ i:j 8. — „ >, Korn oell Lo-Ilvete 1: — —. , , hlafia " 32, > Varande det förslg», som ds till lull-taxans öfverseende serskildt förordngile Lommitterade i underdånighet afgifvit, härmed jemväl öfverensstämmande. Kör gtt fullkomligen uppfylla det ändamäl, som med den nu ifrägastallda Vull-hestammelsen äs^ftas, anser Kongl. lVIapt dermed äfven dör» förenas tullfrihet för utförsel gf spanmäl till utrikes ort.
En sådan händelse är en olycka, jag medgifver det, men desse utgöra icke x^J^ proc. af dem, som blifva galna genom spritdryckers omåtlliga bruk, och de som bränna bränvin tala minst derom. En annan talare yltrade att all rörelse är farlig. Ja! Mine Hrr! jag har visserligen smickrat mig med att vara konservativ och ämnar äfven lefva och dö såsom sådan, men en sådan konservatism tror jag mig dock aldrig kunna upnå. Må vara att denna grundsats möjligen kan tillämpas på det borgerliga lifvet, det lemnnr -jag derhän, men att den på det and - Ben 21 Junif. m. 341 liga lifvet är alldeles oanvändbar, det är säkert, ty delta lif är bfbtt rörelse. Sjelfva rörelsen kan icke någonsin klandras, men yttrandet deraf, förståndets felaktiga upfatlning, kan möjligen någon gång vara klandervärdt. Om någon gång denna rörelse företer någon abnormitet så är väl icke derföre all rörelse inom det andliga lifvet förkastlig. Den enda verkliga fara, som i detta fall finnes, är den andliga döden. Den är farlig äfven för samhället, ty han undergräfver detsamma, och om icke snart en andlig rörelse uti anda och hön upkommer, så kan hvarken den värde talaren eller de, som äro med honom lika kloka, förutse huru länge vi stå uppe eller ligga nere. Del är icke längesedan vi sago en Monark, hvars makt af oss alla ansågs fullt betryggad; men då Gud rörde sitt finger, så behöfdes det blott några 1000 blusmän för att vända all denna verldsliga visdom i vädret, och så går det äfven med oss i sinom tid. Jag vet väl alt månge äro, som icke tro derpå och som tycka att delta är mycket roligt; men jag tror, alt om man kunde skratta åt eländet, sä skulle man kunna säga: ”skrattar bäst, som skrattar sist.'1'1
Sedermera föredrogs ett från StatsUtsk. ankommet prot.utdr. för den 7.4 innevarande månad, rör:de åtskilliga från Barthelemy-fonden utgifna och af cabinettscassan garanterade obligationer, jemte ett år 1827 för Barthelemyforidens räkning upptaget lån å 5o,ooo r:dr [lamb. b:co, hvarför cabinettscassan blifvit iklädd ansvarighet; i sammanhang hvarmed ånyo upplästes det: uti Consl.Utsk:s prot. för den 23 dennes omförmälda prot.utdr. från StatsUtsk., angtde en uti ministercassan uppkommen brist och de till dess betäckande vidtagna åtgärder , äfvensom tillika upplästes en af StatsUtsk. såsom bilaga till sistberörde prot.utdr. sedermera insänd afskrift af den deri omnämnda underd. rapport, hvilken H. Ex. nuvar. Statsministern afgifvit rörande ministercassans ställning. Harvid anmäldes förUtsk., att nyss upplästa atne prot.- utdr. icke blifvit af RiksStm till Utsk. remitterade, hvarföre ock hemställdes, huruvida desamma, enär de innefattade anmärkningsanledningar och blifvit Utsk. meddelade i annan ordning än 29 §:n Riksd.Ordn. föreskrifver, kunde till pröfning och handläggning upptagas. Med föranledande häraf och då ifrågavar. tvänne prot.- utdr. jemte bifogade handlingar icke kommit Utsk. i grundlagsenlig ordning tillhanda, fann Utsk. dem icke föranleda annan åtgärd å Ulsk:s sida, än deras läggande till handlingarna. Ex prolocollo Chr. Arfvidsson.” Const.Utsk. ansåg sig alltså här berättigadt att för K. St. dölja StatsUtskts grundlagsvidriga tilltag. Ett prot.utdr. från StatsUtsk. af den 23 Febr. 1841 a-f följande innehåll: ”Afskrift. Utdrag af prot., hållet hos R. Högh St:s StatsUtsk. den 23 Febr. 184•
Vår befogenhet att begå ifrågavar. uppodling har med hänsigt till våra efterkommandes rätt blifvit satt i fråga. Till ämnets afhandlande in abstracto skulle mångå plena åtgå. Det praktiska deri är, 1:0 att knappt någon riksdag sammanvarit utan sådant eftergifvande, som involverat efterkommandes rätt; — ofta således hafva våra förfäder disponerat vår och dermed till oss testerat enahanda befogenhet: item ändrar vigten af uppoffringsämnet ingenting i rättsgrunden; — 2:0 att snart sagdt ingen förbättring i statsskick och lagstiftning varit möjlig 0111 efterkommandes rätt icke kunnat disponeras ; 3:o att i fråga om uppoffringar är väsendtligt att beakta rätta liden till dem; — de kunna beslutas för sent ; derom vittna häfderna ; — 4:o Mt om> som jag hoppas, Adelns representanter blifva valde af Ståndet, blir detta, icke blott allmännyttigare, utan sig sjelft gagneligare representeradt, än genom den närvar, sjelfskrifvenheten. Våda för regeringssättet har blifvit anförd. Om med regeringssättet menas konungamaktens närvar, attributioner och det inbördes förhållandet statsmakterna emellan, hvilket väl är det, sora egentligen utgör ett regeringssätt , bestrider jag, att vårt åverkas af denna reform. Menas åter det machineri, som 1809 påbyggdes vårt då grundlagda regeringssätt, och väsendtligast, tänker jag, alstrat reformbegäret? Ja! — jag anser till och med som ett oemotståndligt corollarium af reformen, att i våra grundlagar allt, som icke är hvad jag främst nämnde, undergår mest ingripande förändringar; ja, att största delen af nämnde machineri försvinner. Ofelbart synes mig till en början att hela vår utskottsmekanism förändras. — Endast BancoUtsk. och Hemliga Utsk., när det kallas, fattar jag som gemensamt båda kamrarnes. Jemte dessa Utsk. kunna permanenta förblifva Stats-, Bevill — nings-, Lagoch Const.Utslun; men på dessa blifver gemensamheten ju icke användbar.
I sådant fall anhåller jag att äfven R. o. Ad. måtte remittera frågan till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., 13G Den 18 Januari. på det att det måtte blifva en likstämmighet i åsigter i detta afseende, samt till undvikande af omgång. Uppå härefter framställd propos. förklarade R. o. Ad. ifrågavar. motion böra bebandlas af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogs BankoUtsk:s d. 11 och 15 dennes på bordet lagda mern. N:o 5, med återlemnande af en utaf Riksdagsfulimäkligen Nils Jeppsson väckt motion. Undert. Ridd.Sekret. hade äran tillkännagifva att prot.utdr. ankommit, som utvisade, ali BorgareSt. ansett ifrågavar. motion, såvidt den afser Privatbankernes beskattning, tillhöra Bevilln.Ulsk., samt att äfven BondeSt. beslutat att motionen, i fråga om skyldigheterne för Privalbankerne alt erlägga högre bevillning, skulle af samma Utsk. lill handläggning uplagas, men att PresteSt:s beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddeladt. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anser den urskiljning, som af BorgareSt. blifvit gjord, vara rigtig; ty beskaltningsfrågan hörer naturligtvis till Bevillu.Utsk.; men lika säkert synes mig vara, alt den andra frågan, eller den om Privatbankernes indragning och hvad dermed står i sammanhang, väsendligast tillhör BankoUtsk., emedan saken verkar på Bankens rörelse och behof af silfver. Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle vilja remittera motionen lill båda dessa Utsk., eller, om detta icke anses böra ega rum — emedan man i allmänhet synes vara emot remiss till liera Utsk. — att man då skiljer ämnena åt, och låter hvardera frågan gå till sitt Utsk.
Rådgifvandes åtgärd således endast kan bedömmas efter hvars och ens enskildta opinion om Lagens andemening, hvilket bedömande möjligtvis kan blifva ganska mångsidigt; och att då i Memo - Den 18 Julii e. m. rialet är upplyst, att, bland nio fastställda Tjdnings-indragningar, denna ensamt kunnat af Utskottet anmärkas, samt således de Rådgifvandes åtgärder, i sammanhang betraktade, ingalunda utmärkt någon tendens att inskränka den lagliga yttrande-rätten, 107 §. RegeringsFormen härvid ej är tillämplig, emedan densamma förutsätter, att den Rådgifvande underlåtit att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta, och att Rikets väl måste kräfva paragrafens användande; hvadan jag får för min del tillstyrka, att anmärkningen må förfalla. I anledning af Utskottets anmärkningar, mot Konungens Rådgifvare i Skeppshandels-frågan, får jag för min del anföra, att jag anser det hafva varit med Rikets nytta öfverensstämmande, om äldre skepp kunnat med betydlig fördel försäljas, för alt derigenom vinna medel till nyås byggande; att jag anser det vara hvarje sjelfständigt Folks rättighet, att till hvem det finnér nyttigast försälja dess allmänna eller enskijdta tillhörigheter; att jag således ej kan lägga någon till last, om han ansett hinder deremot icke kunna eller böra inträffa; och alt om likväl sådarie skulle sedermera hafva uppstått, jag anser den genom köpets återgång uppkomna förlust, ehuru ty värr ganska betydande, dock vara vida mindre, än hvad följderne kunnat blifva, om, i sakernas då inträffade skick, en Den 18 Jul i i e. m. 343 motsatt åtgärd blifvit vidtagen. Den anmärkta omständigheten alt, med förbigående af vederbörande Förvaltningsverk, Handels-transaclionens verkställighet blifvit åt en enda Embetsman uppdragen, torde vid delta alldeles serskildta fall kunna rättvisas genom den hastighet och hemlighet, med hvilken en sådan affaire ansågs böra uppgöras och afslutas, örn den skulle lyckas; och anser jag af dessa sammanlagda skäl mig höra tillstyrka, alt anmärkningarne må förfalla.
Banko årligen för hvarje häst, en förhöjning deri måtte med 12 R:dr 12 sk. per häst i nåder beviljas. Eders Kongl. Maj:t bar väl, vid pröfning af denna anhållan, under den 23 sistlidne Juli i nåder förklarat densamma för närvarande icke kunna bifallas; men då kostnaden för fourageringen af de artilleri-hästar, som uti Skåne för Eders Kongl. Maj:ts och kronans räkning, utan passevolans underhållas, faller sig högst betydligt dyrare än det af sqvadrons-cheferne begärda förhöjda rationspris af 89 R:dr 44 sk. per häst, samt alltså antagas kan, att, i fall passevolansen komme att upphöra och kronan sålunda sattes i nödvändighet att öfvertaga utfodringen af Kron-Prinsens husar-regementes hästar, statsverket linge derför vidkännas kostnader åtminstone till det belopp, som omförmälda förhöjning, beräknad för regementets 537 hästar, utgör, eller 6,578 R:dr 12 sk. Banko, anser jag mig, till förekommande af framtida bryderi, när beli ofve t påkallar ökade utgifter i berörda hänseende, böra i underdånighet tillstyrka, att Eders Kongl. Maj:t i nåder måtte af Rikets Ständer begära en lämplig tillökning uti anslaget 126,077 R:dr till fouragering för värfvade kavalleriets och artilleriets hästar, hvilken tillökning, enär detta anslag har egenskapen af förslags-anslag, jag vågar föreslå till något lägre belopp, än det ofvan såsom behöfligt uppgifna, eller till hvarigenom berörda förslags-anslag komme att förhöjas till jemna 132,000 R;dr.
Utöfver årliga stats-anslaget, äro, utom de vid 1840 åts början i behåll varande 651 R:dr 3i sk. 2 rst., jemlikt Kongl. Brefvet den 14 December 1839 och den 24 Mars 1840, till extra utgifter sistnämnde år anordnade r.iooR:dr, att utgå af 3:dje Hufvudtitelns anslag till oförutsedda utgifter; hvarförutan, till bestridande af återstående utbetalningar för sistberörde år, genom Kongl. Brefvet den 22 Februari 1841, å samma anslag anvisats 282 R:dr 24 sk., derför särskild redogörelse är afgifveD, utvisande, att af sistnämnde belopp blifvit använda 227 R:dr 3o sk. 6 rst. samt återstoden 4 Rtdr 4r sk. 6 rst., under den 25 April 1842, till Kongl. Stats-Kontoret återlevererad.. År 1841 hafva å sistnämnde anslag, genom Kongl. Brefvet den 22 Februari berörde år, till extra utgifter anvisats 85o R:dr, deraf i3a> R:.dr 8 sk. 8 rst.. balanseras till år 1842. Öfver-JSommendants-Expeditionejs. Räkenskaperna hafva för båda revisions-åren undergått granskning i Kongl. Kammar-Rätten utan anmärkning.- Stats-anslaget, som för år 1840 utgjorde 2,600 R:dr raed 15 Tunnor spanmål under lönerna, är för 184.4# efter vid sednaste Riksdag — 219 skedd indragning af Öfver-Kommendantens arfvode, Mott 2,000 R:dr, jemte berörde spanmåls -qvantitet under lönerna.