Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag qvarstår äfven dervid, att om man i dag tillåter sig afvika från hvad Utsk. föreslagit, så blir samma utväg användbar för nästa Ständer att kunna, utan att bry sig om Constit.Utsk., directe framställa nya förslag i Stånden. Jag påkallar uppmärksamhet för den omständighet, att om Utsk. erfar ett sådant behandlingssätt vidtagas inom Stånden, måste följa, att Utsk. hädanefter skall, af aktning för constitutionens bestånd , sorgfälligt akta sig för att någonsin inkomma till Stånden med något förslag, då det aldrig kan vara säkert för, att ju deraf icke kan uppgöras ett skadligt i stället för ett nyttigt, jag slutar med den anhållan, att R. o. Ad. må eftersinna, 0111 vigten af att ett quinquennium förr slippa indragningsmagten utgör tillräckligt skäl för i835 års Ständer att sönderbryta constitutionen genom godkännande af det till sin form grundlagsvidriga förslag, Hr v. Troil framställt. Gr. Horn: Tvenne talare hafva ogillat min åsigt derom , att R. St. rättast och kraftigast skulle uttrycka sin opinion genom val af nytt Utsk.; men de hafva likväl icke kunnat åberopa grundlagen såsom hinderlig för en sådan åtgärd, enär der ingenstädes finnes R. St. ålagdt att behålla Den 12 Februari f. m. elen personal, som blifvit vald till utsk:s!edamöter, utan grundlagen tvärtom i flera fall uttryckligen förutsätter omväljning. Jag vill likväl icke fortsatt påyrka en sådan mesure, keist vi redan inom oss hafva erfarenhet af, huru litet som vinnes på de nya valen; men icke kan jag finna, alt ett sådant vidtagande kunde blifva skäl för den andra statsmagtens afslag, ty den har intet att skalfa med utsktsvalen. Hvad åter beträffar den utväg att ånyo remittera frågan till Utsk:s afgörande, fruktar jag icke, att R. St:s värdighet deraf kunde comprometteras mer, än som redan skett.
St. en likalydande underd. skrifvelse med den, som år 1848 af dåvarande StatsUtsk. var föreslagen och hvarigenom en önskan skulle till K. M. yttras: ”ali, till beredande af framlida nedsättning uti berörde anslag till bestridande af kostnaderne för de lill Sveriges och Norriges Diplomatiska angelägenheter å Utrikes orter anställde Sändebud, K. M. täcktes vidtaga sådana inskränkningar som, utan förnärmande af rikets värdighet eller åsidosättande af dess verkliga fördel, låter sig verkställa.” Denna lill K. M. föreslagna underd. framställning nödgas jag såsom olämplig och vilseledande bestrida och anser mig, såsom skäl derföre, blott behöfva åberopa hvad min företrädare i embetet, H. Ex. Hr Frih. Ihre, då frågan hos H. R. o. Ad., d. 19 Febr. 1848, lill behandling förekom, till dess prot. anförde: Jag instämmer fullkomligt uti den allmänna grundsatsen att besparingar böra äga rum, då de kunna ske utan skada eller olägenhet för rikets gagn och heder i allmänhet, men jag tror också att denna grundsats, hvad den 3:dje hufvudtiteln beträffar, under de sednare 20 å 30 åren blifvit drifven så långt man kunnat gå, samt att det derutinnan icke synes vara något öfrigt att göra. Begreppet om en Stats värdighet, ur en Diplomatisk synpunkt betraktad, är af en ren konventionell natur och det är icke möjligt att göra sig reda för vidden och betydelsen deraf, utan att sammanställa egna åsigter i ämnet med dem, som i främmande länder gjort sig gällande. Likasom uti det enskilta samhällslifvet, så gifves det äfven inom den stora Europeiska familjen, de olika Statsmakterne emellan, häfdvunna vanor och bruk, från hvilka man icke kan lösgöra sig utan att äfventyra menliga följder. Den säkraste ledning för ett rättvist omdöme uti denna fråga, bör hem - Den 23 April f. m. 19 tas från en undersökning af främmande Makters Diplomatiska Representation jemförd med vår egen, och del är en sådan jag utber mig alt i korthet få underställa det Högh Ståndet.
Om han finge ett tecken, som skriften säger. Kyrkoherden slog opp fönstret, stödde sig på armbågarna mot fönsterkarmen och försjönk i drömmerier. Där borta bodde hon. Kyrkoherden stirrade tvärt öfver tegeltak och skorstenar och tänkte på hur alt skulle gå till. Han skulle gå uppför trappan, ringa på, stiga in, långsamt taga af rocken och kasta en sista blick i spegeln. Naturligtvis skulle han träffa henne hemma, hon skulle vara ensam, han skulle börja tala, och hon skulle blygt se upp mot honom. Hon skulle lägga sina armar om hans hals. Han skulle draga henne till sitt bröst och kyssa henne ... Kyrkoherden tänkte om detaljerna gång på gång, förbättrade dem och ökade deras antal för att riktigt få dröja vid sluteffekten. Men som intet tecken från höjden hördes af, måste han fatta sitt beslut på egen hand. Han stängde fönstret med en suck och började göra sig i ordning. När han fått på sig öfverrocken, borstade han länge och omsorgsfullt krage och uppslag. Därpå betraktade han allvarsamt sin bild i spegeln. Det var en vana hos honom att studera sin mimik, innan han gick ut. Därefter påsatte han hatten med en viss omtänksamhet för att ej bringa håret i oordning, pådrog handskarna, knäppte dem och kastade ännu en lång, granskande blick på sin stofthyddas konterfej i spegeln. All ting var i ordning, och dock erfor han en viss beklämning, när han gick utför trappan. Det kom ett slags nervositet öfver honom, och utan att egentligen tänka därpå påskyndade han sin gång, nästan mer än som var förenligt med hans prästerliga värdighet. Han hälsade knappt på sina bekanta, och de långa rockskörten fladdrade bakom honom. »Är konsuln hemma?» frågade han pigan, som öppnade tamburdörren för honom. »Nej, men fröken är i salongen.» Kyrkoherden tog af sig öfverrocken och trädde in. Fröken Amalia kom honom genast till mötes. »Nej, se god dag. Det var rart att få se kyrkoherden. Det var då riktigt länge sedan.» »Konsuln är icke hemma?» började den nybakade kyrkoherden och lade bort hatten. »Nej, men jag är värdinna i hans ställe. Sitt ner nu, få vi språka en stund.»
lv>'onolion36-8^gntnaIen ^rrenilemeclel sk lvun^lsäuAar^ai' oell undra 8illvertioncle, in^ntarelon oell 8l3A8li3tt l>l3ntgl8^enninZ3r Ivrvtoell aaljretermeclel Lontroll-atäm^elmeclel . Lalioell Dot8lnecle! L>'83tlninAar 14:o (lavallei i-Regewentenas Rästvaeance-spanmal > 12,000. 17:o Rotefrilietsafgift . 1,000. 30:o b rä n r i n s b rän n i il "sa kH kt 80,000. ° ^ - 134,600. bvarelter alitsa aterstode en tillökning af .. Hör 664,850. att såsom tillgäng lör ös ökade utgirtssnslagen lietraktas. Hvad föredragande Oepartements-Lbefen salunda, i afseende pa beräkningen ak Ltatsverkets Inkomster, underdanigst yttrat oell liemställt oell bvarmed Ltats-Radets öfrige Redamöter zemväl sig förenade, blek af kongl. Ä-Iaz:t till alla delar i leader gilladt oell bifallet. Ledan kongl, älapt, under öfverläggningarne i dessa ämnen» inbemtat, att atskillige tillökta utgifter oell anslag vöre i frsgasatto, utöfver livad uti den nu gällande Riks-Ltaten är beräknadt, äfvensom att serskilde eller utomordentlige utgif ter för en gang eller för vissa ar ansagos af beliofvet paksllade för Rikets försvarsverk, undervisningssnslalterne, med flere angelägne föremål, förklarade kongl, klapt
Berättelse af Banlto-Fullmähtige. 45 Uti den år 1841 afgifne Berättelse, angående verkställd granskning af Låne-Kontorets i Götheborg räkenskaper och förvaltning för år 1840, hafva Revisorerne, vid det förhållande, att Låne-Kontorets böcker och räkenskaper äro inrättade för summors beräknande och utförande i runstycken , hvilket åstadkommer icke allenast ökadt besvär för Kontorets tjenstemän vid förfallne räntors uträknande, utan ock en icke obetydlig vidlyftighet i räkenskaperne samt äfven ganska mycket uppehåller fortgången af det årliga Revisions-arbetet, utan att ett sådant beräkningssätt kunde anses vara af någon serdeles väsentlig vigt för Kontoret, framställt det förslag, att allt beräknande af runstycken och deras upptagande i Låne-Kontorets böcker måtte upphöra samt den ordning i stället införas, att så snart en uppgjord ränteberäkning ej uppgår till fullt 6 runstycken dessa runstycken icke bokföras, men att deremot då en sådan beräkning visar 6 rst. eller derutöfver dessa upptagas såsom hel skilling. Som detta förslag är stridande emot det i Kongl. Majrts och Rikets Ständers Verk allmänt antagne och faststäldte beräkningssätt, och skiljaktighet för liqvidernes uppgörande uti Banken och Låne-Kontoren icke, utan Rikets Ständers medgifvande, får äga rum; kunde Fullmäktige å den gjorda framställningen icke fästa afseende, hvarom Fullmäktige genom Protokolls-utdrag för den 8 Juli 1841 Direktionen underrättat. För den händelse Höglod. Utskottet, hvars pröfning ifrågavarande förslag nu underställes, skulle detsamma godkänna, torde Fullmäktige böra erinra derom, att, till vinnande af likstämmighet uti Diskonternes räkenskaper, den förändring, som i afseende på ränteberäkningen kan varda vidtagen, måtte få tillämpas vid icke allenast Låne-Kontoret i Götheborg, utan äfven BankoDiskonten samt Låne-Kontoret i Malmö.
S. D. Beslöt BondeStåndet att till Bevillnings-Utskottet öfverlemna ett af Tufve Larsson från Christianstads Län ingifvet anförande , i anledning af Kongl. Majds, utaf Prat. Utdrag det 5 Mars i82 g. 55 Siandet till nämnde Utskott remitterade, Nå« diga Proposition, angående förändrade grunder för Legooch SaluSågars samt Valkoch Stampverk* beskattning. S. D. Vid förnyad föredragning af Kgl, Majrts, sedan den 2 i denna månadjpå bordet hvilande. Nådiga Proposition af den 5 sisllidne Februarii, angående ändring uti 55 Cap. 1 §. RättegångsBalken, och, i sammanhang dermed, afven ut i 12 Cap, 2 $.2 Mom. samma Balk, sådant det lyder i Kongl. Förklaringen den 10 September »823, Idof denna Nådiga Proposition remitterad till LagUtskottet, S. D. Vid förnyad föredragning, fann BondeStåndet för godt att bifalla StatsUtskottets Utlåtande, N:o 66, angående inrättande af en PaketPost. S. D. I anledning af dervid gjorda anmärkningar återremitterades: 1:0. StatsUtskottets Utlåtande, N:o 62, i anledning af erhållne remisser från samtlige RiksStånden på Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 och 1827, afgifne Beräitelser till Rikets Ständer om samma år verkställde granskningar af StalsVerkets med dertill hörande 36 Proh 'Utdrag den 5 Mars 18 5g. LagUtskottets Betänkande, N:o 28 j ofver Herr Carl von Qvantens samt RiksdagsFuIlmägtigen från Vermlands Län Olof Olofssons Motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande i alla flottoch farbara sjöar och floder, samt förhöjning af de i Allmänna Lagen stadgade böter för den, som stänger Kungsådra eller farled, m. m. S. D.
Lag samma vare, der man säljer något, deri han vet fel vara, utan att det fel uppenbara, eller säljer, städjer eller leger tvem ett, eller täger städja såsom tjenstehjon hos två husbönder för samma tid. La g-Utskottets Betänkande Jtä 40. § 38. Går fullmäktig i sak, den honom betrodd är, svikligen hufvudmannens vederpart tillhanda, vare sig med skrifts uppsättande eller med råd eller skäl, eller eljest till hufvudmannens skada främjar sin eller andras nytta, eller begär syssloman vid annat uppdrags utförande trolöshet emot hufvudman, vare lag som i 37 § sägs. Finnes fullmäktig hafva retat eller förledt någon till oskälig rättegång eller emot bättre vett drif vit orättfärdig sak, bote från och med tjugo till och med tvåhundra Riksdaler. lieträdes fullmäktig med brott, som i denna § sagdt är, vare honom ej mera tillåtet att föra andras talan inför rätta. § 39. % Sätter man otofligen å tillverkning, som till salu hålles, annans märke, än rätte tillverkarens, straffes med böter eller fängelse efter thy i 37 § stadgas. Är för brott, hvarom denna § handlar, tillverkningens förlust för visst fall särskildt stadgad; gälle ock det till efterrättelse. § 40. Uppgifver någon i orlofssedel eller annan sådan enskild handling, som i 5 § nämnes, hvad han vet osannt vara, och deraf annan vilseledas eller skadas kan, bote frän och med fem till och med etthundra Riksdaler. § 41. Begagnar sig någon svikligen af orlofssedel, pass eller annat dylikt bevis, som för annan utgifvet är, straffes med böter från och med tjugo till och med tvåhundra Riksdaler. § 42. Låter man ej så lysa fynd eller hittegods, som i lag stadgadt är; bote till högst dubbla värdet af det hittade, dock ej under två Lag-Utskottets Betänkande Jfå 40. 47 Riksdaler. Förtiger man fynd eller hittegods, då egaren eller annan dertill berättigad sig anmäler eller eljest tillkännagifver, straffes som för bedrägeri i 22 § skiljs. § 43.
Det är skadligt, emedan det frambringar en söndrande korporationsanda, med thy åtföljande intressen och stridigheter; skadande, emedan det innebär ett frö till fiendtlighet emellan samhälls-medlemraar, hvilka likväl, både till följe af statens ändamål och sitt eget båsta, icke äga skilda, utan samma intressen, nemi. det helas politiska och sociala, moraliska och fysiska utveckling och bestånd. Hvad har kyrkans bekännelse att skaffa med medborgerlig rätt? Hvad rättighet har majoriteten i ett land att säga till minoriteten: J fän icke äga social och politisk frihet lika med oss; J måsten nöja er med att vi fördraga, tåla er i landet, dä j icke viljen tillhöra vår religiösa bekännelse? Hade christendomen gifvit denna väldets rätt, då vore den icke en skänk af himmelen, då vore den upprunnen ur samma källa, hvarifrån allt våld, allt tyranni, all orättvisa härflyter. Hade de Svenske medborgare, som bekänna sig lill mosaiska religionen, på ringaste sätt gjort sig ovärdige de förmåner, som öfrige Svenske medborgare åtnjuta, eller stöde de under oss öfrige i bildning, fosterlandssinne och sedlighet, eller ådagalade historien och erfarenheten, att något det ringaste för kyrka, stat eller någon medborgareklass menligt uppstode af en fullt social och politisk rättvisa emot desamme, så kunde något rimligt skäl förebringas emot dess beviljande. Men de auktoriteter, som blif vit hörda öfver Judarnes till K. M. vid detta års början ingifna und. petition om full medborgarerätt, hafva samtliga intygat — (och vi alla känna det allt för väl) — att desse medborgare äro i allmänhet fullt ut lika aktningsvärde, lika bildade, lika foslerländske, lika fredlige, som andra Svenske medborgare af christen bekännelse i allmänhet tagne. Och finnas undantag ibland dem, sä äro de hvarken flera än bland de christne, icke heller äro de annat än en följd af det tvång, som herrskat.
"Kronobe"tjenter, sock en nämnd eller dem som i sockenstämma "rösträtt äger” etc. Hr Ribbing, Arvid: Då jag vid föreg:de § motsatt mig den förändring, som Frih. Cederström föreslagit, så nödgas jag tillstyrka afslag å den nu begärda förändringen. Då nu Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad, anmälte sig Frih. Cederström och yttrade: Hr von Hartmansdorff har enskildt gjort mig uppmärksam derpå, att det bör heta förordnas i stället för anbefallas, och jag har ingenting emot att den förändringen iakttages. Gr. af Ugglas, Ludv.: Jag anhåller vördsamt få veta, huruvida Hr Frih. o. Landtm, anser öfverläggningen slutad. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då han nyss hemställt, huruvida öfverläggningen ansågs fulländad, hade Frih. Cederström anmält sig, hvarföre Hr Landtm, icke trodde något hinder möta för den, som rör:de den nu föredragna §:n ännu ville yttra sig, alt få göra det. Gr. af Ugglas: Frih, Cederström har föreslagit, alt l3a Den 6 Mars. orden sockenniimnd skulle nedflyttas ifrån första lill andra momentet; meri det skulle kunna inträffa, alt sockennämnden hade mångå” Saker under sin förvaltning, i anseende hvartill det kunde vara angeläget för sockennämnden att erhålla upplysningar af församlingen att sockenstämma af pastor vägrades, och derföre anser jag angeläget att sockennämnden har rättighet att begära sammanträde med församlingen, utan att det af kyrkoherden kan vägras. Frih. Gederström; Efter nu gällande författningar finnas communalmyndigheter i socknarna, bestående af magazinsföreståndare, byarätter och hamnrälter, hvilka tillkomma sådana bestyr, som sockennämnden skulle erhålla; men dessa myndigheter hafva icke varit berättigade att anbefalla pastor att hålla sockenstämma. När pastor finner det för sockenstämman uppgifna föremålet lagstrid ig t, så vägrar han densamma, men lemnar hänvisning lill besvärs anförande. Enl. denna § skulle pastor ovillkorligen vara skyldig utlysa sockenstämma, äfven om han fann föremålet för densamma stridande mot lag.
Jag anser mig böra öppet förklara, alt jag icke deltagit i voteringen; ty hafva vi ej ansett uppfyllandet af BondeSlrs till oss framställda önskan gagnelig! för fäderneslandet och således kunnat bifalla den i sak, anser jag, åtminstone för min del, ingen belåtenhet kunna vinnas med att vi fästa oss vid tomina former, som ungefär kan vara lika som att spisa folk med skuggor. Remitterades tili Ridd.Utsk. Gr. Horns, Glaes Fredr., den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion med delgifvande till Ridd.Utsk. af Cons!.Ulsk:s mern. Företogs lill pröfning StalsUtskts den 22 och 26 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 5, i anledn. af K. M:s nåd. skrifvelse om anvisande af ett särskildt anslag till vntten-communicalioner och andia allmänna arbeten år iSjo Hr von Hartmansdorff, Äng.: SlatsUtsk:s nu föredragna betänk, är visserligen i fbrmelt hänseende rikligt. Hvad sjelfva saken äler angår, så torde, med hänseende till de högst nödiga och nyttiga förelag, för hvilka det ifrågavar. anslaget är afsedt, R. o. Ad. finna det ledande till skadliga följder. Orsaken, hvarföre K. M. begärt ett sådant särskildt anslag, är den, alt R. St. vid förra riksdagen, i afseende härpå, icke förklarade, på sätt som vanligen sker, att anslaget skulle fortgå intill dess ny statsreglering vid denna riksdag blefve uppgjord. Om så skett, hade för innevar. år fråga 0111 anslag icke behöft väckas,- enär det, som gällde för 18ig, äfven kommit att gälla för 1840. Ulan det är i följd deraf alt årtalet 1839 utsattes, som anslaget nu måst begäras, så framt de arbeterf, hvartill det användes, skola kunna fortsättas under år t84o.
Då uti deröfver infordrad förklaring Konungens Befallningshafvande icke allenast sökt visa lagligheten af sin , utaf Kongl. Maj t ogillade åtgärd , utan ock anfört skäl , såsom hinder för verkställigheten af Kongl. Majus i förrberörde afseende gifne Nådiga befallning , dem jag alldeles icke kurmat godkänna , har jag ej heller kunnat undgå att öfverlemna Handlingarne till AdvocatFiscalsErrjbetet i K. SveaHofRätt, att emot Herr Landshöfdingen för hans felagtiga förhållande i detta mål anställa den talan , hvartill Lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda. Efter fulländad skriftvexling emellan Actor och Herr Landshöfdingen , hvarjemte Löfstedts förkla ing blifvit infordrad) deruti han erkänt i fråga varande Contract hafva till sin kraft och verkan upphört genom annan öfverenskommelse emellan honom och Olof Jansson, har Kongl. HofRätten genom Utslag den 8 Februarii innevarande år sig utlät it, att, då Herr Landshöfdingen med Handlingar styrkt, att sedan Kongl. Majus Nådiga Beslut, som tillåtit Bonden Olof ^fastiticeOmbudsm. EmbetsBeråttelser.
H o n är och genomgingo telegram o c h tidningsurklipp, med ett ord — att döma af de första intrycsom alla malde om sonens framgångar. D ä r ken — deu personifierade hedern, rättframhelågo kallelser till ledamotskap af utländska ten o c h gammaldags kärnfullheten. lärda sällskap, ett stort antal korrespondenser J a g behöfdo icke studera hennes ansikte länge, f ö r att finna en påfallande likhet med sonen, den i unga år världsberömde nordpolsfararen. Dragen, ögonen, uttrycket kring munnen är detsamma. Hans djärfva örnnäsa saknas emellertid. F r u Andrées profil är nästan grekisk med en rak näsa. Samtalet kom genast in på polarfärden i ballong. D e t föll sig icke svårt att föra d e t Från Grenna pedagogi kom August — den in på detta ämne, ty den gamlas tankar äro tydligen nu helt upptagna däraf. J a g hade nuvarande nordpolsfararen-öf vcringeniören — föreställt mig att hon. som väl de flesta mödtill Jönköpings högre allmänna läroverk, men rar i detta fall skulle göra, var på förhand ehuru hau nu långa tider måste vara borta emot hela resan och endast med en förtvinad frun hemmet, upphörde icke modern att följa resignation fann sig i skiljsmässan. hans studier. H o n sökte ständigt — och detta moders har hon sökt under hela sitt l i f — att sä Men detta öfverensstämmer icke med fru A n - drées karaktär. L i k s o m h o n förut left med mycket som möjligt hålla sig au niveau med i sonens arbete, är bon nu lika djupt intresden mest älskade sonens vetande, icke blott serad som han i detta farliga företags utgång. för att vägleda honom, utan äfven (och detta Hon har från början satt sig in i ballongfärnaturligen j u mer sonen inträngde i de specialdens alla detaljer. H o n har följt utrustninvetenskaper, som tillhöra hans arbetsområde) H o n har till o c h med nyför att kunna så, som hon ville, intressera sig gen steg f ö r steg. ligen varit nere i Göteborg, där sonen f ö r för hans arbete och förstå detsamma.
Men sedan vid flera riksdagar fråga förevarit derom, att hvad i dylikt skattebidrag utgjordes till stadsskolorna, måtte för framtiden, emot ersättning till samma skolor, få af vederbörande församlingar för uppgifna ändamål användas, beslöto Rikets Ständer för sin del vid riksdagen 1853—1854, att den till stadsskolorna inom Lunds stift och provinsen Halland ingående helgonskyld af de inom två mil derifrån belägna församlingar skulle från skolorna skiljas och till församlingarna återställas med förbindelse för dessa att angående helgonskyldens framtida användande til! stiftets Konsistorium afgifva förslag, som derefter skulle af Konsistorium med dess eget yttrande tili Kongl. Maj:ts nådiga pröfning insändas; i sammanhang hvarmed Rikets Ständer anvisade skolorna ett helgonskyldens värde motsvarande, kontant anslag; Och blef, till följd häraf, genom Kongl. Brefvet till Kammar-kollegium den 17 September 1856 stadgadt, „att den till skolorna i Lund, Malmö, Landskrona, Helsingborg, Ystad, Christianstad, Cimbrishamn och Sölvesborg inom Lunds stift, samt i Halmstad, Warberg och Falkenberg i provinsen Halland, af de inom två mil från städerna belägna socknar utgående helgonskyld skulle från skolorna skiljas och återställas till får samlingarna, för att till deras egna behof i öfver* ensstämmelse med det ursprungliga ändamålet användas, emot det alt nämnda skolor tillgodokomme det helgonskyldens värde motsvarande årliga penningeanslag.» Nu har Anders Pehrsson från Christianstads län, i en inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckt och till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet öfverlemnåd motion (N:o 229), i enahanda syftning med hvad han vid sistliållna riksdag yrkade, men som då icke föranledde någon Rikets Ständers åtgärd, föreslagit, „att orden i nämnda nådiga Bref: återställas till församlingarna mätte erhålla deri tolkning, att helgonskyld, som återgått från stadsskolorna, tillfaller pastoratet gemensamt, efter samma grund som hela heigonskylden för pastoratet utgår., Af motionärens anförande framgår, att han anser en så beskaffad förklaring vara af behofvet påkallad för det enskilda fall, att inom ett pastorat, som består af mer än en församling, med utgörandet af heigonskylden tillförene sålunda till* gått, att hemmanen i den ena församlingen till större eller mindre del lemnat den derifrån utgående helgonskyld till aflöning åt den för hela pastoratet gemensamme klockaren, men hemmanen i den andra levererat den på densamma belöpande helgonskyld till en stadsskola,