Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa 2:ne åtgöranden fordra helt och hållet olika egenskaper, som sällan finnas hos samma person förenade. När Konungeu skall under nuvar:de förhållande utvälja ett StatsRåd, kommer Han alltid i en svår dilemma. Väljer han en person med Domareegenskaper, så komma de allmänna ärenderne att lida derpå. Utväljer han åter en person med endast administrativ förmåga, så kommer vid pröfningen af besvärsmålen alt saknas den skärpa och grundlighet, som de enskilde parterne skäligen borde kunna påräkna i högsta instansen. Emot målens öfverflyttning från Konungen till någon annan auktoritet har man invändt, att Konungen derigenom skulle förlora af den magt Reg:sF. tillerkänner honom; men härvid torde man böra tillse hvari den trycket omtalade domaremakten verkligen består och om icke rjed denna ett alldeles särskildt förhållande förefinnes. Vill Domaren, såsom man naturligtvis mäste förutsätta hos Konungen, vara rättvis, äger han i sjelfva verket ingen makt, utan måste vid tillämpning af lagen vara fullkomligt fri från alla böjelser och tycken, samt ofrivilligt föija slutledningarnes nödvändighet. Detta yttrande må icke upfattas, såsom åsyftande att förringa Domareverksamheten, hvilken i sanning tager i anspråk själens högsta och ädlaste egenskaper. Domarens makt är icke olika den Mathematikcrs, som har sig ålagdt göra en kalkyl. Resultatet är icke i någon mån beroende af dennes vilja och godtycke; men sådant oaktadt kan det erfordras stor skicklighet och skarpsinnighet att utfinna det rälta facit. — I enlighet med hvad jag sålunda anfydt, anser jag den omtalade förlusten af makt vara utan verklig betydenhet. Man har äfven sagt, att Konungen, såsom ensam stiftare af ekonomiska lagar, skulle Den 28 Februari f. m. 629 äfven vara den lämpligaste att tillämpa detri. Sådant strider likväl emot hvad man annars allmänt har antagit, eller att lagstiftande och lagskipande makten icke borde vara förenade hos samma myndighet. Vidare har man anmärkt, att om lagen vore otydlig, äger Konungen alt vid förekommande fall förklara den. Man har antagit, att Konungen i ekonomiska mål äger rättighet att mera godtyckligt än i de judieiela tillvägagå, men deri har man misstagit sig.
Såsom ersättning för 111 Rotar högre Rotering än sorn öfverenskommit var, erhållas årligen numera 666 tunnor Spannmål, hvilka fördelas lika på hvarje Rote, utan afseende om den fått den ullofvade y:dels minskningen eller icke, dessutom äro icke genom desse ersättningsmedel de många misstag utplånade, som RoteringsCommissionen begått, eller den orättvisa afhulpen, att de frånvarande vid af Landshöfdinge-Embetet utlyste sammanträdet ansetts hafva ingått på ständig Rotering. Den af föregående Ständer äskade undersökning är derföre lika nödvändig, och, i förmodan att så mycket lättare erhålla densamma, erbjödo en stor del Rotehållare sig år 1826 att af ofvannämnde ersättningsmedel förskjuta kostnaden för denna efterlängtade undersökning, hvilken dock Regeringen genom brefvet af Den 12 December c. m. dea 4 Maji sistlidet år afslagit. Då säledes icke mera något hopp återstår att få jenrnkning och undersökning, på sätt Rikets Ständer hemställt, så vöre det ändainålslöst, att ytterligare derom i önskningsväg hos Regeringen göra anhållan; jag ser derföre icke annat härvid vara att göra, än alt yrka sådan hjelp, som jag tror Rikets Ständer kunna bevilja, till följd af deras rättighet att sig sjelfve beskatta. Som föregående Ständer endast godkänt Skånska Rotelingen i dess nuvarande skick, under förutsättning alt ny undersökning skulle ske, och de endast medgifvit dess gällande kraft intill dess den nya regleringen blifvit verkställd; så. synes detta Ständernas villkorliga godkännande icke längre vara bindande, sedan Regeringen afslagit all vidare ändring i denna Rotering, och tyckes således Rågan vara återförsatt i samma skick, som den var vid början af 1818 års Riksdag och icke hinder möta för nuvarande Ständer, att rätta det origtiga i Skånska Roteringen.
JOHAN FLEMING. Ers Nåd, jag svär... HERTIGEN. Du svär med halfva själen, hälft knäfall och hälft samvete. Min nåd du har försmått. Jag litar ej på löften. Invid schavotten råkas vi. Farväl! Och nu till Daniel Hjort. Kom, följ mig Scheel! (Går med Scheel genom mellersta dörren i fonden, hvilken öppnas af fångvaktaren). JOHAN FLEMING. Således döden! Blott en flyktig dröm min lefnad var, och intet spår på jorden jag lämnar efter mig. O, det är tungt, det är dock tungt att i sin ungdom dö! Sjunde scenen. Johan Fleming. Fångvaktaren. Engelbrekt och hans dalkarlar ENGELBREKT OCH HANS DALKARLAR. HISTORISKT SKÅDESPEL I FEM AKTER, MED CHÖRER, KUPLETTER, MELODRAMER OCH MARSCHER AF AUG. BLANCHE. _______ UPPFÖRDT PÅ KONGL. TEATERN FÖRSTA GÅNGEN DEN 20 APRIL 1846. PÅ ALB. BONNIERS FÖRLAG. STOCKHOLM, PERSONERNA: ERIK XIII, Konung öfver de tre förenade Nordens riken. PHILIPPA, hans gemål. BENGT PODEBUSK, hans gunstling, dansk riddare. KNUT BOSON (Natt och Dag), Biskop i Linköping. ENGELBREKT ENGELBREKTSON. KARL KNUTSON (Bonde) Svenska Rådsherrar. ERIK NILSSON (Puke) MÅNS BENGTSSON (Natt och Dag), Svensk Riddersven. JÖSSE ERIKSSON, höfdinge öfver Westmanland och Dala, Dansk riddare. ABILGARD, hans son, Dansk riddersven. EN DANSK HOFMAN. EN MUNK från Rom. SVEN ULFSSON, Dalkarlar. PEHR MATSSON, ULF, Sven Ulfssons fader. MATS, hans son. ERIK, Måns Bengtsons tjenare. EN TRUBADUR.
BondeSt. har uti sin inbjudning sagt, att det icke afgör sjelfva principen rörrde medelmarkegången, förrän det fått veta, huruvida R. o. Ad. vidblifver sitt beslut, rörrde mom:n litt. A, B, C. Om nu R. o. Ad. remitterar Frih. Palmstjernas motion till StatsUtsk., men låter BondeStrs inbjudning hvila, så befinner sig StatsUtsk. i det förhållande, att det icke vet, hvad Stånden egentligen tänka i afseende på det förslag, som blifvit framstäldt; och så länge Stånden ännu icke yttrat sig öfver detta förslag, lärer StatsUtsk. icke kunna afgifva ett nytt förslag i afseende på räntespannmålens utgörande, hvarföre jag skulle tro, att BondeStrs inbjudning Den 2 Februari f. ra. 5 ingalunda bör hvila. Dessutom tror jag icke, att R. o. Ad:s mening har varit, att BondeSt:s inbjudn. och Frih. Palmstjerna* motion skulle i ett sammanhang föredragas, ty det lärer vara en gifven följd, att, om BondeStts inbjudn. skulle bifallas, Frih. Palmstjernas motion kommer att förfalla, efter ändamålet då redan är vunnet; och får jag af sådan anledn. hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att BondeSt:s inbjudn., såsom varande främst på föredragn:slistan, måtte först afgöras, och att, sedan R. o. Ad. fattat sitt beslut derom, Frih. Palmstjernas motion derefter genast måtte blifva föredragen. H. Ex. Hr Gr. o. Land tm. yttrade, att som R. o. Ad. i sista plenum beslutat, alt de båda nu framställda målen skulle i ett sammanhang föredragas, kunde 11. Ex. ej finna, huru annorlunda dervid kunde tillgå, än att de i förening afhandlades. Frih. Cederström, Jac.: I händelse Hr Gr. o. Landtm, anser sig kunna göra propos. till remiss af Frih. Palmstjernas motion, då densamma innehåller ett förslag till upprifvande af ett inom
Den ungefärliga beräkning, som måste läggas till grund för ofvanberörde Classificering synes väl icke bora åstadkomma ett synnerligt oriktigt resultat, då hela Socknar med hvarandra jemföra*, men torde deremot föranleda en ojemn fördelning de särskilda hemmanen emellan; till förebyggande hvaraf Riksens Ständer ansett det nu uppgitne Förslaget böra sålunda verkställas, att, sedan hvarje hemman blifvit, efter Undersöknings-Joprnalernes innehåll, classificeradt, och derigenom hela den summa utrönt, som hvarje Socken kommer att betala, skall denna summa förblifva oförändrad, hvaremot Socknernännen skola ega, att sjelfve välja en Committée , som, efter erhållen del af meranämnde Journaler , i hvad desamma angå Socknen, bör , med tillämpning af nu stadgade grunder samt med iakttagande derafy att de för Socknen utsatte belopp hvatken ökas eller minskas, bestämma den andei, som i lösen bör för hvarje hemman eller lägenhet utgöras; hörandes vid denna Committées sammanträden nå - 228 Underdåniga Skrif {'elser. gon, å E. K. M:(s och Kronans vägnar, alltid val ra tillstädes och, i fall antingen denne eller någon Socknebo skulle finna sig missnöjd med Comrnittéens beslut, ändring derutinnan sökas bos E. K. M:ts Befallningshafvande i den ordning och inom den tid, E. K. M. kan täckas i Nåder föreskrifva; men beslutets verkställighet så mycket mindre derigenom uppehållas, som, i händelse den sökte ändringen skulle vinna bifall, nödig jemnkning derefter kan utan svårighet företagen varda.
Ingen, utom mamma, min stackars blinda ring? Det är tid på. Skulle du nu tillåta mig att göra en förklaVALBORG. BJÖRNKLO. att säga. När jag lemnade när jag blef tvungen att lemna Sigridsberg så kärt för mig, derför, att jag der lärt känna dig, for jag, Nej, nej, nej, inte ännu! Jag har så mycket enligt vår öfverenskommelse, hem till min mor. Jag kunde inte bedra henne. Det föreföll mig, som om jag bedrog henne dubbelt, derför att hon var blind. Jag sade henne allt. O, om du visste, hur hennes tårar ökade mina samvetsqval! Men när jag då sade henne, hur god, hur storsinnad, hur ädel du var, hur du ämnade göra så snart dina arfsanspråk voro ordnade då mig, den fattiga komministerdottern, till din maka, torkade hennes tårar och så småningom lärde hon sig att älska dig, lika varmt som hon älskar Jag menar inte att förebrå dig nej, nej! mig. Så kommo dina två korta bref. men sedan, när du inte skref alls. O, om du nat äfven för mig. Mamma frågade dagligen och så skref jag långa bref till mig sjelf från visste hur jag led! Det var som om ljuset slockefter underrättelser. Jag ville inte oroa henne, dig: bref fulla af ömhet och kärlek, sådana jag visste att dina skulle ha varit, om du bara haft tid att skrifva dem. BJÖRNKLO (halft för sig). Så löjliga qvinnorna äro! När de älska, uppresa de ett tempel åt sin afgud och falla ned och tillbedja den. VALBORG (ömt). ute på landet olidlig. Det kändes, som om du Du hedning! Slutligen blef mig väntan der gled allt längre och längre bort ifrån mig. Ibland trodde jag att du var sjuk, död. Och ingen till rättelser! Jag trodde jag skulle bli vansinnig. hvilken jag kunde vända mig för att få underSlutligen förmådde jag inte uthärda längre. Jag anförtrodde mina två käraste i en gammal trotjenarinnas vård och for hit. Nåväl! BJÖRNKLO. VALBORG. afsked från regimentet, för att egna dig åt skötandet af ditt fideikommiss. Jag skref dit ned,
Axel 3 förenade sig med Grefve von Platen. Hans Excellence Herr Grefwe Mörner: Jag skulle gerna instämma med de siste Talarne, i deras begäran om återremiss, om vi ej hade hort så många gånger, att de tre öfrige Stånden redan fattat deras beslut. Då är det ej fråga om annat, än att Ridderskapet och Adeln fattar sitt till bifall eller afslag. Att frågan är om Tullmedlens ingående lill RiksgäldsContoiret, tror jag böra uti propositionen införas. Friherre Cederftröm", I afseende på frågans afgörande här, sedan 3 Stånd bifallit Betänkandet, har Herr Grefve Mörner upplyst, att man genom en återremiss blott uppskjuter det afgörande ögonblicket, emedan svaret från Utskotten endast blifver en anmälan om det af de 3 Stånden fattade beslut. Då likväl rubriken i Betänkandet innefattar en redan afgjord fråga men icke den, sorn nu är under pröfning, anhåller jag att den sistnämnde måtte i ja-propositionen upptagas. ben T? Ort o!,er /. m Herr von Hartmansdorff: Jag får ock anhålla, alt rubriken på Betänkandet mätte förändras, så att man vet, hvarom man voterar, hvilket ej är händelsen , om man bibehåller den rubrik, sorn på Betänkandet är utsatt. Herr Hjerta'. Atskillige värde Talare tyckas’ mycket räkna på andra uppropet. De, som nu äro närvarande, lära nog veta hvad saken angar, och således tror jag det ej tjena till någon ting, att gå ifrån ordningen; att utdraga en viss del går ej an, emedan det är första gången sora Betänkandet är före. Det får då ej styckas. Och derföre anhåller jag, att den proposition, som Herr Grefven octi LandtMarskalken framställt, måtte godkännas. Friherre Cederjtröm'. Det må gerna vara Herr Hjerta förbehållit, att tro, det Ledamöter här räkna på andra uppropet; men det är min rätt, sorn Riksdagsman, att veta hvad voteringspropositionen innehåller, och hvad man voterar om.
Anckarsvärd, som först talade emot dessa anslag, yttrade att de skedde på andras bekostnad, nemi. på deras, som tillsköte medlen. Detta är naturligtvis förhållandet med alla möjliga statsbidrag, men det är just ändamålet med ett samhälle, att, såsom ordspråket lyder, mångå må kunna hjelpa en. Hvarifiån dessa medel härflyta, är så svårt att utröna, att 0111 man ville återställa penningarna till en livar som utgifvit dem, så skulle man svårligen hitta på de rätta personerna, alldenstund medlen komma, dels ifrån skatter, dels ifrån bancovinsten, d. v. s. från räntor af lån. Om Gr. Anckarsvärds mening skulle af R. o. Ad. godkännas, så borde alla anslag hafva blifvit vägrade och de tillgängliga medlen återställda. När nu likväl andre medborgare i Riket blifvit understödde, så vet jag ej hvarföre icke Småländningarne äfven skulle blifva det. Mig synes, att de borde blifva det mera, i samma mån som de draga större bördor än andra ; eli förhållande, hvilket Gr. Anckarsvärd sjelf vitsordat. Frih. Sprengtporten säger, att sedan R. o. Ad. förklarat det anslagen till vattenaftappningar i allmänhet borde utgå i form af lån eller anslag, alltefter K. M:s pröfning, så borde väl samma förhållande iakttagas med anslagen till dessa begge åars upprensning, och alt man ej borde visa någon förkärlek för dervarande strandägare framför andra. Jag hemställer likväl till Hr Frihtn samt R. o. Ad., om icke beslutet rörtde anslag till vattenaftappningar var fatladt innan Ståndet beslöt, att Dalkarlarne skulle få understöd emot utgörande af ett eget bidrag till af kostnaden. Nu vill Frih:n deremot bestrida Småländningarne att vinna en dylik förmån, emot bidrag af hälften till Den 29 Murs f. m. celi med af kostnaden. Månne detta är billigt, så framt raan anser den ene medborgaren hafva samma anspråk, som den andre, på rättvisa vid fördelningen of Statens understöd? En talare — jag tror att det var Frih.
Utskottet har visserligen icke heller vågat föreställa sig, att äfven en fullkomlig skattefrihet för denna näring kunde medföra en sådan verkan, att man endast på grund deraf borde förvänta att jernhandteringens fordna lyckliga förhållanden skulle återkallas, enär, enligt Utskottets tanke, den Svenska jernhandteringens mer eller mindre fördelaktiga ställning hufvudsakligen måste vara beroende utaf möjligheten af varans förmånliga afsättning utom riket; men då det är allmänt kändt, att priset å Svenskt jern på den stora verldsmarknaden, till följd af en lifligare handelstäflan, under de sednare decennierna i allmänhet nedgått, på samma gång som tillverkningskostnaden åter i hög grad förökats, torde man icke kunna förneka angelägenheten deraf, att äfven å Statens sida sådana åtgärder vidtagas, som kunna bidraga till denna för landet oumbärliga närings upprätthållande; Och i detta afseende synes det Utskottet ovedersägligt, att likasom en i sjelfva verket tyngre skatt är mindre känbar, när producenten kan påräkna ett betydligt öfverskott af sin tillverkning, likaså måste äfven en under andra förhållanden dräglig beskattning blifva tryckande och verka förlamande på industrien, om värdet af tillverkningen endast i ringa män eller alldeles icke öfverstiger produktionskostnaden. Utskottet har härvid icke heller kunnat undgå att fästa väsendtligt afseende å den, enligt dess tanke, riktiga grundsats, som i beskattningsfrågor under sednare tider gjort sig gällande, nemligen att grundskatter äro mindre lämpliga för sådane tillverkningar, som afse varuförädling, enär denna beskattning, utgående med viss andel af den tillverkade produkten, i följd deraf måste blifva ojemn och särdeles för den mindre produktionen betungande, då deremot jerntillverkaren, likasom annan industriidkare, genom bevillning i mån af hans Slals-Ulskottels Utlåtande N:o 33. 21 inkomst, kunde på ett billigt och rättvist sätt lemna sitt bidrag till de allmänna utskylderna.
Underlåter han att så fort ske kunnat till CommerceCollegium insända dessa underrättelser , plikte från 50 till 200 R:dr efter omständigheterna. För att tydligare utmärka meningen med stadgandet i första momentet af-denna §, torde det kunna förändras sålunda: ”håfve f örbr ut it samma vara med hvad deraf blifvit såldt och kunnat anhållas och bote fulla värdet” tg:o I öfrigt torde redactionen af sista momentet. af denna §• jemkas sålunda: ”Samma Lag vare för den köpare af ostämplade sådane varor, hvilken är berättigad dermed drifva handel heldst derigenom tydeligen utmärkes, att ingen annan, som till enskildt behof kan köpa sådan vara, böc ansvara. 4 Art. 3 §, 20:0 Första momentet af denna §. lärer böra här utgå och i den man det instämmer med principen i y art. 5 §. derstädes inflyttas. Dock torde genom något stadgande ett undantag kunna göras för sådane varor, sorn från en på landet anlagd Fabrik införas till närmaste stad eller forslas för att stämplas. 4 Art. 4 §. 21:0 Enär det brott, hvilket här omforma-' les, redan är upptagit i 8- Cap. 1. MissgerningsBalken, tillstyrkes, att med ändring af den föreBihang till Rikt-St, Prol,\\sta Sami, iSi}. '*7 7 33 Proposition om JLurendr. o. Tullförsnillning. slagne bestraffningen, den må bestämmas i likstämmighet med nyssnämnde Lagens rum; såsom det ock i 1799 års förordning varit iakttaget. 4 Art. 7 §• 22:0 Sista momentet af denna §. om Bätter Domstol i de deruti nämnde mål, torde böra flyttas till 2 §.
Beträffande Rikets Ständers önskan, att Revisorernes berättelser måtte så tidigt communiceras vederbörande verk, att dessas utlåtande kunde på samma gång med sjelfva berättelsen Rikets Ständer eller deras Utskott föreläggas, förklarade Kongl. Majit sig vilja i hvarje förekommande serskildt fall pröfva om och hvilka Embetsverk må höras i anledning af Revisorernes berättelser. Hvad Rikets Ständer anfört, rörande uteblifven leverering af de så kallade Stofferings-penningarna ifrån Westmanlands och Dahl-Regementet, skulle till Krigs-Expedilionens föredragning öfverlemnas. I afseende på Rikets Ständers framställning, att alla Stats-verkels utgifter och inkomster böra i Ilamb. Banko i Riks-Staten upptagas efter en, vid hvarje Riksdag, bestämd Cours i Bancosedlar, fann Kongl. Maj:t någon åtgärd icke böra ega rum, innan sättet för tull-afgifternes utgörande blifvit pröfvadt och afgjordt. Den så kallade Åbo Academie-fonden fann Kongl. Majit ej vara alt anse såsom en Stats-verkets tillgång, och alltså ej eller böra till Riksgälds-Contorct levereras, utan, 22 Bil. t. R. St. Just. Oml.ns Emi.-Ber. d. 4 No v. 1828. tills vidare, under Stats-Contorets serskilda förvaltning qvarstå. I anledning af Rikets Ständers underdåniga anmälan, angående de af mindre creditivet till de brandskadade i Norrköping och Cimbritshamn utbetalde summor, förklarade Kongl. Maj:t i Nåder, det Kongl. Maj:t ansåg Dess ovilkorliga ratt vara, att i hvarje serskildt fall pröfva, huruvida förekommande utomordentliga utgifter och behof äro af den beskaffenhet, att de böra och kunna på detta creditiv anvisas.
Maj:t behagade, uppå Stats-rådets öfrige ledamöters underdåniga tillstyrkan, i Nåder bifalla hvad föredragande Departementschefen i fråga om Stats-kontorets organisation och lönereglering sålunda i underdånighet hemställt och föreslagit; dock med nådigt förklarande, att, ehuru Kongl. Maj:t framdeles ville taga i nådigt öfvervägande, om och hvad förändring med Presidents-embetet må vara lämplig, borde likväl, enär den derför nu utgående och i Stats-kontorets förslag lill lönereglering för samma embete uppförde 14 Kongl. Majus Prop. om Statsverk. 1830, lön icke vöre högre, än för Verkets Chef ändock kornme att erfordras, denna aflöning i staten bibehållas. Ex protocollo, L. T. Fries. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rädel å Stockholms Slott den 50 Oktober 1850. Närvarande: H. E. Justitie-Statsministern Herr .Grefve Sparre. H. E. Stats-Ministern för Utrikes Ärendene Herr Friherre Stjerneld. Stats-Råden: Fåhreeus, Sandströmer, von Hohenhausen, Wallensteen, Gunther, Genberg, och Gripenstedt. 9:o. Slutligen anmälde Departements-chefen i underdånighet, att, sedan, med anledning af Rikets Ständers år 1843 församlade Revisorers framställning, att, i afseende å utbetalning af ljuspenningar till extra-ordinarie tjenstemän, den förändring måtte vidtagas, att det belopp, som, efter beräkning för sednaste fem år, per medium blifvit för hvarje embetsverk till nämnde ändamål anordnadt, blefve ställdt till verkets disposition, för att användas till gratifikationer åt de extra-ordinarier, som genom flit och skicklighet sig utmärkt, Kongl.
Enligt delta Nådiga förslag skulle antalet af Interims-regeringens Ledamöter, för närvarande bestämdt till tjugu, blifva inskränkt lill åtta, nemligen från Sverige de båda Stats-Ministrarne jemte två Stals-Råd, samt från Norrige dess Stats-Miuister och de liih. till 11. St. Pro t. 1856 & i 851. 10 Sami. 1 A jd. 7 50 Exped i tio ns-U/.v kolt e ts Förslag till under d. Skrifvelse No 30. (vänne Stals-Råd, som äro i Slockholm, samt ytterligare eli ordinarie eller särskildt tillförordnad! Stals-Råd; de Slals-Rad, som salunda borde blifva medlemmar af fnlerimsregering, skulle dertill kallas af Konungen eller i annat fall utväljas, i Sverige af SlatsRadet neli i Norrige af den dervarande Regering; föreskri fl en, det Inlerims-regeringen skulle hafva sitt säte i Slockholm, komme. all gälla, der ej sådana hinder mola, som göra det antingen omöjligt eller vådligt; i händelse af förfall för den Slals-Minisler, hvilken det lillkomme alt i Inlerims-regeringen föra ordel, skulle sådant tillhöra den främsle närvarande Regerings-ledamoten från del rike, hvartill den hindrade hörer; då ärenden förekomma, sorn angå del ena riket särskildt, skulle ordet föras af den främste bland dess närvarande Regerings-ledamöler, och beslut skulle ej få fattas, der icke minst två ledamöter från hvarldera riket vore tillstädes.
O c h hennes Locandiera är en yster, lefnadsglad ung flicka med ett skälmskt ansikte m e d breda kinder, en segerstolt flicka, s o m vaggar med höfterna, belåten öfver att höra sin sidenkjol rassla. Ä f v e n hennes sätt att kläda sig har väckt uppmärksamhet. Ingen extravagans, inga excentrieitcter ä la Sarah. Hufvudsaken för henne tycks vara att vara så klädd, att hon behåller fall frihet öfver sina rörelser. E n af hennes beundrarinnor påstår, att signora D u s e » uppfunnit den moderna damkjolens p o e s i ». det. Brigiita. / Runebergs hem. ' ' ån genom en finnskog, där ofta i snåren Den hungriga vargen om vintrarne vankar, Där gick jag allena en soldag om våren I drömmande tankar. Med rensel på rygg jag marscherade glad Till Porwoo, till Borgå, till Runebergs stad. Så lijligi det ännu är fäst i mitt minne, Hur hvem s.om jag mötte mig tog i beskådan. Jag var ju cn främling, ty jag år ej finne, Men älskar livar sådan. Jag gick som turist, och min marsch var befalld Till hemmet, som ägts af vår käraste skald. När solen vid middag stod högst på azuren Jag framkom; och snart hvilad ut dessförinnan, Jag ringde på klockan, som satt i tamburen, Och strax kom värdinnan. Helt hastigt befriad från rensel och rem, Jag kände mig hemma — i Runebergs hem. Och uppvärmd vid Men Det växterna lefde, hem, som, fast minnen från tider, som farit, Vid minnen från kriget, af mastar ' n beskrifvet, I salen jag trådde, som hade han varit Där ännu i lifvet. hvarmecl han gammalt, för beprydt mig var så J a g behöfver väl ej nu påpeka, att det är uteslutande andras åsikter o c h yttranden o m signora D u s e, jag återgifver. * D e t återstår för oss, stockholmare, att se henne o c h bilda vår egen mening.