Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning af den siste värde talarens yttrande ber jag att få anmärka, att då man vet huru stort inflytande tomtplatsen med afseende på grundens mera eller mindre dyrbara beskaffenhet har på en byggnadskostnad, bör man väl icke förr än tomten blifvit bestämd, anslå penningar till huset. Hvad angår anskaffandet af materialier, så kan sådant börjas genast, då anslaget af nästa riksdag blifvit beviljadt. Jag fortfar att yrka bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Klinckowström: Jag ber om ursäkt att jag ånyo begärt ordet. Hvad det beträffar att ingen skulle finnas, som icke inser behofvet af ifrågav:de länscellfängelse, ber jag att få uppläsa några ord af motiverna i Utslcts Betänk. På sid. 10 står nemi.: »i anledning hvaraf Fångvårdsstyrelsen yttrat, att ehuru »styrelsen fortfarande ansåge ett nytt kronohäkte i Gefleborgs »län icke vara oundgängligt, enär» etc. Detta torde vara en auktoritet, somidennafrågaickekanjäfvas. Om, såsom Hr von Francken sagt ang:de ritnings uppgörande, dessa byggnader alltid äro lika, ber jag att få anmärka, att de äro det till form, men visserligen icke till storlek, och i så fall räcker icke det begärda anslaget, enär kostnaden för förut uppförda fängelser af den storlek här blifvit föreslagen med mer än 10,000 rdr öfverstigit det nu ifrågasatta anslaget; hvadan, då nytt kostnadsförslag alltså synes erforderligt, frågan tyckes vara för tidigt väckt. Jag fortfar i mitt förut framställda yrkande. Hr Anckarsvärd: Rörande Gr. Mörners anmärkning, att man först måste bestämma platsen för byggnaden, ber jag att få anmärka att förslaget blifvit upprättadt på sätt hittills varit vanligt, eller så, att kostnaden aproximativt beräknats med ledning af kostnaden för redan byggda fängelser af samma storlek, samt med tillägg för i orten' gällande högre materialpriser och andra lokalförhållanden. Detta har hittills alltid lyckats så att kostnaden icke blifvit högre än som beräknats. För öfrigt är det nu begärda anslaget icke beräknadt att räcka till hela byggnaden, utan är endast hvad som behöfves dertill under nästa statsregleringsperiod.
Hvarje god landtbrukare söker väl gerna att lära känna sin åker; redskapen far illa, om den stöter på stenar. Huru mycket mern skäl1, är det då icke att söka känna stenarne i hafvet. Den redskap, sorn der begagnas, är väl mera värd än några plogbillar. Öfvertygad att lt. o. Ad., som är i-tillfälle att egna förefallande frågor en mera mångsidig pröfning, äfven skall erkänna vigten af det nu begärda anslaget, och då lämpliga båtar för sjömätningar ännu saknas inom landet, får jag vördsamt anhålla om bilall till den af Prosten Söderberg väckta motionen. Gr. Anckarsvärd; Jag är af de talare, hvilka yttrat sig för bifall till ifrågav:de förslag, fullkomligt öfvertygad om behofvet och nyttan deraf. Men jag finner mig bunden af mina grundsatser i detta afseende, oell kan således icke, i likhet med de värde talarne, yrka bifall till motionen. Jag är nemligen orubblig i min öfvertygelse, att det är en ganska vådlig bana, K. St:r beträda, då de på enskilda motionärers framställningar i tsträcka sin frikostighet till den grad, som vid denna riksdag eger rum, och som omfattar en summa af icke mindre äu 40 millioner. Här har äfven blifvit anfördt, att Chefen för Sjökartekontoret utgifvit en brochyr, i hvilken han antyder behofvet af de ifrågastälda fartygen. Huru skall man kunna upfatta disciplinen inom administrationen, då man, i stället för att genom K. M:t få ett behof afhjelpt, vänder sig till offentligheten? Jag hemställer, huruvida vi. på förslag af en motionär i PresteStåndet. kunna med tillförlitlighet bifalla detta förslag? Jag inser ganska väl att ändamålet är godt, och det är således ganska påkostande för mig att vid detta tillfälle icke kunna förena mig med de Hrr, sorn yrkat alslag å Utsk:ts Bettde, då jag med detsamma erkänner att jag under en annan form, eller derest förslaget kommit från K. M:t, gerna skulle hafva biträdt detsamma.
— Om det verkligen skulle vara det hela!? Ja, det vore det hela. Och derför hade han, omärkligt men ohjelpligt, med hela nödvändigheten af en organisk process men utan att sjelf blifva medveten derom, utskilts ifrån den öfriga massan! Och derför stod han nu isolerad, utan verksamhetsfält och utan själsfränder! Ja, ja; det var det hela ...! Han svängde muntert med käppen i luften och gick högt gnolande tillbaka utför backen. Truls gick till sitt nya arbete med en helt annan sinnesförfattning än förut. Han hade en gång, då han varit inne i Malmö, utanför Kungsparken stött på en bekant tidningsman, hvilken just skulle upp i cellfängelset och referera för sitt blad; och han hade följt med upp. Ett barnamordsmål var före. Allt gick lätt och glatt; domaren frågade, och vittnena intygade, och förbryterskan bekände, och nämdemännen suto stumma och dryga såsom sex upplagor af sjelfva den stupida rättfärdigheten här på jorden, och referenterna annoterade fakta intresselöst, och den unga flickan dömdes precis så, som alla barnamörderskor enligt den svenska lagen skola dömas. Men Truls satt som på nålar; han var rasande och kunde knappast styra sig, att det icke bröte löst: det låg för honom i öppen dag, att den unga kvinnan absolut intet besked visste om hvad hon gjort i de der ödesdigra ögonblicken, ingenting kunde minnas och ingenting kunde säga derom, och att hon sålunda kastades ut på den stora samfälda samhälleliga afskrädeshögen för en handling, begången i ett ögonblick, då de högre sfererna, sfererna af medvetenhet, moralisk känsla, öfverläggning, varit försatta ur verksamhet, – alltså en blott och bar reflexhandling, utförd enligt samma lag, i följd af hvilken ett muskelknippe sammandrager sig vid en beröring. Denna enda erfaring hade gjort Truls produktiv. Den låg inom honom och verkade såsom en magnet, lagd i jernstoft, eller såsom det rätta ämne, hvilket, fäldt i en kemisk lösning, bringer allt att springa samman.
I följd häraf ansåg Utskottet ståndsfördelningen såsom det hufvudsakliga felet i vår representation och fann sig derföre böra, vid frågan om de orepresenterades anspråk, alldeles åsidosätta den om bildandet af ett femte Stånd, utan uppställde såsom grundvilkoret för en representations-förändring: att alla svenska medborgare, utan åtskilnad af stånd, yrken eller lefnadssätt, skulle vara berättigade att deltaga i valet , af nationens befullmägtigade för vården af dess lagstiftning, samt att utöfningen af denna valrättighet skulle endast bero af egenskaperne utaf bofast, oberoende och fullmyndig, som ansågos erforderliga för samhället, till borgen för bruket af en sådan rättighet. Detta allmänna vilkor blef likväl i det följande af memorialet ganska väsendtligt modifieradt, och Utskottet trodde sig såsom grunddrag för den nya national-representationen böra föreslå dess fördelning i tvänne kamrar, valda efter olika grunder: den ena efter folkmängden, så att bland 10,000 personer skulle utses en fullmägtig; den andra efter en viss andel af bevillningssumman, lämpad så att antalet af denna kammares ledamöter komme att stå i ett visst förhållande till det af den andras. Denna andra kammare, den efter folkmängdsgrunden valda, skulle i lagstiftnings-frågor ega att föreslå lagar, men den första kammaren att besluta dem. I beskattnings-frågor åter skulle tvärtom Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. 3 den första kammaren uppgöra förslagen och den andra deröfver besluta. Ledamöterne i den andra kammaren skulle ombytas till en tredjedel hvartannat år, men i den första endast till en femteeller sjettedel hvart tredje eller fjerde år. Den verkställande magten skulle allenast ega rätt att göra föreställningar mot ett den lagstiftande korpsens beslut och att uppskjuta verkställigheten deraf till dess andra kammaren blifvit till två tredjedelar och första kammaren till tre femtedelar eller fyra sjettedelar förnyad. Granskningen af de allmänna medlens förvaltning skulle tillhöra ett gemensamt Utskott från båda kamrarne.
För öfrigt anser jag mig böra fästa upmärksamheten på en oriktighet, som, enl. milt förmenande, vidlåder redaktionen af §:ns lista mom. Deri förekomma orden: ”och skola för alla dessa banker vara lika till valörer, storlek och färg.” Således skulle, enl. ordalydelsen, alla privat bankssedlar å så väl högre som mindre belopp vara af samma storlek. Sådant har naturligtvis Utsk:os mening icke varit, hvarföre jag vördsamt föreslår, ali ordalagen mätte sålunda förändras: ”och skola för alla dessa banker vara lika till valörer, samt för samma valör af lika storlek.” Då nu öfverlägguingen ansågs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., ali, i fråga om denna §, anmärkn:r blifvit gjorda endast i afseende på lista momitet, hvarföre propos. komme att framställas serskildt på nämnde morn. och serskildt på den öfriga delen af §:n. Beträffande merberörde mom. bade blifvit yrkadt af Frih. Palmstjerna, all orden ”och färg” mätte utgå; af Hr Aminoff, att blanketlerne lill de enskilda bankernes kredit-sedlar eller förbindelser skola anskaffas hos R. Sl:rs Bank mot ersättning; samt af Gr. Lagerbjelke, alt slutet af momitet måtte fä följande lydelse: ”och skola för alla dessa banker vara lika lill valörer, samt för samma valör vara af lika storlek, på sått Konungen närmare bestämmer.” Frih. Palmstjerna: På det att någon stridighet emellan Gr. Lagerbjelkes och mitt förslag ej må anses förefinnas, anhåller jag att få förklara, att jag förenar mig i Gr. Lagerbjelkes förslag i afseende å sedlarnes storlek. Hr Aminoff: Då ingen annan än jag yrkat, att ordet färg skall qvarstå, vill jag från detta yrkande afstå, men fortfar deremot att begära propos. derå, alt sedelblanketterna skola emot ersättning af Riksbanken förfärdigas.
Med nådigt gillande af Herr Statsministerns sålunda gjorda hemställan, täcktes Kongl. Majit, jemlikt Statsrådets underdåniga tillstyrkan, besluta att anslaget till Tredje Hufvud-titeln, uti den till Rikets snart sammanträdande Ständer aflåtande nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof, skulle till oforändradt belopp af 225,650 Ridr Biko årligen uppföras, hvarjemte Kongl. Majit äfven i nåder behagade besluta, att Rikets Ständer skulle erhålla del af den nu lemnade upplysningen om fulla gäldandet af den vid 1840 års Riksdag anmälda brist i Kabinetts-kassan. In fidem protocolli C. Albert Ehrensvärd. Bil. M 2 & 3 lill K. Prop. om Statsverket 1833. Utdrag af Protokollet öfver Landtförsvars-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen, i närvaro af Bans Kongl. Höghet Kronprinsen, uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 9 November 1855. Närvarande: lians Excellens Justitia?-Statsministern. Herr Grefve Sparre. Stats-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena Herr Friherre Stjerneld anmäldes vara af illamående hindrad att tillstädeskomma.
”Dernäst synes det vara utan allt tvifvel, "att den vid samma tillfälle beslutade,ännu ”betydligare nedsättning i straff-räntan för ”Lån, som ej å förfallodagen liqvideras, en”samt, som det tyckes, till förmon för försumliga Gäldenärer, — ty ingen annan ”har nytta deraf —> ej kunnat undgå att ”hafva ett högst menligt inflytande, till ”minskad ordning och noggrannhet i inbe talningarne, Bahco-Utskottels Betänkande N.o Sa. ii3 ,5talningarne * och i så måtto, kanhända, lillia mycket som detl egentliga Discont^räntans nedsättning, bidragit till förlägen”heten. Det kan likväl ej vara Directio”nens tanka, med hvad som nu blifvit an”fördt, alt, i afseende på ränte-vilkoren vid ”Discont-utlåningen, tillstyrka en återgång ”till hvad dessa förut, oell från första inrättandet af Discont-Verk i Sverige, varit* så vida en slik återgång tilläfven”tyrs kunde komma i strid med andra ”och vigtigare föremål för pennihge-vä”sendets reglering; men i uppgiften af or”sakerne till lån-tillgångens otillräcklighet ”liar Directionen ej bordt dölja, hvad i så ”väl dess egen soirl Verkets Revisorers öfvertygelse varit den hufvudsakligaste. Huruvida åter, utan förändring af nu gällan”de räntevilkor, någon möjlighet visar sig, ”att Discont-rörelsen med en limiterad fond ”skulle på ett ändamåls-enligt sätt kunna ''underhållas genom den afbetalning af ”minst |:delar om året af hvarje låns pri”mitiva belopp, som nu är föreskrifven, är ''en serskild fråga, hvari Directionen utbe ”der sig att vördsamligen få underställa ''Högloft. Banco-Utskottet resultatet af nä}’ra Fern års erfarenhet ■—- en erfarenhet, Bilt. till Riks. St.
Denna underdåniga skrifvelse skulle öfverlemnas till Stor-Amirals-Embetets 3:dje Afdelning, med befallning att, efter beräkning af det nu anvisade årliga anslag samt de besparingar, hvilka möjligen kunde från förra-åren vara alt tillgå, skyndsamligen uppgöra förslag till de sti ömrensnings och väganläggningsarbelen, hvilka, enligt de vid anslaget fästade vilkor, kumle eller borde under del löpande året befordras tili verkställighet samt tillika afgifva underdånigt utlåtande, huru de ifrågavarande medlens förvaltning skulle med möjligen minsta kostnad tillvägabringas. Den 11 Junii i83o fastställdes ny aflönings-stat för Stor-AmiralsEmbetels 3:dje Afdelning och Ilydrolechniska Contoret, med en minskning i föregående utgifter af 1,820 R:dr, hvilken Stat borde tjena till efterrättelse från den 1 Julii s. å. Den 7 April i832 föredrogs det infordrade förslaget till strömrensliingsmedlens användande. 1 4^*0 Angående ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer' öfver Banco-Werket. Anmäld d. 7 April s. å. Kongl. Maj:t befallde, alt den nya' Instru etionen skulle genom allmän Kungörelse utlärdas.- 83. Bil, tili R. St. Just, Ombudsm, Emb. Ber, d, i5 J/iii. x834* 1^3:0 Angående Öfver-assigneringar på Banken m. m. Anmälddsamma dag och Kungörelse i ämnet utfärdad. Med förslag till förändringar .i Förpassnings-Stadgan. Anmäld den 7 April s. å. Kongl. Maj: t befallde, att förnyad t förslag till Författning i detta ämne skulle af General-Tullstyrelsen utarbetas och så tidigt ingifvas, att det kunde under årets lopp pröfvas och Författningen utfärdas, för att samtidigt med den nya Tlill taxan ifrån 1831 års början blifva gällande. Beslut om Författningens utfärdande futtadt den g November i83o. l45:0
Åhls socknemän, enligt deras önskan, måtte, med fortfarande skyldighet att leverera ränle-kolen in natura, under vilkor af mantalspenningarnes utgörande på ofvannämnde sätt, från natura-preslation af qvarntullseller mantals-kolen vinna befrielse; hvaremot, beträffande de skattskyldige, hvilka förklarat sig vilja, hädanefter som hittills, vid Stora Kopparberget leverera deras så val räntesom mantals-kol, Kongl. Maj:t ansåge frågan om berörde natura-prestalions upphörande, för det närvarande, böra förfalla; dock att, derest, med anledning af derom framsläldt förslag, förändring i nu gällande grund för utgörande af persedel-skatter i allmänhet framdeles af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer pröfvades böra ega rum, det beslut, som härom komme alt fattas, borde äfven, i anseende på nu ifrågavarande kolskatter, vinna tillämpning; och funne Kongl. Maj:t, i betraktande ej mindre af den ringare skogstillgången inom de närmast Stora Kopparberget belägna socknar, än äfven af den med en stor del af jorden derstädes förenade, icke ränteskyldige bergfrälse naturen, samt enär för öfrigt bergslaget afsagt sig rättigheten till kolens utfordrande in natura, Rikets Ständers underdåniga hemställan i afseende på levererings-skyldighetens öfverflytlande på sistnämnde socknar icke till någon åtgärd förenleda; anseende åter Kongl. Maj:t den af bergslaget gjorda anhållan, att fortfarande få åtnjuta det progressiva, markegången ännu understigande, lösningspriset ä kronans behållna räntekol, så att årliga skillnaden, intill dess makegångspriset upphunnes, måtte komma hyllegarne, såsom en dem tillfallande och försäkrad arrende-inkomst, eller så kallad hylte-reveny, tillgodo, vara på billighet grundad; i följd hvaraf Kongl. Majit till Rikets Ständer i nåder öfverlemnat, huruvida icke denna bergslagets anhållan måtte på det sätt bifallas, att kronan, som komme att för ifrågavarande kol af de skatlskyldige uppbära lösen efter markegång, godt - 4 Stals-Ulsliottels Utlåtande, N:o 37 Litt, A. gjorde bergslaget skillnaden deremellan och det progressiva" lösningspriset, hvarvid Kongl. Majit likväl, på det alt tillförlitlig beräkning i detta afseende å ömse sidor kunde göras, ansåge markegångspriset för sisla året före indragningen böra för beräkningen tagas lill grund, samt således för hvarje år, så länge det erfordrades, lill bergslaget utbetalas det belopp, hvarmed sistnämnde markegångspris öfverstege hvad progressiva lösningspriset för året bordt utgöra.
Och jag fann blott ett slags försoning i denne bondes envisa och besynnerliga, men rörande trohet. Så tag emot den som ett minne, min lilla berättelse. Och tillika min beundran för hvad Ni gifvit oss godt och sant ur lifvet, sådant Ni sett det! ¤Författaren¤. MODERN. Gud vet hvarför hon gifte sig med Rellu-Calle, han var ju så förskräckligt ful. När man frågade henne derom på samvete, hade hon alltid samma svar: »Någon skulle väl ta hand om kräket, och när ingen ann ville ha'n, så...» Om han hade kunnat försörja henne, så hade det kanske varit ett skäl. Men det kunde han inte. Bara till hälften. Han var för klen till en mans arbete och hade egentligen bara en half karls kraft. Ryggen var midt itu redan då jag föddes, sade han sjelf; och när de skulle lappa ihop'en, blef det galet. Puckeln var ovanligt svår, sned och hög. Hufvudet stack upp mellan axlarne med ett hår, borstigt och okammadt; stora öron, röda och dessutom utstående liksom handtagen på en kruka, visade sig mellan hårtestarne. Han hade en liten näsa, som gick och slök luft och regn utan allt slags naturligt skydd. Man kunde se honom den vägen rakt in i halsen, påstods det. Någon skönhet var han således icke. Och hon tog honom ändå. Menniskan var rent af galen, ja, man sade att hon friat sjelf. Då var hon nitton år, såg ut som »folket gör mest», var flink och dugtig; det var ingen af tjenstepigorna, som gjorde de grofva sysslorna uppe på herrgården så bra som hon. Han var skomakare till yrket. Hade varit spelman och fuskat med sådant der, men det fick han lägga bort. Kajsa tålde inte musikantlifvet. Hon tyckte mer om skomakareyrket. Isynnerhet som han var den ende på hela Drumsö. Han hade sin verkstad i ett rum på »Torparbacken». Så kallades den lilla byggnadsraden uppe på kullen mellan fälten. Den låg inklämd och inkilad mellan gärdesgårdarne, alldeles invid vägen som ledde förbi rian, ladorna och spannmålsbodarna, icke långt ifrån tegelbruket. Det var ett par usla hus.
Mem rial, innehällande hemställan, om icke, af anförde skäl, det kunde stadgas, att Cheferne för de pä Landet förlag, de Jndelte Regementen böra hwarje är, inom October mänad, tillsända Landshöfdingarne full. ständiga Förtekningar pä atla i Länet befintelige Officerare och Tjänstemän som höra till Regementet, med utsättande af deras Boställe och Löne.willkor, antingen det förra är bort-arrenderåt eller ej, med hwad mera som till upplys, ning tjena kan, pä det icke allenast hivar och en sedan, mä, wid de i Nowember och Decem. ber skeende Mantalsstrifnmgar, blifwa i man. tal sknfiven w:d sitt Boställe, säsom det rälta, ste stället, oaktadt cn eller flere kunde uppehäk la sig annorstädes; utan ock Taxerings-Conn. töerne sämedelst komma i tillfälle att för of. wannämde Personer bestämma den Bewillning de böra betala, bmaröfwcr Häradsskrifware^ sedermera kunde effe ana Förtekning till Lands, höfdlngen, som sku e besörja att den sammH genom Regemento-Cycfen tillställdes Regements. ffrifwaren, med Läggande för denne sednare. att 170 Den 2 October. att af hwars och ens Lön innehålla den honom päförde Bewillning, samt att Medlen uti Landt. Ränterierne lefwerera och i behörig ordning redowisa. Wid öfwerwägande häraf, har Utskottet ansett sig sä mycket hälldre böra tillstyrka bi. fall af denna hemställan, som det deruti före» slagne stadgande ä ena sidan befordrar nödiga uplysningar för TaperingSmännen, och ä den andra föreser Statens säkerhet att i rätten tid, och pä sätt hittils warit manligt, erhälla den Bewillning, som i förenämde afseende bör utgöras; Hmadan ock Utskottet föreflär, att wid slutet af 6.te Momentet 5. §. Z.
''Ofvanstående förböjningar i personella utgifterna komma att ytterligare till dois med den an-lel uli ^rmeens In^vartein!l»skostnader, som, i iinledning af ujlprättiide förslag till n^ Inc^varterings-reglering, sä val för 8läderna utom 8toekl,olm, som oek serskildt söl' 8tuekbolm, oell de beslut, liikets 8tiinder derom, uppå allatande I^ärliga skrifvelser i <>6883 ämnen, komma att taga, till äfveni^rs blifva 8lats-Vsiket töll bestäendo patörda. Dessa utgifter loinna doek till beloppen liäi' ieke bestämmas, såsom beroende jin de grunder , liikets 8tänder bärvicl antaga, imedlertid bör jag, till löI^<l a!' illers Ivongl Naj:ts l>lärl!gii öeslut, i sammanbang med frägan »in 8toeklu,lms 8tads inkvartering, liäi' anmäla, Iini-n8»m iders iongl. ansett. lämpligt, att reparationsoell undsrbällskoslnaderne för iifLardets till IiÄ8t Lasern neli 8tullar päföras 3:dje Ilnfvud-liteln» medelst serskildt ansia» dera till lietta ändamål, i stället att, säsom bittills, afanslaget för allmänna byggnader i liufvu-lstaden bestriilas, neli fördenskull förlllarat 8ig i lVäder vilja serskilt! llamställniug bäiom till llikels 8tänder göra. Det iiusliig , iders iongl.
Den ardra frågan, som jag ville till utredning framställa, var den: huruvida Ständerna äga rätt att om passevolancen besluta? Att de äga denna rätt, synes väl af 80 §. Regeringsformen vara alldeles obestridligt. Men en annan fråga är, huruvida de borde begagna denna rätt, och icke hellre låta saken ankomma på Rustoch Rotehållarnes frivilliga begifvande? I anledning deraf vill jag blott föra Ridderskapet oell Adeln till minnes, huru vådligt Rikets Ständer alltid ansett att låta pålagor uppgöras direkte emellan Styrelsen och mindre memgheter i landsorterna. Vid dylika lokala regleringar skulle folkets bästa icke på långt när kunna bevakas med den framgång, som af Rikets Ständer vid allmän Riksdag. På de flesta ställen skulle allmogen sakna all förmåga till motstånd mot Regeringens organer. Och det är alldeles otvifvelagtigt, att Rustoch Rotehållarne hade sjelfve icke kunnat betinga sig de allmänna fördelar, som de nu genom Rikets Ständers mellankomst erhålla. Dessutom vill jag blott anmärka den uppenbara motsägelse, som finnes emellan de 2:ne påståenden, dels att Rustoch Rotehållarne icke äro skyldige att på möten och marcher underhålla manskap och hästar; samt dels att Rikets Ständer icke skulle hafva rätt att derom besluta. Till stöd för detta senare påstående n6 Den 26 O c to ber f. m. åberopas knekte-kontrakternas helgd; kontrakter, hvilkas giltighet förnekas i del förra påståendet. Den 3:dje frågan jag ville framställa var den: Till hvad belopp Passevolance-afgiften borde utgöras? När man på ena sidan hört en omständlig uträkning uppgöras, enligt hvilken 5 R:dr skulle vara mer än tillräckligt; och på den andra en lika omständlig bevisning, att 7 R:dr knappt kunna förslå; så är det visserligen omöjligt för mig att härom hafva någon bestämd mening.