Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fängelser och korrektionshus äro uppfyllda med brottslingar, ibland hvilka det icke vore förnuftsenligt alt inspärra en äldre eller yngre person, som emot samhälls-lagarne icke vidare för brutit sig än att den fortsätter ett från barndomen och, i sällskap med föräldrarne, invandt lättjofullt kringdrifvande. Så vidt dess utrymme och tillgångar medgifva mottager rädd - 14 ningsanstalten i Råby vilseförda och vanartiga gossebarn1, hvilkas antal för närvarande uppgå till 14. Vid denna anstalt få barnen, jemte moralisk bildning, jemväl lägga hand vid inrättningens åkerbruk och trädgårdsskötsel och sysselsättas öfriga delen af året med hvarjehanda handarbeten, såsom kardor, fogelburar, korgar, råttfällor m. m., hvilka säljas för inrättningens räkning och hvarigenom barnen göras bekanta med skyldigheten att i någon mån bidraga till sin egen försörjning. Under uppsigt af en direktion bestående af 12 ledamöter, ibland hvilka Landshöfdingen i Länet, stiftets Biskop och stora Råby församlings Kyrkoherde äro sjelfskrifne, handliafves räddnings-anstalten, hvarvid finnes en styresman, en lärare, en trädgårdsmästare, en kardoch en korg-makare. Trenne elever hafva redan från inrättningen utgått och gifvit hopp om att fortsätta sin lefnadshana i den goda riktning den vid inrättningen fått. Enskilta välgörenheten har bildadt och framgent underhåller denna anstalt, i afseende på hvilken icke mera är att önska, än att den kunde lill utrymme och verkningskrets blifya vidsträktare. Skolor och undervisningsverket på landsbjggden j äro å slättbyggden fasta och finnas i nästan hvarje församling. I några församlingar i skogstrakterne äger väl ännu den ambulatoriska undervisningen rum; men äfven å desse orter är att förvänta förändring i detta afseende i följd af Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 18 Juni 1842. Sedan verkningarne af detta stadgande hunnit att i någon betydligare mån utveckla sig, vill jag i nästa Femårsberättelse närmare redogöra angående läroanstalterna å landet, uti hvilka någon synnerlig ändring icke inträffat sedan förra Femårsberättelsen afgafs.
Det förvånar mig, huru BancoUtsk. kunnat tillstyrka ett förslag, så rakt stridande mot Ständernas fattade beslut om Bankens rörelse och förvaltning, hvilket förslags antagande fullkomligt skulle undergräfva det moraliska stödet för realisationens bestånd samt åter upprifva farhågorna, att Banken äfven framdeles kommer att blifva en Riksg.cont. underordnad nödhjelpsoch undsättningsanstalt. Jag begär propos. till afslag å detta föga väl betänkta betänk. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Då jag icke vill på detta ämne offra ord onödigtvis, får jag blott erinra om nödvändigheten att afslå detta betänk., sedan StatsUtsk:s betänk. N:o 446 blifvit af R. o. Ad. bifallet. Hr von Troil, Emil, yttrade sig vara förekommen af Hr Cederschjöld. Hr Rosenblad, Bernh.: Af den orsak, Hr Cederschjöld anfört, inställer jag allt vidare yttrande i detta ämne, ehuru det är mig påkostande att icke få uttrycka det fullkomligaste ogillande af betänk. BancoUtskts betänk. N:o i3o blef af R. o. Ad. afslaget. Till handlma lades Lagoch Oecon.Utskms d. 21 dennes på bordet lagda å betänk. N:o 48 öfver väckt fråga om laga fardag å s. k. embetsjord i stad. Till pröfning företogs Lago. Oecon.Utskms d. 21 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 56 öfver gjorda anmärknm vid Utskms betänk. N:o 54 i aniedn. af väckta frågor, rör:de fattigförsörjningsanstalterna. Upplästes fr. o. m. de pag. 4 förekommande ord: ”Innan Utskm till besvarande upptaga <2tc.” t. o. m. de i slutet af den på pag. 5 upptagna 5:te punkt befintliga ord: ”må lemnäs utan bifall.” Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag hemställer, om icke ett tillägg i esta punkten af Utskms tillstyrkande är nödigt.
Om, såsom här blifvit upgifvet, Wrigstad hy undergått den förändring efter år 1844, alt behofvet kräfver en köpings anläggande derstädes, så bet villar jag ingalunda, all, om allmogen inom orien vänder sig till K. Bef:h:de och med bevis styrker verkliga förhållandet, K. Bef:h:de icke skall underlåta, att efter tagen närmare kännedom om de upgifter, samma allmoge meddelar, öfverlemna till K. AI. saken, åtföljd af till-eller afstyrkande, hvarföre jag ånyo anhåller, att betänk, såsom lill intet gagnande målte afslås. Frih. Raab, Adam Christian: Jag har den tillfredsställelsen, alt i denna fråga kunna förena mig i de af den siste talaren yttrade åsigter, och jag gör det destoheldre, som jag af ledamöter inom R. o. Ad., hvilka äro inom orten bosatte, erfarit, alt önskan, det Wrigstad by må undfå köpings privilegier, icke är serdeles allmän. I öfrigt tror jag, all om dylika privilegier verkligen böra byn tillerkännas, måste ansökning derom göras hos K. M., och af sådan anledn. afslår jag betänk. Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarpå H. Ex. IIr Frih. o. Landtm, framstälde propos. till bifall å Utsk:s utlåt., samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka nej, blandade med ja, hemslälde om R. o. Ad. behagade afslå detsamma, och då härvid ropades starka ja jemte några nej, förklarade det han ansåg denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 4, i anledn. af verkstäld granskning af R. St. Just.- Ombudsm:s vid innev. riksdag afiemnade allmänna redogörelse, för åren 1848 och 1849 afgifna berättelser, äfvensom enrbetsdiarier och registratur. Frih.
Jag måste emellertid till hvad pris som helst veta tiden! » Han narmade sig ett språkrör i väggen, hvisslade och ropade » Mamma » i två omgångar. Utan verkan! » Säkerligen är det något här som inte längre gör tjenst Jag kan inte fa någon att röra sig ur fläcken härnere, det är tydligt » Sedan satte han sig vid en pulpet af rosenträ och talade i telefonen: » Tant Susannah! » En låg och behaglig röst svarade: — Är det du, min nevö? — Ja. Jag är alldeles för lat och har det allt för be-qvämt för att gå ned till min mor. Du ser mig i en grym förlägenhet och ingen för att komma mig till hjelp. — O himmel! hvad säger du? hvad står på? — Något rysligt allvarsamt, försäkrar jag dig. — Oh! håll mig inte så på sträckbänk, kära du i Hvad är det då? — Jag skulle vilja veta precis hvad klockan är. — Afskyvärda odåga! Hvilken förskräckelse du utsatte mig för! Är det allt? — Allt, på min ära! Sansa dig; säg mig tiden och mottag min välsignelse! — Klockan är här fem minuter öfver nio. Men formitt besvär fordrar jag ingen betalning. Behåll din välsignelse! — Tack; den skulle inte ha gjort mig utfattig, lilla tant, och den skulle inte ha gjort dig rik nog att lefva af den utan andra resurser. Han steg upp mumlande: » Fem minuter öfver nio », och med en blick på pendylen sade han: » Ah! den går bättre än vanligt, du misstager dig bara på trettiofyra minuter. » Efter att ha gjort en beräkning i tankarne vred han fram pendylens visare tills de pekade på tre qvart på ett Han infann sig å nyo vid telefonen och ropade: — Tant Susannah? — Ja, min nevö. — Har du ätit frukost? — Ja, för en timme se^. — Ar du upptagen? — Nej, jag bara syr litet grand. Hvarför så? — Har du visiter? — Nej, men jag väntar klockan half tio. — Jag har så mycket jag skulle vilja ' säga; jag är alldeles ensam och skulle vilja prata med någon. — Mycket bra, prata med mig. — Jag vet inte, om jag vågar eller ej; men ... — Men hvad? Oh!
I denna frågas pröfning hade inspektor att deltaga; och hans yttrande var följaktligen ingenting annat, än ett tillkännagifvande af hans mening i det lill pröfning förevrde ämnet, men kunde såsom skäl för beslutet icke åberopas. Samfäldt om detta och det näst föreg:de domskälet yttrar sig Consist. i utlät., hurusom ”genom att lemna utan afseende den af sedlighetens närmaste vårdare (rektor och studerande ung - domen) hvar för sig framstälda begäran om klagandens skiljande från läroverket, och att påtvinga studeutcorpsen en medlem, hvars kamratskap den så allmänt ansåge vanhedrande, hvars inspection ingen ville åtaga sig, och hvars aflägsnande från universitetet dess närmaste styresman påkallade,” Consist. skulle hafva motverkat den sedliga ordningen och i st. att som sig borde, lifva och uprätthålla den för hvarje corps vigtiga hederskänslan, här sä tydligt uttalad och af ingen jäfvad, snarare hafva försvagat och undertryckt densamma, samt hafva förlamat det inflytande, hvilket universitetets Rektor alltid förmodades böra ega i frågor om disciplin och seder vid läroverket. Men begreppet om värdet både af esprit de corps och af myndighets helgd äro endast halfklara, om de kunna ställas i strid med rättvisans fordringar. Corps-andans — och i allmän - het hederskänslans — vigt för hvarje inrättning och för hela samhället — är oskattbar; och af lika oumbärligt gagn är den styrande myndighetens anseende, såsom grunden för dess kraft. Men ingendera af dem innebär något ovilkorligen eller i och för sig godt. Hvilkendera, som ensam verkar utan motstånd, röjer snart sin oförmåga att upfylla sitt ändamål. Till vinnande af detta ändamål, och till uprätthållande af allt fordras ingenting mindre, än den kraft, som förmår att göra rättvisan gällande. Der denna kraft gifves, kan rättvisan icke åsidosättas.
Se till, att han håller tand för tunga! Mitt underdåniga, tropligtiga nit ... Ja, jag vet. Gå sin väg. Han tjenstgör från klockan åtta till tio. Förtroendemannen gick med buktande rygg, betydligt tamare än han kommit. Ola Berg! sade Oxenstjerna med låg röst. Ola Berg framträdde genom en löndörr till kabinettet och afbidade order. Han var en förslagen skånsk öfverlöpare och brukades af rikskanslern som detektiv i politiska ärenden. Följ Tungel i kväll efter mörkningen! Rapportera alla hans steg! Han skal s'gu ikke være den mus, som lister sig ud af kattens öine, svarade detektiven och försvann i sitt kryphål. Samma dag, den 12 Maj 1643, när de löpande ärendena voro expedierade i rådet klockan tio, afskedades Tungel från protokollet, och en hemlig öfverläggning tog början. Drottningen var närvarande och åhörde med mycken uppmärksamhet den ifriga rådplägningen, utan att däri deltaga. För eftervärlden är denna skickelsedigra öfverläggning i svenska rådet icke mera en hemlighet. Det var där man beslöt att afklippa de olidliga tvisterna om Öresundstullen och den ständiga faran af ett anfall från sidan. Ärendet gällde ett krig med Danmark, och det beslöts enhälligt, icke med lätt hjärta midtunder brinnande krig i Tyskland och de redan så betungande bördor, som tryckte ett fåtaligt, fattigt folk. Men segrarna hade burit sin frukt och nederlagen sin lärdom. Stämningen uttalades bäst i den gamle Jakob De la Gardies ord: »Man skall först med all makt söka en kristelig fred. Kan den intet vinnas, såsom nu för ögonen är, då måste man öppna på pungen och rusta sig till och sedan tro Gud om godt och gå rakt på fienden. Så gjorde jag med moskoviten.» Framgången berodde likväl så väsentligt på hemlighetens bevarande, att därförutan hade kriget varit en dårskap. Kristian IV, som besegrat Sverige i nästföregående tvekamp, kunde endast angripas oförberedd och endast af Torstenson. Mot denne härförare stod hela kejsaredömets makt i vapen, alltså borde Tyskland lika litet som Danmark förnimma den minsta knäpp af en ny spänd hane på svenska gevär.
(R:gs Afd.) Efter framställd anmärkning deremot, att i en tid, då en allmän anda för kommunikationernas förbättrande och utförandet af andra större nyttiga företag i hela landet uppenbarade sig, samt för dessa föremål understöd jemväl från det allmännas sida i hög grad påkallades, Staten använde en stor del af sina tillgångar för att förräntas genom deras utlåning til! enskilda, har Herr C. Fr. Waern, uti väckt och af Borgare-Ståndet till Stats-Utskottet remitterad motion, föreslagit, att alla fonder eller kassor, af hvad slag som helst, hvilka stå under Statens omedelbara vård och äro dess tillhörighet, måtte till Riksgälds-kontoret öfver - 4 Slals-UlsholCets Utlåtande, Jt? 1!90. flyttas, samt att alla inkomster, som på ett eller annat sätt tillflyta dessa fonder eller kassor, måtte, i mån af deras olika natur, ingå antingen till Kongl. Stats kontoret eller Riksgälds-kontoret, och Rikets Ständer i stället bevilja ordinarie eller extra Stats-anslag för bestridandet af de Statens behof, som för närvarande genom nämnde kassor eller fonder betäckas; hvarjemte motionären äfven föreslagit, att Riksgälds-kontoret, i den mån sådant, med hänsigt till Stats-behofvens storlek, pröfvades lämpligt, måtte bemyndigas alt för de fonder eller kassor, på hvilka enskilde ega rätts-anspråk och hvilkas öfverlemnande till Riksgälds-kontoret af vederbörande Förvaltningar önskades, utgifva obligationer, löpande med den ränta, derom bestämmelser, på grund af närmare utredning af förhållandena, kunde träffas; hvarigenom motionären ansåg ett verkligt inhemskt fondsystem kunna uppstå.
Sedan adjunkten vid Skara veterinär-inrättning L. Tidén den 1 sistlidne September med döden afgått och efterlemna! en mer än 73 år gammal enka, hvilkens alla tillgångar, enligt hållen bouppteckning efter mannen, utgöra 1,119 r:dr 17 sk. 5 rst. banko, hvarifrån ändå bör afdragas den husröteersättning, hvilken torde komma att drabba sterbhuset, har direktionen öfver nämnde inrättning, under förmälan, att vid sådane förhållanden den åldriga, genom sjukdom och bräcklighet, till bidragande till sitt uppehälle alldeles oförmögna enkan har att vänta hemsökelsen af en snart inbrytande nöd, om något understöd af allmänna medel icke skulle kunna åt henne utverkas, fästat Eders Kongl. Maj:ts uppmärksamhet på adjunkten Tidens ovanliga förtjenster om veterinär-vetenskapen och det allmänna, och på det förhållande, att Tidén under lifstiden icke skördat några ekonomiska fördelar, som motsvarade hans förtjenster såsom vetenskapsman och skriftställare, samt på sådan grund hemställt, huruvida icke Eders Kongl. Maj:t skulle täckas i nåder hugna Tidens enka med en årlig, af allmänna medel utgående, pension af 300 r:dr banko, hvarigenom hennes öfriga dagar blifva tryggade mot betryck och nöd. Enligt Statsrådets underdåniga tillstyrkande, biföll Kongl. Maj:t, att till Rikets Ständer framställning skulle göras om beviljande åt enkan Tidén af en pension, stor 300 r:dr banko att utgå utaf allmänna indragningsstaten. 48:o.
Bet. år 1854, JYi 13. 2 10 oloflig bränvinsminutering, varde ansedd såsom vore han, enligt denna förordning, för oloflig minuthandel eller utskänkning en gång straffad. % 40. Idkar den, som lill minuthandel med bränvin berättigad är, andra gången oloflig utskänkning; vare tillika sin handelsrättighet förlustig. Annan handlande, som andra gången idkar oloflig minuthandel med eller utskänkning af bränvin, vare likaledes sin handelsrättighet förlustig. § 41 Öfverträdes förbud, sorn i 23 § gifvet är, vare lag som i 39 § sägs. § 42. Underlåter den, som erhållit rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, att afgift derför i föreskrifven tid erlägga, varde afgiften genast utmätt. Vid sådan underlåtenhet andra gången vare minuthandelseller utskänknings-rättigheten förverkad, och varde försäljningen genast inställd, i stad af Magistraten och å landet af Kronofogden; men näringsidkaren vare ändock pligtig att, under försäljningsåret, afgiften fortfarande utgöra. Den, som idkar minuthandel med, eller utskänkning af, bränvin under tid, hvarför afgift icke blifvit i föreskrifven ordning erlagd, bote första gången från och med 10 till och med 20, och andra gången från 20 till och med 40 R:dr. § 43. Idkar någon minuthandel med eller utskänkning af bränvin å annat ställe, än dertill uppgifvet är, eller tillåter den, sorn icke är till utskänkning berättigad, att, dd han i parti eller genom minuthandel säljer bränvin, något af det sålda pä försäljningsstället fortares, eller förbryter den, som till minuthandel med eller utskänkning af bränvin berättigad är, sig mot 24 §1,2 eller 4 morn., 26 <§ 2 eller 3 mom. eller 29 §; bote första gången från och med 10 till och med 20 R:dr, samt andra gången från 20 till och med 40 R:dr, och vare dessutom andra gången sin minuthandelseller utskänknings-rätt förlustig.
Hennes svägerska, som tydligtvis också hör till den intimare hofkretsen, är något mindre yppig men bär till gengäld titeln friherrinna. Friherrinnan Iselin (järnkramhandlare heter på danska isenkræmmer). Hennes make har nämligen efter en lycklig kampanj under Mercurii banér, eröfrat sig guldsporrar och friherrekrona. Jag förmodar att unga danska adelsmän, som tack vare spel och dobbel befinna sig i tillfälliga ekonomiska förlägenheter, lätt kunna få låna pengar af denne friherre. Fruarna bruka sina ögon tämligen ogeneradt och när de tala, tänker man strax på en prinsessa – nämligen den där, som aldrig kunde öppna munnen utan att en groda hoppade ut. – Madame Fabritius tycktes ha föresatt sig att göra någon svensk eröfring och försökte sig på ingen mindre än hertigen af Gotland, som hon hugnade med många ömma blickar, allt medan hon i djupt melankolisk och hjärtnupen ton beklagade, att H. K. H. icke gjort visit, hvarför hon icke denna gång kunde få det nöjet att se honom under sitt tak. Prins Gustafs min är vid detta tillfälle obetalelig.
Derpå lider Slaten icke del ringaste, utan vinner tvärtom derigenom att rikets tjenst blir besörjd. Det tillgår följagteligen inom de förvaltande verken på samma sätt, som i R. o. Adis eget Kamrerare-konlor. Der finnes en räkning nio 2, som innefattar omkring 10 serskilda pensionsfonder. När på någondera räuteliqvider uteblifva och således medel saknas att gälda dithörande utgifter, så, och emedan denna räkning är gemensam i Banken för alla dessa serskilda fonder, tager man på den samfälda tillgången hvad som finnes i förlag på en annan fond för att dermed betala pensioner, der penningar fattas. Det god i göres sedermera när den fördröjda ränleliqviden sker, och sådant utan skada för någon, men lill gagn för del hela. Om de förvaltande verken förhålla sig på samma sätt, så är det obilligt all derföre gifva dem tillrättavisningar. Det är ock Ståndet bekant alt åtskilliga utgifter bestridas genom förslags-anslag, och att dessa öfverskrida de summor, som för dem äro beräknade. Det är äfven ett skäl hvarföre tillgångar understundom brista och hvarföre de förvaltande verken nödgas förhålla sig på säll anmärkt är. Jag vill minnas att förslagsanslagen icke godlgöras af Riksg:s-kont. förr än vid årets slut, när Stats-kont. kan uprätta fullständig liqvid, och säga, huru mycket som fordras för att betäcka hela del belopp, hvartill förslags-anslaget upgått. Eftersom detta mål har kommit till tals, så anhåller jag få fästa upmärksamheten på 2:ne omständigheter, sorn i betäDk. anföras och som jemväl af Gr. Lagerbjelke blifvit åberopade, nemi. att berörde anslags-summor borde förräntas, och att man skulle akta sig för alt taga ut dem för tidigt, på det att den lånebehöfvande allmänheten icke måtte störas i summornas begagnande. Således, äfven bär skulle de origtiga och öfverdrifna anspråken göra sig gällande, att den enskildes fördel skall stå före Statens. Låntagaren bör framför allt skyddas, rikets tjenst må sedermera komma efter så godt hon kan.
Prot% »84o och 1841• y Sami, 1 AJd, 46 Höft, 3 Lag-Utskottets, Utlåtande N:o 179. (landet af Rikets ordinarie Stats-medelelier åtagen bevillning, annorlunda än fastståddt blifvit, eller försummar han att i sådant falt tilt protocolld anföra, hvad Rikets Ständer i den del förordnat, eller tillstyrker sådan embetsman något, sorn uppenbar ligen är stridande emot Regerings-jarmens boksta flis; a föreskrift uti I moni. af j\ §., rörande gärds fordrande vid truppers tåg och marcher, tilt ut förande af ett uppkommet krig/ uti 76 angående Rikets för djup ande i skuld och upptagande af lån; uti 77 §'., rörande disposition af Kronans domainer, så vidt sådant angår den Rikets Ständer i samma §. förbehållna rätt; uti 7g f. om mynt-väsendet, och uti 80 ff. om indelnings-verkct, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra föreställning, eller det vållar eller befrämjar genom upps åt ligt och bevisligt f urdo t> ande af någon upplysning; eller tillstyrker Konungen alt något beslut fatta i de mål, om hvilka 13 f. handlar, utan att till utomordentligt Stats-Råd kallelse blifut utfärdad, miste embetet, utan att kunna deruti åter insättas eller till annat embete inom Siats-Rådet f örord nas. Stats-Råds-ledamot, som i andra, än de i denna Lag serskildt uppräknade, fall, uppenbarligen handlar emot Grundlagarnes tydliga föreskrift, eller tillstyrker eller annorledes befrämjar någon öfverträdelse deraf eller af andra Rikets gällande Lagar, eller underlåter att göra föreställningar emot sådanc öfverträdelser, eller dem vållar och befrämjar genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, straffes såsom för orätt dom, enligt allmänna Lagens föreskrifter i 1 Cap. 12 f. RättegångsRalken.
Majit, som under den 27 November 1863 i nåder gillat hvad Rikets Ständer härutinnan beslutit, har för verkställighet deraf låtit nådigt Bref till Kammar kollegium afgå. 174:o af den 21 November 1863, angående fribrefsrätt för Pastors-embetena i Riket. (171.) Benna skrifvelse är beroende på nådig pröfning i sammanhang med ett af General-poststvselsen afgifvet underdånigt förslag till ny fribrefsförfattning. l75:o af den 21 November 1863, angående reglering af utgifterna under Riksstatens 7:de Hufvudtitel. (168 ) Med gillande af Rikets Ständers uti denna skrifvelse anmälda beslut om löneförhöjning för de 5 äldsta af Kammar-Collegii och de 6 äldsta af Statskontorets Kammarskrifvare, har K. Mit under den 4 December 1863 låtit innehållet af berörda skrifvelse Statskontoret meddela, äfvensom Riksgäldskontoret och öfriga vederbörande embetsverk, i hvad dem särskildt rörde, af samma skrifvelse undfått del, med förständigande dels för Kammar-kollegium att till Kongl. Majit inkomma med den af Rikets Ständer begärda utredning, huruvida Notarierne hos bemälda Kollegium vid sednast verkställda lönereglering kommit i åtnjutande af sådan förbättring i aflöningen som kunde antagas hafva varit för dem i förhållande till deras vederlikar inom andra embetsverk afsedd, samt dels för General-poststyrelsen att afgifva underdånigt utlåtande i anledning af det till bemälda Styrelse anvisade reservationsanslag af 70,000 Rdr årligen att användas till postdiligensers fortskafTande på sådant sätt, att de skjutsskyldige ej dermed betungades; Och har, efter det bemälda Styrelses utlåtande i sistnämnda fråga inkommit, detta ärende blifvit af Kongl. Majit under den 23 September 1864 i nåder pröfvadt och afgjordt. 176:o af den 20 November 1863, angående beräkningen af Statsverkets inkomster. (182.)
BondeStåndet har RiksdagsFullmägtigen Ruthberg yttrat, att ehuru Utskottet tyckes rigtigt hafva uppfattat hans framställning, om felagtigheten i i3 af 1818 års InteckningsFörördning, Utskottet lik väl icke uti Beslutet fästat sig vid denna framställning, utan endast omtalat, huruledes den köpare som underlåter Lagfara, måste vidkännas de Inteckningar som intill Lagfartens början beviljats; att det icke är detta som Ruthberg nekat eller missförstått, utan att han endast ställt i fråga den tid som från köpets afslutande till första uppbudet förflyter, då ingen försummelse med Lagfarten egt rum, och anmärkt, hvad som ej skall kunna motsägas, att under denna tid , som i Stad lagligen kan räcka tre månader och på Landet ofta öfver Sex månader, Skuldsedlar med löfte om Inteckning kunna af en Säljare utgifvas och Inteckning äfven för dem beviljas, utan att likväl blifva gällande så snart genom Lagfart inom laga tid ådagalägges, att Gäldenären vid Inteckningens beviljande ej mer var egare af den intecknade Fastigheten. Då således Utskottet för ingen del skall hafva undanröjt grunden till den Lagförändring Ruthberg yrkat, har han fort - Ln^Utskcttttt Betdnlandtti. *247 farit att anse den samma vara af behofvet verkligen påkallad, och för ett nytt skärskådande af ämnet, åberopat de i Motionen anförde skäl. I frågan om InteckningsProtocollernes utvidgande till alla slag af Gravationer har Ruthberg jemväl funnit Utskottet icke hafva i Beslutet rigtigt bedömt de skäl på hvilka hans förslag hvilar.