Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När Men ack — och huru tvärt och bedröfväl högt för sångaren. Vid ett så dominerande därför efter en lång, men som man kan förligt kommer det icke, huru skärande och parti som detta är det af vikt att få detsamma utfördt af en stämma med de allra bästa egenstå ytlig bekantskap, mamsell Karin en dag huru löjligt — medan han drömde om sin: ti P i skaper, så att den verkar så litet tröttande som såg på honom med vackra bedjande ögon lycka, förspillde han så småningom möjligmöjligt på åhörarne. Åt den vackra arian » Ack, och sade: » Snälle herr Petterson, hjälp mig heten att nå denna eller någon annan. mitt bröst » förmådde hr K. ej förläna något vimed detta garnet, » blef han så förvånad. T y vare sig man ville gifta sig eller resa, dare intresse. att han icke ens kom sig för att svara, eller till och med endast offra sig för andra, NI O C 8&gt;« OJ BD ä S o Den lille skrifvaren. g 9 " WJ IDUN 80 bereda dem glädje, behöfves det pengar, pengar, pengar, litet eller mycket, alltid något! Och tanken härpå dra ' r oss ned till jorden igen — förr eller senare — om vi också förmått höja oss. I en tillvaro som i sig upptar, utom det nödvändiga arbetet i tjänsten, ett ifrigt familjelif, ärenden hit och ärenden dit, mönsterritning, garnnystande och ännu mycket annat mera nöjsamt än inbringande, intar extra arbete med däraf följande förtjänst en underordnad plats. Den lilla blecklådan stod mycket länge orörd, och när den en dag togs fram, var det för att tömmas — visserligen icke i sin helhet, men på de öfversta sedlarne. Mamsell Karin, som hade ett godt hjärta, hade börjat tycka synd om den lille mannen, hvars magra, bleka, nästan rynkiga ansikte visserligen icke tydde på ungdom och hälsa. Hon såg att han icke hade någon, som stod sig nära, som tog hand om vare sig hans yttre eller inre varelse. Det blef till en vana hos henne att vända hans halsdukar och sy nya, berätta om sitt hem och narra honom själf att tala om kaptenen, hans lifs ljusaste minne. En dag sade hon, att han måste skaffa sig nya kläder.
Men denna tid torde likväl tåla någon inskränkning, då i öfvervägande tages, att den undervisning, som vid Instructions-kompagniet gifves iudelda rekryten, är afsedd att meddela honom fulländad soldatbildning, sådan den nödvändigt måste vara för att utgöra en fullständig grund för stående arméens fortgående daning till pålitlig stam och ledare för hevärings-manskapet, hvaremot beväringens öfuingar endast afse att meddela bevärings-cnan» skåpet en någorlunda god förberedande daning^ som sätter detsamma i stånd att vid påkommande behof, då arméen skall sättas på krigsfot, kunna ofördröjligen förstärka stående arméen och inora dess leder hastigt emottaga nödig vidare utbildning, hvilket icke ulan högst vådlig tidsutdrägt blefve möjligt, om denna förberedande daning under freden vore försummad, och stående arméen derigenom nödsakad att i farans stund, då dess snara verksamhet emot fienden påkallas, först företaga en allmän rekryl-exercice med hela beväringen. Att bestämma det antal exerciee-dagar, som erfordras för att meddela bevärtngs-manskapet en så beskaffad förberedande daning, är likväl förknippad t med svårighet, såsom väsendtligen beroende af framtida erfarenhet. 14 Alt öfningstidens längd icke utan fara för misstag kan nedsättas under 6 veckor, är min öfvertygelse. Men då vid denna frågas afgörande, å ena sidan, måste tillses, att kostnaderna för dessa öfningar icke blifva alltför höga emot de nuvarande och bevärings-pligten icke allt för mycket förtyngd i jeranföreise med hvad hittills egt rum, samt, å den andra, förekommer, alt skjutöfningars införande i form af folknöje småningom kunna och böra införas —• äfvensom vissa s. k.
Frän influensabacillen skiljer sig kärleksbacillen därigenom, att då den förre närmast liknar en yngre trikin, som fått en kapucinerhätta pä framkroppen, är den senare mera snobbig till utseendet och har en diminutiv hästsvans pä hufvudet samt gula tvärränder öfver bröstet, hvarför han i öfverensstämmelse m e d sin nat u r måtte inneha någon sorts löjtnantsrang inom bacillvärl len. H a n går ock mycket rak i kroppen, ungefär som en knekt, hvilken svälj », en eldgaffel, och detta är infusoriens odisputabla rättighet, ty bacill betyder » liten käpp » eller » staf ». Kärleksbacillen får ingalunda förväxlas med en till form och rörelse något liknande organism, den s. k. vänskapsbakterien. Denne senare tillhör ett lägre utvecklingsstadium, men kan i vissa fall under konstant hög temperatur öfvergå till kärleksbacill, ungefär som af dynten bildas en binnikemask. Kärleksbacillen trifves under alla breddgrader och i alla klimat, lika väl i den nordiska vinterns friska temperatur som under en sydligare himmels glödande sol. Ingen kan döda eller tillintetgöra mikroben, men väl genom själfviskhet drifva honom på flykten. Infrusen i ett isberg eller stekt vid en krater, uppstår han äter lika frisk och med föryngradt lif. Sålunda betydligt härdigare än kolerabacillen, som trifves endast i värme, och influensaditon, som föredrar köld, har han en oerhörd förmåga att anställa fruktansvärda härjningar under alla tider på året. H a n verkar dock helst under den mörkare delen af dygnet och tycker bättre om månens (obs. ej i nacken) än solens sken. Kärleksbacillen är i vidsträcktaste bemärkelse kosmopolit. I n o m civiliserade samhällen förekommer han ymnigast i balsalonger och på skridskobanor, under segelturer och skogspromenader, vid badorter och sommarnöjen o. 8. v. I c k e ens s. k. » förkläden » (gamla fröknar och t: nter) kunna här skydda de unga mot bacillens påhälsningar.
Dess fonder och tillgångar vid 1837 års slut uppgingö till 688,106 R:dr 19 sk. 2 rst.; inkomsterne under samma år voro 43,290 R:dr 24 9 rst., och utgifterne 21,601 R:dr 25 sk. 11 rst. Etthundradefemtio Sterbhus efter aflidne delägare åtnjöto år 1837 Cassan pensioner till ett sammanräknadt belopp af 13,456 R:dr 16 sk. Af dessa Sterbhus funnos endast 56 i Stockholm, för hvilka Pensionerne tillsammans utgjorde 6,260 R:dr 32 sk. 2:0 Armeens Pension-Cassa samt Enkeoch Pupill-Cassa. Enligt provisionel afslutning af 183.7 års Hufvud-Bok för den förra Cassan, hade dess Capital-fond vid nämnde års slut, utom fastighets-värdet, 3o,000 R:dr,. uppgått till 2,25o,343 R:dr 4 sk* 6 rst. Inkomsterne år 1837, inberäknadt Stats-anslag, förslagsvis upptaget till 93,173 R:dr 34 sk. 5 rst., utgjorde 281,808 R:dr 24 sk. 8 rst. och utgifterne 212,545 R:dr af till Pensionstagarne, 720 lill antalet, utbetaltes 169,336 R:dr 38 sk. 8 rst. — Enkeoch Pupill-Cassan ägde i Capital 273,078 R:dr 19 sk. 1 rst.; inkomsterne, med 5oo R:dr räntemedel å den af Eders Kongl. Maj:t donerade fond, voro 3o,847 R:dr 23 sk. 5 rst., och utgifterne 20,513 R:dr 41 sk. 3 rst.
Gr. Hamilton: Jag anser visserligen frågan vara af alltför ringa vigt, att jag skulle vilja bestrida den förändring, sorn Dea ii Mars f. m. Frih. Cederström föreslagit, nemi. att man skulle upptaga den gamla trappan till läktaren, såsom uppgång för corps dipiomatique. Jag liar blott velat nämna, att ett sådant förslag äfven förevarit uti Utsk.; men då åtskillige af R. o. Ad:s ledamöter yttrat sig för behofvet af en utvidgning af läktaren, ansåg Utsk. sig iek-e kunna föreslå en åtgärd, hvarigenom utrymmet skulle minskas med åtminstone 6 eller 8 platser. Frih. Boye: Jag har begärt ordet, endast för att erinra derom, att vår Riksd.-Ordn., likaså väl som vår Ridd.- Ordn., verkligen tillåter, att, i anledn. afen motion, väcka en annan. Invändningen mot Ur Anckarsvärds motion saknar således all grund. Deremot vill jag ej yttra mig öfver sjelfva motionen, förrän den förekommer; jag har begärt den på bordet. Hr Frih. o. Landtm, frågade, om R. o. Ad. ansåg öl verläggningen fulländad. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt, dåden af Gr. Hamilton gjorde erinran eller rättelse, alt nemi. Norrska Statsrådets ledamöter skulle vara inbegripna bland dem, som borde få platser på läktaren sig särskildt anvisade, icke gjorde någon hufvudsak lig ändring i Ridd.-Utsk:s förslag, Hr Landtm, ansåg sig böla framställa propos. till bifall å Utsk:s hemställan, med iakttagande af detta tillägg. Biföilsi -Frih. Boye: Jag anhåller också ödmjukligen hos Hr Frih. o. Landtm., att propos. måtte göras, att verkställigheten af det nu antagna förslaget uppdrages åt Ridd.-Direct:n , som bör ombestyra dess utförande, så fort sig göra låter. I anledning häraf beslöt R. o. Ad., att åt Ridd-Direct:n öfverlemna verkställigheten af detta beslut, så fort sig göra låter. Å nyo föredrogs Frih.
Men bevars väl, vi tvinga på de små våra egna, utvuxna begrepp. Och så skola dessa » andliga småttingar » så att säga gå och bära på » fars stora kläder », hans stora ord, som de slätt icke passa i. Modern pedagogik har insett det skadliga i detta själlösa pluggsystem. Man har sökt undvika Schylla, men man stötte på Charybdis. Man har lemnat ett ondt för att råka hufvudstupa i ett annat. Se här, hvar man trott sig finna vägen. Läraren lemnar boken å sido och berättar i dess ställe för barnet. Derigenom vinnes visserligen mera lif, större åskådlighet. Men märk väl — nu fordrar han, att barnet, dagen derefter t. ex., skall återupprepa det, berätta det samma igen. Följden blir, att barnet från första början » biter sig fast » med all sin uppmärksamhet vid det utvärtes af lärarens framställning för att ha stöd för sitt minne. Men det finaste, den andliga innebörden går förlorad. I längden uppstår, än mer, en vexelverkan mellan lärare och barn; ty den förre, som finner, att lärjungen fäster sig just vid det ytliga, kan ej undgå att omedvetet glida öfver till en ytlig och tarflig berättarkonst, om ock från början aldrig så god förtälj are. Denna öfvergång från bokpluggning till berältelsepluggning kan möjligen i någon liten mån betecknas som ett framsteg; men det har dess värre ej mägtat att bringa undervisningen öfver från torr dogmatik till lefvande anda. Öfver hela vårt moderna skolväsen står som ristadt med djupa drag detta enda ord: kunskap. A c k, att vi kunnat förgäta, att den inskriften i dess ställe måste lyda: lif! Vinna vi ej på detta område snart en grundlig reform, gå vi i sanning ' en dyster framtid till mötes. Nu rycker skolan barnen från hemmen och från praktisk lifserfarenhet och lärdom. Så starkt sträfvar den efter denna torra, ytliga boksynthet, som vi hedrat med namnet kunskap, att den dervid hindrar och förqväfver den personliga utvecklingen hos våra barn. J. N — g. c^iis^rV.- För öppna fönster. Q^genom mitt öppna fönster strömmar luften, mild och ljum. och fyller med vår mitt hjerta och fyller med vår mitt rum.
I fråga, huruvida det vore nödigt, att vid den domstol, som beviljat inteckning, förete den handling, hvarå inteckningen grundas, då man söker förändring af intecknings-rätten, vare sig genom postposition deraf eller genom relax af någon del i den intecknade egendomen eller på hvad annat sätt sorn. helst, llafva skiljaktiga meningar hos domstolarne likaledes gjort sig gällande. I den allmänna föreskrift, att handlingen vid hvarje åtgärd, sorn sökes, skall uppvisas vid iutecknings-domstolen, medgifver dock 1818 års lag blott ett enda undantag, det nemligen, som förekommer i 23 § och innefattas i tillåtelsen att vid annan rätt, der intecknings-protokoll hålles, förete handlingar, i afseende på tillernad ansökning om förnyelse vid intecknings-domstolen. Då nu en undantagslag ej får tydas extensivt och postposition eller relax, enligt hvad förut är visadt, ej kan anses för förnyelse, synes det vara ett uppenbart misstag örn lagens rätta mening, att i fråga 0111 postposition och relax tillämpa stadgandet 0111 förnyelse. Ehuru anledning äfven är till ett olika förfarande i dessa fall, har det likväl icke undfallit Piikets Ständer, att uppvisandet af original-handlingen vid intecknings-dom stolen hvarje gång någon förändring af intecknings-rätten sökes har stora olägenheter med sig; och, till undvikande deraf, hafva Rikets Ständer, genom den föreslagna 32 §, trott en utväg böra beredas den borgenär, sorn \ i 11 låta sin inteckning under annan nedsättas eller eljest förändras eller lill någon del dödas, att, likasom vid förnyelse, kunna vinna målet genom handlingens uppvisande vid annan rätt, än intecknings-domstolen. Men, jemte det Rikets Ständer för begagnandet af denna rätt stadgat det vilkor, att borgenären å sjelfva handlingen skriftligen förklarar, i hvad mån nedsättningen, förändringen eller dödandet må ega rum, hafva Rikets Ständer funnit nödigt att i förevarande hänseende göra undantag för den händelse, a;tt flera inteckningar i samma egendom äro beviljade samma dag, på grund af Bih. till R. St.
IDUN ILLUSTRERAD TIDNING * * * FÖR KVINNAN OCH HEMMET. T v å nummer i veckan i stället för ett. 104 nummer om året i stället för 52. Det gamla programmet fullt bibehållet. Talrika illustrationer till dagshändelserna. — oförändradt. täfling med roman " HVIDEHUS ". D e n dyrare därjämte m e d sitt mönsterbilaga upplagan, första a f o v a n l i g t rikhaltigt kallad planschupplagan, har n u m m e r i hvarje månad en för handarbeten, läderplastik, glödritning m. m. 25 ö r e. Den i Stockholm hvilken gjort till utkommande tidskriften » Arets anföra dessa o r d. iblif med! FRITHIOF HELLBERG, Stockholm. IDUNS JULNUMMER Allt s o m dagen framskred aftogo emellertid hans krafter, mot aftonen började dödsarbetet, så att man måste taga fram skärmen, » dödsskärmen » som den kallades, o c h sätta kring h a n s säng, m e d a n han k ä m p a d e den sista s t r i d e n. Fram på eftermiddagen började han yra; osammanhängande meningar, dunkla fantasier framstöttes af h a n s skälfvande, feberbrännande läppar; de enda tydliga ord han uttalade var en sakta h v i s k n i n g: » I m o r g o n får j a g m a t. IDUNS JULNUMMER hvila nom med ste öfver lidandets den mörka e n outsäglig känsla hennes niskorna, till hälsning Ära god glömde lidandets ning hade hur Elin v a r d e n skönaste hemskhet, rört o c h fyllde klockljuden geden unga af Guds närhet midt flickans i sorgens hjärta mörkanatt. MATHILDA EOOS. Illustrerad af 3. T I R k N. IDUNS JULNUMMER den, där arbetet glad den att &lt; 5 P Ö K r åt kanske hon lighet flÄNDEN hela natten.
Åkerhjelm hafva haft ett dylikt arbete på entreprenad, och vi hade med slyrelsen öfver vägoch vattenbyggnader träffat det aftal, att vid delta arbete skulle få användas fattigt folk, men det var för oss icke möjligt, att använda dem till broarbeten. Visserligen (ingo många kommande och gående begagnas till sjelfva planeringen af vägen men till hufvudarbetet kunde de icke användas. Min öfvertygelse är, alt den, som ingår pä en dylik entreprenad, icke vill åtaga sig att använda sådant, folk, sorn han icke kan begagna. Hr von Hohenhausen: Jag får äran upplysa, att, vid hamnbyggnaden i Wisby, användts en mängd arbetare och deribland sysslolöse personer, hvilka saknat, men sökt arbete. Det nu föreslagna stadgandet är lika lydande med nu gällande föreskrifter, och hvilka vid entreprenad-kontrakt ers upprättande hafva deri blifvit intagne. Sådant, sysslolöst folk användes lill stenkistornas upptimring, men vid deras sänkning och murarearbetet vid hamnbyggnaden, kunde de icke begagnas. Vid dylika byggnadsföretag finnes alltid s. k. schåare-arbeten, hvartill dylikt folk är användbardt. Få grund af hvad jag nu haft äran anföra synes mig bibehållandet af nuvar. stadgandet icke medföra några olägenheter. Frih. Tersmeden: Det är angenämt, att erfara, hurusom Rivon Hartmansdorff, då han risar med den ena handen, lisar med den andra. Hr von Hartmansdorff har yrkat strängare vilkor för låns beviljande, men deremot yrkar han, alt det vilkor, som R. St., sedan första gängen anslag beviljades för dylika arbeten fästat nemi. att försvarslösa och arbete saknande personer skola företrädesvis vid allmänna arbeten användas, skola upphäfvas. Hvad sjelfva saken beträffar, bar, såsom jag nyss nämnt, delta vilkor bibehållits sedan 1840 års riksdag, dä anslag i denna riktning första gången beviljades. Jag hemställer, om det vore skäl, att vid denna riksdag, då man har mindre anslag att bevilja emot de föreg:de, borttaga det vilkor, hvilket alldeles icke varit hinderligt för åtnjutande af det sålunda beviljade anslaget.
Nådiga pröfning; så täcktes Kongl. Majit., genom Nådigt Eref tili Kongl. StatsContoiret af den 24 derpå följande April, bifalla hvad Herr StatsCommissa^ rien Widegren i berörde måtto, för verkställigheten af LandtRäkenskapernes omslutande, funnit erforderligt, samt att icke dessmindre de af ho«j nom föreslagne Tjenstemän skulle honom tili biträde få antagas rn. m.; i följd hvaraf, sedan denna Tjenstemanna-stat genast blifvit organiserad, de nödige ansedde formulairen för Omsluten företogos till upprättande, samt Landshöfdingarne, genom CirculaireBref från Kongl. StatsContoiret af d. 1 b Maji nästlidet år, erhöll del af Kongli Majus Högstberörde Nådiga Förordnande angående Omslutentf författande af vederbörande Redogörare inom hvarje Län, för åren 1810 till och. med 1814 ; och hvartill dem skulle föreläggas tiel af en och en half månad för hvarje år, äfvensom för LandsGontoiren bestämdes två Oell en half månads tid till hvarje års på dem ankom. man - Rikt. St. Revisorers Berättelser.
Rimt att utgå till förberedande arbeten å denna bana. Enligt hvad motionärerne anfört, hade vedan för ett tiotal af år sedan den starka trafiken mellan Smålands inre och bördigaste trakter framkallat förslaget att genom en jernväg från Hvetlanda till Oscarshamn förena de sa trakter med deras naturliga afsättningsort vid Östersjön och derigenom befordra utvecklingen af dessa trakters jordbruk och öfriga näringar. Yid 1856—1858 årens riksdag hade ett för en sådan jernvägsanläggning bildadt bolag sökt att af Staten erhålla ett låneunderstöd af 2g million Ridr. Denna jernvägsanläggning, som, då vägen till större delen af sin längd skulle genomlöpa Emmådulen, vore af naturförhållandena synnerligen gynnad och i följd 'häraf borde blifva ovanligt billig, hade ock ofta blifvit inom Riks-Stånden och deras delegationer vid riksdagarne framhållen såsom synnerligen ändamålsenlig och af behofvet högt påkallad. Såhmda hade Stats-Utskottet vid 1859—1860 årens riksdag om densamma och dess utsträckning till södra stambanan (Utlåtandet Nio 86 pag. 41—43) yttrat sig särdeles gynnsamt, ehuru samma Utskott förordade den s. k. Laga-linien. Såsom ett vigtigt motiv för södra stambanans rigtning åt Nässjö åberopades ock vid sistnämnda riksdag behofvet af stambanans förening med Östersjön genom en jernväg till Oscarshamn. Undersökning för denna jernvägsanläggning hade på orternas bekostnad för flera år tillbaka egt rum genom Majoren Friherre De Géer, och under inne - 22 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 80. varande års sommar, för dess utsträckning till Nässjö, af Kapitenen m. m. Nerman. Båda dessa undersökningar gåfve vid handen, att denna bana, hvarå en liflig trafik vore att motse, i anläggningskostnad blefve synnerligen billig. Likväl skulle den blifva alltför stor för att kunna genom enskilda intressenter bekostas.
Den senare åtgärden vore så mycket obilligare i närvarande omständigheter, som Trassenten, om han har svårighet att sälja sina Vexlar, kan sjelf besörja om hitförskaffande af den Silfver-Valuta, han eger på utrikes ort och den i Banken insätta i utbyte mot Sedlar t\ 128 sk. för en R:dr i Silfver, hvaremot Remittenten, i händelse af Coursens stegring öfver 128 sk., icke ännu eger den utväg, att i Banken till detta pris kunna utbekomma Silfver för alt till sin skulds liqviderande på utrikes ort användas, utan måste helt och hållet bero af Trassenternes godtycko eller deras inbördes täflan att utbjuda vexlar. När BHti Btntco-UtskottetS Betänkande. N:ö 6. 25 en gång värdet af Bankens Sedlar blifver bestämdt och Silfver derefter utvexlas, skola den utrikes Vexel-Coursens förändringaaldrig för längre tid betydligt afvika från hvad man kallar Pari — och de afvikelser, som efter omvexlande Handelsförhållanden mäste inträffa, hvarken kunna eller böra af Banken motarbetas. De äro af den beskaffenhet, att de aldrabäst jemka sig sjelfva, endast man ej genom konstlade medel söker hämma eller förvända sakernes naturliga fria gång och utvexling, Stockholm den 23 December 1828. C. B. Hegardt. Till Protocollet för den 23 Dec. 1828; Jag får reservera mig mot det Beslut,- att Banken blifver en direct Vexeluppköpare och, genom Vexelköp, en direct Silfverupphandlare, och anser att Banco-Fulllnägtiges hittills verkställde operationer aldrig egt detina egenskap. För öfrigt får jag åberopa Utskottets förra betänkande. Stockholm den 28 December 1828. Nils Sandblad. Bil», till Rikt. St. Betänkande, i anledning af en inom T^ällofi. Borgare-Ståndet väckt motion, att Instruction för Banco-Utskottet borde vid Riksdagens början meddelas. Vällofl.
Dock sträcke sig, hvad Grundlagsfrågor angår, 1 denna rätt att i ett föreslagit stadgande förändringar göra ej längre än till uttryckningssättets fullkomnande till mera tydlighet, fullständighet och enlighet med Grundlagens lynne. Föreslås sådane förändringar, hör förslaget andra gången till Constitutions-Utskottet förvisas, som äge att efter herörde föreskrift ändringarne pröfva och sitt yttrande öfver dem afgifva; skolandes Riksens Ständer derefter, antingen oförändradt antaga ettdera af de uppgifne förslagen, det som, sedan det förflutna Riksmötet hvilat, eller ett af de tvänne, som under påstående Riksmöte från Constitutions-Utskottet inkommit, eller ock tvänne af dem, eller alla trenne förkasta. Bilaga till Mern. Att behofvet af en sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut ofta kunde blifva en följd af detta stadgande, inser jag nogsamt, och hemställer alltså, i förbigående, till Höglofi. Constitutions-Utskottets uppmärksamhet i synnerhet hvad i slutet af 75 § Riksdags-Ordningen stadgas i afseende på frågor af beskaffenhet att ej kunna förfalla; eller om ett enigt resultat endast genom en jemkningsutväg borde sökas. Jag tillstår mig icke hafva haft nog tid att väl öfverväga, hvad jag nu haft den äran föreslå, och får alltså detsamma till Höglofi. Constitutions-Utskottet utan allt anspråk öfverlemna. Örebro den 1 f - October 1810. A. G. Silverstolpe. \ 174 Riksdagen 1810. Särskildt protokollsutdrag till Bondeståndet. Utdrag af Protocollet hållet i Riksens Höglofl. Ständers Constitutions-Utskott den 23 Aug. 1810. S. D. Föredrogs det Hedervärda BondeStåndets Protocolls-Utdrag af den 9 sistl., innehållande dess remiss till Constitutions-Utskottet af den frågan:
Beträffande fåugarnes sysselsättning vid straffoch arbets-fängelserna äfvensom de arbeten, hvartill de särskilda kompanierna af Krouo-arbetskorpsen varit använde, inhemtas af Fångvårds-styrelsens underdåniga berättelse, att vid straffoch arbets-fängelserna för fångar af mankön å Långholmen, i Malmö, Warberg och Landskrona, samt för qvinnor å Norrmalm här i staden, i Norrköping och Göteborg, tångarne å dessa ställen varit sysselsatte hufvudsakligen med förfärdigande af beklädnadsoch sängklädespersedlar jemte dertill erforderliga materialier af ylle-, linoch liampväfnader och tråd, allt för fångvårdens eget behof, samt för öfrigt med stenhuggnings-, väfnadsoch sömnadsmed flera arbeten för offentliga myndigheters, korporationers och enskilda personers räkning; hvaremot vid de andra, på fästningar eller i garnisons-orter befintliga straff-fängelserna, fångarne derstädes, i den mån arbetstillfällen gifvits, användts till arbete för försvarsverket. Krono-arbetskorpsen hade under året varit sysselsatt på samma ställen och på enahanda vilkor, mot eller utan ersättning till fångvården, som under det förutgångna året, nemligen: soldatklassen, eller första kompaniet, vid Strömsholms nya kanal, fästningsklassens andra, tredje och fjerde kompanier vid fästningsbyggnaden på Carlsborg, det femte kompaniet på Kongl. Flottans varf i Carlskrona, det sjette vid befästnings-arbetena på Enholmen vid Slite å Gottland, nionde och tionde kompanierna vid dylika arbeten å Waxholmen och dess omgifningar, samt pionier-klassen eller elfte kompaniet å Kungsholmens fästning. Af nedanstående, uti Styrelsens berättelse jemväl intagne tabell, sorn utvisar såväl de i stat förslagsvis beräknade inkomster och utgifter, som ock de belopp, hvartill dessa verkligen uppgått, äfvensom netto-inkomsten, fördelad på hvarje med påräknad inkomst utgjordt dagsverke och på samtlige utspisade portioner, inhemtas i hvad mån fångarnes sysselsättning bidragit till minskning i stats-verkets utgifter för deras underhåll (se vidfogade tabell).