Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen behöfver rösten än ytterligare ej obetydligt skolas, för att den vackra stämman skall kunna komma till full rätt, och spelet mera vårdas samt framför allt bringas till öfverensstämmelse med musikens innehåll; men debuten måste i alla händelser räknas till de mera förhoppningsgifvande, som på sista tiden förekommit härstädes. Operan fick för öfrigt ett i alla afseenden utmärkt framförande under hofkapellmästaren Nordquists ledning. Nästa symfonikonsert gifves lördagen den 12 dennes Bollbesättningen är nu alldeles ny. Beprisen gick första gången öfver scenen i lördags och gjorde mycken lycka. V i skola i nästa nummer återkomma till ett närmare omnämnande. A denna teater gifver dess nitiske och skicklige regissör hr Axel Boos instundande söndag, trettondagen, en matine, vid hvilken en hel mängd af våra mest framstående förmågor såväl i dramatiskt som musikaliskt hänseende kommer att medverka. Tvänne 1-akts-lustspel komma att gifvas, nämligen » Jag gifter mig med min dotter » (fru Hartman, fröken Ahlander, hrr Fredrikson och Envall) samt » Han är inte s vartsjuk » (frn Bundberg, hrr Bæckstrom och Personne). Fröken Klemming och hr C. F. Lundqvist föredraga sångnummer samt hrr Personne och Hamrin deklamationsnummer. Det hela lofvar varda en särdeles angenäm tillställning. Billjetter torde derför i tid anskaffas. Den 2 jan. Fröken Fine. Ett referat ur verkligheten af Georg Nordensvan. •äffe] on var en löjlig gammal fröken, som blifvifc lemnad ensam i verlden, medan hennes samtida en efter en gingo hädan och hennes slägtingar glömde henne. Hon var ett stycke inne på åttiotalet, var nära nog blind, bebodde två stora, kalla, obeqväma rum i ett gammalt hus vid en bakgata uppe på norr och lefde i ständigt krigstillstånd med sin städerska, hennes afsvurna fiende, om man skulle tro den gamlas lika ynkliga som upprörande berättelser om allt, hon dagligen måste utstå.
St:s beslut i frågan, kunde skrifvelsen icke till Exped.Utsk. återremitteras på annat sätt än att detta beslut komme de öfriga RiksSt:n i vanlig ordning tillhanda, då, om de instämde deruti, tillägget komme att äga rum; någon återremiss till Exped.Utsk. directe kunde enligt Hr Landlrms lanke således icke komma i fråga. Frih. Cederström, Jacob: I händelse det ifrågavar. ordet, som ansetts nödvändigt att införas, skulle vara ett tillägg till hvad Sländerne i frågan beslutat, så nödgas jag protestera och reservera mig häremot, ly det är i rak strid mot grundlagen att införa detta tillägg sedan Ständerne beslutat i frågan; men om det står i conformitet med det af Ständerna bifallna betänk, af LagUtsk., sora afgifvit lagförslaget, så inträder skyldigheten för Exped.Utsk. att uppsätta den s. k. löparen i det skick, att den kan oförändrad af Ständerna godkännas. Gr. Frölich, David: På sätt Hr Lefren yttrat, kan jag icke finna något olagligt deruti, då en erinran är gjord 20 H. 26 202 Den 13 Februari f. m. inom Exped.Utsk. och här vitsordad, att nemi., da en uraktlåtenhet blifvit begången af Ständerna i deras fattade beslut, densamma bör rättas på sätt grundlagen det medgifver, nemi. genom inbjudning från det Stånd, som upptäckt felet. Denna rättelse innefattar icke någon ändring i det fattade beslutet; vore det så, då hade Frih. Cederström ratt; men då det blott är en rättelse i beslutet utan alt förändra detsamma, och afsigten endast är att göra det i allo sådant att Konungen dertill kan lemna sin sanction och beslutet må kunna blifva lag, så torde det vara rätt att inbjudning äger rum, på sätt Hr Frih. o. Landtm, sagt, innan återremiss sker till Exped.Utskottet. Hr Ribbing:
En i dylik af-sigt gjord sammanslutning har man ock velat finna hos en meningsfraktion inom kammaren, som under presidium af grefve C. G. Mörner vid 1867 års riksdag samlades på hotel Phcenix. Till detta parti slöto sig representationsförslagets mest framstående motståndare, grefvarne Henning Hamilton, Erik Sparre och Charles Emil Piper, friherrarnePalmstjerna och Schwerin, riksarkivarien Nordström m. fl. Detta s. k. Phcenix-parti uppstälde ock för sig ett program hufvudsakligen af negativ beskaffenhet. Den i detta program vigtigaste bestämmelsen är den, som stadgar, » att grundlagarne troget upprätthållas i alla delar, så att ingen rubbning må tillåtas uti den maktfördelning som de stadga och så att den svenska folket tillförsäkrade sjelfbeskattnings-rätt i hela den af grundlagen bestämda utsträckning må oförkränkt bibehållas ». Detta program bestämmer icke så mycket hvad som bör göras, utan fast mer b vad som icke bör göras. Likväl är så mycket klart af programmet, att jordbruksintresset i detta parti egde en gynnare och vän, något som deremot icke kan sägas vara händelsen med regeringens tullpolitik, som onekligen gick i en annan riktning än den, som utstakades i partiprogrammet. I motsats till andra kammarens landtmannaparti, som fann denna tullpolitik hvila på » en teoretiskt riktig princip », hänvisar det oppositionsparti, som bildade sig i första kammaren, till de indirekta skatterna som lämplig skattekälla, i händelse behofven skulle göra skatteförhöjning af nöden, hvarjemte i samma program. framhålles önskvärdheten af näringarnes främjande. Som vi redan sagt, är tvifvels utan den här ofvan citerade punkten den vigtigaste i hela programmet. Den af-handlar, som synes, de konstitutionella förhållanden, för hvilkas bevarande, sådana de af grundlagarna äro bestämda, partiet ville våga en dust. Här i denna punkt gick den farhåga igen, som var ett af de mest bestämmande motiven till motståndet mot det De Geerska representationsförslaget, eller fruktan för obehörigt intrång på konungamaktens lagbestämda område.
Det beslut, som af Fullmägtiges pluralitet fattades om uteslutande ur Fullmägtiges protokoll af en del utaf det yttrande, som Herr Statsrådet Friherre Gripenste dt i egenskap af Konungens ombud afgaf vid den, på Fullmägtiges begäran, den 13 Februari 1864 med honom hållna konferens, har af Revisorerne gjorts till föremål för klander, under yttrande att detta Fullmägtiges förfarande synts Revisorerne dess mera anmärkningsvärdt, som, äfven om man antoge, att Fullmägtige icke egde skyldighet att lyssna till de råd och framställningar, som af Konungens ombud meddelades, — en skyldighet, som likväl ville synas vara be JB th. till Jt. St. 4 Sand. 1 Afd. 12 Haft. 5 34 Stats-Utskottets Utlåtande J\s 29. tingad af Rikets Ständers särskilda anhållan, att Kongl. Maj:t vid denna upplå nings företagande täcktes lemna Fullmägtige sin nådiga bemedling och medverkan för den erforderliga lånesummans erhållande mot de för Svenska Statsverket möjligen billigaste Vilkor, — det väl ändock varit deras skyldighet att i protokollet i sin helhet låta intaga Herr Statsrådets anförande. Hvad Riksarkivarien Nordström i sitt till Fullmäktiges protokoll den 7 Juli afgifna, här ofvan omförmälda yttrande anfört till stöd för en motsatt åsigt, förklarade Revisorerne sig icke kunna godkänna, då den för Fullmägtige gällande ansvarighetslag icke uppställer något hinder för Fullmägtige att i sin helhet afhöra de framställningar, dem Konungens ombud kunnat hafva att göra i sådana ämnen, som stå i sammanhang med de frågor, om hvilka Fullmägtige, enligt grundlagens hänvisning, särkildt med honom önskat en öfverläggning. Likaledes hafva Revisorerne funnit Herr Statsrådet
Enär, på sätt ofvan förmäles, redan uti Skiftes-stadgan förefinnas vissa stadganden angående utbrytning af rätt till mulbete och skogsfång, men dessa äro bristfälliga deri, att icke enahanda vitsord, som tillkommer den, hvilken yrkar laga skifte eller egoutbyte för rågångars rätande, äfven är tillagdt den jordegare, hvars hemman eller lägenhet är besvärad af mulbeteseller annan skogsrättighet, som tillhör annat hemman, samt det af motionären åsyftade ändamål torde kunna vinnas genom afhjelpande af denna brist i Skiftes-stadgan;förthy och då, enligt gällande lagstiftning om köp och skifte af fast egendom, sådan afyttring af rättighet till fast egendom, som motionären åsyftar, icke, der den åtföljer eganderätt till hemman, kan emot blifvande egare till det hemman för alltid hafva bestånd, med mindre än att det derom träffade aftal antingen lagfares, hvilket dock icke låter sig göra i annat fall än der rättigheten till sammans med jördegor öfverlåtits, eller ock under form af förening vid laga skiftesförrättning i öfverensstämmelse med Skiftes-stadgans innehåll fastställes, och den sista utvägen i de flesta fall torde blifva den beqyämligare, har Utskottet icke funnit lämpligt, att något stadgande i detta ämne införes i Skogsförfattningarne, men får, med hänsyn tillika dertill, att enahanda lättnad för utbrytning af annan skogsrättighet än mulbetesrätt äfven torde vara önsklig, i anledning af Herr Dalmans motion vördsamt hemställa, om icke, der hemman eller lägenhet har rätt till skogsfång, mulbete, torftägt eller dy likt å annans skog, och skogens egare vill sådan last från sig lösa, denne må ega vitsord att äska utbrytning deraf efter de i Sldftes-stadgan lagda grunder, utan sammanhang med laga skifte och utan hinder deraf att sådant skifte å hrns egor förut faststäldt blifvit. Uti det förslag till strafflag, som vid innevarande riksdag undergått Rikets Ständers granskning, förekomma äfven ansvars-bestämmelser för åverkan å skog.
M. ville till en blifvande grund för stängsel-förordn. nedlägga den princip jag nyligen framställde. Hr Gripenstedt: öti den reservation, som här blifvit upläst, äro enl. min tanka de skäl, som tala för ändring i nuvai:de stängsel-författn. på ett ganska klart och öfvertygande sätt framställda. De olägenheter, som i många afseenden äro en följd af den nuvar:de stängsel-lagen, äro der med ganska lifliga och starka färger beskrifna; men jag tror likväl icke alt denna teckning är på något sätt öfverdrifven, ty jag fruktar alt man knappast förmår göra sig ett klart begrepp om alla de direkta och indirekta olägenheter, som verkeligen härflyta från det nuvartde förhållandet. För min del vill jag dock icke heller bestrida hvad som å andra sidan upgifves, eller att rått stora svårigheter mångenstädes och för mången skulle komma att upsla, derest den motsatta principen helt och hållet och utan undanlag tillämpades. Det är, såsom jag nyss haft äran säga, otvifvelaktig! mycken sanning i dessa stridiga påståenden å ömse sidor. Men hvad följer då häraf? Jo, efter mitt begrepp, ganska tydligen, alt icke någon viss, ovillkorlig, utan undantag för alla orter gällande lag är tjenlig, den må nu grunda sig på den ena eller andra principen, nemi.: antingen att man sjelf skall skydda sig mot andras kreatur, eller att man befrias härifrån, mot vilkor alt taga vård om sina egna; utan att lagen bör ställas sä, att den medgifver tillämpningen, än af den ena, än af den andra af dessa principer, allt efter som landets tillstånd och odlingens framsteg gör den ena eller den andra lagstiftningen lämpligast. Min tanka är således att en ny stängsel-lag bör utfärdas, som inrymmer begge de omförmälta principerna, den ena som regel, den andra som undanlag. Men hvilkendera bör vara regel och hvilken undantag?
Efter någon discussion öfver ett nu framstäldt förslag, att utförsels-tullen måtte bestämmas å Jernskrot, smidt eller valsadt, äfvensom afhuggne stångjerns andar till 24 sk., men å Jernskrot, gjutet, till 1 R:dr 24 sk. pr Skti st.-v., blef detta förslag, efter först till bifall å Utsk:s tillstyrkande framställd, men med Nej besvarad propos., af R. o. Ad. bifallet. Kol, tråd-, Koppar, rå, samt Kopparskrot. Utsk:s i afseende å dessa artiklar afgifne förslag biföllos. Lumpor. I fråga om denna artikel yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels att den nu stadgade utförsels-tullen måtte bibehållas; och då, efter först till bifall å Ulsk:s förslag framställd propos., sorn besvarades med blandade Ja och Nej, propos. framställdes till bibehållande af den nu för Lumpor stadgade utförsels-tull af 12 sk. pr Ltt, ropades starka Ja jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg Ja nu hafva varit öfvervägande. Malm. I fråga om denna artikel yrkades dels bifall till Utsk:s förslag, dels utförsels-förbudets upliäfvande, hvarjemte dels 1 R:dr 16 sk., dels 1 R:dr föreslogs såsom utförsels-tull. Frågan om utförsels-förbudets bibehållande företogs först till afgörande, och då, efter framställd och med blandade Ja och Nej besvarad propos. lill bifall å Ulsk:s derom afgifne förslag, Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåg ifrågavarule utförselsförbud böra uphäfvas, ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig anse att Ja härvid varit öfvervägande.
Jag skulle likväl för min del tro, att äfven detta tillstyrkande bör af R. o. Ad. afslås, till en början derföre att ordet ”backstugusittare” är ganska obestämdt, och vidare derföre att derunder kunna inbegripas personer af olika qvalifikation och äfven inhyseshjon, men hufvudsakligen derföre alt de, som äro i behof af afkortning, få den utan att ett sådant stadgande af R. St:r beslutes, och de, som kunna betala den obetydliga afgiften af 12 sk. för personen, de böra efter mitt förmenande icke derifrån befrias. 9 H. 26 402 Ben 22 Juli. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Då denna fråga förra gången af R. o. Ad. behandlades, yttrade jag mig i samma syftning, som Hr von Troil nu gjort. Jag förenar mig alltså med honom i anhållan hos R. o. Ad. om afslag på denna punkt. Efter först till bifall å Utsk:s tillstyrkande framställd, men med Nej besvarad propos., blef detta tillstyrkande af R. o. Ad. afslaget. Då härefter förekom Utsk:s hemställan om det belopp, hvartill inkomsten af mantalspenningarne borde utföras, yttrade Hr von Troil: På grund af Utsk:s, af R. o. Ad. nyss afslagna, hemställan, hade Utsk. föreslagit, att minska det beräknade beloppet af mantalspenningarne med 17,000 R:dr, och jag får derföre hemställa att dessa mantalspenningar, som af Utsk. blifvit föreslagna att upptagas med endast 343,000 R:dr, måtte af R. o. Ad. bestämmas till 360,000 R:dr. Propos. till bifall å Utsk:s hemställan blef härefter framställd, men besvarad med Nej, hvarefter R. o. Ad. beslöt, att, såsom Rivon Troil föreslagit, inkomsten af mantalspenningarne må utföras med 360,000 R:dr. Lades till handlingarne.
Beträffande åter att genom ett sådant afslag BancoStyrelsen skulle förblifva i osäkerhet om rätta förståndet af författ ningen, så anser jag det ligga i sjelfva afslaget ett förklarande, huru Rikets Ständer ansett saken, då de ej ingått på BancoUtskottets åsigt, att 3:ne ÖfverAssignationers presenterande i Banken på en dag är hvad i Författningen menas, med öfverträdelser 3:ne gånger. Herr Uggla: Jag förenar mig alldeles med hvad Friherre Anckarswärd nu anfört och får i anledning af den af Herr von Hartmansdorff omtalade fyrbåken, vördsamt tillägga, det jag fruktar att BancoUtskottet Den 9 April e. m. 167 i förevarande fall sjelf strandat emot de klippor, som omgifva den varnande fyrbåken, då Utskottet föreslagit ett stadgande, som efter mitt begrepp icke kan stå väl tillsammans med de, vid Lags tillämpning, i allmänhet hittills gällande grundsaltser. Herr Cederschjöld: I anledning af Friherre Anckarswärds sednaste yttrande, hemställerjag, om icke Rikets Ständer, i afseende på Banken, höra vidtaga sådane författningar, att andra Lagförklaringar än dem, som utgå från Rikets Ständer sjelfve, blifva öfverflödiga. Herr Lagerhjelm, Pehr: Då jag icke tror, att den af BankoUtskottet nyttjade ordalydelse är den rälta, eller att med de i författningen omnämnde 3me gångor böra förslås 3:ne stycken Assignationer, men jag deremot anser, att desse 3:ne gångor böra förklaras med 3:ne serskilte dagar, kan jag ej tillstyrka, hvarken bifall eller afslag å Ulskollels Memorial, utan anhåller om alerrémiss deraf. Herr von Hartmansdorff':
Ständer i allt hvad som uti mitt förslag utgör hufvudsak gifvit det äskade vittnesbördet om ifrågavarande företags vigt och behöflighet samt om befogenheten af anspråket på Statens mellankomst till detsammas understödjande; och att det endast är i fråga om den sedermera vidtagna förändringen i planen, som ett dylikt vittnesbörd saknas, hvilket ej heller skulle blifvit händelsen, derest sednast - Motioner i Preste-Ståndet {865. 169 nast anställda lokalundersökningar, de der utförts af Chefen i södra Vägoch Vattenbyggnadsdistriktet A. Remmer, hunnit fullbordas så tidigt innan riksdagens början, att underdånig framställning i ämnet till Kongl. Maj:t kunnat medhinnas. Men af den beskrifning på ifrågaställa kommunikationsled, som af bemiilde Chef upprättats och den jag här vill endast i korthet vidröra, torde det befinnas, att icke någon omständighet i nu förevarande förslag är af beskaffenhet att göra ärendets pröfning beroende deraf, att detsamma icke ånyo underkastats andra auktoriteters utlåtande — en omgång, genom hvilken icke blott frågans afgörande skulle fördröjas till en oberäknelig tidpunkt, utan mahanda till följd deraf hela det vigtiga företagets framgång, i hvad det beror på enskildes medverkan och förmågan af sådan, äfventyras samt hittills gjorda ansträngningar och uppoffringar vara förspilda. Enligt det äldre förslaget skulle, såsom jag antydt, genom kanaler åstadkommas en sammanhängande, för mindre ångbåtar och andra farkoster segelbar, nära tio mil lång vattenkommunikation, ända från Asasjön i Norrvidinge härad till Almundsryd, beläget på något mer än tre och en half mils^afständ från Carlshamn, derför kostnaden beräknades till 1,050,000 R:dr och emellan de begge sistnämnda punkterna skulle en jernväg anläggas med en beräknad kostnad af 1.301.500 R:dr.
Då härvid tillika tages i betraktande dels nödvändigheten att bereda utrymme för 1826 års Spannmålsräntor, i hvilket afse* ende äfven alla forsäljningarne verkställdes under vilkor för köparne att innan Hösten från Magazinen afhemta den försålda Spannmålen, dels ock den okunnighet om samma års missväxt, som, af förut anförde orsaker, rådde till medlet af Junii månad år 1826, tror Utskottet att de vidtagna försäljningsåtgärderne, äfven betraktade med hänsigt till kännedomen af Staternas Spannmålsbehof, icke kunna i någon måtto räknas UtredningsStyrelsen till last. Betänkan de ii, Nio 208. 329 Genom UtredningsStyrelsens försorg linde, vid medlet af år 1826, MagazinsTnrältningens tillgångar blifvit i betydlig mon realiserade, Inventarier och Materialier vid KronoBrännerierna för det mesta försålda, dessa Brännerier nedlagda och större delen af betjeningen vid dem förafskedad, och då StatsContoiret emottog MagazinsFondens förvaltning, voro d. 2g Junii 1826 till LäneBanken, i afräkning på Inrättningens skuld, inbetaide af UtredningsStyrelsen i3g,6o3 Ridr l5 sk. 8 rist., så att återstående skuldbeloppet utgjorde jemnt 1,800,000 Ridr, och då Cassabehållningarne d. 3 påföljande Julii af RänteKammaren emottogos, bestodo de uti följande! På räkning i Banken ^4,413.‘ 18. 10. Contant, som ej hunnit insättas 23,000: i3. 1 r. samt Silfver, utgörande i Banco efter Cours . . 3,457* 37. g. Summa 100,871: 22. 6. Fonden hade dessutom betydliga löpande fordringar för på auction sålde varor och effecter, hvilka på Förfallotiderné inbetaltes samt ett stort bräuvinslager.
Sålunda kan man t.- ex. i ett par riksdagsbroschyrer från 1867, hvilka på goda skäl antagits vara ett temligen troget uttryck af grefve Posses personliga åsigter, få se vissa karaktäristiska yttranden om “ den moderna byråkratiska staten, som framgått af mesalliansen mellan adertonde århundradets intelligenta absolutism och revolutionen. “ Det varnades för alliansen mellan byråkratien och bourgeoisien, hvilken man såg hota redan deri, att alla landtdomrarne och öfriga med dem likstälda ämbetsoch tjenstemän, hvilka hade säte i riksdagen, föredrogo att sluta sig till det ministeriela partiet framför att gå med den sidan, som skrifvit jordbruksintresset främst på sin fana. Man gick än längre, man sade öppet och rent ut hvar man ansåg öfvervigten rätteligen böra ligga. Det hette då: att en af samhällets stora naturliga grupper, der den har utsigten att blifva förherskande, frivilligt afstår från att begagna sig deraf till förmån för andra, hvilkas intressen icke äro de samma — det är en i hvarje lands parlamentariska historia osédd tilldragelse, ty det är i sig sjelf en onaturlighet. Och vidare: för fäderneslandet är det af den största betydelse, att den sidan segrar, hvars intressen äro de vig-tigaste och bäst behöfva tillgodoses. Sådan var den nya majoritetens egen uppfattning af sin ställning gent emot den byråkratiskt-plutokratiska koalition, i hvilken den såg sin naturliga motståndare. Man kan också beteckna denna koalition såsom tjenstemannaintres-sets förbindelse med stadsmannanäringarne i allmänhet, och kommer då i vissa fall sanningen ännu närmare. Bourgeoisiens förbindelse med byråkratien rar något, som man med erfarenheten från andra lands parlamentariska historia på förhand ansåg sig kunna vänta. Man såg endast en ytterligare bekräftelse härpå, när, som ofvan nämnts,flertalet af de för landsbygden anstälde tjenstemännen, i - stället för att sluta sig till jordbruksintressets målsmän, valde att förena sig med stadsrepresentanterna. Detta förändrade heller ingenting i det från början gifna krigstillståndet mellan land och stad.
De äro fullt så goda som en särskild antagen protokollsförande skulle bli. Sedan jag nu besvarat de hufvudsakliga anmärkningar, som mot Utsk:ts förslag blifvit framställda, ber jag att få förena mig med dem, som yrka bifall till detta förslag. Hr Ramsay: I likhet med Hr Gegerfelt, anser jag att föga skäl finnes för den föreslagna skrifvelsen till K. M:t. Det resonnement, som föregår detta förslag, utgör egentligen ett principbetänkande, hvars grunder derför borde diskuteras; och med de olika åsigter, som här blifvit yttrade, och troligen äfven i de andra Stånden äro uttalade, hemställer jag, huru det skall vara möjligt för Expeditions-Utsk:t att affatta den begärda skrifvelsen. Jag tror, att man med allt förtroende kan vänta att regeringen framlägger förslag till förändringar, då tiden dertill är inne. I en fråga af så stor vigt, fordras dessutom större förarbeten än R. St:r äro i tillfälle att utföra. På grund häraf, och då, på sätt Hr Gegerfelt anfört, lagstiftningen så raskt framskridit, att det icke är skäl uppmana regeringen att allt för snart komma med förslag till nya förändringar, får jag yrka afslag å Utsk:ts förslag. Hr von Koch: Afven om den föreslagna skrifvelsen skulle vara obehöflig, då man borde vara öfvertygad, att det 144 Den 7 Mars f. m. icke kan dröja länge innan regeringen framlägger ett förslag i denna rigtning, tror jag dock att det icke vore välbetänkt, att, när man gillar syftningen i Utsk:ts Betänk., afslå detsamma. Sådant skulle kunna tydas som ett ogillande af denna syftning; och det är af vigt för regeringen att i en sådan fråga som alla underdomstolarnas omorganisering känna folkets n. v. tankar.