Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi sågo inte särmed att framhålla för honom, att målaren bör deles ofta till henne — hon höll sig mest i söka ljus och luft, bör bry sig katten om närheten af deras mjölnargård, satt och sydde naturens detaljer, utan endast söka totaleffekten i en skogsbacke och hade barnvagnen bredvid af dagern i motivet — medan Edvard med sina förutsättningar hufvudsakligast sökte karaksig. tären i landskapet och i dess enskildheter. Men Edvard sökte ofta upp oss, eller träffade vi honom ute. Så munter, som första Men Nisse kände sig smickrad öfver att Asp gången vi råkats — då vi ströfvade i bergen hörde på honom och upptog hans utläggninoch han hvisslade Faust och jagade ekorrar gar utan att drifva både med dem och med Han och ropade på ekot — var han aldrig mer. honom själf — han var van vid drift. proppade » diisseldorfarens » öron fulla med sina Han blef tvärtom, ju längre det led på somosmälta teorier, och han målade för honom i maren, allt mera inbunden och otillgänglig, och det nervösa draget öfver hans ögon framträdde luften storslagna landskap med dekorativa linier, som skulle suggerera målarens känsla in i allt starkare. åskådarens själ, med förenklade toner, som voro Orsaken därtill var ej svår att tänka ut. målade melodier, och sönderdelade färger, som Han var en konstnär af det slaget, som alhvilade på ett inveckladt vetenskapligt system, drig blir tillfredsställd med sitt eget arbete, och som skulle göra revolution i konsten. som lefver i en ständig kamp med arbetet Slutligen reste Nisse med sina aldrig färdiga och ständigt hetsas af sina fordringar på sig själf. Hans konst var ett aflåtligt sökande efstudier och sina halfsmälta idéer. A f artisterna ter något, som han ej hade krafter tillräckligt voro nu, förutan Asp, endast Aja kvar — om att nå. Han hade lärt sig en solid teknik, fjorton dagar skulle också hon resa. Sommaren började lida mot sitt slut. han kunde måla vackert och elegant, men det han ville nu, var ej det samma, som han och de andra sträfvat till vid den tyska konstskolan. Skollärdomen från Diisseldorf tyngde honom i allt, han tog sig för.
Följden häraf är naturligtvis, att de tryckas vida mera, hafva ej den form i vattuet, som är beräknad för en constructiön, ämnad att bära ett mindre antal kanoner. Häraf måste uppstå den följd, att fartygen med den större bestyckningen segla och manövrera sämre, än med den ringare bestyekningen. Vi hafva vårt ringa antal linieskepp byggda efter fyra olika storlekar, så att inventarier och täkling för ett fartyg af den ena storleken icke passar till fartyg af andra storleken, hvilket är en stor olägenhet för ett fattigt land, der man borde så söka ställa till, att om ett skepp måste slopas, man dock skulle kunna nyttja den del af täkling och inventarier, som är duglig, till ett annat eller andra fartyg. Hvad de fem fregatterna beträffar, är förhållandet med dem ännu värre. Af dessa fem äro Fröja oell Galathée alldeles ruttna och ur tjenstbart stånd; Eurydice mycket rutten och de begga öfriga Camilla och Chapman af Carlskronas skickligaste officerare mig uppgifna såsom högst dåliga. Fråga lärer vara om att hugga ner några af dessa fregatter, d. v. s. borttaga öfra däcket och förändra dem från 48-kanons fregatter till 26-kanons corvetter; men härtill fordras äfven så svår reparation på fartyget, att det i ceconomiskt afseende icke lärer löna mödan. Af briggarna finnas 3:ne: Delphine, la Badine och la Coquette. Af dessa äro de tvenne sednare alldeles ruttna och den förstnämnda, ehuru 7 H. 42 33* Den 2b M a j f. m. möjlig att utrusta, likväl mycket gammal och något rutten'; ytterligare en brigg, Vänta Litet, dåligt fartyg, men dock bättre än de föregående. Alla dessa bfiggar hafva äfven det felet att vara för svårt bestyckade emot sitt utrymme och emot hvad andra nationer bruka. Tvenne cörvetter finnas äfven, Jaramas och Svalan.
Johan Henrik Ancarcrona. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Bankosamt Allmänna Besvärs och Ekonomi-Utskottets Utlåtande JK 2, i anledning af väckt motion om vidtagande af åtgärder för beredande af lättnad i mynt-cirkulationen emellan Sverige och Norge, antog Ridderskapet och Adeln det förslag, som Riksdagsfullmägtigen C. J. L. Lönnberg i sin vid första punkten afgifna reservation framställt, samt biföll hvad Utskottet i den andra punkten tillstyrkt. S. D Föredrogs och lades till handlingarne Banko-Utskottets Memorial JK 33, med anmälan om en verkställd omröstning i Förstärkt Banko-Utskott. S. D. Vid föredragning af Lag-Utskottets Betänkande JK 60, i anledning af väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt, afslog Ridderskapet och Adeln Utskottets i i punkten framställda författningsförslag och återremitterade hvad Utskottet i sednare punkten hemställt. Från Högv. Preste-Stdndet. S. D Efter förnyad föredragning godkändes Bevillnings-Utskottéts Betänkande JK 20, angående beräkningen af tullmedlen, postmedlen, stämpelpappersafgiften och bränvinsbränningsmedlen. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Sammansatta Bankosamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets följande Memorial och Utlåtande: ProL-fJ/drng den 14 Juni 1866. 383 M l, angående arfvode tiU en särskild Sekreterare hos Sammansatta Utskottet; och M 2, i anledning af vackt motion om vidtagande af åtgärder för beredande af lättnad i, mynt-cirku,lation,eii emellan Sverige och Norge. SD. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets, nedannämnda Retänkanden och Memorial : JV? 60, i anledning af väckta motioner om förändring i stadgandena angående giftomannarätt.
Modern ville sätta Rakel in i allting, och hon följde tåligt med, försökte att få intresse för det och hjelpte till med allt, hvad hon kunde. För resten var det ju icke alls hennes föräldrars mening, att hon icke skulle måla, nej, tvärtom! Det skulle glädja dem så mycket, om hon ville fortfara med sitt intresse för detta arbete, som dock redan hade kostat ganska mycket. Ungefär en månad efter sin hemkomst satte hon upp sina färger på paletten, gick ut bakom ladugården och började med ett parti emot slätten, som hon länge haft lust att måla; men när hon suttit ett par timmar vid sitt staffli, kom modern och bad henne gå med till hönshuset. Rakel frågade, om det var nödvändigt, och märkte då, att modern icke tyckte om, att hon icke genast kom med. Så var det nästan hvar gång, hon försökte måla. Ibland var det modern, ibland fadern, som kom och ville ha henne med sig, än i trädgården, än på fältet, ibland till en liten promenad, ibland till ett handarbete. Först svarade Rakel nej, men såg, att detta icke blef väl upptaget; sedan blef hon ond — på det sätt hon blef ond, tyst, mörk, ovänlig, — men då hon såg, hur detta smärtade föräldrarne, tog hon upp staffliet på sitt rum, gömde färgerna och torkade af penslarna. »Du målar inte mera», sade fadern en dag. »Åh nej, det kan vara det samma», svarade Rakel. Hon satt och fållade lakan vid fönstret. Hon såg icke glad ut, utan hade detta dunkla, nästan hotande uttryck öfver pannan och ögonbrynen, som hon fick, när hon gick och sörjde. »Och hvarför kan det vara det samma?» frågade fadern och tog pipan ur munnen. »Fins inte också här vackra saker att måla, och du har ju din frihet?» »Jag kan inte måla, när jag ständigt blir afbruten», sade Rakel och sydde raskt med lång tråd. »Afbruten?» sade fadern, »kan du inte tåla, att dina föräldrar tala till dig eller önska, att du också ville deltaga litet i deras arbete och intressen? Vi ha bara dig, och vi ha saknat dig så länge.» Rakel såg upp; det stod stora, svällande tårar i hennes ögon.
Ej heller må, med undantag af grundlagsfrågor, nya ämnen af riksdagsmän väckas, sedan en månad från riksdagens början , enl. 27 §:n, lilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas.’’ — Någon händelse har ej inträffat uti ifrågavar. fall, som kunnat föranleda till denna motion, så framt man ej såsom en sådan 46 Den i G November f m. vill anse Hr Cederschjölds eget upptagande af ämnet, dalian vttrade sig med ogillande af Utsk:s förslag, och påstod, att lian hellre ville hafva tillstyrkt att författningen blifvit i grundlagsenlig ordning af R. St. antagen, än det afstyrkan<!c utaf motionen, som från Utsk. inkommit; men sådana sjelfskapade händelser lära ej få tagas till grund för rättigheten att väcka motioner, och då vid denna riksdag den frågan redan blifvit afgjord, att motionerna om upphäfvandet af denna lag vid innevar. riksdag skola förfalla; så ser jag ej, huru R. St. skulle kunna upptaga en motion om att detta påbud skall blifva antaget på grund af 87 §:n Reg.F:n såsom allmän lag , då den redan i förväg är gällande. Jag anhåller alt vi måtte få komma till nästa mål på föredragmslislan. Gr. Frölich, David: Jag får endast i korthet förklara, att jag ej finnér de skäl för vägran af propos. till remiss, som Hr Landtm, anfört, vara riktiga, och att jag således förenar mig nied Hr Cederschjöld uti hans hemställan till Ståndet, huruvida det gillar denna Hr Landtnäs vägran. Ilr Cederschjöld: 1 anledn. af Frih. Cederströms yttrande, alt någon händelse ej under riksdagen skall hafva inträffat, som kunnat föranleda den väckta motionen, vill jag endast fästa hans uppmärksamhet derpå, ali 56 §:n Riksd.Ordn. äfven upptager den händelsen, då en motion är föranledd af ett redan fattadt beslut. Nu är det ett af II.
Maj i stället för den 4 i samma månad, enligt i länet utfärdad lysning, om hvars innehåll Erik Andersson haft kännedom; ty och som å sistnämnde dag Erik Andersson ålegat att sig vid Häradsrätten infinna, för att afvakta besked, hvilken dag under tinget hans mål skulle förekomma lill handläggning, men han sådant uraktlåtit och dymedelst sjelf vållat, att han, som icke fått vidkännas någon påföljd för försummad inställelse vid upprop första gången, blifvit för sin ute varö under tingens lopp till böter och vitén fälld; alltså och alldenstund Domhafvandens stämningsombuds för vice Häradshöfdingen Stedt obekanta misstag om tiden för tingets början icke kunde läggas vice Häradshöfdingen till last; fördenskull pröfvade Kongl. Hofrätten rättvist åtalet i denna del att ogilla. 168 Då jag med detta utslag ej kunnat åtnöjas; har jag deröfver anfört underdåniga besvär, deri jag först anmärkt, att så vida, enligt Ho frät tens åsigt, Häradsrätten icke ägt antaga, det Erik Andersson varit behörigen stämd, häraf också syntes följa, att Häradsrätten felat ej blott i sjelfva antagandet af stämningens behörighet, utan ock i de åtgärder, som på detta antagande stöddes och dessförutan ej lagligen kunde äga rum. Vidare har jag ansett frågan om sakens företagande hos Häradsrätten före den i stämningen utsatta tid bero af en annan, nemligen huruvida den, som erhållit stämning till viss dag, såsom begynnande ett lagtima ting, vöre skyldig att uti uppgiften på denna dag förutsätta möjligt misstag i stämningen och derföre ur den offentliga tingskungörelsen underrätta sig, om icke tinget tilläfventyrs komme att börjas förr, än stämningen innehölle; och då jag ej kunnat inse anledningen lill denna frågas bejakande; har jag häraf slutat, alt i förevarande fall Svaranden ej varit skyldig att vid tinget inställa sig, när detta inträffade före den dag, hvartill lian var stämd; att ett uppskof och ett vite, sorn vid sådant förhållande beslötos, bordt den uteblifna svaranden kungöras, för att kunna mot honom äga verkan, samt att
Hvem anser sig ej vara förtjent? och när finner den på sitt eget värde pockande, att det af andra och samhället erkännes tillfyllest? Detta är en sinnesstämning, hvari de personer, som ogerna se att andra äga och (materiellt) njuta mer än de, lätteligen förenas med de personer, som ogerna se att andra mer än de utmärkas och herrska; den kan således, när samhället är sjukt, hos flertalet i alla samfunds-klasser bli den rådande. Följden deraf brister då omsider ut i en lika allmän som lidelsefull sträfvan, att tillvägabringa en ny konst-stat, så inrättad, att hvarje sjelfviskt rättighets-anspråk der finner sig till punkt och pricka tillfredsställdt. Uppviglarne behöfva i dylika tider icke göra sig mycken möda; hemligheten är endast, att bittida och sent, med stor emphas och häftiga åtbörder, framstöta vissa efter omständigheterna skiftande ord, hvilka, liksom magiska formler, genom blotta uttalandet och upprepandet försätta folken i rörelse. Har man i minnet ett eller två dussin glosor af det slag, som t. ex. ”frihet”, – ”liberala ideer”, – ”politiska rättigheter”, – ”tidsanda”, – ”reform”, – ”framåt”, – ”personlighets-princip”, – ”representations-förändring”, – ”demokratiska institutioner”, – ”arbetets organisation”, – ”fraternitet” (Cains och Abels), – jemte ännu en och annan dylik, så är trollkarlen färdig; han kan lysa såsom folktalare och publicist, bringa hela menskoskaror att dansa efter sin pipas locktoner in i hvirfveln af de mest anarkiska handlingar, äfvensom att derefter fira det allmänna och enskilda eländet med kanonader, hymner och fyrverkerier. – Hvad? ropar någon: dessa ord, dem ni hånligt kallar ”glosor”, beteckna de icke heliga sanningar? – Utan tvifvel: men om deras sanning, eller sanna mening, är ej fråga; hvarken massorna, eller demagogerne, begripa den.
Ständer afgifva yttrande öfver de vigtiga frågor, hvilka i motionerne afhandlas, förr än Utskottet erhållit del af det förslag till Riks-bankens ombildning och dermed sammanhang egande förhållanden, som, efter hvad Utskottet inhemtat, är under behandling hos den af Kongl. Maj:t i nåder tillsatta Kommitté för utredning af Fäderneslandets ställning i ekonomiskt och financielt hänseende samt lör granskning af de lagar och inrättningar, som med penningeoch kredit-väsendet ega gemenskap. Icke eller lära de i motionerne åsyftade förändringar, hvaribland företrädesvis den om enskilde personers upptagande såsom aktie-egare i Riks-banken och om tillsättande lör denna Bank af en särskild Styrelse vid sidan af den i Grundlagen nu föreskrifna, vara af egenskap att, om också Rikets Ständer dertill lemnade sitt bifall, kunna redan vid innevarande riksdag bringas till verkställighet. Utskottet har derför ansett nu ifrågavarande 2:ue motioners behandling ej böra undanskjuta eller fördröja uppgörande af det förslag till reglering af Bankens låneoch kreditiv-rörelse, som Utskottet har att till Rikets Ständer afgifva; hvaremot Utskottet, efter inhemtad kännedom af Finans-kommittéens ofvanberörde förslag, hvilket snart torde vara att in förvänta, vill i ett sammanhang till pröfning företaga de frågor, som afse förändring af Bankens närvarande organisation, samt för den 4 Banko-Utskottets Betänkande M 25. händelse, att Utskottet icke skulle blifva i tillfälle att åt dessa frågor gifva den fullständiga utredning, som är nödvändig för att Rikets Ständer nu må kunna deröfver fatta definitiva beslut, underställa Rikets Ständers bepröfvande förslag till de förberedande åtgärder, hvilka under tiden till nästa riksdag böra i detta afseende vidtagas. Banko-Reglementets 6:te Artikel innehåller 6 särskilda Afdelningar, nemligen:
Hr Frih. o. Ordf:n framställt, hurusom i afs:de på denna punkt blifvit yrkadt dels bifall å Utsk:s förslag till voter:s-propos., dels godkännande af de i Gr. Lagerbjelkes Utskrs Meni. bifogade reservation (Öreslagne voter:5-propos:r, dels ock &(erremiss, biet deri törst, til! bitall å Utsk:s förslag framställda pro pos:n besvarad med starka Nej jemte ett eller annat Ja, hvarpå Hr Frih o. Ordén hemställde olli 11. o. Ad behagade godkänna de i Gr. Lagerbjelkes reservation föreslagne voter:s-propos:r, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja jemte några Nej, förklarade det han nu funnit Ja öfvervägande. 4:de punkten, ang-.tle ilc öfrige punlclerne af Utlåt. 158. Ladcs till liaiidliugarnc. Föredrogs ånyo StalsUlsk:s den 20 oell 23 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 225, i anleda, af K. M:s Nåd. Skrifvelse i fråga om eftergift af f. <1. LandsKamererareu, Kai^marRätlsRädet S. Lindberg ådömd ersättnings-skyldigliet. Hr Cederschiöld, Rob. Theophron: Den nu föredragne frågan är visserligen icke af någon allmän vigt för Staten eller samhället, roen den är af så mycket större vigt för en individ, hvars väl eller ve derpå torde vara beroende. K. M. har behjerta* 128 Den 27 Januari. cn åldrig tjenstemans bekymmersamma ställning. Den ifrågav:de personen är öfver 73 år gammal, lian har en pension af 1,200 Edr, hvilket belopp under nuv:de dyra tid svårligen kan blifva fullt tillräckligt för familjens underhåll och detta naturligtvis i ännu högre grad då hälften deraf är belagdt med införsel samt utgått för att godtgöra den i Betänk, omnämnda Statens fordran.
enär för öfrigt kostnaderna ej mindre för laboratorium än för bränsle in. m. i den nya lokalen mäste blifva större än nuvarande enahanda utgifter, och de i nu gällande stat uppförda anslag till omförmälda behof under de sednaste åren visat sig nog knappa, Styrelsen funne sig böra anhålla, att anslaget till laboratorium måtte förhöjas Irån 1,500 Ridr till 2.000 R:dr och de till diverse utgifter, såsom ved m. m., från 3,000 till 4,500 R:dr, till hvilka belopp ifrågavarande utgifter kunde antagas komma att stiga; förmälande Styrelsen slutligen, att de nya anslag, sorn Styrelsen ansett vara frän och med början af nästa statsregleringsperiod för Teknologiska institutet erforderliga, alltså sammanlagd t uppginge till 7,500 R:dr, men att då, enligt Kongl. Majits nådiga beslut den 23 Februari 1858, de nu till Föreståndaren och Kemie-professorn utgående hyresersättningar, utgörande för den förre 1,000 och för den sednare 500 R:dr, komme att försvinna frän den tid, då nämnde tjenstemän finge tillträda de för dem i institutets nya byggnad afsedda boställslägenhetor, skulle, på sätt det nu afgifna nya statsförslaget utvisade, hela årsanslaget till institutet komma att med endast 6,000 Riksdaler öfverstiga det nuvarande. Uti de i sammanhang med Teknologiska institutets inrättande år 1826 al Kongl. Majit fastställda allmänna stadgar föreskrcfs, bland andra åligganden för institutets Föreståndare, att han borde meddela råd och upplysningar åt de enskilde slöjdidkare, som honom derom anlitade, draga försorg om lärarnes bildning och sjelf undervisa uti de allmänna grunderna af industrien samt biträda vid undervisningen uti enskilda slöjders utöfning, äfvensom utgifva alhandlingar och underrättelser rörande slöjderna.
N:o aq4 till und. skrifvelse till K. M., ang:de ändringar i författningarna rör:de bergsoch jernhandteringen i lliket. Gr. Horn, Glaes Fredr.: Jag tyckte mig finna ett uttryck uti det till justering upplästa förslaget, hvilket jag icke fann ratt passande. Der stod nemi.: ”att handel tued ”tackjern inom Riket måtte förklaras fri och oberoende, nfl. ”m.” Jag anhåller att denna stroph må ånyo uppläsas, på det jag må finna, om min anmärka, var riktig eller icke. Utur den nu föredragna expeditionen Upplästes ånyo följande mening: —■ ”hafva R. St. skolat hos E. Ks ”M. i und. anhålla, att handel med tackjern inom Riket ”mätte förklaras fullkomligt fri och oberoende, så att, utan ”hinder af de inskränkntr, som nu förefinnas, det må för ”hvar och en vara öppet lemnadt att köpa och sälja tackjern från och till hvilken inrikes ort och till hvad belopp ”sorn helst.” &c. Gr. Horn: Det är orden: och oberoende, som böra utgå; i hvilket afseende jag yrkar återremiss» Frih. af Nordin, Garl Joh.: Jag får instämma med Gr. Horn uti eliman derom, att ändamålet med den ifrågavar. skrifvelse!) var det, att R. St. till K. M. måtte uttryc-i ka den åsigt, att tackjernshandteringen borde blifva fri* Det ar detta ensamt, som borde framställas, och det måste vara en felaktighet i redactionsuppfattningen, att någonting annat i förslaget till den und. skrifvelsen influtit. Jag förenar mig altså med Gr. Horn i begäran om återremiss. Frih. Oxenstjerna, Carl, begärde, att expeditionen måtte få hvila på bordet. Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. i5 sisth Jan. på bordet lagda memor. N:o 74 till R. o. Ad. samt Borgareoch BondeSt:n, i anledn. af deras återremisser på memor.
Hvad derefter kunde bli, skulle bli — derpå tänkte för stunden hvarken den ene eller den andre. Vägen skulle bli besvärlig nog. Hvem frågar då ännu efter det, som ligger bortom målet. Det lyckades Gabriello utan synnerlig möda att om de yttre vanorna hos Carmelas trolöse älskare erhålla så pass mycken underrättelse, som till en början syntes honom nödig, för att hos henne väcka en erinran om denne. Han var outtröttlig i utforskandet af sådana små- saker, och ingenting syntes honom dervid ovärdigt beaktande. För qvällspromenaderna vid hafvet klädde han sig på samma sätt, som denne gjort, lärde af uppbördsmannen, hvilken var en stor musikvän, att spela zittra en smula och sjöng dertill en liten visa, som den andre diktat för Carmelas räkning och ofta sjungit för henne. Den löd så: » Carmela! För lifvet jag fordrar ej annan lycka mig skänkt än att för din fot få ligga, i dina blickar försänkt. Och nalkas skilsmessans stunder och brister mitt hjerta i tu, sig speglar i dina blickar mitt afskeds smärta ännu. » På vissa veckodagar hörde man från de rum Gabriello bebodde sabelskrammel och högljudda rop. Han hade nämligen fått reda på, att Carmelasforne älskare regelmässigt öfvat sig i fäktning med karabinierernas sergeant och att hon då städse från trappan lyssnat till larmet — - äfven nu gjorde hon det, men aldrig, aldrig kunde man äfven på minsta vis spåra, att en erinran från förflutna tider dykte upp inom henne. Doktorn skakade väl hufvudet, då Gabriello för honom skildrade misslyckandet af alla sina bemödanden, men underlät aldrig att på nytt uppmuntra vännen. » Det kräfves just ännu starkare medel, endast tålamod! » tröstade han. Med tiden! Men tiden ilar utan uppehåll hän, och om hon ur sitt sköte ej framalstrar det efterlängtade i dag, i morgon och ej på tredje dagen — hvad då? Sex veckor hade förgått, sedan Gabriello satt sin fot på den lilla ön; hälften af den frist, som var honom förunnad för att utföra sitt kärleksverk å den stackars flickan, hade gått förbi. Och skulle han uppnå sitt mål?
Till detta förslag funno likväl Konungens Rådgifvare ej skäl att tillstyrka nådigt bifall; men då de stora och tunga käril, hvaruti flytande varor vanligen äro inneslutna, nödvändigt skulle tillfoga Stadens broar, hamnskoningar och quaier särdeles skada, samt då dessa käril dittills ej varit underkastade någon serskild broafgift, i likhet med hvad för lakegods ägt rum; tillstyrktes i underdånighet, att, såsom ersättning för Stadens kostnad att underhålla broar och quaier till nytta och beqvämlighet för trafiken med dylika varor, Stadens kassa måtte för alla till Stockholm sjövägen ineller utrikes ifrån ankommande målbara våta varor i fat uppbära, såsom brooch quaiafgift, 24 skiilingar banko för hvarje fat af 60 kannors rymd och i proportionerlig! förhållande derefter för fastager af större eller mindre kannetal, genom hvilken, af billigheten påkallade, broafgift Stadskassa!! väl korinne att, efter nu gjordt öfverslag, tillskyndas en något tillökad inkomst utöfver det belopp, Kommitterade i detta fall beräknat, äfven utöfver den af dem kalkylerade förhöjda intrad af vågpenningar för varor, som å metallvåg afvägas, men som dock syntes vara behöflig, dels till bestridande af sådana extra omkostnader, hvilka endast approximativt kunnat utföras, och dels, såsom ytterligare bidrag till anslag för Stadens publika byggnader, eller för amortering af Stadens skuld. Uti detta underdåniga yttrande, hvartill Kongl. Maj:t lemnade Dess nådiga bifall, deltogo D. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm, Herrar StatsRåden, Friherre Åkerhjelm, Friherre von Schulzenheim, Grefve Hård och Friherre Gyllenhaal samt StatsSekreteraren, Herr Presidenten Skogman. Aid ett så beskaffad! yttrande nödgas jag, likasom i nästförestående mål, anmärka, att den tillstyrkta afgiftens påläggande synes innefatta ingrepp i den, enligt 57, 60 och 73 §§.