Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledning häraf och då, enligt hvad hos Rikets Ständer blifvit uppgifvet, omförmälda föreskrift jemväl i öfriga städer i allmänhet ansetts icke leda till ändamålet, samt Rikeis Ständer likaledes föreställa sig, att så väl den i Kongl. Resolutionen den 22 Mars 1850 för Fabriksoch Handtverks-föreningen i Stockholm stadgade anmälningsskyldighet, som ock det i 2 mom. af 40 § föreskrifna åliggande för fabrikseller handtverks-arbetare, hvilken ej inom fyra dagar efter afgång från innehafd tjenst kunnat förskaffa sig arbete, att sådant tillika med stället, der lian bor, hos stadens polis-myndighet anmäla, äro umbärliga med afseende å hvad stadgadt är, ej mindre särskildt för Slockholm i ofvan åberopade kungörelser, än äfven i allmänhet dels uti 12 § af Kongl. Förordningen den 10 Januari 1844, rörande inskränkning och ordnande af gesäll-vandringen, dels uti 2 § af Tjenstebjons-stadgan den 23 November 1833 och dels uti 52 § af samma stadga, sådan deuna § lyder i Kongl. Kungörelsen den 29 Maj 1846, få Rikets Ständer underdånigst anhålla om upphäfvande af lista och 2:dra momenten i 40 § af Fabriksoch Handtverks-ordningen den 22 December sistnämnde år. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 22 Augusti 1857. Expeditions-Utskntlets Förslag lill underd. Skrifvelse N:o 115. 255 Uppläst och godkändi hos Kidd. och Adeln den S Sepl. 18S7. Preste-Slåndet den 9 Borgare-Ståndet den 9 Bonde-Slåndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Ii. M:ls Nådiga Proposition, angående inrättande uf ett Landtbruksinstitut i Skane.
Deremot och för den händelse, att Kongl. Maj:t, sedan Justitiekansleren afgifvit sitt yttrande i frågan, skulle i nåder anbefalla sådana åtgärder, hvarigenom den af Rikets Ständer påräknade ersättning för Riksgäldskontoret framdeles vore att emotse, kunde Fullmäktige, genom bestämd vägran till en Riksgäldskontoret ålagd och i föreskrifven ordning reqvirerad utbetalning, möjligen anses handla i strid mot det till deras efterrättelse meddelade reglementariska stadgande. Det syntes derföre lämpligast att, i afvaktan å Kongl. Maj:ts nådiga beslut i ersättningsfrågan, uppskjuta afgörandet af Statskontorets framställning angående förrberörde löneqvartals utbetalning, helst, enligt Fullmäktige meddelad underrättelse, Justitiekansleren ofördröjligen skulle till Kongl. M>j:t inkomma med det honom affordrade utlåtandet. Sedermera har Kongl. Maj:t, uti Nådigt Bref af den 25 i förenämnde månad, i Nåder tillkännagifvit, att dä Fullmäktige yttrat sig, enligt Riksgäldskontorets Reglemente, icke kunna det deruti för oftanämnde skola anvisade belopp utanordna, derest icke framtida ersättning för detsamma från Rydbergska testamentsfonden vore att emotse, men något påstående om sådan godtgörelse, i det skick saken 12 Stats-Ulsköttele Utlåtande, M 61, efter Justitiekanslerens hörande sig visade, icke lagligen kunde äga rum; så och enär följaktligen de för Navigationsskolans vidmakthållande, enligt fastställd stat, erforderliga medel, intill innevarande Riksdag, icke voro att från Riksgäldskontoret påräkna, hade Kongl. Maj:t funnit godt anbefalla Statskontoret att det för samma skola i stat bestämda belopp, från 1849 års början, af under händer hafvande medel förskottsvis till skolans direktion qvartaliter utbetala, intilldess Rikets nu församlade Ständer komme i tillfälle öfver ämnet definitivt besluta.
Den förlust i tull-inkomst, som en sådan tullfrihet skulle medföra, är visserligen icke utan betydenhet, då den, beräknadt efter 1855 års införsel af machinerier till eIt värde af 893,213 R:dr, kan uppskattas till omkring 14,660 R:dr Ranko, men lärer, i jemförelse med det vigliga ändamål som afses, icke behöfva tagas i betraktande, helst, derest Utskottets förslag om bibehållande af tull å vissa större artiklar bifalles, denna förlust blifver mer än ersatt. På dessa skäl och då det jemväl måste vara en för landet önskvärd fördel att sä väl landtman som andra närings-idkare kunna i så vidsträckt mån som möjligt tillegna sig sådana redskap och mindre machiner, som för jordbrukets och näringarnes behof och stigande utveckling finnas erforderliga att från utlandet införa, men ett serskiljande i taxan af olika slag machinerier och redskap vore med serdeles svårighet förenadt, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka alt redskap och machinerier, ej specificerade, eller delar deraf, må vid införsel vara tullfria. 1 sammanhang härmed får Utskottet jemväl hemställa att Deglar, Formar af jernbleck eller annat ämne för sockerbruken, äfvensom Tryckoch Pappers-formar; Kardor och Kardläder; Saxar: Öfverskärareoch Saxar till klippning af plåtar och bleck; samt Bevillnings-fJtskoUels Betänkande M 10. 37 Skrubblor, må i taxan hänvisas lill redskap och machinerier, samt följaktligen vid införsel åtnjuta tullfrihet, I enlighet med Kommitterades hemställan har Kongl. Maj:t för Ris, oskalad, eller Paddy, föreslagit tullfrihet; och får Utskottet, då denna vara utgör råämnet för de såsom ett billigt lifsmedel mer och mer äfven af den fattigare befolkningen använda risgrynen, samt tull-inkomsten af paddy icke heller varit utaf någon större betydenhet, tillstyrka att, på sätt nu provisoriskt äger rum, oskalad ris eller paddy må vid införsel vara tullfri.
Biföllos. Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utsk;ts d. 22 och 30 sistl. December bordlagda Betänk. N:o 13, i ani. af dels K. Propos. till R. St:r, om antagande af en författning ang:de arfsrätt för oäkta harn, dels ock enskild motion i samma ämne. Den 3 Januari. 5 Föredrogs åuyo Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 22 och 30 sistl. December bordlagda Betänk. N:o II, i ani. af väckt förslag om inrättande af ett Universitet i hufvudstaden. Hr Fåhraeus, Edvard: Ekon.-Utsk:t har till stöd för sitt afslyrkande al motionen anfört hufvudsakligen trenne skäl, nemi. dels obehöfligheten af ett tredje Universitet, dels de betydliga kostnaderna för upprättandet af ett sådant, och dels slutligen Stockholms mindre lämplighet såsom plats derför, i anseende till denna stads närbelägenhet till Upsala; det må derföre tillåtas mig att inför Högloft. Ståndet med några ord bemöta hvart och ett af dessa skäl. Om det i allmänhet måste medgifvas, att det är synnerligen svårt att kunna bestämdt ådagalägga när ett andligt behof är oundgängligen nödvändigt, är detta särskildt fallet, då fråga är om samhällets andliga behof. Såväl individens som det allmännas andliga kraf ega nemi. endast ett ojäfaktigt vittnesbörd — den egna inre erfarenheten. Denna måste visserligen på ett eller annat sätt gifva sig i det yttre tillkänna, men dess yttringar äro hos individen långt mera oförtydbara än hos samhället. Det är sanrit, att ifrågavarande behof icke kan helt och hållet i siffror uppskattas eller beräknas; men lika sannt är ock, att de statistiska data vid bedömandet af denna fråga utgöra den ena exponenten, medan den andra måste blifva den mer eller mindre kraftigt uttalade opinionen, förnämligast å den ort, der behofvet bör fyllas.
Skaraborgs Län . 479- 190,800: Elfsborgs Län 645. 3o5,96o: Hallands Län 461. 194,84°: — —■ 2,504. 1,264,090: Näringar och Yrken: Jordbrukande utom Bonde-Ståndet 175,040: „ inom Bonde-Slåndet Bergsbrukande utom Bonde-Ståndet 25. 28,700: Fabriks-idkare . 58. 57,000: Handlande 4io,o3o: Handtverkare och andre Borgare . 143. 75,3io: Tjenstemän, Ecclesiastike, Militaire och Civile . 387. 223,53o: Diverse personer 41,000: - eller: Landtmanna-Näringar i,5o8. 457,220: Stadsmanna-Näringar . 497- 642,340: ~ — Tjenstemän och diverse personer 4«Mo64-53n: Bil. till Banco-ULskottets Betänkande /8/fOj N:o 80. N:o 5. A. Sammandrag öfver de tiil Malmö Låne-Contoir för Utlåning, dels under Omsättningsrått, dels på Publika Papper, upplåtne fonder, hvardera rörelsens afkastning för år 1839, samt huru Lane-Contoiret densamma arnandt. ,1:0 Allmänna Disconten eller Utlåning med O msättning s rätt. (Anslagne fonden dertill utgör 1,000,000 Rdr.) ■Den 3i December ’}83;j, Skuld: Till Depositions-Åfdelningen för begag liadt Creditiv 986,S5o: För utelöpande Assignationer i3,i5o: „ erhållen godtgöreise A balancerad fordran hos f. Kamereraren Lindstedt 38,776: 10. — „ Medel, innestående å serskild
Inom Ridderskapet och Nilein samt Bonde-Ständet är anmärkt: att, då allmänna beviliningen nedsälles, borde, i stället för en procent, beviljas ii eller ii procent af Länets bevillningssumma; alt de till vissa af de norra Länen serskildt anordnade medel för de i denna §. omnämnde kostnaders bestridande, lii 11 i 1 Is jemnt åtgålt, samt alt, om antalet af ledamöter i Pröfnings-Comiteen ökas, borde äfven anslaget förhöjas. Jemte det Utskottet skolat upplysa, att från Vä 1 loll. 13orgare-Slåndet blifvit till Utskottet remitterad en af Herr Christierson väckt motion i ämnet, hvaröfver Utskottet afgifvit serskildt Utlåtande, får Utskottet, enär frågan om beloppet af de i denna §. om förmälde anslag synes vara beroende af Rikets Högloft. Ständers blifvande beslut, i afseende på den af Utskottet föreslagne nedsättning eller lindring i allmänna be vi Ilningen, vördsamt hemställa, alt med bestämmandet af ifrågavarande procentbelopp och öfrige anslag må anstå, intilldess viri bevillningens fördelning hunnit utrönas, huruvida och i hvad rnon y någon förändring derutinnan kunde böra ega rum. 122. §, pag. 60. Hos Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt, alt från föreskriften om edgång, ordet: *'skall” såsom för mycket bestämdt, borde utgå. Då edgång icke lärer kunna anses förbindande, utöfver hvad en ledamot i Taxeringseller Pröfnings-Comile, efter bästa förstånd samt på heder och samvete redligen kari uppfylla, men vigten af det medborgerliga förtroende, som utmärker Taxeringsmanna-kallet fordrar, alt den för ulöfningen deraf föreskrifne Ed i allvarliga och bestämda ordalag aflägges; så anser Utskottet sig böra vidblifva hvad i denna §. är vordet föreslaget. 12-j, 125 och 126 §. pag. Gr och G2.
Det var, då svärdvunnen Gullveig blef bränd; Tre gånger brann den Tre gånger födda; Lefver ännu dock, till olycka sänd. Rikdomens bergfru, Hvar hon vill gästa, Ulfvar hon tämjer, Listig i sätt; Seidkonster kan hon, Sjelf dock förtrollad; Gamman för onda menniskors ätt. Då gingo alla Makter till rådstol, Heliga Gudar Talades vid: Skulle af Asar Gäldas det våldet? Eller för offrande böter ges frid? Upp sprang nu Odin, Sköt ibland folken; Då brast den första Mordstriden ut: Bruten var Asars Borgmur; kring fälten Ströfvade Vaner med hotande spjut. Åter till rådstol Makterna gingo, Heliga Gudar Frågte hvarann; Hvem hade luften Blandat med lågor? Hvem gaf åt Freya en Jotun till man? Thor kom i vrede: Sällan han töfvar, När han ur fjerran Illfunder ser; Glömda dock blefvo Eder och löften, Heliga aftal gällde ej mer. Spåmön vet ock, hvar Heimdall gömt hornet: Under det höga Askträdets blad! Stridt öfver Valfaders Pant störtar vatten – Fatten J än hennes ord, eller hvad? Ute hon satt, när Asarnes Gamle Kom, och i ögat Skarpt honom såg: ”Fresta mig icke! Allt vet jag, Odin! Ser ock det öga du dolt under våg. Nu till sin klara Källa, den vida, Går ju hvar morgon Mimer åstad; Dricker der mjöd af Valfaders-panten.” – Fatten J än hennes ord, eller hvad? Då gaf han Valan Gullked och ringar, Visaste qväden, Spående syn; Sedan kring alla Verldar hon skådar, Nederst i djupet, och högst ofvan skyn. Så såg hon långvägs Komna Valkyrjor, Redo att rida till Göta-land främst; Härgudens tärnor, Väna i vapen; Skuld med sin runsköld, i spetsen, förnämst. Såg jag ock Balders, Vänsälle Gudens, Blodiga öde: Lönligt å träd, Skuggad i dalen Mistelten växte;
Det lyste till i de stora lystna ögonen, och de svällande, karmosinröda läppame krusades af ett saligt leende. Först vid elfvatiden kom frukostbud. Han stängde kontoret och gick upp i matsalen, hvilken var belägen på andra våningen. Midt på golfvet stod ett dukadt bord. Ur Dagens Krönika. 47 * Han smög sig på tå bort till bordet, lyfte upp locket till glashönan, som innehöll ägg, och sedan han förvissat sig om, att ingen fans i rummet, gömde han på bottnen ett stort kuvert, hvarefter han lade locket på igen. Och sedan mönstrade han de anrättningar, som om-gåfvo glashönan. De måste ha funnit nåd för hans kritiska ögon, ty hela ansigtet sken af belåtenhet Men hvarför i all verlden passade inte hans hustru på maten? Den ena minuten efter den andra förflöt, utan att hon hördes af. Han böljade blifva ond och skulle just föra handen till ringklockan, då dörren till gula kabinettet slogs upp, och konsulinnan trädde in. Det var en liten dam på tjugo år med kraftig barm och präktiga höfter. f Det stora runda hufvudet satt djerft tillbajcalutadt på den korta halsen, hvars nacksena tycktes afskuren. Näsan var liten och trubbig med näsborrame så starkt utvidgade, att den tjocka öfverläppen drogs upp, lera-nande de ojemna, maskätna tänderna obetäckta. ögonen voro blå, smala och beskuggade af långa, svarta ögonfransar. Håret, kastailjebrunt, föll framtill i en tjock lugg ner öfver den höga pannan, döljande de utstående tin-ningame, och var i nacken uppfästadt med en vårdslös knut Hon bar en morgonrock af ljusrödt siden, öfversål-ladt med crémefärjarade spetsar, men det dyrbara tyget var nerfläckadt, och spetsame hängde på flera ställen i trasor. — God morgon, min engel, sade konsuln och grep om hennes lilla knubbiga, froströda hand. Men hon drog den häftigt undan och besvarade ej hans helsning. — An nu ond? sporde konsuln och rynkade ögonbrynen. Hon svarade inte, utan vände hufvudet åt sidan. De satte sig till bords.
Sednast å femte söckendagen efter riksdagens början skola, uppå kallelse utfärdad af Konungen, eller i de fall, 4, 5, 6 och 7 §§ omförmäla, af Regenlen eller Stats-Rådet, Riksens Ständer i stadens Storkyrka bevista gudstjenst, som af en Biskop förrättas, samt derefter sammankomma å Rikssalen, etc. (Se Mern. M 53). Vidare äro till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antagna två eller flera förslag till ändring i hvartdera af nedannämnde lagrum, nemligen: 1:o 12 § Regerings-formen; enligt Memorialen N:is 7 och 13; 2:o 51 och 95 §§ Regerings-formen samt 9 och 10 §§ Riksdagsordningen; enligt Memorialen N:is 24 och 53; 3:o 14 § 3 mom. Dessa förslag åsyfta dels enahanda ändring, dels ock ändringar i olika delar af samma §, och äro dessa sednare så beskaffade, att de, så i hänseende till sak som ordalag, kunna stå tillsammans. Ehuru det synes följa af sig sjelf, att antagandet af ett sådant förslag icke borde hindra bifall till ett annat förslag, rörande samma lagrum; har Utskottet dock, för att undanrödja alla tvifvelsmål i detta hänseende, trott sig böra hemställa, det måtte Rikets Ständer förklara, att antagandet af ett utaf ofvanuppräknade förslag icke utgör hinder för bifall jemväl till öfriga förslag, som röra samma lagrum. 4 Konstitutions-Utskottets Memorial M 73. Slutligen får Utskottet anmäla, att uti de särskilda förslag till ändring i U § 5 momentet Riksdagsordningen, som innehållas i Memorialen N:is 53 och 57, den olikhet i afseende å en ordaställning förekommer, att i förra förslaget begagnas orden: »då val böra sken, men i det sednare »när val böra sken; hemställande Utskottet till Rikets Ständer, att, i händelse begge nämnda ändringsförslag antagas, sistnämnde ordställning måtte blifva den gällande. Stockholm den 23 Oktober 1860. STOCKHOLM, tryckt hos E. Westrell, 1860.
Och älskad och besjungen han var uti sitt rike, Och långt i vida fjerran man icke fann hans like. (”Utaf ädelt hjerta” låter något besynnerligt, kan dock gå an.) Och år på år förgingo i ostörd frid och lycka, Då kom den milde död att den ädles panna smycka, Och lagerkrönt han hvilar med stilla knäppta händer, Och bitter sorg sig breder ikring de vida länder. (Hvarmed smyckade döden den ädles panna?) Då spridde sig en sägen, och – lik en vårvinds susning – De sorgebundna hjertan beredde hopp och tjusning. Som perlan i sin snäcka den lefvat, stilla, sluten, Tills den i dagern trädde, af glädjens tår begjuten. ”Tjusning” har tillkommit uteslutande för rimmets skull, är dessutom ej lämpligt för beskrifvandet af ett troligtvis svagt och bäfvande hopp. ”Tjusningen” försvinner vid åsynen af den bleka, allvarliga döden. Det var för tidigt att gjuta ”glädjens tår”.) En konung – sägnen lydde – som left för folkets lycka, Hans trogna kunna åter från döden honom rycka – En kärlek hög och ädel, och utan sjelfvisk smärta, Kan än till lifvet väcka det brustna kungahjerta. (”Ädel” nu igen! Det är 3:e gången redan. ”Honom” är så helt och hållet öfverflödigt i meningen och står endast för meterns skull.) Från höga herresäten, från fattigdomens dalar, Det trogna folk sig samlar i öde kungasalar. Med kärleks skatt de komma att älskad konung väcka, Ej länge skall hans dvala, den djupt begråtna, räcka. (Bra!) Men se fast kring hans läger de trogna skaror stanna Ej viker dödens blekhet från lagerkransad panna. Fast varma kärlekstårar ikring den ädle falla Förgäfves, ack förgäfves, de äro alla, alla! (Bra. Der må ädelheten stå.) ”En kärlek hög och ädel, och utan sjelfvisk smärta, Kan än till lifvet väcka det brustna kungahjerta. Han grubblat, höge Siarn. Nu upp han högrest stiger Och för hans lugna blickar hvar högljudd klagan tiger.
Majit vid nästlidna Riksdag afgifna förslag till ny Riksdags-Ordning och dermed sammanhängande ändringar i Regerings-Formen innehåller bland annat, att den tid af 3 år, som för närvarande är i grundlag bestämd att förflyta mellan Rikets Ständers lagtima sammanträden, skall utbytas mot en mellantid af endast ett år och lagtima Riksdag begynna den 15 Januari, så att, i händelse detta förslag varder af Rikets Ständer bifallet, nytt Riksmöte följaktligen kommer att ega rum den 15 Januari 1867; Och som Kongl. Majit vid sådant förhållande ansett riktigast, att Rikets nu församlade Ständers öfverläggningar och beslut rörande anslagsfrågor, som tillhöra den 8. k. extra statsregleringen, icke sträckas utöfver 1867 in på en tid, som antagligen kommer att omfatta nya ordinarie statsregleringsperioder, har Kongl. Majit icke heller velat af Rikets Ständer nu äska anslag till andra tillfälliga behof än sådana, som före utgången af år 1867 böra fyllas. Första Hufvudtiteln innefattande Kongl. Hofoch Slottsstaterna, upptager för närvarande de förra till Rmt Rdr 1,106,900: — och de senare till » » 123,100: — tillsammans Rmt Rdr 1,230,000: — Då anslaget till Kongl. Maj:ts Hofhållning, hvilket, under det priset å nästan alla förnödenheter på senare årtionden högst betydligt stegrats, icke sedan år 1823 undergått någon förändring, numera visat sig vara otillräckligt för de dermed af sedda utgifter, finner Kongl. Majit, som af enahanda anledning aflåtit proposition till Norska Storthinget om höjande af den från Norge utgående hofhållningssumman, Sig Bih. till R. St. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. föranlåten att af Rikets Ständer äska, det ofvan berörda anslag må från sitt nuvarande belopp 630,000 Rdr ökas med 170,000 Rdr till 800,000 Rdr. Sedan Kongl. Majit redan vid 1859—60 årens Riksdag hos Rikets Ständer gjort framställning, att anslaget till H. K. H.
Den, som bifaller Utskottets förslag att indela arbetad zink i omålad och olackerad med 2 sk. samt målad eller lackerad med 6 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, kommer arbetad zink att, utan en sådan indelning, bibehållas vid nu gällande införselstull 2 sk. skålpundet. 336:o. Den, som bifaller Utskottets förslag att nedsätta införselstullen å ångpannor, från 20 till 13 procent af värdet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålles införselstullen vid 20 procent. 337:o. Den, som gillar Utskottets förslag, att införselstullen å ägg nedsättes tili 1 sk. 4 rst. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, bibehålles gällande införselstull 2 sk. skålpundet. Som Presteoch Bonde-stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Ål. Borgare-ståndet ogillat Utskottets förslag alt ur noten utesluta hänvisningen: »ål; se fisk», samt frågan härom endast rörer sjelfva redaktionen, lärer vid nu gällande taxa derutinnan böra förblifva. Dventuela ^ de artiklar, för hvilka Ridderskapet och Adeln, Presteoch B or g are-stånden tulla (gifter. ansett nu gällande inoch utförselsförbud böra bibehållas, hafva bemälde Riks-stånd, för den händelse, att Kongl. Maj:t skulle finna för godt upphäfva ett eller annat af dessa förbud, stadgat eventuela tuliafgifter:
Man säger att 11. o. Ad. icke behöfver något försvar. Detta är till en del sanning, och till en del öfverdrift. Jag anser det vara sanni i så måtto, som hvarje samhällsinrättning, hvilken, lika med Adeln, till sin grund är riktig, om än tillämpningen må vara bristfällig, icke kan tillintetgöras längre än för tillfället; ty den uppstår snart åter, om ock under förändrad form. Så har förhållandet visat sig vara i Frankrike, England och annorstädes; Ståndet må hafva blifvit aldrig så mycket belackadt eller förföljdt och dess medlemmar dödade. Men ofvannämnde sats, alt försvar icke behöfves, innefattar tillika en öfverdrift, då Adeln, lika med hvarje annan samhällsinrättning, kan genom smädelse och vrångvisa svärtas och nndergräfvas. Det finnes väl ingen samhällsinrättning i Sverige, som i folkets sinne varit heligare, som i grundlagar varit mera befästad än den högsta, eller sjelfva Konungamakten, och likväl har ingen varit värre antastad. Man ville väl till en början tro att något försvar för henne icke behöfdes; men när smädelsen gick för långt, och man ville försvara Konungamakten, möttes man af upplopp. Striden höjde sig sedan från tidningarne och gatan, men han fortgår, och Konungamakten behöfver allt det försvar, lion kan få. När det sä förhåller sig med det högsta i samhället, så kunna vi väl icke vänta att del skall gå bättre med den inrättning, sorn är thronens närmaste stöd. Vi kämpa icke för våra personer, som äro förgänglige, utan för samhällets skull, hvilket alltid fortlefver. För dess bästa bör Adeln under någon form bibehållas, samt af sanningens och historiens vittnesbörd understödjas. Ett annat hufvudskål har varit anfördt, nemi. att man icke borde belöna en författare, som står den närvar, tiden så nära. Detta gäller om prof. Fryxel Is person, men icke om hans historiska arbeten, hvilka endast behandlat tider, sorn frän våra äro aflägsna. Dessutom borde, om man aldrig finge belöna en lefvande historieskrifvare, man äfven i andra hänseenden vänta med förtjenstens uppmuntran intill dess den förtjente vore död.
Herr G'?fwen och Landrmarskakken föres siog i anledning af diecurierne, all Utländskt SädeS brär w n till införsel ej mätte wara nliättt, undantag r.des na: Kongl. Majit wld lärffildta tillfäiilgheter skulle an^ iadank nödigt, och dö skulle v.z-ja t stala ali Franskt och Spanskt Bränwm insördcö. Lriherce Lijernsteät, Lael Lustaf, ansäg Hrr? Den 29 Irmark'. 1227 Herr anmärkning sä tvär grundad cm han a?rna deri instämde. Herr ^orr»'k, Oall protesterade emot ali införsel af Ursändskt Bränwin. Hans Epelience Herr Grefwe kumi, conformerade sig äler med Herr Grefwe körner, fä mycket mera af den arund att vet kunde hända , ort Utländsk Sp'nnemäl ej alltid kunde erhällas. I,»förfela af Säd berodde bufwudsakcllgen af arswaxttn » Läi derna omkring Östersjön. Det Franska och Epanffa Bränwi-iet yämtöd'S deremot ifrån Länder, hwilka wansigen ej anses fs am Sades, orter, utan snarare ifrän Osi hämla sina Sädesbehof. Friherre 8t^rnlie6t, ansag deremot snarare möjligt, att swärighelrr mot mörlén af Franskt och Spanfft Bränwm tu' de uppsta, h.varpä han trodde ctl den sednast förslutna perioden tlllrackeiigt kunde uppte bewis, emedan Uständjk SpanneMälkunde fas wld Oltersiöchäm.iarnc. Herr Grefwen och LandrMarskasken, fä nyade dereft-r proposinoa att Utländskt Sädes - Bränwm ej mätre m imöras , men att wiv sänkiwte lrLsälligheter, lä om n.tzräxlar m. m. det mätte stä Kongl. M jn öppet ali lära msörffrrfwa Franskt och Spanskt Bramvm.