Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1859, utlåtande i saken, hvilket, såsom innefattande de i orten allmännast uttalade åsigterna, torde vara lämpligt att här återgifva i dess hufvudsakliga delar, så vidt de höra till nu förevarande ämne. Länsstyrelsen beräknar nämligen, att modernäringen, jordbruket, i Westmanland skulle öfverstiga bergshandteringens produktionsvärde med 7 50 emellan 14 och 2 millioner riksdaler, detta senare antaget att uppgå till något öfver 44 millioner riksdaler. Hvad af jordbruksoch ladugårdsalster blefve föremål för omsättning, kunde beräknas till nära 3 millioner riksdaler årligen. I Orebro län förhölle sig bergsnäringen till jordbruket som 5 till 3, och i Kopparbergs län låge bergsnäringen ännu mera öfver. Bergshandteringen blefve dock en hufvudfaktor äfven för Westmanland, och borde derföre vid anläggandet af jernvägar i länet afses i bredd med jordbruket och handeln, ehuru bergshandteringen, såsom beroende af tillgång på malm och brännmaterial jemte drifkraft, icke uti sig innebure en sådan kraft till utveckling och så stor sjelfständighet, som jordbruket och ladugårdsskötsel^ Näst jordbruk och bergshandtering vore den tredje näringsgrenen, handeln, af största vigt i fråga om transporter och vid bestämmande af jernbanors rigtning genom länet; ty man borde besinna icke allenast handelns allmänna egenskap att vara ett medel för de öfriga näringarnes lyftning, utan ock det särskilda förhållandet, att Westmanlands läge gåfve handeln en stor vigt såväl för länets spannmålsproducerande trakter och bergslag, som äfven för de kringliggande provinserna, derigenom, att spannmål i mängd fördes till bergslagen, och att
Och, utan fara att blifva vederlagd,^vågar jag yttra den öfvertygelsen, att hvarje försök skall blifva fruktlöst, att efter taxeringsvärdet, eller hvilken annan på förhand uppgjord beräkning sorn helst, stadga någon rättvis eller billig grund, hvarefter en i flere fastigheter nu intecknad summa skall å dem fördelas. Fast/gheternes värde sins emellan varierar på mångfaldiga sätt: proportionen för deras deltagande i gemensam gäld rättar sig följaktligen derefter; och den grund, som för ett fall är lämplig, kan vid ett annat tillfälle innebära den största orättvisa» Under sådana förhållanden synes mig någon annan eller lämpligare utväg ej vara för handen, än att antaga de summor, hvartill fastigheterne å offentlig auction blifva försålde, till norm för den samfälta gäldens fördelning, der fordringsegare och gäldenär ej annorlunda åsämjas. Dessa summor ut - Bil. t. Lag-Utskottets Utlåtande N:o 103. 31 göra, efter min åsigt, den enda tillförlitliga mätaren af hvarje fastighets värde, och all utväg är derigenom stängd för möjligheten, att bereda den ene fordringsegaren någon fördel pä den andras bekostnad. — Jemte det jag således, lika med Herr Stråle, anser 18 och ig §§. af nu gällande Inteckningsförordning böra oförändrade qvarstå, instämmer jag till alla delar uti det af honom afgifna förslag till serskildt stadgande i äm net (se Lag-Utskottets Betänkande N:o 58 pag. 36 och 37), såsom utmärkande sig för tydlighet i framställningen samt ett sorgfälligt iakttagande af fordringsegares och gälde. närs ömsesidiga rättigheter; och jag tillstyrker derföre, att, i enlighet med samma förslag, en Författning måtte, såsom förklaring och tillägg till ofvannämnde ^§. i Kongl. Förordningen om inteckning i fast egendom af den 13 Julii 1818, varda utfärdad, till rättelse för alla de fall, då fråga om redan skedd intecknings fördelande kan uppstå.
Under sådan förutsättning, och då tillfället för den mindre upplysta delen af folket att jemföra de nya sedelvaleurerne med de nuvarande väl kända och i alla landsorter befintliga skillingsedlarne, torde i väsendtlig mon undanröja den i början befarade osäkerheten i afseende på de nya sedlarnes rätta värde, har Utskottet, oansedt de deremot framställda anmärkningar, funnit sig böra förnya sin, uti Betänkandet N:o 107, gjorda hemställan, att Bankens nuvarande sedlar å 16, 12 och 8 sk. måtte under tiden intill nästa Riksdag icke undergå annan förändring, än att ett mera uthålligt ofärgadt papper lill dem begagnas. Till besvarande af hvad som inom Hedervärda Bonde-Ståndet blifvit yltradt, angående inställandet af de i Bankens förråd befintliga kopparskiljemynls-sedlarnes vidare utgifning, får Utskottet endast erinra, att då dessa sedlar finnas färdiga och icke äro för allmänheten okända, desammas ullemnande i vexling till dem, som önska dermed varda försedde, synes destomindre böra vägras, som derigenom behofvet af de andra skillingssedlarne sannolikt skulle ökas. Utskottet hemtar dock öf detta yttrande en ökad anledning att, utan afseende å den af en Ledamot inom Höglofl. Ridderskapet och Adeln dervid gjorda anmärkning, förblifva vid sin förut yttrade åsigt, att den i i83o års Banco-Reglemente meddelade föreskrift, i ändamål att befordra ifrågavarande sedlars utspridande, bör ur det nya Reglementet uteslutas. Utskottet finnér ock desto mindre skäl, att, på sätt en Ledamot af Höglofl. Ridderskapet och Adeln föreslagit, tillstyrka, att, i stället för de förut af Riksgälds-Contoret utgifna sedlar å 16 sk. Rgds, Banken måtte hädanefter utfärda skillingssedlar äfven å 10 sk. 8 rst., som delta vore stridande mot det antagna myntsystemet, i sin helhet, af hvilken anledning R. St. jemväl redan beslutat, att det 16 sk.
» Åh hur skulle man kunna bjuda på något så tarfligt! » Ja, jag medger, att det blefve en svår strid med ett annat svenskt nationallyte, det att alltid vilja » slå på stort » — men, min nådiga, man kan det och man bör det, just om man önskar se sina verkliga vänner. De som endast komma för den fina trakteringen, de äro ej värda er uppmärksamhet, låt dem fara! De däremot som sätta värde på ett besök i ert hem för er egen skull, de skola nog komma ändå med glädje. » Men, jag ber er » — säger ni — » antag, att jag verkligen skulle vara hågad att göra ett försök med edra reformförslag, hur skulle jag då gå till väga, utan att stöta mig med hela världen? Jag kan just se min Stina sticka ut hufvudet och höra henne bräka: frun tar inte emot någon numera, utom på bestämd dag, och så smäller hon igen dörren midtför de förbluffade besökarnes näsa. » Nåja, all början är ju svår — men hör på, jag vill ge er ett godt råd. Ni skulle försöka draga fördel af en eller två erkändt talträngda individer bland era bekanta, riktigt utförligt och allvarligt meddela dem edra afsikter och be dem låta andra få del af nyheten. Var säker att den före aftonen vore känd inom hela er umgängeskrets! Stina skulle slippa att gå till dörren ens. ^ifven skulle ni kunna utanför er dörr — liksom utanför läkarens — låta sätta ett prydligt anslag, så här: Mottagningstid (— den eller de dagarna i må- naden) mellan (— tiden). Hvad säger ni om det? Enhvar kunde ju efter råd och lägenhet utsätta en eller flere aftnar i månaden. Naturligtvis finge äfven undantag gö- ras — exempelvis för resande — dock ej alltför många, ty en regel med många undantag är sämre än ingen alls. För öfrigt tror jag mig lugnt kunna lämna alla detaljers ordnande åt ert eget praktiska omdöme. Det hela skulle, om ni blott ville, efter en ganska kort tids experimenterande gå alldeles af sig själft. Men jag ber så mycket, min nådiga, här sitter jag nu och uppehåller er alltför länge och glömmer totalt bort tiden äfven jag — jag, som just har fyra alldeles nödvändiga visiter att göra i dag!
Skolan har till uppgift att verka för spridning af känned o m om s v e n s k konstväfnadsindustri i E n g l a n d och har omfattats m e d lifligt intresse. Undervisningen omfattar rosengång, o p p h e m t a, munkabälte, dukagång, krabbasnår, flossa, rödlakan, mattväfning, dyktygsväfning, bandväfning, gobelinsväfning m. m. Vår berömda Nilsson, har, enligt landsmaninna, Kristina en engelsk tidning, skänkt 18, (i00 kr. Sämre än hos oss! M a n försöker få de förberedande lärokurserna tillgängliga för flickor, hvilka efter aflagda e x a m i n a skulle anställas s o m biträden på apotek. Ärkehertiginnan är brorsdotter till kejsar Frans Josef och h a d e före sitt äktenskap n å g o n tid varit priorinna för H r a d s c h i n s adliga jungfrustift i Prag. M e d vanlig talang o c h s y n b a r t intresse har den för Iduns publik välkända författarinnan gått till behandlingen af sitt ä m n e, och om bifallet vid premieren ej var så ovanligt stormande, så berodde detta tvifvelsutan på det p i n s a m m a i själfva ämnet s a m t därpå att de p i n s a m m a scenerna upprepades akt efter akt. Trots detta förstår emellertid författarinnan att hålla intresset vaket o c h spändt. 1 afseende på karaktärsteckningen har förf. också inlagt synnerlig förtjänst. Grundidén i stycket är den ', att förf. vill visa, hurusom det är absolut nödvändigt, att fullt förtroende råder mellan ett par äkta m a k a r; det får ej finnas någon hemlighet d e m emellan, någon löndörr, af hvilken den ena eller andra kontrahenten kan begagna sig. Prof. Behrfelt och Ellen hafva gift sig m e d hvarandra af innerlig och varm kärlek. Ellen har emellertid redan förut varit på väg att öfverlämna sig åt en man, en gift man, som r y m d e från sin hustru, och som Ellen, då hon reste med honom, trodde sig älska.
— Enligt de här nu meddelade uppgifter, äro från Riksgälds-kontoret utbetalde: af 1840—£841 års laneoch anslagsmedel r:dr 3,939,129: 41. 5. 4. och hafva följaktligen från den tid dylika medel först anvisades till och med den 13 i denna månad utgått tillsammans » 8.935,186: 14. 10. SlaU-UlskoUets Memorial, M 3. 29 På sätt Revisorerne u t i sin Berättelse, sid. 55— 56, uppgifvit, hafva Fullmäktige, i början af sistlidet år, genom afgående cirkulärbref anmodat Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande om vidtagandet af erforderliga och på dem ankommande åtgärder för verkställigheten af Rikets Ständers under de 2:ne sednaste riksdagarna fattade samt af Kongl. Maj:t, under den 13 Juni 1845 och den 3 November 1848, allmänt kungjorda beslut, angående återbelalningssätlet för de lån, sorn till befrämjande af odlingsföretag medelst myrutdikningar och andra vattenaflappningar blifvit menigheter eller enskilde personer beviljade och från Riksgälds-kontoret utbetalda. Derjemte hafva Kongl. Majits Befallningshafvande, genom samma cirku lärbref, blifvit anmodade att utaf de enskilde personer, hvilka redan före utfärdandet af 1848 års kungörelse utbekommit dylika låneunderstöd, infordra bestämda yttranden, huruvida de önskade, alt ofvanomföi malde ansvarighetsoch betalningssätt, i öfverensstämmelse med denna kungörelses innehåll, jemväl blefve å dem tilldelade lån tillämpad).
Betänkandej i anledning af väckta motioner angående dels dömstolarnes ombihlning, dels Hof-Rätternés utJlyttningj dels ock rättegången och arbetssättet i sistnämnde domstolar. Då 1848 års Ständer öfverlade om den då jemväl beslutade indragningen af Lagmansoch Kämnersrätterne, förnyades en, hvarje gång, som frågan om denna indragning förut varit å bane, framstäld farhåga att densamma skulle vålla sådan tillökning i Hofrätternes göromål, att de ej kunde i Hofrätternes befintliga skick eller med deras nuvarande arbetsstyrka medhinnas, samt följaktligen komma att verka motsatsen af det med indragningen afsedda hufvudsakliga mål eller skyndsamhet i rättegångars afslutande. Åtskilliga förslag väcktes äfven angående sättet att förekomma omförmälde olägenhet af en reform, hvars riktighet till principen erkändes och som för en ordnad domstolsinrättning ansågs nödig. Men ehuru man ej helt och hållet kunde förbise giltigheten af farhågan, synes man likväl i allmänhet varit af den öfvertygelse, att ett stadgande derom att verkställighet finge följa å Underrätts beslut, utan afseende å deremot fullföljd talan, skulle sätta en gräns mot obehörig klagan och dymedelst förekomma den hefarade tillökningen i Hofrätternes arbeten, om hvars vidd och beskaffenhet man i allt fall ansåg nödigt vinna erfarenhet innan åtgärder vidtogos för afhjelpande af de olägenheter, som deraf kunde följa. Det af Ilikcts Ständer fattade beslut om domstols-indragningen blef af Kongl. Majit i Nåder bifallet; och tidpunkten för beslutets sättande i verket bestämdes, genom Kongl. Förordningen den 18 April 1819, till början af nästpåföljde år eller den 1 Januari 1850, från hvilken tid Hofrätt således utgjort andre instansen i alla de mål, som fullföljts från de allmänna underdomstolarne. Bih. till B. St. Den erfarenhet, man sedermera vunnit, tiar bekräftat den yttrade farhågan angående indragningens verkan på Hofrätternes göromål.
Stael uppgaf den tvetydiga Lagen, och derigenom besparade Utskottet mödan, att genomsöka en mängd Lagar, hvilken möda sluteligen skall gifva det glädjande Resultat, att ingen sådan af Herr Stael befarad bristfällig Lag finnes. Är det Friherre Staels tanka, att Domstolen, rörande Den 10 Jannar ii. 669 den nog tjulligt utpekade Landsforviste Parten, dörat orätt? Jag kan aldrig tro, det Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans vaksamma anda skulle då ej underlåtit, att, i kraft afsinEmLetspligt, beifra orättvisa, och återsätta den förfördelade, före detta, Medborgaren till sina rättigheter; han skulle aldrig låtit tillfället gå sig ur händerne, att rättvisa det förtroende, det förutseende, som 1809 års Ständer hade till hans Person , då till och med detta Stånd högtidligen ogillade och med tjenlig skrapa undfägnade en Ledamot, som då vågade sätta denne värdige Embetsmans Lagkunskap i tvifvelsmål. Är Friherre Staels tanka åter, att TryckfrihetsLagen är för mycket begränsad? Jag tror det ej. Det är sant, belackare äger väl ej strafflöst, att intränga i enskildta Sammanlefnaden, och derifrån utdraga ämnen till författande af sina Pasquiller, ty det är då, han blir straffad, ej allenast af allmänna Opinionen, utan äfven af Lagen, på sätt den utpekade Parten blifvit; men i öfrigt äger han att regalera en Allmänhet med allt missfirmligt och osmakligt, blott rigtningen kan skyddas under Advocaturens föraktliga mantel.
Herr Friherre Wrangel, Henning: ’5Då jag, i flera hänseenden, hör till minoriteten vid frågan om de Allmänna Grunder för Bevillningens utgörande, som till Rikets Ständers bepröfvande nu inlemnas, anser jag mig föranlåten, 43 Bil-1. Bevilln-Vtskottets Betänkande N:o y. atti afven bifoga en reservation; hvilken jag skall söka att motivera.5'1 ”De af Utskottet uppgjorde Bevillning^- grunder äro icke annat än, på sin höjd, en ny, förbättrad upplaga af 1833 ars Bevillnings*Författning, der man bibehållit det godtyckliga be» slattningssättet af synbar förmögenhet, i stället för att utarbeta mera rättvisa och ändamålsenli» ga grunder. Visserligen hade jag, för egen del, ansett mitt den 3:dje Junii 2823. inlemnade Utlåtande om ny method till BevilIningens utgörande (Se 5:te samlingen af Bihangen, pag. 114) för det lämpligaste, ehuru det kanske vore förknippadt med några omvägar och omständigheter, som förskräcka vid. utförandet; men med afseende å dessa, trodde jag Baron Auders Cederströms förslag, med några få jernktiin» gar, mera passande eiler åtminstone jemnare fördelande beskattningen.” ”Detta förslag innehåller, att, då erfarenheten lärt, det behållna inkomsfén, såsom grund för Bevillningen, ehuru theoretiskt rigfig, icke Vöre fullkomligt användbar, och att den nu varande beskattningen af synbara förmögenheten äfven medförde sina svårigheter, man i en medelväg torde finna det rätta» I min tanka har Herr Friherren ganska nära hunnit detta mål.3* Bil. t. Bertlin.*-Utskottets Betänkande N:a j. 43 *’Dst är en känd sanning, att försäljningsvärdet icke gifver någon säker grund för beskattningen.
Tullbevillningen, Betänkande derom • 5. Memorial, i anledning af olika beslut 14-. Memorial, angående rättelse i förestående memorial 20. Memorial, angående förändrade tullbestämmelser för raffinerad t socker och sockersirup 10. Do d:o d:o ... 28. Memorial, i anledning af serskilda af Preste-Ståndet fattade beslut, angående tullbevillningen Il Betänkande, angående tullen å varor, som landvågen från Norrige till Herjeådalen införas 13. Tu 11- lin dr ingar ne, angående upphörande deraf . 16. Tull förf attningarne, angående sammanfattande deraf 23. Tullrestitution er, angående utrönande af deras rätta belopp 25. Tull-taxa, angående väckt motion, att Kongl. Maj:t måtte låta utarbeta detaljerad t förslag dertill 27. Tull-värden, förslag till bestämmande deraf 26. STOCKHOLM, Ecksteinska Boktryckeriet, 1851. BIHAM TILL 8HIDV&II<fta lHEMlåilDiaS PROTOKOLL VID Lagtima Rikidagcn I Stockholm Areai 1850 oclt 1851 • FEMTE SAMEIAGEA. 3S Afdelningen: Bevilhiingssami Allmänna Besv. och Ekonomim. fl. Utskotts gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betänkanden. Bevif/nLagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. i N:o 1. Ank. lill Exp.-Utsk. d. 25 Mars 1851, kl. 2 e. m. Betänkande, (ingående vilkor en för tillverkning och försäljning af bränvin. Till behandling af de sammansatta utskotten hafva blifvit öfverlemnade följande, inom Riksstånden väckta, molioner om förändringar i nu gällande Förordning, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin, nemligen: a) i afseende på tiden, då bränvinsbränning må vara tillåten, och tidens indelning i terminer; af G. Pellersson från Östergöthland, att hränvinsbränningen må få utÖfvas hela året om; samt af E.
Men då härtill kommer, att de bevisande Bibelspråken äro anförda efter en proföfversättning al den Heliga Skrift, hvilken befunnits icke kunna godkännas, genom hvilket misstag barnen och ungdomen inom kyrkan nödgas inlära ett så kalladt Bibelord, som är flerestädes både svulstig! och till mening och sammanhang oriktigt, och hvaraf mäste, utom andra svårlösta förhållanden, uppkomma hos lärjungarne en vacklande föreställning, om icke missledande begrepp, så har genom den erfarenhet, som jag vid undervisningen kunnat vinna, hos mig uppstått mycken betänklighet att vidhålla 2:ne Läroböcker med så Irån hvarannan afvikande Bibelspråk, som de, hvilka nu ömsevis begagnas. Höglofl. Utskottet har erkänt och uttalat den oreda, som uppkommit af de uti olika Katechesupplagor förekommande Bibelspråkens olika vidd; men bar förbigått den vida större oreda, som måste förorsakas genom sammanställningen af bevisande språk, hvilka uti den ena Katechesen afvika eller angifva en med den andra olika mening. Dessa Bibelspråk vore dock den grund, på hvilken kristendomsbegreppet skulle byggas. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Expeditions-Utskottet* Förslag lill und. Skrifvelse N.o 174- 259 ständ, mot godkänd borgen, försälja den räntesäd och den häst-vacancespanmål, som för Stats-Verkets årliga behof icke erfordras. Hvilket, till svar å Eder Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Proposition, Rikets Ständer få härmed i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 3o October 1834* N:o 174* Uppläst och godländt hos Ridd. och Adeln den 27 Oct. 1834- Preste-Slåndet den 27 — Borgare-Ståndot den 27 Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers underd.
Men då det möjligen kan inträffa, att en eller flera privatbanker, antingen frivilligt eller till följd af tvingande omständigheter, upphöra med sin lånerörelse förr än deras oktroj upphör, och då i detta fall stora vådor och olägenheter måste uppstå för allmänna krediten och allmänna rörelsen på den ort, för hvilken en sådan bank varit inrättad, men blifvit indragen, så vida ej någon anstalt vöre fogad att fylla den genom den plötsliga indragningen uppkommande brist, så hade jag, med afseende härpå, önskat, att ifrågavarande § blifvit bibehållen i det nya reglementet, endast med den förändring, att orden: för att vid oktrojtidens slut upphöra, uteslutas.” Häruti halva Prosten Gellerstedt och Doktor Grafström instämt. Af Doktor Sandberg: § 1- Vid 7:de punkten: Af Banko-fullmäktiges berättelse till Utskottet (Bil. litt. A, sid. 28) inhemtas, att anslaget för vissa lånegrenar varit otillräckligt, under det stora öfverskolter på andra varit obegagnade Detta visar, att man icke pä förhand kan sestämma hvad hvarje lånegren behöfver, och att det maximum, som utsättes, är temligen godtyckligt. Under sådant förhållande och då i alla fall något maximi-belopp måste på förhand antagas, både såsom regulativ och för att kunna beräkna sedelstocken, synes det likväl böra öfverlemnas åt Bankostyrelsen, att från en lånegren, som har öfverskott obegagnadt, till en annan, der brist uppstått, på längre eller kortare tid öfverflytta medel, med vilkor att sådana förskotter, af hvad sedermera inflyter, ersättas till den lånegren, som lemnat förskottet, i händelse densamma skulle deraf komma i behof. Härigenom skulle en jemnare fördelning af låne-anslagen blifva möjlig, och hvarje lånegren skulle blifva hugnad med det understöd, som vore närmare afpassadt efter dess behof, i förhållande till hela den fond, som Banken får begagna i lånerörelsen.
Det vore skäl att bevilja detta anslag så vida det vore ifråga att åvägabringa en lastageplats, men derom är icke fråga, och i så fall borde man äfven bifalla den följande punkten, hvilken Utsk. afstyrkt. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Med ledsnad anlände jag först vid slutet af den förre talarens anförande, och har således ej varit i tillfälle att höra de skäl han anfört emot Utsk. Betänk. men Den 5 December f. m. 81 men dessa skäl må hafva varit hvilka som helst, så förmodar jag att de bland annat innehöl lo, att den ifrågav:de väganläggningen icke kunde räknas till de mera vigtiga väganlägningar, som borde med statsmedel understödjas. Det är icke min mening att bestrida detta, men jag tror, att en mängd, andra omständigheter tala för anläggandet af denna väg. Den är belägen i vår vidsträckta skärgård, der skeppsbyggeriet under de sednare åren gjort så förvånande framsteg, att man väl borde taga i betraktande, huruvida icke Staten borde understödja denna för hela landet så vigtiga industrigren. För icke längesedan byggdes i skärgården endast de s. k. Roslags-skutorna som voro af obetydlig storlek, af icke mer än 12 ä 20 lästers drägtighet, men nu byggas der stora fartyg af ända till 130 ä 140 läster. Till den grad har denna industri vuxit i omfång och betydenhet. Norra delen af Stockholms län är nu, särdeles vid kusten, så uthuggen alt någon tillgång till Skeppsvirke ej finnes, utan det måste hemtas från det inre af landet och äfven der finnes det endast i mindre myckenhet. Björkön är sorn vi veta en i hafvet uskjutande landssträck.a, genom Wäddö kanal afsk i 1 jd från fasta landet. De vedinventarier som erfordras till den skeppsbyggnads-industri, som idkas på Björkön, måste således hemtas lång väg ifrån, och då Björkö kommun är alldeles för liten för att kunna bekosta den derför erforderliga väganläggningen, så måste Staten dertill bidraga.
Förvaltningen af Riddarhusets Cassör blifver, enligt sjelfva RiddarhusOrdningern, ett upptaget ärende, och ■om den borttagning af hela § 34, sorn härmed föreslås, skulle leda derhän, att alla Motioner om förändringar i RiddarbusOrdliingen, så vida ej någon serskild händelse dertill föranledde, biefvo väckte inom den vanliga motionstiden, så vöre det visserligen i liera afseende» en vinst. § 35 innefattas i §§ 48, 5i och 52 af Riksdagsordningen. § 36 är i en, visserligen icke serdeles vigtig, men dock bestämd, stridighet med RiksdagsOrdningens § 49» 3:dje punden af 2*.dra Momentet. Af § 37 torde i:sta Momentet böra uteslutas, såsom mycket fullständigare redigerad t i § 5o af Riksdagsordningen; och a;dra Momentets början blifva: ”uppstår 3 rB Den 11 November f. m. ”fråga, om någon tillåtit sig personligen ”förolämpande uttryck.” 16:de Förändringen 3 som föreslås, är upphörandet af den sammanblandning i begrepp, som vid redactionen af § 32 i 1823 års Riddarhusordning ägt rum, då man ej skiljt emellan Diarium och Föredragningslista. Begge dessa, äfvensom Bordlistan, äro särskilt nödiga. I afseende på redactionen af §:n anhåller jag, att få hänvisa till det i December månad år 1823 antagne förslaget, hvars 35:te § närmare upplyser min tanka härom. iy:de Förändringen, grundad på principen, att ingenting bör vara stadgadt, som hvarken iagttages, eller hinner blifva verkställda angår de senare puncterne i § 33 af i8a3 års Riddarhusordning, och hufvudsakligen orden: ”böra frågan, eller anmärkningarna, innan nästa Plenum, skrif”teliga till Protocollet aflemnas.”