Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon tvekan om det goda ändamålet med motionen kan icke upsla, och jag skulle tro, att, såvida icke denna fråga kommit alt så hastigt behandlas i Bevilln.Utsk. mot slutet af riksdagen, äfven ett annat beslut hade blifvit fattadl än det hvartill Utsk. nu kommit. Jag kan således icke annat än önska alt R. o. Ad, behagade fästa sin upmärksamhet på angelägenheten att i afseende på tullagstiftningen erhålla en codiflcation af alla lill densamma hörande, utkomne författningar och föreskrifter, hvilket verk, genom supplemenler af derefter utkommande författn-.r alltid skulle blifva brukbar!; och då jag är öfverlygad att R. o. Ad. inser nyttan deraf, vägar jag tillstyrka afslag å Be vil In.Uisk :s förevaride betänk., anhållandes följaktligen att en skrifvelse måtte till Konungen afgå af innehåll all en Komité' mätte sammansättas eller någon annan åtgärd må blifva vidlagen, till codifiering af alla till tullagstiftningen hörande författningar, föreskrifter och circulairer. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Det vore visserligen serdeles bra, om man för hvarje serskild trafik, eller hvarje serskild ställning i det allmänna lifvet kunde hafva alla möjliga författningar sammanförda på ett ställe, så att man derutaf vore säker uppå, att om man tillräckligen studerat dem, man icke behöfde befara misstag i sitt görande och låtande. Jag tviflar likväl alt ens för våra högsta embetsman, t. ex. Landsbo' något arbete befinnes vara uprältadt, hvaruti de blott behöfva bläddra, för alt finna huru de skola förhålla sig i afseende på sine förvallningsåtgärder; och än svårare lärer det vara att upgöra en codex i afseende på något sä rörligt som handeln och dess olika modifikationer. Det kunde väl lala sig göra alt sammanföra dessa författningar i en enda volym, som då blefve ganska betydlig och slör; men jag är öfverlygad derom, att, under det att denna sammanföring utarbetades, skulle förändringar i desamma författningar, som codifierades, upsla.
Då jag första gången yttrade mig om denna obetydliga fråga, fästade jag Ståndets uppmärksamhet derpå att hon borde betraktas ur 2:ne synpunkter, och först den som rörer regleringen af 184S års stat. Derom har Ståndet redan fattat sitt beslut, ty del är klart, att då StatsUtsk. upptagit Kronans samtliga ordinarie inkomster till ett visst belopp, så är äfven denna skatt, såsom hörande till dem i beräkningen innesluten. Då hon således är inbegripen i ett redan fattadt beslut och detta icke får upprifvas, så kan förslaget ej antagas, så vidt det angår 1848 års statsreglering. Kommer så den andra frågan: är förslaget antagligt med afseende å blifvande statsregleringar? Derom säger man: hvad är billigare än att vederbör:de blifva hörde? 1a väl, men derjemte innehåller förslaget: ”att, efter menigheternas hörande”, K. befh:de skulle ”i underdånighet afgifva förslag huruledes denna skatt, förvandlad till penningar likasom öfriga hemmansräntor i provinsen, måtte kunna till visst belopp för hvarje hemman bestämmas.'1'1 När R. o. Ad. afslagit ordinarie räntornas förvandling lill penningar, så vore det ju ett upprifvande af, eller undantag från den allmänna regeln, om Ståndet beslöle att denna artikel skulle för alltid förvandlas till penningar? Det är för att iakttaga öfverensstämmelse i Ståndets beslut, som jag hemställer att denna obetydlighet måtte behandlas lika med hvad Ståndet gjort i 3:dje punkten, med afseende å det hela. Förevar:de punkt bör således, i hvad den angår nuvar:de statsreglering, afslås såsom redan afgjord; och hvad blifvande slatsregleringar beträffar, afslås derföre, att förslaget afviker frän den grundsats Sundel redan fastställt. Frih. Palmstjerna: Då jag yttrat den mening att Utsk:s förslag i detta hänseende borde anlagas, torde det fordras af mig att äfvenledes jag redogör för de skäl jag haft för detta yttrande, oaktadt R. o. Ad. afslagit 3:dje punkten af Utsk:s förslag.
Med iagttagande af dctza generella grundsatksar, förestär jag, att personella afgiften mä utgä pä följande sätt: ^ Af Civile och Militaire samt Hofoch Stall» Staternc efter hwarS och ens Embetcs och Tjensts tvär» vighet, med det afseende ä wilkoret!, som derwid kan göras, men förswinncr när deras tjenst uphört. Af Ecclestastigue-Staten pä enahanda sätt, som 1800 ärS Bewillnings-Förordning föreskrifwcr. Af EmbctS - och Tjenstemän hos Borgerskapet i Städernc efter samma grund, som af andra Civila; men hwad Borgerskapet sjelfwe widkommer efter taxering,»grundad pä deras mer eller mindre widsträcktare och lönande rörelse, till hwilken ända z grader, liksom i ofwannämde Förordning, kunde fastställas, med skyldighet för Taxcringsmännen, att icke anse nägon under minsta graden , men rättighet att gä utöfwer den högsta , om skäl dertill skulle wara för handen. — Af ägare till Jord utan afseemde pä betz natur, och hwarest den är belägen , sä wida den finnes i Ridderskapets och Adelns, Presterskapets och Borgerskapets eller andre StändSpersoners händcr, nägon witz afgift för hwarje helt Mantal och proportionaliter för större och mindre. Af Bönder utan ätskillnad antingen de bruka egen eller andras Jord, likaledes en witz afgift, som i sä mätto borde 918 Den 2Z September. borde rätta sig efter Hemmanens storlek, akt hwad be som hade ett halft Hemman och derunder komme att betala, bkades med procent för hwart fjerdedel?
Englands tnll-lagsliftning, men denna har ju varit helt olika med det förslag, som här blifvit Den 1 Felii-uari f. m. 243 afgifvet. England har stadgat en flerårig, successiv nedsättning af vissa tullsatser; — förslaget bjuder att vära skulle i 10 år lemnäs oförändrade af 11. St., men ej nödvändigtvis af K. M. Englands Parlament är årligen tillsammans och kan göra ändring. Exemplet synes mig ej talande för saken, och torde derföre böra lemnäs åt sitt värde. Hr von Hartmansdorff åter har framställt den åsigt, att i en lid af brydsamma politiska förhållanden, enigheten emellan Regering och folk är af högsta vigt att iakttaga och bör på det kraftigaste tillknytas; äfven jag önskar att en sådan enighet måste å alla håll ådagaläggas; äfven jag önskar att R. o. Ad. mätte för Regeringen blifva ett kraftigt värn, men för att ett värn skall ega kraft, måste det vara sjelfständigt. Om nu R. o. Ad. i en speciell fråga, sådan som denna, af alldeles ingen politisk, utan rent kommerciell och från det politiska fristående art, skulle af de politiska förhållandena anse sig nödsakad att, i strid mot sin öfvertygelse, tillstyrka den Nåd. Propos:n lill hvilande, blott derföre, att den är af Regeringen afgifven, och att man ej nu ville motsäga den, nödgas jag förutse att det stöd R. o. Ad. kan komma att i andra och mera maktpåliggande hänseenden lemna Regeringen, blifver utan det anseende i det allmänna och utan den kraft, som vederborde. Hr von Hartmansdorff har vidare omnämnt huru vissa tidningar utbasunat denna sak annorlunda än sig dermed rätteligen förhåller, men jag hemställer huruvida R. o. Ad. någonsin bör rätta sig efter hvad i dessa tidningar utbasunas? För min del vågar jag vördsamt föreslå, att R. o. Ad. behagade gilla ConstUtsk:s Retänk. och dymedelst afslå den af K. M. i detta ämne afgifna Nåd.
Den slutar sig med de orden: för öfrigt , om emot förmodan» swärighet wid Realisationens framgäng stul« le upkomma öfverlemna presteBorgareoH Bonde - Ständen, med bibehällsnde af deras BewillningS ratt och Banco-Zörfattningarne, till Eders KonglMajestät i underdånighet. att etter inhämtadt underdämgt Utlåtande af Lullmägtige i Banquen, hwilka dock hafwa att iakttaga hwad Banco - InstructionerL förefkrifwer, widtaga de mätt och steg Eders Kongl. Majestät till Realisationens befrämjande finner de lämpligaste och för Skattdragande de lindrigaste. Dä denna den underdånig» Skrif,velsens stut, mening, i det redan citerade Protocollet af Herrar Fnllmägtige äberopas såsom werkande Lag för dem, nödgas jag emot min önskan och föresats, widröra ett i wisit hänseende constitukionelt aime, likwal endast sä wida det äger en oskiljaktig och afgörande ge. Den i 4 Nsvembev. sr gemenskap med den förpaktning, hvilken jag blifvit wald alt i hela dess vidd öfverse, och i kran af alka för densamma utfärdade hagar, bedörnnra. Det i fräga warande ämnet som innefattas L den nyss anförde underdäniga Skrifvelsens siurmening, har icke warit under ösverkägamnq i alla 4 Riks-Standen, hwilket dock ett ämne synes mig böra wara, för atc kunna föranleda till SvemV Lag. Dess wemilation har i ett af Rikets Srand, Ridderskapet och Adeln, ej allenast icke ägt rum, utan äfwen warit af Ståndets Landtmcwikack förbuden, som ProtocoW för den 14 Junii urvisar, Det är mig omöjligt att fatta, intilldess jag derom blir uplyst, huru en Swensk Lag kan tillkomma, utan att wara proponerad i Sveriges 4 Lagstiftande Ständ, och hos dem alla under öfverläggning.
I afseende åter å det årliga anslag af 18,000 R:dr, sorn blifvit Nådigst ifrågasläldt till aflöning åt Institutets föreståndare och lärare, till underhåll för elever och lärlingar samt till bibliothek och samlingar, och hvilket anslag blifvit upptaget till enahanda belopp, som Styrelsen för Ultuna Landlbruks-inslitut för samma ändamål uppbär; så synes, med afseende å nuvarande höga pris å så väl födoämnen sorn arbets-löner, denna summa icke vara för högt beräknad, — och kunde det dessutom måhända menligt inverka på Lisli - 262 Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse N;o Ilo. tutets organisation och pä deraf förväntade fördelar för den vigtigaste af landets modernäringar, jordbruket, om någon nedsättning i det äskade anslaget skulle ega rum. I öfverensstämmelse härmed hafva Rikets Ständer, i fråga om Kungsgården Alnarps användande till Landtbruks-instilut, fattat följande beslut: l:o Under förutsättning att den emellan Skånska Hushålls-föreningen och nuvarande arrendatorn af Alnarp träffade öfverenskommelse om arrendets öfverlåtande träder i verkställighet, öfverlämnäs Kungsgården Alnarp med utjordar och tillhörigheter, utan någon jord-afsöndring, till användande lör Landtbruks-institut, på nedanstående vilkor: a) Institutets organisation och inseendet öfver detsamma ombesörjes af en Styrelse, sorn af E. K.
Ad:ns i går fattade frisinnade beslut, hvilket innebar ett frångående af de gamla principerna att reglementera för bränvinshandteringen på annat sätt än för alla andra näringar, om, säger jag, det skulle med ett sådant frxsinnadt beslut vara öfverensstämmande att nu afslå Utsk:ts förslag i denna punkt, hviket går i precis samma rigtning. En talare här har yttrat, att, då man beslutat att tillåta bränvinstillverkning alla tider på året, vore det en loflig försigtighet att bibehålla maximum, men jag får upprigtigt bekänna, att jag icke kan fatta detta raisonnement. Ändamålet med utsträckningen af tiden för bränvinstillverkning var naturligtvis, att handteringen skulle kunna drifvas med största möjliga fördel. Hvar och en, som har något begrepp om denna handtering, vet, att man under vissa årstider kan bränna med större och under vissa nied mindre fördel, allt efter temperaturförhållandena. Är det då rimligt, att, örn större fabriker äro anlagda, icke tillåta deras innehafvare att drifva sin handtering i större skala under en årstid än under en annan; d. v. s. till ett belopp öfverstigande det nuvarande maxi - 250 Den 12 Maj f. m. mum under den fördelaktiga årstiden. Dessutom låter ett tillverkningsbelopp af 300,000 kannor visserligen ganska mycket, men det är dock alldeles icke otänkbart, att någon skulle kunna linna fördelaktigt att drifva handteringen i ännu större skala. Jag påpekar ännu en gång, att man tyckes hafva alldeles bortglömt den fara, hvarom man under debatten angående Franska traktaten ordade så mycket, eller konkurrensen med Franskt drufbräuvin. År det förståndigt, är det statsekonomiskt klokt att icke lemna den motsvarande näringen inom vårt land fria tyglar, så att den kan täfla med utländsk import? En värd talare har såsom skäl mot borttagande af maximum anfört, att en sådan åtgärd ginge i frihandelsrigtning och skulle föranleda import af mjöl, men jag hemställer, huruvida det är bättre att genom bibehållande af maximum föranleda import af fremmande bränvin? Jag kan icke finna något skäl, hvarföre icke bränvinshandteringen bör hafva samma frihet som alla andra näringar?
Inom Utskm upplystes det verkligen, att ålderstigne eller sjuklige husbönder bland allmogen sända son eller måg i sitt ställe lill sockenstämman, ehuru de sjelfva stå qvar vid husbondeväldet. Sådant har hitintills alltid ansetts vara tillätet, och jag tror dä, att när man vill förändra lagen i delta fall, så bör man göra det så, att man icke väcker missnöje eller förargelse bland denna klass. Jag anser derföre lika med Frih. Alströmer att man bör förändra uttrycket: bosatt person, till röslegande person. Hr Printzensköld, Carl: För att om möjligt gifva denna punkt en sådan lydelse alt meningarne kunna blifva förenade om dess antagande, tager jag friheten vördsamt hemställa om icke ordet bosatt kunde fä stä qvar och derjemte tilläggas ordet röstägande. Jag ser icke något hinder för att gifva stadgandet en sådan lydelse: ”röslegande må, genom fullmakt, till annan inom församlingen bosatt eller röslegande person, eller ock till sin egendomsförvaltare, äfven om denne är utom socknen boende, öfverlåta sin talan och rösträtt å socknestämma.” Derigenom vunne den röstägande den fördelen att alternativt kunna vända sig lill en i socken boende person, eller ock till en, som ehuru icke der bosatt, likväl har rösträtt i sockenstämman. Gr. Lagerbjelke: Då jag anmälde mig så var det i afsigt att framställa samma förslag som det Hr Printzensköld nu gjort, jag afstår derföre och förenar mig med honom. Hr von Hartmansdorff och Frih. Alströmer förklarade det de äfven förenade sig med Hr Printzensköld.
Utsk:t säger nemi.: »Der förhållandena inom familjen äro »hvad de böra vara, der kan ock en fader eller moder vara viss »att, öfver sin dotters beslut i förev:de hänseende utöfva ett infly »tande, vida större än lagen någonsin kan medgifva, och hvarifrån »någon appel till domstol icke ifrngakommer. Det är derföre icke »för att uprätthålia vördnadsbandet inom familjen, utan för att söka »förhindra en ung oerfaren qvinna från att ingå ett olyckligt äk»tenskap, som lagen bör bibehålla giftomannarätten såsom regel.» Om ett annat förhållande uti ifråga vide fall, än jag tror, skulle existera, så bör åtminstone icke lagstiftaren direkte förklara, att han velat stifta en lag endast för sådane föräldrar, som icke förtjena att en sådan lag för dem stiftas. Om nemi. föriildrarne, så som de bort, upfylit sin skyldighet, så kan man vara säker derom, att föräldrarne icke behöfva frukta, att, först i kyrkan efter lysningen och ännu mindre efter äktenskapet, (A höra talas om detsammas afslutande. Den siste talaren yttrade att man väl inom detta Stånd hade föga anledning att befara slika giftermålsförbindelser, men att, hvad allmogen beträffar, så mycket mer anledning dertill vore för handen. I afseende härpå tillåter jag mig erinra, dels att BondeSt:t. som teinligen noga bör känna till den saken, funnit skäl bifalla Betänk:t, dels ock, att deri lipfostran, hvarom här är fråga, icke egentligen så mycket är den s. k. in tel lekt uela, utan företrädesvis hjertats och rättskänslans bildande; och jag kan icke, för min del, finna något skäl, att antaga att vårt Bondestånd uti sistberörde hänseenden skulle ligga under något annat Stånd.
Förutsätter man, attalia bolag, hvilka ej erhålla Kongl. Maj.ts sanktion, äro solidariska, så skulle det förökomma högst obilligt att vilja förneka aktiebolag af mindre omfattning att, genom iakttagande af lagens föreskrifter, bereda sig säkerhet derföre, att någon annan skyldighet ej kan af dem kräfvas, än att de å aktien inbetala den summa, hvartill de sig förbundit. Följden af en sådan vägran skulle sannolikt blifva, att flera nyttiga bolag icke uppkommo, enär hvar och en kunde befara, alt någon genom köp af aktie blefven, förut okänd, delegare inledde bolaget uti förbindelser, som för de öfriga visade sig ganska förstörande. Deremot synes uti denna § böra införas, dels att med ändringar i bolagsreglementet bör på enahanda sätt som med dess godkännande förfaras, dels ock att, om bolaget träder i verksamhet förr, än Kongl. Majlis sanktion erhållits, eller om det af Kongl. Maj:t fastställda reglementet öfverträdes, ds delegare, som i åtgärden deltagit, äro för densamma solidariskt ansvarige. § 2. Det torde böra noga bestämmas hvad, som förstås med ordet ”firman”. Menas dermed endast den benämning, bolaget antager, så torde det vara af föga vigt, att derom i lagen meddelas någon föreskrift. Förstås åter härmed, likasom i solidariska bolag, den namnteckning, som vid handlingars utfärdao - Kongl. Maj.-ts Nåd. Proposition, N.-o 56. 31 de begagnas oph under hvilken benämning andra personer med bolaget aftala, så skulle väl deraf följa, att det är denna ”firma” eller namnteckning, hvaruti ej någon af delegarnes namn får ingå, som utgör deu underskrift, hvarmed handlingar skola förses. Tillåter man åter, att, utom den antagna firman, andre underskrifter af delegarne kunna lemnäs, utan att deras ’’namn’ för dem medföra någon personlig betalnings-skyldighet, så inträffar det lätt, i synnerhet om bolagets verksamhet är af en vidsträcktare omfattning och ett kreditsystem i större skala vidtages, att många fästa sitt förtroende vid de namn, de se under skuldförbindelser, men finna sig deri bedragne.
Pasch, afgifvet yttrande, hvaruti fullständigt blifvit ådagalagdt, huru föga 1111 gällande förordning i detta afseende uppfyllt sitt ändamål, då dess bestämmelser härom hvilat på det oriktiga antagandet, att bränvinsbrännings-redskapens afverkningsförmåga förhöll sig såsom dess pannerymd, oberoende af pannans form, i underdånighet anfört, att, då det skulle stå föga tillsammans med upplysningens närvarande ståndpunkt att vilja begränsa sträfvandet till fullkomlighet uti näringsföretag, och kommitteens pluralitet visserligen icke hade vågat föreslå att stänga i:sta klassens redskap inom gränserna af utritade former, om den ej på samma gång baft för afsigt att tillstyrka den fullkomligaste frihet i inrättandet af redskapen i fabriksbrännings-klassen, men med en sådan frihet äler och tillåtelse till ångans begagnande i bränneriet’ ingen beräkning af tillverkningen efter pannerymd kunde göras, så hade kommitteens pluralitet måst vara betänkt på att kunna för sistnämnda klass löreslå en säkrare grund för beskattningen. I England, med ett ringa antal stora bränneriet', vid hvilka mindre bränvinspanna än af omkring 600 kannors rymd ej finge finnas, och med en hög algilt, ginge det an att hålla ständigt närvarande accisbetjeiiter vid hvarje bränneri, och detta vöre, i kommitteens tanka, enda vilkoret för möjhelen att, såsom i England, genom kontroll å hvarje kanna, som tillverkas, utlaga den derefter bestämda skatten. I Frankrike gifves ingen skatt på sjelfva bränvinstillverkningen, men deremot accis på bränvinet, då det utlajödes till försäljning. Att följa sådan Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, No %6. 25 sädan beska Itning^grund bär i landet, der bränvinsbrän ningen för närvarande vöre utbredd i 60,000 lill 70,000 brännerier, syntes kommitteen icke lämpligt. I Norrige bade man antagit tvänne klasser af redskap, hvaraf den ena bestod af enkel panna, alt drifvas omedelbart af eld, med eller utan mäsk* värmare, och hvarvid man beräknat denna redskaps hogsta möjliga afvertning.
Prot. 1840 och 1841 o Sami. 1 Afd. a Band. 6 Riks-Staten. 22 Fjerde FLufvud-THein. cr ^ r> fb C£3 h ri.st 5 p^S.o B b a HSS b Pennin gat Indelta Räntor på förslag. Oindelt Spanmål. Summa O “;oTc 3 <* 3 3 " tö 2 PO3 *1 n to Militaire och För svar sVerket till Sjös. Kronovärdi. Markegång. Mått. Värdepåförsiag å 6 R:dr Tunnan. T;r 14,533 k. Aflönings-Staten. — Flottans underhåll och Nybyggnad, hvaraf för Stockholms och Götheborgs Stationer minst 185,000 R:r . Anslag af Rotof rikets-Af giften till Flottans Materiella behof Båtsmäns förseende med Koj er och Täcken 582,997 5,500 9,000 28 3,000 — 18,000 - 600,997 5,500 9,000 28 ö:r 597,497 2b - 3,000 — 18,000 - — 615,497 28 Diverse Anslag. fför liniellotExercis af Fottans Be-) tan . 25,000( manning )för Skärgårds-f >_ flottan 20.00QJ Spanmåls-Upphandlingsoch Bagerikostnader Skrifmaterialier och Expenser Reseoch Tractaments-penningarFörslags-anslag . | Hc-s t» 1 ~ U' T:r k:r Vetenskaperne och Fria Konsterna. — Svenska Acaclcmien . i. 1,500 53 — Vitterhets-> Historieoch A ntiqvitets-Academien . .. 4,653 Academien för de Fria Konsternej durunder 2,000 R:dr Hamburger Banco förslagsvis a 128 sk . 16,333 16 Musikaliska Academien 1,700
Aug, 1834. så kallade extra förrättningar, före afresan fran förrättningsstället, till Parterne gifva Protocoll och Utslag; N:o g5, öfver väckt motion, om ändring af *5 Gap., i;sta och 'aldra §.§. af Rättegångs-Balken; N:o 97, öfver väckt motion, om skyldighet för svarande part, som erlägger vad. emot Under-Domstolsbeslut, att, inom fjorton dagar derefter, sin vederpart härom underrätta; N:o 98, öfver Riksdags-Fullmägtigen ifrån Stockholms Län Nils Insulin s motion, om inrättande af Förliknings-Domstolar; N:o gg, öfver Herr Lars Hjertås motion, angående offentlighet vid Under-Domstolar och Police-Kamrar; N:o 100, öfver Herr Carl Sifedenborgs motion, det ingen må vara Berättigad,.att vid Härads-Rätt något ärende anmäla, sedan de .af Domaren vid Tingets början bestämde Rätlegångsdagar äro förflutne; N:o io3, öfver Riksdags-Fullmägtigen Lars Larssons ifrån Elfsborgs Län motion derom, att Nämndemän matte förklaras berättigade och skyldige att påteckna Slämnings-resolulioner, emot stadgad lösen, och DomBafvauden icke ega att härföre af parten fordra någon serskild betalning; N:o 100, öfver Herr C. IV, Olbers och Herr B. M, Lundins motioner, om ändring i åtskillige delar af Rättegångs-Ordningen m. n . S. D. Å nvö föredrogs och afslogs. Allmänna Besvärsoch Occonomie-Utskottets den 3o sistlidne Julii e. 111. på bordet lagde Utlåtande N:o 97, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 67, angående Ryttares, Soldaters och Båtsmäns dagsverksskyldighet till Församiingarnes Pastorer. S. D.
Detta var nemligen alldeles icke att bereda utgifvaren någon vinst elier betrygga tidningens bestånd, emedan den lika väl kunde bära sig efter 1859 som före denna tid, utan att sätta den i tillfälle att bättre och fullständigare än förut fylla sina båda bestämmelser såsom legalt annonsblad och, vid tillfälle, Regeringens officiella och officiösa tidning. Det var godt och väl att Regeringen för 2 å 3,00(1 R:dr, eller rättare, enligt annan beräkningsgrund, för några hundra kunde disponera en sådan tidning, men om dess spridning var inskränkt och dess begränsacfe omfång lade hinder i vägen för utförligare redogörelser t. ex. af riksdagsförhandlingar m. m , var denna fördel betydligt reducerad. Lika väsendtligt är att den tidning, der den enskilde har att söka en mängd för hans ekonomiska välfärd vigtiga legala annonser, hålles allmänheten tillhanda för billigt pris, hvarföre äfven Lagberedningen år 1850 hos Kongl. Maj:t föreslog, att den skulle gratis utdelas till alla församlingar och embetsmyndigheter i likhet med Författningssamlingen. Men Posttidningens prenumerationspris var sedan längre tid tillbaka 16 R:dr per år, och så länge utgifvaren skall till Svenska Akademien betala en årlig arrendesumma af 7,500 R:dr, jemte ett antal friexemplar, för annonsprivilegiet — hvilket Akademien innehaft allt sedan Konung Gustaf III:s dagar och ännu besitter — kunde svårligen någon nedsättning i prenumerationspriset väntas utan särskild godtgörelse. För att vinna dessa ändamål, större spridning, billigt pris och tillräckligt utrymme, träffades år 1859 med utgifvaren det aftal, att han, mot ett årligt tillskott af 10,000 R:dr, skulle med 25 procent eller från 16 till 12 R:dr nedsätta prenumerationspriset och tillika utvidga tidningens format, utan att bladets ställning till Regeringen på något sätt förändrades.