Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— För ombyggnad af bron öfver Buttersbäcken, med dertill hörande vägförbättring, samt anbringande af nya farbanor å broarne öfver Staa elfven och Bodsjösundet i Jemtland 10,299: — Roterings-understöd till rotehållare 12,006: 44. Ersättning till innehafvare af roterade ecklesiastik-boställen 9,230: 54. D:o till Skaraborgs regemente för kronotionde 25: 64. Rotefrihets-ersättning tili Länsmän 2,173: 54. Summa 166,568- 8. - 14 — Utaf detta belopp äro, jemlikt Rikets sednast församlade Ständers beslut, likväl "99,808 R:dr 65 öre af Riksgälds-kontoret under åren 1863 och 1864 ersatte, och lärer återstoden, 66,759 R:dr 43 öre, blifva hos Rikets näst sammanträdande Ständer till ersättning anmälde. § 15. Under Kongl. Stats-kontorets förvaltning äro jemväl, på sätt i föregående revisions-berättelser omförmäles, ställda åtskilliga dels genom enskilda donationer uppkomna, dels af statsmedel bestående kassor och fonder, hvilka, enligt derom meddelade särskilda föreskrifter, skola medelst utlåning mot ränta göras fruktbärande. Räkenskaperna för dessa kassor och fonder, hvilka här nedan upptagas, utvisa, i afseende på inkomster och utgifter, följande förhållanden: Norénska Testaments fonden. Balans från år ISSI: Uppbörd: Kredit. Utgift: — Balans till år 1863: Filéenska Testamentsfonden: Debet. Balans från år 1861: Tillgångar - 34,766: 84. Summa 36,304: 34. 15 — K red i C. Utgift: Till folkundervisningens befrämjande 137: 50. Balans till år 1863: Fonden för bJesserade Officerare och Underofficerare. Del et. Balans från år 1861: Uppbörd: Summa 34,534: 21. K r edit. Utgift:
Men just emedan denna historia är skrifven så partiskt, och af dem, som visat sig vara Regeringens uppenbara fiender, är det nödigt, att bidrag dertill lemnäs äfven från andra håll, så att Svenska folket nu och framdeles må hafva tillfälle anställa jemförelse!* och att egna sitt förtroende åt dem, som bjuda de hästa skälen för deras utsago. Samme talare har återkommit till frågan om apotheket på Ladugårdslandet, och sagt, att detta borde hafva tillslutits, när sådana fel blifvit anmärkta, som der förekommit. Jag får deremot siiga honom, att så länge ett apotlieks-privile - 232 Den 3 J n I i f. ni. legitim icke är förverkadt, anses apotheket ej kunna eller böra tillslutas, emedan det strider mot en faderlig Styrelses omvårdnad alt, så länge läkemedel finnas, inläsa dem och låta folket dö så godt det kan. Men antagom, att apotheket lillslulits, och att försäljningen af medicamenter upphört under de 4 ur, rättegången varat, men att apothekaren slutligen blifvit af Högsta Domstolen frikänd, — ty mari är icke saker derföre att man är fördömd af tidningarna — hvem skulle hafva godtgjort apothekaren förlusten af 4 års inkomster, den han, såsom oskyldig förklarad, naturligtvis icke bort vidkännas? Jag anmärker såsom en olaglighet af samma talare, alt han gjort 2:ne anmärkningar, hvilka Const.Utsk. icke anmält. Dertill är han icke berättigad i annan form än grundlagen förskrifver, nemi. det ar anledning lill anmärkning &c. Hans anmärkn:r iiro desto mera obehöriga, som de angå åtal i tryckfrihetsmål, hvilka icke anbefallas i Statsrådet och således icke höra hit. Han förevitar mig att icke hafva begagnat Statstidningen lör det ändamål hvartill lion borde användas, nemi. att vederlägga förtydning af Regeringens åtgärder. Men jag uppmanar honom att tillslå, om icke de flesta vederläggande artiklar i Statstidningen inllöto just på den tid jag var t. f. Hofeanceller. Hvarken förut eller efteråt har jag liaft något med henne att skaffa.
Sluleligen anser Hemliga Utskottet sig icke böra obcmäldt lemna, huruledes Hemliga Niskottet förekommit, at, da i alla menfkliga företag den bäst uträknade anläggning, ehuru understödd af all försigtighet, omtanka och radighe-, kan af vförse-Va och owäntade hinder, om icke störas, ätmindstoNs för nägon tid uppehällas, och de. således , fastän emot Riksens Ständers bäd'e ö - skan och förmodan hända kunde, at sädana omständigheter inträffade-, hwstlka wällade, at realisationen icke sä hastigt/ som nu är päräknadt, borde eller kunde företagas Z sä more, för at ej någon tid förlora det dermed äsyftade andamä!^ angeläget, det Fullmägtige L Riksens Ständers PaNMe, hwilke i alla fall komma at roalisatic>N8konäen för Lanc^uens räkning emottaga, erhålla Riksens Ständers Uttryckelig» föreskrift och befallning, at ivid strängaste answar täta sig derom warda, at de til en roaliLtion inflytande medel alltid btifws oförryckta til det dermed bestämda föremål, och at, derest detta föremål icke skulle kunna af mellankommauds orsaker eller olycksfall, dem Gud nådeligen afwände, nynäs och winnås. L25» Lesia medel alltid warda Riksens Stander til handa hallna at deröfwer äisponera. H vilket allt skulle til Riksens Högloft. Ständers pröfning genom krotocolM Utdrag exxaämras. luxra. In Meni ?rotc>co11i L. L. Begärdes pa Bordet. Hans LxcsNsnce Herr Grefwen och Zandt Marskal ken. Det beror wisicrligen al Rid. derskapet och Adeln at lägga detta mål pä bordet, men jag får hemställa, om, l anseende til de sa dagar >vk af Riksdagen hasme qwar, och de flera ärender, som ännu äro oafgsorda, Rjdderstkapet och Adeln icke wille assia ifrän detta yrkande.
Expeditionen, samt dels wid hwarje Riksdag läta komma till Riksens Scänders kunskap hwad i denna del i styrelsen sig tilldragit, hwad fördel för Moderlandet deraf kunnat winnås och i hwad mohn öfwcrffjutande intrader kunnat till allmänt nyttkge anstalter inom Riket anwändas; Hwarförutan StatsUtstottet tror sig böra harwid häfta det wilkor, att Administrationen pä St. Barthelemy hädanefter icke kan komma att belasta Swensta Statswerket, ehwad Jnkomsterne blifwa högre eller lägre, utan sädane anstalter widtagas, att af öfwerstotten, enär de inträffa, alltid hålles tillhanda hwad till fyllande af bristerne, derest sädane skulle yppaS, erfordras. Afwensom Stats-Utskottet anser, att ett lika förhållande kan iagltagas, om andre Ultramarinsta besittningar skulle framdeles Swensta Kronan tillfalla, såsom äfwen instämmande med hwad i afseende pä Swensta Pommern alltid blifvit förfarit. Hwkl - 2)8 Den l2 Maji. Hwilket alik till Riksens Högloft. Ständers pröfning öfwerlemnas. Orebro den 4-de Maji Pä Högloft. Riddersk. och Pä Högw. Prest-C tam Adelns Led. magnar, dets Led. wägnar, Larl ^lönner. körner. Pä Wällofl. BorgarePä Hederw. Bonde Ständets Led. wägnar, Stänkets Led. wägnar, ä. XVsgelin. Ion. sndersson. lunelius.
Jag liar icke sett någon arbetsplan. Jag har icke hört något förslag vara uppgjordt i afseende på medlens anskaffande eller i afseende på erhållande af tillgångar för canalarhetets fortsättande, ifall man nu skulle låta inleda sig i hvad Hr Lagerhjelm föreslagit. Jag kan icke bestrida den mening, som här blifvit yttrad af en värd talare, om jag eljest rätt förstått honom, och jag bör hafva rätt förstått honom, då han haft den godheten alt repetera sig (leia gånger. Han sade, alt han aktade sig väl, då fråga var om Götha canal, att anföra, hvilka binder och hvilka skäl, som talade emot anläggningen, emedan då ingen anläggning hade blifvit af. Jag hyllar icke dessa läror. Jag vill deremot framdraga alla möjliga skäl, sora kunna framställa sig för mig, för alt förekomma ett företag, hvilket jag skulle anse inleda landet snarare i en mindre fördelaktig än i en fördelaktigare ställning. Efter min öfvertygelse, mine herrar! måtte det ursagtas inig, om jag ännu icke alldeles har förlorat ur minnet det stridsäple, som Götha canal hos oss så länge bar framställt. Jag bar icke lust alt under den ringa utveckling, vår industri tagit, och under det stora och obestridliga behof för vårt försvarsverk ännu äro förhanden, låta inleda mig i att tillstyrka ett förelag af denna natur. Af allt som har blifvit sagdt 0111 de skogslösa trakterna kring canalen kan jag icke komma till någon sådan slutsats, som att skogarne skulle komma att förökas till följe af canalens anläggning, utan snarare tror jag, att derigenom skogsbristen skulle komma att förökas, än den kunde komma alt minskas. Således (irines i detta afseende intet skal. Här har blifvit framstäldt af en värd talare, såsom ett ytterligare bevis på behofvet och nödvändigheten att nu låta inleda sig til! alt handlöst kasta sig in uti ett sådant företag, att forslingskostnaden på malm uppginge till 120,000 r:dr årligen.
J Och bäcken rullar sakta sitt silfver öfver äng, och ängen skiftar präktigt, liksom en blomstersäng, och ljumma ' vindar ' Ssusa i hassel och i al, som sträcka gröna armar utöfver bölja sval. Ja, Sörmland är ett härligt, ett blomstersmyckadt land, af Mälarvågor kantadt, som af ett ljusblått ?band; der stod en gång min vagga, der skall mitt Iif förgå, och der, vill Gud, skall bäddas en gång min graf också. Det fins en nejd så ljufligi Södermannaland, der Yngens klara vågor slå sakta emot strand, der höga skogar susa, der rika skördar gro, dit lärkan kommer tidigt, och trasten bygger b o. De vida fälten grönska inunder himmel blå, ur kornets gyllne vågor de gröna kullar stå, och kyrkans torn sig reser med korset på sin spets, ur blommande syrener, ur täta lindars krets. h v a r j e lielgfri fredag. Infaller helgdag på fredagen, utgifves tidningen näst foreg. eller nästfolj. söckendag. iw iiiififiaiigiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii Så har Mathilda Langlet skildrat den nejd, der hennes vagga stod, der hon växte upp och der nu sedan flere år till baka hon har^sitt lyckliga o c h trefna sommarhem. Det förhåller sig nog med individen som med folken, att den är lyckligast, som har den enklaste historien. Mathilda Langlet är en lycklig qvinna, ochhennes enkla lefnadsdata inskränka sig till att hon, den 8 november 1832, hade lyckan att födas i ett af dessa mönster för svenska hem, som kallas: en prestgård på landet, hade lyckan, att hennes fader — prosten A. W. Söderén — gaf henne en ovanligt vårdad uppfostran, hade lyckan att, 1864, blifva i ett harmoniskt, med barn och blomma väl — signadt äktenskap förenad med en bildad, högt aktad, henne värdig make, arkitekten E. Langlet, den bekante kyrkbyggaren.
Tvenne gånger hade han redan förut varit vid dess port, men åter vändt om – smygande, rädd att blifva ertappad. Men »hans afsigter voro icke desto mindre hederliga, fläckfria – och fanns i dem någon skuld, så var den ödets!» Lina hade verkligen i dag medtagit portföljen med porträttet, för att icke mera återföra denna orostiftande klenod till sin lugna kammare. Hon hade väl tänkt att återlemna det åt Märtha, men hon fruktade för då nödiga förklaringar. Att bränna upp det hade varit alltför vildt. Hon följde derföre sina små, nätta, jungfruliga fantasier och beslöt att jordfästa olycksbladet – som dock varit så många sällhetsdrömmars vittne och föremål – under en rosenbuske i trädgården, hvilken Fredrik fordom planterat åt henne – och med det jorda alla sina minnen. Det var i svärmande tankar på denna för hela hennes framtid afgörande akt, under half oro, i strid med det lugn ett godt beslut skänker, som Fredrik hade öfverraskat henne. I häpenheten öfver hans oförmodade uppträdande glömde hon helt och hållet porträttet. Nu, sedan han gått, gjorde medvetandet om hennes modiga och riktiga uppförande henne rask, och endast en svag efterkänsla af den förskräckelse, hans djerfva ord åstadkommit, och en rodnande harm vittnade om det skedda. Gerna hade hon låtit porträttet ligga der det låg; men det gick ej an. Efter en kort stunds betänketid upptog hon det misshandlade, gick raskt ut, fattade en liten skyffel och begrof det under rosenbusken – dock ej under den tilltänkta, utan i skydd af dess närmsta jemnåriga granne, hvilken Fredrik planterat i Märthas namn på samma gång, som den förra i hennes eget. Icke utan en liten darrning trampade dock hennes lilla fot ned den uppkastade jorden öfver detsamma, och en lätt rysning ilade utför hennes skuldror, då de bleknade bladen från ett par sentida rosor af aftonvinden ströddes deröfver. Hon återvände långsamt till lusthuset, satte sig åter vid fönstret, och den sjunkande aftonsolen speglade sig i ett par tårar, dallrande öfver hennes ögons klarblåa botten. Hvarjehanda föreställningar föddes, vexte och bekämpade hvarandra efter denna händelse i Fredriks hufvud.
Jag vill dermed icke säga, alt sådana föreskrifter borde meddelas, att cöntracten må kunna strafflöst eftersättas; tvertom anser jag dem höra nnggrannt iakttagas, och att man bör stalla så till, att der icke leverantören sjelf kan fullgöra sina förbindelser, det må kunna ske af hans cäutionister, och just pä sådan grund bör hela sista strofen, enligt min tanke, Uteslutas. I afseende på 116 §:n har Amiral Nordensköld redan Itmiiat 11. o. Ad. upplysning om den kostnad inventeringen af D c n i j Maj f. m. 249 nf ekvirkes-förråden i Carlskrona skulle medföra. Af StatsUtsk. som bland sina ledamöter liar åtskilliga jordbrukare, hvilka känna ekvirkets beskaffenhet till så väl tyngd som voldine, har val svårligen kunnat förmodas, att sådana pjeser kunde bortstjälas från varfvet. Dertill skulle erfordras för många armar, för att tilltaget kunde blifva oupptäckt. Jag kan visserligen icke hafva något emot att inventering af förråden må ske, ifall R. St. anse det nyttigt och behöflig!, oell dertill anslå nödiga medel ; men alt anvisa medel dertill på de för /[:de hufvudtileln i öfrigt måhända nog njugga anslagen, vore att tillbakasätta byggnadsbehof oell andra nödiga arbeten för en i sig sjelf onödig inventering; ty om slutligen ek virket befinnes qvarliggande på sitt ställe, lära penningarne vara rent bortkastade, och derigenom andra för försvarsverket nödiga utgifter blifva uppskjutna och fördröjda, hvilket synes föga lämpligt. Skulle likväl inventeringen anses höra ske, sä har jag för min del ingenting deremot, derest StatsTJlsk. anvisar en summa lilli äcklig för kostnadens bestridande.
April blifwit i Adeligt Srand uphöjd samt för Justiliä-Rädet och Commendeureri Lric sibelius under d. 12 sistl. Maji adlad med namnet kalmtvärst; i anledning hwaraf Herr LandtMarstalken föreflog, att bemälke Herrar matte erhälla introduktion pä Riddarhuset, Canhli-Rädek Kantirou under N:0 222z och Justitiä-Rädet kalmkvärä under N.o 2224 bland Ridders och Adelsmän» Bifölls. Opnades Herrar Electorcrnes lista till wal af en Ledamot i Oeconvmiä-Utstottet efter Herr 8ilkverllolpL, Osviä 6uömUn<Z, och befanrs härtill wara utsedd N:o 1986 Herr LxaläoNLreutr:, ^.r-. vitt, Brukspatron. Zerr UeuterLöltt, kadisn, upläste följande memorial: Wördsamt Memorial! Uti ett ämne som rö>er en lagligen förWärfwad rättighet och innefattar ett närmare f-imband med min framlida Utkomst, Utbeder jag mig för ett ögonblick, Walborne Herr Landt-Marstalken samt Höglofl. Ridderstapet och Adelns rätt. wisa och benägna upmärksamhet. Wid den anbefalte uplöSning Kongl. Swensta Första Del.
Axel befattar sig icke stort med sina systrar, och då han det gör, är det bara för att med dem spela något litet oskyldigt puts. Oaktadt sådana puts alltid gå på små flickornas bekostnad, oaktadt de redan på förhand veta, att Axel skall göra dem »någonting illa«, så äro de dock högst förtjusta af sin brors rara sällskap. De komma springande till mig, klappa i de små händerna och säga, »kom och se, mabonne, hvad det nu igen skall bli af, ty nu är Axel i salen«. d. 17 Nov. Klubberna ha begynt och hofrättsrådinnan har varit god nog att subskribera äfven för mig. Jag har alltid varit road af dans, och denna smak har jag ännu icke förlorat. Visst är det sannt, att jag just icke har något att dansa åt, men just derföre gör jag det så gerna. Jag minns ett uttryck af Heine (måtte det icke vara af den torra Göthe, som är just en skriftställare för tyskar), att de vackraste vårvisor kan man skrifva om vintern vid kaminen. Emellertid är det säkert, att jag på klubberna har ganska god tur. Att man gör en sådan affär af mig, är visst en medelbar följd af att Clinton förökade mitt anseende i hemmet. Hemmet?! Men nu påkomma mig åter griller, dem jag, så ofta de komma, beslutit att qväfva! Äfven de unga flickorna göra större affär af mig, än jag kanske förtjenar. Deras exempel följa många af de äldre flickorna och fruarna. Axel sade häromdagen: »tror mabonne jag inte vet, hvarföre mabonne i hast fått så många vänner. Jo, för att de tycka att mabonne är ... jag säger icke hvad ... de tycka att de bli bättre och få mera anseende, när de visa sig intima med en sådan som mabonne«. Den pojken gör allt, för att skämma bort mig. Tvenne vänner tror jag mig dock ha fått, och de åtminstone hålla sig icke till mig af annan anledning, än deltagande och ömhet, eller sympathi, ty båda äro de guvernanter. Är det för att jag nu sjelf är guvernant, som jag anser dessa båda guvernanter för så goda och i alla afseenden så ädla menniskor?
Jag har derföre trott mig böra yrka, att åtminstone 100,000 R:dr under 1867 anvisades till förberedande arbeten vid och påbörjande af ifrågavarande förrådsbyggnader, på det ätt dessa med de anslag, som under en kommande statsreglering beviljas, kunde med all kraft fortskyndas“. Häri instämde Herr von Francken, G. W. Af Friherre Klinckowström, Ii. M., och Prosten Ljunggren. Emot 37:de punkten, mom. a. och b. (angående anslag till befästningar vid Carlskrona), af Herr Rosensvärd, J. B.: “I Utskottets betänkande äro skälen för afslag å hvad Kongl. Maj:t äskat för dessa arbeten hufvudsakligen hemtade från en skildring af de förändringar, planen för befästningarne vid Carlskrona skulle hafva undergått från 1820 intill närvarande tid, och hvaraf skulle följa att “olika och särdeles skiljaktiga planer tid efter annan blifvit framställda.11 Denna skildring grundar sig på de Statsråds-protokoll, som åtfölja Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner vid de trenne sednaste riksdagarne äfvensom den nu pågående. Vid ett uppmärksamt genomläsande af dessa protokoll finner man dock, att Utskottets betänkande i denna del hvilar på en mindre rigtig uppfattning af förhållandena, och att befästningsplanen icke undergått andra förändringar, än sådana, som varit en följd af krigskonstens och sjövapnets utveckling under de 45 år, som förflutit sedan befästningarnes början. Så kan det väl icke anses såsom ett fel, att, då arbetena på det inre reddförsvaret 1856 skulle taga sin början, den dertill 36 år förut uppgjorda planen blifvit efter tidens fordringar omarbetad, lika litet som att 1862, efter den då nyligen inträffade fullkomliga omhvälfning af nästan allt, som rörde sjövapnet och sedan de angelägnaste fästena på den inro redden blifvit fullbordade, man återgick till yttre befästningarnes fullbordande och förstärkande i förhållande till det nya sjövapnets ökade motståndsoch anfallskrafter.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstäide, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. uti 3:dje punkten af ifrågavar. utlåt, tillstyrkt, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande. Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., enär tiden långt framskridit och ännu 5 punkter af förevar, utlåt, voro oafgjorde, hemstäide om R. o. Ad. behagade till eftermiddagens plenum upskjuta den återstående pröfningen af detta ärende, anmälde sig och yttrade Den 29 Mars f. m. 201 Hr Bråkenhjelm: Jag hade föreställt mig, att diskussio nen var slutad, och alt propos. på de öfriga punkterne kunde framställas. Frih. Cederström: Till följd af den åsigt, jag redan i början af diskussionen öfver 3:e punkten yttrat, har jag vid dess ventilerande endast velat fästa mig vid samma punkt, och derutinnan tillkännagifvit hvad jag anser rättast vara, men ingalunda ansett mig tillsländigt alt följa de exempel, som jag i formelt hänseende ogillar, i alt yttra åsigter, som röra påföljande punkter. Alltså har jag väntat tills den 4:e punkten blefve ordentligen till pröfning föredragen, förrän jag derom mig yttrade. Jag är nemi. i fråga om sislberörde punkt beredd på att delgifva det höglofl. Ståndet eli längre anförande, hvilket jag likväl, enär det naturligtvis är mera upmuntrande alt tala lill ett ankommande, än lill ett aflågande auditorium — heldre skulle önska få afgifva i eftermiddagens plenum. Har 11. o. Ad. tålamod att höra mig nu straxt, så välan, jag finnes på min post; skulle eftermiddagen anses tjenligare för 4:de punktens behandling, desto bättre i min tanke. Vördsammast har jag ansett mig böra omnämna detta med förklarande, att om R. o.
Jag har endast velat till besvarande upptaga Frih, Cederströms yttrande, att någon propos. af Hr Landtm, ej skulle kunna begäras, innan riksdagen är constituerad, och får i sådant afseende nämna, att blotta anslaget till plenum utvisar, att något hinder för proposms meddelande ej finnes; ty hvarföre skulle vi eljest vara bär samlade, om icke för propostrs besvarande. För öfrigt får jag förklara, att jag uppfattat Hr Frih. o. Landtnäs yttrande i denna fråga, mera såsom en framställning af dess enskilda opinion, än som en vägran af propos. i ämnet. Någon sådan propos. har nu icke blifvit begärd, och, i fall begäran derom blefve framställd , tror jag att Hr Landtm., på grund af den här förefallna discussionen möjligen kunnat uppfatta en annan åsigt af saken. Gr. Horn: Frih. Boye bar af mig fordrat en förklaring af ett yttrande, som undfallit mig. Jag kan icke påminna mig, att jag uppmanat R o. Ad. att bryta en laglig ordning; men jag har yttrat mig, att, om det icke tillätes oss att följa den lagliga ordningen, sä måste det vara livar och en representants rättighet, att icke deltaga uti en emot dess öfvertygelse stridande behandling qf saken; och jag får för min del förklara, att, om jag anser valet ske i oriktig ordning, så har jag min personliga rätt att vägra allt deltagande deri-. Gr. Anckarsvärd: Det är mig högst obehagligt, alt längre fortsätta denna strid; men jag kan icke afstå derifrån, på den grund, att Frih. Cederström för en oformlighet förklarar den tanke, sorn strider mot hans.
Maj:t att till Rikets Ständer aflåta, och b vilket förslag inom några få rader innefattar, bland annast, just ett sadant, åtminstone enligt min åsigt tillfyllestgörande, stadgande, so in Utskottet för sin del ansett vara så svårt att åstadkomma. I fullkomlig öfverensstämmelse med berörde förslag till Contraproposition. som i de flesta delar är lika lydande med Rikets Ständers beslut vid nyssnämnde Riksdag, och, i hvad det derifrån skiljer sig, eger ett uppenbart företräde, såsom i fråga derom, att, enligt förslaget till Contrapropositionen, vinnande part alltid skulle ega att å första Domstols beslut} änskönt vad deremot erlades , erhålla verkällighet emot borgen, så vida ej samma vad derigenom blefve onyttigt, och att, vid fullföljd, ifrån Hof-Rätt till Konungen, skyldighet skulle inträda för den ändringssökande att utgifva hvad honom blifvit åidömdt, ehvad Hoj-Rättens dom öfver ens stämde med Under-Rättens eller icke; samt med anledning af Riksdags-fulImägtigen Fr. von Zweigbergks hos Hederv, BondeStåndet vid innevarande Riksmöte väckta och till Lag-Utskottet remitterade motion om ändring uti stadgandena angående summa apellabilis vid alla Domstolar, öfver hvilken motion Utskottet i ett sednare Betänkande aUifver serskildt yttrande, vågar jag nu hos Rikets Ständer vördsamt föreslå, att Rikets Ständer matte för deras del besluta, att en författning må utfärdas, hvarigenom stadgas, som följer: 1:0 Alla Kåmners-Rätter skola frän och med den 1 Januarii 18A6 upphöra, och sådane mål och ärenden, som, enligt lag och serskilda författningar, nu höra till Kämners-Rät t, derefter omedelbarligen upptagas af Radstufvu-Rätt, på sätt för närvarande sker i de städer, der Kämners