Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anckarsvärd att hafva velat framställa en påstötning till de öfrige Stånden alt inblanda sig i våra förhandlingar, eller att hafva velat skrämma oss genom förespeglingen af hvad de andra Stånden skola domma eller icke dumma äng. vårt handlingssätt; ja, under det jag fritager Hr Grefven från ett sådant uppsåt, har jag likväl funnit hans yttrande sådant, att de, som icke personligen känna hans egenskaper och karakter, kunde gifva hans framställning en sådan tydning; och jag skyndar derföre att förklara, att ännu finnes en adelsman, som tror, att de andra Stånden icke äga rätt att lägga sig i våra förhandlingar. Dessa angå icke de öfriga Stånden, och det tillkommer hvarken deni eller Utsk:.n att efterforska och bedömma, örn vi kunnat begå några misstag; ty om rättigheten till ett sådant bedömmande skulle tillerkännas dem, kunde vi komma alt stanna i en fullkomlig oordning. Jag begär, att dessa ord må få stå i prot. för min räkning. Gr. Anckarsvärd: Under ett fullkomligt frikallande för Frih. Boye, nu och för all framtid, att ingå i någon discussion om mina motiver, eller annat än det synliga af mitt handlingssätt; förklarar jag, att jag högligen beklagar, att det finnes en riddersman inom R. o. Ad., som sätter i fråga, att under våra nu gällande grundlagar, de öfrige Stånden ej skulle äga fullkomlig rättighet att inblanda sig i R. o. Ad:s förhandlingar, när dessa kunna komma att strida mot grundlagen, eller uppenbart åsidosätta dess föreskrifter. Jag kommer ingalunda att tillhöra den åsigten, och hyser äfven det hopp, att R. o. Ad. icke delar Frih. Boyes tänkesätt i detta afseende, hvilket jag anhåller för min räkning må få stå i protocollet. Frih. Rantzou begärde äfven till prot. få antecknadt, för sin räkning, att han icke delade Frih. Boyes åsigter.
Den, som vill klaga, må vara berättigad att lösa så mycket af handlingarna, han finner dertill nödigt; men först sedan förrättningen vunnit laga kraft, bör den för delägarne gemensamma skyldigheten att lösa karta och handlingar vidtaga; och denna skyldighet bör äfven då ej sträcka sig till mer, än delningsbeskrifningen jemte kartan. Med förrättningens afslutande och fatalietiden synes detta icke hafva någon gemenskap; utan kan förrättningen säkerligen anses slutad med utstakningen, och fatalietiden derefter räknas. Sjelfva Landtmätarens besvärshänvisning kan umbäras. Att för en möjlig försummelse häruti af Landtmätaren rubba parters säkerhet och rättsförhållanden, är en icke ringa olägenhet; men den, som dermed alhjelpes, är säkerligen obetydlig, då ingenting för den okunnige är lättare, än att under en hel landtmäteriförrättning utfråga hos bättre underrättade, hvad tid till klagan han skall iakttaga. Huru dom i ägodelningsmål skall verkställas, genom förrättningsmannens eller annan Landtmätares åtgärd, torde vara temligen likgiltigt; och den derom i Skiftesstadgan gifna föreskrift har således blifvit ansedd umbärlig. Den i sammanhang härmed föreskrifna ofördröjiiga verkställighet af Ägodelningsrätts beslut, när det blifvit meddeladt vid sammanträde inom skifteslaget, innan det ännu hunnit vinna laga kraft, har deremot blifvit ansedd verkligen förhastad, och derföre utesluten. Den gamla föreskriften, att skifte skall tillträdas nästa år efter dess afslutande, är upphäfven genom Skiftesstadgans bud, att tillträdet skall ske, när skiftet vunnit laga kraft. Grunden till det gamla stadgandet var, att vanhäfd å redan frånskiftade ägor måste anses för säker, och att tillträdet således ej kan för mycket påskyndas. Om häremot anmärkes osäkerheten alt få behålla tillskiftade ägor och en deraf uppkommande liknöjdhet i deras skötsel under den tid, ändring af skiftet ännu är möjlig; så synes dock detta merendels vara ett tomt föregifvande.
M. äskade anslag, såsom t. ex. då E. -St:r nära nog fördubblade det af K. M. begärda anslaget till läroverken. Jag finner således intet hinder för StatsUtsk. att om frågan dit återremitteras, med anledn. deraf föreslå högre löner för såväl Sekret:n som AdvokatPiskalen i Svea HofEätt. Hvad den sednare tjenstemannen beträffar, så torde hvar och en af er, mine Hrr, som gjort, sig reda för beskaffenheten af den tjenstebefattning han innehar obetingadt erkänna, att denna befattning är så obehaglig att om tjenstemannen visar nit i sin tjenst ådrager han sig ovilja oell nästan fiendskap af en mängd personer, isynnerhet sådana, som icke kunna eller vilja skilja sak ifrån person, utan anser åklagaren ledas icke af sin tjeustepligt utan af andra motiver, såsom hat eller förföljelse-anda emot de personer han åtalar. Vid sådant förhållande borde man åtminstone söka att på något sätt soulagera dessa tjenstemän, och detta torde icke kunna ske på något annat sätt än att gifva dem sådana löne-förmåner, att de åtminstone deri kunna hafva en ersättning för det obehag fjellsten medför. När en enskilt man tager en tjenare och updrnger åt honom obehagliga göromål, sfi lämpar han vedergällningen derefter, så att denne tjenare alltid får större lön än hans kamrater. Jag anser att Staten bör följa samma grundsats och jag skulle önska att StatsUtsk. hade tagit densamma i betraktande vid bestämmandet af lönerne icke allenast för de nu ifrågavar:de AdvokatPiskalerna, utan äfven för deras vederlikar inom de andra verken. H. Exc. Hr Gunther: Eör min del kan jag ieke lägga StatsUtsk. till last, att det, vid bestämmandet af de ifrågav:de tjenstemännens löner, åtnöjt sig med de belopp, som i K. M:s Propos. finnas utsatte.
' Vid föredragning af Finans-ärenden den 12 Januari 1856 väcktes af Kongl. Majit fråga om de åtgärder, hvilka påkallades för rikets försvarsverks bringande i mera fullständigt skick ''under närvarande betänkliga politiska förhållanden;" och anmodades Departemenls-cheferne för Landtoch Sjö-försvaret att uppgifva hvad i sådant afseende erfordrades. Sedan af dem detaljerade förslag blifvit afgifna, innefattande kostnader till en summa af tillsammans 550,000 R:dr Banko, förklarade Kongl. Majit, att nämnde belopp skulle utaiiordnas utaf den i § 63 Regeringsformen främst omnämnda kreditiv-summa. Konstitutions-Utskottets Memorial N:o 41. (30 Cntler föredragning af della ärende anförde Siats-Rådet Gripenstedt: ”1 afseende ä nödvändigheten af hvarje sak finnas alltid olika grader, och då grundlagen löreskrilver, att vid lyftning af kreditivet den högsta graden häraf eller oundvikligheten måste vara för handen, så anser jag i underdånighet, att omdömet härom helt och hållet beror på den grad af sannolikhet, som man antager förelinnas lör Sveriges snara deltagande i det nu pågående kriget mellan Ryssland och Vestmakterna. Tror man att Sverige under detta år kan komma i den ställning, att Riket bör eller mäste uppträda aktivt på slrids-skådeplatsen, så äro också, enligt min lanke, alla de omlöimälda utgifterna oundvikliga för att tillbörligt ordna försvarsverket; men anser man något sådant uppträdande deremot icke vara sannolikt, sä fruktar jag alt det blir svårt alt så qvalificera åtminstone allt det sorn uppgifvits.” ”1 alseende å den omtalta sannolikheten åter, måste jag bekänna, all, så vid t jag är invigd i de diplomatiska förhandlingarne, och eljest 'förmår bedöma omständigheterna, så förefinnes i sjelfva verket icke någon sådan för oss alt nu komma i krig.’’ ’’Men då emellertid alltid en möjlighet härtill finnes, och då jag
Innehållet af dessa former antager föröfrigt, – emedan det är ett lefvande, – en oräknelighet af forändringar i företeelser och inbördes förhållanden. Människosjälens ideer äro dock de andliga uttrycken för allt det, som i dessa förändringar är väsendtligt och beståndande; så långt, som ideerna äro klara och sanna. Forntidens Vise hafva ej utan skäl antagit, att tingens skapelse börjades med ett Verlds-ägg, som äfven blifvit kalladt Chaos, och innehöll alla de elementer till vår verld, hvilka småningom bragtes till den skönaste ordning. Sådan är verkligen verldens och vår jords upprinnelse. Planeterna äro, i bokstaflig mening, barn af sina Solar; och den, hvilken vi bebo, blef, liksom dess syskon, framfödd af vår sol, såsom ur ett ägg eller en lifmoder. I och med tidens begynnelse, var solen: till en början, ensam; men länge dröjde icke, förr än hon omgaf sig med ättlingar. Ty de utstrålningar, utandningar och utdunstningar, som från henne genast började utströmma, måste, så länge ännu i den närmaste rymden utom henne ingenting fanns hvaråt de kunde rigta sig, oupphörligt till henne återvända; och deraf uppkom en sammanpackning omkring henne, ett dimmigt omhölje, som blef en mer och mer förtätad hvitaktig massa. Då utstrålningens och utandningens verksamhet härigenom innestängdes, men icke dess mindre fortfor, följde deraf en tilltagande stockning rundtom hela kretsgränsen, eller att massan hårdnade till en skorpa, ett skal, hvaraf nämnda verksamhets alla gäsande och alstringslystna krafter omslötos, äfvensom utkastet till deras åsyftade alstring. Men det ögonblick kom, då krafterna uppnått sin högsta spänning och utkastet sin fullmognad: då brast skalet eller skorpan; och de lefvande verldskroppar, af hvilka vår jord är en, framstörtade i rymden, såsom egna verldar, ehuru beroende af sin moder; som derföre alltid, förblifvande deras banors medelpunkt, äfven förblifver deras lefnadsskiftens ordnerska och herrskarinna.
Men denna reciprocitet är nii mefd rubbad för den »Om deltagit i Allmänna Brandförsäkrings - Verket, ty han bétaiar afgift till detsamma i förhållande till den försäkrade Åbyggnäderis hela uppskattade värde, meri njuter icke full ersättning utan med afdrag för hvad han af Häradet i Brandstod bekommer j han betalar således för en rättighet, den hart tedan agde.- Skulle han åter af Brandförsäkrings Verkef find få full ersättning i förhållande till uppskattnings-värdet, och dessutom Brandstod af Häradet i likmätigt till så väl den ena som den andra! innehafvande rättighet, synas förmånerna; af till en del dubbelt skadestånd kunna verka! till vådliga följder, så väl för Allmänna Brandförsäkrings Verket sorn för Häradet.- Étnot begagnandet af de högre förmåner Ali - Den ig December: 33? Allmänna Brandförsäkrings-Verket Onekligen er* bjuder, ligger således i Lagens stadgande onni Brandstod ett hinder, hvilket så mycket heldre Och snart bör häfvas, Sorn erfatenheten redan ådagalagdt, att Brandföräkritigs - Vefket kari blifva af de vidsträcktaste välgörande följder; Örn den som genom försummadt hppfyllände af ingångne förbindelser blir förlustig deltagandet i Allmänna Brandförsäkrings * Verket^ åter Skulle kunna, utan Häradets samtycke, inträda uti Brandstods-lnrältning-n, skulle sannolikt riiycken Oreda deraf uppkomma. Vilkoret åter, att denna återgång är honom förnekad^ gör honom uppmärksam uti uppfyllandet af emot Brandförsäkrings * Verket åtagne förbindelser. - Lades på bordet; Herr Spaldencreutz, Arvid, uppläste följande : Iblatid alla de välgerningar och stora Irträttningar, söm den störSte af Sveriges Könungar skänkt sitt Fädernesland, lärer hvar och en redligt tänkande Patriot anse Ihdeltiings-VerkeÉ för en ibland de förnämsta. Ont missbruk och misstag härutinnan utöfvas, måste sådant naturligtvis tillskrifvas ensidigheten , okunnigheten.
Herr Nordvall har anfört afl en otydlighet skulle förefinnas uti slutmeningen af denna §, der det heter, “eller särskild öfverenskommelse derom träffad.“ Det borde, 22 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-UIsliollels Betänkande N:o 95. enligt motionärens tanke, visserligen icke betvifla* att med dessa ord åsyftades att åt församlingarne inrymma rättighet antaga andra, för måhända flera församlingar lämpligare grunder för utgörande af de algi Iler, hvarom församlingarne ega att på sockenstämma besluta, än dem förordningen i 5 § såsom regel bestämmer; men lika litet borde väl belviflas att formen för sädane öfverenskommelse^ träffande måste vara densamma, som för alla andra frågors afgörande. Likväl bade 10 § blifvit flerastädes tolkad pä motsatt sätt eller så att. allas medgifvande erfordrades för införandet af annan skalte-grund, hvadan berörde § svntes behöfva förtydligas; och har motionären derföre begärt alt Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla det de i nuvarande 10 af Sockenstämmo-förordningen gjorde bestämmelser måtte erhålla följande förändrade lydelse : “Alla afgilter, hvarom sockenstämman beslutar, skola utgå efter den bestämda grunden för rösträtt i sockenstämma, såvida ej särskildt derom blifvit stadgadt eller särskild öfverenskommelse, medelst i loga ordning tillkommet sockenstärnmo-beslut, derom blifvit träffad.41 Då motionären vid 1850 och 1851 års
En annan talare har åter uptagit det skälet, att den gamla staden skulle gifva tillräcklig säkerhet, och om denna ansvarighet är solidarisk så äro alla juridiska Den 1 Mars f. m. former upfylda,’ men Hr Carleson bär tydligen visat, att en sadan ansvarighetsförbindelse, som icke är utgifven af kommunen i sin helhet utan blott utaf en del deraf, är af intet värde så vida de personer, som underskrifvit densamma, icke äro solvente. Huru kan då den värde talaren anse en sådan förbindelse vara tillfyllestgörande, för den händelse alt dessa personer dö eller råka uti konkurs-tillstånd? Man har här yttrat, att hufvudsaken i denna fråga vore alt gifva Lidköpings stad understöd. För Lidköping är detta visserligen hufvudsaken, men för Staten är det hufvudsaken att tillse alt de vilkor, som göras, gifva full säkerhet för lånets ordentliga återbetalning. Ytterligare har utaf Hr von Hartmansdorff det skäl blifvit åberopadt, att man .skulle hafva beviljat lånet, om den nya staden aldrig funnits till, och att detta vore ett skäl att äfven under närvande förhållanden bevilja det åt den gamla släden ensam. Jag omvänder då frågan och säger, att om den gamla staden icke funnes, så sluppe vi ifrån alltsamman, och det vore kanske bäst. Den siste värde talaren har sökt vederlägga Gr. Lagerbjetkes yttranden, men man måste dock medgifva, att om den gamla staden nu verkligen vore solvent skulle den kunna fä penningar, äfvensom förmå den nya staden att deltaga i ansvarsförbindelsen. Hvem är väl bättre i tillfälle att pröfva om den gamla staden är solvent eller icke än just grannen på andra sidan om ån? För min del åtminstone anser jag icke R. St. vara i tillfälle att i denna fråga fälla säkrare omdöme, och jag vidhåller derföre mitt yrkande om bifall lill Utsk:s Betänk.
M:s Propos finner jag visserligen en punkt, som antyder någon tvekan i detta hänseende, och som lyder sålunda: »Under den långa tidsföljd, som lagen hos »oss hittills — ehuru måhända mera som en förmån, än som ett »tvång — förklarat en ogift qvinna af hvad ålder som helst böra »stå under annans förmynderskap ...» Då K. M:t sålunda, för att gå en af Representationen förut yttrad önskan till mötes, afgaf denna Propos., ansåg K. M. sig dock böra tillkännagifva, att det hittills varande stadgandet mera inneburit en förmån, än ett tvång för qvinnan, och att döma of de yttranden, som här på f. m. blifvit afgifna äfven af lagens förespråkare, synes del som qvinnan också i allmänhet betraktade förhållandet på samma sätt. Jag måste be - 454 Den 30 September e. m. känna, att jag gjort sädan erfarenhet, ty jag har aldrig hört någon qvinna förklara, att hon önskade blifva myndig. Deremot har man visserligen invändt, att qvinnorna icke förstå sitt eget bästa, de arma varelserna! Man har således sagt, att vi mäste tvinga dem att begripa sin egen fördel; mig synes det vara ett hån, att ena ögonblicket tala om deras stora förmåga, deras uphöjda egenskaper, och straxt derefter frånkänna dem förmågan att bedöma sitt eget bästa. Vidare säger K. M:t, i fortsättning af samma punkt: att »den beroende ställning, hvarvid qvinnan i följd häraf för hela sin »lefnad varit bunden, icke kunnat undgå att utöfva ett mäktigt »inflytande såväl på riktningen af hennes upfostran och första bild»ning i ungdomen, som på hennes vanor och sednare utveckling i »en mera framskriden ålder; och verkningarne häraf kunna ej med »lagens förändring genast försvinna.
Majit, vid föredragning häraf den 4 Mars innevarande år, på anförda skäl, icke funnit godt att å Ridd. och Adelns förslag meddela nådig stadfästelse. § 12. Enär till följd af den nya Konkurslagen, som från 1864 års början ländt till efterrättelse, Rikets Hofrätter numera npphört att vara Ridd. och Adelns fora privilegiata i konkursoch urarfvamål, hvarföre ock de underrättelser om Adelsmäns konkurser som, jemlikt Kongl. Brefvet den 6 Augusti 1818, ålegat Hofrätterna att Riddarhus-Direktionen meddela, från och med nästlidet år ej från Hofrätterna inkommit, har Direktionen, som ansett det vara af högsta vigt att Direktionen om dessa förhållan den eger tillförlitlig kännedom, för sådant ändamål förordnat, att Riddarhusfiskalen borde vid Direktionens sammanträden till protokollet anmäla de adelsmäns konkurser som, enligt uti Postoch Inrikes-Tidningar, jemlik tl 5 § i konkurslagen, af vederbörande Domare införde kungörelser inträffat, hvarefter anteckning härom borde ske i den af Piskalen förda särskilda förteckning å de ledamöter af Ridd. o. Adeln, hvilka, till följd af egendomens afträdande till borgenärer, försättande i omyndighetstillstånd eller begångna brott, förlorat rättigheten att intaga säte och stämma å Riddarhuset; och har Direktionen till Ståndets pröfning öfverlemnat, huruvida den sålunda vidtagne åtgärden må anses vara för det dermed afsedda ändamål tillfyllest. Ehuru vid den snart inträdande tidpunkt då Ridd. o. Adeln upphör att representera såsom ett särskildt Riksstånd ofvanberörde underrättelser torde vara af mindre allmän vigt, finner Utskottet det likväl icke vara utan vigt för Ridd. o. Adeln enskildt, att Direktionen äfven hädanefter må hafva kännedom om dylika förhållanden och att särskild anteckning deröfver föres, hvarföre Utskottet tillstyrker att Ridd. o. Adeln må godkänna den af Direktionen nu anmälda åtgärd. Riddarhus-Utskotttes Utlåtande M 6. § 13. Uti denna § underrättas
Hwad äler angär Herr Häradsböfdingens anförande, at sällan nägon sak kan afgöras pä mindre än s:ne är och ofta derutöfwer, sä är det en beskyllning, som i min tanka är desto mera ohemul, som jag provocerar Herr Häradshöfdingen, at lagligen bcwisa hwilka mäl som öfwer tiden.»och utom lagliga stät blifwit uppebällnc, dä ej parterne sjelfwe lagt hinder r wägen för sakernes afgörande, och mätte Herr Häradshöfdingen gensäga den sanning, som styr» kcs af HosRätternes til Kongl. Maj t i underdånighet aflemnade Arbets-förteckningar, att tre fjerdedelar af inom äret inkomne mäl altid blifwit afgjorde; fag medger, at lagwadda mäl sällan fortare, än inom äret kunna afgöras, dock hander äfwen detta ofta; men deremot beswärsmäl wägar jag pästä, afgöras med den skyndsamhet, at ofta parten och alltid sakdrifwaren finner det gä fort. Och at detta är sant, samt at Götha Hofrätt wid hwarje sessions stut har gan. Den 17 Mas. 16L gansta fä mäl oafgjorda och ej andra än dem Parten sjelf uppehåller kan lätteligen wisas. Herr Häradshöfdrngens klagan öfwer Domares förfarande med sakers uppchällande och widlyftighet, kan ej beswaras annorlunda, äw jag önffar det Herr häradshöfdingen wille framfora med lagliga skäl och bewis, at nägon Domare, som blifwit öfwertygad om laastridigk förhållande och orätt uppförande, blifwrt befriad, ffonad eller onäpst. Det är lätt at kasta stuggor pä Embetsmän, men det wore lyckligt om den straffbars blcfwe yppad, och den rättfärdige ffonad, at ertan anledning klandras och för en allmänhet be. fläckas.
Det hade komrnit till rtk kiinnedom, attl Astrid Clere, filosofie licentiat af Stockholms lanclskap, den 27 sistlidne maj klockan 10 f. m. Bmnade utsiitta sig for en dylik exekution, och respondentens person tpcktes oss A t den i och for sig ganska alldagliga a h e n gifva ett intresse och en betgdelse, som krifde v8r niirvaro. Vi infunno oss alltsL p l den angifna tiden i lirosalen n: o IS B Upysala lcongl. universitet, med Btskillig spanning men fiiga oro motseende hvad som komma skulle. Eftersom vi a n l h d e i s&amp;rdeles god tidy hade vi till en borjan ingenting annat att gora an inkttaga auditoriet, som till ovanligt stor del utgjordes af darner, och med bemlig blygsel iifrer en till studentexamen medford och under lifvets senare skiften aldrig afhjalpt okunnighet i naturvetenskaperna bliiddra i ett universitetsvaktmastaren aflockadt exemplar af det vetenskapliga arbete, som skulle utgora amne for de foljande tirnmarn~s betraktelser. Om vi saga, att afhandlingens titel var ~ S t u d i e r ofver ndgra svenska vaxters groningstid och forst&amp;rkningsstadium~ samt ntt den vas 98 sidos ' stdrk och forsedd med 31 illustratiol~oi., t o d e vi ha uppllgtt griiusen for de omdomen, son1 af en lekman daroln kunna fBllas. Vi lrande oss emellertid, p % grond af det vi visste om forfattaren, of: vertygade att den representerade ett s81: del.e~ fijrtjiinstfullt och vetenskapligt grnndligt arbete, hvilken ofvertygelse disputationen bekriiftade.
"Joseph von Bierich, papisten." Franz Gründler gaf till ett rytande, som hördes vida omkring på slätten. "Jaså, den der stackarn, som ni räddade för ett år sedan vid Breitenfeld", sade han derpå föraktligt. "Ja, just han", menade gubben Gründler. "Annchen har ju skött honom under hans sjukdom, alldeles som om han varit hennes fästman, och det förundrar mig alls inte, om hon blifvit kär i honom, för det är nog en vacker karl, och deraf kan du alls inte skryta, ha, ha, ha!" Vid dessa ord skrattade Mathias Gründler så ilsket som han icke gjort på länge, samt började att derefter mäta vägen till hemmet med stora steg. Den stackars Franz stannade emellertid qvar några minuter i en ömklig ställning. Hufvudet var lutadt mot bröstet, de långa armarne hängde slappa nedåt sidorna och de stora knäskålarne, af hvilka delar sorglustigt tittade ut genom de trånga, sönderspruckna byxorna, slogo emot hvarandra. Der han nu stod, företedde han en verkligt ömklig bild af förtviflan och dumhet. Den underrättelse, som fadren gifvit honom, hade utöfvat ett mägtigt inflytande på hans af naturen slöa sinne. Redan från den tidigaste ungdomen van att betrakta Annchen som sin blifvande hustru, kom underrättelsen om att bon älskade en annan öfver honom som en iskall dusch. Men plötsligt ryckte han upp sig ur den försoffning, i hvilken den nedslående tidningen försatt honom, och satte efter fadren i fullt språng. Tack vare sina långa ben kunde han snart hinna upp Mathias Gründler. "Men fader Mayer bar ju sagt, att Anncben ska' bli min", stånkade han så snart han befann sig vid fadrens sida, och vid dessa ord såg han på honom så ångestfullt, att den gamle icke kunde låta bli att tröstande utropa: "Sant nog, Franz, men ser du, qvinfolken nu för tiden ä' alldeles galna i knektarne. Vore det bara fred, så tror jag nog du skulle få ha Annchen för dig sjelf, men nu..."
Härmed har jag, så vidt jag kunnat, sökt utreda hvad ett af Iliks-Stånden önskat få utredt till följe af en dess ledamots till Utskottet remitteradt yttrande, rörande Banken af den 4 December förlidet år, hvilket yttrande slutar med följande ord: ”Resultatet af hvad jag nu haft äran anföra är, att, enligt min tanka, något öfverskott i penningar uti Rikets Ständers Bank egentligen icke förefinnes ; dock ”lärer Banko-Utskottet icke underlåta att granska och närmare utreda förhållandet ”härutinnan, hvarvid i främsta rummet bör upplysas om de uppgifna vinstmedlen ”verkligen kunna disponeras och från Banken utgifvas, utan rubbning af sedel”stockens bestämda maximum”. Att nämnde ledamot och jag i hufvudsaken äro af samma tanka torde, af hvad jag sökt visa, vara inlysande. Hvad nu beträffar Bankens konsoliderande genom den upplupna vinsten, så saknar jag de insigter, sorn erfordras för att i denna fråga uttala ett positivt omdöme, dag vill blott i allmänhet anmärka, att Banken i min tanka konsolideras bäst genom en på riktiga principer fotad och utvidgad lånerörelse. Dess realisationsförmåga hvilar ytterst på nationens förkofran i åkerbruk, bergshandtering, industri och handel. Bankens silfvertackor hafva ingen farligare och obevekligare fiende än ett missväxt-år; hvad är då med Bankens intresse mera öfverensstämmande, än att på allt sätt söka uppmuntra och understödja den, som vili odla Sveriges jord, och i allmänhet den som vill arbeta och producera. Såsom dess låne-understöd nu meddelas äro de likväl i flera fall snarare ruinerande än understödjande för producenten.