Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Han, mina tankars A och O. » (Stagnelius. Sami. att genast bekänna sin svaghet, då det skrifter. Till abbas (retas). » Men Cerberus händer, att man af redaktionen får sig anföroch hon plä ' under tiden gnabbas; Ty Gumman trodt ett af bokmarknadens färskaste alster. bar sin ro at med den besten abbas ». (Livin. När vid pass ett hundratal språkprof blifvit 1781). Till adelsbref. » Snillet är det enda adelsbref, som naturen utdelar. » (Geijer. Sami. skrifuedskrifna, insändas dessa till redaktionen, 399 som därpå tillställer nybörjaren en för fortsättningen af arbetet nödig, fin och human kritik, påpekande de viktiga ord man förbigått och de oviktiga man upptagit, ofullständighet eller vidlyftighet i citaten m. m., samt — om man med heder bestått profvet — manar en att fortsätta, d. v. s. bekläder en med rang, heder och värdighet af » excerpist« vid Svenska akademiens ordbok. Men — • men — men — uthållighet i arbetet bör man visa lika väl som diplomatisk noggrannhet; eljes får j u ej redaktionen ersättning för sin invigningsmöda. Något af det allra roligaste är naturligtvis, då man slår upp de gediget utstyrda häftena och där återfinner de språkprof man själf valt, gillade och fastslagna till evig tid: man växer för hvarje gång några tum i sin egen aktning. Och ett tecken att man kommit in i den rätta stämningen är det slutligen, då man ej kan läsa en endaste rad utan att spana och speja efter rof åt akademiens omättliga ordbok.
Skrifv. N:0 463. 5 ock alt en ny och mera tjenlig qvarn-skatlläggnings-methocl i allmänhet n>åtte, genom E. K. M:s Nådiga försorg, blifva utarbetad och vid nu varande Riksdag R.|St. till antagande förelagd; har E. K. M., i Nådig Proposition af den i3 November 1828, täckts tillkännagifva, det E. K. M., efter inhemtande af Kammar-Collegii underd. utlåtande, denna fråga till Nådig granskning förehaft, dervid E. K. M., på anförda skäl, ansett någon tillåtelse till en allmän jemkning eller nedsättning i de Mjölqvarnar åsätta räntor icke kunna medgifvas, ej eller någon ny method för samma Qvarnars skattläggning vara af närvarande förhållanden påkallad; men att, hvad deremot angick Såg-qvarnars skattläggning, E. K. M. funnit, huruledes någon allmän method för densamma icke vore gällande, utan att olika föreskrifter, så i afseende på sättet för afgiftens beräkning, som beloppet deraf för olika provincer, tid efter annan blifvit meddelade, hvilka föreskrifter likväl alla grunda sig derpå, att ett visst ständigt afverknings-belopp vid Qvarnarne, beräknadt efter skogs-tillgångarne i orten, skulle, till grund för räntan, utrönas och bestämmas, hvilket åter icke möjligen med någon säkerhet kunde verkställas, såsom följd hvaraf nödvändigt skolat uppstå en med skäl öfverklagad ojemnhet i beskattningen af dessa Qvarnar, både orterna emellan och 6 Exp.-TJtsk. Förslag till lind. Skri/v. IV:o 463. inom samma ort, föranledande ofta till obillig tunga eller obillig befrielse. Och da E. K. M., vid detta förhållande, lika med Bonde-rStåndet,. ansett behofvet fordra förbättrade samt med billigheten närmare instämmande stadganden härutinnan, har E. K. M, med öfverlemnande af denna fråga till R. St:s pröfning, dervid i Nåder förklarat Sig för sin del lin-. lia, att af de serskilda förslag Kammar-.
Ty att en sådan för - 4 Den i April. säljning måste inbringa ofantligt mycket mindre, än om gevären hela och i deras ursprungliga skick försåldes till qvarblifva nde i Riket, är lätt att inse; och historien lärer oss, att Sveriges thron aldrig stod säkrare, än under den långa tid, då liela Svenska folket var beväpnadt. Jag anhåller, att detta yttrande måtte till StatsUtsk. få åtfölja Grefvarna Gyldenstolpes och Brahes af mig åberopade anföranden. Hr Cederschjölds yttrande remitterades till StatsUtskottet. Justerades pleni-protocollen för d* 17 sisth Mars e. m. och för d. 20 i samma månad. Gr. Cronhjelm, Otto Aug.t Jag anhåller vördsamt att få framställa den motion, att Ridd.Utsk. må, så fort sig göra låter, till R. o. Ad. inkomma med separeradt betänkande rör:de grunderna för utlåningen af de under Ridd.- Direct:s förvaltning stående fonder. Uti instructionen för Direct. är stadgadt, att, i brist af säkrare utväg för utlåningen, densamma må ske mot namnförbindelser och 6 proc. åi lig ränta, under personligt ansvar af de ledamöter i Dirrct. som beviljat lånet, för den brist, som fonderna möjligen kunna komma att deraf vidkännas, Det har icke varit möjligt för Direct. att göra fonderna fruktbärande utan att öfverskrida maximi-summan för sådana utlåningar, utgörande 3o,ooo R:dr; hvadan omkring 80,000 R:dr på berörde sätt blifvit utlånade, enär Direct. i annat fall icke skulle kunnat bestrida stipendiioch pensions-utgifterna. Hvarje dag ställes Direct. i nödvändighet att öka sina så beskaffade förbindelser och att verkligen begå handlingar, stridande mot en ålagd instruction.
Det är icke för att förlänga en redan nog lång diskussion, utan för att förkorta behandlingen af frågan, som jag begärt ordet. Sedan i går har Franska traktaten sans fräse blifvit bifallen af två Stånd och blott ett tredje bifallit Utskits förslag, för hvilket jag i går talade. Som ett med Preste-Slits sammanstämmande beslut således icke skulle leda till något resultat, så finner jag icke längre skäl att 528 Dea 9 Februari. kämpa för detta Utsk:s Betänk., som jag förut ville försvara till det ytterata. Jag måste dock, då jag i denna fråga har en bestämd åsigt, nedlägga min röst i en viss rigtning, och vill nu yttra några ord härom. Jag skall dock icke, i likhet med hvad en ung talare i går företog sig, hafva den oblygheten att uppläsa en hemma skrifven, men väl öfverlast kria, utan vill blott förena mig med Gr. Mörner, och önskar att hans förslag måtte blifva R. o. Ad:ns beslut. Utsk:ts Utlåt, blifver således, efter all anledning, icke R. St:rs beslut, men jag anser dock att det beslut, hvartill Utslcts majoritet kommit, icke förlorat alla cliancer för att vinna afseende. Jag har nemi., ehuru jag medgifver med förvåning, hört en Konungens rådgifvare här yttra, att styrelsen fästade mindre afseende vid R. St:rs beslut, än hvad den för sin del ansåg vara deras innersta tanke. Jag kan ej gilla denna jesuitiska logik, som kringår begreppet och grundsatsen af plurima vota valent; men då jag verkligen sett att Bevilln.- Utsk:ts beslut i afseende å tullkomiténs ändamål och arbetsrigtning blifvit af Hr Finans-Ministern beaktadt framföre och emot R. St:rs beslut i motsatt rigtning, så må det äfven nu tillåtas mig att uttrycka den förhoppning, att Hr Finans-Ministern äfven i denna (örev:de fråga handlar sammaledes. Jag vördar mitt lands styrelse, ja! om några af dess ledamöter kan jag t. o. m. säga att jag älskar dem, om detta uttryck tillätes mig, men ännu mera älskar jag mitt lands konstitution, och derföre (örenar jag mig om Gr.
Jemte desse betraktelser öfver oformligheten af en benådnings-frågas uppskof till en inträffande Riksdag hemställer jag äfven, huruvida det öfverenstämmer med rättvisan och billigheten att, sedan ett balanceeller ersättnings-mål är definitivt afgjordt af Domaren, likväl låta en under Rättegången lagd Seqvester på Uppbördsmannens 236 Riksdagen 1810. eller hans Cautionisters egendom fortfara, i flera års väntan på Riksdag. Genom en sådan anstalt skulle den med Seqvester belagde gäldenären, ehvad förhoppning om eftergift han än kunde göra sig, i längre tid sättas utur dispositionen af sin egendom, hans Credit och verksamhet småningom förstöras och kanske han sjelf, ofta med en talrik famille, försmägta i elände, innan tiden komme att frälsa honom derifrån, samt Staten såmedelst få en börda mera och några medlemmar mindre. Genom en sådan anstalt skulle ytterligare det lagstridiga förhållande uppkomma, att andre mera prioriterade fordrings-ägare hos en Kronans Uppbördsman eller dess Cautionist med tiden utestängdes från den rättigheten att göra sitt fordrings-anspråk gällande och tvingades att afvakta Ständernes sammankomst för att efter deras afkunnade Nåd öfver gäldenären omsider finna tillfälle att åtkomma sin fordran, som likväl ofta kan äga företräde för Kronans och Publica Verks. Jag får äfven tillägga, att den utväg, Ständerna föreslagit om Seqvesterns upphäfvande emot godkänd borgen, förekommer mig så mycket frugtlösare, som en publik gäldenär, dömd till ersättning, och hvars befrielse derifrån skulle ankomma på decisionen vid en blifvande Riksdag, föga eller intet lärer kunna anskaffa en antagelig borgen, som ingen klok menniska under så osäkra vilkor skulle förmås att ingå. På dessa i erfarenhet grundade skäl underställer jag Vällofl. Ståndets mogna pröfning, om icke benådnings-frågor i balanceoch ersättnings-mål böra af Konungen ensamt behandlas och pröfvas, i likhet med hvad Regerings-Formen rörande Konungens benådnings-rätt i allmänhet föreskrifver; anhållande, att detta mitt anförande må till vederbörande Utskotts granskning och yttrande remitteras.
Inga själfbiografier, vare sig Carl Bondes eller Johan Gabriel Oxenstjernas, gifva oss en sådan inblick i dessa förhållanden som de papper, vi äga i behåll om Claës Julius Ekeblads uppfostran, –låtom oss då stiga in i det ljusa och stilla rum med djupa fönstersmygar, som på Stohla tjänstgjorde till skolsal. Liksom Gustaf Bonde öfvervakade riksrådet Ekeblad själf sin sons utveckling, men den första handledaren synes hafva varit någon fattig djäkne eller teolog, hvilken att döma af de »underdånig-ödmjukaste Berättelser» han uppsatte öfver sitt arbete tycktes hafva blifvit halft konfys af hedern att förestå en sådan hög herres uppfostran, ty det är som såg man en ödmjukt bugande rygg och hörde en grof stämmas tafatta smicker, när man läser dessa berättelser. Man ser af dem, att unga grefvens lektionstid var jämförelsevis kort. Carl Bonde fick plugga mellan half 8–12 och 2–6, Claës Julius blott mellan 7 à 8 på morgnarna till 12 à 1 på förmiddagen. På eftermiddagen var han ledig, ehuru han äfven då understundom sällskapade med sin informator. »Herr Grefven behagade äfven om eftermiddagen tillåta mig äran af sitt sällskap», heter det. Att undervisningen emellertid ej var synnerligen sträng eller systematisk, det ser man bäst om man genomögnar en af dessa ödmjuka veckorapporter t. ex. följande: Emellan det att Herr Grefven roade sig med sina gjöromål, uptogo flere discourser tiden till emot kl. 1. Arbetades med nöje hela förmiddagen till kl. 1 efter Herr Grefven var ute litet öfver en fjärdedels timme emellan kl. 11–12. Var Herr Grefven rätt munter vid sina sysslor; men hade något ärende att gå ut kl. half 12, hvilket Herr Grefven dock ärsatte med halfannan tima på eftermiddagen. Förehades åtskilligt af Herr Grefvens gjöromål till kl. efter 11, då främmande nödgade Herr Grefven att afbryta. Böndag. Arbetade Herr Grefven allena en time och lagade sig sedan till att promenera till häst o. s. v.
Villkoren derför känner jag icke, och Ständerne hafva ej eller fattat något beslut i det fältet; men i händelse Ständerne skulle finna för godt, alt låta förberörde vinstmedel komma till Riksg.cout:s disposition, utan att så beskaffade villkor dervid fastades, som hindrade deras användande till den ifrågaställda easernbyggnaden, så skulle dertill erforderlige medel ganska lätt kunna anslås. I alla fall är summan, som fordras för inköp af tomt, 30,000 r:dr, visserligen blott för det behofvet ganska betydlig, men deremot, i afseende på Statens tillgångar, så ringa, att den i alla händelser kan anskaffas utan svårighet. I öfrigt anser jag ett inköp af plats för oftanämnde byggnad ganska fördelaktigt derför, ty då är frågan om en cassernbyggnad, icke blott en fråga på papperet, utan äfven på marken; då är saken bestämd, och skrider, om icke genast, dock framdeles till verkställighet, hvilket jag på det högsta får tillstyrka. Således instämmer jag i Hr Muneks förslag, att 30,000 r:dr må beviljas för delta ändamål, på det att frågan må blifva definitivt beslutad och afgjord, samt ali K. o. Ad. förbehåller sig öppen rätt att, i afseende pä anslaget till sjelfva byggnaden, laga den saken i närmare öfvervägande, om R. o. Ad. finner att tillgångar blifva för sådant ändamål tillgänglige. I afseende ä hvad Hr von Troil nämnde om den blifvande begärligheten till tomtplatser ikring det nu så kallade Kalthafvet, så tror jaS, alt ännu skola mariga år försvinna, innan begärligheten blir så stor, att priset på tomtplatser deromkring komma att stegras. Ty när man ser på tillredelserne för det arbete, som der nedlägges, skall man finna, att det fordras en ganska lång tid innan denna trakt kan begagnas lill något just så angenämt; och jag hoppas att vid cnsernbyggnadens fullbordan icke skall dröja så länge sorn det fordras ali få denna trakt behagligare än hvad den för det närvarande är.
Skeppsredare och Farlygs-egare< Inom Borgare-Ståndet är anmärkt, att den föreslagne Lästetals-afgiften borde försvinna, samt fartygen och deras egare ej belastas med annan afgift, än bevillning å inkomsten. Då ifrågavarande minimi-afgift för läste-talet ej erlägges, då skeppsredare eller fartygs-egare uppgifvit och blifvit taxerad för behållen inkomst af skepps-rederiet, utöfver hvad lästetals-afgiften utgör, så finner Utskottet icke skäl alt härutinnan tillstyrka någon förändring. — pag. 28. Smidesförsäljare. Hos Ridderskapet och Adeln är anmärkt, alt minsta afgiften borde bestämmas till 2 R:dr; men då giltige skäl för eit så beskaffad nedsättning i minimi-afgiften ieke blifvit anförde, anser Utskottet anmärkningei) böra förfalla. 32 Bevillnings-Utskotteis Utlåtande, N.o ay. pag. 28. Spelmän, Häradsoch Sockne-. Inom Ridderskapet och Adeln har blifvit anmärkt, att dessa borde vara fria från serskild bevillning; men då, enligt nu gällande BevillningsStadga, spelmän finnas upptagne i 2:ne classer, till 5 och 3 R:dr, men Utskottet föreslagit en lika afgift med endast 2 R:dr, hemställer Utskottet, att berörde anmärkning må lemnäs utan afseende. Sjömän, Hos Borgare-Ståndet är anmärkt, alt, om stadgandet uti i5 §, att sjömän i släderne skola erlägga bevillning, komme att qvarstå, borde äfven enahanda afgift påföras de sjömän, som äro boende på landet.
England skulle täfla och strida för att kunna segra och herrska; men striden lem - D e ii 5 Juni f. m. nar sår. Statsskulden är ett djupt sår, deraf England länge skall bära märke, örn det ock lyckas att långsamt läka det.” ”Utom sitt eget område, men med stigande svårigheter, måste England ännu fortfarande, under en lång följd af tid, söka medlen för systemets underhåll, sträfvande tillika att under tiden med varsamhet förenkla det af tidshändelserna sammansatta konstverket. Inom menskliga beräkningar ligga icke de händelser, som kunna befordra eller motverka ett sådant ändamål. Högt uppdrifvet är visserligen det tillstånd, som äger ruin, och en omätlig massa af förmögenhet och arbetskraft der sammanförd inom trånga naturgränsor, men tvifvelaktigt nog, om det är lyckligt med alla jsina öfverdrift er. Underkastadt det vanliga förhållandet med alla sammansatta inachiner, att ett hjul någon gång nekar sin tjenst, kan sådant vara nog för att stadna de Öfriga. En hög beskattning, sträckt ända derhän, att en varas anskaffningsvärde erhåller vid förbrukningen, genom skatt till staten, ända till en sjufaldig förhöjning och derutöfver, med de kostsammaste controller för skatternas uttagande; stora enskilda rikedomar i bredd med utomordentliga fattigtaxor; ofantliga manufacturlillverkningar, framtvingade af arbetare, som befinna sig i betryck, ofta saknande bröd för sina barn, och Ministerens proposition om penningebiträde, för att befordra landsmäns utvandring till främmande verldsdeiar, äro utan tvifvel att anse som skarpa omvexlingar af ljus och skugga på den stora taflan.” ”Emedlertid har Englands system varit alltför fullkomligt till sin inrättning, alltför lysande i sina verkningar, för att icke locka till efterföljd, möjligtvis på flera ställen med mindre uppmärksamhet på det olika förhållandet af inneboende kraft att kunna försträcka och af befintliga producter, med afsättningstillföllen för dem, till fond för deremot svarande räntor. England har upptagit statslån af öfverskotten, sedan näringarna blifvit förlagda; andra nationer torde draga capitaler från näringarna för att kasta dem i statslånen.
Protocoll möjligtvis skulle kunna något förminskas och nedsättas derigenom, att, vid Riksdagens början, serskilde contract uppgöras och afslutas, ej mindre om sjelfva tryckningen, än om utskrifning af manuscript och correctur-läsning, samt om de tryckta exemplarens häftning och inbindning. På grund häraf anser Utskottet sig icke kunna föreslå Rikets Ständer någon åtgärd i anledning af Herr Stiiarts motion. Stockholm den a Maji 1835. STOCKHOLM, tryckt i Ecksteinska Boktryckeriet iS35. Får starl: ta Stats-Ut slottets Memorial N.'o 4^4' Ankom till Exp.-Utsk. d. 7 Maji. Memorial, i anledning af verkställd omröstning i frågan om det sätt, på hvilket upplåning för Riksgälds-Contorets behof skall verkställas.
Raab anfört, att den förändring han i sitt förslag vill införa, icke afser sak, endast säll; men om ock så vore, så ock enär sätten kunna vara tusenfaldige, ja, millionfaldige, att uttrycka en och samma sak, och andre ledamöter likaledes skulle pä enahanda sätt ega alt göra förändring i sina förslag, i händelse en sådan rätt nu medgåfves den värde Frih:n, finge man tusenfaldige och millionfaldige anledmr till den förmodan alt man skulle få ytterligare sysselsätta sig med detta, redan vidlyftigt nog behandlade ärende, — jag vet ej huru många dagar och nätter. En dylik tidsutdrägt har ju ingen gräns. Jag afstyrker således på det högsta att R. o. Ad., af undfallenhet för Frih. Raab, må tillåta ett så beskaffad! förfaringssätt. Derjemte anhåller jag alt Ståndet ville oförändradt antaga och vidhålla den åsigt, som Hr Frih. o. Landtm, i denna formfråga ansett rättast. Då öfverläggningen om Frih. Raabs första förslag är slutad, (det enda hvaröfver svar bör meddelas), tillåter jag mig icke heller alt nu framställa motiverne för det Nej, jag derå kommer att afgifva. Hr Lefrén: Jag instämmer till alla delar med hvad Gr. Hamilton och Frih. Palmstjerna yitrat. Man måste vara konseqvent och icke i samma sak handla annorlunda på e. m. än man Den 31 Maj e. m. 429 förfarit på f. m. När i plenum på f. ra. fråga var om Gr. Björn sijernas förslag hörde jag icke Frih. Raab opponera sig till förmån för detsamma, men att i sitt eget förslag framkomma med förändringar, dertill tror han sig vara berättigad. Vi hafva nn redan öfverlagt endast om denna sak en god halflimma, kanske, rätt som det är, föreslås åter något nytt, så ytterligare något annat, och på detta sätt blifva vi ej härmed färdige till Pingst. Jag motsätter mig helt och hållelden inkonseqvens, sora ligger deruti, att tillåta på e. m. den ena ledamoten något, som man på f. m. förnekat en annan. Gr. Gyldenstolpe:
Hvad särskilt angår frågan om ”arfvodes”-anslaget, som å Omkostnadsstalen varit upptaget, år 1840 till 4,250 R:dr, och år 1841 till 4,450 R:dr, men under hvilken titel utbetalts: det förra året 6,241 R:dr 24 sk. och det sednare 6,475 R:dr 32 sk., får General-Tull-Styrelsen underdånigst upplysa, att dessa sistnämnda summor innefatta äfven de till 3:ne af Eders Kongl. Maj:t i nåder förordnade Extra Rese-Inspektorer utbetalda arfvoden, å 1,000 R:dr B:ko för hvardera eller tillsammans 3,000 R:dr årligen, hvilka, enligt Eders Kongl. Maj:ts nådiga Bref den 26 Mars 1836 och 2 November 1838, skola utgå af besparingarna å samtliga statsanslagen, samt fördenskull, till följd af deras natur, icke kunna vid de årliga statsregleringarna tagas i någon beräkning. Beträffande Revisorernes anmälan, att åtskilliga Tull-Inspektorer undfått ersättning, af till och med 100 R:dr B:ko hvardera, för den minskning i inkomster, de fått vidkännas derigenom, att rättigheten till idkande af branvinsminutering upphört, utan att någon författning eller något beslut, på grund hvaraf berörde ersättning utgifvits, blifvit antydd, bör Styrelsen i underdånighet upplysa: att omförmälda ersättning, sorn endast tillkommit Inspektorerne vid Stockholms bevakningslullar, utgått af de till Styrelsens disposition ställda extra medel och grundar sig på Eders Kongl. Maj:ts nådiga Utslag af den 5 September — 56 — 1832; att ersättningen anslogs endast åt dåvarande lnspektorerne, samt att densamma vid deras afgång successive indragits och numera alldeles upphört.
Riksens Ständer, sorn, vid öfvervägande af detta ämne, inhemtat, att Lieutenanten Berghmark i årligt Arrende för ifrågavarande KronoLax-Fiske erlägger endast 18 Tunnor 2 £8i saltad Lax, mea att, enligt en till Riksens Ständers Stats-Utskott inlemnad skrift, 40 Tunnor årligen för Lax-Fisket erbjudits, hysa den öfvertygelse, att detsamma hädanefter skall lemna Statsverket en vida större inkomst, än hittills; och som Riksens Ständer dessutom anse Sökandens nit, vid utförandet af dess befattning med Strömrensnings-arbeter i Westerbotten, kunna på ett lämpeligare sätt, än genom en Krono-Lägenhets upplåtelse på Arrende, belönas, hafva Riksens Ständer funnit sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, sedan Berghmarks Arrende af Klabböhle Lax-Fiske tilländagått, detsamma på ny Auction får utbjudas, samt derjemte till Underdåniga Skrifve!seri E. K. M:ts Nådiga bepröfvande i underdånighet öfverlemna, huruvida Berghmark må, för dess välförhållande, anses berättigad till någon Pension, hvilken, i sådant fall, bör å Allmänna Indragnings-Staten uppföras. Riksens Ständer framhärda etc.’ N:o 231. Uppl. o. godt. hos Ridd. o. Ad. d. 15 Öct. 182$! Preste-Ståndet d. 17 ■—• — Borgare-Ståndet d. 17 •—• — Bonde-Ståndet d. 17 — —• Riksens Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Deras Revisorers, år 1822,framstälde anmärkning, rörande oredoviste Spannemdls-upphandlings-niedel i Wermlands Län. S. A. K. Riksens Ständers, år 1822, församlade Revisorer hafva anmält, att 4081 R:dr 27 sk.
För första zonen betalas 1 silbergroschen, för den andra 2 och för den 3:dje 3 silbergroschen så att man numera kan skicka ett enkelt bref af 1 lods vigt ifrån Stettin eller Stralsund till Mailand öfver Wien, för 3 silbergroschen. Det torde äfven vara skäligt att nämna, det man icke är tvungen att betala brefven vid afsäudningen, om man det icke så för godt finnér, men att man då vid brefvets emottagning är tvungen att öka portoafgiften med en silbergroschen, alldeles som i England, der man betalar dubbelt postporto för ofrankerade bref. Till liqvid för dessa bref utfärdas postslämplar af 3:ne valörer, på 1, 2 och 3 silbergroschen, hvilka påsättas brefvet då det afsändes, i fall jag vill frankera brefvet. Dessa postslämplar finnas lill salu på alla postkontor och i de flesta handelsbodar. Ofta begagnas en dylik poststämpel, då man skall med posten afsända en så liten liqvid, alt den icke i papper eller vexel kan fås. Skulle man nu i Sverige vilja införa detta zonesystem, så vore onekligen tvenne zoner ganska användbara t. ex. 10 mil och derutöfver, eller 15 mil och derutöfver, då första portosatsen blefve 3 sk. b:co och den andra 6 sk. b:co. Genom stämpelsysleraet blefve upbörden betydligt förenklad, och derigenom äfven en möjlighet att på landet åstadkomma postbyråer, der bref emotlogos och expedierades, ulan att likvisst på dessa ställen några penningeremisser behöfde komma i fråga. Om Postverket i detta fall ville använda de på landet bosatta pharmacevter, så att man på alla socken-apotheken egde extra postbyråer, eller i några af landsbygdens handelsbodar, der egaren är ansedd för pålitlig och ordentlig så skulle del allmänna onekligen betydligt härpå vinna, dessa personer få en liten ökad inkomst, och Statsverket större intrad.