Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos:n bar man anfört, att något exempel icke funnes derpå, att en myndig förklarad qvinna till sin skada missbrukat sin myndighet och man har äfven upgifvit exempel. Afven jag har erfarenhet af det allmänna lifvet och lärt känna förhållandet inom den qvinliga fördelningen af nationen. Jag skall alltså vedergälla den värde exempel-upgifvaren med 2 andra exempel i alldeles motsatt rigtning. För några år sedan funnos nemi. här i hufvudstaden 2:ne bedagade fruntimmer, ty de innehade nära nog den dubbla åldern som, vid hvilken här är fråga om att kalla qvinnan myndig. De hade en obetydlig förmögenhet, men lefde deraf lugna och belåtna. Efter en afliden slägtinge lingö de genom testamente 6,000 Rdr Bko, hvaraf de endast skulle åtnjuta räntan, emedan kapitalet efter deras död skulle tillfalla andra den aflidne testamentarier. Desse 2:ne fruntimmer lyckades dock genom aftal med de andra test.amentarierne att åtkomma hela kapitalet, som af deras förmyndare insattes i JustitieColhm här i Stockholm emot 5 proc. ränta. Efter några års förlopp meddela dessa fruntimmer förmyndaren, att deras bror, som är en galant man, ville köpa en egendom, och att de önskade blifva myndiga för att uttaga kapitalet och låna det till honom. Förmyndaren Ben 12 Dceember f. m. 217 svarade: jag känner eder bror bättre än J och blifven J myndige, skall det icke dröja många år förr än J förlorat hela kapitalet. Dervid stannade saken. Eller ett par års förlopp öfverlemnads* förmyndaren förmvnderskapet till en annan, som tillstyrkte dessa fruntimmers önskan att blifva myndiga. Af hvad orsak känner jag ej, men ordfiden i JustitieColkm, Lagman Ullberg, misstänkte, att någon list dem ovetande var dold under deras önskan att blifva myndiga, hvarföre han frågade deras förre förmyndare, hvad som föranledt dem att vilja blifva myndige. Denne svarade, att de ville uttaga kapitalet för att lemna det till brödren, och att om deras önskan vill fores skulle de snart falla fattigförsörjningen till last.
Och ändå va ' han aldrig nöjd, utan bara förstörde allt, hvad han gjorde. Tänk dej, inte en enda tafla såld! Inte enl Kom någon utom ateliern, så hade han skänkt bort den. Men han var ju rik och målade för sitt nöjes skull, eller rättare sagdt för konstens skull. Ty han var en passionerad konstnär. Öfverproduktiv som man säger. Gud, hvilka färgoch materialräkningar 1 Och sådana atelierer! Alltid nya, hvart han kom. Du skulle sett en, vi hade tillsammans i Paris. Fullkomligt japanesisk stil, med äkta japanska varor förstår du! Alldeles som en scen ur Mikadon. Det var stil må du tro. Och de andra va ' något till afundsjuka. D. v. s. de som fingo tillträde. Ty han, Zam, umgicks ju knappt med någon. Men Spada var där en gång, förstår du! Vet du, hva ' han sa ' om Zam? — » Han målar ihjäl sig, » sa ' han! Men Zam bara flängde omkring sig och tog dussintals studier och skisser. Skisser va ' hans svaga sida. Nästan allt han gjorde va ' bara skisser. Han arbetade verkligen sällan ut någonting. Men inte va ' han lat för det. Han brukade säga. » Jag ä ' bara en skiss själf. » — » Men de ä ' de styfvaste », — la ' han till, och så log han sitt vackra, melankoliska leende, och ser du, det tog bort själfberömmet i orden! — Han var allt mycket egenkär, Zam, men det hade han då också rätt till. Kritik tålde han inte gärna, men det måste man! » H ä r gjorde L. en paus, drack ett glas likör, rökte några bloss och stirrade tankfull ut i rymden, som mindes han några flydda glada stunder. Därefter började han åter i något forcerad ton: » I Italien hade vi så fullt med utkast, att vi brände en hel hög. » » Där gå många tusen kronor, » sa ' han då. Där målade han akvarell alldeles vildt à la Lundgren. Ibland pasteller, mest porträtter i så fall. Men landskap i olja voro hans specialitet i alla fall. Naturligtvis var han friluftsmålare. H a n visste icke, hur naturtroget han ville ha ' det. » En] gång hade han en vinterstämning fullt färdig.
D e kunde berätta om hennes uppoffrande godhet mot sjuka och fattiga och om hennes mod, då hon till kyrkans män, huru högt uppsatta de än voro, talade förmaningens och bestraffelsens ord, när de försummade sina heliga plikter. Alla kände till underverken, som skett i klostret Panisperna, där reliker efter henne förvarades; det hus hon bebodt i Rom fanns ännu kvar och kallades Birgittas hus och där brukade alla svenskar samlas, som kommo till Rom. Att Birgitta skulle vara så allmänt känd i den eviga staden var rätt naturligt. Med undantag för det år, då hon var på pilgrimsfärd till det heliga landet, hade hon tillbringat tjugutre år af sin lefnad därstädes. Hon hade varit bland de många pilgrimer, som hade kommit dit under jubelåret 1350, och hon hade sedan stannat där till sin död, som inträffade den 23 juli 1373. När Birgitta lemnade Sverige, hade hon knappast tänkt att för alltid dröja i Rom. Hon hade rest dit för att få bedja vid martyrernas grafvar, för att tala väckelsens ord till kyrkans mäktige och för att af påfven erhålla 3tadfästelse på en ny af henne instiftad klosterorden. När hon kom till Rom, fann hon det kyrkliga tillståndet därstädes bedröfligare, än bon hade tänkt sig. Kyrkorna voro förfallna, munkar och prester hå- nade öppet gudstjänst och sakrament, och kyrkans öfverhufvud, påfven, vistades långa lider i Frankrike, såsom den franske konungens ödmjuke tjänare. Hon, den svaga kvinnan, började nu att predika väldeligen mot missbruken inom kyrkan. » Han, » utropade hon om påfven, » han, som skulle ropa med Kristus: ' kommen till mig, och I skolen finna ro för edra själar ', han ropar tvärtom:, ' kommen och sen mig i min prakt, större än Salomos, kommen och tömmen eder pung, och I skolen finna fördömelse för edra själar '. Därför nalkas världens sista timme, och påfven skall straffas såsom den där förskingrat Sanct Peters hjord. » Dessa och dylika straffdomar gingo ut öfver kristenheten.
Finues icke dem förutan tillräckligt antal läro-ämnen, för att fullt sysselsätta ynglingen under hans skoltid? Är det icke vida bättre att han fullt grundligt får inhemta ett ringare antal ämnen, än att få en ytlig kunskap om ett större antal? Då nu den nya Skol-stadgan är ett faktiskt bevis derpå, att icke skolan kan behörigen ordnas med bibehållande af Grekiskan och Hebreiskan, och då skolan dessutom bör lämpas efter flertalets och icke fåtalets behof; så hemställes om icke dessa 2:ne läro-ämnen kunna lämpligen ifrån skolan uteslutas och hänskjutas till Universiteten, för att der inhemtas af dem sådant önska. Genom en sådan obetydlig förändring, och derigenom att undervisningen uti Latinet förflyttades till de 2:ne sista klasserna i skolan, skulle all den oreda, som nu nödvändigt måste härflyta från den nya stadgan, kunna undvikas. Vidare borde sedermera fordringarne i student-examen sättas i fullkomlig öfverensstämmelse med undervisningen i skolorna. Genom antagande af mitt förslag, upstå, och detta först i skolans 2 högsta klasser. Den valfrihet Skol-stadgan antager såsom princip är i sig oriktig; och den undvikes om man för skolan icke anvisar andra läro-ämnen, än de som äro nödvändiga för en hvar. I öfverensstämmelse härmed, borde egentligen icke heller plats hafva bibehållits för latinet, men då sådant vore en för häftig öfvergång, och utsigt att genomdrifva ett sådant yrkande icke för närvarande förefinnes, har jag för min del icke velat påyrka sådant, utan endast föreslagit att latinets studium upskjötes tills skolans 3 sista år, — en tid, fullt tillräcklig att i detta språk inhemta lika grundlig kunskap, som nu då det börjas i en spädare ålder, utan andra förberedande kunskaper, och utan mera utvecklade förståndsförmögenheter. Jag för min del värderar ganska mycket de klassiska studierne; men tror att någon verklig frukt icke af dem kan hemtas, om dessa studier icke drifvas till någon viss höjd. Fordom lärdes de gamla språken, såsom ett medel att inhemta nyttiga kunskaper; men nu sedan nästan alla ämnen blifvit behandlade på de moderna språken, har man börjat drifva den satsen, att de gamla språken böra läsas för sin egen skull, och egentligen för grammatikans.
Det religiösa tänkandet, ja hela det religiösa lifvet liknade en sofvande Bethesda-dam, hvilken den engel, som sedermera dit nedsteg från Poesiens och Philosophiens rymd, eller igenom denna från en högre än bägges, ännu ej hade försatt i helsogifvande rörelse. Dock förspordes der allaredan en förebådande oro, befrämjad genom en kunskaplig och vitter själsodling, som mera upplöste än upplyste, mera förintade än skapade. Swedenborg, stående mellan försoffningens och förstörelsens makter, kunde ej vilja sluta sig intill någondera; men i sin ensliga ställning profeterade han om den i antåg varande Engeln, som alltsedan har småningom kommit oss närmare. Möjligt är, att han, i sina lyckligaste och ljusaste ögonblick (eller, om man så hellre vill ha det uttryckt, i sina lucida intervalla), såg af denne Engels anlete mer, än både de höglärde och de halflärde bland hans bedömmare förmoda. Möjligt är, att detta mer, som öfverstiger den vanliga Philosophiens synförmåga, föranleder, icke en vetenskapens nedsänkning, utan tvärtom en dess upphöjning; och att det gifves en verklig Theosophi, – om än emot den Swedenborgska åtskilligt kan vara att invända. Det vissa är, att ju mer vi betrakta hans skrifter blott i deras förhållande till Philosophi och Ästhetik, desto afgjordare måste vi yttra, att de innehålla, bland mycket slagg, ännu mera gediget guld. Skulle det då ej vara tid, att äfven på dem tillämpa det apostoliska rådet: ”pröfver allt, och behåller det bästa”? Den heliga sinnesstämning, hvari han uppfattat sin verldsåskådning, den höga art, hvari han framställt allt det väsendtliga deraf, äro en guda-ingifven siare fullkomligt värdiga; hans ”syner”, eller af honom såkallade Memorabilia, täfla, jemväl i skönhet, esomoftast med sina bibliska förebilder, och mången deribland, om den befunnes i Dantes eller Miltons verk, skulle längesedan vara kring den europeiska culturverlden utbasunad med hänrycktaste lofprisning.
189 litt. c, mom. 2, att om Fastighetspant hvarå Lån sökes, är besvärad med intekning, ägande företrädesrätt framför det sökta lånet, beloppet af samma intekning skall afdragas från den -§-:del af täieringsvärdét, hvarutöfver Lån icke får meddelas, har Bankens Commissariat, uti dess afgifne Berättelse, utbedt sig Revisorernas yttrande, huruvida, — enär, enligt 17 Gap. i5 §. Handels-Balken, ränta är så gild som hufvudstol, och, jemlikt Concurs-Lagen, ränta å inteknad fordran utgår med förmonsrätt för Tre år, räknadt till Concursens början och vidare, i stöd af Kongl. Förordningen den 10 December 1756, derifrån till dess förmonsrättstvisten blifvit slutad, eller utdelning kommer att ske, samt det, oaktadt Concurs-Lagens föreskrift, ”att ”med försäljning af fast Egendom, emot någons vilja, som deruti äger in”tekning, efter inställelsedagen ej må uppskjutas längre lid, än till Kungörelse derom nödig är,” icke torde få antagas, att fastigheten kan hinna säljas inom kortare lid, än 1 å 2 år ifrån Cessionsdagen, allt efter Egendomens läge och begärlighet samt atskillige andre derpå inverkande omständigheter, — jemväl hädanefter må, vid nya Låns beviljande iakttagas, att, på sätt Banco-Fullmäglige den 26 Junii i83o, uppå Commissariatets derom gjorda hemställan, medgifvit, jemte Capitalet, fem års ränta derå, får från tredjedelen af taxeringsvärdet afdragas, så alt den återstod deraf, som Banken belånar, i alla händelser må vara fri från gravationeV. Révisorerne, som tillika inhämtat, att ett belopp af omkring 29,000
S. D. Sedan, i anledning af väckt fråga om den ordning, hvaruti de särskilda punkterne uti Konstitulions-Utskottets Memorial, N:ris 2 och 5, med uppgift å de från föregående riksdagen till grundlagsenlig behandling vid denna riksdag hvilande förslag till åtskilliga ändringar i grundlagarne, borde föredragas, Ståndet genom särskildt beslut förklarat sig vilja först till pröfning och afgörande företaga 18:de punkten om ändring af 15 § Riksdags-Ordningeo, angående hemmansegares representationsrätt, så blef denna punkt af Ståndet bifallen. S. D. Börjades föredragningen punktvis af Konstitutions-Utskottets på bordet hvilande Memorial, JV2 2, med uppgift å några från sistlidne riksdag hvilande för» slag till ändringar i grundlagarne, dervid, beträffande de 6 första punkterna i samma Memorial, hvilkas handläggning i detta plenum medhanns, Bonde-Ståndet stadnade uti följande beslut: l:sta punkten, om ändring i 11 och 12 §§ Regeringsformen, angående Statsrådets hörande öfver förbund med främmande makter. Bifölls. 2:dra punkten, om det tillägg i 12 § Regeringsformen, att Konungen icke må, utan Rikets Ständers samtycke, blifva regerande Furste af utländsk stat. Bifölls. 5:dje punkten, om den ändring i 28 § Regeringsformen, att till vissa beställningar må kunna utnämnas bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska. Bifölls. 4:de punkten, om den ändring i 51 § Regeringsformen, att äfven andra af städernas innevånare än borgerskapet, må ega att deltaga i val till Borgmästare. Bifölls. 5:te punkten, om ändring i åtskilliga grundlags-§§, angående Riksstyrelsens förande i vissa fall. Bifölls. och örte punkten, om ändring i åtskilliga grundlags-<§§, rörande riksdags hållande hvart år. Den 6 och 8 December. Från Höglofl. Ridder skåpet och Adeln. S.S. D.D.
Ilen. som till straff efter 1, 2, 4, 7, 11, 12, 13, 14 oller 16 § fälles, varde ock dömd medborgerligt förtroende för alltid eller på viss tid förlustig. Pröfvas någon skyldig till straffarbete efter 18 §, då skall han tillika dömas till förlust af medborgerligt förtroende på viss tid. 13 Kap. Om mened. 1 §• Har någon, emot bättre vetande, burit falskt vittnesbörd eller eljest afgifvit falsk utsaga, och det vittnesbörd eller den utsaga med laga edgång inför domstol, eller annorstädes efter domstols förordnande, bekräftat; dömes, för mened, till straffarbete från och med två till och med sex år. 2 §. Har någon genom mened bidragit dertill, att den, som oskyldig är, blifvit fälld till straff, det han till fullo eller till någon dol undergått; vare ock menedaren förfallen till straff' efter 16 Kap. 3 §; och gånge, vid straffens tillämpning, som i 4 Kap. 1 § skils. 3 §. Återkallar menedare, af egen drift, falskt vittnesmål eller annan falsk utsaga, förr än annan deraf skada lidit; vare straffet för hans brott fängelse eller böter, 38 Expeditions-Utskottets Förslag till unden/. Skrifvelse, i\:o 7Sfi. 4 §. Förtiger den, som vittnar eller eljest på ed höres, hvad honom till upplysning i målet veterligt är, och pröfvas han hafva det af obetänksamhet gjort; straffes med böter eller fängelse i högst sex månader. 5 §. Har bekännare af lära, hvari edgång ej tillåten är, på annat, i stället för ed. vedertaget sätt, bekräftat falskt vittnesbörd eller annan falsk utsaga, eller har någon vittnat falskt inför Rätta, då ed honom eftergifven varit; varde så ansedd, som hade han ed gått. 6 §. Den, som gjort sig förfallen till straff efter 1 eller 2 §, skall ock dömas medborgerligt förtroende för alltid förlustig. \ 14 Kap. Om mord, dråp och annan misshandel. 1 §. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Pr vt.
Utsk:t, som framlade dessa skäl för lagför - 24 Den 1 Augusti f. m. slaget rörande landtkommunerne, yttrar ans:de de föreslagna olika åtgärderne för stiiderne följande: »Den skillnad, som blifvit gjord för städerna, kan, hoppas Utsk:t, nöjaktigt förklaras utur den olika ställning, hvaruti dessas styrelse och förvaltning befinner sig emot landt-kommunen, och den vana och häfdvunna rätt, som städerna hafva att för sig omedelbart draga inkomsterna af sfarka dryckers försäljning.)) Det springer genast i ögonen hvilken motsägelse och löslighet är uti detta resonnement, Ty var det vådligt att på landet låta försäljningsafgiften omedelbart tillfalla hvarje kommun, så var vådan lika stor i städet ne; och om man afsåg att genom denna inkomst upmuntra menigheterna att utrota lönnkrögeriet, så var det gifvet att, derest denna inkomst blef alltför ringa, så innebar den ingen upmuntran; men åter så snart den blef af någon betydenhet, så skulle den kunna verka benägenhet att genom bränvinsafgifterne »skaffa sig inkomster utan sträng beräkning af medlen eller följderna.» Erfarenheten har också visat att superiet betydligt aftagit på landet, under det att det tillväxt i städerne. Landtkommunerne hafva utaf sedliga motiver sökt hämma superiet, hvilket synes deraf att de icke allenast sökt utrota lönnkrogarne, utan äfven mångenstädes icke tillåtit några beskattade krogar att upstå. Den dem tilldelade inkomst af bränvinsförsäljningen har således varit obehöflig för den dermed afsedda verkan. Hvad städerna angår, så påstår jag icke att försäljningsinkomsterne förledt dem att uppmuntra superiet, utan endast att de derigenom frestas att icke så nitiskt som eljest bekämpa denna last, som nog frodas af sig sjelf, så snart den får vara oantastad. Af det nu sagda följer, att jag helst såge om försäljningsskatten inginge till statskassan.
Biskoparne böra tillerkännas en så diskretionier makt. Vidare säger Utsk., »att det förslag i den af mig framställda syftning skulle innebära ändring i det genom 24 Kap. 3 § i kyrkolagen åt Biskoparne updragna inseende öfver undervisningsväsendet, och att således Utsk. ej är befogadt att derom göra framställning.» Gar man till denne af Utsk. åberopade §, innehåller den, att Biskoparne skola och hafva noga upsigt öfver Gymnasier och Skolor, så ock ungdomens uptucktelse efter Skol-ordn., uti hvilken ingen må egenvilligt göra någon ändring. I)e skola ock se på lectores och skolbetjente med hvad flit, åhoga och nytta the therns embeten förrätta, inga andra dertill befordra än dem de förvisso känna och veta vara ungdomen nyttige, afskaffa dem, som oskicklige och försumlige äro samt förfara med dem på samma sätt, som i 19 Kap. stadgadt är.» Håller jag mig nu vid denne af dessa föreskrifter, att Biskoparne skola hafva upsigt öfver rektorer och skolmästare så innefattar den endast, att Biskopen skall vara Ephorus öfver elementarläroverken. Denna befattning har ingen velat beröfva honom. Fäster man sig åter vid hvad som står i kyrkolagen: att Biskoparne skola afskaffa oskickliga lärare &'c. och tager detta strängt efter bokstafven samt fortgår ur den synpunkten, att skollagen icke kan ändras derföre att mitt förslag i det hänseendet är stridande emot kyrkolagen, så upstår det förhållande, att alls icke någon ändring i Skol-ordmti kati tillvägabringas med mindre än att kyrkolagen på samma gång varder ändrad. Den nya Skol-ordmn är fullkomligt olämplig, emedan efter densamma Biskopen har uteslutande rätt att befordra och afskaffa lärare. Men nu är så stäldt, att nu gällande llegtsFm tilldelar K. M. rätt att, utan afs:de på hvad förut varit stadgadt, organisera alla stats-inrättningar. Det är icke jag. som påstår, att det ligger något önskvärdt i, att denna makt tillhör ensamt den ene statsmakten, men Grundlagen har likväl gifvit K.
Sammandrag öfver Bevillningen efter 2 Art. af 18 ars Bevillnings-Sladga, uti JV. N. Län, för är 18 För Landet . N. N. Stad .. N. N. Dito Summa Enligt Taxerings-Långder och Sammandrag, N:o l. Efter serskilda Längder och Förteckningar. O •*1 £ t t2 . o n o s o t* Summa, H V a> P 3 Bevillnings-Utskottels Memorial, N\o 45. 51 Öfverdrag frun Taxerings-Lungderne för Studernc uti N. NLän för år 18 N. N. Stad N. N. dito ■N. dito S umma fr i fr M fr cri cr 52 2 n> Jr a fo TJ HS Cd cd g-w I S fo - rt to K ® M to pr* £- aq* n Bih. till R. St. Öfverdrag från Sammandragen öfver Taxerings Lungderne Hemman. Hemman och Lägenheter af hvilka eganderåtts-afgifter erlägges Dito, som innehafvas under Boställs-rått Kungsgårdar och Krono-Lågenheter m. m, ... Summa Medelvärde Jordeboks Mantal. Bevillnings-UIskot tets Memorial, N\o 45, N:o 1, 2 och 3, uti N. N. Län, för år 18 . 53 Frålse-Råutor Lågenheter. Bergverk. Manufacturier, Fabriker och Inrättningar. Qvarnar och Sågar, 54 Bevillnings-Utskottets Memorial, N.o 45. Summariskt Extract öfver hela Ttevillningen efter 18 års BcvillningsStadga uti N. N. Län, för år 18 Summa. Enligt Längder och Sammandrag. Efter l:sta Art. \ „ 2:dra dito Summa Bevillnings-Utskottets Memorialj N.-o 46, 55 N:o 46. Ank. till Exp. Utsk. den 26 Mars 1841, kl. 10 f. m.
När vid Medeas rop, som Thraciens klippor skaka, Tredubblad, Hekate igenom mörkren tjöt; Så skälfde hennes lugn i ålderdomens tider, Vid ropen ur den skog, som Gallernes Druider I nattens boning slöt. Från dessa hemska föremål, från verser, liknande den nyss anförda i mörka färgor och dyster klang, sker åter en öfvergång till betraktelser, som, i skydd af jordens frid, lyfta sig till en försmak af den osynliga verldens, och ana dennas omedelbara närhet. Men när vid Månens skymt missgerningen fördöljes, Förföljer oskulden och sjelf af rädslan följes, Ett tryggt och helgadt lugn här utsträckt har sin makt. I djupet af det skygd, som skenet utestänger, Ej brottets öga når, och ingen fasa tränger Till fridens gömda trakt. Det är ej nattens skräck, som här sitt hemvist tager. Den dunkla ensamhet, som tankan sammandrager, En lindrig oro blott, en håg till tårar ger. Liksom af väsens hand, dem ögat icke finner, En tryckning hjertat rör, en ömhet känslan hinner, Hvars ämnen hon ej ser. J skuggor, som er sorg för mörkrets timmar klagen! Som flyn ur grafvens djup, och frukten skåda dagen! Törhända detta hägn ger edert sällskap frid. Är det er matta suck, som mig på vädret räcker? Er lätta sväfnings flägt, som löfvens darrning väcker, Vid jordens midnattstid? Månn Vänskapen till mig af Eder någon leder? Månn han min sorg begär? Månn någon finns bland Eder, Som kännt igen min röst, och sväfvar i min famn? Ack! sjelf jag ock, engång, bland eder tysta skara Skall sucka kring en vän, och i hans hjerta svara På mitt begråtna namn! Mitt öga, fördt af Er, i skenets matta strimma Ser vid en kyrkas torn ett kors mot månan glimma, På kupan af ett tak, som hvilar på en graf. Jag känner denna graf: jag har dess boning slutit; Och af de tårars gärd, min långa saknad gjutit, Jag der de första gaf.
Det lär hafva varit af sådan anledning, sorn Committerades hela åtgärd stadnat i föreslående af ett eller annat Contoirs eller Departements flyttning från ett Collegii inspektion till ett annais, samt någon obetydlig indragning vid vissa Verks personal, hvarmed dock i hufvudsaken föga eller intet kunde sägas vara vunnet. Sedan Riksens Ständer vid 1812 års Riksdag erhållit kännedom af detta förhållande, funno de sig föranlåtne att, på sätt deras underdåniga skrifvelse af den 24 Juli samma år utvisar, till Kongl. Maj:t underdånigst hemställa, att, då Committerade saknat både tid och ledighet ifrån andra Embetspligter, Serskildta Utskottets Betänkanden. 465 för att kunna ingå i den utförligare behandling af sitt uppdrag, som ämnet fordrat, en serskild Comité, till utarbetande af en firl 1 - ständig plan för en enklare, sakrare och mindre kostbarn förvaltning af Rikets allmänna arend r, samt en rutgående dertill nödig granskning och utgallring at utkomna mångahanda, mer ocii mindre till tidehvarfvet länipeliga ekonomiska författningar, och deribland äfven bestämmandet af gränsen för de juridiska och ekonomiska angelägenheterna, måtte tillförordnas, bestående af några, om de åtskilliga StyrelseVerken kunniga och i allmänna hushållningen erfarna män, hvilka skulle äga att, utan hinder af gällande lagar och författningar, föreslå sådana ekonomiska stadganden, samt den ordning för de allmänna ärendernas handläggande i dessa delar, som med Rikets närvarande skick och förhållanden kunde instämma, hvarjemte Riksens Ständer för verkställigheten häraf hade beslutat, att till påföljande Lagtima Riksdag för i fråga varande behof anordna 5000 Rd. med underdånig anhållan, alt, i händelse denna summa i ke skulle vara tillräcklig, Kongl, Maj:t täcktes af öfverskotterna på in» komst-titlarne förskjuta medel härtill.