Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I det gjorda urvalet förråder sig lika mycken praktisk förfarenhet i Kyrkans angelägenheter, som ett varmt christligt sinne och en grundlig theologisk insigt. Valets förträfflighet skall först då för en större allmänhet blifva fullkomligen uppenbar, när de nyvalda texterna bredvid de gamla framläggas icke blott såsom hittills skett i citationer af bibelställena, utan i fullständig text. Preste-Ståndet hyser den vissa öfvertygelsen, att en sådan textbok skall i ännu rikligare mått än den gamla evangeliiboken varit det, blifva en källa för god christelig insigt och uppbyggelse.” 140 ExpeditionsU Isko Hels Förslag till underd. Skrifvelse N:o 69. Några få anmärkningar emot vissa delar al Kommillerades förslag har likväl Preste-Ståndet ansett vara af den vigt, alt Ståndet hos E. K. Maj:t gjordt underdånig framställning om ändringar i följande afseenden: l:o. Då Kommitterade lill aflonsångslexler för Trinilatis-liden under den ena årgången föreslagit de 11 första Kapitlen af Romarbrefvet, fördelade på de särskilda söndagarne i en af Kommitterade uppgifven ordning; till hvilket förslag ock hörde, alt under de år, för hvilkas trinitatis-tid Romarbrefvet blifvit bestämdt att vid aftonsångerna i sammanhängande följd utläggas, de aflonsångstexter, hvilka till följd af inträffade Röneeller mindre Helgdagar icke kunde på de söndagar, de egentligen tillhörde, blifva begagnade, hvar för sig skulle nästföljande söndag, tillsammans med dennas aftonsångslext, läsas och förklaras; men det något år hände att evangelium om yttersta domen komme alt tillhöra 23:dje Söndagen efter Heliga Trefaldighetsdag, då ock motsvarande aftonsångslext borde begagnas, skulle det inträffa, att det af Kommitterade lill användande nämnde söndag föreslagna slutet af Romarbrefvets 11 Kapitel blefve under sådana år obegagnadt.
I första akten anmärkte man några onödiga ytliga operagester, men annarB hade gester och mimik mening och motiv, dessa saker som så ofta negligeras af en operist. Själaköpet utfördes med mycken savoir faire, helt olika den otydlighet, som på senare tider visats i partiet. Röstens sträfhet blef här ett plus i karaktäristiken, vibratot var klokt reduceradt. Entrén i andra akten var dråplig med satan som direkt från hemorten, uppskjutande under den sjungande Branders kropp. Guldrondot erhöll mycken demonisk eld och gafs med ett mar-cato af yppersta effekt. Spåfraserna utfördes med olika nyansering, särdeles harangen till Siebel med kostlig hjertnupen ironi: Posso dir che scritto veggo qui, un fior non tocherai. che oppassir non vedrai, lo vuole il destino. Läderlappsflykten inför de höjda svärdskorsen gafs bÅde hemskt och lustigt, man såg ormen kröka sig i myrornas stack. Mer hat grodde dock i Willmans: Vi träffas än en gång, dåär turen hos mig. Ci rivedremo ancor etc. togs litet for resig-neradt Åfvenså låg det mer spets i Willmans » af miu tjenst jag behaget bättre vet » än i Botteros något matta: Kon vorrei darvi si trista idea. Cd u r bes värj el sen i tredje akten gaf hr B. under bengalisk belysning, som knappt behofdes vid ett så glödgadt föredrag. Slutfallet gafs dock af Willman långt mer tragiskt imposant. Serenaden gafs med vederbörlig elakhet, hånande bräkande slutfall o. s. v. Spelet före och under ter-zetten var ytterst vaket och intressant. I femte akten var slutscenens ormplastik exemplari sk. I sin helhet förtjenar typen att studeras af våra sångare. Det var en mycket god den onde, om ock ej af allra främsta slag. Det är skada att en så framstående aktör ej skall vara bättre, sångare. D. v. s. i detta fall ej ega en tacksammare röst.
Som WI Swea Rikes Ständer allt detta beflutit; alltsä hafwa WI denna Wal - Act med Wära namns egenhändig» understrifwande och med Wära Insegels undersättande bekräftat, som skedde i Stockholm den October Är efter Christi börd Ett Tusend Åttahundrade och pä det Nionde. -HanS Longi. HöghetS prins Lnnisrraf Schleswig Hollstein Gon. derburg Augustenburg försäkran till Swea Rikes Ständer; sedan Hans Rongl. Höghet genom Deras wal och förening blifwit förklarad för Swea Rikes Rron-prinS: WI, LttkIZHXN 406081 med GudS Näbe, SwcrigeS Gbthes och Wendes utkorade Kron - Prins, Hertig till Schleswig Hollstein Sonderburg Augustenburg, Söre wettrrligt:
Tillfälliga Rotevakans-afgifter hafva i 1855—1857 års medeltal utgjort 7,686 R:dr och kunna derföre, i stället för sednast antagna belopp af 6,000 R:dr, nu lämpligen beräknas till 14:o. Vakans-afgifter af nyroterad jord utgjorde åren 1850—1854 i medeltal 43,812 R:dr, men stego år 1855 till 52,517 R:dr, » 1856 till 60,400 » och år 1857 till 60,479 » Enär denna inkomst, hvilken i nu gällande Riks-stat är upptagen till 43,000 R:dr, synes vara i stigande, utföras för densamma här 15:o. Rotevakans-afgift af Utsockne Frälsehemman i Halland, beräknad vid förra statsregleringen till 12,000 R:dr, har åren 1855, 1856 och 1857 varit i stigande och lemnat ett medeltal Transport R:mt R:dr 6,798,350: — 520,000: — 90,000: — 280,350: — 29,000: — 7,000: — 55,000: — 7,779,7Ö0T — v Kongl. Maj.is Näcl. Prop. N:o 1, om Statsverket i85!). Transport Runt R:dr af 18,210 R:dr; hvadan i sådan afgift kan med tryggiiet påräknas en summa af 16:o Trosspassevolans-afgiften har, enligt Statsverkets sednast afslutade Hufvudböcker, som utvisa, att den i medeltal utgjort 28,523 R;dr, så nära motsvarat den i förra Riks-staten antagna beräkning, att denna bör oförändrad bibehållas med 17:o.
Vederbörande mantalsoch skattskrifningsförrättare åligger att, genast efter det mantalsskrifningarne blifvit afslutade, med ledning af de, likmätigt gällande bevilinings-stadga, utaf presterskapet uppgjorda förteckningar jemte mantalslängderna, i enlighet med bifogade formulär, upprätta fullständiga listor på alla i hvarje stad och socken inom utskrifningsåldern varande ynglingar och dem, som i öfrigt äro beväringspligt underkastade, ined uppgift på de beväringsskvldiges hemvist samt dopoch faderseller tillnamn utan förkortning. Mom. 2. Inom årets slut skola dessa listor, för att granskas, öfversändas till vederbörande Pastors-embeten, hvilka genom anteckning å listorna böra upplysa, dels om någon af deruti upptagna beväringsskyldige aflidit eller afflyttat till annan ort, som, då den känd är, bör uppgifvas; dels äfven om och hvilka beväringsskyldige, utom de å listorna upptagne, efter mantalsskrifningen inflyttat i församlingen; hvarefter de sålunda behandlade listorna bekräftas med vederbörande Pastorers underskrift och af dem inom den 15 påföljande Januari till skattskrifningsförrättaren återsändas. Inom samma månads utgång skall skattskrifningsförrättaren till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande insända ej allenast dessa iistor, transporterade och summerade, utan ock ett för hvarje fögderi eller stad uppgjordt sammandrag af dem; allt vid vite af 3 Riksdaler Riksmynt för hvarje dag, som dermed fördröjes. § 20. Mom. /. På sätt Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om beväringsmanskapets mönstringar m. m. närmare bestämmer, läte Kongl. Maj:ts Befallningshafvande sedermera upprätta icke allenast fullständiga mönstringsrullor, utan ock, sedan årets mönstringar och möten äro afslutade, förslag öfver det inom länet då befintliga, till ar - Sammansatta Stats-, Lagsamt Allm.
Jag hemställer vördsamligen till de herrar, som äro af motsatt tanka, om de icke skulle vilja förena sig derom, att sammanslå till en enda de tvänne uppställda alternativen, nemi. om motionen skall remitteras till Statsoch Bevilln:s-Utsk:n gemensamt, eller till det sednare allena. Yi skulle då åtminstone slippa med en votering , och jag bör ej anse troligt, det någon ledamots intresse kan ligga deruti, att tiden onödigt förspilles genom omröstning. Upplästes till justering följande voterings-propos.: Den som yrkar, att contrapropos:n, vid voteringen om remiss lill Statsoch Bevilln:s-Utsk:n af Gr. Anckarsvärds motion N:o 3, att derest, genom Konungens vägran, hemmantalsiäntans upphäfvande icke verkställes, beslutet ang:de bevillningens nedsättning för städernas borgerskap inslälles, skall erhålla följande lydelse: ”vinner nej, kommer frå san om remiss af Gr. Anckarsvärds ofvanstående motion ”att förfalla•/’ den voterar den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, kommer contrapropos:n att erhålla följande lydelse: ”vinner nej, kommer Gr. Anckarsvärds ifrågavar. ”motion att remitteras endast till Beviilms-Utskottet.” Hr von Hartmansdorff: Då åtskillige af Ståndets ledamöter torde hafva funnit voler:s-propos:n mörk, så får jag hemställa, om det icke vore bättre att nyttja benämningen af Gr. Anckarsvärds motion N:o 3, hvilken vi så ofta hört. Hvar och en visste då bestämdt hvad frågan anginge. Den 5 Februari. a7i Uppå derefter af Hr Frih. o. Landtm, framställd propos. blef den sist upplasta voler:s-propos:n af 11. o. Ad. godkänd. Efter voteringens slut befunnos rösterna’ hafva utfallit som följer: Ja — 184. Nej — 153. Under voteringen hade Hr Frih o. Landtm, på en stund bortgått, och hade H. Ex. Hr Gr.
ALEXANDERSSON (till fjärdingsman). Och för det här får jag gå ifrån gård och grund! Kan man tänka sig att rättvisan är så beskaffad, att tjufven får äran och den bestulne får spö! Fy fan! Kom och drick en kaffehalfva se'n, Öman. FJÄRDINGSMAN. Jag kommer sedan, men skrik inte! 20 ALEXANDERSSON. Jo, jag ska djäfvuln i mig skrika, om det också kostar tre måna'r! FJÄRDINGSMAN. Skrik inte bara! Skrik inte! Nionde scenen. DE FÖRRA. Sedan BARON och FRIHERRINNAN. HÄRADSHÖFDINGEN (till länsmannen). Ropa på skillnadsmålet mellan baron Sprengel och hans hustru, född Malmberg. LÄNSMAN. Skillnadsmålet mellan baron Sprengel och hans hustru, född Malmberg. (Baron och friherrinnan in.) HÄRADSHÖFDINGEN. I uttagen stämning mot sin maka, har baron Sprengel förklarat att han icke vidare ämnar fortsätta äktenskapet, och anhåller att, då kyrkorådets varningar visat sig fruktlösa, bli dömd till ett års skillnad i säng och säte. Hvad har friherrinnan att invända häremot? FRIHERRINNAN. Mot skilsmässan har jag intet att invända, blott jag får behålla mitt barn. Det är mitt villkor. HÄRADSHÖFDINGEN. Lagen erkänner icke några villkor i detta fall, och det är domstolen, som afgör frågan om barnet. FRIHERRINNAN. Det var högst märkvärdigt! 21 HÄRADSHÖFDINGEN. Och det är därför af stor vikt för domaren att få veta hvem som vållat oenigheten, hvarpå skilsmässan är grundad. Enligt vidfogadt kyrkorådsprotokoll synes att hustrun påtagit sig, att hon stundom haft ett stridigt och svårt lynne, hvaremot mannen icke vidgått någon skuld. Friherrinnan synes således ha erkänt... FRIHERRINNAN. Det är lögn! HÄRADSHÖFDINGEN.
För Embetsmannen är tiden nu på morgonen otillräcklig, för att bereda de ärender, sorn skola förekomma på embetsrurnmet om dagen; äfvensom han ej hinner att emottaga eller meddela de upplysningar, sora enskilde personer dels kunna äska, dels behöfva lämna. Detta tror jag ej kan bestridas. Förbigående för öfrigt alla andra talande skäl för ändring af arbetstiden uti Den i5 December e. m. 313 våra Embetsverk, föreslår jag vördsammast, alt denna lid hädanefter må blifva från Idockan 13 på dagen till 4 eftermiddagen. Om remiss häraf till Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet anhålles vördsamligen. Lades på bordet. Herr Silfverhjelm, Carl Adam, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Då bevarandet af enskild mans rätt Utgör grundämnet för all samhälls-inrättning, och hvarje förbiseende deraf är ett våld, som icke står att förena med den säkerhet och det skydd individen hör kunna påräkna för sina rättigheters helgd, så önskar jag få fästa uppmärksamheten vid ett förhållande af alldeles egen beskaffenhet. Under 1813 års fälttåg i Tyskland organiserades derstädes för Svensk räkning Regementet Royal Svedois, som året derefter åtföljde Svenska Armeen mot Norrige, under vilkor att framgent förunnas samma fördelar och rättigheter, som hvarje annan Svensk Corps. Befälets constilutorialer utbyttes mot form-enliga fullmagter, och lönevilkoren determinerades i likhet med dem, som existerade vid Konungens Eget värfvade Regemente, hvarigenom individernes säkerhet för framtida bergning tycktes fullkomligen tryggad. Då Regemcn - 3i4 Den i5 December e. m. tet sedermera år 1815 upplöstes, var första Majoren derstädes, ÖfversteLieutenant Carl de Mottoni, en bland antalet af de 4 Officerare dervid, som, afsägande sig alla medborgerliga rättigheter inom eget Fädernesland, qvarstadnade i Sverige, och bland dessa var lian derjemte den enda, som, utan ersättning eller eget förvållande, oförmodadt blef beröfvad den honom garanterade, och af honom redan tillträdda lönen.
Nu fans den ju inte längre der: skammen att betraktas som dåre! Den kalla handen fick sista tryckningen af en annan, som kändes lifsvarm och stark. »Gör som du vill; – jag skall alltid förstå dig. Men kyss min gosse, och skräm honom inte.» Två menniskors förtroendefulla blick i blick, ljudet af dörren som stängdes, och hon – som ville dö – stod ensam i korridoren. – Kyss min gosse och skräm honom inte, – ljöd det genom hennes sinne. Hur moderligt rösten hade vibrerat! Med hela en moders ömhet; ja, men med något mera... Den arbetande tanke, som hade för vana att grubbla öfver allting, hakade sig fast vid detta tonfall... Det hade legat mera än ömhet deri; det var mod. Något af det äfventyrliga mod, som spelar högt spel, tror på sin lycka och vinner; något som var slägt med hennes eget lynne, bara att hon satt allt på ett kort och tappat. Och medan hon tänkte på detta, kom hon in i sitt sofrum, der gossen låg. Hon gick tyst genom rummet för att icke väcka honom, och så stälde hon sig midt för fönstret ett stycke in i rummet och såg ut. Månskenet kastade gardinernas skira mönster i lätta skuggor på mattan, medan de tunga, mörka draperierna vid båda sidor gjorde den bleka dagern ännu mera kall och drömlik; det låg någonting af spöklikhet öfver det hela, som gaf en dämpad rysning, hvilken kröp i ryggen och lyfte håret som med osynliga händer. Skulle det vara rädsla Ja visst. Men hon visste att hon skulle bli herre deröfver. Och hon stod der länge, på det att alla måtte gå till ro. Hon svepte sig i sin persiska nattrock så vårdslöst som en tiggerska sveper sig i sina trasor, hon kastade af sig sin fotbeklädnad för att sticka fötterna i ett par pelsfodrade morgonskor, hvilkas steg icke skulle höras, derefter gick hon långsamt mot dörren. Nu kunde det vara tid: allt i huset var tyst. »Tant», hviskade det från barnets säng, då hon gled den förbi. Hon hejdade sig och dröjde, hon visste knappt om hon hört rätt. Nej, det var blott hennes uppjagade inbillning. Han sof ju – den lille. Hon fortsatte att gå.
N:o i is. if Capitainetnes, Régements-Qvartermästarens, Adjutanternes, samtlige Under-Oflicerarnes, Regements-Skrifvarens oell tjenstgörandeMönster-Skrifvarne* Boställen, hvarken böra eller fä på längre tid bortarrenderas, samt någon förändring i dessa Författningar icke blifvit af Motionaireil yrkad, hafva Utskotten* då fråga derom icke eller af någon annan Ledamot blifvit i Grundlagsenlig ordning väckt, ansett den, sådant oaktadt, inom HögVördige Preste-Ståndet uppstådda öfverläggning om nyttan eller skadligheten af MilitiaS-Boställens utarrenderande ligga utom gränsen för behandlingen af Herr Friherre IVredes motion, och således ej eller kunna till besvarande af Utskotten upptagas. 2:0 Om befattningen med Militice-Bostallens Utarrenderande bor åt en serskild Comité inom hvarje Regemente uppdragas, eller, såsom hittills, hos Kongl. Krigsoch Kammar-Collegierne förblifva ? I anledning af Utskotténs, i Betänkandet N:o 7 i, gjorda hemställan, att, med bifall till Herr Friherre Wredes förslag, ifrågavarande befattning måtte till Local-Autoriteter inom hvarje Regementes Stånd upplåtas, har afHeir af Sillen, G, ji., efter meddelade Underrättelserom den ordning, sorn vid tillfällen af Militias-Boställens upp Jiih tillR. St. Uti. N:o lia. låtande under arrende hittills iakttagits, hemställde blifvit, att, till förekommande af den långsamhet med ärrendefrågors behandling, som föranledt förslaget om Regements-Comitéers inrättande, befattningen med dessa ärenden måtte antingen åt Krigs-Collegium allena eller ock åt Kammar Collegiuin ensamt upplåtas, samt att Auctionen, i stället att, såsom nu är brukligt, uppå samma dag anställas så väi inför de Kongl.
Derföre hafver jag gifvit honom dem mägtigasta ibland Hedningarna i händer; han skall vara till verka med honom, och fördrifvan, såsom han med sitt ogudaktiga väsende förtjent hafver; Att främmande skola utrota honom, nämliga Hedningarnas tyranner, och förskingra honom, att hans qvistar skola ligga på all berg, och i alla dalar, och hans qvistar sönderbrutne vid alla bäcker i landena, så att all folk på jordene måste bortdraga undan hans skugga, och öfvergifva honom. Och alle himmelens foglar såto på hans kullfallna bål, och all vilddjur lade sig på hans afhuggna qvistar; På det härefter intet trä vid vatten skall förhäfva sig af sine höjd, att dess skate ibland stora, tjocka qvistar står, och att intet trä vid vatten skall förhäfva sig öfver de andra; ty de måste alle under jordena, och dödenom öfvergifne varda, lika som andra menniskor, de der uti kulona fara. Detta säger Herren Herren: På den tiden, då han nederfor till helvetes, då gjorde jag en klagolåt, att djupet öfvertäckte honom, och hans strömmar måste stilla stå, och de stora vattnen intet löpa kunde; och gjorde det så, att Libanon sörjde öfver honom, och all trä i markene förtorkades öfver honom. Jag förskräckte Hedningarna, då de hörde honom falla, då jag nederstörte honom till helvetes, med dem som uti kulona fara; och all lustig trä under jordene unte honom det väl, de ädlesta och bästa på Libanon, och all de som vid vatten ståndit hade. Ty de måste ock med honom neder åt helvetet, till de slagna med svärd, efter de under hans arms skugga ibland Hedningarna bott hade. Huru stor menar du då att du äst, med ditt prål och härlighet, ibland de lustiga trän? Ty du måste med de lustiga trän fara neder under jordena, och ligga ibland de oomskorna, hvilke med svärd slagne äro; alltså skall det gå dig, Pharao, med allo dino folke, säger Herren Herren. Och det begaf sig i tolfte årena, på första dagen i tolfte månadenom, skedde Herrans ord till mig, och sade:
Jag anser, att det förslag, som Hr Åkerman uppgifvit, har för afsigt att spränga R. o. Ad. — sådan är min åsigt af saken. Jag kan hafva orätt och får då försvara mig, om man ej vill erkänna riktigheten af milt påstående. Uti 5 punkten, der öfre kammaren förekommer, ser man blott de allmänna dragen fölen sådan kammares constituerande; jag har ingenting deremot, såvida det tillätes mig att göra den utveckling deraf, som är nödvändig, så att Adeln i densamma må ingå med soliditet. Jag lyckönskar dem, som tro sig kunna construera en öfre kammare, utan att nödgas deruti intaga Adeln som Stånd, ehuru jag betvillar möjligheten deraf, emedan jag anser sådant för Sverige nödvändigt, icke blott för det monarkiska statsskicket, utan synnerligast derföre att under det decennium, hvarunder vi lefva och under de som förestå, kommer man att erfara de starkaste påkänningar, som någonsin i Sverige visat sig, hvarföre jag anser, att man ej kan gifva nog soliditet åt den Svenska representationen, hvaraf följer, att man icke bör förminska den som finnes. Låter man ej Adeln ingå i representationen med soliditet, så minskas den också med detsamma. Ehuru jag till Const.Utsk. ingifvit ett förslag till nationalrepresentationens ombildning, har jag icke velat besvära R. o. Ad. med afhörandet af något utdrag deraf, ty det vore att endast förlänga discussionen. Mig synes frågan i afseende på dessa förslager vinna obetydligt; den vinner säkerligen mest genom sjelfva discussionen och sin litteratur.
Borgare-ståndet har, under den 22 nästlidne April, bifallit berörde betänkande, så vidt det angår föreslagen förändring af 2 § i Giftermålsbalkens 2 kap., men, på grund af gjordij anmärkningar, detsamma i öfrigt återremitterat; dock som betänkandet blifvit i sin helhet bifallet af högloft. Ridderskapet och Adeln den 26 i nyssnämnde månad, samt af högv. Preste-ståndet och hederv. Bonde-ståndet förstberörde dag, samt tre Riks-stånds mening i frågor af förevarande art utgör Rikets Ständers beslut; anser Utskottet något yttrande öfver de framställda anmärkningarna ej erfordras, hvilket för vällofl. Borgare-ståndet vördsamligen anmäles. Ank. till Exp.-Utsk. den 12 Maj, kl. 12 f. m. Memorial> i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande JV:o fo, öfver väckta motionär_, dels örn arfsrätt för oäkta barn, och dels om förändring af 8 kap. 7 § Arfdabalkerij angående underhåll åt sådane barn. Vällofl. Borgare-ståndet och Hederv. Bonde-ståndet hafva, under den 15 sistlidne April, återremitterat berörde betänkande, på grund af deremot Bih. till R. St. Proh 1847 cf 1848, 7 Sami. 1 Åfd. IG Haft. 2 10 Lag-Utskottets Memorial, N:o 50. framställda anmärkningar, men som samma betänkande, hvaruti Utskottet tfllstyrkt, att de väckta motionerna mätte lemnäs utan afseende, blifvit a£ öfrige Riks-stånden, under förenämnde dag, bifallet; så enär frågan följaktligen, jemlikt 87 § regeringsformen förfallit, lärer något yttrande öfver de gjorda anmärkningarne icke erfordras; hvilket Utskottet härmed får vördsanaligen anmäla för de Riks-stånd, som betänkandet återremitterat. Stockholm den 12 Maj 1848. STOCKHOLM, Elmcn & Granbergs Tryckeri, 1848.
L. S. Chr, Arf vidsson. CollstitutionsUtskottets Memorial, N:o i4. Herr Cederschiöld reserverade sig mot den delen af förslaget, att efter sex månaders förlopp skola Riksens Ständer åtskiljas, ”så vida icke Konungen och samtlige Riks-Stånden hafva öfverenskommit om ytterligare förlängning på bestämd lid.” -— Sålunda skulle ett enda Stånds nekande vara tillräckligt att hindra Riksdagens förlängning. Och derigenom skulle det Ståndet kunna hindra Riksens Ständer att få till slutligt afgörande företaga, kanhända, de aldra vigligasle lagstiftnings-ärenden. — Han ansåg denna olämplighet kunna förekommas derigenom, att redactionen förändrades på följande sätt: ”så vida icke Konungen och åtminstone tre Riks-Stånd, ''hafva öfverenskommit” Häruti instämde Friherrarne Rantzou och Hermelin. Åf Hans Jansson-. ”Jag har instämt i det förslag, Utskottet framgifver till Rikets Ständer, rörande förändring af i op § Regerings-Formen, med undantag af orden: ”Her så oförmodadt skulle hända, att vid den sålunda förlängda tidens utgång, Riksens Ständer icke hade Staten reglerat, ”eller någon ny bevillning till bestämdt belopp sig åtagit, då skall Kolningen kunna Riksens Ständer åtskilja, och fortfare den förra bevillnin”gen intill nästa Riksdag.”
Wi borde sålunda till en början gå försigtigt till wäga, för att icke genast tillintetgöras af öfwermakten. Men å andra sidan måste wi begagna den hänryckning, den segeraning, som intagit alla Swenska sinnen. Den nywäckta känslan af befrielse och frihet behöfde gifwa sig luft för att känna sin egen kraft. Wi måste strida. Wårt beslut blef att intaga en linie långsutefter de så kallade Tyskbagare-bergen, midtemot Ryssarna, emellan de båda nämnda tullarna. Wi hade ett obetydligt artilleri och intet kavalleri, men wåra massor till fots woro eldade af ett sannt hjeltemod. Det war således med bajonetter och lansar, som wi borde afgöra striden. Wi beslöto att, hwarhelst det gällde handgemäng, genast utan omswep rusa på fienden och med beslutsamma bajonettanfall kasta honom tillbaka. Under det de föreslagna dispositionerna gjordes, beslöts, att de Ryska fästningswerken inom hufwudstaden skulle uppfordras och, om de icke genast uppgåfwos, hotas med samma förfärliga öde, som tillintetgjort Mosebacke. Åtföljda af trumslagare och flockar af manskap, begåfwo sig wännerna till hwar sitt fäste. Skansen på observatoriibacken uppgafs genast åt Dalman, emedan Ryssarne derifrån sett hela det förfärliga skådespelet på strömmen. Carlén begaf sig, med en utwald skara af ynglingar, till Ladugårdslandstorget, der kanonerna från den fordna kyrkans öfre hwalf woro riktade emot husen. Ännu hade ingen eld derifrån begynt, och äfwen detta fäste uppgafs genast utan något i alla fall onyttigt motstånd. Besättningen fick fritt aftåg till kejsaren, sedan den aflemnat wapnen. Men aftonens skuggor nedstego småningom för att gömma både wåra och fiendernas rörelser. Jag fick mig hastigt en häst och begaf mig till Roslagstullen, för att der öfwerse ställningen. Uno von Trasenberg. Berättelse af Friherre Dolk