Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Fyrfartyg äro derföre på båda ställena behöfliga; men om Statsverkets tillgångar icke nu skulle medgifva anslag till 2:ne, så bör åtminstone medel anvisas för ett fyrfartyg, och i sådan händelse vore lämpligast att R. St:r ville till K. M:ts disposition ställa det erforderliga beloppet, och låta det bero på skeende undersökningar, om fartyget skall förläggas på Kallegrundet eller Sydostbrotten, anseende dock R. St:r angelägnast att förstnämnde grund dermed förses. En blifvande Riksdag må sedermera tillkomma att bevilja, livad som för ytterligare ett fartyg kan finnas erforderligt. Den 18 Februari f. m. På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af denna punkt. Hr Skogman, Carl Joli. Alfred: Jag är redan uti de fleste punkter förekommen af Hr Montgomery m. fl. föregående talare. Om man endast skulle betrakta denna fråga ur en allmän synpunkt, så skulle jemväl åtskilliga andra fyranläggningar vara särdeles önskliga; men då våra tillgångar icke äro tillräckliga för att nu på en gång förse våra kuster med dylika anläggningar, så måste man, vid fråga om anslag derför, rätta sig efter den större eller mindre behöfligheten deraf K. M:t har uti dess till R. St. afgifna nåd. Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof föreslagit en fyrinrättning vid Sandhammaren; och jag anser denna anläggning uti närv:de ögonblick vigtigare än någon annan. Efter Utsk:ts åsigt lärer en anläggning af fyr vid det s. k. Grundkallegrundet i första rummet böra ifrågakomma; men som hafsbottnens beskaffenhet derstädes är särdeles ogynnsam för ett sådant företag, så torde först en undersökning rörande förhållandena böra företagas. Jag vill icke ingå uti någon strid härom, men kan dock icke undgå att hysa några betänkligheter i afs. på denna anläggnings företräde framför åtskilliga andra. Då återremiss blifvit begärd, vill jag dock ej emotsätta mig sådan. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Detta Betänk, är ett bevis, bland många andra, uppå våra formers ovighet och besynnerlighet. Vi känna att K.
Maj:t täcktes, innan deras åtskiljande, öfverlemna en nådig Proposition till Tryckfrihetslagens förändrande sålunda, att Regeringens och folkets gemensamma fördelar genom en Grundlagsenlig yttrande-rätt mätte stadgas och befordras. Lades på bordet. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets den 16 sistlidne Januarii under N:o 16 afgifne, samt den 12 sistlidne Februarii e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver väckt förslag till en Lag, att då oenige makar, som af undergången varning ej låtit sig rätta, blifva för kif och osämja ställde under tilltal vid vederbörlig domstol, Domcapitlet må äga tillåta makarne att flytta från hvarandra, under den tid rättegången varar, m. m. Anmältes och emottogs Herr HofCanzleren m. m. D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Maj:ts höga vägnar, aflemnade 2:ne Kongl. Maj:ts Nådiga Propositioner: 1:0 Af den 5 sistlidne Februarii; angående ändring i 25 Cap, 1 §. Rättegångs - 46 Den i Mars f. m. hålken, och i sammanhang dermed äfven uti 12 Cap. 3 2 Mom. samma Balk, så dant det lyder uti Kongl, förklaringen den io September i823; och 2:0 Af den 27 sistlidne Fehruarii; angående anslag till förmån för Läroverken i Riket. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken anmodade Herr HofCanzleren, att till Kongl. Majit framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts högstberörde Nådiga Propositioner skulle med första varda inför Ridderskapet och Adeln föredragne.
Hans Excellens Herr Justitiae-Stats-Ministern anmälde: ll:o. Att berättelse angäende de af Rikets Ständer vid sistförflutna riksmöte föreslagna lagförändringar, hvilka Kongl. Maj:t, efter Ständernas åtskiljande, låtit till nådig pröfning förekomma, men afslagit, är vorden, i enlighet med 87 § Regeringsformen, särskildt författad, och blef denna berältelse, som nu upplästes, af Kongl. Maj:t i nåder gillad; och skulle densamma, medelst skrifvelse, sådan den vid detta protokoll bilagd finnes, till Rikets snart sammanträdande Ständer expedieras. Ex protocollo E. Adlerstråhle. Ank. lill Eip.-Utsk. d. 16 Dec. 1853, kl. 10 f. m. Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, med färslag till ändring af 7 och 17 §§ i 30 Kapitlet Rättegångs-balken; Gifven Stockholms Slott den 6 December 1853. Till följd af Rikets Ständers, vid nästförflutna Riksdag, fattade, af Kongl. Majit gillade, beslut om löneförhöjning för Hofrätternas ledamöter, skola de så kallade revisionsskilliogar, hvilka, enligt lydelsen i 7 och 17 §§ i 30 Kapitlet Rättegångs-balken, få af Hofrätt behållas, väl, likasom förut, emellan dessa domstolars ledamöter fördelas, men icke på Kongl. Maj:ls Nåd. Skrifvelse, M 23. 15 annat sätt dem tillgodokomma, än i afräkning å deras, af Rikets Ständer till beloppet bestämda, i öfrigt från Statsverket utgående löner.
Ofördunkladt stod det ännu för mitt minne, och hvad barnets blick uppfattat oredigt och osammanhängande, det hade den ofta återvändande tanken på de kära föremålen utredt och sammanjemkat, så att bilden deraf var klar och helgjuten. Jag återsåg originalet till denna bild, då jag en sommarmorgon stod på däcket af ett ångfartyg, som med raska vingslag gick uppför Stockholms ström. Vi svängde kring Waldemars-udden. Se der slottet, skeppsbron och slussen – min prosaiska näsa kände genast lukten af grönsakerna i gröna gången, och i mitt öra ljöd tydligen: «svafvelstickor här, två knippor för en vitten! – Detta är Kastellholmen? Den känner jag icke. – Detta Djurgårdsstaden? Den har jag ej sett. Men väl minnes jag, vid värdshusen på andra sidan, öldrickare i mängd och en blåmålad svänggunga och en tiggare på träben, åt hvilken jag hellre gett mina bakelser, än jag såg min följeslagerska gifva honom bara slantar – allt detta på l:sta Maj. Längre bort skulle väl «Lagårdsgälet» finnas, der jag midsommarsdagen sett soldaterne svärma kring en Bacchus på tunnan samt en af dem, klädd i shawl och fruntimmershatt, dansa inom ringen och svängas i luften från de öfrigas starka armar. Men här till venster Danviken! Har jag ej der, brinnande af skådelystnad och rysande af fasa, genom den halföppna porten tittat in på dårarne? Der varfvet, der min tvenne år äldre broder en gång föll i sjön, och jag, liggande på en stock, med fötter och armar i vattnet, skrek och höll i honom, tills hjelp kom. Derbredvid framskymtar ju det gästvänliga tak, under hvilket spåren af olyckan utplånades, för att ej vid hemkomsten dermed bedröfva modershjertat – ack, det har redan länge icke klappat af fröjd, icke klappat af smärta!
UTAN PL. FRÅN ANDRA ANDERS DE &gt; 5: - » 3: - 3 MAJ 1899. OCH UTGIFVARE: FRITHIOF HVARJE IDUNS MODETIDN. MED PLANIDUNS REDAKTÖR UTGIFNINGSDAGAR! PRENUMERATIONSPRIS PR ÅR: IDUN DEN • HEHNET 12:TE KOMMISSIONARER BYRÅ OCH EXPEDITION HELLBERG KLARA S. ANTAGAS ÖFVER HELA LANDET PÅ ALLDELES SÄRSKILDT FÖRMÅNL. VILLKOR. TRÄFFAS SÄKRAST KL. 2 — 3. STOCKHOLM, LOSNUMMERPRIS: 8 ORE. : skärpte hvardagsuttrycken förvandlade WAHL. tiden i den af sin kraftigare far, anlag, den tidigt bortOscar de Wahl, m e n teatergry, s o m hans m o - som någon annan. men tressen, år i b o k h å l l e r i e t s sifferärbetet — en höstdag i Dramatiska kände fick mot Carl Blasieholmshamnen Anna de XILs han, han att och på hvars skulle halp, och han välja leddes måste ett sig i det praktiskt yrke foga — frågan. han af s i n a Entusiasm ej När hennes till bar estetiska indå han tog anställning s o m trädgårdsfattades retter eller sina namn och ifrig sträfvan Bland hans biljetter teaterafton; Visst med kunde full garanti förväntningarna kunde det publiken under för en fru idopeköpa rolig svekos aldrig. sprudlande kupletter, och godt humör föredrog genom hennes operettdialogen en formens finess, mun som A. Blomberg foto. — minnen han nadsmål. hvilket, det var Törhända sökte och fördjupade af n a t u r e n erhållit Andtligen att intet Villrådig hela det merkantila färger, Men icke lockade hob o r d e rotfasta sig sin kallelse. in under men förevärlden. Man för miasmer öfver emellertid prunkande doftrikt Wahl skulle bli en det praktiska lifvets m a n, Snart k o m han nom framtida sökte förkväfva. KUNGL. HOFBOKTRYCKERI. elevskolan voro
Sedan Bankofullmägtige, med anledning af den, efter afvikne ombudsmannen vid Götheborgs lånekontor kV. M. Stenberg yppade balans, anmodat direktionerne öfver Banko-diskontverket i Stockholm samt lånekontoren i Götheborg och Malmö, att till fullmägtige afgifva förslag till sådane föreskrifter, hvarigenom fullständig kontroll i afseende på diskontverkens ombudsmäns embetsåtgärder och redovisnings-skyldighet, i de delar, der sådan saknas, må kunna för framtiden vinnas, samt vederbörande direktioner, på grund häraf, öfver ifrågavarande ämne sig yttrat, hafva Banko-fullmäglige, med öfverlemnande af de från diskont-direktionerne inkomue utlåtanden, uti ett till Utskottet afgifvet memorial, hemställt, att åtgärder måtte vidtagas till förebygBih. till R. St, Prot. 1847 ock 1848, 6 Sami. 1 Afd. 34 Haft. 1 2 Banko-Utskottets Memorial, N:o Qf. gande, för framtiden, af sådane förluster för diskontverken, hvilka kunna uppkomma deraf, att ombudsmännens göromål, eller handläggningen af bevakningsoch lagsöknings-ärenderne icke voro underkastade deu noggrannare granskning, att försummade tjensteåligganden, eller fördröjd leverering af influtne medel kunde inom kortare tid upptäckas samt i sådant afseende till hepröfvande hemställt åtskilliga kontroll-foreskrifter, rörande ombudsmännens uppbörd och redovisning. Utskottet har, vid öfvervägande af detta ärende, inhemtat, att de kontroller, som nu utöfvas å ombudsmännens uppbörd och göromål, äro olika vid de serskilda kontoren. Af de uti ofvanstående förslag intagne föreskrifter äro nemligen en del, ehuru på olika salt tillämpade, redan gällande vid samtliga diskontkoutoren, andra åter endast vid ett eller annat af dem iakttagne.
Mannen gick, och på aftonen återfick patronens Anna sitt silfverhjärta putsadt, uppfiffadt och helt. Det hade förutom reparationen kostat ett människolif. Far och son. En aftonstämning. Det lugnade. Hafvet var ännu upprördt, dyningarne stego och föllo, stora, glansiga böljor höjde och sänkte sig, och vid stranden, där det farliga undervattensgrundet låg, skummade det ännu. En bränning slog hvit och fradgande högt upp, men på land susade det helt sakta i träden och vinden höll på att somna af någonstädes långt borta i skogen. Den vackra Dalön låg som en trädgård midt ute på fjärden. På ena sidan var fastlandet, men på den andra hela, vida hafvet. Stundom, när det hägrade starkt, såg man långt i fjärran söderut en hög kust. Där syntes otydligt en stad med gammalmodiga hus och många spetsiga kyrktorn. Folket påstod, att det var Estlands kust och staden Reval. Stranden vid Dalö var klippig och trädbevuxen. Höga tallars och granars bruna och skrofliga stammar syntes mellan björkarnes hvita, och barrträdens grenar skiftade i mörkt mellan hängbjörkarnes ljusa blad. Allra närmast stranden hängde alarnes saftiga mörkgröna blad i vattnet, de smekte ytan, höjdes åter af en vindfläkt och doppade så i igen. Hvit, hård sand utgjorde bottnen, nu på höstsidan växte där en mängd långt gräs, på somligt stack det fram små hvita, svagt doftande blommor, medan tången, nordens korall, i tjocka, vackra formationer grodde på djupet eller sände lösryckta fragmenter, prydda med snäckskal, till stränderna. Några famnar från stranden, inbäddad i träd, låg en liten röd byggning, hälften stuga, hälften villa. Framför densamma stodo några högstammiga blomstergrupper, något härjade af storm och regn, men doftande och täcka, vårdade, som det tycktes, af kärleksfulla händer. Och på sidorna, längs gångarne, omkring hela huset, reseda och åter reseda.
M. en rättelse i denna skatts utgörande; men hvarken af den K. proposm eller af det dervid bilagda Statsråds-prot. uplyser, att K. M. fattat beslut att från och med någon viss tid rättelse eller ändring i nuvar:de förhållande skulle ega rum. Visserligen innehåller berörda prot., att föredragande Depart:ts-chefen inför K. M. yttrat, ”att enär ärendet är af den allmänna beskaffenhet, att K. M. ”äfven utan enskild ansökan skulle kunna nödig befunnen förklaring meddela, berörde erinran icke förtjenar afseende”. Denna erinran var föranledd deraf, att K. Beflnde i Calmar län uti dess underd. utlåt, ansett de sökande riksdagsfnllmägtige obehörige att i detta mål talan föra. Emellertid hav K. M., åtminstone mig veterligen, icke ännu gifvit någon förklaring i denna fråga och deraf drager jag den slutsatsen, att K. M:s beslut icke innebär att en lindring eller förändring af en 100-årig beskattning, redan skall sättas i verket; och jag stärkes så mycket mera i denna tanke, som det är min öfvertygelse, att frågan icke kan annorledes, än jag 41C Den 13 Mars. nämnt, afgöras antingen genom R. St:s och Konungens sammanstämmande beslut eller också i juridisk-kameralistisk väg. Tagetman i betraktande den frågan, som blifvit till StatsUtsk. öfverlemnad, nemi. de begärda anslagen, så måste man medgifva, att IJtsk. icke kunnat tillstyrka R. St. att bevilja samma anslag, såvida sådant, i brist af erforderliga uplysningar, icke skolat ske på måfå. Skulle man förklara, att innevänarne inom de tre länen, nemi. Jönköpings, Calmar och Kronobergs län, hädanefter skola utgöra salpeterhjelpen icke efter markegång, utan efter Kronovärdi, så upstår ofrivilligt den frågan, hvilka verk, inrättningar eller löntagare hafva rättighet till ersättning för minskad inkomst? Denna fråga måste ovilkorligenförst utredas, innan R.
(U. A.) Hos Ridderskapet och Adeln har uti motion, som till Stats-utskottet blifvit remitterad, Grefve Horn, Claes Fredrik, föreslagit, att, till undvikande för framtiden af de olägenheter, som skola uppkommit deraf, att åtskilliga vid sistlidna riksdag för vissa år medgifna extra statsanslag fastställts för endast tre år och följaktligen upphört vid 1847 års slut, eller före den tidpunkt, dä 1844 års statsreglering tilländagår, samt på det att påbörjade allmänna arbeten icke måtte behöfva inställas eller uppskjutas under afvaktan af den vid nästa riksdag skeende statsreglering, Rikets nu församlade Ständer måtte, vid beviljandet af årliga statsbidrag för dylika arbeten, bestämma tiden för dessa anslags utgående till fyra i stället för tre år, såsom i Kongl. Maj:ts nädiga proposition blifvit äskadt. Äfvenledes har Utskottet från Rorgareståndet erhållit remiss å en af Herr Hörnstein väckt motion, deruti, såsom en utväg att förekomma behofvet af extra anslagsfrågors partiella pröfning, blifvit hemstäldt, att dylika anslag måtte beviljas för fyra år. Utskottet har tagit detta ärende i öfvervägande 5 men då utaf samtliga i Kongl. Maj:ts nådiga proposition om Statsverkets tillstånd och behof äskade, till ständiga utgifter ej hänförliga, anslag, icke något blifvit föreslaget till utgående under längre tid än tre år, samt dessutom med säkerhet torde kunna antagas, att bland de allmänna arbeten, för hvilka tre års anslag nu blifvit af Kongl. Maj:t begärda, åtskilliga äro, enligt uppgjorda kostnadsförslag, beräknade att, med tillhjelp af dessa bidrag och utan vidare tillskott, bringas till fullbordan, synes den af motionärerne ifrågaställda allmänna bestämmelse rörande utsträckning af tiden för anslagens utgående hvarken ändamålsenlig eller af behof påkallad. Med afseende härå och då dertill kommer, att anslagstidens förlängning ©tvifvelaktigt skulle för Rikets Ständer medföra nödvändigheten af ytterligare tillgångars anskaffande, har Utskottet funnit sig icke kunna tillstyrka Rikets Ständers bifall till det uti Grefve Horns och Herr Hörnsteins förevarande motioner framställda förslag.
Hvad derefter angår sättet för utgifvandet af dessa till inqvarteringens bekostande erforderliga medel, så hafva Rikets Ständer uppfört nyssberörde 24,000 R:dr å Riks-statens Tredje Hufvud-Titel. I sammanhang härmed och då, enligt hvad E. K. M. i Nåder gifvit Rikets Ständer tillkänna, någon öfverenskommelse hittills icke kunnat träffas med staden Ystad, i afseende på öfverlåtelse!! till Kongl. Maj:t och Kronan af stadens nu utaf en derstädes förlagd Esqvadron af Kronprinsens Hussar-regemente begagnade stall och magazinshus, anse Rikets Ständer, att, enär, hvilka anstalter framdeles än må vidtagas, för afhjelpandet af Esqvadronens behof i denna del, serskildt anslag dertill erfordras, Stats-verket må, i öfverensstämmelse med E. K. M:s uti den Nådiga Skrifvelsen derom gjorda framställning, fortfarande bibehållas vid dispositionen af Statens hos städerne Malmö och Ystad egande återstående fordran, dock få Rikets Ständer tillika hos E. K. M. underdånigst anhålla, att de underhandlingar, som ytterligare kunna med staden Ystad ifrågakomma om inköp af. der varande stalloch maga - ExpccUtions-Utsl\0lj.cts Förslag till lind. Skrifvelsej IV.-o 188. 429 zinshus för Statens rakning, må bringas till slut med görligaste första och senast inom 1841 års utgång, då, enligt hvad Rikets Stander komma althar nedanföre anmäla, staden Ystads rätt till åtnjutande af ränteoch capitalafbetalning å dess skuld till Riksgälds-Contoiret ovilkorligen bör upphöra. 3:o Angående det af E. K. M. till Rikets Ständer i Nåder öfverlemnade Förslag till ny Inkvarterings Ordning.
Ständers Stats-Utskotts Betänkande, i anledning af Herr Brof essoren och Riddaren Trafvenfelts Memorial, om understöd af Allmänna Medel för utgifvandet af Skriften Svensk Botanik. Höglofl. Ridd. och Adeln har remitterat till 924 Den 7 Juli. till Stats-Utskottets åtgärd ett af Herr Professoren och Riddaren af Kongl. Vasa Orden Carl Trafvenfelt ingifvet Memorial, tillika med särskildta yttranden af Herr Professoren Doctor Munck af Rosenschöld samt Herr Landshöfdingen m. m. von Rosenstein, angående föreslaget bidrag utaf Stats-med:el lör fortsatt utgifvande af Skriften: Svensk Botanik , hvilken, år 1802, utaf framlidne Ryttmästaren och Riddaren Palmstruch blifvit börjad, samt, efter hans död, fortsatt af Herr Kammar-Rätts Rådet G. J. Billberg , och hvaröfver Natural-Historicus, Secreteraren i Kongl. Vetenskaps-Academien Herr Professoren och Riddaren Doftor O. Schwartz åtagit sig det speciella inseendet, jemte författandet af Texten. Herr Professoren Doflor Trafvenfelt har i detta Memorial omförmält värdet och nyttan af detta arbete icke allenast uti Natural-Historiskt och Medicinskt afseende, utan ock i synnerhet för Oeconomien och Manufatlurerna, samt, med bilagde Handlingar och Utlåtanden af flera Autoriteter , sådant än vidare ådagalaggt; såsom ock andragit , huruledes utgifvandet deraf de sednare åren medfört större kostnader, än försäljningen , vid ett mindskadt antal köpare , ersatte; hvarföre Kongl. Vetenskaps-Academien under» stödt företaget med ett tillskott, men hvilket oaktadt arbetet icke skall kunna fortsättas utan förlust för IJtgifvaren, om ej Allmänna medel dertill beviljas. Det bidrag, Kongl. Vetenskaps-Academien lemnat, skall ock endast tills vidare slaget, Den 7 Juli*. slaget, och vara en kännbar utgift för dess kassa, samt således ej kunna ytterligare utsträckas.
De enskilda ”förmenta vänner”, om hvilka berättas 38 att deras ”trolöshet och ondska betogo skalden all munterhet”, hafva ej blifvit namngifne. Bland hans vänner af högsta ordningen funnos de icke: men den upplifning, som desse skänkt, måste han af andra orsaker umbära. Schröderheim borttvinade på Järfva i onåd och hungersnöd; Kellgren var vid denna tidpunkt sjelf krank, instängd och döende; Kraus hvilade redan i jorden på Brunnsvikens strand, sedan han ännu under sin sista aftyning hade öfver Mozarts död componerat en sång, hvartill Bellman på hans begäran skrifvit orden 39; Häffner, numera Kapellmästare vid Operan, upptogs af jemna stridigheter med underlydande och förmän; Lidner, hvars umgänge dessutom sällan varit muntrande, hade afsomnat; Thorild var landsförvist. Hallman och Kexél lefde visserligen ännu, och i Stockholm: men den bästa vilja i verlden kunde icke göra dem till synnerliga tröstare. Härtill kommo hopade ekonomiska förlägenheter, mot hvilka hans kraftfulla makas hela verksamhet kämpade fåfängt. Stigande armod lät ensamheten kännas tyngre och sjukligheten bittrare. Ingen Gustaf stod nu tillhands, att freda honom ifrån det fängelse, der en obarmhertig borgenär, ej långt före hans frånfälle, bjöd honom inspärras. Möjligen var denne borgenär en af de ”förmenta vänner”, på hvilka han fann sig bedragen. Dock förde honom samma anledning äfven till det motsatta rön, att han omsider alldeles oombedt utlöstes af ett par personer, hos hvilka han tilläfventyrs mindre hade påräknat ett så ädelmodigt tänkesätt. Fullt oegennyttige voro de likväl icke: de önskade sig den belöning, att åter höra honom sjunga; någonting, hvartill han nu ytterst sällan kunde bevekas utan det villkor, att derigenom befrämja något välgörande ändamål. Man anhöll om blott en enda af hans allbekanta ”roliga visor”.
Stockholms röstberättigade iniievanare valja stadsfullniMl~tige, stadsfulliiiaktige valja fattigvårdsnai~iiideii och fattigvårdsiiamiiden väljer fattigvårdsstyrelser.na. » Urviiljareii » befiliner sig tydligen liar p % allt för långt afstiiid f r i n representanten for a t t i nå goii so111 helst inåii kunna bestamrna hans beskaffenhet. Detta a r iiii oneldigeii en svårigliet. Meii 5 andra sidan Iiafva vi den fördelen, att lagstiftiiingsarbetet recla.11 iir iiiidangjoi ' dt och att det inotstknd, ' vi liafva a t t besegra, i sjalfva verket ej iir,griindadt på iiiigoii verklig öfvertygelse, iitaii endast p&amp; en fördom, den fördom nämligen, s o m alltid fraintiaader, då det gäller a t t erkänna, a t t på något arbetsoinrlide kvinnaii iiger lika goda föriitsättniiigar för en Iraingångsiik verksamhet soiii niameii. Dylika fördornar besegras emellertid ondast af allinanria opinionen, men besegras ofta af deiirin ganska lätt. Och a t t en allniaii opinion i detta fall. verkligen ar pk vMg a t t iippvgxa, daroni synes mig dett.a, s&amp; talrikt besökta möte bara vittne. Irör min del tror jag ock, a t t vi i verkliglieten redan hunnit s i li.ngt, a t t det blott skulle beliöfvas sctt en enda man jnom fattigvårdsniimnd.en öppet uttalade sig för reformen, för a t t isen skulle brytas och mfclet viiiiias. 1: 1: Efter gref ve Hainiltoii uppträdde flere talare. Kyrlcoi~wcle Bergman frainliöll med kraft och vwnie soin sin iifvertygelse, a t t 0111 det funnes nigot omrade inom det offentliga lifvet, diir kvinnans verksainliet borde vara af stor och vllsignelserik betydelse vore det inom fattigvarden.
Om det vidare antages, alt räntan jemte amortissement bestämmes till 6 procent af det upplånta kapitalet; och slutligen om hela anslaget för åren 1858—1860 dem emellan fördelas sålunda, att på hvarje af åren 1858 och 1859 i rund summa belöper 7,800,000 R:dr, och på det sista året 7,900,000 R:<]r, så komma ränte och amorlissements-utgifterna för de nu äskade anslagen, under nästa slatsregleriugsperiod, att blifva som följer: å anslaget för år 1857, (7,755,000 R:dr), under 3'/2 år .. 1,528,550, å anslaget för 1858, (7,800,000), under 2'/2 år 1,170,000. å anslaget för 1859, (7,800,000), under 1V2 år 702,000. å anslaget för 1860, (7,900,000) under ’/2 år 237,000. Såsom tillgång för bestridande af denna utgift äro vid statsregleringens uppgörande afsedda de årliga öfverskottsmedlen, uppgående till 1,210,500 R:dr Riksmynt, eller tillsammans på tre år — R:dr 3,631,500, hvilken summa således med den obetydliga skillnaden af endast 6,050 R:dr motsvarar det ofvan uppgifna behofvet. Kongl. Maj:Is Nåd. Prop. JW 26. 29 Någon ränteoch amortissements-utgift för det af Kongl. Majrt äskade särskilda kreditivet har icke blifvit beräknad, enär det ej med någon visshet kan förutses huruvida omständigheterna göra detsammas anlitande möjligt eller lämpligt.