Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Hvem vet, kanhända håller du i dina späda händer den tråd, som är tillräckligt stark, att slå en knut om alla de öfriga, hvilka nu äro nära att brista, samt ovilkorligen måste brista, om de icke snart kunna fastare tillknytas.” Rosa stod tyst, hon vågade icke se upp; men kommerserådet läste, äfven i den nedslagna blicken, svaret, samt tillade derföre hastigt: ”När allt detta är öfverståndet, och det gamla Widenska huset sönderstyckas, liksom ur en kedja ring lossas från ring, – då, Rosa, har du kanhända icke mera någon far, som du kan vägra att lyda.” Kommerserådet hade väl beräknat, huru långt han kunde gå, till att befrämja den plan, som i början syntes honom orimlig, men nu, – det måste han tillstå, – hade en aflägsen skymt af sannolikhet, om den riktigt behandlades; ty utmärkt, ja mer än vanligt uppmärksam och förekommande, hade herr Garben visat sig mot flickan. Det var klart, att hon behagade honom, och i samma mån fann kommerserådet behagligt att sysselsätta sig med den möjliga tanken om en förening af båda husen. Derföre måste Rosas känslor anlitas till ytterlighet. Hennes tårar strömmade på den faderliga handen, hvilken smekande borttorkade dem, och när kommerserådet kommit så långt, tillade han endast: ”Jag ser att du förstår mig, mitt barn, och du behöfver, under inga omständigheter, göra dig några samvetsförebråelser; ty, våra angelägenheter må utfalla huru som helst, så blir aldrig något parti af med kaptenen. Han får finna sig deri, att jag återtager mitt löfte; ty jag ser klarligen, att ditt giftermål med honom skulle blifva er gemensamma olycka. Han är en högst lättsinnig, om just icke dålig menniska, och från en vän i residensstaden har jag fått veta åtskilligt; men det hör icke hit. Allt nog, så snart kaptenen kommer hem, skickar jag honom sitt afsked. Men borttorka nu tårarne, mitt barn, och du, Brigitt Marie, låt det bli din omsorg, att ställa middagen så, att den räcker till aftonen. Sedan skall Rosa spela och sjunga, och spelborden upptaga den öfriga tiden.
Utskottet har icke annat tillstyrkt, än att denna egare af enskiftade hemman, tillaggde rättighet, måtte, på de i nämnde § upptagne villkor, äfven utsträckas till egare af sådane enstaka hemman, hvilka, i anseende till sitt läge redan kunna anses vara af naturen enskiftade; och Utskottet kan icke frångå den tanka, att Bihang till IUksSt, Trot. 1823, Qide Sami. N:r 89« 1410 Bes v. och Ekon. Utsk. BetankandSn. hvad Utskottet föreslagit, ovillkorligen påkallas, för att bereda nödig consequens i denna del af den ekonomiska lagstiftningen. Genom fästad uppmärksamhet på ofvanstående § finnes, att här icke är fråga om, att försälja någon jordrymd, utan åtföljande skattskyldigheter, enär dessa äro uttryckligen föreskrifne, hvarigenom den skattskyldiga jorden icke eller förminskas, samt att icke någon ahalieneiing af inegor blifvit föreslagen, emedan §:n utstakar, att en sådan icke får ske af annat än den ouppodlade jordrymden. Utskottet har icke tillstyrkt försäljning af del utaf egorymden, utan endast a£ med den utsträckning, som, enligt sista Mom. af meranämnde §, kan i vissa fall, efter CammarCollegii pröfning ega rum. I öfrigt får Utskottet anmäla, att dess i fråga varande Betänkande vedan blifvit af Höglofl. Ridderskapet och Adeln, Högv. FresteStåndet samt Hederv. BondeStåndet bifallet. Stockholm d. 6 Oct. 1823. Best), och Ekon. Utsk. Ankom den 27 Oct. 1823. Utlåtande och förslag, angående RiksStandens olika Beslut i frågan, om inrättande af Directioner till det indeldta Kavalleriets beklädnad.
Banco för Lispundet inlösen, hafvä icke eller förfelat sitt mål. Liksom hvarje näring snarast rotfäster sig och bäst trifvas på de orter, der locala hjelpmedel understödja den, eller der folklynnet, mera böjdt för industriella företag, liffigare omfattar tillfällena dertill , och icke låter afskräcka sig äfven om den förväntade frukten först mera långsamt utvecklar sig och mognar; så har ock Salpetér-handtermgen, hvars afkastning är tidens och arbetets gemensamma, men icke skyndsamma alster, snabbare eller trögare, i jemförlig! förhållande till de ofvannämnda omständigheterna, inom Riket framgått. i6 Bil. till K. M. Nådiga Propos. N.o 5. Vid en allmän öfversigt derafbcfinnes, att den uti Westerbottens Län gjort intill förundran stora framsteg, samt betydliga uti Westmanlands, Upsala, Östergöthlands, Kronobergs, Jönköpings, Calmare och Christianstads Län: att den i Norrbottens, Gefleborgs, Jemtlands, Wester-Norrlands, Stockholms, Skaraborgs, Nerikes, Södermanlands och Blekinge Län sfår på en lägre, eller mer och mindre lofvande utvecklings-grad; men att åter uti Stora Kopparbergs och Gottlands Län ej några större resultat, äfvensom i Wermelands, Elfsborgs, Hallands, Malmöhus samt Götheborgs och Bohus Län föga eller ingen product deraf är att förvänta. De berättelser om Salpeter-liandteringen, hvilka årligen till Comiterade genom E. K.
Vid en större tidning måste nemligen tryckas en större upplaga, än sorn åtgår, hvarförutan jag hört trovärdige personer uppgifva, att en stor mängd exemplar blifva makulerade under tryck i snällpressar, hvarigenom allt totalbeloppet af onyttigt förbrukade stämplar förhöjes. Kostnaden härför skall naturligtvis äfven af prenumeranter och köpare ersättas, och derigenom förhöjes tidningspriset i ett högst oproportionerligt förhållande till den förhöjda tidningsstämpeln. Då någon annan anledning till Utskottets beslut ej blifvit uttryckligen antydd, och, ehvad öfvertygelse man än må hafva om svenska tidningspressens när - Bevillnings-Ulskollets Betänkande, 1\':o 6. 21 varande tillstånd, det torde kunna såsom säkert antagas, att den föreslagna förhöjningen af tidningsstämpeln skall motverka tillvaro och uppkomst af sådane tidningar, genom hvilka sann upplysning kan spridas, och innefattar en indirekt förhöjd beskattning å nationen, har jag trott ifrågakomne moment böra, hvad beskattningen angar, oförändradt bibehållas. 11 § 3 morn. 3:o. Det tillägg, som Utskottet vid detta moment föreslagit, har funnits i äldre författningar, rörande stämplade pappers-afgiften, men borttogs vid 1841 års riksdag, hufvudsakligen med anledning deraf, att dåvarande Bevillnings-utskott ansåg egentliga orsaken till de då icke sällsynta öfverträdelserna af karta-sigillataförordningen vara att finna uti den åt domare lemnade mångdubbla befattningen, att både debitera, uppbära och kontrollera stämplade pappers-afgiften, hvadan och då denna uppbördsmanna-befattning icke vore med det för domare-embetets helgd oundgängliga omdömet om oegennytta fullt förenlig, Utskottet förmenade den säkraste kontroll böra vinnas derigenom, att ingen handling finge af domstol emottagas, innan den blifvit behörigen karterad och att annan person, än domaren, förordnades alt hålla stämpladt pappersförsäljning.
Fem års förlopp, att räkna ifrån den 1 Januarii i83o, skall den byggnad, till hvars uppförande lån erhållits, vara uti så fullbordadt skick, att försäkring derå uti Städernes Allmänna Brandstodsbolag, enligt de för denna Inrättning gällande Författningar, må kunna vinnas; vid äfventyr att lånet, i annat fall, varder genast efter nämnde tids utgång infordrad t; 10:0 Så fort försäkring å en byggnad kan erhållas, bör den, genom Låntagarens försorg och på dess bekostnad, anskaffas för minst Tre år, samt BrandfÖrsäkringsBrefvet, jemte ett af BrandstodsBolagets Direction utfärdadt Bevis, att Lånsökanden afsagt sig rättigheten BraudstodsBolaget frånträda, så länge någon del af länet är obetald, aflemna? till Gomiterade, hvilka insända dessa handlingar, jemte Låntagarens förbindelse å Iånesumman, till RrgsContoiret. 1 i;o Skullo en afbränd tomt, innan den blifvit bebyggd, ombyta ägare, må den nya ägaren inträda Uti förra ägarens rättigheter och skyldigheter. 12:0 Då byggnader af sten uppföras, får lånet innestå, utan Capital-afbetalning, under Tio års tid, att ( 3g ) räkna från den i Januari! i83o, men efter dessa Tio arens förlopp, skall, inom .slutet af hvarje påföljande år, inbetalas årligen å primitiva Capitalet Tio proc:t, så att hela Capitalet inom 1849 års slut är inbetaldt. Men uppföras byggnader af träd, får lånet icke innestå utan Capital-afbetaluing mera än Fem år, att räkna från den 1 Januarii i83o, efter hvilka Fem års förlopp med inbetalningen kommer att förhållas på enahanda sätt, som, i afseende på de andra lånen, stadgadt är, så att hela Capitalet af dessa lån inom 1844 år slut är inbetaldt; i3.'o
Den, om hvars Riksdagsmannarätt fråga är hos Kammare väckt, bibehåller emellertid sin befattning såsom ledamot i Kammaren, intilldess han blifvit dertill obehörig förklarad. § 33. Så snart fullmakterne undergått den i mom. 1 af nästföregående § föreskrifna granskning samt berättelse om förloppet dervid blifvit af Justitic-StatsMinistern, eller den i hans ställe förordnad är, meddelad Kamrarne, hvar i hvad Bill. till B. St. Proposition N:o 61. dess ledamöter angår, bcgäre hvardera Kammaren ofördröjligen hos Konungen, medelst deputation, Talman och vice Talman, dem Konungen då för hvardera Kammaren, bland dess ledamöter, utnämner. Talman och vice Talman aflägga inför Konungen följande ed: ”Jag N. N., utnämnd och förordnad att vid denna riksdag vara Talman (vice Talman) i l:sta (2:dra) Kammaren, lofvar och svär, vid Gud och Hans heliga evangelium, att jagvill och skall med all min förmåga upprätthålla och försvara Konungamakten och Riksdagens rättigheter, i öfverensstämmelse med Rikets Regeringsform. Jag skall ock ställa mig till ovilkorlig efterlefnad Rikets öfriga Grundlagar. Detta lofvar jag allt troget hålla, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ.” Då i något af de fall, som i 91, 93 och 94 §§ Regeringsformen omförmälas, Riksdagen på de i samma Grundlags 95 § nämnde vederbörandes kallelse sammanträder, eger hvardera Kammaren att, inom sig, välja Talman och vice Talman, hvilka inför Kammaren aflägga den föreskrifna eden. Innan Talmän äro förordnade eller valde, efter thy ofvan sägs, föres i hvardera Kammaren ordet af den derstädes närvarande ledamot, som de flesta Riksdagar bevistat, och, der två eller flere ledamöter i lika många Riksdagar deltagit, den af dem, som är till lefnadsåren äldst. § 34. Konungen låter offentligen kungöra den af Honom för Riksdags öppnande bestämda tid, som ej må utsättas sednare än å femte söckendagen efter Riksdags början.
De granska logiken i verkets yttre byggnad men förbise det logiska sammanhanget mellan verket och diktarens sätt att inbilla sig, hvilket kan slå sönder den yttre konstruktionen i tusen spillror. Ej heller förstå de inbillningens genvägar och antydningar utan möta där endast dunkel. Det djupast sedda blir blott dunkelt skönjdt och kan blott dunkelt sägas. I annat fall förfalskas det. Ensamt det ytliga är klart. Den som kallar de grekiska sorgespelens körer klara, han har helt enkelt aldrig läst dem, och den, som finner Goethes metafysiska dikter klara, han är diktare själf. Inbillningen bygger följdriktigt efter samma lagar som verkligheten, fast snabbare och våldsammare, och vidgas på så sätt till den fjärrsyn, som hvarken begränsas af tid eller rum. Räck henne ett ämne, och det skall i hennes sköte växa och utformas på samma sätt som i den yttre verklighetens. Om en sagoberättare skildrar tegelhus, som hänga upp och ned från skyarna, begår han våld mot inbillningen, antingen det nu sker af oförstånd eller på lek. Vi kunna tvinga inbillningen att gifva en bild af detta upp och nedvända tegelhus alldeles som verkligheten kan visa oss samma skådespel i en hägring, men så snart vi hinna att på allvar gifva sagoberättarens skildring full inbillningsrealitet begynna vi också frukta att tegelstenarna skola brista i sär och falla. Onatur finnes lika litet inom inbillningen som utom henne, men det finnes människor, som icke bekymra sig om någon inbillningsnaturalism och som därför icke närma sig henne med tillräcklig varsamhet. Vidare råkar hon tidt och ofta i delo med de konstnärliga formerna. Hur skulle inbillningen utan skada kunna inpressas i former, som icke ens den trögare yttre verkligheten gitter bära? Poeten Ignotus tröttnade aldrig att begyckla det föråldrade och oegentliga sönderdelandet af versen i vissa lika strofer och ett visst antal versfötter. I stället satte han sina verser i lära hos den långt högre utvecklade musiken, hvilken smidigt och böjligt smyger sig kring innehållet.
Erfarenheten visar iiändigeii dagligeii aiider arl~ctet vid platsförnedlingeii, att de, soin offiat tid och pengar %Iat.t inliemta gruiidliga lmiskaper: vare sig i praktiskt eller teoretiskt afseende, mycket lättare kunna gijra sig gillande inoni den stora arbet~ma~rlinadeii än den betydliga kontingent af arbetssökande, so111 ej lart &amp; got ordeiitligt, men kuiiua) &gt;litet af hvarj e D. i?! ' ör~unclsl&gt;yr; \ ii. ~ässkil.dt bör tra~h&amp;llas, a t t f~rbiinilet sökt ve&amp;a för-. kGiniiiwis iiitrade P ~ L de praktislra ha~~.oionia~,. shsom bokbindare-, snörinakase-,. tapetseixre-yrken a 111. fl. Ev: iimors iitbilching föl:. txädgAsds~i~&amp;sta~re-yi.lret 1ia.i: fortftxrailde varit ett wm-n.t .önsk.iiiiigsin8d fös for1) iii~clet; t y ~ a r r hm denna sak icke vunnit. g förtj anar och detta e: h.nr ii förile: l.+rnal äro stora och öfverbef ' ol.lii~.iii g pi, deii 11 a baim hittills icke vari t a t t I~efasa~. SBsorn ett ' l.ycldi.gt tetkeii för frniiiticleii betraktax darelnot föl: - bundet det ffii: h&amp;llan det; akt annu en. iing ' f vi.i: ~.~i.a ii1 träd t pb irpotelrasebmi.tm, i det gen oin. foi: bun.clets be111.ed.1 ina en. i. lmclsorten bosatt ' potekaae eiiiottagit henne som. el ev. Frkgor i elioiioiaiska och.
Ränte-Medel: för år 1818: den 1 Martii 1821 61: 5. 6. — är 1819: den 4 Äng. dito 70: — år 1820: den 14 Dec. dito 1: N. N. Krono-Magazin påföres in natura levererad Spannemål som Låntagarne godtgöres till -|-:delar af Undsättnings priset: för ar 181g. Ärter å 6 R:dr 120: D. tltdrag af Allmänna MagazinsiDirectionens Hufvucl-Böcker och desamma åtföljande Calculer, som visa förhållandet med Brännvinsbränningen i Stockholm. Vid Marica Bränneri för år 181g. Brännvinstillverkningen var 59,o3g kannor efter 3,490 Bränntunnor å 14 L:pd 1 mark. Spannmålens kostnad efter Räkenskaperne Förmalningskostnad och afskrifning | det till Bränningen utlcmnadc Mjöl . 249: ^— Generelle utgifter 3408:32. 8. Tillverknings-förnödeuheler Ved, Kol och Ljus , Ut odling för 5 hästar Summa Bränntunnan har pr medium lemnat 23 k:r23j:fr. Af Spannmålsvärdet särskildt belöper alltså för en kanna 28. 1. Öfrige kostnader i och för tillverkningen, sedan influtne medel 2179 R:dr 14 sk. för Draf och Drank blifvit afräknadc 9-5. Åtgången af Ved, Kol och Ljus var följande: för Brännvinsbränningen: 197 famnar Tall och Granved. 3278 T:r Stenkol. 10 Läst. Trädkol. 25 Ltpd Talgljus, för Bränncribetjcningen : 11 Famnar Björkved. i3idito Tall dito. 8F L:pd Talgljus. Häste-an talet 5 stycken. Obs. De mindre betydlige utgifter, som vid Maria:
lyxartikel för en menniska med hennes tillgån LILLY sakta. Stackars, stackars Louise! ERNA. tvungen att resa. Prat! Det är bäst som sker. Nu blir hon VIGGO stannar framför henne. Är du så säker på det? ERNA. På hvilket? VIGGO. Att hon reser? ERNA. Ja. När det inte fins mera pengar så VIGGO. Ännu fins det ju litet kvar och dessutom... 190 - ERNA. han inte får betala ut mer Man måste skrifva till dender kamrern, att VIGGO. så önskar. Det blir han tvungen till ändå, när hon sjelf ERNA. Guds namn kunna finna ett medel att hindra en menniska från att kasta sig rakt i förderfvet. VIGGO. Men det är ju vanvett. Man måtte väl i Så nämn ett medel då! ERNA. Hvarför inte ställa henne under förmyndare? VIGGO. Emot hennes vilja? ERNA. Om så skulle behöfvas ja. VIGGO skakar på hufvudet. göra det och om vi också kunde, skulle vi inte ha rätt att bruka våld... Nej, Erna. För det första kunna vi inte ERNA. Inte ens om det gällde lif eller död? 191 - VIGGO. Inte ens då. ERNA. Det är sköna åsigter. VIGGO. De gälla för mig inte för dig. ERNA. inte heller ha rätt att söka bringa Henne till Nej, det fattades bara! Man skulle kanske förnuft. Man skulle stå stilla som ett får och bara bliga Tack! det ligger inte för mig! VIGGO. henne säg henne allt sakta men det Så gör hvad du finner för godt. Tala till tjenar ingenting till jag känner henne jag. ERNA. Louises röst höres utanför, i samtal med värdinnan. jag vill tala med henne ensam Pekar ut åt trädgården. Här kommer hon. Gå ni er väg Den vägen trädgårdsluckan är Viggo och Lilly gå ut genom trädgården. öppen 192 - LOUISE. kommer in från entréen; hennes ansigte är blekt, förstenadt i uttrycket och hon stirrar framför sig som en somnabul. ERNA går emot henne; häftigt. Hvad står på? Hvad har händt? LOUISE. Ingenting. ERNA. Är du sjuk?
Ett smalt bord sträckte sig genom salen, och hvem kunde motstå frestelsen att välja sin dagliga arbetsplats just vid gafveln af detta långa bord med salshörnens två rustningar liksom två vaktande hillebardierer tätt bakom sin stol? För att »sätta färg» i den hvita riddarsalen hade vi skaffat oss en stor kudde af körsbärsfärgad sammet med guldtofsar och broderade med blomsterslingor. Med kudden till hufvudgärd kunde jag kasta mig ned på soffan och med famnen full af böcker, papper och portföljer fördjupa mig i arbete, omedveten om dagarnas dato och namn. Hela veckor kunde försvinna utan att det föll mig in att gå ut. De öppna fönstren ryckte i sina hakar och då vinrankorna knackade på fönsterblecket, lät det som om någon spelat på ett gammalt klaver utan strängar. Jag tyckte mig ligga högt på månens horn, oberörd af jordens alla sorger, endast iakttagande. En svensk författarinna skrifver på något ställe, att det ansigte behagar henne, hvilket är fåradt och hvilket visar att den, som släpar på det, lidit. Lidit! Sankta Birgitta kunde icke i ett anfall af klostermoral ha uttryckt sig bättre. Ett ofrivilligt jämmerrop kan undslippa en och hvar. Att hänsynslöst blotta egna och andras lidanden kan ju icke blott vara en lisa utan också en skyldighet. Men att finna lidandet mer tilltalande än lyckan, att upphöja lidandet, som dock är lifvets missbildning, till ideal, det luktar tagelskjorta. I forntiden skröt man ännu på sotsängen af sin lycka, prisade lifsglädjen och tycktes nästan skämmas öfver motgången som öfver ett misslyckande. Der uppe på Brunegg märkte jag, att jag bättre förstod de gamles åskådning än den moderna författarinnans. En obeskriflig lifsglädje, ett bekymmerslöst lugn bemäktigade sig vårt sinne, då vi tidigt om sommarmorgnarna öppnade slottets fönsterluckor. Ensamhetens storslagna känslor, dessa glada, luttrade, lidelsefria känslor, som genom sin sorglöshet erinra om barndomen, uppfylde oss med tacksamhet öfver att vara till. Deruppe hvälfde sig den soliga blå himmelen.
Han lefver och ändå är han död! Hvad tjenar det till att lefva, när lifvet är belamradt med en sådan börda? Jag känner, att samma rysliga öde hotar mig. Hvarför har jag arbetat och sträfvat så hård t, h varför har jag samlat penningar och ansträngt min hjema och offrat alla dessa år af mitt lif, för att bygga upp ett stort företag, då jag vet, att jag hvilket ögonblick som helst kan förvandlas till en hjelplös massa liksom den der? Lifvetär icke värd t att lefva, det är icke rikt nog att uppväga ett sådant öde » ... Hans syster, hos hvilken han för öfrigt var inackorderad samma år, omtalar äfven, att han ofta till-bragte hela nättema med att rastlöst vanka fram och tillbaka i sitt rum, stönande och talande för sig sjelf samt icke sällan gifvande luft åt djupa " suckar af svårmod och förtviflan. Läkame tro, att hans ständiga ångest för ett öfver hans huivud sväfvande olycksöde påskyndat, om icke rent af gifvit upphof åt den slutliga katastrofen. Vare härmed hur som Kelst, han befann sig hela denna tid i ett sorgligt tillstånd. Men allt medan hans själ var vulkanisk i sitt uppror, visade han sig för verlden lugn, leende, likgiltig. Icke ens de, som voro i daglig beröring med honom, kunde ana, att hans lefnads lycka var på ringaste vis störd. Hela verlden tycktes ju le mot honom. Men så småningom lossnade fullständigt den mask, han sjelf så hjeltemodigt ålagt sig att bära, och läkame så godt som tvungo honom att helt och hållet upphöra med allt arbete och resa öfver till Europa för att i ombyte af klimat söka lindring och bot. Men han kom icke längre än till Bem i Schweiz. Der drabbades han af ett slaganfall. Veken i hans lefnads lampa flämtade rykande. Och likväl var det något storartadt i denna splittrade ruin, som kort förut i sig innefattat driffjedem i en mäktig tidning.
Huden var 20–25 mm. tjock och nästan garfvad af ålder, hvilket ej bör förefalla besynnerligt, då man betänker, att om ock mammuten lefvat i ett af de senaste tidskiftena af jordskorpans historia, så hafva dock hundra tusen, kanske millioner år förgått, sedan det djur dött, till hvilket dessa skinnbitar en gång hörde. Det var tydligt, att de af den närbelägna Mesenkin-floden blifvit utsköljda ur tundra-stranden, men jag sökte förgäfves att få reda på det ursprungliga, troligen redan af flodslam dolda fyndstället. I granskapet träffades ett ganska vackert kranium af myskoxen. Ett nytt vigtigt fynd gjordes 1877 vid en biflod till Lena i kretsen Werchojansk, vid 69° n. br. Man fann nämligen här ett synnerligen väl bibehållet lik af en noshörning (Rhinoceros Merckii Jaeg.), till arten skild från den af Pallas undersökta Wilui-noshörningen. Innan liket bortsköljdes af floden, hann man dock äfven här endast tillvarataga det hårbeklädda hufvudet och ena foten.240 Af detta fynd drager Schrenck den slutsatsen, att äfven denna noshörningsart varit en högnordisk, för ett kallt klimat utrustad form, som lefvat i eller åtminstone tidtals vandrat till de trakter, der liket fans. Der är nu årets medeltemperatur241 mycket låg, vintern ytterligt kall (man har här antecknat ända till –63°,2), den korta sommaren högeligen varm. Ingenstädes på jorden visar temperaturen så vidt från hvarandra skilda extremer som här. Oaktadt träden om vintern mången gång med våldsamt dån spricka, och marken remnar af köld, så är dock skogen frodig och sträcker sig ända till granskapet af Ishafvets kust, der för öfrigt vintern är vida mildare än längre in i landet.
Tillökningen har Banco Ulskotret sökt aspasia, dels i mohn af hwarje systlaS beskaffenhet, dels ester dcn lägre Betjeningens större behof af förbättrade wilker, i jämförelse emot dem, som till högre lönings grader wunnit befordran, pä det Banquens utgift ä ena sidan ej mätte öswerstiga, hwad nödwändigheten fordrar; men ock ä den andr», ändamälet af lönernas förhöjning icke förfrlas. Dö!! Oö'e!ttbrr. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE Baa>®ia§iSÅ$i,i ®«m ÅDiaäLa» VID (fngtima Hiköfcajjen i j^tockljolm Åsess* 1847 och 1848. Sjunde Häftet. STOCKHOLM. Hör b erg sk a Boktryckeriet, 1 84 8. Onsdagen den 12 Juli 1848. Plenum kl. ]ö f. m. »Justerades 10 prot.utdr. för d. 10 dennes samt pleni-prot. för d. 14 sist). Juni f. m. Företogs val af en Bänkman inom 6:te Bänkm:s-afdeln:n efter N:o 284. Frill. Örnsköld, fullm. Hr Roos, Adam; och befanns, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 267. Frih. Ehrensvärd, Fredrik. Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 6 och 8 dennes på bordet lagda betänk. N:o 96, i anledn. af väckte frågor om förändrad reglering af presterskapets löningssätt, om prestboställenas utarrenderande, om delning af de större pastoraten, om indragning af åtskilliga ecelesiastika beställningar, om upphörande af förhöjd årsberäkning, om förändrade bestämmelser i afseende på adjunkters missivering och lönevilkor, om klockares och kyrkovaktar löner m. fl. sammanhang härmed ägande ämnen.