Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla fall är detta blott ett stadgande i Instructionen, sorn under påstående Riksdag kan förändras. Herr Cederschjöld: Jag anhåller att få göra reda för motiverna till mitt förslag. Med ledsnad har jag sett, att Prötocollernes uppsättning går så långsamt, att de blifva väl en månad, och ibland mera, efter discus si o 11 erne. Jag föreställer mig, att detta liärledt sig från fåtaligheten i Cancelliels personal, och har trött, att denna fåtalighet kpmme endast af brist på tillbörligt qualificerade sökande. Derföre har jag ock ansett enda medlet häremot vara, att lemna Riddarhus-Directionen fria händer att välja Cancellister, äfven utom Ridderskapets och Adelns medlemmar. Herr Rosenblad; I händelse Ridderskåpet och Adeln skulle finna nödigt öka Cancellibetjeningens antal, tror jag, att så många Adeliga Ynglingar skulle önska att få en dylik plats, att man icke torde behöfva gå utom Ståndet. Jag anhåller om bifall på Utskottets Memorial, med den för - Den 16 November, 635 ändring, att orden: affordra honom dess afskedsansökning må utgå. Herr von Hartmansdorff: Jemte det jag instämmer med Herrar von Hohenhausen och Rosenblad, anhåller jag få fästa uppmärksamheten derå, att i stadgandet rörande antagandet af Extra Cancellister står blott, att de skola hafva tagit examen till Hof-Rätterne eller Piikets Gollegier. Deraf kunde möjligen göras den tydning, att de som hafva tagit Cancellie-exämen, icke skulle få antagas. Denna examen anses dock vanligen svårare, än den andra. Jag anhåller således, att detta måtte rättas, ehuru det visserligen kan anses icke vara af mycken, vigt. Undertecknad Riddarhus - Secreterare * Till en början får jag äran förklara, att det yttrande jag nu går att afgifva, mindre är föranledt af erfarenheten från föregående eller denna Riksdag, än af förutseende för kommande tider. Det är för alla klart, att bos Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter förmågan och skickligheten, att munteligen framställa sina tankar med hvarje Riksdag synnerligen tilltagit.
Öka detta föräldrarnes lidande eller tillämpas emot dylika förhållanden inom slägten för annan händelse, än om föräldrarne sjelfve påkallade dess skydd eller yrkade den brottsliges bestraffning, Rikefs Ständer, som tagit detta ämne i Öfvervägande, hafva, på de härofvan upptagna skäl, ansett, att föiäldrar bör vara tillåtet förlika mål af ifrågavarande beskaffenhet, utom i den händelse, alt brottet åstadkommit allmän förargelse; oell då ett sådant förhållande inträffar, icke allenast om brottet begås å fridlyst tid och ort, utan jemväl när det sker i samqväm, hafva Rikets Ständer funnit allmän åklagares rätt alt i sistnämnde fall anställa åtal, böra bibehållas; på grund hvaraf Rikets Ständer pröfvat skäligt, för deras del, besluta, alt i slutet af 14 Cap. 3 §. Missgernings-Balken må göras följande tillägg; Ej må i de mål, hvarom i denna §. skiljes, annan kära, än rätter målsegande, så vida ej brottet skett i samqväm, eller å tid och ort, som fridlyst är. Hvilket Rikets Ständer få hos E. K. M. i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 30 September 1840. Expcditions-U tskoltcts Förslag till u?id. Skrifvelset N;0 108. N:o 108 Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den Sept. 1840. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 00 Bonde-Ståndet den 3o Rikets Ständers umderdåniga Skrifvelse> angående tiden för tilllåmpning af den blifvande nja Författningen rörande bränvins-bränningen. (Beviiln. samt Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Mern. N:o 4.) S. A. K.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Memorial N:o 5, med förslag till redaktion af vissa stadganden i Förordningen, angående vilkoren för tillverkning och försäljning af bränvin. S. B. Föredrogos ånyo Lag-Utskottets Betänkande N:o 46, i anledning af väckt motion, att 1 § af 9 kap. Ärfda-balken måtte tillökas med ett nytt stadgande för bestämmande af hvad egendom i bouppteckning bör upptagas och värderas; bifölls. N:o 47, i anledning af väckt motion, angående Kronofogdars och Landtmätares rätt att såsom Rättegångs-fullmägtige begagnas; bifölls. Bill. till R. St. N:o 48, i anledning af väckt motion om ändring i lagens stadgande om tiden, då hemman å landet och hus i staden skola afträdas; bifölls. N:o 49, i anledning af väckt motion om ändring i 21 kap. 3 § Rättegångs-balkem bifölls; och N:o 40, i anledning af väckt motion om bestämmande af vissa dagar för utgifvande af domar och utslag i Holrätt och Rådstufvurätt; bifölls. S. D. Föredrogs meddeladt utdrag af Höglofl. Ridderskapet och Adelns protokoll, den 14 dennes, med inbjudning till instämmande uti dess beslut, i anledning af Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtanden, N:o 39, rörande anslag af allmänna medel till ersättning för under smittosamma sjukdomar nedslagtade kreatur; men Ståndet fann icke skäl att denna inbjudning antaga. S. D. Till Suppleant-ledamot uti Expeditions-Utshottet, i permitterade Herr Sy lis ställe, var Herr Collén, enligt hos Slåndets Herrar Elektorer, hållet, nu uppläst protokoll, vald; hvarom underrättelse skulle genom utdrag af protokollet meddelas. Från Heden. Bonde-Ståndet. S. D. Vällofl.
Han sammanför det mest olikartade, men i allt detta ingjuter han själ och en själ. Han ger enhet h förut skilda dog: musik ooh lif, musik och drama. Han för * djopar det synbara till ett hörbart; han gifver det hörbara kropp.Den Schopenhaueriska allviljan, hvilken ligger i naturen törstande efter tillvaro, framträder genom Wagner såsom en vitfa till tonande tillvaro. Men samma själsfenomen, som Wagner omsätter i too, omsätter ban tillika i ord och i gest; han ger åt detsamma en tredubbel form, en tredubbel afspegling. Wagner verkar såsom natur, återstäld, återfunnen natur, såsom » en ny och fullkomnad physist, alldeles som den äkta kulturen. Wagner och Schopenhauer voro sålunda för Nietzsche de tvenne stora framtidssiarne, i hvilkas fotspår menskligheten hade att gå fbr att komma till framtidens förlofvade land, till det Kanaan, som flöte af mjölk och honung. Nietzsche sammanställer dessa båda heroers lifsverk och finner dem framväxa ur en ech samma rot, hvilken han följer ned i de djupa jordlagren. Mel * lan denne musiker, som gifver tonande tillvaro fit sjelfva urprincipen i naturen, förlöser allviljan, samt denne filosof, genom hvilken vi ledts att beakta förståndskulturens otillräcklighet och be * gränsning, — mellan dessa båda råder en enhet, hvilken för Nietzsche pekar hän emot en ny tillvarelseform, öfver hvilken vi endast genom analogier, hemtade från det helleniska lifvet, kunna göra oss en föreställning. Denna iakttagelse svälde hos Nietzsche ut till en hel verlds-lära, en metafysisk verldsförklaring af mystisk färgläggning. Han har framstält den samma i ramen af en undersökning af den grekiska tragediens uppkomst ur musiken. Dess grunddrag äro följande: Ver Iden kan endast såsom estetiskt fenomen viuna rättfärdigande. Blott såvida subjektet är konstnär, är det - löst från sin individuella vilja; det har då blifvit ett medium, i och medels hvilket det enda verkligt varande subjektet firar sin befrielse i skenverld.
Stad varit följd, 70 icke vore svarande emot behofvet, afgaf derom, under den i i Januari l838, omständligt underdånigt Betänkande, med hemställan om förändring; men följde derå Eders Kongl. Muj:ls nådiga skrifvelse den 16 April 183g, hvarefter den gamla räkenskapsformen än vidare skulle bibehållas. Efter det Faktoriet, i följd af inträffade dödsfall år 1840, erhållit, vid 1841 års ingång, både ny Styresman, Redogörare oell fram på året Rustmästare, fauns nödigt alt, från oell med samma års början, låta införa den godkända enklare redogöt elseme! hod, som är fastställd för Kronans verkstäder i allmänhet, och då, till efterföljd för delta aloch framdeles, åtskilliga närmare bestämmelser blifvit från Kollegium gilna, hvad beträffar materialoch persedelräkenskapen, förmodar Kollegium, att hvad Revisorerne åsyftat skall fullkomligen vinnas. Sedan Rikets Ständers Revisorer funnit gagneligt att, genom ombud från de fyra Stånden, hvilka infunnit sig å Kronans Faktori i Carl Gustafs Stad, taga kännedom af deltas beskaffenhet m. m., och derefter, med Eders Kongl. Maj:ts genom Juslitie-Slats-Ministern tillkännagifva nådiga tillåtelse, mottagit, uti deras Berättelse intagna, af bilagor åtföljda svar å Revisorernes till Kollegium afgifna förfrågningar, angående Faktori-egendomens inköp och Verkets anläggning derstädes samt röjande under sednare åren tillkomna betydliga byggnader för Faktoriets utvidgning o. s. v., hafva Revisorerne förmält svars-skrifvelsen vara ”sakrik och upplysande”, och att af den från Revisorernes delegerade Ledamöter inkomna berättelse inhemtals, det nybyggnaderna å stället äro ”med mycken omsorg uppförda och synas blifva ändamålsenliga.”
Grenna, angående hamnbyggnad vid 158: 20. Griesbach, Math., Geschworner, angående ersättning 167: 113. Grundal, Salomon, angående pension till 167: 50. Grundén, E., angående pension till . 166. Grundräntor, angående afskrifning för nedlagda qvarnar . 89. » angående sågoch tullmjölqvarnars befrielse från . 262- » angående friköpande af skattskyldig jord från 161. Gråda kanal, angående ersättning för jordförlust vid 104. Gunnarskogs socken, angående medelmarkegångspris å rotefrihetsafgift i 87. Gyllenhammar, G. W., angående pension till 167: 52. Gymnastiska Central-institutet, angående anslag till 148: 38,39. Gärdemantal inom Bodums socken, angående areal för 190. Götha elfs norra utlopp, angående uppmuddring af ... 158: 34. Götheborg, angående anslag för skoloch gymnastikhus i . .148: 104. Götheborgs hospital, angående anslag till 148: 93. Götheborg och Mölndal, angående jernbana mellan 235: 11. H. Haasum, James Harlef. Guvernör, angående pension till . 167: 71. Ha/reda Ågården, angående rotering för Kapellansbostället 130. Hagelskada, angående ersättning för förlust genom 106. Hahr, C. E. Löjtnant, angående pension till 167: 70. Hahr, Kapiten, angående ersättning för en Generalkartas upprättande af 127. Hallbosjön, angående sänkning af . 158: 42. 8 Utlåtandets Nummer och Moment. Halleoch Hunneberg, angående skogsutsyning å .47. Halländska Kvrkohemmanen, angående disposition och besittningsrätten till 206. Hamnbyggnader och mindre årensningar, angående statsbidrag till 158: 15. Handlingar, angående utdelning af tryckta Riksdags. .38, 297.
Derunder ligger ingenting annat eller mindre, ehuru omedvetet, än den föreställning, att man bör fresta ännu en gång, alt med den makt man kan hafva eller tror sig hafva, sätta sig emot alt samhället fortskrider i sin utveckling och söka göra de lagar, som hittills varit gällande, ännu fortfarande. Det är just derföre, som jag instämmer i hvad en ledamot här på förmiddagen så vältaligt yttrat, då lian sade, att det icke kan annat än väcka bekymmer, att R. o. Ad. vid denna riksdag vill gå tillväga på ett sådant sätt. När den förvillelse, som nu ligger till grund för en sådan tendens, en gång upphört, då först skall man behjerta den sunda varning, Frih. Cederström, Jacob, lemnat för det tillstånd, i hvilket Ridderskapet 214 Den 8 Februari e. m. skulle befinna sig, om K. M, efter det R. o. Ad. för sin del protesterat emot de öfriga Ståndens beslut, icke funne sig kunna göra något afseende på en sådant af ett Stånd afgifven mening, då majoriteten af Stånden eller R. St. redan deröfver fattat sitt beslut enligt grundlagen. Det kan väl vara möjligt, mine Hrr, att jag är den minst lämpliga person bär pä stället, att göra Herrarne uppmärksamma på den ställning, hvaruti Herrarne då skulle komma, om de nu forcera saken, men jag anser det för min pligt att ännu en gång hafva releverat detta förhållande, efter det synes icke hafva gjort något intryck, och man äfven sedermera sökt att på förnuftsväg visa ett motsatt förhållande. Det finnes, ty värr, så många omständigheter, som kunna hos menniskan föranleda misstag om begreppet af lagar, om ändamålet med deras stiftande och huru de måste förändras, och alt detta icke kan ske annorlunda, än derigenom att minoriteten ger vika för majoriteten, att det måste mera bedröfva än förundra, att man icke klart inser, att ett sådant sätt att gifva vika för majoriteten, utgör en af samhällets grundvalar, och att om den borttoges, skulle Samhället blifva tillintelgjordt. Det är i denna omständighet, mine Hrr, nemi. om allmän laglydighet, som det är af största vigt att söka i det längsta förena sig.
Stöde åter kursen vid t. ex. 132: 16, så skulle icke mera silfver erhållas för den ursprungliga fordringen af 100 B:ko, än som jemn t motsvarar dessa, och operationen skulle alltså icke gifva någon vinst. Derför har också den mening framstälts, att Riksbanken, i stället för att, såsom nu, vid sina vexelförsäljningar rätta sig efter den på börsen noterade kursen, borde anordna sin vexelhandel så, att han tillhandahölle vexlar till en billigare kurs, som vore närmare den ofvannämnda lägre parikursen af 132 R:dr 1(5 öre pr 100 mff,. Me^i om äfven sådant vore för Riksbanken möjligt, ett antagande, hvilket motsäges af erfarenheten om alla hittills gjorda försök att med någon varaktighet styra kursförhållandena utom deras uaturliga gång, så skulle likväl den ifrågavarande förlusten icke elier allenast ofullständigt afböjas, emedan grundorsaken, den nuvarande myntfoten, förblefve oförändrad. Banko-fullmäktige hafva i deras till Revisorerne afgifna berättelse dels omförmält, att under tiden från den 27 Augusti 1864 till och med den 30 Juni detta år från Banken utvexlats 139,500 R:dr silfverspecie eller R:mt R:dr 538,000, dels anmärkt hurusom af det från Banken utvexlade silfvermyntet af högsta valören, största delen, om ej allt, algått till utrikes ort, dels ock yttrat, ljurusom denna utvexling icke syntes kunna förebyggas, äfven om vexlar å små belopp trasserades i B:ko, så länge svenska silfvermyntet står i högre värde än Hamb. B:ko, emedan värdeskillnaden kan tillgodogöras vid de liqvider, som å utrikes ort med silfver verkställas. Att uttagandet från Banken af myntadt silfver till betydliga belopp icke är tillfälligt, utan har en ständigt verkande orsak, bevisas deraf, att dylika uttag år för år pågå. Uti § 5 här ofvan är meddelad en uppgift angående de belopp, hvilka från och med år 1854 uttagits i dels myntadt, dels omyntadt silfver.
Men det är icke fallet med detta förslag; det är icke fråga om att någon, som icke har valrätt, skall blifva valbar, utan allenast ora att man icke behöfver vara valbar endast inom ett visst Stånd. Således är det blott rättigheten att vara valbar, eller att blifva representant, som det är fråga om att utsträcka. !>essutom tror jag, att den theoretiska satsen, att valbarheten bör inskränkas mer än valrätten, kan vara mycket tvifvel underkastad, » och jag är öfvertygad om att man behöfver mycket mindre garantier i afsrde pä valbarheten, än i afsrde på valrätten. I afs:de på denna sednare, börjar man inse svårigheten af att rätt kunna begränsa den. De samfällda och ännu mera de allmänna valen hafva på de ställen, der de förut egt de största sympathierna, nu börjat förlora dem, och många statsmän hafva i sednare tider vändt siu upmärksamhet åt klassval. Utan att vilja inlåta mig i undersökning, huruvida detta är rätt eller icke, vill jag blott fästa upmärksamheteu derpå såsom ett faktum. Den farhåga, man här hyser, är naturligtvis den, att det alltid blir arbiträrt, hvar man skall sätta gräns lör valen; men dä erfarenheten visat, att det är alldeles nödvändigt att gifva den stora massan af arbetare valrätt, så finner man, att om man gåfve dero lika rätt med alla andra, så skulle de kunna öfverväldiga dessa. Men nu är fråga ora valbarheten, och 0111 man sätter säkra bommar för valrättens utöfning, så behöfver man icke sätta några sådana för valbarheten. Ty det är, såsom Hr v. Ehrenheim sagt, hardt., att man icke skall få välja till fullmäktig den, man har förtroende till. Om man, i likhet med Gr. Lagerbjelke, anser att det är väl, att man kommer tillsammans och öfverlägger, så förefaller det mig besynnerligt, att man icke vill gå in på detta förslag. Vinner man ej så mycket dermed, så vinner man dock något.
Då resa slutad är, skall befälhafvaren inom en månad från lossningens slut lill rederiet afgifva redogörelse för hela resan. 13 Klandras ej den redogörelse genom stämning inom tre månader från delfåendet, håfve redare sin tid till klander försutit. § 49. Befälhafvaren vare skyldig att ersätta den skada, som Skommer genom hans försummelse vid bevakande af redares eller godsegares rätt och bästa. För den skada, som genom befälhafvarens eller besättningens fel eller försummelse i tjensten annan tillskyndas kan, ansvare redarne med fartyg och frakt, och söke sitt äter af den, som skadan vållat. § 50. Om Besättningen. § 81. Besättningen är förpligtad att inom två dygn efter påmönstringen inställa sig till tjenstgöring ombord å fartyget. Från och med den dag, förhyrd sjöman kommit ombord och till dess afmönstring skett, löper hans hyra. § 52. Underlåter någon af besättningen att infinna sig om skeppsbord, eller går han derifrån utan tillåtelse af befälhafvaren, ege denne rätt att till hans inställande i tjensten anlita vederbörlig myndighet. De kostnader, som häraf uppstå, afdragas på den felandes hyra. § 53. Hvar och en af besättningen åligger att, i tjensten, ställa sig till noggrann efterrättelse hvad af fartygets befäl anbefaldt varder, samt både i hamn och till sjös på det sorgfäiligaste vårda fartyg och gods, vare sig natt eller dag, söckneeller helgedag, vid äfventyr att ersätta den skada, som genom fel eller försummelse rederiet eller annan tillskyndas. § 54. Till styrmannens befattning hörer att hålla vård och tillsyn öfver fartyg och gods. Han före, vid lastning och lossning, anteckning öfver godset, samt ansvare 14 i öfrigt befälhafvaren för ålit det han emotlager och för godsets behöriga stufningI befälhafvarens frånvaro eller vid hans förfall träder styrmannen i hans ställe, dock så att ärender af vigt, som utan skada kunna uppskjutas, öfverlemnas till befälhafvarens afgörande.
Jag tror, att detta kan blifva rigtigt om flera år härefter, sedan tillverka ingsrättigheten under hela året varit fri och hunnit "• af v. Deri i7 Juli f. rii. af vana och erfarenhet blifva afpas-ad ef ter behofver, samt Synnerligen sedan me* del o h Tj '-n-teman blifvit anskaffade* till förekommande af f ti riet Och alla deraf hävflytande brott och oredor För det närvarande t rör jag, att en alltför tit* vidsäd frihet icke vöre vD beräknad; stora BränvimFabriker skulle nu sorn t ivra ■gången uppresas, Och skada forst det allmänna och sedan de hastigt riktade anläggarne. Med K ligren tror jag au allt ytterligt är ställdt -pä gränsen al %ti j el. Det lyckliga för Sam <ä!bu h d-s« i .,di. ider är, att Författninpu ue så strilas, ätt de må kunna fortfara oförsndiafcU*, c h ett består,* 'digt ombyte icke ra »tverka ‘allmänna och 'enskildta välståndet. Jäg luu länge varit af den lankan och fortfar deruti ofoi änder* ligen, att med insktänkt pr. jrymu Biänirtingfcn ma tillåtas hela året. Ingen klok hushållare lärer bränna deri årstid då d f ruiudst lönar sig o. b sadén är dyrast; Skulle någon gång ett oförmodadt behof nödga en och annan jordbro* re; att sommarmånaderna tili Bränvin använda en tunna säd, är skadan deraf for Staten icke att jemföra med kostnaden och tid-spilhirt af ärlig försegling* sorn vid inskränkt Bran* tiingsterthin icke kan umbäras, blyad fia* demas Bräntiingsrätt betrafiar, kan jag n-lifl ■Ridd, q.Ad. Oen 17 Juli. f. in. underlåta, att nu som förr på det högsta densamma afstyrka. Ja^ har förut visat alla skäl deremot. Det enda gällande sorn kunnat anföras för denna rättighet, har nu mera försvunnit, sedan Vallöf!. BorgareStåndet afslagit allmän Näringsfrihet.
”Gam”la inrättningar, som, ehuru felaktiga, dock ”genom sin ålder vunnit en slags helgd, och ”sorn, under tidens lopp, vid sig fästat in”tressen, hvilka, sedan de en gångfåttgö”ra sig gällande, icke i en sednare tid bö”ra eller kunna förbises,” anser Utskottet t 7 ”med varsamhet böra behandlas, om icke ”större ondt och flere oredor skola blifva ”att befara, än dem, man vill häfva och förebygga;” och i följd häraf har Utskottet äfven förelagt Ständerne ett förslag till ändring uti Gästgifvareskjutsen, som, till följd af dess overkslällbarhet, nödvändigt måste förorsaka , att, om inga andre än de i detsamma föreslagne förändringar vidtagasmed vårt skjutsväsende, detta troligen kommer att helt varsamt behållas orubbadt. Men månne denna varsamma behandling är den verkeligen kloka? Eller månne icke ett större ondt och flere oredor aro att befara genom en sådan, än genom en till bättre och Den 3o April e. m. ändamålsenliga re Communications-ansta] ter ledande, något raskare, behandling. Hvad beträffar Kungsskjutsen, har Utskottet å ena sidan velat finna motionen syfta derpå, att ställa Konungen och Dess Höga Famille, då de företaga resor, i samma förhållande med enskildte personer, och å den andra velat föreställa sig egentliga föremålet hafva varit, att påkalla uppmärksamhet på nödvändigheten af bestämda stadganden i detta ämne, då sådane efter motionairens förmenande skola saknas. I förra fallet anser Utskottet förslaget lika olämpeligt, som i verkställigheten omöjeligt; emedan, då all bålloch reserv-skjuts upptages af Kungsskjutsen, andre resande icke, utan de svåraste hinder och olägenheter, kunna blifva fortskaffade.
Då Utskottet icke kunnat bestrida, alt Caffe är en ibland de artiklar, hvilka bäst lämpa sig att draga en högre tullbevillning, så väl i anseende till den betjrdliga inkomst Staten deraf kan påräkna samt det mindre känbara i den beskattning, som på den förbrukande mängden derigenom skulle läggas, som ock i anseende lill varans voluminösitet och deraf beroende svårighet att densamma tullförsnilla; så, och enär dessutom, på sätt ofvannämnde anmärkningar utvisa, de fleste Talare inom Riks-Stånden, som yttrat sig i delta ämne, önskat en ytterligare förhöjning uti importtullen å Caffe, får Utskottet, under förutsättande, att, såsom vid artikeln Bränvin är anfördt, controlerne komma att ännu mer skärpas och tullförsnillare-handtverket att försvåras, med frånträdande af hvad Utskottet för Caffe föreslagit, nu vördsamt tillstyrka, att införseltullen för denna vara måtto bestämmas till 6 sk. per U.. Caviar: af Johan Andersson från Upsala Län, att denna vara borde draga en införseltull af 32 sk. — Som likväl för den yrkade tullförhöjningen något annat motiv icke blifvit anfördt, än att Caviar vore en *’umbärlig smörja J’ har Utskottet icke funnit skäl att frångå den tullbestämmelse, som blifvit föreslagen uti Betänkandet N:o 2q, och hvilken utgör a5 procent af varans tullvärde. Chocolad: af Daniel Danielsson frän Örebro Län, att tullen derå måtte böjas till 24 sk. U.\ men då den tull Utskottet för denna vara föreslagit redan utgör 331 procent af värdet, bar Utskottet ej funnit anledning alt derutinnan tillstyrka någon förändring. Citroner: af Herr Hessle att tullen för Citroner borde vara enahanda som för Apelsiner, emedan i annat fall alla Apelsiner skulle inkomma och förtullas under namn af Citroner; samt af Johan Andersson från Upsala Län, att tullen å denna vara borde bestämmas till 1 R:dr 3a sk. för 100 stycken.