Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En dag vardt kärlekspanten väl installerad i den lilla, praktvaggan med de fina battistkuddarne och lakanen, hvitglänsande som nyfallen snö, och ungmors ögon kunde ej slita sig ifrån det runda, rödbrusiga anletet, hitD å fadern skulle till att gå, ville dottern skynda fram for att kvarhålla honom, men hennes man tog henne hårdt i armen och hindrade henne, och då dörren slagits igen efter fadern, sköt maken sin hustru häftigt ifrån sig, utropande: » Patrask! Slugt herrskap, som vill med låtsadt guld köpa sig ett gammalt ärofullt namn, men när det kommer till kritan, ej har något att betala med! Adjö! » Och han gick, i det han slog häftigt igen dörren efter sig. H o n satt en stund stilla, liksom lambunden och såg efter honom, därpå rusade hon upp, offer för ett hysteriskt utbrott, hela hennes kropp skalf, händerna knötos, med feberglödande kinder och eldiga ögon ropade hon och föll så afsvimnad ned på golfvet, där hon efter en stund fanns af sköterskan, som kom in med lillen på armen till modern. Det blef naturligtvis mycket oro i huset. Man fick den unga matmodern till sängs, och när läkaren kom, hade han att konstatera utbildad hjärnfeber, föranledd af någon häftig och stark själsskakning. Dagar kommo och dagar gingo, nätter följde på nätter, och alltjämnt sväfvade hon mellan lif och död. Men oftast ensam med sjuksköterskan. T y hennes mor måste till följd af faderns konkurs, vårda sin make, som insjuknat af bekymren, och hennes egen make var allt mera från hemmet. Han hade ej gift sig för att vara sjukvaktare, sade han, och hemmet hade blifvit så fördömt tråkigt på en tid. Inte kunde han heller tåla att höra ungen skrika, hvilket nu var fallet till följd af ombyte. Det sades, att ädlingen vid spelbordet på klubben hade en förbåld otur, hvilket han ville afhjälpa med allt högre spel, som dock endast gjorde afgrunden djupare. * * * D å efter ett par månader den så tidigt pröfvade kvinnan omsider kom till medvetande och klar åskådning af förhållandena, var det sorgliga tidender, som snart buros fram till henne.
Hon började allt mera närma sig den dramatiska musiken och upptog på sin repertoar flere moderna och klassiska operaarier. V i erinra särskildt om den stora arian ur Massenets opera L ' Hérodiade, där fröken Nordgrens lifTulla föredrag firade en liten triumf och gjorde den eljes något träaktiga kompositionen njutbar, ja, nästan intressant. Det dröjde dock någon tid, innan sångerskan lät höra sig från scenen. Efter en konsertturné i Norge 1888, där fröken N. skördade entusiastiskt bifall, återkom hon i slutet af året till den svenska hufvudstaden, och den 10 januari 1889 uppträdde hon för första gången på scenen, återgifvande prinsessan Amneris i Verdis opera » Aida ». Äfven i dessa ovanligt debutrika tider framstår detta fröken Nordgrens första uppträdande såsom synnerligen vackert och lofvande. Vid ett senare återgifvande af rollen har också sångerskan visat, att hon förstått fullkomna och utveckla mycket af det, som vid ett första uppträdande af debutantens ovana och rädsla sköts undan. På våren samma år grep sig fröken N. an med en vokalt och dramatiskt ännu mer betydande uppgift: Ortrud i » Lohengrin ». Med fröken Nordgrens rika resurser var framgången här gifven: hon gaf oss en Ortrud lika imponerande genom sin gestalt som genom det breda, lidelsefulla sångföredraget, den kraftiga dramatiska framställningen. Man skulle ju kunna tro dessa loford vara öfverdrifna, dikterade af nationalfåfängan, som ofta vid dylika tillfällen får ett ord med i laget. Dem, som tro sådant, hänvisa vi till de omdömen, som egnades Ellen Nordgren, då hon innevarande höst återgaf dessa två roller på Kungl. teatern i Köbenhavn. En framstående dansk musikkrititer yttrade då på tal om hennes Ortrud: » Den enhet i vokal och dramatisk aktion, som Wagner mer än någon annan kräfver, har fröken Nordgren medfödd », och han uttalade såsom sin åsikt, att fröken Nordgrens begåfning särskildt lämpade sig för Wagnerpartier. Fröken Nordgren och Köbenhavnsoperan synas ha tagit denna vink ad notam.
Jag skulle tro, att hon för egen del helst skulle önska, att blifva qvar i sitt fosterland, vid hvars milda himmel, seder och vanor hon ända från barndomen blifvit van. – Nej, senhor. Elvira kommer att medfölja oss. Dertill gifvas många skäl, hvaribland ett må anföras: en af mina söner, Antonio Carlos, har bestämt henne till sin maka. – Bestämt henne till sin maka! utbrast Dom Pedro med en liflighet, som alltför tydligt förrådde den nära andel han tog i denna angelägenhet. Och hon samtycker dertill? Elvira älskar honom verkligen? – Ännu har min son, ständigt upptagen af politiska värf, icke haft mycken ledighet att sysselsätta sig med henne och visa sig i skepnaden af en älskare. Dessutom (fullföljde han, skarpt fixerande Kejsarn) har hans böjelse mött ett annat hinder: Elviras oerfarna hjerta tyckes hittills varit upptaget af en orimlig, af en både i borgerligt och religiöst hänseende förbuden låga. Jag sade: hennes hjerta. Jag hade snarare bort säga: hennes fantasie, hennes ärelystnad, ty jag nödgas erkänna, att min systerdotter synes mera vara beherrskad af glansen och maktens lockelser, än af lidelsen, och än mindre af pligten och religionen. Dom Pedro sväljde med dämpad förargelse dessa bittra nötter. – Godt, senhor, jag blandar mig aldrig i mina undersåtares husliga angelägenheter. Allt hvad jag har att säga er, inskränker sig blott till en enda anhållan. Er afresa är en frivillig handling, och vi skiljas således utan agg och bitterhet, åtminstone å min sida: jag önskar, att denna skillsmessa äfven inför hofvet och allmänheten måtte bära utseendet derutaf, och till detta ändamål vill jag att ni med edra söner, före afresan, kommer hit och offentligen tager afsked af mig. – Ers Maj:t, detta är just min egen önskan. – Godt, Andrada. Det är skada, att ni sjelf icke emottog en plats vid min sida, i stället för att öfverlemna rodret åt edra visserligen ganska aktningsvärda och välmenande, men alltför brusande och herrsklystne söner.
Mycket ondt hade han gjort, och då han var så gammal, att han ej längre kunde strida, lät han sätta sig lefvande i högen tillsammans med mycket gods. Då Romund kom med sitt folk seglande mot Vallands västliga kust, sågo de högen resa sig rakt framom framstammen. Det dröjde ej länge, innan de voro i färd med att bryta upp den. Men först efter sex dagar fingo de den öppnad, och då sågo de, att där nere i högens botten satt å en stol ett storväxt spöke. Det var en man, tjock och svart i ansiktet, klädd i guld från hjässan till fotabjället, så att det glänste rundt om honom, och han blåste på en eld, som lågade mellan hans fötter. Romund hissade sig på ett rep ned i högen; och snart bar han samman stora skatter, dem han fastband vid repändan. Ett svärd fick han se, som hängde uppe på en stolpe, och han ryckte det ned, fäste det vid sin länd och gick sedan hän till stolen. Därå satt konung Tråen och åt ur en kittel, som hängde öfver den stora elden emellan hans fötter. »Nu ärnar jag», sade Romund, »lämna denna hög, eftersom ingen hindrar mig därifrån. Men hur står det till med dig, du gamle man? Ser du icke, att jag tagit dina skatter, medan du suttit krokig och lugn, din leda hund? Hvad hafver flugit dig i ögonen, eftersom du bara stirrade på mig, när jag tog ditt svärd och din halskedja och många andra af dina klenoder?» Konung Tråen svarade, att han blott önskade sitta i lugn på sin stol. »Förr kunde jag slåss», sade han, »men nog hafver jag blifvit en alltför stor stympare, ifall du ensam härnere skulle få råna mig. Nu förbjuder jag dig att roffa bort min rikedom! Må du taga dig i akt för död man!» »Maka du dig ner på dina ben, din rädda usling», ropade Romund; »och tag ditt svärd tillbaka, om du har mod!» »Det är ingen heder», genmälte konung Tråen, »att bära vapen på den vapenlöse — må du hällre i brottning pröfva krafter med mig! I förtröstan på sin styrka kastade
Då, vid innevarande Riksdag, klagan blifvit förd af Riksdags-Fullmägtige från Rikets Södra och Vestra Provinser öfver sådane olägenheter, hvilka genom rigtig tillämpning af de för Krono-brefbärings-skyldigheten meddelade Nådiga föreskrifter, uti Kongl. Brefvet af den 4 December 1830 samt Circulairet af den 13 September 1834, bordt vara undanröjde, hafva Rikets Ständer, af hvad härvid förekommit, hemtat anledning till den förmodan, att Högstberörde Kongl. Påbud icke medfört åsyftad verkan; hvadan Rikets Ständer ansett sig böra, med anmälan härom, i underdånighet anhålla, det E. K. M. täcktes, i förnyadt Nådigt Circulaire, anbefalla samtlige Dess Befallningshafvande att noga tillse, det föreskrifterne i ofvan omförmälda Kongl. Bref och Circulaire, måtte för framtiden varda iagttagne och efterföljde. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 17 April 1841. Expeditions-Utskottets Förslag till und. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den \\ Preste-Ståndet den i5 Borgare-Ståndet den i5 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, om Post-författningarnes öfverseendej sammanförande och lifgifvande på trycket. (Statssamt Allm. Besv. och Econ. Utsk. Uti. N:s 1U6 och Mern. 173.) S. A. K.
Biko årligen, eller 28 R:dr 27 öre R:mt, alt från och med 1854 utgå ; och hemställer således Utskottet, alt berörde ersättning lör de kommande åren må å stal uppföras samt beloppet deraf för åren 1854 med 1857, utgörande 113 R:dr 8 öre R:mt, till utgående från Riksgälds-kontoret anvisas. 36:o. Sedan Utskottet uti 32 punkten af detta Utlåtande föreslagit, att Norrtelje och Christinehamns paedagogier mätte uppflyttas bland elementar-läroverken och aflönin gen för deras lärare, efter en sådan förändring, följaktligen komma att af anslaget för elementar-läroverken utgå, får Utskottet, med upplysning att dessa paedagogier för närvarande hafva sig anvisade af anslaget för folkskolor//e, Norrtelje paedagogi i kontant 13 R:dr 34 öre och i spanmål 9 tunnor, samt Christinehamns 20 R:dr 42 öre kontant och 7 tunnor spanmål, hemställa, att dessa poster må, på sätt i bifogade tabell öfver Hufvud-titeln är iakttaget, få från Riks-staten uteslutas. 37:o Dessutom har Utskottet, i enlighet med dess förslag i 8 punkten af Utlåtandet, låtit till anslaget för Clerecie-slateti öfverföra det från folk-skolornas anslag nu utgående aflönings-belopp af 500 R:dr Riksmynt till Kapell-predikanten i Norra och Södra Finnskoga församlingars kapellag. Gy ninas lis k a CentralIn st ilutet. 38:o. Sedan uti en till Kongl. Majit ingifven skrift Föreståndaren för nämnda Institut, Professoren och Riddaren G. Branting, jemte framställning om behofvet så väl af ökad aflöning åt den vid nämnda Institut redan anställda personal, som äfven at Bih. till B. St.
Men så blef hon allvarsam, vände sig om och lade händerna på hans axlar. »Jag vill klä’ mig vackert för det du skall tycka om mig», sade hon, och blicken blef åter som om den gråtit. Han kunde icke svara, men han drog henne till sig i det ögonblick hon slog armarne om hans hals. Balkappan gled ned på golfvet, och allt som talades kom i afbrutna hviskningar. Då det fans ett par dagars hvilotid emellan balen och sjelfva bröllopet, hade det blifvit bestämdt att Marianne och hennes mor följande dag skulle göra sällskap med Börje för att se på det blifvande hemmet. Man skulle resa vid ett-tiden. Men Marianne sof och bara sof, och medan hon sof, gick hela huset på tå och hela huset hviskade. Börje hade ingenting annat att taga sig till än beständigt se på sin klocka. När denna var elfva, gjorde han en blyg förfrågan hos sin svärmor, huruvida man icke kunde väcka Marianne. Men denna djerfva tanke emottogs med häpnad. »Stackars Marianne, nog behöfde hon sofva ut!» hette det. Och stackars Marianne fick sofva. Börje och svärfadern hade ätit frukost för länge sedan, ty kamrern skulle ut i staden på sitt kontor, och Börje brukade alltid stiga tidigt upp. Ändtligen, vid tolftiden, kom Marianne in till kaffebordet. Hon var mycket trött, och modern pysslade om henne som om hon varit ett litet barn. Sedan hon druckit sitt kaffe och hennes rum blifvit iordningstäldt, lade hon sig på chäslongen. Allt för trött att vilja tala, låg hon endast stilla, med hufvudet lutadt mot Börjes axel, då och då sträckande upp sina armar för att bli smekt. Det låg en angenäm slapphet öfver alla leder, en behaglig domning; det fans ingen oro, inga bekymmer; det var som hade hon funnit värn mot alla lifvets omstörtningar; sjelfva känslan af svaghet blef till en njutning. Hon slöt sina ögon och rörde sig icke mer; hon skulle velat tillbringa hela sitt lif i denna ostörda ro. Och häri fann hon det fullgiltiga beviset för att hon älskade Börje. Icke var han någon Rochester, men han var en verklighet, han var en framtid af idel kärlek, han var den öppna legalisationen af alla hemliga drömmar.
För ätt genom länens spridande, åstadkomma en allmännare nytta, anser Utskottet nödigt, att en Maximi summa blifver fästställd, hvarutöfver något af dessa lån ej må sträckas; ©eli sorn Utskottet i anledning af hvad ofvan anfördt är, trott sig'böra föreslå till högst Två Tusende JUd Banco. Endast i händelse den anslagne fonden ej blifver till fullt belopp begagnad, men aldrig till förfång för Sökande af smärre lån, må denna Summa, på sätt här nedan förmales, kunna i någon mån öfverskridas till understöd för ■vidsträcktare företag. De reglementariska föreskrifterna för dessa lån, anser Utskottet pä sådana grunder bura blifva följandet Den Den 2 Aågugti 33en sorn för verkställande odling vill uti Ttiksens Ständers Bank söka län, anmäle sig i sådant afseende hos Konungens BefallningsBäfvande i orten, som genast anmodar sine i Landthushållningen kunnige män, heldst dé", *!om äro närboendé det ställe, der Odlingen kommer att lörétagas, att jemte arne ojäfviga ^Nämndemän syna och beskrifva lägenheten-; dervid ägaren har att uppgifna ändamålet af odlingen, sättet huru han densamma ämnar Verk. ställa, samt den nytta han deraf förväntar.
Bestämmandet i denna §, att medlen till uppbyggande och underhåll af skolhus böra utgå efter de grunder, som i särskilda orter följas i fråga örn kyrkobyggnad, så framt ej öfverenskommelse på annat sätt derom trä tias, förefaller mig både obilligt och orättvist; emedan största tyngden deraf sålunda skulle komma att drabba det redan förut tillräck - Den i3 Februari f. m. ao3 ligt besvärade jordbruket; ty H. R. o. Ad. torde tillåta mig att i sitt minne återföra alt Byggn.-b:n i 26 cap. r §:u, jemte det den stadgar att alla, sorn i socknen bo, skola kyrka bygga ocb uppehålla, jemväl också föreskrifver, all byggnadsvirke^ körslor och annan kostnad lill kyrkobyggnad utgöres efter hemmantalet och arbetet dervid efter matlaget; hvarigenom, i förevar, fråga, såsom jag ofvanföre hade äran förmäla, jordbruket otvifvelaktigt skulle få vidkännas de drygaste kostnaderna. Jäg vågar således tro, på sätt en reservant anfört, att skyldigheten att uppbygga och underhålla skolhus lämpligast borde åligga hvarje församlingsbo i mån af den skatt han till Kronan erlägger, efter i:a art. bevilln.förordn., förutsatt likväl att särskild öfverenskommelse härom icke blifvit träffad inom församlingen. På dessa anförda skäl får jag vördsamt föreslå att denna § måtte erhålla följande lydelse, hvarom jag anhåller om Hr Frih. o. Landtm:s propos., nemi.: ”Att uppbygga och underhålla nödiga skolhus åligger församlingarna, i följd hvaraf hvarje pastorats innevånare gemensamt böra besörja anskaffandet af tjenliga skolrum, så väl för de fasta, som för de möjligen behöfliga flyttande skolorna inom pastoratet; och skola dertill erforderliga medel, så framt icke öfverenskommelse på annat sätt derom träffas, utgå i nian af den bevillning efter 2-.a art., som hvar och en till Kronan erlägger.” Hr von Rosen, Georg:
Hr Stuart, Fredr. Christoffer. 10.de melin, August Söderling; N:o 193. Hr Bäck i Finland; Fullm. Gr. Spens, Carl Gust. lute Bänkm.-s-Afd. Hr Rutesköld; Fullm. Gr. Hamilton, Adolph Ludv.; N:o 47b. Hr Printzenskjöld, Carl. 12,-te Bänkm.-s-Afd. Hr Lagerhjelm, Pehr; N:o 814- Hr Gyllenhaal, Lars Herman. i3:de Bänkm.-s-Afd. N:o 862. Hr Gyllenkrok, Göran; N:o 2109. A. Hr Anckarsvärd, August. lf-de Bänkm.-s-Afd. N:o to35. Hr Wästfelt, Nils; N:o 1117. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf. 15.-de Bänkm.-s-Afd. N:o 1199. Hr Simmingskjöld; Fullm. Gr. Hamilton, Hugo David; N:o 1313. Hr Ehrenpreus; Fullm. Frih. Leijonhufvud, Abrah. 16.de von Troil, Emil; N:o 1479* H*’ Ulfhjelm; Fullm. Hr af Geijerstam, Carl. 1~j.de N:o 1612. Hr Grundelstjerna, Axel Wilh. lS.-de Bänkm.-s-Afd. N:o 1708, Hr Blomcreutz; Fullm. Frih. Leijonhufvud, Gustaf Alexander; N:o '736 B, Hr Hallenborg, Carl Johan. ig.-de Bänkm.-s-Afd. N:o 1842. Hr Edenhjelm, Gillis; N:o 1912 B, Hr Nordensköld, Otto Gustaf. ao.-de Bänkm.-s-Afd. N:o 193g.
Att använda öfverskotta af cassan till handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjande anser jag ganska tjenligt, helst fonden derigenom ingalunda ryckes från sin bestämmelse, likasom jag gillar, att afgiften framdeles utgår under titel af handelsoch sjöfartsafgift; men, mina Hrr, att indraga Convojcommissariatet och uppå CommereeColltm öfverflytta dess detailler och befattningar betviflar jag vara rätt passande, och åstadkommer åtminstone näppeligen någon betydlig besparing. År i83i gjordes, uppå K. M:s nåd. befallning, en under - Den 3i Januari. »97 dersökning ang:de verkets beskaffenhet och ändamål, och i anledn. deraf fastställde K. M. en ny organisation af verket, hvarigenom en ledamot indrogs. Vid afgång, vare sig af sjöofficeraren eller den s, k. cancelliledamoten, skulle beställningen icke tillsättas. Det torde tillåtas mig få den äran fästa H. R. o. Ad:s uppmärksamhet uppå detta nu öfverklagade verks primitiva bestämmelse. Den är att underhålla god sämja och godt förstånd med staterna å Afrikanska kusten och i allmänhet emot främmande magter befrämja vår sjöfart, och sådant sker icke blott genom notvexlingar och skriftliga demonstrationer, utan dertill fordras såväl materiella demonstrationer och åtgärder, såsom dels penningar, dels krigs förnödenheters öfversändande, i hvilket afseende man insåg nödvändigheten, att verket skulle utgöras dels af militärer, dels af handlande. Om jag nu också måste medgifva (och jag gör det villigt), att nuvar. ordföranden uti K. CommerceCollrm äger full kännedom om vexelaffärer och dermed gemenskap ägande ämnen, tror jag honom dock icke kunna äga den kännedom af de större utrikes städernas handelshus, som dock erfordras; och kan jag icke inse, huru CommerceCollegii Hrr ledamöter skola kunna förstå sig på hvad i allmänhet menas under namn af krigsrikedomar, huru de skulle kunna uppgöra ritningar på kanoner, projectiler, krigsskepp och dylikt.
Slutligen anmäldes och bordlädes nedanniimnde, från Utsk:n inkomne Mern. och Betänkm, nemi. från StatsUtskottet: N:o 214, med förslag till stadganden i det nya Reglementet för Riksgäldskontoret, ang:de de under nuv:de riksdag beviljade och till utgående från detta verk anvisade statsutgifter; Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet: N:o 20, i fråga om arfvode åt den person, hvilken i egenskap af Sekreterare biträdt Utsk:t; Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet; N:o 189, i ani. af väckta motioner om indragning af Biskopsembetena, med undantag af dem i Upsala, Lunds och Hernösands stift; N:o 190, i ani. af vackt motion om ändring af föreskriften i K. Brefvet den 15 Augusti 1829, om den till svaga rotars understöd bestämda ersättning; N:o 191, i ani. af väckt motioH om åtgärders vidtagande för bättre ordnande af Institutet för döfstumma och blinda; N:o 192, i ani. af väckt motion om ny upskattning af civila och militära boställen, hvilka af embets-och tjenstemän inuehafvas; N:o 194, i ani. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utsk:ts Betänk. N:o 161, i fråga om det af komiterade upgjorda förslag till förordning om kommunalstyrelse i stad. R. o. Ad. åtskiljdes kl. V* till 9 e. m. In fidem, O. Orakel. Onsdagen den 17 Oktober 1860. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 9 prot.-utdr. för d. 16 dennes samt pleni-prot. för d. 4 sistl. Juli. D*n 17 Oktober. Anmäldes oell bordlädes StatsUtskits Utlåt. N:o 215, i ani. af K. Skrifvelse tili R.
Räkenskaperna utvisa ock, att detta förhållande under revisions-åren ägt rum; men enär räkenskaperna äfven gifva vid handen, att det upphandlade mjölet icke levererats i någon stor qvantitet på en gång, utan månadtligen, i man af behofvet, så synes den af Fortifikations-afdelningen uti ofvan omförmälda utlåtande åberopade förändring i anskaffnings-sättet icke hafva kunnat utgöra hinder för iakttagande af den i kontraktet med bagaren föreskrifna bestämmelse, att han bordt direkte emottaga mjölet; och anledningen qvarstår oförminskad till enahanda anmärkning, som den af 1851 års Revisorer gjorda, i det att Magasins-förvaltaren fortfarande fått sig tillgodoräkna afskrifnings-procent å allt det mjöl, som blifvit användt, och Kronan derigenom måst vidkännas en betydlig kostnad, hvilken, enligt Revisorernes tanke, kunnat helt och hållet eller till en stor del besparas, om det till förbakning ämnade mjölet antingen direkte från leverantören eller ock omedelbart efter intägten, och utan att omvägning behöft ifrågakomma, till bagaren aflemnats uti det rum af Kronans magasin, som, enligt ofvannämnde kontrakt, varit för sådant ändamål till hans disposition upplåtet. § 22. Rörande tillverkningen af gevär vid Kronans faktori i Carl Gustafs stad, hafva Revisorerne af General-fälttygmästare-embetets till Kongl. Majit afgifna underdåniga berättelse inhemtat följande uppgifter: Infanteri-gevär, stycken: It 1852. ^XTl853. Samtliga gevärs-arbetena för infanteriet, förvandlade i gevär, efter ett pris af 16 R:dr31 sk. stycket, 2,498. 691. Pistols-arbeten dito dito 948. 561. Kammarlqddnings-gevär dito dito — 472. Gevär för Flottan dito dito — 1,516.
Herr Grefven och LandtMärskalhen yttrade, att som Stats* och BancoUtskotten uti fjerde puncten af Betänkandet föreslagit tvanne alternativer, ansåg Herr Grefven och UandtMarskalken sig böra framställa följande vote* rings-proposition : Den som bifaller Stats, och BancoUtskottens Betänkande, som innefattar grunderne för i inance-régleringen, med förbehåll att serskildt äfgörä de i fjerde puncten af samma Betali* hände föreslagne tVänne alternativ, voterar Ja ; 782 Den 14 Julii e. m. den det ej viii, voterar Neji vinner Nej, kommer Utskottens ofvannamnde Betänkande att tillika med de dervid gjorda anmärkningar till Utskotten återremitteras. Friherre Boye.- Jag ber om förlåtelse, contrapropositionen är ej riktig. Här äro tvänne meningar om återrernissen. Den ena, att den skulle innefatta ett blott urskiljande af vissa ämnen, den andra att Betänkandet skulla å* terremitteras med de dervid gjorde anmärkningar. Nu tror jag att quasstio an först måste afgöras; qutestio qvomodo blifver en xura posterior. Jag anhåller således att Ja*propositionen måtte blifva på bifall till Betänkandet, och Nej propositionen på återremiss, såsom Friherre Cederström yrkat. Ropades Nej. Herr Tham.- Jag vet ej hvartill en sådan återremiss, som Friherre Cederstöm begärt, skulle leda oSs. Jag tror att den är begärd i god mening, men Friherren förlåter mig, om jag tror det vara ett misstag; ty örn vi först återremittera, för att få grunderne skiljde från detsillerne, så återstår ju ännu alltid, att åter# rntnmittera med de anmärkningar, som blifvit gjorde vid sjelfva grunderne, och då orsakades endast förlängning af tiden. Den 1 \ Julii e. in. 783 Jag tillstyrker således, att contra'propositionen matte blifva pa vanlig återremiss.