Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M. har vid början af denna riksdag underrättat R. St., alt en ny urtima riksdag snart är alt förvänta. Vid sådant förhållande och då vi jemväl hafva erhållit en K. propos., att i tull-lagstiftningen för närvarande icke göra någon förändring, synes det vara, såväl af behofvet för näringarne, som jemväl för säkerheten i yrken och speculationer nödigt, att till den nåd. propos. lemna ett odeladt bifall; men det är också nödvändigt alt för framtiden sälta kommande Ständer i tillfälle att erhålla någon kunskap om de belopp, som kunna vara tjenliga att till tull bevillning fastställas, genom att få veta huru många proc., som fordras utomlands hos handlande derstädes, för alt kostnadsfritt hos köparen i Sverige få levererade, i hans hemvist, de varor, som der äro kopia. Om nu från Ostersjöstäderna på Tysklands kuster man för 8 ä 9 proc. kan på orter i Sverige, så i städer som på landet, få der uppköpta varor hos sig levererade, så frågar jag, om det är länkbart förstånd i alt uti vår tulltaxa för samma varor fastställa från 25 ända till 33 proc. tull? Är det icke klart, att just det skydd man vill lemna åt näringarne är förspildt och all del är lurendrejare, som få vinsten. Af sådan anledn. skulle 190 Den 11 Jani^ari e. ra. jag önska bifall lill K. M:s propos., med en und. anhållan, att K. M., genom consulsembetena i alla städer, som hafva direct handel på Sverige, täcktes anskaffa bestämda uppgifter på huru många proc. handlande der fordra, för alt leverera varor kostnadsfritt inom Sverige. Dessa uppgifter, lemnade till kommande riksdags Be vi 1 lii. Utsk. skulle blifva den euda säkra ledningen för att andi ligen inom Sverige fä en tull-lagslifluing, grundad på verklig kunskap. Hvad som nu sker, är enskilda hugskott, utan någon kännedom om hvad som hör göras. Jag anhåller om bifall till den K. propos. Hr von Hartmansdorff, Aug., som begärt ordet, uppropades, men tillkännägaf, att han tills vidare afslod frän att yttra sig.
Den 3o Juli f. ra. 33g dess fortfarande, men yrkar, att det directe tua utgå från Riksg.cont. Samma förhållande äger ruin med creditivet för-Fahlu bergslag. Skulle emedlertid R. o. Ad. vilja ingå på min propus., får detta mitt yttrande gälla såsom reservation. Jag skulle likväl hafva trott, att fattande af ett beslut i min åsigt kunde utan någon tidsödande discussion äga rum, och jag yrkar altså propos., att de under mom. A. föreslagna creditiv må på Riksg.cont. öfverflyttas. Ankom en deputation från V. BorgareSt., anförd af vice Talmannen, Commercerådet och Ridd. Wijk, hvilken uppläste och aflemnnde a:ne prot.utdr. af den a3 dennes och påföljande dagar innehållande BorgareSCs beslut, rörtde BancoUtskts utlåtrn N:ris 16 och 17; varande dagen för Bankens öppnande till utvexling af silfver utaf BorgareSt. utsatt till d. 1 nästinstund. September. Frih. Palmstjerna: Jag instämmer nied Gr. Cronhjelm i grundsatsen, men tror icke, att den kan tillämpas, förrän Riksg.cont. hunnit stadga sin credit, hvilken för närvar. icke står på någon rätt säker grund. Hela Riksg.- cont:s närvar, skuld är löpande, och del är alisa icke lämpligt att på detta verk assignera några creditiv. Jag yrkar bifall till betänk. Hr Tham: Utsk. har så tydligen utredt, hvarföre det för närvar, icke kunnat tillstyrka något öfverflyttande af lånerörelsen på Riksg.cont., att jag, då dessutom de öfriga Ståndens sammanstämmande beslut är kändt, endast yrkar bifall å mom. A. Mom. Litt. A. utaf 18 punkten blef af R. o. Ad. bifallet. b) Creditivet för Stockholms stads Brandförsäkring s-contor, bestämdt till belopp af högst 33,333$ r:dr.
Jag har således icke kunnat dela Banco-Utskottels nu yttrade, häremot stridande åsigt, att, äfven om det af Rikets Ständer vid denna Riksdag föreslagna nya myntsystem icke varder af Kongl. Maj:t antaget, Banken i allt fall och oaktadt den för inlösen af dess sedlar, uti 1 §. af Mynlbestämningslagen, fastställda orubbliga grund, bör framdeles utgifva sedlar jemväl å Rsdr Courant, hvilkas Silfvervärde skulle komma att understiga de nuvarande Bancosedlarnes ined 33 i/3 procent. Ehuru jag anser Rikets Ständers fattade beslut, angående bestämmandet af en ny mynt-enhet vara både välgrundadt och allmänt nyttigt, samt följaktligen jemväl, för min dej, lifligt önskat dess sanctionerande af Kongl. Maj:t, har jag likväl alid;ig kunnat föreställa mig annat, Banco-Vtskottets Betänkande Kto 107. ’i r Än-att detsamma, derest Kongl. Maj.t icke skulle dertill lemna bifall, kommer att förfalla i likhet med flera andra nyttiga förslag,hvarom Statsnaagterne hysa stridiga åsigter. Det af Utskottet nu föreslagna sätt att, äfven emot Kongl. Majits vilja, till en del genomdrifva frågan om en gemensam räkneenhet lör hela landet, förefaller mig deremot lika litet öfverensstämmande med andan och ordalydelsen af Rikets gällande Grundlagar, som förenligt med Svenska folkets sannskyldiga nytta.
År 1779 infördes här pannei ymds-beskattning, hvilken i hufvudsaken' bibehölls till 1823. Från förstnämnde år till år 1817 höjdes afverkningsförmågan successivt genom 15 särskilda parlaments-förordningar, så att den påräknade afverkningsförmågan vid sistnämnda år, jemförd med det förstnämnda året, förhöll sig såsom 154 lill 4, d. v. s. den hade under tiden stegrats nära 40 gånger utöfver hvad den från början antogs vara, och likväl ansågs denna höga beräkning redan 4 år derefter otillräcklig i förhållande till den fullkomlighet, som tillverkningsraethodcn då hade uppnått. Det ligger ock i sakens natur, att en beskattning efter pannerymden måste gifva otillfredsställande resultat, man må beräkna afverkningsförmågan huru högt som helst, tv det finnes i sjelfva verket intet samband emellan pannervmd och afverkningsförmåga. Afverkningsförmågan beror nemligen, då allt annat är lika, helt och hållet på storleken af den yta, som vid tillverkningen beröres af eld, och kan således på mångfaldiga sätt varieras, med bibehållande af samma pannerymd. Enligt uppgift i del memorial, som den inom Civil-departementet för kontrollen öfver bränvins-författningarnes tillämpning inrättade Byrå den 6 Juni sistlidet år till Kongl. Majit ingifvit, skall den i de mindre brännerierna för närvarande begagnade redskapens afverkningsförmåga vara så mycket högre än den i 41 § af nu gällande förordning påräknade, att skatten endast uppgår till 30 procent äf hvad som borde betalas. Orsaken härtill skall ligga lika mycket i det sätt hvarpå mäskberedningen bedrifves, som i sjelfva redskapens konstruktion. Hvad mäskberedningen beträffar, uppgilves, att mäsken hålles vida tjockare och sålunda mera matfull lin hvad fallet ;ir vid de större brännerierna, hvilket ansenligt påskyndar afdrifningen. Hvad åter redskapen angår, ådagalägges, att dess konstruktion allmänt afsett att leda till samma mål: vinst i lid och sålunda besparing i skatt.
Den af Hr K. Warburg utgifna samlingen af den allmänt och djupt saknade Poiztti.9 Kikners vitterhetsarbeten, skola helt visst med rörelse och vemodig gläd@ helsas, icke minst af dem som i Tidskrift für Heminet lärde känna det första och kanske yppersta af hvad han i den arten skref: X i 7 z modei-s testanzente. Dagny har här nedan S t t det värdefulla arbetet anmäldt af en sympatisk penna. Ännu ett par poetiska arbeten vilja vi omnämna i vår korta öfversigt. De härröra af e n ganimal och e n helt ung, ny författare: Den gamle välbekante €Ie ?-ma / i Sdtherbe~g har stämt sin lyra och besjungit Jh ?iferzs ubfr.entyr i 20 sånger. Den unge, hittills inom literaturen fullkoinligt obekante Vei * ner ron Heidenstam har samlat sina intryck från V d f a r t och Vun(7rings&amp;r, hvilkas kärna utgöres af Österländsku minnen och myther. En jemförelse inellan åldringens och den unges sätt att se och aterge Usterlandets lif skulle vara af ett egendomligt intresse. H; ir måste vi dock inskränka oss till en flygtig bild. Herman Sätherbergs väl afriindade dikt liknar den sista droppen a f en drufva, soni på 4O: talet gaf sin första skörd. Heidenstams dristiga utkast åter, erinra om ett ungt eldigt vin, som sprdngcr flaskan och springer i luften med hade skum och drägg. Hon lofvar stort, denna nya käcka diktargåfva, men hon liotar också, trotsande stunclorri både bokstaf och ande, moral och religion. Och likafullt hoppas man. Hunifiir? Kanske derfiir, att i " det tonima husetU, skaldens själ, ännu hänger yvar i vissnad krans bilden af henne, ' soni bedt för hans väl ' ' - bilden af ' en liten vacker svartkladd qvinna med mössan stärkt på gammalmodigt sätt "?
Reprefentations rättigheten, kan gifva anledning till många tvifter om dess olägenheter eller förmåner; att å ena (idan den tyckes gifva mycket åt Humpen, utan affeende på förtjenften eller förtroendet; att å den andra den tyckes gifva mera oberoende, da den titefiuter betydenhetens eller magtens inflytanden. Att den malte verka hufvudfakliga olikheter uti de Reprefentcrades förhållande tili lina Reprefentanter, blir emedlertid det fäkrafte och meft beiiämda refultat man derafgenaft kan draga. Lika litet lär man kunna neka, att en Corps, forn blott beftår af Embetsman, eller en vits lätthet för en annan Glafs af deffa att komma i åtnjutande af förtroendets fördelar, eller ändteligen en vifs olikhet ibland fjelfve de genom val utfedde befullmäktigade, i anfeende till antalet af dem forn de reprelentera, äro äfven få många oformligheter, forn fynas tillkännagifva verkliga brilter i fjelfva Reprefentations-fammanfättningen inom hvart färlkilt Ständ. Uti ds grunder forn beftämt deffa , ligger äfven en flor del af de anledningar, forn föranledt det orättvifa uteflutandet af viffa betydliga Medborgare-Clafler. Det måfte räknas till en af Reprefentationens verkliga ofullkomligheter, få vida begreppet om Stat och om en Repre, fentatif form för dels Lagfiiftning, måfte medföra det om deltagande i reprefentation för hvarje actif Medborgare. Men om fåledes, i förhållande till 2 millio*ners folkmängd, ett antal af ofta öfver ioco Reprefentanter (alla Stånden fammantagne} fynes igenom lin Talrikhet vara nog öfverdrifva, och om det, oaktadt igenom fjelfva Reprefentations-grundejna mångas billiga fordringar vore ouppfyllda, många ojemnbeter och olikheter inom fjelfva Stånden uppkomna, få lärer redan deraf fyijas, att brilter gifvas uti fjelfva grundförfattningen, att klagomålen der. öfver icke äro utan fkälig anledning.
Hon hade några alnars försprång och uppbjöd hela sin förmåga att hinna fram till närmaste träd för att klättra upp i det samma. Minnchen var också nära att lyckas, men just som hon skulle gripa tag om trädstammen var Nero henne i hälarne. Med hela sin tyngd kastade han sig öfver den värnlösa flickan och slog henne till marken. Ett hjertslitande anskri, och den stackars flickan svimmade. På endast några alnars afstånd stod Ernst Odowalsky och såg med hånleende blickar på gruppen framför sig. Det syntes tydligt på hans utseende, att han var obeslutsam hur han skulle göra. Nero hade huggit sina skarpa tänder in i Minnchens klädning, och att döma af hans rörelser beredde han sig på att angripa en fastare del af den unga flickans kropp. Just då han morrande reste sig upp för att verkställa detta beslut, hördes ett skott omedelbart i närheten. Nero gaf till ett jemmerligt tjutande och rullade sig i krampaktiga ryckningar på marken. Allt detta hade tillgått så hastigt att Ernst Odowalsky knappt hann tänka en enda redig tanke. När han ändteligen kom till besinning och störtade fram till den döende Nero möttes han på halfva vägen af Fredrik Dahlspets. "Tillbaka", ropade svensken och höll fram den icke afskjutna pistolen. Ernst Odowalsky tog ett par steg tillbaka och såg sig omkring med förvirrade blickar. "Ni är nu min fånge", utbrast ryttmästaren och höjde slagsvärdet. "Allt motstånd är fåfängt." Ernst Odowalsky insåg också genast att så var förhållandet, ty inom några minuter var han omgifven af de svenske ryttarne. "Herr officer", utbrast han derför, i det han räckte handen åt Fredrik Dahlspets, samt sade sitt namn, "jag är lika god protestant som ni och..." "Men hvarför detta uppträde?" afbröt ryttmästaren strängt och pekade på Minnchen och den bredvid henne liggande döde hunden. "Hvarför? Kan ni förklara det?" Minnchen reste sig upp i detsamma och kastade förvirrade blickar omkring sig. Då hon varseblef de svenske ryttarne klarnade hennes blickar. Så fort hennes krafter det tillät reste hon sig upp.
Att ett längdmått af högre ordning än foten emellertid äfven bör finnas, icke egentligen för längdmåttets, men för ytmåttets skull, liar redan af Frih. Wrede blifvit tillräckligt utveckladt. Det kommer visserligen aldrig att såsom sådant be< gagnas; detta är förut af systemets förnämsta och skickligaste försvarare medgifvet; men i och för ytmåttet tror jag, alt det är synnerligen vigtigt. Enhvar vet, att det nuvande T:l:det icke är någon jemn qvadrat; det kan visserligen reduceras dertill, men man får då icke något jemnt längdmått såsom dess sida, hvilket likväl borde vara en oeftergiflig fordran hos den mätande Den 8 Juli f. m. 147 enheten. Att icke hafva något slags ytmått, som är större än qvadraten på foten, skulle otvifvelaktig! förekomma allmänheten mycket opraktiskt, och jag ser då icke, alt man kan påträffa något bättre än att laga qvadraten på en längd, som är en jemn multipel af foten. Om denne kallas stång eller ref, är mig fullkomligt likgiltigt; men för att hastigt och utan att fördjupa sig i stora svårigheter kunna göra en uträkning, tror jag att den föreslagna qvadratrefven, som är jemnt 100,000 qv.-fot, är ganska lämplig. På grund af dessa skäl anhåller jag derföre om bifall lill Utsk:ns förslag. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdade till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Wrede: Jag skall icke länge uptaga R. o. Ad:s tid denna gång, utan ämnar blott med ett par ord bemöta Gr. Mörners och Frih. Palmstjernas sista yttranden. Gr. Mörner har till att börja med såsom ett bevis för stångens onödighet anfört detsamma, sorn jag förut till försvar för densamma yttrat, nemi. att den redan är i lag bestämd och icke destomindre aldrig blifvit begagnad. Grin har ansett detta vara ett bevis, att stången, som hittills icke förmått att slå rot hos nationen, icke heller hädanefter kommer att göra det.
Också finna vi, att i sjelfva Bolagsreglorna, dessa serskilta summor blifvit sammanslagne såsom en summa af 800,000 R:dr, egentligen utgörande DiscontCreditivet. Opinionen år 1809 och sättet till arbetets företagande var den, attCanalen skulle byggas med ett ActieCapital, erlagt af enskilde Bolagsmän, och dessa skulle under byggnadstiden af den vinst, som genom Discontlnrättningen kunde beredas, erhålla 5 procents utdelning på sine insatte Capitaler. Likväl finnes i Bolagsreglorne, att ActieCapitalet, som skulle användas till Canalbyggnaden, oeh DiscontCassan blifvit sammanblandade, utan inskränkning i afseende på utbetalningarne, sorn från DiscontCassan skulle ske till Canalbyggnaden; och det blef derigenom möjligt att oförmärkt äfven använda Discontens egna tillgångar till utgifter för Cana - Den 26 Mars e. m. len. Säkert är det denna omständighet, som gifvit anledning till alla de olägenheter, hvaröfver man nu klagar; tyijom Disconten oförrycktf fått behålla sitt Capital, och endast vinsten samt ActieCapitalet användts till byggnaden, hade man undvikit alla de ledsamma öfverläggningar härom, som sedermera ägt rum under flera Riksdagar. Det är visserligen sant, att Capitalet icke hade räckt till; men Disconten hade ägt bestånd och lemnat en fortfarande inkomst, som kunnat till arbetets bestridande användas, och ej heller hade då uppstått de svåra följder, som sedermera inträffade. Af DiscontCassan togos icke Klingre än i,o83,ooo R:dr till Canalbyggnaden, Orsaken dertill åter var den, att arbetet genast företogs i större scala än de verkliga tillgångarne medgåfvo. Denna omständighet kunde icke undgå att väcka en allmän Uppmärksamhet. Man frågade hvarannan, hvarföre har Directionen företagit arbetet på flere ställen på eli gång? Månne det icke varit klokare, att börja på ett ställe och fullborda arbetet derstädes, än att, genom dess påbörjande på flere ställen, sätta sig i större omkostnader, än hvartill medel funnos. Då uppstod den förmodan, att
«— i anledning af gjorde anmärkningar vid några af Utskottet afgifne Betänkanden. XXXI. B. 65. XXXII. A. 207. XXXIV. E. 166. XXXVII. E. 273. •—- med anmälan, att verkställigheten af Rikets Ständers, i anledning af Utskottets Betänkande om inrättande af en allmän klubb för alla Fyra RiksStåndens Ledamöter, fattade beslut, kommer att uppdragas åt RiddarhusDirectionen samt åt de 3:ne öfrige RiksStåndens CanzliDirectioner gemensamt. XXXI. B. 65. XXXIL A. 207. — angående väckt fråga om löneförhöjning för Rikets Ständers JustitiasOmbudsman. XXX. B. 65. XXXII. A. 208. — i anledning af gjorde anmärkningar vid Ut - 497 Utskottets förut mecldelte Utlåtande öfver ExpeditionsUtskottets memorial, angående tillökadt biträde vid correctursläsning. XXXI. B. 66. XXXII. A. 208. SlalsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden öfver väckt motion om inskrifning ifrån England, för Statens räkning, af en Cylindrisk Boktryckarepress. XXXI. B. 66. XXXII. A. 208. •— i anledning af yrkad indragning utaf de i Kammar-, Bergsoch Commerce-Collegierne varande PresidentsEmbeten. XXXI. B. 66. XXXII. A. 20g. — angående indragning af Vexel-Controlleurs-befattningarne. XXXI. B.66. XXXII. A. 214. XXIII. U. 102. XLV. E. 361. XLVIII. A. 213. — i anledning af väckt motion om anslag till inköp af trenne Taflor. XXXI. B. 66. XXXIII. A. 287. XXIII. U. 102. XLVIII. A. 213. ■— angående ifrågaställd belöning för Assessoren J. P.
Allt detta utgör ofelbart föremål för verkställande makten allena och tror jag, för min del, att all fråga om sammanfattning af en, för de redovisande och de granskande, gemensam Instruction, borde uppskjutas intill dess de föreskrifter som K. M:t kan finna Jämpeligt att gifva dem, som äga redovisning sig Betänk anden, N;o 353. 5.43 ålagd, äro kände och erfarenheten visat att i detta afseende en önskad fullständighet blifvit uppnådd. Då torde befinnas alt för Revisorerne sjelfve inga andra föreskrifter blifva behöflige än de som redan finnas i Grundlagarne och att i stället för nya och vidlöftigare Instructioner, lämpligast vore att upphäfva 1812 års Instruction, såsom, i min tanka, hvarken motsvarande begreppet af en StatsRevision, sådan den hvart annat år kan af R. St:rs dertill förordnade ombud förrättas, eller motsvarande det begrepp om förliållanderne Statsmakterne emellan som Grundlagarnes stiftare uppställt. Uti denna serskilda mening har Hr Riben, C. fr .i instämt. Herr von Hartmansdorff, August: Då frågorna, 0111 R. H. St:rs Revisorers granskningsrätt, redan blifvit inom RiksStånden så ofta afhandlade, och så omständligt utredde; och då mina åsigter af ämnet jemväl finnas, i förevarande Betänkande framställda; så inskränker jag min reservation mot Utskottets förslag, i afseende på grundsatserna, till åberopande af min redan yttrade mening. Endast det får jag tillägga, att då ingen räkenskaps granskning kan anses fulländad, förr än man öfvertyga! sig, att den Cassabehållning, sorn står på papperet, äfven finnes i Cassakistan: så anser jag inventeringen af K. Räntekammarens behållningar vara^ hvarken mera obehörig eller öfverflödig, än inventeringar af Bankens och R:gsContoirets behållningar, hvilken af hvarje Revision förrättas.
Sedermera har sagde fordringars och tillgångars i räkenskaperna utbalanserade belopp återigen ökats och uppgick vid 1854 års slut lill R:dr 10,329,650: 26. 1. och vid 1855 års slut till ,» 10,874.574:45.3. men den ansenliga tillökning i Riksgälds-kontorets utbalanserade tillgångar, som räkenskaperna för de tvänne sednast förflutna åren sålunda visa och hvilken utgör ej mindre än 2,661,641 R:dr 56 sk. 1 r:st., måste likväl helt och hållet lillskrifvas det iakttagna bokföringssiittct, enligt hvilket ej allenast skedda utbetalningar å kreti i t i ver na för neutralitetens upprätthållande och för oförutsedda utgifter till försvars-anstalternas förbättrande, utan ock allt hvad, utöfver härtill upplånade medel, från Riksgälds-kontoret utbetalts lör jernvägs-anläggningar och således äfven de, i egenskap af anslag utan å terbetu In i ngs—sky Idighet, för sådana företag beviljade och utlemnade stats-bidrag uppförts bland Riksgälds-kontorets fordringar. — Afräknas deremot utbetalningarne å nyssnämnde tvänne kreditiver, så befinnes, att Riksgälds-kontorets tillgångar, i stället för att ökats, under åren 1854 och 1855 minskats med nära 540,000 R:dr, hvilken minskning naturligtvis föranledts af de under sednaste Riksdag till utgående från detta verk anvisade mångfaldiga och högst betydliga slats-anslag, deraf en stor del under loppet of sistlidet år i stadgad ordning utbekommits och följaktligen medtagit motsvarande belopp utaf Riksgälds-kontorets tillgångar.
Vid granskning af den åberopade Tabellen visar det sig, att folkökningen varit ojemförligt starkast inom den klass, som, utan egentlig egendom, måste lefva af sin arbetsförmåga och som består af tjenstehjon, torpare, gerningsmän, backstugusittare och inhyseshjon med flere. Då antalet af personer, tillhörande denna folkklass, under ifrågavarande sex år, stigit med nära 7 procent, har tillväxten inom alla de öfriga, i ekonomiskt hänseende bättre lottade klasserna, när de räknas tillsammans, icke uppgått till mera än 4 procent. För öfrigt visar omförmälda tabell, att länets folkmängd år till olika ståndsklasser, fördelad på det sätt, att nyssnämnde eller den egentliga Arbetsklassen, Bondeståndet, Borgareståndet, Ståndspersoner, Ägare af jordlägenheter utan åsatt mantal, Gemenskapen af krigsfolk, Presteständet samt Bidderskapet och Adeln. Vid jemförelse emellan denna ståndsfördclning och den, som upptages i sednaste Femårsberättelsen, förefaller det anmärkningsvärd!, att, då arbetsklassens proportion till hela folkmängden ökat sig från 987 till 994 tusendelar, så har bondeståndets nedgått från 349 till 344 per mille. Länets fasta egendom, bestående af hemman, frälseräntor, lägenheter, bergverk, fabriker och manufakturier, qvarnar och sågar samt hus i städer och köpingar, har, med hänseende till taxeringsvärdet, varit under ifrågavarande sex år fördelad emellan olika ståndsklasser på det sätt, att de hvar för sig innehaft fastigheter till följande uppskattningsvärden i Riksdaler banko, nämligen: Ståndspersoner 1,084,013. 1,070,572. De betydligaste förändringar, som i detta hänseende ägt rum, äro således, att Ridderskapet och Adeln minskat sin fasta förmögenhet med ett taxeringsvärde af 128,437 Riksdaler, och att Borgare-ståndets fastighetsvärde deremot ökats med 236,886 R:dr.
Maj:t vid 1840 års Riksmöte i nåder föreslagit, att det lill fjerdingsmännen utgående Stats-anslag skulle i mån af dåvarande löntagares afgång upphöra, under villkor att fjerdingsmännen icke må besväras med sadanc göromål, som rätteligen tillhöra kronohetjeningen, äfvensom Rikets Ständer vid samma riksdag, jemte beviljande af ökade löner för länsmännen, i anledning häraf yttrat att, då Ijerdingsmans-hefattningen utgjorde ett municipal-bestyr samt fjerdingsmännen, sedan länsmannen erhållit förbättrade löne-vilkor, borde befrias från sådane göromål, som rätteligen böra af kronohetjeningen besörjas, borde ock de af Stats-anslag till fjerdingsman utgående löner vid innehafvarnes afgång indragas. I strid häremot vore instruktionen för fjerdingsmännen utfärdad; pä grund hvaraf och med afseende derjemte å det olämpliga deruti, att fjerdingsmannen, fastän kommunal-ljensteman, enligt den nådiga stadgan vore öfverlemnad åt kronobeljcningens godtycke, Utskottet borde, efter afskiljande af de göromål, hvilka rätteligen äro kronobestyr, föreslå fjerdingsmans-befattningens återförande till hvad den hör vara; och har cn talare i sammanhang dermed yrkat, alt kostnaden för befattningens bestridande sedermera borde fördelas på alla, som i socknen bygga och bo, efter den grund, som för deltagande i sockenstämma är stadgad.