Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är också fullt förvissad derom, att då Hr Gripenstedt försåg den K. Propos:n vid förra Riksdagen med sitt namn, hans afsigt varit sådan; han hvarken kunde eller ville understödja eli annat förslag, sådant som t. ex. det vi nu hafva framför oss från StatsUtsk., hvilket han sjelf förklarat sannolikt komma att medföra stegring i skattebeloppet och således lända de skattskyldiga till skada i st. f. gagn. Men i och med Hr Frih. Palmstjernas inträde i konseljen efter Riksdagen, tyckas åsigterna hafva förändrat sig, och Hr Frih:n torde redan haft sitt finger med i Hr Gripensteds cirkulär af d. 10 Okt. 1851, ang:de deputerades hörande öfver det upgjorda förslaget till hufvudpersedlar, ehuru utfärdadt 11 dagar innan Frih:n utnämndes till StatsRåd; ty redan der framskymtar en vink, att deputerade kunna få framställa en ”önskan” derom att en räntepersedel kunde få förvandlas i en annan, hvarefter Frih. Palmstjerna, i det af honom sjelf d. 8 April 1852 utfärdade cirkulär, så godt som förbjuder deputerade att föreslå någon persedels förvandling i penningar, utan endast i nåder tilläter att framställa anmärkn. ronde den ena persedelns utbyte mot en annan o. s. v. Det var detta famösa cirkulär, som helt och hållet förvirrade frågans behandling hos de deputerade, och som sedermera fört den på afvägar såväl i den K. Propos:n till nu församlade Ständer, som isynnerhet uti StatsUtsk:s nu föredragna märkvärdiga Betänk., emot hvilket, såsom till sin grund fullkomligt obefogadt, jag anhåller att få nedlägga min protest. Jag anser nemi.
N:o 275. 125 Caracters-byggnader å Militice-boställen, Contract derom; Constitutorial, hvarmed en eller annan, likmätigt Författningarne eller serskilda Nådiga Förordnanden, på vissa år eller på behaglig tid, blifvit till någon förrättning antagen, med Nådig försäkran om befrielse från Charta Sigillata; Contract om Kronoleverancer och Caractershus å Boställen; Diarier iEmbetsverken; Dragoner, se Manskap; Domar, inneliggande, och Domböcker; Economiemål, se Ansökningar; Embetsmän, klagomål öfver tillfogadt våld och oförrätter af dem, se Ansökningar; EmbetsSkrifvelser och EmbetsÄrenden, hvad dem rörer; Enkor, fattiga; Expeditioner, som utfördas af Domare och Embetsmän i Brottmål och Fiscaliska Actioner, samt Oeconomie-, Politieoch Mili-* taire-ärenden; J. Fattige, alla kunbart oeh bevisligen, då Domaren eller Tjenstemanneu å Handlingen tecknar ordet Gratis, efter derom inför vederbörande Rätt eller Collegium gjord anmälan; Fattigvårdslnrättningar; Fullmagter, se Constitutorial; Fångskjuts, ansök^ingAr, m. p., derom; 126 Exp. Utsk. Fårslag till und. Skrijv. Förklaringar till Oss af Allmogen, m. fl., se Ansökningar; Förklaringar, som angå Kronans räntor eller härröra från redogörelse för disponerade medel; — Brottmål m. m.
Exc. förmodade, det R. o. Ad. torde finna Riddarh. Direktm hafva riktigt förfarit, då den ansett sig icke kunna på en så beskaffad fullmakt utlemna pollet; men då nu fråga blifvit väckt, att, på grund af 15 § Riddarh.Ordnm, jemförd med 21 § R. O., R. o. Ad., sedan ärendet blifvit draget under dess pröfning, måtte, enär den mening, som i oftanämnde fullmakt blifvit i st. f. den i Riddarh.Ordnm föreskrifne införd, snarare innehölle något för mycket än för litet, samma fullmakt godkänna, hvaremot å en annan sida blifvit, på uppgifne skäl, yrkadt, att fullmakten icke måtte varda godkänd, ansåg sig H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, böra först inhemta R. o. Adis tanke, huruvida berörde fullmakt må godkännas och pollet åt Frih. v. Knorring utlemnas; hvarefter och sedan propos. i enlighet härmed blifvit framställd, R. o. Ad. besvarade densamma med öfvervägande ja. Den 22 Oktober. 7 H. Exc. Hr. Gr. o. Landtm, tillkännagaf slutligen, att RiksSt:n skulle Lördagen den 22 dennes på f, m. komma att emottaga hvarandras belsnings-deputationer samt anmodade de Ledamöter, som ville deltaga i den till MedSt:n afgående helsnings-deputation, att dertill anteckna sig hos Riddarh.Fiskalen, som äfven egde anteckna de Ledamöter, hvilka önskade deltaga i R. o. Adis deputation för afläggande af de till samma dags e. m. utsatta underd. upvaktningar hos H. M. Konungen och den K. Familjen. Uppå sedermera af H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., åtskiljdes R. o. Ad. kl. | till 12 på dagen. In fidem, Albert Munck. Lördagen den 22 Oktober 1859. Plenum kl. 11 f. m. Gr. Lewenhaupt, Erik Aug., anförde:
Vid öfvervägande häraf liar Utskottet, soru insett billigheten deraf, att Constitutorial. till deltagande i Comileer eller dylika befattningar, då lön eller arfvode dermed icke följer, ej beläggas med afgift, ansett sig böra föreslå,. att Constitutorial, då lön eller arfvode icke åtföljer förordnandet, må vara från Charta fria;; 0'ch bör, i fall detta af Rikets Högloflige Ständer godkännes, vid den nedanföre förekommande rubriken Fullmagter tillsättas orden ”se Constitutorial’. Sundhet sbevis. Utskottet har föreslagit, att Sundhet slevis, sorn af vederbörande Quarantaines-Befä hafvare ut gifvas, böra varaj Iram Ch; rta-Sigiilula befriadeHerr Modin har dervid anmärkt, att SundhetsBevis älven utgifvas af Magistrater till sjöfarande i de städer, der ullanda ske Gonsuler ej finnas; och då Utskottets mening, varit, att endast d« Sundbelsbevis, som på grund af Svenska Quarantaines-Författningarne blifva meddelade, böra vara; från chartae-afgift befriade, får Utskottet, i anledning af ofvannämnde upplysning och till förekommande af missförstånd, föreslå den förändring' i redaction, att i stället för orden: Sundhetsbevis om, af vederbörande Quar antai nes-B efä i hafvare utgifvas, säl tes: Sundhetsbe vis, som i följd af Svenska Quarantaines-författningarne utfärdas Vederhäftighet sbetyg.. Herr Hessles yrkande, att sådane betyg böra förses, med. sei skild Charta, äfven om skuldebrefvet eller borgensskriften äro charlerade, har Utsxottet icke kunnat godkänna, och derföre vidp blifvit hvad i detta afseende är föreslaget. I afseende på frågan om lindring i stämplade pappersafgiften för allmogen, hafva Herr Prosten Mittag och Herr Bååth anmärkt, att
De till målet hörande handlingar skola varda tillhandahållna det Rikets Ständers Utskott, som med frågan kommer att taga befattning. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. OSCAR. /t. F. N. Gyldenstolpe. Kongl. Maj :U Nådiga Proposition, N:o Sd. 3 Utdrag af' Protokollet öfver Landtför snarsÄrenden, hållet inför flans Maj:t Konungen uti Stats-Rådet på Stockholms Slott den 21 April 1854. Närvarande: Hans Excellens, Justitiae-Statsministern, Herr Grefve Sparre; Hans Excellens, Stats-Ministern för Utrikes Ärendena, Herr Frih. S tjerneldr Stats-Råden: Herr Fåhreeus, IVallens teen, Gripenstedt, Grefve Mortier, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Dcpartements-Chefen uppläste derefter till justering ett, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts här ofvan, efter Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, fattade Nådiga beslut, uppsatt underdånigt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i'fråga om afsöndring af jord från f. d. Korporalsbostället vid Skånska Hussar-regementet Husie, till utvidgande af Husie församlings kyikogård inom Malmöhus län; Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga hemställan, berörde förslag i Nåder gilla samt förordna, att, i enlighet dermed, Nådig Proposition, sådan den finnes detta protokoll vidfogad, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo A. Ekman. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, N:o 81. l:o SA. Ank. till Exp.-Utsk. J. 1) Juni 1854, kl. 2 e. m. Kungl.
Dervid förekommer äfven en annan omständighet, som är den, att jag befarar, att en andre kammare, som blefve utsedd af den första, blefve något för beroende af denna. Man skulle möjligen kunna räkna öfre kammarens Don 28 Ö c t 0 b c r e m. ledamöters vola antingen till faveur för dem eller också tvertom vid de tillfällen, då fråga vore alt deras representantkall skulle slutas och nya val borde äga rum. Dessutom kan det icke bestridas, att, på sätt Hr Lefre'n anmärkt, om man tänker sig att samina majoritet vore rådande flera riksdagar å rad i nedre kammaren, minoriteten helt och hållet kunde blifva utesluten ur den öfre kammaren, som derigenom blefve i mer eller mindre man ett säte för åsigter, hvilka skulle kunna stå alldeles i strid med nationens, i händelse tänkesättet hos nationen hade förändrat sig, och då kunde ingen rättelse deruti vinnas på lång tid eller innan personalen i öfre kammaren hunnit blifva till största delen ombytt. Jag instämmer mycket med Hr Grubbe i den åsigt, att det vore en förbättring i Hr von Hartinansdorffs förslag, om icke begge kamrarne valdes till lika antal. Jag erkänner, att jag saknar förmåga att inse hvarföre de borde vara lika talrika, ty den som skall representera rörelseelemenlet och bör vara rikast på nya ide'er anser jag principenligt böra vara talrikare än den, som egentligen är till för att hålla tillbaka. Isynnerhet om man önskar att denna kammare skall beslå af de yppersta och klokaste i samhället, åtminstone inom hvarje särskild samhällsclass, tror jag det vore lättare att väl complettera denna kammare, då antalet derstädes är mindre, än då antalet är stort. Det torde i alla fall möta en stor svårighet i verkställigheten, att bland vårt BondeSt och äfven bland vårt BorgareSt., eller med ett ord bland alla sådana samhällsmedlemmar, som egentligen egnat sig åt de industriella yrkena, finna personer, som vid 4° års ålder, under förutsättningen af duglighet, hvilken brukar vara förenad med kärlek för yrket, vilja helt och hållet lemna sitt industriella lif för att under en så lång tid som i5 år uppträda i det politiska.
Derefter har advokatfiskals-embetet, uti afgifvet memorial, slutligen sig yttrat och dervid andragit, hvad först vidkom anmärkningen, att i Konungens befallningshafvandes utslag icke blifvit iakttaget det uti Kongl. Kammarkollegii cirkulär den 23 September 1823 stadgade sätt för expedition och kungörande af utslag i mål af det ifrågavarandes beskaffenhet, att som Konungens befallnings - 37 hafvande icke ägde att egenmäktigt undandraga sig åtlydnad af de Kongl, kollegiernas, å dragande kall och embetets vägnar, g i tua bud och befallningar, ehvad dessa grundade sig omedelbart på Kongl. Maj:ts nådiga föreskrifter eller icke, samt dessutom Kongl. Kammarkollegii kungörelse den 1 Februari 1808 . om expedierande och kungörande af Konungens befallningshafvandes utslag i ekonomioch polilimål i allmänhet vore grundad på Kongl. Maj:ts nådiga bref af den 5 förutgångne Januari, och Kongl. Kammarkollegii cirkulär af den 23 September 1823 egentligen endast innefattade en erinran, att nyssnämnde kungörelse måste tjena till efterrättelse i afseende på vissa i cirkuläret närmare beskrifna så beskaffade mål; och hvad landssekreteraren i afseende på expeditionslösen anfört, vore af allt för underordnad vigt, för att kunna upphäfva eller ens inverka på Konungens befallningshafvandes pligt, att ställa sig behörigen gifna författningar till efterlefnad; alltså och på de af Justitie-ombudsmannen i öfrigt anförda grunder, samt enär både landskamererare!! och landssekreteraren måste ansvara för innehållet af det utslag, de, i egenskap af Konungens befallningshafvande, gemensamt utfärdat, påstod advokatfiskalsembetet, att de, för deras lagstridiga beslut, mätte fällas att, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, hvar för sig böta det belopp, Kongl.
Allmänning skassorna, som i de flesta fall bildats och underhållas genom en viss öfverenskommen afgift för utsynade skogsalster, förvaltas äfven till största delen af häradsboernes Deputerade, — endast några få dylika kassor äro nedsatte i länens ränterier. Från 6 län hafva uppgifter blifvit leinnade öfver kassoimas be lopp vid slutet af år 1860, nemligen: Stockholms län 8,040‘ot R:dr R:mt, Skaraborgs län 9,161*01 R:dr Runt, Upsala » 15,186*00 » » Östergötlands » 13,323'«2 » » Örebro » Westmanlands » 1,788*60 4,143-46 » » » » Tab. Litt. P. Arliga afkastningen ä kronoparkerne och häradsallmänningarne. l. 2. 3. Ärliga afkastningen i medeltal för åren 1856—1860. Kubikfot. Värde. R:dr R:mt. (ören äro uteslutna.) Kronoparken i: Häradsallmänningar, i: Hökensås, den enda i länet, å hvilken regelmässig afverkning äger rum. Häradsallmänningarne i Calmar län äro t. v. fridlysta. Kronomarken^ i norra länen. Oloflig afverkning. Stubbören m. m. 37 Beträffande kronomarkerna i de norra länen, hafva flera omständigheter bidragit dertill, att någon ordnad hushållning å dem ännu icke kunnat införas.
121 finner att icke mer än 14 sådana mål som röra öfverträdelse!' af Legostadgan blifvit remitterade, samt af 13 angifna personer 9 män och 1 qvinna blifvit sakfällde. Jag har tagit mig friheten anföra detta på det att R. o. Ad. måtte finna att Hr Rosenblads yttrande mot husbönderna icke torde vara i allo af dem förtjent, samt ock för att åtminstone till någon del betaga nämnde yttrande dess skärpa. Om Hr Rosenblad varit närvar., så skulle jag hos honom ödmjukligen anhållit, alt slutmeningen af hans anförande, jemte hvad jag nu tagit mig friheten såsom en följd deraf yttra, mätte få ur 30 Den 7 December. prot. utgå, på det alt ieke R. o. Ad:s prot:r måtte gifva anledn. till deraf följande tidningsreferater af den missnöje förorsakande beskaffenhet, som nu skett. Hvad beträffar sjelfva min motion, sä får jag nu, efter jag har ordet, äran tillkännagifva, att det icke var af hugskott som jag väckte densamma. Jag har för mer än 3 år sedan framlagt ilen icke på Riddarhuset, men inför ett sällskap, genom hvilket jag trodde mig kunna påräkna understöd för förslaget, då sällskapet (Skyddsföreningen i Stockholm) eger till Ordförande Hr Just. Canzleren m. m. von Kock. Jag har sett tjenstehjonsböckers välgörande inflytande i Danmark, och har i min motion föreslagit deras införande hos oss, för att vinna mera ordning och föranleda strängare kontroller visst icke endast för tjenstehjon, utan äfven för husbönderna. Med flere ledamöter af både Vällofl. Borgareoch Högv. PresteSt:n har jag talat om saken, som vunnit deras bifall; En ledamot af Högv. PresteSt. har till och med föreslagit, att den måtte kommuniceras de öfriga Medstånden, hvilket jag dock icke ansett nödigt. Det går naturligtvis icke an, att begära det ett anförande, som en annan ledamot har haft, må ulgå ur Prot. då densamma icke är sjelf närv:de; men nog vore det min önskan, att ingenting om det ifrågavar. ämnet behöfde i prot. inflyta.
biblioteket inköpta literära qvar-låtenskapen; den hade redan 1815 öfverlåtits till konung Carl XIII, som sedan skänkte den till nämda bibliotek. — Å sid. 600 finnes en uppgift, till arbetet lemnadt af egendomen Toste-rups n. v. innehafvare, nämligen att i biblioteket derstädes skulle finnas generalamiralen Carl August Ehrensvärds boksamling. Så vidt vi veta, inrymdes denna samling icke i det ehrensvärdska familjebiblioteket. Den hade en längre tid stått, inpackad i lårar, i ett — stall, och böckerna hade, såväl till band som innehåll, blif-vit mycket skadade af fukt, då den alltid bokälskande Carl XIII år 1810 inköpte samlingen af generalamiralskans make i andra giftet, hofinarskalken Silfversparre, och lät uppställa den i biblioteket å Haga, i samma rum, der creutz ’ ska böckerna fått plats. Kanhända finnes det ehrensvärdska biblioteket, i likhet med det creutz ' ska (sid. 708), ännu qvar derstädes. — I ett tillägg sid. 711 uppgifves, efter ett otr. bref af 1805 från Gjörwell till Thorild, att &gt; Sal viska samlingen i Fredenheims bibliotek kommer näppe-ligen under klubban, enär den dessförinnan kommer att inlösas med 200 rdr bko af Hans Maj: t&gt;. Denna » Salviska samling » var Adler Salvii handlingar och bref, innehållande många vigtiga upplysningar om bl. a. Westfaliska freden, och man vet, att Gustaf IV Adolf lifiigt önskade, att den skulle stanna i Sverige, helst Ryssland, genom sin d. v. envoyée, Alopssus, falkade derefter. Månne den ock verkligen stannat qvar här? Eller fanns den månne ej bland den fredenheimska samlingen af Acta publica suecana ifrån de äldsta tider till 1792, några och fyratio qvartband, som kom i Suchtelens händer och slutligen hamnat i den bibliotekssal vid Ne vans strand, om hvilken bland alla nu lefvande svenske forskare väl utgifvaren af denna tidskrift kan lemna bästa beskedet?
Sålunda talade den vise Zarathustra.Ed dag, dft Zarathustra satt ibland sina lärjungar och talade om lifveto spörsmål, de djnpa ooh höga, uppstod en af de ange och helsade mästaren: » Ej ens när den långa skymningen kommer och dödstrött-heten, skall da nedgå från vår himmel, du lifvets förespråkare! Nya stjernor lät du oss skåda och en ny nattprakt; sannerligen, löjet sjelffc utspände du öfVer oss såsom ett brokigt tält » Genom hela mensklighetens historia drager sig en förbittrad och aldrig hvilande strid mellan tvenne motsatta moralideal, mellan tvenne i princip och resultat fientliga värdsättningar af tingen, lifvet, menniskorna, af kroppen och själen, af handlingar, sinnestillstånd och drifter. Det är striden mellan herre * moral ooh slaf-moral, begge karaktäriserade genom sina värdenormer: god — dålig, god — ond. Dessa moralers och värdenamns genesis är enligt Nietzsche följande: De förnäma, mäktiga, högtstälde och högsinnade uppfattade och värdesatte sig sjelfva och sitt handlande såsom goda, d. v. s. af första rangen, » first rate », i motsats till allt lågt, lågsin-nadt, simpelt och pöbelaktigt. Utur denna » Pathos der Distans » togo de sig rätt att skapa värden och prägla värdenamn. Sådant är ursprunget till värdsättningen god — dålig (alltså icke i den oegoistiska handlingens nyttighet, såsom de engelska moralgenealogerna mena). Till denna genealogiska teori har Nietzsche till en ganska väsentlig del kommit medels etymologiens fingervisningar, genom att tillse, hvilka beteckningar de olika språken hade för begreppet » god ».
Genom den betydliga personal sorn nu befolkar våra fängelser och correctionshus, hålles dagligen en stor physisk kraft obegagnad för samhället, och hvad värre är, den uppfrätes äfven merendels, för framtiden genom arrestanternes aftynande och deras tidigt inträffande oiörmåga till allt atbete. Derjemte finner man sluteligen att verkställigheten af denna förödelse medför oundvikeligen en så stor penningeutgift, att besparing deraf jemväl bör utgöra ett betydligt föremål för allvarlig eftertanka. Då mitt syfte nu är att ej framställa något annat än sjelfv> saker, och ej en gång Större deta i 1 ler af densamma, än sorn äro nödvändige för att interessera Ridderskapet och Adeln och derjemte gifva ledning för ett Utskotts behandling så inskränker jag tnig inom hufvudsakliga caracteren af mitt förslag. Min öfvertygelse är, att man genom en mycket enkel inrättning skall kunna använda arrestanter till framförande af så väl boxeringsbåtar, som af eådane transportfartyg för vahror och passagerare, hvilka hafva behof af en bestämd hastighet. Den mecanisme sorn jag dervid har att Föreslå, är, mig veterligen ej tillförene begagnad och likväl högst enkel. Då det emedlertid torde vara mindre lämpligt att här upptaga tiden med en detail - Den 12 Fcbruarii. lerad beskrifning derom, anser jag dock böra nämnas att machinen sättes i rörelse genom trampning inom slu'ne ram, och således är i närvarande fall ganska användbar. Ve kställigheten synes försäkra om åtskils lige önskade resultater; 1:0. G?rom arrestanternes sysselsättning i sjöluften b behöllos deras kioppar i hälsotillstånd, och deras krafter domnade ej såsom i iängelserne utaf instängd luft och brist på rörelse Den ringa ansträngningen och sjelfva beskaffenheten deraf, vore jämväl lämpelig för alla, för män och qvinnor, unga och gamla, korteligen för alla som kunna gå. 2:0. Användandet af den nu i fängelserne begrafna physiska kraften vöre ej en rin«< ga nationalvinst, 3:0.
R:dr till Banken, för derifrån förskjutna medel till 1808—1809 årens krigskostnader, utfärdade 440 stycken räntebärande förbindelser blifvit, enligt Rikets Ständers vid 1840—1841 årens riksdag fattade beslut, under den 30 September 1841 utbytta mot 968 stycken nya 4-procents obligationer å 4,000 R:dr hvardera, eller å tillsammans 3,872,000 R:dr, allt banko, hvartill berörde skuld, genom de derå under åren 1835 — 1840 af Riksgälds-kontoret verkställda afbetalningar, blifvit minskad; så kommer, jemlikt berörde förbindelsers innehåll, 22 stycken obligationer å tillhopa 88,000 R:dr banko, eller 132,000 R:dr riksmynt, att årligen infrias, jemte erläggande af ränta å 4 procent, enligt obligationerne vidfogade räntekuponer; skolande, för den händelse Banken behöfver afyttra berörde obligationer, den dol deraf, som icke blifvit af Riksgälds-kontoret infriad, nämnde kontor till inlösen hembjudas förr än obligationerna varda af Banken å annan man öfverlåtna. ansetts böra följa närmast i ordningen, torde 4:o. (Jemf. § 139, oförändrad.) Det räntefria lån, stort 50,000 R:dr, som vid 1856—1858 årens riksdag blifvit Kongl. Myntverket af Banken beviljadt, skall, enligt dervid fästadt vilkor, till Banken återbetalas under 10 på hvarandra följande år med A årligen, räknadt från och med 1860 års början. 4 Banko-Utskottets Betänkande N:o 36. Likaledes hemställer Utskottet, att de §§ 137 och 138 motsvarande föreskrifter må få, qvarstå, så lydande: 5:o. (Jemf. § 137, oförändrad.)
December. ilande, äfven blifva fallet, om öfningstiden blefve utsträckt till hvad sorn blifvit ifrågastäldt eller till 31 dagar på en gång, så framt förnyelse och vidare utveckling af öfningarne (ibland hvilka målskjutning i betydlig måll borde ingå) ej komme att ega rum under derpå följande 2:ne år. Ändamålet vinnes ej genom en, blott för en gäng mer eller mindre lång öfning, utan genom cn successiv förnyelse deraf — om än en blott kortare tid hvarje gång. Det lilla högst ofullständiga och komparsmessiga af soldatens åligganden, hvilket nu läres den i vapnens bruk o. s. v. helt och hållet okunnige beväringsynglingen och hvaribland det vigtigas/e, eller förvärfva ndet af skjut färdighet, icke det ringaste ingår eller kan ingå, Ur glömdt på samma gång uniformsjackan afdrages. Det enda, som af öfningarna återstår, äro de dryga utgifter Statsverket, utan ringaste gagn, får vidkännas för manskapets underhåll, beklädnad o. s. v., samt den tunga och kostnad landtbruk och näringar genom beröfvad arbetskraft under tiden vederfares. Ehuru föga dessa omständigheter böra tagas i beräkning, när de i ett stort och nationelt intresse åtföljas af ändamålsenlighet, bör dock i så mycket större mån motsatsen inträffa, när denna till minsta skymt saknas och förhållandet icke annorlunda kan anses än som en stor nationel misshushållning, upgående, då förlusten af dagsverken inberäknas, till circa 450,000 r:dr ärligen. Under dessa förhållanden och i betraktande deraf, att man å ena sidan ännu icke ansett tiden vara inne, alt i öfverensstämmelse med förslaget
Kommittéen anser det således med skal kunna antagas, att bränvinsbränningen, under den hittills alltför omvexlande lagstiftningen för dess utöfning, småningom ordnat sig sjelf till trenne slag. nemligen den, som utöfvas endast för husbehof, den, som utöfvas såsom binäring vid jordbruket till afsalu, och slutligen den, sorn utöfvas såsom fabriksrörelse. Kommittéen har ock ansett denna sålunda redan bestående indelning böra läggas till grund för det förslag till förordning rörande bränvinstillverkningen i riket, sorn Kommittéen nu härhos i underdånighet till Eders Kongl. Maj:t öfverlemnar, Litt. B. Men innan Kommittéen öfvergår till redogörandet för de åsigt er, den dervid följt, har Kommittéen trott sig icke böra underlåta att till besvarande upptaga en fråga, som ofta blifvit framställd såväl af ifrarne icke allenast emot missbruket af bränvin, utan äfven emot dess måttliga begagnande, som ock af andre, hvilka, om de äfven ej fördöma ett måttligt bruk af bränvin, dock anse, att det öfverflöd deraf och den lätta tillgång dertill, som måste blifva följder af en i friare rigtning affattad lagstiftning för nämnde varas tillverkning och försäljning, äro de förnämligaste orsakerna till den öfverhandtagande dryckenskapslasten, och att denna i samma mån skulle aftaga, som en inom landet minskad produktion af varan åstadkomme ökade svårigheter och kostnader för dess erhållande. Denna fråga är nemligen, huruvida ej tillverkningen af bränvin, hvars missbruk visat sig i så betydlig män hafva bidragit till ett ökadt sedeförderf och deraf följande brott, bör och kan förbjudas eller åtminstone inom ganska trånga gränsor inskränkas?