Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hennes syster ' " har berättat om de små flickornas dagliga öfningar i att med grace niga och göra sin morgonhälsning för modern, och huru dessa öfningar miste ging på gång nied den innerligaste motvilja repeteras af den tafatta Fredrika; hon har berättat om huru systerns med bäfvan framställda bön, att de under stockholmsvistelsen ej mitte som vanligt hållas instängda, utan tillåtas att dagligen f i gå u t och gå tillsammans, besvarades med föpklaringen, att sådant icke vm passande för unga flickor ', hvarför de i stället ålades att, hållande sig i en stolsrygg, hoppa ett visst antal gånger rätt upp och ned för att få nödig motion. Och systern gör det betecknande tillägget, .att Fredrika mot6og detta svar med en ström af tirar, hvaremot hon själf regelbundet iakttog fö~eskriften ~oclz fann sig mycket väl däraf,. Systern berättar vidare, huru de små flflickorna, Iiär de hörde föraldrarna lcomma hem fran någon bjudning, sprungo att gömma sig hos sin finska sköterska. Hon berättm, huru fadern 1809, under det pågående finsk-ryska kriget, hemligen lät i små penningpåsar föra öfver sin förmögenhet till Sverige; huru hans lynne vid denim tid blef allt bistrare, huru han under de kriga mörks höstoch vinterkv&amp;llarne vandrade rastlöst af och an i den stora slottssalen på Årsta, huru den f örskramda barnflocken ibland tyckte sig höra honom gråta, men huru ingen, icke ens hallis hnstru, vigade gå till honom och taga del i hans sorg. ' Hon ber2ittar yttermera, denna syster, om den stränge dagordningen i huset, om de magra frukostarna och kvällsvardarne; afsedda att befordra en lätt, sylfidisk växt. Hon f örtaljer om barnens roll &amp; f åslcådare vid familjens t&amp;stund, om den dagliga tvångskonversationen på utfäst timslag och det obligritorislrci schackspelet med den underförstidda förpliktelsen att lata motspelaren vinna och förhåna den förlorande p r t e n s spel.
Den andre åter, som är i sockerbagarelära, hade ett bevis of Öfver-directeur Schwartz, som ansåg högst nyttigt, om äfven denna näring kunde blifva behandlad mera vettenskapligt, på det alt icke ohelsosamma ingredienser mätte få ingå uti confecten, hvilket nu är händelsen, då blåsyra och andra skadliga ämnen stundom deruti användas. Det var detta bevis af Directeur Schwartz, jemte den omständigheten att i4 dagar förr, än det lediga stipendiet skulle tillsättas, dog den ifrågavar. ynglingens far, som var tullförvaltare, och iemnade en enka med 10 barn alldeles utan alla tillgångar, som verkade, att då denne gosse anmälte sig, och man icke kunde förkasta honom i anseende till hans kunskaper, och delta kunde blifva Den 4 J u n i f. <111. nyttigt för framtiden, sä trodde directionen sig äga full anleda. att bevilja honom delta stipendium. Jag får i öfrigt upplysa, att han blott begagnade det i ett år, ty längre var han icke här utan for till Upsala, der han blef gesäll. De andra påminner jag mig icke, men vet val, att directionen haft underrättelser om dem oell att de artat sig väl. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Jag gör ingen anmärkn. mot hvad directionen i dessa frågor til (gjort. Jag är öfverlygad att directeurerne följt föreskrifterna och sitt samvete; men jag understödjer Hr von Hartmansdorff^ åsigt i fråga omförändring för framtiden, och anhåller derföre om återremiss. Hr Stuart, Garl Gust.: Jag deremot tillstyrker bifall till betänkandet. Jag tror, alt det afsedda ändamålet till en stor del skulle förfelas, om dessa stipendier endast skulle komma dem till godo, sorn vistats vid academien och aflagt student-examen.
Dessa skogar hafva till arealen icke undergått någon förändring på de ifrågavarande fem åren; och då endast en af de boställsskogar, som ingått i den sista af förestående areal-uppgifter, är till trakthuggning indelad, men alla de öfriga brukas blott till husbehof af innehafvarne eller arrendatorerne, har hvarken till qvantitet eller penningevärde kunnat uppgifvas hvad å skogarne under nämnde år blifvit afverkadt. Dessutom 12 Wermlands län. Jägeristat. Skogvaktareskola. Export af skogseffekter. bör anmärkas, att kartor saknas å flere boställsskogar och att sådana skogars areal-innehåll endast efter approximativ beräkning kunnat ingå i ofvanupptagna tunnlandtal. Häradseller sockne-allmänningar finnas icke i länet; ej heller planteringar af ek, mullbärsträd eller å flygsandsfält. Jägeristaten i länet bestod vid 1860 års slut af 1 Öfverjägmästare med kontant årlig lön 30 R:dr R:mt och boställe, Gate 1 mantal, 3 extra Öfverjägare utan lön, 4 Kronoskogvaktare med årlig lön 25 R:dr R:mt hvardera. Sedan Hushållningssällskapet genom kontrakt med ägaren af Bosjö bruk, beläget i Fernebo härad, förskaffat husrum och lägenheter vid nämnde bruksegendom för skogvaktareskola, öppnades derstädes den 1 Oktober 1860 en sådan skola med en lärare och sex elever. Till bestridande af kostnaderne för skolan beräknades då det årsanslag af 1,500 R:dr, som Eders Kongl. Maj:t den 21 Januari 1859 i nåder beviljat för tre år till en skogvaktareskola i Wermland, samt ett årligt tillskott från Hushållningssällskapet af 1,200 R:dr R:mt; men, enär Eders Kongl. Majit vid pröfningen af det förslag till reglemente, som Hushållningssällskapet upprättat för skolan, i nåder föreskrifvit, att minst fem af lärlingarne derstädes skulle under lärotiden åtnjuta fri kost, har Hushållningssällskapet till följd häraf måst öka sitt omförmälde årsanslag med 675 R:dr R:mt.
sker åter oloflig minutering af bränvin inne på en gård, måtte denna förseelse blifva bedömd på samma sätt, som om den skett inom hus; och derföre tror jag alt § bör godkännas, serdeles som den är bättre redigerad än i 1848 års författning. 304 De o 7 Maj f. m. Frih. Raab: Äfven jag anhåller om bifall å denna §. Skulle det af Ilr von Hartmansdorff framställda tillägg göras, så skulle derigenom upmätning af bränvin blifva förbjuden. Någorstädes skall väl denria upmätning ske, och om den göres på köparens gård, ligger väl deruti icke något ondt. Hr Cederschiöld: Jag är förekommen af Frih. Raab och förstår i sanning icke, hvarest upmätningen skall ske om icke på en gård, och dä jag icke kan finna någon olaglighet deruti, anhåller jag om bifall ä Utsk:ns förslag. R. o. Ad. biföll ifrågavar. §. § 45. Hr Carleson: Jag hemställer om icke denna § bör återremitteras, emedan den innefattar ansvar för förbrytelser begångna å sönoch helgedagar, och hvilket ansvar icke öfverensstämmer med det i allmänna lagen bestämda. Då de i 3 kap. 6 § M. B. stadgade sabbathsbrotts-böter ansetts tillräckliga för de i lagen omnämnda brott, så måste de väl äfven vara tillräckliga för den förbrytelse, som omnämnes uti förevar. § eller oloflig hränvinsförsäljning. Anser man oloflig hränvinsförsäljning å söndag vara en så grof förbrytelse, att den icke kan försonas med det i 3 kap. 6 § nämnde Balk omförmälda bötesbelopp, så böra väl böterne för detta fall höjas, men med serskildt tillägg af sabbathsbrotts-böterne. Gr. af Ugglas: Till antagandet af Hr Carlesons förslag, att endast med sabbathsbrotts-böter belägga oloflig försäljning af bränvin, tror jag sä mycket mindre skäl förefinnas, som i de äldre författningarna funnits högre ansvarsbestämmelse för denna förseelses begående å helgedag. Orsaken hvarföre
Hafva vi. försummat att vidga en nyttig Litteratur, hafva vi ej purifierat och reorganiserat våra Academier och HögSkolor, som han till en del stiftat, hafva vi icke, när den 6:te November i832 kommer, för Folket öppnat nya Skolor, i enlighet med tidens kraf; så, i stället för att jubilera, döljom oss i botfärdig ödmjukhet hvar i sin hydda, och önskom, att den förklarade store anden måtte ännu ett sekel hafva fördrag med ett fåviskt folk, som, förstörande sine krafter 344 Den 4 December e. m. i framsläpandet af stenar till granna Monumenter, vare sig onyttiga Canaler, Slott eller Caserner, gjort intet eller litet för de ädlare föremål, för hvilka Han stridde och dog. Flere hördes häruti instämma. Friherre Boije , Ludvig: Den tanken är smärtsam, att Riksdagsmannen ej skulle hafva någon annan omvårdnad* att uppfylla# än den materiela och pecuniara, samt ej få lyfta sig till själens och känslans högre fordringar och tillfredsställelser. Här är fråga om uttrycket af ett Folks tacksamhet mot en stor Konungs minne; en Konung, hvars värde hedrar Svenska namnet. Eli jappris-summa, använd till detta ändamål, är åtminstone i min tanka ej illa använd'. Jag förenar mig således med Herrarne Rosenblad och Hallencreutz, men tror, att en Deputation ej behöfves för att resa stenen. Om Rikets Ständer göra något, blir säkert äfven vår gode Konung icke overksam; och det vore tillräckligt, om vår Minister vid Preussiska Hofvet vore vid tillfället närvarande. Dessutom, om jag äfven instämde deruti, att Schwedenstein vöre nog, för att åt efterkommande bära vittnesmålet om vår tacksamhet; så frågar jag: hvad garanterar oss väl, alt ej denna sten försvinner, om vi ej gifva skydd deråt? Jag tror ej Motionärens mening var, att bestämma hvad och hurudant Monumentet Den 4 December e. m. 345 sluille blifva, Schwedenstein eller något annat, blott något , hvarmed uttrycktes Svenska Folkets kärlek för ett af Dess dyrbaraste historiska minnen. Herr Hjerta, Gustaf:
Det är detta Utlåtande, hvaröfver anma rk" rri-ngar nu blifvit Utskottet meddeita. Att någon - Den 4 Augusti 237 gotl rubbning af ett Riksens Ständers Beslut »kulle innefattas deruti, att mot öfvertagailde af en nära fördubblad Discont-förelse, föreslå fördubbling af ett enligt nyaste erfarenhet för* ut otillräckeiigt Credit!v , har Bartco-Utskottet för dess del ej kunnat inse, heldst Utskottets Betänkande tydeligen nämner Creditivetä fördubbling ibland vilkoren för öfvertagandet af både vestra och södra Discont-Verkens hela nuvarande Uåne-rötelse, och som således i annat fall ej skulle komma i fråga. * Samma värde Ledamot anmärker en befunnen motsägelse imellan 2tne af Banco-Utskottet på olika tider afgifna Betänkanden, i så måtto: att Utskottet före detta sökt bevisa att det altlförvtil kunde stå tills ammans med Bankenå Inrättning såsom Lane-Bank, att befatta sig med Di scont-rörelsen» och nu åter ansett det ej vara. förenligt med Bankens natur och grund förf att* ningar, att till bestridande af Utlåningar' matta* ga penningar pä af skrif nings-riikning. Hvaraf den värde Ledamoten drager den slutsats, att BartCö-Utskottet förktargr Bankens egenskap på hvad sätt som heldst, blott det leder till Utskottets afsigter. Huruvida någon motsägelse imellan Banco-Utskottets yttranden i dessa delar verkeligen äger rum, får Banco-Utskottet underställa Riksens Ständers upplysta ompröfrfing. Banken har i flera år direct och på egen risque bestridt Discont-rörelsen ; men aldrig uti en aflägsen Landsort, oel* aldrig genom upptagna Lan uti egna. Augusti egna Sedlar; båda delarna torde utan svårighet jeunna bevisas ej vara enligt Banc.o-Utskottets trttryck, med Bankens förmon och säkerhet, iovenligt. Bankens Natur och Grundförfattningar hafva ej i denria fråga blifvit åberopade.
I annat fall hade de sednare, långt för detta, börjat statsförbättrings-verket med den enkla åtgärd, att – förbättra sig sjelfva. Men när och hvar har någon sett dem lägga af en enda bland sina olater? eller, under det ändlösa larmandet öfver granden i andras ögon, göra minsta försök att borttaga bjelkarne ur sina egna? För de bättre af de med Thorild samtida Revolutionsmännen – till och med för dem bland tyrannerne, som ej voro blott och bart bofvar – skall mellertid, intill dagarnes ända, hvarje billigt omdöme låta den ursäkt gälla: att det experiment, som de anställde, då var någonting alldeles oförsökt. Så till vida, kunna vi gerna säga med Geijer 141: ”vi hafva ej endast förbannelser för dem, som i denna stora sak handlat och lidit för många slägten”. Likaledes må det komma de bättre af dåvarande Revolutions-vänner till godo, att det stora rönet var någonting af dem alldeles osedt. Väl borde man, i fall man hade grundligare studerat sin Rousseau, kunnat redan af honom bli afrådd från företaget att republikanisera Europa: ty af honom sjelf var den demokratiska statsförfattningen, ehuru visserligen i och för sig den förträffligaste af alla, förklarad opassande för sådana större stater, som Europas i allmänhet äro 142. Men förlåtligt var, att ej mäkta emotstå lockelsen af det lika nya som retande rön, hvartill ändock onekligen de allmänna principer, på hvilka Rousseau hade byggt sin samhällslära, i strängt följdrigtig utveckling och tillämpning förde. Har man engång antagit såsom ofelbar sanning det atomistiska grundbegreppet af en såkallad naturtillstånds-lik jemnlikhet, der alla samfunds-medlemmarne ställas bredvid hvarandra såsom rent likmätiga individuer, af hvilka enhvar förmår sjelfständigt bestämma sig: så innebäras ock deri både de öfriga orimligheter, som i så rikt mått utmärka den allbekanta Revolutions-theorien, och nödvändigheten, att de skola successift framträda.
459 ti< 1 måtte lios Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla om föreskrift för Svea och (Juilia Hof-Rälter, att hädanefter, under tiden emellan våroell höstsessionerna, arbeta på Två divisioner efter den arbetsfördelning, som kan linnas lämplig, Utskottets betänkande i öfrigt bifallet, dock i fråga om Herr Pe res, i afseende på upphörande af rättegångs-handlingars offentliga läsning i Uof-Rätt, väckta motion på det sätt, att Ridderskapet och Adeln, ritan att gilla de af Utskottet anförde skäl, ansåg sagde motion icke böra föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 14 dennes 1. m. på bordel lagda utlåtanden: N:o 90, i anledning af väckte motioner om ett årligt understöd för aflidne General-Direcleuren, m. m. Claes Livijns efterlemnade enka och oförsörjda barn; N;o 91, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga remiss å Commissariens i det nu mera upphörda Revisions-Contoret för Allmänna magazinsärendenas utredning, Assessoren J. A. Törnemans och Revisorns vid samma Conior/. G. Nyströms underdåniga ansökningar att fortfarande å Allmänna liniragnings-StaLen få bibehålla deras vid Contoret innehafde löner; N:o 92, i anledning af väckt motion om inköp för statens räkning utaf egendomen Hammarby, fordom tillhörig Carl von Linne’; N:o 93, i anledning af väckt motion om ytterligare anslag till fullbordande af reparation å de vid Wreta klosters kyrka varande grafchor; samt N:o 96, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående afskrifning utaf förskjutna medel till betalande af Siats-Tidningens skuld. S. 1).
Jag anhåller om införande af det tillägg jag föreslagit, på det att icke de medborgare, som äga en knapp förmögenhet, men ändå använda den på landets förskönande, måtte blifva så bestraffade som hittills skett. Hrnne torde erinra sig, att slolt blifvit köpta här i Sverige, J afsigt endast hos köparen alt rifva ned dem och sälja teglet. Är sådant icke barbariskt, men skall det icke hända i ett laud, der lagarne äro så stränga, som den ifrågavar. Gr. Cronhjelm: Jag vill icke ingå i någon undersökning, huruvida den bevillning, som pålägges de i denna § omförmälda lustställen, bidrager till nejdens försköning eller icke. Jag vill blott fästa uppmärksamheten på den svåra belägenhet, hvari man försätter de personer, som skola taxera dessa luslslällen, när de icke få någonting bestämdt att rätta sig efter. Hittills har normen varit brandförsäkringsvärdet; nu tillstyrker Frih. Ridderstolpe, att den skulle bero af hvad de kunna inbringa. Hvad ett hus i staden såsom uthyrdt kunde inbringa, är icke obekant; till kännedom deraf kunna taxeringsmännen komma genom jemförelse med afkomslen af andra hus. Men huru skall en laxeringscomité kunna säga hvad ett lustställe utanför staden skulle kunna inbringa, om det vore uthyrdt? Härvid komma tvenne förhållanden i betraktande, nemi. huruvida dessa lustställen äro belägna utanför en liten eller en stor stad. Går man lill de förra, så ser man dem sällan uthyrda, och taxeringscomiteen har just derföre icke någon ledning att gå efter; talar man deremot om dem, som äro belägne kring Stockholm, så befarar jag, att Friherrens ändamål 120 Den 4 December e. m. lielt och hållet skulle förfelas; ty det synes mig klart, att för de luststallen, som ligga här omkring, betalas så betydliga hyresbelopp, att om de skulle taxeras derefter, blefvo de säkert mycket högre beskattade, än efter Utsk:s förslag. På dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag, hvilket öfverensstäramer med hvad förut stadgadt varit. Gr. Lagerbjelke:
Att den periodiska pressen stundom missbrukar den tryckfrihet, vi nu ega, är visserligen en sanning, men icke har detta missbruk visat sig så vådligt, att man behöfver eller bör i Tryckfrihetslagen inrymma det föreslagna medlet deremot. Jag tror att man bör låta det rätta sig sjelf. Och dessutom finnas andra korrektiver deremot, hvilka äro långt ändamfllsenligare att använda än den ifrågav:de borgen. Slutligen ber jag få erinra, att om borgens-systemet en gång blir infördt i vår Tryckfrihetslag, det utan tvifyel kommer att tillgå här på samma sätt, som i andra länder, att nemi. beloppet af nämnde borgen, Riksdag efter Riksdag, kommer att ökas till allmän 352 Den 14 December e. m och enskild skada. Oell jagtror det derföre är rådligast att afelå förslaget. Jag åtminstone röstar för afslag. Hr Tersmeden, Pehr Reinhold: Då detta förslag egent ligen, som man vet, har grundats på de lagstifningar, som uti andra länder i detta afs:de iiro gällande, torde det tillåtas mig att i största korthet yttra några ord om borgens systemets i afs:de på tidningar närv:de ställning i åtskilliga länder. Det är bekant, att då i Frankrike redar. 1 819 censuren afskaffades, så infördes borgenssystem i stället, såsom man trodde, egentligen på den berömde Chateaubriands framställning. Vid 1848 års revolution uphäfdes borgenssystemet derstädes, men återkom sedermera under den nuv:de regimen med strängare bestämmelser. I Frankrike är borgenssumman satt från 30,000 till 50,000 francs. Det var egentligen af politiska skäl, som man der införde dessa stadganden. 1 England antogs borgenssystemet samma år som i Frankrike, men hufvudsakligen af juridiska skäl. Den borgen, som der stadgades, upgick till 400 P. St. för London och 300 för andra städer. De Tyska staterna följde i denna punkt, liksom alla andra, som röra tryckfriheten, Frankrikes mönster. I Sverige väcktes ett likartadt förslag först, som bekant är, vid 1828 — 1830-årens Riksdag, och förföll då, men återkom vid sistlidne Riksdag.
Men han visste också, att aldrig i tiden fru Christina fått blanda sig i något, som angick John Hall & companis affärer, och äfven på hvilket afstånd excellensen Wachtmeister alltid hållits från contoiret och dess angelägenheter. Och nu på en gång var så mycket af det John Hall ägt, fru Christinas och excellensens, de skulle syna John Halls böcker, granska hans papper, dryfta hans görande och låtande. – Det är synd om de döde, sade John halfhögt. Men nu skall detta snart få ett slut, det lofvar jag dig, gamle far. Ty detta debatterande och köpslående hade till den grad irriterat och upprört unge John, att det ej var minst därför, han föreslog denna för honom ofördelaktiga arfförening. – Det är mycket synd om de döda, sade John åter och rätade på träkorset, på hvilket John Halls namn stod ritadt med tjocka svarta bokstäfver, ty grafven var allt för ny för att ännu ha fått sin sten. – Det är mycket synd om den döde. Strax han är stoft, är det slut med rädslan och respekten, och hvar och en tänker blott på att få ut sitt, det som för några korta dagar sedan var hans. De skola få det så snart som möjligt, och sedan blir det återigen John Hall och ingen annan, som råder på contoiret. Det var så du ville ha det, gamle far, och hvad på mig beror, skall din vilja ske. John lade handen öfver ögonen och stod länge kvar vid grafven. Och vinden tjöt i de aflöfvade träden, och det blef kusligt och mörkt på kyrkogården. Under nya regimen. Unge Fredrik Damm stod vid sin pulpet på det Hallska contoiret och hvisslade. – Jag har ingenting annat att göra, sade han, då herr Herpel kom fram till honom. – Hvad vill det säga? gläfsade Herpel. – Herr Hall var just nu härute och sade, att han själf ville verkställa denna kalkyl, sade unge Fredrik och förde handen genom sitt lockiga hår, som den unge Sprätten, enligt parisermodet bar klippt à la Titus. Kanske herr Herpel kan finna ut något annat göra för mig, tills herr Hall tröttnat? – Det skall jag besörja. Hvar är boken?
Redogörarne i landsorterna utan särskild vedergällning. Det, genom Stats-Kontorets försorg, upprättade Riksbokslutet funno åter Revisorerne i ett sammanhang fullständigt upptaga och redovisa hela Krono-uppbörden, så väl Stats-Yerkets, som den, hvilken till andra Verk ingår, jemte afkortningar och dispositioner både utom och efter stat, och hvarutaf Stats-Verkets ställning, ej mindre vid kalender-årets utgång, än ock vid uppbörds-årets och räkenskapstidens slut, kunde inhemtas; hvarförutan denna Bok, såsom grundad på sjelfva räkenskapen, medlörde säkerhet i resultaterna samt kunde företagas till upprättande Åtta månader efter det år, för hvilket medlen utgå, och visade den sålunda på ett enkelt och klart sätt all uppbörds beskaffenhet och belopp, jemte Stats-Yerkets alla utgifter och den behållning eller brist, som derå uppkommer, samt meddelade alltså statistisk upplysning i alla de ämnen, som med uppbörd och utgift i Riket hafva gemenskap, så att den med räkenskaper mindre bevandrade granskaren med mera lätthet kunde genomgå denna hufvudbok, än den efter Widegrenska methoden uppgjorda, hvilken, då den i uppställningen var mörk och icke heller gaf en med korthet förenlig öfvei'sigt af hvad den innefattade, således, åtminstone för den ovane, försvårade utvecklingen af dess resultat. Af sådana skäl, dock under erkännande af den förtjenst då framlidne Stats-Iiommissarien Widegren borde tilläggas, att, medelst uppgiften af dess förslag, hafva föranledt uppfinnandet och utvecklingen af den sednare planen, ansågo Revisorerne den inom Stats-Kontoret upprättade
Herr Lilverstolpe, 6u5t2k ^br2b>2M, trodde saken böra sä förstäs, at dä det Oeconomiffa af Bränwins-Bränningen wore grunden för Bewiliningen, och Bewiliningen af Riksens Ständer blifwic fastställd, kunde wilkoren för denna Bevillning aldrig annat än anses lika orubbligt fastställda. Grefwe ve I^6»räie utlät sig än ytterliga - 8i6 Den 17 Mars» ' iigare finna mycker stal i hwad Grefwe OyNenkrorZ yttrat. Blefwe frägan om Bränwins-Bränningsrättigheten för Stockholm och Götheborg ansedd såsom Oeconomiff, sa singe dm derigenom egenffap åfelt underställnings »mål, och i följe deraf ffulle dessa Stader genom Kongl. Maj:ts cieclia» kunna komma at befrias fran den Bewillning Riksens Ständer pä dem fördelat. Herr Lilverstolps, 6u8tLk LM, utbad sig at wid denna anmärkning endast fä göra den erindran, at Kongl. Maj:c wäl ffulle kunna clisxsrixerL Städerne ifrån at bränna Brännan, men aldrig ifrån Bewillmngens erläggande, hwilken endast af Riksens Ständer kunde pabjudas eller uphäfwas. Herr Grefwen och Landtmarskalken. Efter Grefwe (Hllsnborgs ranka ffulle förewarands fraga altsa hanwisastil afgörande af Stars-Utffotrecs Nämnd. Friherre Le 6 erström. Skulle fragcm kunna anses för ett Bewillningsmal, sa borde dm wisseriigen, enligt 71 §. Regerings-Formen, hänwisas ril Stats-Utskottets Nämnd, men när fragan helt enkelt reöuceras derhän, huruwida Bränwins-Brännings-Rättighet ma tilkomma meranämde Srader, och fragan om Bewillning för Bränningen icke dermed sammanblandas, sa kan densamma icke wara annat an Oconomgk. Jag finner altsa fullkomligen wälgrundadt hwad