Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bonde-Ståndet har till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens gemensamma handläggning remitterat ett af Riksdagsfullrnägtigen från Götheborgs och Bohus Län Johannes Johannesson ingifvet memorial, hvaruti anföres, att, oansedt i fredsfördragen, angående Bo - 12 Statsoch Ekon.-Utshottens Utlutanclej N\o 2^, hus Läns afträdande till Svenska Kronan, det blifvit bestämdt, att provinsen skulle vid sina gamla privilegier, i afseende på jordens förmoner och friheter, bibehållas, hvilket sedermera både genom Adliga Privilegierna och andra Författningar blifvit stadfästadt, den förändring likväl i sednare tider, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref af den 2 November 1833, grundadt på Kongl. Kungörelsen den 3l Oclober 1829, vidtagits med de inom nämnde Län varande insockne-frälse-hemman, som före den 6 April 1810 blifvit från sina Säterier afsöndrade, att dem ålagts ordinarie rotering efter öfver hufvud 2 mantal på hvarje båtsmans-rote, så att ifrågavarande hemman vore mera betungade, än kronoskatle-hemman, af hvilka trenne utgjorde en rote. Deremot bade ett sådant besvär icke blifvit pålagdt de insockne-frälse-hemman, som efter den 6 April 1810 afsöndrats från sina stamgods, utan vore desse hemman vid sin ursprungliga frälsefrihet bibehållna. Någon laglig orsak till denna skillnad emellan hemman af enahanda natur kunde motionären icke inse; och innebure den skedda förändringen, enligt motionärens tanke, en uppenbar kränkning af eganderätten, till förlust för hemmanens innehafvare. För att härutinnan vinna rättelse, hade motionären föreslagit, att in^ sockne-frälse-hemman inom Bohus Län, hvilka blifvit ålagde rotering, måtte derifrån befrias, och desse hemmans innehafvare återiå den under tiden utgjorda roleringskostnaden.
Utstängd från Herrans ut som fogelunge ur bo, innan han är flygg, kröp jag med bräckta vingar att söka en moders sköte och jag fann en skökas armar upptagna af en älså Du straffar mig! Icke en sten att luta mitt hufvud; icke en kula att dölja mig! hus och nådemedlen, utstött ur församlingen, vräkt Detta äfven! Jag visste det, men jag trodde skare. Pietà, pietà! Herre, hvad har jag gjort att INGEBORG. Är det Konungen som talar? MAGNUS. Nej, det är din son, moder. INGEBORG. Det tror jag icke, eller har han blifvit bortbytt! Till Porse. Hertig af Halland, lämna oss ensamma! PORSE går. FOLKUNGA-SAGAN. INGEBORG mildt. Kom, mitt barn, och sätt Dig här! MA GNUS tar en kudde och sätter sig vid hennes fötter. INGEBORG jollrar. på't! Är han bannlyst? Tala om nu hvar det gör ondt, så ska vi blåsa MAGNUS. Ja, le Du, vi få snart gråta tillsammans. INGEBORG. rarne hur Du skall komma ifrån den skuld som ådragit Dig bannet. Lys ut en ny skatt! MAGNUS. Tids nog det! Men låt oss nu räkna på fing tungadt. Det kan jag inte, emedan landet redan är be INGEBORG. det, efter som det måste ske! Du vill ju inte slagta sjelf, men äter gärna kött. Du kan icke, väl; låt andra göra det som kunna TREDJE AKTEN MAGNUS. nan ifrån mig? En annan; Du menar att jag skulle lämna kro INGEBORG. Ja, det menar jag. MAGNUS. het man fatt, utan ett kall enom pålagdt! INGEBORG. Det far jag icke, ty kronan är icke en värdig Kallet fick Du, men förmågan följde icke. MAGNUS. ända till det Ryska tåget. Sedan synes Herren vikit ifrån mig. Möjligt, men Guds välsignelse följde mig i allt, INGEBORG. icke; Du prisade Dig lycklig inför allt folket, och man får icke tala om sin lycka. Du sjöng Te Deum för tidigt, och det får man MAGNUS.
På hela lifvet. Jag blef stum af lutter förvåning. Jag hade åter för mig en alldeles främmande varelse. I denna bleka, slocknande kvinna fans ej ett spår af den Agnes, som jag i barndomen känt och ingenting af henne, som i går så störande ingripit i mitt lif. Men förtjusande var hon äfven nu, där hon låg i sin skära morgonrock med halfslutna ögon. Jag såg på henne tyst och undrande. Skulle du vilja hjälpa mig? frågade hon efter en stund. Gärna, om jag kan. Jag tänkte resa härifrån med ångbåten, som går i kväll. Men därförinnan borde jag packa in mina saker. Jag spratt till. Reser du bort? Min röst uttrykte så mycken glad förvåning, att jag kände mig helt generad. Lyckligtvis märkte Agnes ingenting, ty hon svarade lugnt: Om jag på något sätt kan bli färdig. Jag skall nog packa in dina saker. Tack! Hon gaf mig några nödvändiga upplysningar. Därefter slöt hon åter ögonen som om till och med denna ansträngning varit henne för mycket och sjönk tillbaka i sitt apatiska tillstånd. Du är bestämdt inte frisk, Agnes? Jo, det är jag, tyvärr. Tyvärr? Just så: tyvärr. Då jag får sådana här skof, önskar jag alltid att jag vore kroppsligt sjuk. Händer det då ofta? Hm Hon smålog sorgset. Jag trodde Hvad trodde du? Att du tvärtom alltid skulle vara glad och njuta af lifvet mera än andra människor. Huru kom du på den tanken? Nå af alt hvad jag sett och hört. I sällskap är du ju så sprittande liflig och upprymd. Hm Och anser vårt stillsamma lif här odrägligt tråkigt. Hvilket det sannerligen är. I alla fall tillfredsställer det oss. Emedan ni ej smakat någonting bättre. Emedan ni ännu förlåt mig befinna er på ett så lågt stadium och äro så litet utvecklade. Om utvecklingen värkar lifsleda, så är det bättre att förbli outvecklad. Säg inte det, genmälte Agnes något lifligare. Äfven om jag skulle lida dubbelt mera än jag gör, så ville jag ej byta med er. Bevare mig himlen! Då är ju alt bra, skrattade jag, där jag satt vid hennes kappsäck. Jag skulle inte häller vilja byta med dig. Agnes måste skratta.
Men äfven denna bild af Sta ts-lif vet, hvartill ärendernes och allmänna rörelsens centralisering i hufvudstaden verkeligen lemnar några mer eller mindre fullständiga drag, är visst icke att förakta för Vetenskapsmannen; endast man derjemte ihågkommer att, liksom det egenteligen practiska af vettenskaperne fordrar den vidsträcktaste och djupaste theoretiska underbyggnad för att kunna fattas, så händer äfven, att den bild af sta ts-lif ve t, som hufvudstaden framställer, så vida den skall med vettenskapens och ej blotta handtverkets ögon betraktas, icke tjenar Ynglingen, men Mannen till uppbyg - Den i$ December. geise. Man kunde häraf likväl draga den slutsats, att det för Lärarena vore af vigt, att hafva tillträde till den framställning af National-lifvet, sorn i hufvudstaden blottar sig, på det att desse der skulle äga ett evigt correctiv för ögonen, emot förhärdelse i Theoriens, former, hvarigenom tiden löper oni vettenskapen. Men denna fördel äger T nsala Universitetet, genom sin närbelägenhet till hufvudstaden, den lätta communication, som deraf är en följd, och hvarigenom dess local erbjuder alla de fördelar, man vid anläggningen af ett Universitet kan föresätta sig att vinna. — Hvad deremot angår ynglingens öfvergång från det tlieoretiska, d. v. s. academiska, till det practiska, d. v. s. stats-lifvet; så sker den antingen genom practiska Skolor eller tradition, d. v. s. undervisning, som meddelas åt den i Statens tjenst inträdande ynglingen af den erfarne Embetsmannen, hvilken handlägger ärenderna i deras ursprung, d. v. s, i det inre af Nationen; ty derifrån hörjås denna undervisning rättast. Skulle deremot ynglingen få se den, icke så sällsynta föreställningen sanctionerad, att hufvudstads-tjenstgöringen lemnar all nödig skicklighet; så hör man vänta sig ett, ej blott alltför ytligt, men alldeles falskt begrepp om Nationens verkeliga angelägenheter och formerna för deras handliafvande, samt ett ohejdadt lycksökeri.
Krigs-Kollegium, uli sin underdåniga förklaring, dels antydt, all det af Revisorerne, på grund af Carlsborgs fästningsbyggnads räkenskaper, anmärkla förhållande icke skulle utgöra etl undanlag från allmänt antagen praxis, utan tvärtom öfverensstämma med hvad hittills gemenligen iakttagits ej blott vid landtoch sjöförsvarets utan jemväl vid öfriga publika magasin och förråder, och dels, till stöd för sin från Revisorernes åsigt skiljaktiga tolkning af berörde § och mom. uli 1812 års afskrifningsreglemente, anfört, bland annat, följande: att 1812 års ännu gällande afskrifningsreglemenle uti 1 § 8 morn. bestämdt tillerkändemagasinsuppbördsmän ersättning för de vid räkenskapsslutel å proviantoch furageartiklar befintliga öfverskott, som af vederbörande ekonomi-administration godkännas och fastställas, utan afseende derå, att samma öfverskott å en eller annan artikel öfversliger den uppbördsmannen tillkommande afskrifningsprocent; —■ att ett slikt förhållande med öfverskott lätteligen kunde inträffa derigenom, att leverantörer, för att undvika risken af undermål eller brist vid leveransens fullgörande lemnade större eller mindre öfverskott å den levererade varan, ehuru uppbördsmannen, detta oaktadt, endast hade att redovisa den bestämda betalta qvantiteten; — alt ett dylikt förhållande med öfverskott deremot icke kunde ega rum vid proviantering under sjöexpeditioner, emedan proviantartiklarne då till bestämda qvantiteter aflernnades till fartyget från Kronans magasin och jemväl lili bestämda belopp under de strängaste kontroller dagligen utminuterades; — att vederbörande proviant-uppbördsmiin vid sjöexpeditioner komma i åtnjutande af en vida -större afskrifningslörmån än - uppbördsman vid Kronans magasin och sjukhus, dels derigenom alt de äro berättiga de icke allenast till full afskrifningsprocent å utminuterade provianlarliklar utan jemväl till hälften af belöpande dylik procent å proviant, sorn aflemnas till annat fartyg eller vid sjöexpeditionens slut öfverblifvit och återlevereras lill Kronans magasin, dels ock derigenom att 1812 års reglemente tillerkänner uppbördsmannen till sjös en större afskrifningseller utminuteringsprocenl å vissa proviantartiklar, än som till lands beslås; — att den vederbörande uppbördsmän och redogörare vid Kronans magasin och sjukhus, genom 1 § 8 mom. i 1812 års afskrifningsreglemente, ulan annat vilkor än ekonomiadministrationens godkännande, tillförsäkrade rättighet lill ersättning för alla å uppbörden enligt redogörelsen befintliga öfverskott desto mindre syntes med skäl kunna eller böra inskränkas, sorn dessa tjenstemän, jemlikt samma nådiga författning, voro förpligtade alt ovilkorligen ansvara för all å uppbörden uppkommande brist; — samt alt, derest den ifrågaställa förändringen i nu gällande föreskrifter skulle hafva till följd allmän tillämpning af 1841 års ofta åberopade reglemente för sjöexpeditioner i afseende å uppbördsmäns rätt til!
Slottet, samt Deras Kongl. Högheters Biläger och etablissement för Öfrigt* uppgår hela den sammanräknade Summan till något öfver 600,000 R:dr Svenskt B:co. Då nu Stats-Utskottet åligger, att med föranledande af de sålunda erhållne upplysningar, föreslå hvad Riksens Ständer måga finna Nationen värdigt, att i underdånighet erbjuda och anslå till ersättning för de redan bestridde kostnader vid H. K. II. Kronprinsens resa, i ofvannäinnde ändamål, och de i följd deraf vidare uppkommande utgifterne, har Utskottet, utaf Riksens Ständers i underdånighet yttrade tillfredsställelse öfver den glada och för Riket vigtiga underrättelsen, om H. K. Höghets förestående förmälning, hettitat den öfvertygelse, att Riksens Stänc s heldre anslå en mot Summa, som härvid utan tvifvel hör, jemte hufvudsakliga föremålet för desse kostnader tagas i betraktande, att Hans Kongl. Höghets Utländska resa äfven i andra hänseenden kan anses hafva varit af vigt för Riket; och föreslåralltså Utskottet, det en kostnaderne hela svarande, rund Stats-Utskottets Betänkanden. 4^7 Summa af 600,000 R:dr Svenskt Banco nu af Riksens Ständer anvisas, att af Kongl. Maj:t, till Hans Kongl. Höghet Kron-Prinsen, i Nåder disponeras, så väl för de redan bestridde resekostnadernes ersättande, som ock till alla de öfrige, i och för Hans Kongl. Höghets Förmälning och Dess tillkommande Gemåls emottagande, om förmälde utgiflerne. Hvad inom Höglofl.
Men då jag förra gången bestred fördelningen af Calmar län, grundade jag min mening endast derpå, att kostnaderna för denna delning skulle blifva så stora, att jag betviflade, det fördelarne skulle komma att motsvara omkostnaderna; och då jag dervid äfven medgaf, att delningen blefve fördelaktig för den delen af länet, som ligger längst från Calmar stad, torde Hr Bråkenhjelm finna, att ingen motsägelse i mina uti ämnet afgifna yttranden äger rum. För öfrigt, och då den värde motionären förklarat, att han anser valet af residens-stad vara en bisak, har jag i detta afseende ingenting vidare att anföra. Hvad åter angår beviljandet af sta - Den 18 Mars f. ra. pelstads-rältigheter för Döderhultsvik, vill jag icke yttra mig deremot. Jag får endast rätta den af Hr Bråkenhjelm gjorda uppgift, att största skogslillgångarne inom länet ligga omkring Döderhultsvik. Verkliga förhållandet är deremot, att de finnas just närmast omkring Calmar stad. Hr Bråkenhjelm: Jag vill icke upptaga R.. o. Ad:s tid med en vederläggning af den siste värde tafarens uppgift i sista punkten, angtde skogstillgångarna, emedan det står hvar och en öppet att genom en resa göra sig öfvertygad om hvar skogarna i Calmar län ligga. Jag vill blott, för alt compleltera mitt förra argument i afseende på stapelstads-rättigheter för Döderhultsvik, tillägga, att transporten af landtmannavaror på Götha-canal, d. v. s. efter deras afsättning på Jönköping, är alltför dyr, för alt kunna begagnas, så att bruk, som aro belägna Gay mil från Jönköping, finna sin uträkning vid att föra sitt jero till Calmar, i stället för att transportera det till Jönköping, i ändamål att vidare fortskalfas canalvägen. Frih. Raab: Jag är skyldig Hr Bråkenhjelm endast en kort replik, nemi. den, alt skogarne ligga hvarken vid sundet eller nära detsamma, utan inåt landet; och jag känner förhållandet så väl , att jag är fullkomligen säker på sanningsenligheten af min uppgift. Hr von Hartmansdorff, Aug :
Uti dessa har Tull-Directionen under d. 3 Dec. 1822, i underdånighet andragit, att ehuru afsigten med de i nu gällande Författning belintelige skärpta straff, varit att genom en större fruktan ännu mera verksamt än förut afhålla från brott, och detta skärpta ansvar, hvilket den tid det föreslogs och stadgades, öfverensstämde med då rådande allmänna öfvertygelse om nödvändigheten af de mest kraftfulla medel till Lurendrägeriets och Tullförsnillningars hämmande, synts till sin grund vara rättvist, då det medförde en icke mindre kännbar påföljd för den bemedlade än den obemedlade, äfvensom deraf med sannolikhet förmodades , det skulle den ej sällan begagnade utväg att finna Personer, som lånade sig till redskap för Lagbrytaren undanrödjas, har denna Författning, oaktadt alla i Bevakningsoch Tillsynings-väg vidtagne åt - 318 Bevillnings-Utskottets gärder, icke funnits under utöfningen och tillämpningen svarande mot dess syftemål. Grunden härtill har Directionen förmodat böra hufvudsakligen härledas från sjelfva bestraffningens stränghet, emedan då af en allmännare opinion föga några förseelser till sin brottslighet mera skonsamt anses och bedömmas än öfverträdelser af Tull-Författningarne, blir häraf en följd , att förbrytaren ej sällan skyddas af medlidandet äfven hos dem som mot honom böra utföra Lagens kraf, och att han sålunda finner sitt försvar af den strid, som uppkommer emellan den naturliga känslan af billighet samt pligter mot samhället.
Propos. låter ärendet i vederbörlig ordning komma under R. St:rs pröfning. Det tinnes dessutom många andra former af olycka, som i hög grad påkalla allmänhetens hjelp; men icke kan man begära, att staten skall vid alla möjliga tillfällen träda emellan, utan sådant bör och kan öfverlemnas till den allmänna välgörenheten. Nionde hufvudtiteln, som innehåller Pensionsstaten, har på de sednare åren verkligen blifvit betraktad som en fattiganstalt; men det är den dock icke, ty de pensioner, som derå utdelas, äro för något som man uträttat åt staten, hvaremot fattigvården är en kommunal angelägenhet. Den kan icke blifva en statens sak, törrän den visat sig som ett allmänt behof, och gränsen härvidlag är mycket svar att uppdraga, om man icke strängt håller sig till den rätta vägen för dylika frågors lösning. Jag tror derföre, att om man vill hafva hopp om framgång för ett sådant förslag, bör det vara fullt utredt och genomfördt. Jag är fullt öfvertygad om att den värde motionären hyser den tanken, att de föreslagna summorna äro tillräckliga. Men dylika mundtliga framställningar, som icke undergått skärselden af den granskning, som aluandra förslag måste genomgå, kunna dock icke antagas för sä a-26 Den 25 Juli f. m. tillräckligt grundade, att R. St:r deröfver kunna besluta. 11. o. Ad. liar återremitterat åtskilliga frågor om ganska stora anslag till skolhusbyggnader. Frågan iir verkligen, om man icke äfven i detta fall hade bordt lemna statskassans tillstånd åsido, då det gällde att flytta ynglingar, som sitta inpackade i rum af några alnars höjd. Sådant kan verkligen framkalla sjukdomar, som äro obotliga, och den saken är i sanning behjertansvärd. Jag anhåller af dessa skäl om bifall till Utskits hemställan. Hr Cederschiöld: Hvad angår Hr Bildts anmärkningar emot ofullständigheten i min motion, har jag ingenting att dervid invända, emedan jag gerna vill Iro, att den rätta formen icke är den af mig begagnade. Men jag undrar dock, om icke liknande frågor blifvit på samma sätt framställda och anslag till byggnader beviljade, utan att förslagen varit behörigen granskade. Hvad åter beträffar
Men så länge iagh lefwer skal ingen tåcken der sprätthök, som går på assembléer och picniquer, badinerar och giör cour, sitter dagarne om på dryckesclubbar och caffehus, dorgar och rumlar, tils det hela slutar med cedera bonis och gäldstufwa, blifva min swärson, wore han än så pickhågad på saken, at han erbiöd sig betala Brudwigseln. Min sötaste Louise, mycket annat skulle iagh skrifwa om, men iagh kommer inte i håg alt, ty iagh har så mycket at anställa til brölåppet. Och det wärsta är, at iagh måst tjöra min tjökspiga på porten – det war en näsperla, grufwelig at ordkäpla. Och du kan tänka dig, min Louise, när drängen war ute i går, såg han hennes markatt-ansigte på näringsstället Gröna Hälgeflundran i Beswärsbacken och debiterade hon der allehanda sottiser och impertinenta propos om mig, hvilka drängen, som är en beskedlig gåsse, berättade. Sådant är tjenstfålcket nu för tiden. Sannerligen hade icke min venerable Hesselius rätt, när han häromdagen sade at tiden var ond och full af upstudsighet. Står wärlden til nästa Olsmessa, har man ordsak at låfva Herren. Framför min lyckönskan til din högt estimerade mans convalescens, och giör mig den stora gracen at hålla til godo med hosföljande lilla sändning. Det är superfint Soulan och Hysan thee, som iagh kiöpt af en Coopwardie-skeppare på Holländska Dyhn, Muscatrussin från Wännerdahl i Kyrkobrinken och et par flaskor af Prof. Bergii högst recommendabla Stickelbärsvin. Adieu, sötaste Louise, iagh hinner ey mer i brådskan Din trogna syster Nora Wolfram. Bref från Anne-Charlotte Wolfram til sin wäninna Ulrique Haldin. Min egen lilla öma och beskedliga Ulrique!
MemöYial, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande, angående Saltpctter-gärdens nedsättning m. m. Sedan Stats-Utskottet, under den 10 nasti. Junii, afgifvit Betänkande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, jemte särskilde motioner hos Riks-Stånden, angående Saltpetter-gärdens nedsättning m. m, så har, i anledning af gjorde anmärkningar hos Hederv. Bonde-Ståndet, ärendet till Utskottets vidare utlåtande blifvit remitteradt. 352 Stat s-Utskottets Till svar härå får Stats-Utskottct tillkännagifva , att Betänkandet redan är bifallet af j3:ne Riks-Stånd, nemi. af Höglofl. Ridderskapet oell Adeln den 7, Högv. Preste-Ståndet den 5 och Vällofl. Borgare-Ståndet den 2 innevarande Julii, samt målet sålunda afgjordt. Stockholm den 3i Julii 1823. Ankom den 5 Augusti i8a3. Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Utlåtande i frågan om utbyte af erne indelningar vid Kongl. Lif-Regementet. I anseende till gjorde anmärkningar vid Statsutskottets den i o förl. Junii afgifne Utlåtande, i frågan om utbyte af tvänne indelningar vid Arbåga Esquadron af Kongl. Lif-Regements Brigadens Hifsar-Corps, liar Höglofl. Ridderskapet och Adeln återremitterat ärendet till Utskottets åtgärd; och får Utskottet i anledning häraf vördsamligen upplysa, att dess ofvanberörde yttrande blifvit bifallet af Högv. Preste-Ståndet den 5, af Vällofl. Borgare-Ståndet den 2, samt af Hcdcrv. BondeStåndet den 5 innevarande Julii , hvadan frågan, likmätigt 69 §. i Regeringsformen, redan Betänkanden. 353 redan är afgjord och något ytterligare utlåtande derutinnan således icke torde erfordras. Stockholm den 3i Julii i8a3.
Beträffande de enligt föregående punkter åtskilliga embetsoch tjenstemäns efterlemnade enkor tillagda pensioner, hafva de blifvit beviljade att utgå endast för den tid pensionärerna förblifva i enkostånd. 80:o Hos Rikets Ständer äro framställningar gjorda om understöd för aflidne Sekreteraren vid Landtbruks-Akademien Johan Theophil Nathhorsts tre oförsörjda pöttrar, tili stöd för hvilka framställningar åberopats Nathhorsts kända nitiska bemödanden och gagnande verksamhet för de: rationela landtbrukets befrämjande, hvilket berömvärda sträfvande äfven af Rikets sednast församlade Ständer erkändes, då de beviljade honom en utaf Ii. K. Maj:t begärd pension å 3,600 R:dr, som Nathhorst dock ej fick åtnjuta längre än från början af år 1862 till hans den 2 September samma år timade död, hvarigenom hans tre döttrar blifvit försatta i en torftig belägenhet, alldenstund delegarne i sterbhuset, med anledning af boets ställning, måst söka urarfva-förmån. I betraktande af Sekreteraren Nathhorsts stora förtjenster om det svenska jordbruket, hafva Rikets Ständer ansett billigt, att, såsom en gärd af erkänsla för det sätt hvarpå fadren gagnat fäderneslandet, hans efterlemnade oförsörjda döttrar, hvilka, enligt hvad upplyst är, befinna sig i torftiga lefnadsvilkor, hugnas med något understöd från det allmännas sida; ExpeditionsUtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, K:o 186, 43 hvadan Rikets Ständer för Sekreteraren Nathhorsts irenne döttrar, Ida Mathilda, Emma Amalia och Bertha Diona, på allmänna indragnings-staten uppfört en årlig pension å 150 R:dr, att till hvardera utgå så länge hon ogift förblifver. 81:o
Kommerse-kollegium, efter det nämnda stads innevånare hos Kongl. Majit gjort underdånig an ökning om bidrag för en dylik skola, numera icke blott uppgjort förslag till organisations-grunder för en teknisk söndagsoch afton-skola, jemte 70 Stats-Utskottets Utlåtande M 122. aflömngsoch utgifts-stat för densamma, utan äfven föreslagit de läro-ämnen, uti hvilka undervisning företrädesvis borde meddelas, dervid särskildt afseende fästats vid de läro-ämnen, som omfattar kännedomen af de metaller och metall-blandningar, samt andra materialier, hvilka begagnas vid smides-manufaktur-arbeten, äfvensom nyare arbetssätt, och vederbörande sålunda synas hafva fullgjort hvad som för åtnjutande af stats-bidrag för nämnda föremål blifvit ifrågasatt och af dem billigtvis kan fordras, Utskottet, som anser staten vara pligtig att på allt sätt understödja och upphjelpa den inhemska jernförädlingen, så att densamma må kunna göra större framsteg och täfla med den utländska och således i främsta rummet böra bidraga dertill att å hufvudorten för denna handtering en, för bibringande åt arbetaren af en nödvändig bildning, länge saknad teknisk undervisnings-anstalt inrättas, af dessa och öfriga anförda skäl (inner Kongl.