Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Utskottet har vid dessa tillfällen såsom skäl härför anförts: att enahanda magt, som nu vore föremål för klander, hade, i fråga om Lands-kamererare, varit Landshöfding medgifven i 24 § af 1734 års Landshöfdinge-instruktion: att rättighet att suspendera underlydande tjenstemän blifvit genom instruktioner för andra embetsverk tillagd dels Kollegier, dels Chefen personligen och för Konungens Befallningshafvande länge varit gällande i afseende på Jägeristaten» tjenstemän samt vore i vissa fall förenad med ännu strängare påföljd, enär suspensionsrätten blifvit utsträckt än till hela, än till hälften af den suspenderades löneinkomster, något som icke för Lands-sekreterare och Lands-kamererare egde rum : att man, med fullt uppskattande af den stora vigten deraf, att Statens tjenstemän icke ställdes under godtyckligt beroende, dock ej finge förbise angelägenheten deraf, att vederbörande myndigheter egde nödig magt att upprätthålla ärendenas ordentliga gång: att detta uppenbarligen vore ändamålet med den särskilda myndigheter genom deras instruktioner tillagda rätt att, då tjensteman ställdes under åtal, kunna skilja honom från tjenstens utöfning, och att lika litet några anmärkningar deremot blifvit framställda, som olägenheter deraf visat sig hafva inträffat: att så länge likväl denna suspensionstnagt ansåges böra för andra embetsmyndighetcr bibehållas, kunde densamma 6 Allmänna Iletvänoch Ekonomi-Vlskoltels Betänkande N:o 93. svårligen anses mindre behöflig eller Lämplig för Konungens Befallningshafvande, hvars ernbetsåligganden fordrade den mest skyndsamma handläggning: att det anmärkta stadgandet icke heller gåfve någon skälig farhåga, att Landshöfdingarne skulle kunna fullkomligt godtyckligt skilja någon af ifrågavarande tjenstemän från hans tjenst, enar det ej vore stadgadt, att suspension skulle åtfölja hvarje åtal, utan endast ndå omständigheterna det påkallan, hvaraf ville synas, som skulle suspension böra ega rum endast då felaktigheten vöre af sådan beskaffenhet, att den åtalade ansåges icke kunna eller böra anförtros att under tiden med tjenstgöring fortfara : att en deremot stridande uppfattning svårligen kunde förväntas och dessutom skulle, om den vore att hänföra till vrångt eller godtyckligt beslut, föranleda ansvar efter instruktionens 65 §: att ibland de fel, som kunde föranleda åtal, väl nämndes vanvördnad och ohörsamhet emot Landshöfding, men att detta stöde i full öfverensstämmelse med hvad andra instruktioner för dylika fall innehölle: och att för öfrigt borde ihågkommas, att beslut i omförmälda hänseende ej kunde af Konungens Befallningshafvande fattas annorlunda,
Danmarks eftergift för dess fordringar, under den 7 Juli 1863 hotade med exekution, derest ej denna af Förbundet förut ifrigt yrkade åtgärd genast återkallades, var det icke blott med stöd al det råd, vårt kabinett gaf, utan i de ord ställningar, som vårt kabinett granskat och till och med ändrat, Danska Regeringen vägrade att efterkomma denna Tyska Förbundets fordran — en fordran, den vårt kabinett i en dépeche till London af den 19 Juli i skarpa ordalag karakteriserar såsom icke blott saknande verkliga skäl, utan till och med hvarje förer vändning, tilläggande, »att vi näppeligen kunna bli främmande för striden, emedan våra dyrbaraste intressen svårligen kunna tillåta oss att med lugn se en af våra grannar krossas under förevändningar, sorn framdeles skulle kunna sätta vårt eget oberoende i fara.» Men det måtte icke varit endast med goda råd och yttrade sympatier, som vi omfattade Danmarks sak, utan ock med löfte om aktiv hjelp; ty fråga var ju om en »separat defensivallians med Danmark», och i Excellensen Halls note af den 31 Augusti 1863 till Svenska ministern i Köpenhamn läser man följande ord :
Mer, de der i anseende till föränderligheten af waruprifer funnfts ej kunna med hittills bestadde Summor bestridas, hafwa Riksens Stander ansett följande tillökningär uti RikS?Staten böra uppföras. r;o För Durchmarche-kostnader, den östade till. ökningen af l 5,002 R:dr, hwilken sammanlagd med de förut onsiagne 15.000 R:dr således kommer alt framgent med en Summa af 52,200 R:dr af Staten bestridas. Härwid Riksens Ständer tillika i underdånighet anhallä, att, till förekommande af förökad kostnad genom wantpmgs, penningars erläggande, som egenteligen ägt rum wid Krono - Transporter, för hwilka flera mil pa dagen warit utsatte än man j swart wäglag kunnat färdas, Eder Kongl. MajU täcktes anbefalla wederbörande Embetsmän som upprätta marche-router wid Krono-Transpvrters afsändande, att sa framt icke omständigheterna fordra desto större skyndsamhet, aspasia och bestämma miltalet för fortssaffningen efter wäglagets beskaffenhet, men aldrig utsätta detsamma öfwer 6 mil pa dagen, samt att deremot de som Krono stmls utgöra förpligtas att afbida ssmtsens ankomst atta timmar fran den utsatte, utan att derföre undfå wäntningspcnningar, och dcrutöfwer syra timmar emot erhållande deraf, med rättighet likwäl att hemresa derest skjutsen efter denna tids förlopp ej ankommit. 2:0 I anseende till befunnen otillräcklighet af de till sargars skjuts och underhall hittills ansiagne R.dr hafwa Riksens Ständer bewiljat en 924 Den 29 Junit. förhöjning uti detta anslag af 10,020 R:dr; harrvid har äfwen Riksens Ständers uppmärksamhet blifwit fästid pä bnstfälligheten af den i Carlskrona warande
Inom Utsk. var den tanke temligen enstämmig, att brännmärkningen var ett onus för rusthållaren, icke derföre att hästen derigenom skadas, ty det vet hvar och en att det icke inträffar, men i så måtto, alt dä hästen blifvit casserad och rusthållaren åter skall utbjuda honom på marknaden, får han oftast det svaret, sedan denna märkning är införd, att ”den hästen duger icke emedan han är casserad, antingen är han för gammal eller måste han hafva något annat fel;” och på detta sätt förhindras rusthållaren ifrån att återfå den billiga ersättning, som han borde hafva. Då det å andra sidan icke kunde upplysas hvad egentligt gagn denna märkning medförde, emedan, enligt hvad äfven här blifvit anfördt, icke större antal hästar finnas på en sqvadron, än att befälet, äfven utan detta hjelpmedel, borde kunna hålla tillsyn öfver att de icke olagligen afyttras, och då det dessutom var svårt för Utsk. att inse det intresse en rusthållare kunde hafva, att göra sig af med en duglig häst och nödgas köpa en annan lika duglig i stället, så ansåg Utsk. denna föreskrift utan något mehn kunna afskaffas. Vill Ståndet likväl afslå betänk., så får Utsk. naturligtvis underkasta sig detsamma. 3 IL 4S 378 De-n 26 Octobe-r. Hr Bildt, Knut: Ehuru jag icke vill bestrida hvad de Herrar yttrat, som påstått att brännmärkningen är ett onus för rusthållaren, förenar jag mig likväl med dem som yrka afslag å betänk. emedan militäriska skäl af vida större vigt tala derför. Jag får i detta afseende fästa uppmärksamheten på Hr von Troils reservation. Der står bland annat: ”Mången gäng inträffar äfven att hästar bortstjälas från betesmarkerna. Sqvadronsmärket bidrager då i ej ringa mån till deras återfående. Ej eller saknas exempel, att vid möten en stor del af ett regementes hästar, skrämda af en tillfällig orsak, skocktals slitit och spridt sig till kringliggande trakter.” Sådana händelser kunna ganska ofta inträffa.
Maj 1835 bestämmer. 2) Denna gemensamma myntoch räkne-enhct, svarande emot 12 skillingar silfverspecie och i räknevärde enahanda med 1 rldr rlgs.sedlar, benämnest krona. 3) Kronan indelas i 10 delar, som kallas krans. 4) Kransen indelas i 10 delar, sora kallas slant. 3io Den 27 Maj e. m. Följande mynt p reglas: 1 stycke å -Jkrans 1 stycke k ^ kraus 1 stycke ä t'ö krans 1 stycke å krans Kransstycket utmyntas å 666§ kronor (r:dr r:gs) på 1 Sil v. v. ä 4°° ttRe öfriga kopparmynten å 5oo kronor (r;dr r:gs) pä Su v. v. ä 4°° Enligt dessa grunder komme 1 krans-stycke att väga T§g5 fl v. v. i krans-st Tgg5 il v. v. •s krans-st Tg v. v. Tö krans-st TJ>55 ii v. v. ■SÖ krans-st ts%ö fl v. v. S I u t a n m ä r k n i n g. Utsk. liar föreslagit ett myntsysteme, som förutsätter t;o en namnförändring, nemi. enhetens till riksdaler kurant; 2:0 bibehållandet af den orimliga sorträkningen i myntet, sorn är en följd deraf, att enheten icke uppdelas efter det läknesysteme, som allmänneligen begagnas, utan efter en alldeles godtycklig, mot detsamma stridande, grund, i 4§ delar; hvartill kommer, att ölsk., genom förslaget att förändra skillrngens »livar, indelning i 4> istället för 12 delar, föi ördal en förändring, som, ulan att vara rationellare än loir, visserligen utgör en lika stor, om icke större förändring i nuvar. räknevanor, än som skulle äga rum, ifall «ien enkla och rent rationella tiodelningen i myntet infördes.
Jag mins ett par typer, riktiga praktprof på qvinlig vänskap, uppoffrande för hvar andra, hjertliga mot alla och spridande glädje och munterhet, hvart de kommo. » V i ha bedt flickorna Eva och Emma komma hit i afton », hette det, och flickorna kommo. De voro hvita som dufvor i hufvudet, och nog var jungfruskinnet något skrynkligt, men ack, hur mycken hjertats godhet och mildhet strålade icke ur de gamla ögonen, och hvilken innerlig kärlek de hyste för hvar andra 1 Och när den ena vännen en sommarmorgon slumrade in för att gå mot en ny ungdom, så vissnade snart äfven den andra bort och följde ungdomsväninnan till ljusare rymder. Man vill ofta häckla qvinnovänskapen, men det är icke rätt. Den är nästan alltid af ädlare metall än mannens. » I guldvagn skall du åka; då känner du ej mer, Att du har ondt i foten. » Hon spinner blott och ler. Och från sin qvastkäpp nådigt han log, den lille man, Och sporrade sin Guldhof. Men mor hon spann och spann. Amalia Fahlstedt. Skiss af Anna Walilenbevg. fastän klockan redan var sex, stod kaffe&amp; bordet ännu dukadt och orörd t i prestgården. Man väntade på, att kyrkoherden skulle komma hem från stationen med en liten fröken, som skulle lära sig hushållet. Adolf Iidlander. Prostinnan såg upp från stickningen. » Beda, » sade hon till sin dotter, » nu tyckte jag alldeles, att det körde. » En liten gänglig, outvuxen flicka på sexton år lemnade genast sin sysselsättning att ordna Spinnvisa. böckerna på divanbordet och sprang till fönst|j|t| ' or Greta sitter ensam och spinner ret. Under den sista qvarten hade de så många gånger trott sig höra de väntade, att hela da ' n, hon var beredd på att blifva besviken igen, ' fcht För garnet får hon pengar, när men nu syntes verkligen ett åkdon längst Y hon går in till sta ' n. bort i alléen mellan de nylöfvade lindarna. » Nu mamma, nu komma de! » Prostinnan reste sig och skakade sin klädLill ' Olle på en qvastkäpp kring stug?
Då ett ibland de förnämsta ändamålen med det föreslagna nya guldmyntets prägling och utgifvande, enligt hvad af motionen synes, skulle vara att i rörelsen erhålla ett mynt af nämnde metall med det ständiga värde, som funnes genom prägeln åsatt, föranlåtes Utskottet erinra, att enär guld i förhållande till silfver är underkastadt föränderlighet i värde, den gifna följden deraf äfven måste blifva, Banko - Utskottets Memorial JY2 10. 5 att ett af guld prägladt mynt, det må nu vara visst värde åsatt eller icke, komme att till sitt intrinseka värde bero af guldpriset på den utländska marknaden och rälta sig derefter. Detta har ock blifvit förutsedt af motionären, hvilken i anledning deraf och såsom ett medel lill att bibehålla det ifrågasatta guldmyntet vid dess en gång bestämda värde föreslagit, alt, vid inträffande prisfall § guld, Carolinens vigt skulle småningom förändras; men det torde knappast behöfva erinras, att en sådan åtgärd, förutsättande nödvändigheten att tid efter annan följa olika grunder för utmyntningen, komme att i högsta måtto menligt inverka på det nya myntets kredit och endast af detta skäl måste anses vara i allo olämplig. En annan utväg funnes visserligen, den nemligen att gifva nämnde mynt en så kallad tvångskurs genom stadgande, att detsamma alltid skulle efter prägelvärdet emottagas, men denna utväg, såsom uppenbarligen ledande till på förhand oberäkneliga förluster både för den enskilde och det allmänna, vore tvifvelsutan lika förkastlig som den förra. Vid dessa förhållanden skulle Banken naturligtvis, för att skydda sig mot dylika förluster, blifva nödsakad att, i likhet med hvad som i afseende å dukaterna nu eger rum, lämpa sitt irivexlingspris å Carolinerna efter de varierande guldprisen på utrikes orter, hvarigenom således värdet i det nya guldmyntet komme att omvexla alldeles såsom förhållandet för närvarande är med dukalen.
Den har på så sätt blifvit införlifvad med tänkesätten; Och den lärer derföre svårligen kunna inskränkas. Tilläfventyrs hade dervid fästats mindre vigt vid den år 1849 verkställda minskningen af instantiernas antal; men att den då ej egde rum, vittnar om lagstiftarens aktning för bestående rättigheter och allmänna tänkesätt. Korrektivet emot Hof-Rättens öfverhopande med mål torde följaktligen böra sökas på annan väg, än den motionären nu anvisat. Dessutom skulle ett stadgande i föreslagna syftningen ej särdeles verka för ändamålet. Det måste nemligen tagas i betraktande, att summa appellabilis ej kan komma i fråga i andra mål, än de, som genom vad fullföljas; att dess-a utgöra knappast hälften af dem, hvilka dragas under Hof-Rätt; att större delen af desamma angå icke vissa belopp, utan rättigheter af den art, att de ej till visst värde i penningar sättas kunna; och att af de förra flertalet röra belopp, sorn vida öfverstiga det nu ifrågaställa. Vinsten vöre följaktligen alltför obetydlig för att ernås genom uppoffring af en grundsats, som isynnerhet är af betydelse hos ett folk, som städse funnit 6 Lag-UIskollels Betänkande N:o 33. ett värn för frihet och rätt uti deras lagar och rättigheten att påkalla deras tillämpning. Häraf förklaras ock frågans utgång vid sista Riksmöte; Och Utskottet tvekar således icke att tillstyrka, det malte Rikets Ständer förklara, att ifrågavarande förslag ej kan bifallas. Stockholm den 10 Mars 1857. Reservation af Herr Grefve Sparre, E.: »Då rättegångs-kostnaden i Hof-Rätt högst sällan, om någonsin, understiger Sexton Riksdaler 32 skillingar Banko, samt till följd af stadgandet i 21 Kap. 4 § Rättegångs-Balken, kostnads-ersättning i Hof-Rätt nästan aldrig tillerkännes den vinnande, der han tappat vid Under-Rätten, så kan för den derstädes tappande det icke vara någon fördel att fullfölja en sak, som icke öfverstiger detta belopp, och följaktligen, om den också vinnes, icke motsvarar rättegångs-kostnaden.
Vid komrnitterades förslag angående linneoch hampväfnader har, utom hvad här förut i fråga om segelduk blifvit i underdånighet anmäldt, annan anmärkning icke förekommit, än Kommers-koliegii och General-tullstyrelsens på allmänna grun - Kongl. Mnj:ls Nåd. Prop. JU Si. 71 der gjorda hemställan, att införselstullen å lärft och damast kunde bestämmas till 1 R:dr SO öre och å »andra slag» till 80 öre,“i stället för kommitterades förslag af 1 R:dr å de förra och 65 öre ä de sednare, allt pr skålpund. Om också, såsom jag eger atiledning förmoda, Norska Regeringen har för afsigt att hos Storthinget tillstyrka någon förhöjning i de synnerligt låga tullsatser, sorn nu äro linneväfnader i Norrige åsatte, är det likväl otvifvelaktig!, att de norska tullsatserna äfven framdeles komma att ganska väsendtligt understiga de härstädes af komrnilterade föreslagna; och jag anser mig både med afseende härå och på de skäl, som i öfrigt ligga till grund för kommitterades förslag, böra underdå nigst förorda bifall dertill. I sammanhang med artikeln väfnader tillåter jag mig att underdånigst anmäla kommitterades förslag angående artikeln band, å hvilken Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen, i öfverensstämmelse med deras åsigter angående väfnader, tillstyrkt förhöjda afgifter, nemligen för sidenband 6 R:dr 50 öre, halfsiden3 R:dr 25 öre och andra slag 90 öre skålpundet, i stället för af kommitterade föreslagna 6 R:dr, 5 R:dr och 75 öre. Pä samma skäl, som föranlcdt mig att understödja kommitterades förslag till tullafgifter å väfnader af likartade slag, anser jag mig också böra underdånigst hemställa, att de afgifter, kommitterade å band föreslagit, måtte af Eders Majit bifallas.
Huruvida denna ryktbarhet äfven är i samma förhållande ärorik, tillfredsställande, afundsvärd; huruvida den skyndsamhet, hvarmed detta utlåt, blifvit sammanfattadt och till RiksSt:n öfverlemnadt, äfven i samma mån berättigar till tacksamhet; huruvida Utsk:s ledamöter i samma mån gjort sig förtjente af fosterlandets erkänsla i en kommande Den 2 Maj f. m 21 framtid; huruvida de verkligen gagnat den nation, hvars ombud de äro,— allt detta lemnar jag derhän. Den lugna, sansade eftertanken, den mognade erfarenheten må härom dömma; dess domslut är ofelbart och kan icke jäfvas. Blott den allmänna reflexionen kan jag ingalunda härstädes undertrycka, attderest inom StatsUtsk. funnits tillgång på litet mera praktisk erfarenhet så väl i domare-värf som i öfriga grenar af administrationen; om bland Utsk:s 36 ledamöter funnits en enda jurist, en enda civil embetsman, med kunskaper och erfarenhet, förvärfvade under mångårig egen tjenstgöring, hvilken kunnat vägleda de öfriga ledamöterna med för dem högst behof]iga upplysningar: så hade, efter min öfvertygelse, detta betänk, uti många stycken otvifvelaktigt blifvit helt annorlunda beskaffadt, än det nu är. Bevisen för detta mitt yttrande skola i det följande klart framläggas. Betänk, i sitt närvar, skick gifver anledn. till många eftertänkliga reflexioner, till rättvist klander. Det är min obestridliga rättighet såsom representant; det är min oeftergifliga pligt såsom chef för en af Rikets öfver-rätter, att deremot framställa anmärkn:r i de delar, hvaruti jag anser betänk, böra undergå ändring eller rättelse.
Friherre Cederström: Till hvad Grefve Spens sist yttrade vill jag endast tillägga ett svar på Herr Hjertås påstående, "att det är rättvist, att godsägaren skall "stämma, emedan han uppgifvit sig äga god"set. Jag vill nemligen erinra, att Lagförslaget om godsägarens stämningsskyldighet afser äfven den händelse, att icke ägaren sjelf påstått godset vara sig tillhörigt, utan gäldenären uppgifvit ett sådant förhållande; och sålunda skälle gäldenärs uppgift om godsägaren, tvinga denne, ehuru « Den 3 Fe bni ar i i e. m. iy3 3:dje man, till ntt hörja en kostsam Vättegång, för hvilken han ej kunde få någon ersättning, hvarken för rättegång eller den förlust qvarstaden honom tillskyndat, hvilket är en oformlighet. Herr Hjerta: För mig synes det vara klart, att den uppgifne godsägaren ej stämmer, om icke godset verkligen är hans. Äger han ej godset, så är han ej tvungen alt stämma. I anledning åter af hvad Grefve Spens sednast anfört, vill jag blott nämna, att i vår gamla Lag står endast, att Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äger att sätta gods i qvarstad när tvist uppstår oin dess undantagande, hvaremot enligt det nya förslaget executorn blifver skyldig att vid utmätningstillfället genast belägga med qvarstad det gods, som gäldenären uppgifver höra annan till; och något sådant finues icke i vår nu gällande Lag så heslämdt, att det öfverallt lika behandlas. Friherre Anckar swärd: Jag utbeder mig att få fästa uppmärksamheten derpå, örn icke i Grefve Spens’s anförande är gjord en väsendtlig skillnad från LagUtskoltets förslag deruti, att qvarstad å gods, som vid utmätningstillfälle finnes hos gäldenären, men af honom uppgifves höra annan till, icke skulle få äga rum förr, än tvist om rättigheten till godset börjat.
Denna fond, grundlagd och tillökad genom besparingar ä anslaget lill betalande af tillverkningskostnaden för salpetergärden och genom lösen al de skattskyldiga för den gärd salpeter, som icke kunde in natura uttagas, uppgick är 1823 till 683,102 rdr 10 sk. bko; och sedan vid samma ars riksdag 300,000 rdr samma mynt blifvit af Rikets Ständer lill andra utgifter anvisade, öfverlemnades återstoden lill Kongl. Maj:ts disposition, att användas till salpelernaringens beliam jande m. m. Genom räntor och andra inkomster af ofvanantydda beskaffenhet tillväxte fonden åter, så att den år 1848 utgjorde 390,334 rdr 33 sk. 2 rst. bko, oaktadt, enligt Rikets Ständers beslut vid samma års riksmöte och Kongl. Brefvet den 3 September 1848, ett från fonden till Serafimer-Ordens-Gillet utlemnadt lån af 48,000 rdr samma år blef afskrifvet och till andra nödiga statsutgifter, enligt Kongl. Brefvet den 7 November samma år, föranledt af Rikets Ständers derom fattade beslut, det derpå följande året auvändts 200,000 rdr, allt banko, hvarefter af fonden återstod ett belopp af 661,300 rdr imt Efter ytterligare förkofran uppgick densamma vid 1863 års slut, till 899,643 rdr 16 öre, hvaraf, på grund af Roug! Brefvet den 29 Januari 1861, rdr 800.000 borde hållas räntebärande. Sedan likväl, jemlikt Kongl. Maj:ts
IX. E. 126. —- Nio 140. angående restitution af oriktigt debiterad löne-lievillning vid Westmanlands och Jönköpings Regementen samt Werm - ( 181 ) lands Fältjägare-Regemente. IX. E. 126. Slals-Ulskoitets Memorialer, Betänkande!) och Utlåtanden. — IN:o 141. i anledning af väckt motion om löneförhöjning för Rikets Ständers Jusliliae-Ombudsman. VIII. B. 156, 410. A. 433. — N:o 142. i anledning af återremisser å Utlåtandet N:o 32, angående läne-understöds beviljande för tomt reglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping eller den s. k. gamla staden. VIII. B. 156, 410. A. 433. IX. E. 256. — N:o 143. i anledning af Kongl. Majtts Nådiga Proposition angående rättighet för Guvernören ä ön S:t Barthelemy. Öfversten J. II. Haasum, att vid afskedslagandel varda uppförd till pension å Rikets allmänna indragnings-stat. VIII. B. 156. A. 410. IX. E. 126. — N:o 144. i anledning af väckt motion om anslag af allmänna medel till en pensions-inrätlning för fruntimmer, som sysselsatt sig med barnanndervisning. VIII. B. 156, 410. A. 434. — N:o 145. i anledning af Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse ifråga om Kalmar läns fördelning i 2 län. VIII. B. 156, 410, 434. A. 437. IX. E. 126. — 146. i anledning af Kongl Majds Nådiga Proposition, angående förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å allmänna indragnings-slaten.
Maj:ts och Kronans rätt iakttaga, ochom hvilka inventerings-förrättningar berättelser till Kongl. Stats-Contoret jemväl årligen afgifvas; varandes följaktligen dessa inventerings-berättelser undertecknade af så väl Stats-Contorets Advocat-Fiscal, som Bankens Ombud ; och har det derjemte blifvit upplyst, att Stats-Secreteraren för Handels-och Financeärendena, såsom i Nåder tillförordnad Öfver-styrelse för Mynt-verket, med biträde af Professor Almroth, icke har någon annan egenskap af redovisande, än den som förut tillhört Kongl Kammar-Collegium, eller framdeles kan tillhöra Kongl. Bergs-Collegium. Angående dernäst Prosten Ödmans anförde 3:dje skäl: ”att vid enden a3 sistlidne Januarii hållen inventering den besynnerlighet inträffat, att då i Cassan bort contant finnas 12,902 R:dr 8 sk. 1 rst., likväl blott 3,952 R:dr 8 sk. 1 rst. der verkligen funnits, mc-11 resten, eller 10,000 R:dr förvandlade i en Stockholms stads Drätsel-Commissions obligation, varit i Herr Stats-Secreteraren m. m. Skogmans enskilda vård, enligt hans qvitto af den 1 Julii 183a; — hafva Utskotten fått den upplysning, att så väl denna, som ännu en annan obligation å samma belopp hade blifvit af Mynt-Öfver-Styrelsen invexlad», på det att en betydligare del af den till