Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa öppna sig på rasslande hakar, och när de fördömda kommit genom dem, störta de vingade demonerna öfver de åt dem utsedda offren, trycka dem under sin dolkhvassa fjäderklädnad och flyga med gräsliga skrän genom Nifelhels töckenrymder till de för dem bestämda pinorummen. De trakter, öfver hvilka demonskaran flyger, äro desamma, som Svipdag skildrade för Gerd, då han hotade att med Valandssvärdet försända henne till dödsriket. Det är Nifelhel, rimtursarnes, de döde underjordsjättarnes och sjukdomsandarnes hem. Det är där som Ymers fötters afföda bor, de vidunderligt födde och födande urjättarne, eller snarare deras själar, höljda i en spöklekamen, liknande deras vanskapliga jordiska. De tala icke; de endast tjuta och stirra med vilda ögon. De bo tillsammans i en stor hall, medan de till Nifelhel förflyttade medlemmarne af den yngre jätteslägten bo i gårdar, spridda öfver den stinkande träskiga marken, genom hvilken den från Hvergelmer norrut flytande älfven Slid söker i dyig bädd sin väg. Det är där den rastlösa orons, själavåndans, den skakande gråtens och vanvettets demoner hafva sin hemstad; där som farsoternas och sjukdomarnes andar bo med sin drottning, Lokedottern Leikin, hvars tröskel är fallförsåt och hvars bädd är sjukläger. Rymden är ständigt uppfylld af töcken. Detta dystra land är dock endast förgården till de egentliga kvalhemmen. Ett svalg förer därifrån ned till nio under Nifelhel belägna ofantliga pinohålor. Ur svalget uppstiga vidriga ångor, och älfven Slid vräker sina svarta slammiga vattenmassor ned för dess branter. I detta svalg är det som Nidhögg och de andra flygande demonerna störta sig med sina offer. Innan de aflämna dem, borra de sina näbbar, käftar och klor i deras lemmar och slita dem i trasor; men lemmarne växa åter tillsammans: en tredje död ges för de fördömda icke.
Ingenting att vara charmerad öfver! Han hade visserligen inte gjort någon briljant handelsaffär. Han hade helt enkelt stoppat upp fåglar, det behöfde han inte ha talat om, det märktes granneligen på händer och lukt. Det var detta, som utfallit till så obeskriflig belåtenhet. Och under det han orerade härom, kommo tvenne betjänter bärandes med den märkliga presenten, som han lofvat mig, och som enkom skulle beställas från England. – Var det diademet till halsbandet? – Pytt var det! Det var det här åbäket, som John Halls karlar knappt förmådde släpa hit. Den här boken, som jag håller fötterna på, till pall duger den ej illa. Constance drog undan sin kjol och lät fadern se, att hennes små fötter hvilade på en enorm foliant. – Han offrerade mig den med en min, som om han skänkt mig Perus skatter. Hvad det är? Det lär vara en engelsk illustrerad naturlära. Det är straffet, därför att jag inbillade honom, att jag var intresserad af naturvetenskapen. Men hvem rådde mig därtill? Ja, ja, det hade ju en ypperlig effekt. Han höll naturvetenskapliga föredrag, tills jag fruktade, att jag skulle gäspa käkarne ur led, och han förskref den där! Constance sparkade till den stora boken. – Den har säkerligen kostat en hel förmögenhet, suckade baron Koskull. – Det är att förmoda, då illustrationerna äro utförda af Englands berömdaste mästare, och hvarje exemplar lär vara numreradt. Den här boken har jag att tacka min ömme fader för, kunde han nu lika visst skaffa mig diademet! – Sannerligen den klokaste kan förutse något, när det gäller John Hall. Jag trodde, att han af sig själf skulle förstå, att ett diadem hör till halsbandet. Men det kommer väl efter bröllopet. – Efter bröllopet! Ja, då kommer ju enligt ditt förmenande all jordens lycka mig till del!
Ty Juda, som mägtig var ibland sina bröder, honom vardt Förstadömet för honom gifvet, och Joseph förstfödslorätten. Så äro nu Rubens, första Israels sons, barn: Hanoch, Pallu, Hezron och Charmi. Joels barn voro: Semaja. Hans son var Gog. Hans son var Simei. Hans son var Micha. Hans son var Reaja. Hans son var Baal. Hans son var Beera, hvilken ThiglathPilneser, Konungen i Assyrien, bortförde fången; han är en Förste ibland de Rubeniter. Men hans bröder i deras ätter, då de i deras börd räknade vordo, hade Jegiel och Zacharia för höfvitsmän. Och Bela, Asas son, Serna sons, Joels sons, han bodde i Aroer, och intill Nebo och BaalMeon; Och bodde emot öster intill man kommer till öknena vid den älfvena Phrath; förty deras boskap var mycken i Gileads land. Och i Sauls tid förde de örlig emot de Hagariter, så att de föllo genom desses hand, och bodde i deras hyddor, in mot alla den östra ängden Gilead. Gads barn bodde tvärtöfver ifrå dem, uti de landena Basan, allt intill Salcha: Joel den främste, Sapham den andre, Jaenai och Saphat i Basan. Och deras bröder i deras fäders hus voro: Michael, Mesullam, Seba, Jorai, Jaecan, Sia och Eber, de sju. Desse äro Abihails barn, Huri sons, Jaroahs sons, Gileads sons, Michaels sons, Jesisai sons, Jahdo sons, Bus sons. Ahi, Abdiels son, Guni sons, var en öfverste uti deras fäders hus; Och bodde uti Gilead i Basan, och i dess döttrar, och i alla Sarons förstäder, allt intill dess ändar. Desse vordo alle räknade i Jothams, Juda Konungs, och Jerobeams, Israels Konungs tid.
Junii P. 120. — rörande Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse om anslag af medel till fyllande utaf brist 525 i tillgångarne för räntans godtgörande å köpeskillingen för det till Gevärsfactori inköpte Carl Gustaf Stadsbruk. Mars P. 606, Gry, 646. Julii P. 53p. StatsUtskottets Belänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: angående väckt fråga om förändrad disposition af räntan å den så kallade Wermlands LandtvärnsCassa. Mars P. 702. April P. 28, 34- Maji P. 4^1* 458, 542, —- angående anslag af spanmål till aflöning för en särskilt Kyrkoherde i Strömstad. Mars P. 702. April P. 28, 34- .— angående uppmuddring af Upsala å. Mars P. 702. April P. 29, 34. ■— angående indragning af Taffelpenningarne för Rikets Högsta Embeten m. fl. Mars P. 703. April P. 67, 126. — angående boställes anslående åt KronoFogden i Sollentuna och Wallentuna Härader samt Danderyds Skeppslag. —- angående understöd af allmänna medel till förbättrande af Hamnen vid Halmstad. Mars P. 703. April P. 67, 126. — rörande uppförande på allman bekostnad af en bro öfver Färjesundet vid Sigtuna. •— i anledning af de anmärkningar som 1 Presteoch BondeSlånden blifvit gjorde vid Utskottets Betänkande, angående framtida dispositionen af Wendtholms Hofstall - 524 Äng. StatsUtskoltets Betänkanden, Memorial och ProlocollsUtdrag: om understöd till Assessor Lundeqvist för dess utgifna Kammarverk. •— angående beräkningsgrunden för Riksmål’- kegångspriset å den, under Rikets Embetsoch TjenstemannaStater med penninge-löner uppförde spannmål. Mars P. 703. Maji P. 44» iSa, 167.
Det beslut, som Ridderskapet och Adeln går fatta, är af stor vigt, och utan ali jemförelse det vigtigaste, som förekommer under ventilationen om RiddarhusOrdningen. Det skall bestämma sältet, hvarpå Ridderskpets och Adelns Ledamöter i Utskotten skola väljas. Inom detta Hus har alltid funnits, och lärer alltid komma att finnas, den högsta graden af upplysning inom representationen. Grundlagen har ock förmodligen af denna orsak bestämt, att Utskottens Ordförande skola hemtas utur detta Stånd. Man behöfver blott påminna sig detta för att erindra sig, huru vigtig t Den 7 Augusti f. m. detta ämne är. Jag har delat den mening, sorn af Utskottets pluralitet blifvit yttrndt, att det hittills varande stadgandet är otjenligt. Jag vill ej omtala något inflytande, det må anses komma från hvilken sida som helst; mitt motif har varit det, att man gör klokast uti att så rangera, att så många opinioner sorn möjligt kunna få yttra sig. flär har blifvit sagdt af en person, som önskade Bänkmännens bibehållande, att influencen genom dem vore svårare. Jag tror det icke. Jag tror tvertom, alt om man blott häri reda på, huru en eller tvä Ledamöter inom hvarje afdelning välja, skall man kunna räkna ut, huru hvar och en voterar. Här har blifvit bland annat åberopad Bänkmännens ålder. Jag vet, att de existerat sedan 17-19. De upphäfdes 1772, men jag,vet ej med visshet, om de ej någon gång under frihetstiden afskaffades. Man kan antaga, att två bestämda opinioner vid Riksdagarne skola finnas. Både 18i'2 och 1829 har den opinion, som hyllats af Minisleren, varit uteslutande segrande. Måhända har denna gifna seger hos mången upptänt önskan af Bänkmännens bibehållande; men det är just med afseende derpå man ej allenast bör påminna sig 1812 och 1829, utan äfven 1788.
Betänkanden: N:o 190, i anledning af väckt motion om ändring af löreskriften i Kongl. Brelvet den 15 Augusti 1829, om den till svaga rotars understöd bestämda ersättning; N:o 191, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande för bättre ordnande af Institutet för döfstumma och blinda; och N:o 192, i anledning af väckt motion om ny uppskattning af civila och militära boställen, hvilka af embetsoch tjenstemän innehalvas. Prot.-Utdrag den 17 Oktober 1860. 859 S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial N:o 194, i anledning af Riks-Slåndens skiljaktiga beslut vid behandlingen af Utskottels Betänkande N:o 161, i fråga om det af Kommitlerade uppgjorda förslag till förordning om Kommunal-styrelse i stad. Den till Preste-Ståndet, sidan 3, ställda inbjudning med afseende på § 4 antogs. Likaledes antog Ståndet Utskottets inbjudningar beträffande dels lista dels 2:dra momentet af § 7, och godkåndc dessa momenter, sådana de lill sin lydelse af Utskottet å sidan 4 blifvit föreslagne. Utskottets yttranden rörande § 11 mom. 1, sednare delen af § 16, § 33, § 45, § 48, § 73, § 74 § 75 och § 87 lades med godkännande till handling arne. I öfrigt ansågs förevarande Memorial å Preste-Ståndets sida icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handängarne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo och godkändes Lag-Utskottets Utlåtande N:o 59, i anledning af återremisser af Utskottets Betänkande N:o 36, i fråga om upphäfvande eller revision af Kongl. Förordningen, i afseende på handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva, den 20 November 1845. S. D.
Såväl af de handlingar, hvilka till Utsk:t ang:de denna sak inkommit, som ock med ledning af socknemännens intyg, har Utsk:t omöjligen kunnat förutsätta att detta vägarbete, som innefattade en sträcka af nära 10 mil, kunde åstadkommas på mindre än 6 år. Vi skola nemi. taga i betraktande att befolkningon derstädes är mycket ringa, likasom att detta arbete endast sommartiden kan företagas, under hvilken årstid vigtiga landtmannaarbeten taga arbetskrafterna i anspråk. Under sådana förhållanden ansåg Utsk:t sig endast böra tillstyrka 50,000 rdr; och då inga skäl blifvit anförda, som tala för sannolikheten af detta arbetes fulländande på mindre än den af Utsk:t antagna tiden, får jag vördsamt anhålla om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Lagerstråle, Henrik Gerhard: Då denna fråga före riksdagens början hemställdes till K. M:s bepröfvande, föranledde den då ej någon K. Propos., emedan de summor, inom hvilka K. M. ansåg sig böra begränsa sin framställning om anslag till allmänna arbeten, måste blifva af mindre omfattning. Sedan Stats-Utsk:t emellertid vid denna riksdag, i sitt Utlåt. ang:de medels anskaffande för jernvägars anläggande i riket, ansett bankovinsten, utgörande omkring 5 millioner, böra för utgifter under statsregleringsperioden användas, torde en rikligare tillgång för allmänna arbeten vara beredd. Den 5 September f. m. tri DS ostridigt är, att den af Hr von Knorring gjorda framställningen är behjertansvärd, emedan sådana företag, som det ifrågav:de, om de med fart och ekonomisk beräkning skola utföras, måste taga större summor i anspråk under de första åren än sedermera, samt då inga särdeles olägenheter kunna uppstå, äfven om fullbordandet af detta arbete skulle medtaga någon längre tid än statsregleringsperioden, och sålunda skrida in på det fjerde året, tager jag mig friheten till R. o. Ad. hemställa, om icke R. o. Ad. ville bifalla Hr Knorrings framställning på det sätt att slutet af punkten, från och med orden »att under instundande statsregleringsperiod» etc., uteslutes.
Hvad betyder detta, hvad blir resultatet häraf annat än att Statskyrkan måste behålla alla som icke kunna komma in i något annat samfund. De mest moraliskt förderfvade, de som hylla så osedliga grundsatser, att intet annat religions-samfund vill emottaga dem, dessa skulle blifva qvar i kyrkan. Men hvad blefve då denna Statskyrka för ett afskrap? Månne icke de frommaste och mest rättrogna skulle få leda för denna kyrka, skulle de icke vämjas vid att besöka Guds hus. om de vid sitt inträde der skulle få se de uslaste och mest förderfvade personer? Är det icke sannolikt att de, som i annat fall skulle blifvit en prydnad för vår kyrka, skulle utgå derur blott för att slippa umgänge med dessa menniskor, som de i moraliskt hänseende måste afsky. Hvad nytta kan jag hafva af att bålla sådana personer qvar i kyrkan, som sprida afsky och förbannelse öfver densamma. Må man skilja ifrån sig dessa menniskor, och om de sedan i politiskt hänseende skulle blifva farliga, så må man sätta dem under polis-upsigt. Sätt hvilka stränga stadgar som helst för dem, men tvinga dem icke att stanna qvar i en kyrka, som de icke kunna annat än skada. Jag tror således, att detta tillägg till den Kongl. Propos. var i högsta måtto förderfligt, och det anmärktes af flera af kyrkans representanter. Man har sagt, att lagen icke innehåller allt hvad den borde innehålla, och att roan icke borde åt K. M. öfverlemna att komplettera densamma. Men, mine Hrr, låtom oss tillse hvad denna lag innefia11er. Det är en kyrklig författning som stadgar, att den som icke vill tillböra Statskyrkan skall derur skiljas, hvarigenom han blir förlustig all talan i kyrkliga angelägenheter. Man har lagt Utsk. till last, att Utsk. icke förklarat dessa personer förlusliga alla medborgerliga rättigheter, men det är en sak som icke tillkommer Utsk. att bestämma, det är en grundlagsfråga och Utsk. bar icke lagstiftningsrätt i dylika frågor. Deremot bör, enligt min upfattning, Konungen, med afs:de på sådana affällingar, använda den lagstiftningsmakt Konungen eger, nemi. den ekonomiska lagstiftningen.
När nu åter föredrogs Allmänna Besvärsoch OeconomieTJtskottets Utlåtande, N:o i33, i fråga om åtskilliga föreslagna åtgärder till lindring i rustningsoch roterings-besväret, så beslöt Bonde-Ståndet att gilla Utskottets i detta ämne först afgifna Betänkande N:o 119, med den i Utlåtandet N:o 133 tillstyrkta förändring, S. D, Nu föredrogos ytterligare Lag-Utskottets afgifne Utlåtanden: N:o 14f>, i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande, N:o 58, öfver Anders Anderssons från Westerås Län motion, om ändring af 3o §. i Concurs-Lageu: Utlåtandet N:o 58 bifölls, och N:o 147» i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 61 , öfver väckta motioner derom, att inteckningshafvare oell andre veterlige borgenärer ej måtte behöfva att, i anledning af årsstämning, deras fordringar angifva, lades till handlingarne. S. D.
Vill man rena flottyr — koka upp den med litet natron och skumma bort skummet. Natron köpes i hvarje specerihandel eller hos färgare; på apoteken är den så dyr; på de förra ställena 25 k 30 öre skalp. Amelie. M A R T I N T A N D L Ä K A R E E n u n g f l i c k a, som efter slutad uppfostran i hemmet genomgått Praktiska Hushållsskolan vid Hårstorp, önskar erhålla plats i en god familj så- som biträde i alla inom ett hushåll förefallande göromål. På aflöning göres ej afseende. Adr. : Iduns byrå, Stockholm. 18 B Ö P P N A D T. J. LUNDBERGH, Entreprenör, Doktor C. Allm. telef. Fruntimmerssjukdomar, Förlossningar. Allm. Telef. [598] [133] Annonspris: 25 öre pr petitrad ( Ingen annons införes under 1 k l. Stort lager SWTBillinast hos-^Q PLATSER. L ä r a r i n n a, skicklig i språk och musik, undervisningsvan samt enkel o. anspråkslös, erhåller plats i en tjenstemans familj på landet d. nästk. år. Betyg o. rekommendationer samt uppgift om löneanspråk torde sändas till » P. B. », adr. Ullavi, Askersund. E n u n g flicka önskar plats i fam. att gå frun till hända. Sökanden är något kunnig i matlagning. Små pretentioner. Svar torde godhetsf. sändas under adress » S. », Iduns byrå. [605] B O T T N E N. i n l r a i toxtal. GRANATA. ^ B O I J E, Vesterlånggatan 4 5. OBS. Mottagningstider: kl. 10 — 11 f. m. och - 13 — 4 e. m. Helgdagar endast sjukbud. Fullständig sjukgymnastik efter Kellgrens metod, så väl manuel behandling som rörelsegymnastik. Tre-årig assistent hos Direktor Kellgren i London biträder vid gymnastiken. Tider: för Herrar kl. 9 — 11,80 f. m samt kl. 3 — 5 e. m.
Län hittills beviljade lindring enligt Bevillnmgsförordningen äfven hädanefter må fortfara, så länge och intilldess att markegångspriset fullt motsvarar värdet af de Jämnade kolen. Grefve Lagerbjelke, Axel’. I anledning af hvad den sist talande värde Ledamoten yttrat, anhåller jag att få upplysa, det Statsoch Bevillnings Utskotten enhälligt afstyrkt, att allmogen uti ifrågavarande trakt skulle hädanefter få tillgodonjuta samma lindring som hittills med afkortning af hälften utaf bevillningens belopp efter i och 2 Art. Men Bevillningsutskottet har förbehållit sig, vid slutet af förevarande betänkande, att, vid uppgörandet af Bevillnings-stadg-an, få till Riksens Ständer inkomma med utlåtande, huruvida någon lindring i bevillningcn i allmänhet må för Dablailmogen ega rum. Bevillnings-Utskottet har nemligen af Anders Olssons motion inhämtat, att anledning till en sådan lindring föreiunnes icke allenast deruti, att de så kal lade mantaiskolen ingalunda betalas efter deras verkeliga 54 Ben i, September, nu värde; utan äfvenväl i den skyldighet tili foraling -af desse kol, hvilken de skattdragande åligger. Bevijlnings Utskottets Ledamöter hafva, r.edan fört haft ärendet till pröfning Och, det; är af dem, föreslaget, att Dahl-allmogen må, erhålla eftergift af hälften, utaf bevillningen efter första Artikeln, med hvilket förslag äfven motioaairen sjelf förklarat sig fullkomligen nöjd. Jag hemställer således om icke Ridder^ skåpet och Adeln behagade bifalla de förenadeUtskottens nu ifrågavarande betänkande, dä; Bevillnings,Utskottet sedermera får, tillfälle, att för Riksens Ständer framlägga förslag tijl den lin* dring i bevillningsafgiften, hvarmed Utskottet, förmodar att omförmäidte allmoge skall finnasBelåten.
Men något sådant finnes ej, och att i denna §, mer än i någon annan som rörer statsskicket, grundlags-stiftaren skulle ämnat gifva vårt skatteväsende en Chinesisk stabilitet, så att de ordinarie skatterna i all verldens tid skulle blifva desamma, låter sig väl icke tänkas. Läsom nu vidare: ”§ 60. Till dessa sednare (nemi. bevillningar) räknas sjö- och landttullen samt accis-afgifterna, postmedlen, cliartae-sig. -afgiften, husbehofs-bränneri-medlen, samt hvad R. St. dessutom särskildt hvarje riksdag såsom bevillning sig åtaga.” Här finner man således ett förtydligande på hvad i 59 § menas med bevillningar, hvilket, ulan ringaste syftning till inskränkning i Ständernas allena utöfning af Svenska folkets rätt att "sig beskatta”, synbarligen åsyftar att betaga Konungamakten dess, intill år 1809 utöfvade, sjelftngna rättighet att bestämma dessa bevillningars belopp. Regeringen hade nemi. godtyckligt stadgat tull-taxor, posttaxor, stämpladi pappers-afgift, m. m.; och det var detta, som i Reg.-F. skulle förekommas för framliden. Derföre rubricerades de särskilda bevillniugarna, enligt då antagna benämningar; och derföre innehåller vidare samma §: "Ej må några allmänna afgifter, af' hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R. St:s samtycke kunna förhöjas, stola sjötullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen. Då man således tänker sig Reg.-F., såsom den act, hvilken bestämmer Stats-makternas inbördes förhållanden till hvarandra oell till nationell, kan ej, enligt Svenskt Den i Februari. språkbruk, den ringaste anledn. sökas i dessa §§ till någon inskränkning i It.
Domarne i Orten kunna komina att afgifwa för erhällne förstott af Stämpladt Papper, och stall LandsKamereraren answara för det lidande Kongl. Majit och Kronan tillstyndas kunde, derest han wid wederbörandes efterlåtenhet, att penningarne i rättar» tid lefwerera, icke genast hoö KonglMajus Befallningshafwande strifteligen sökt handräckning till deras utbekommande, eller försummat att om Jnventeriugarnes behöriga förrättande och redogörelsesinfordrande, i rattan tid draga försorg. §. 26. Utom den äsatte stampelens warde erlägges till Försäljningsmännen ett' Runstycke a hwarje Skil. lingetal af Charm pä Tolf Skilling eller mindre, men lidjedels Runstycke för hwarje Skilling i der öf - Den >8 Augusti. S977 öfwer till En Riksdaler, och ytterligare för hwarje full Riksdaler, En Skilling i provision, samt om ligviden utfaller pä Twä tredjedels Riksdaler betalas det med fullt, men En tredjedel ater anses för intet. Hos alla Charte-Sigillate-Försaljningsman', kommer att finnas uppstagen den tryckta Tariff öfwer förfälsningS'procenten som jemte denna Författning är upprättad, hwarä är utfatt provisionens belopp för hwarje Charta efter desi olika storlek; och derest någon Försäljningsman icke häller allmänheten tillhanda fädane större Stämplar, som kunna östas utan flere mindre till fyllnad mäste tagas, ae han icke berättigad till större provision, än för dea hela Chartan belöper. Lands,Conkoiren stola för hwarje halft ar, inom Julii månads flut det löpande och Jarmar, månads det päföliande äret, till Kongl.
Nu för tiden, då predikanter upvexa liksom svampar, händer det också att militärer kasta sig in i en sådan verkningskrets, och jag skulle kunna nämna i tjenst varande både kapitener och löjtnanter, som predika för ganska fulla hus. Gr. Mörner: Hvarifrån Hr Cederschiöld fått den åsigten, att jag skulle anse det förnedrande att sysselsätta sig med religion eller dess höga föremål, kan jag ej förstå. Men deremot kan jag ingalunda finna, att det bör anses förnedrande för religionen om några af landets största vetenskapsmän egna sig åt dess tjenst. Hr Cederschiöld tyckes tro, att man icke kan sysselsätta sig med religionen, utan att vara prestvigd. Jag åter föreställer mig, att prestvigningen alldeles icke utgör något oeftergifligt vilkor i detta hänseende, och jag är öfvertygad, att Hr Cederschiöld sjelf icke är främmande för religionen och dess sanningar, ehuru han icke är prestvigd. Vidare har det blifvit sagdt, att vetenskapsmän, som från skolverket söka inträde i kyrkan, skulle komma att befatta sig med ett för dem helt och hållet främmande ämne. Mig vill detta yttrande förefalla såsom ganska obetänkt; ty man får väl icke förutsätta, att våra vetenskapsmän i allmänhet äro främmande för religionens sanningar, och att de åt kännedomen deraf egna hvarken tid eller upmärksamhet. Mot min erinran, att den som sysselsatt sig med att meddela undervisning åt det upväxande slägtet, äfven derigenom fått en rigtning, som vore nyttig vid den presterliga tjenstgöringen, har invändts, att militärer då också kunde vara tjenliga till prester. Härpå har den siste värde talaren redan svarat, och jag tror, att detta hus tillförene räknat åtminstone två medlemmar, »om först varit militärer, och sedan gått ganska långt på den pre - lf.O Oen 15 Augusti. sterliga banan, utan att göra detta sednare stånd någon skam, utan fast heldre motsatsen.