Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag tror det gäller i konst som i allt annat, att när konstens egentliga lif och blomningstid är ute (nemligen efter den tid då den lefver och tidens menniskor lefva i den), så kommer en tid då studium, begripande och lärdom är hufvudsaken och då allt som den tiden bildas och skapas i konst är intet annat än ett uttryck af konstnärs-studium och lärdom. I sculpturen vill han då visa att han studerat anatomi och vet huru musklerna gå, detta kan vara bra nog, men konstens tid är förbi. På aftonen gingo Sachsarn, Gossman och jag på Montesquieu-balen, och hade der tillfälle att beundra Fransosernas dans och den stora glädje de finna i den. Och här är det ej allenast det unga folket som dansar, gamla män och qvinnor röra föttren lika qvickt som de unga och tyckas finna lika stor fröjd deri. Derefter gingo vi midtemot på källaren Montesquieu, der allehanda folkoch pöbel-nöjen bestås utan någon annan entrée än förbindelsen att förtära något. I afton var der hvarjehanda slags musik af guitarrer och flageoletter och violiner etc. och pajazzon och allehanda roliga scener. Jag fann just ingenting roligt i allt detta. Här såg jag åter den Demon, som förstört mitt lif för långa tider. Nu satte han hela min kropp i skakning. Var det ett irrsken eller en handräckning det gick förbi utan vidare verkan. (Dessa rader åsyfta utan tvifvel äfventyret i början af september. Utg.) Gjorde än vidare åtskilliga uppköp, och sökte än en gång Blum för att rådgöra med honom, men fick ej träffa honom. Derefter med Seelig först på ett simpelt värdshus, der vi i sällskap med tvenne kolbärare (som suto och spelade kort och sågo högst trefliga ut) drucko litet vin och åto ost; sedan gingo vi till Louvre upp i målningsgalleriet, der vi först gingo omkring i kopparsticksoch gamla tecknings-samlingarne, hvilka för mig ej kunde äga så särdeles stort intresse, och vidare upp i Marinemuseum, hvarefter vi något besågo den Spanska skolan och åtskilligt af den Nederländska.
Eniedan ehuru omöjligheten förbjder at kunna nu dcm contant förnöja är det säkert deras osiri, diga och lagliga rätt at ätminstone utfå den t Lagen utstakade Ränta a 6 procent; Häremot inwändes at deste wid Leverering af Waror hafwa fädt dem öfwerdrifne beta't , och kunna säledcs täla den ena procentsfär ust; men uto.n at detta ej kan tilräknas andre, än dem, so.n befalt eller haft bestyr om upbandling af en eller annan förnödenhet, bör dä ej L veranteur». n derföre lida; sä lätom ost ej för äta den moraliska principen at sätta ost i deras cas; samt tillika säsom Ständer ärbtnora ost det wara wär första pligt, at sstlfwa följa lagliga Författningar, och dymedelst lata hwarje »nan njuta sine laglige rättigheter lil goda. Jag har äfwen hört pastas at Riket ej kan anses annorlunda än i ConcourstUständ til och med den iz Mars men om och detta antages sä böra förmnämde Lcverantcurer antingen fran nämde dag, eller den i Maji dä Riksdagen börjades eller ätminstone frän den 6 Junit da Regeringsformen antogs, och Riket äterkom til en fullkomlig laglig och stadgad Regering, deste fä frän samma tid njuta sin Lagliga Ränta beräknad; Härigenom winges och en betydande fördel nemligen at den ost nu sä oumbärliga förtroendet säsom och Crediten får sit första och förnämsta stöd.
1 Engelska parlamentet ser man ofta frågor afgöras af några få personer — så beklagligen äfven hos oss, men dessa frågor äro dä obetydligheter. Vid vigtiga tillfällen underlåter Adeln aldrig att talrikt inställa sig; vi se ett lysande exempel derpå i dag, det stora antalet ger då förökad vigt åt besluten, och dessa hafva alltid häfda! Adelns rätt till främsta rummet i Svenska representationen. Men, invänder man, ärftliga lagstiftare är en orimlighet, hvarföre det? Ej är Bankirens son ovilkorligen den skickligaste affärskarlen, han älfver dock fadrens kontor; ej är thronföljaren alltid ett lands visaste Statsman, han ärfver dock fadrens krona, och detta med rätta. Endast Adelsmannen skulle ej få behålla sitt arf. Ilar då måhändaSvenska Adeln missbrukat sina rättigheter, har någon annan samhällsklass gått framför dem i upoffring och fosterlandskänsla? Jag belviflar det. Var det Adelil som påkallade Carl XI:s envälde, var det Adeln som underskref säkerhetsakten, var det måhända MedStm, som 1809 afsade sig sina företrädesrättigheter? vi veta alla alt så ej var. En enda företrädesrätt, den vigtigaste, jag medgifver det, återstår oss ännu. Jag är viss att om fosterlandets väl någon gång fordrade dess npgifvande, eller med andra ord om ett verkligt tvåkammarsystem någongång här kunde införas, skulle Sveriges Adel icke skygga tillbaka för denna sista upoffring; men Mine Hrr,' jag tror ej denna stund ännu vara slagen, lill dess tror jag vi göra lätt alt behålla det dyrbaraste arf vi fått af våra fäder, det dyrbaraste vi hafva att lemna våra barn — vår sjelfskrifvenhet. — Jag yrkar afslag å Betänk. Hr Bergenstråle, Claes: Af de många som sig i ämnet redan yttrat, hafva skälen för antagandet eller afslåendet af ifrågavar:de Representationsförslag blifvit så fullständigt utvecklade, alt jag skulle brista i den aktning jag är skyldig R. o.
Der egenskapen af posthemman ej helt och hållet upphört, hafva således ganska betydliga lättnader dock kommit dessa hemman till godo; och skulle ännu i någon landsdel eller på ett eller annat ställe posthemman vara genom postföringsskyldigheten mer än skäligt betungade, lärer Post-Styrelsen ej sakna medel att deruti åstadkomma den lättnad, som Post-Styrelsen kan pröfva billig och erforderlig, derest den lidande derom till Post-Styrelsen gör framställning. Någon sådan ersättning deremot, som motionären föreslagit, af lemtio öre för hvarje gång en postbonde nödgades på sin skjutsstation afbida postens expedierande, således ehvad dröjsmålet varade längre eller kortare tid, synes Utskottet alldeles olämpligt, enär ersättningen blott undantagsvis skulle komma att stå i förhållande till den olägenhet, som blifvit postbonden genom väntningen tillskyndad. Utskottet hemställer således det motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 2 Februari 1863. Reservationer: af Anders Medin från Kronobergs län, som ansåg postföraren böra åtnjuta ersättning hvarje gång han på poststationen nödgas vänta på postens ankomst. af Gustaf Bjerkander från Skaraborgs län. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863. Sammans. Staissamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskoltels Betänkande N:o 7. 1 JV:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 10 Febr. 1803, kl. 10 f. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner om beredande af lätt nader vid rustning sskyldigheten i Skåne. Motioner i detta ämne äro väckta inom Hedervärda Bonde-S låndel af Per Nilsson (N:o 56), Sven Rosenberg (N:o 65) och Sven Nilsson (N:o 296), alla från Christianstads län, hvarförutan instämt, i Per Nilssons motion, Håkan Nilsson från samma län, samt, i Rosenbergs och Sven Nilssons motioner, Jöns Andersson från Malmöhus län.
Till Peotocollets förande och Expeditionernas uppsättande wid Revisionen öfwer Statswerket, bör Secreterare» uti Kongl. Stats-Contoiret Revisorerne tillhandagå, afwensom twenne af Stats-Contoirers Betjente maga i egenstap af Canzlister antagas till biträde wid renstrifningen och andre förefallande göromål, samt en waktbetjent till uppasiningens bestridande, hwarwid de komma att åtnjuta det arfwode, som Revisorerne finna för godt alt för ett fadant biträde bestämma. §. 7- De tillförordnade Bancooch Riksgaldswerks Revisorers förrättning kommer egentligen deruti att bestå, att sedan de wid deras första sammanträde i Banque» lifligen aflagt den för Riksens Ständers De - Den z Junii. 417 Demiterade till BancowerketS öfwerseende wanliga eden och densamma undcrstrifwit, taga en noga och behörig kunstap om Werkets styrelse och förwalkning sedan sista Statsoch Banco-Utstötts eller tillförordnade Bancooch Riksgälds-Revisorers sammanwaro; att lata göra sig redo och bested, hwad Bancowerket angar, sa af Banco-Fullmägtige som af Banquens Commisiarier vch BctMing, och i anseende lisi Niksgäldswerket af Riksgälds - Conti irets Fullrnägtige, samt derwarande Commisiarier och Betienmg för allt hwad som dem antingen till efnrlefr-ad eller till ward och besörjande alogat och anförttvdt warit; att uti ett sadant redofordrande fölia till grund och rättesnöre Banco-Ordningen lamt de utfärdade Jnstructioner, Reglementen och serskildta Resolutioner, hwilka redan äro utfärdade eller framdeles kunna as Riksens Stander eller deras Statseller Banco-Utstött utfärdas, och att vin något större eller mindre skulle uti Banco - eller Rstsgäldswerkens färwaltning wara försummadt eller esterlatit eller kommit i olag, detsamma med all sorgfällighet ratta och i behörigt stick och ordning återbringa, samt uti wigtigare mål och händelser, hwaröfwer Vancocller Riksgälds-Contoirets Fullmägtige sig hos de tillförordnade Bancooch Riksgälds-werkens Revisorer förfråga kunde, ga dem med råd och underät» telser tillhanda; dock alltid pa ett sätt, som ar jemlikt och öfwerenSstämmande med de i Författningarna utstakade grunder, »varande det Bancooch Riksgälds-Full, nagtiges skyldighet, att hwad Herrar Revisorer, i stöd af Riksens Ständers eller deras behöriga UtstottS utfärdade Jnstructioner och med noga iakttagande af 70 §. i Riksdags, Ordningen föDjhgnA.
R:dr; så torde det icke Den 22 Maji. 6 7 Jeunna påstås, att SjöArtilleristers beklädnad hörer till Flottans materiel, eller, hvilket vill säga detsamma, att minskning i denna beklädnadskostnad ovilkorligen bör förstärka anslagen till materielen, utan lärer man snarare kunna med skäl yrka, att en sådan minskad kostnad, såsom härledande sig från personalen, bör anslaget för densamma tillgodokomma, antingen genom ti 11- ökt samt förbättrad beklädnad, eller på det sätt, sorn skett, till CompagniChefernes ersättning i löningsväg, och, som bäst synes, ligger i denna beklädnad, enär vid Konungens Regemente och Prinsens Hussarer löni ngarne för CompagniCheferne äro högst små, i jemförelse emot deras likar vid Gardet och Artilleriet. Jag får således högtidligen förklara StatsUtskottets misstag i detta fall, och tillika yttra, att Kongl. Maj:t aldrig använt besparingar å materiela fonden till löningar, arfvoden eller personella fördelar, och att jag således anser Utskottets hemställan, pag. 34o, att Kongl. Maj:t ej skulle å 3:dje och jorde Titlarne få disponera besparingarne, högst olämplig, och dessutom stridig emot Ständers förut fattade beslut. Utskottets beräkning, pag. 332, å den brist, som uppkommer i Flottans ansedda årliga behof af så väl de första fem åren, 5* 68 Den 22 Maji.. sora derefter, Sr felaktig deruti, att underhållet ej kail vidtaga meri fartyg, som ännu ej äro bygdå, enär Flottans antal ej ännu är complett, och derjemte har Utskottet ej afdragit ifrån denna uppgifna så kallade brist de 48,5oo R:dr, som blifvit io:de Titelns materiel af Utskottet tillagd efter Utlåtandet, pag. 328—33g.
Skulle det förslag som Hr Brakel, i afseende på organisationen af R. o. Ad:s verksamhetssfe'r i framtida Riksförsamlingen, hufvudsakligen framställt, blifva R. o. Ad:s gemensamma tanke, så tror jag också att det förbehåll han gjort i denna puukt är alldeles rigtigt och öfverensstämmande med den ledande idéen af hans framställning; men jag har för min del icke instämt uti Hr Rrakels åsigt, åtminstone icke så långt, att jag vill hafva hans framställning antagen till gemensam tanke. Följaktligen bör jag f. n. inskränka mig till min ofvanafgifne hemställan om bifall åden förcdragne §:n. Hr Brakel: Jag skall bedja att få förena mig uti hvad Frih. Palmstjerna nyligen yttrat, nemi. alt, då hvarje § företages, hvar och en må framlägga de förslag lill gemensamma tankar, han vill hafva under öfverläggning. Skulle nu hvarje § föredragas och diskuteras och vi sedan, när förslagen lill gemensamma tankar framställas, ånyo få en öfverläggning i samma sak, så skulle det åstadkomma en öfverflödig tidsutdrägt, som icke synes mig lämplig. Ofverläggningen om 17 §:n ansågs härmed vara fulländad. § 19- Hr Lagerhjel m, Pehr: Jag fäster mig vid uttrycken, som slå på andra raden nedifrån: ”Inom den för hvarje ort brukliga och möjligen kortaste lid.” Det förefaller mig, som de orden icke äro räll lyckligt valda. Icke heller anser jag, alt den tiden behöfver utsättas i grundlagen. I öfrigt åberopas bär den i allmän lag stadgade ordning, hvarföre jag hemställer, att orden, ”såsom i allmän lag stadgas,” äfven här måtte inflyta. Frih. Raab: Jag tager mig friheten fästa upraärksamheten på en redaktionsbrist eller fel, sorn jag tror förefinnes i denna §, då här nemi. står: ”och åligge Öfverslåth. samt K. Bef:h:de att dessa besvär, jemte tillhörande handlingar och vederbörandes af honom” etc. Jag föreställer mig att, då här är fråga om personer i Singularis, så skall meningen förmodligen vara att det åligger Öfverståth. eller K.
Det är, i alla fall, högst vanskligt att aflöna ifrågavande tjenstemän, så knappt, att de, för sin utkomst, måste söka sig enskild förtjenst; ty hvar är gränsen mellan deras pligt att utföra allmänna arbeten och deras rättighet alt försörja sig medelst enskildla updrag? Huru vill man vänta, att personer med de kunskaper och den duglighet, som erfordras för att vara Chef eller Byrå-Chef i detta verk, skola egna sig åt Statens tjenst, när fl de icke äro säkra hvarken om lön eller pension? Jag instämmer i föregrde talares anhållan om punktens återremitterande. Frih. von Klinkowström, Rud. Mauritz: Jag instämmer i de åsigter, som de föreg:de talarne yttrat, men jag tror likväl, ali det vore bättre, om Vägoch Vatlenbyggnads-corpscn under ännu en stalsreglei ingsperiod vore upförd å extra stat, och skälen för denna min mening vill jag nu hafva äran anföra. lfrågavar:de corps, som nyligen blifvit bildad, är ännu icke sådan den borde vara och, såsom jag hoppas, kommer atl blifva. Den utvidgade verksamhet, som upstätt för corpsens medlemmar, gör det nödvändigt alt utvidga corpsen utöfver dess nuvar:de personal. Jag tror äfven, i likhet med Gr. von Rosen, att corpsen kommer att skiljas från Civil-Departdet, dit den f. n. hörer, och subordineras under något annat Stats-Depart:t eller ställas för sig sjelf. Jag tror äfven alt man bör tillse huru en tjensteman kan försörja sig vid denna corps, innan corpsen öfverflytlas på ordinarie stat, ty när man en gång beslutat, att corpsen skall komma Den 20 A pri[l. 215 på ordinarie stat, blir då Statens skyldighet att förse desse tjenste' män med anständiga löner.
Stats-och BancoUtskottens Utlåtande, IV 2- s 1737 — 1757, bif. af PresteStåndet, IX s 5oo, ålerrem. af BondeStåndet, ix s 514> af 73 BorgareStåndet, IX s 544» AdelilIX, s 557. Ytterligare Utlåtande, IV s 320—■ 336, lagdt till Ilandlingarne af BorgareStåndet, IX s 862, af BondeStåndet, IX s 862, af Adeln, ix s 868. Discontlnrättningarne, Filial-, om förment origtig tillämpning af hvad i Reglementet stadgas med afseende på öfverränlau å förfallne Lån till. Statsoch BancoUtskottens Betänkande, IV 1. s 4po — 510, bif. af Adeln, IX s 144» PresteStåndet, IX s 149, af BondeStåndet, IX s 153. 0111 inlösen af deras ännu utelöpande Skuldförbindelser; Statsoch BancoUlskottens Betänkande, IV 5. s3i4 — 317, bif. af PresteStåndet, IX s 1190, med afvikelser af BondeStåndet, IX s 1198, och af Adeln, IX s 1229, saint af BorgareStåndet, IX s ia33. Memorial 0111 Ståndens skiljagtiga beslut, IV 5. s 796, 797, bif. af Adeln, IX 3. s 37, afsl. af PresteStåndet, IX 3. s 5i , bif. af BorgareStåndet, IX 3. s 5p. Constit. Utskottets Utlåtande öfver frågan, III s3io — 312, lemna dt till Stalsoch BancoUtskotten af Adeln, IX 3. s 179, af PresteStåndet, IX 3. s r86, af BorgareStåndet, IX 3.
Banken icke till flutit, utan endast blifvit på sätt Banco-Regl, 4 Art. 3 Afd, 5, morn. 5, (pag. 76) stadgar till belopp af 176,000 R: dr för hvartdera året i83o, 183r och i832 i Räkning nied Riksgälds-Contoret debiterad och crediterad, och inbegripes följaktligen icke i Summan af de ofvan upptagne Contanta räntorne. ig a Ränte-Inkomster, dess dermed bestridda egna Ränte-utgifter och som för hvartdera året å Räntorne uppkommit. Fördelningen af Räntornes Total-Öfverskott emellan Banken och Riksgälds-Contoret. Öfverskott eller total behållning för året, af Räntorne pA Bankens Lånrörelse (Se N:o i). / 417,269 26 11 35i,8i6 * 26 6 407,876 42 I 38o,326 36 4 I och för anbefalld Silfver - upphandling, har hos Banken qvarstanTill betäckande af den vid 1829 års slut befunna bristen i Bankens Grundfond, och för att sålunda bringa den till det belopp af R:dr 4400>000» som Banco-Lagen af den 1 Mars i83o utsätter, har hos Banken qvarstannat Ber. sid. 4)- N:o 3. Capital-Räkmngens samtelige Vinster och Tillväxter, jemförda till derå inträffade Förluster och Nedsättningar, utvisande Gapitalets i följd häraf uppkomna årliga Tillväxt på det Hela. Af Ränte-Vinsten har Capital-lläkningen sig tillgodo bekommit: Afsatt Fond för Silfver-upphandling . De till fyllnad i Grundfonden inneliållne (Se N:ro 7).
Herr Montgomerys, Gustaf, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, angående anläggande af en väg emellan ÖfverTorneå och Kengis. 2:0. Friherre Falkenbergs, C. A., d. 6 dennes på bordet lagde Memorial, angående åtskillige medel till lättad afsättning af Laudtmanna-produeter. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet: Friherre SkÖldebraiids, Pehr Eric, och Herr Gripenstedts, Joli., den 6 dennes på 2 Sami. 2 B. 74 ii 52 Riks-Ståndens bordet lagde Memorial, det förra angående Deportation af till lifstids fängelse dömde Missdådare, samt det sednare, rörande skärpande af straffen för dessa brott, såsom tjufnad, rån, m. m. jemte de af åtskilliga Ledamöter i samma ämnen afgifne yttranden. Fi 'ån I/ögv. Preste-Ståndet: S. D. Remitterades till Stats-Utskotte t*. Prosten Forssanders Memorial, om tillökning i Löne-anslagen för Fång-Predikanter, Statsoch La gUtskotten: Pastor Prim. m. m. Doctor Walins Memorial, om nedsättning i tiden från 70 till 65 års ålder för civile Ämbetsmäns afskedstagande med åtnjutande af pension; Statssamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Prosten Doctor Fornanders Memorial, om inrättande af Postgång på Öland. Lag-Utskottet: Contracts-Prosten Dr Frykstedts motion, om ändring i bestraffningen för dem, som begått tjufnadsbrott. Allmänna Besvärsoell EkonomiUtskotten: Prosten Östbergs Memorial, om bestäm - Protocolls-Utdrag. u53 mande af viss tid för bortvandrande personers uteslutande ur Husförhörslängderne. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-U tsk ottet. 1:0. Herr Danielssons Memorial, om Allmänna Magazins-Inrättningens upplösande. 2:0.
BorgareSlåndets återremiss af ExpeditionsUtskottets förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse N:o 147- XX. B. 161. A. 199. — N;o 32. till Hedervärda BondeStåndet, i anleduiog af dess återremiss af ExpeditionsUtskottets sednare skrifvelseförslag N;o 186, angående näringsfriheten. XX. B. A. 249. N:o 33. med öfverlemnande af förslag till underdånig skrifvelse iN:o 245. XX. B. A. 522. — N;o 34. angående en med regleringen af allmänna indragningsstalen sammanhang ägande fråga. XX. B. 56g. A. 648. N:o 35. i anledning af Höglofliga Ridderskapets och Adelns återremiss af ExpeditionsUtskottets skrifvelseförslag ]M:o ,4, angående ändring uti mantalspenningarnes beräkning. XX. 13. 573. A. 654- — N:o 36. lill Viillofliga Borgare-Ståndet, i anledning af dess återremiss utaf ExpeditionsUtskottets skrifvelseförslag N:o 22.4. XXI. B. 42. XXIII.
Vid andra sidan af salen hade man en väldig spisel, prydd med en frisk gran, och på den öfversta kanten af spiselmuren var uppställd en tafla, som i kroppsstorlek föreställde en af Lindfors’ fordna egare. Möblerna utgjordes samtligen af simpla, ostoppade soffor och dito stolar. ”Hvad menar du, min vän? Tror du att du kan finna dig här?” frågade löjtnant Borgensköld, och såg vänligt frågande på sin hustru. Frun hostade och nös, begagnande näsduken för att dölja den smärta, som blandade sig med återseendets fröjd. Hon höll likväl alltför mycket af sin man, för att såra honom med anblicken af det missnöje hon erfor. Sedan hon derför hemtat sig litet, svarade hon vänligt och godt: ”Visst skall jag finna mig, kära Herman; der du är, trifs jag alltid; det skall nog bli bra.” ”Ja, min Elisabeth, det är just hvad jag också tror. Vi behöfva åtminstone ej sörja för dagligt bröd, och med det öfriga får man berga sig som man kan. Men hvad säger du, Hilda lilla?” ”Åh, pappa, jag tycker det är landtligt och friskt hvart jag kommer, samt finner det hela vida bättre, än jag efter pappas beskrifningar vågat föreställa mig. Jag tänker redan på, huru jag, med de saker våra packlass innehålla, skall gifva vår salong ett bättre utseende, och jag hoppas det skall lyckas. Sedan skola vi nog efter hand upphjelpa det öfriga.” ”Nå, Gud vare lof, min flicka, du är rådig och förståndig, nu som alltid! Men vi skola väl vandra vidare.” Och sedan man tillräckligt sett sig om i salen, öppnade löjtnant Borgensköld dörren till ett litet, fyrkantigt rum, hvilket under fordna dagar varit gulmåladt och troligen passerat som förmak. Detta rum hade klara fönster och en gudomligt skön utsigt. ”Häraf skall blifva något,” tänkte Hilda, och såg sig redan i andanom stående på en ställning, med målarekruka och borste. Härifrån ledde en dörr till sängkammaren, hvilken var mörk och otreflig, och slutligen inkom man i köket, der man ytterligare stannade vid nya öfverläggningar, och löjtnanten sade:
1743 berättigad att, emot en årlig afgift af 35o Daler Silfvermynt, under i5 år på arrende innehafva den Lila eller Tyska Ladugården, äfvensom att erhålla prolongation af samma arrende, derest contractet uppfylldes och ej några andra författningar rörande Kungsgårdarne blefve vidtagne. På grund häraf förblef staden i besittning af Tyska Ladugården intill 1765 års Riksdag, då, i töljd al uraktlåtenhet i hänseende till contraets-vilkorens uppfyllande, Staden Irån arrendet skiljdes och detsamma, vid verkställd auction, af enskild person inropades. Sedan vid 1770 års Riksdag Nyköpings Stads dåvarande fullmägtig, jemte framställning af de svårigheter, staden vid flerfaldiga tillfällen lått vidkännas genom brist på betesmark för slädens skjutshästar och boskap, hos Rikets Ständer anhållit om rättighet för staden att emot arrende disponera någon af ofvanberörde 3:ne Kungsladugårdar, förklarade Kongl Majit, genom Nådig Resolution den 19 Mars 1770, det egde Nyköpings stad att, på sätt Rikets Ständer jemväl hemställt, ”likmätigt den af Stats-Utskottets Utlåtande, N.-o 201. 3 Rikets Ständer i underdånighet tillstyrkte författning örn andra Kronolägenheter” tillträda och på trettio år besitta den Tyska Kungsladugården, emot det arrende-belopp, som af Kammar-Collegium, efter föregången undersökning, komme att bestämmas; dock att härvid borde fästas alseende å stadens trångmål och de öfrige omständigheter, på grund hvaraf staden icke skäligen kunde anses böra i arrende betala så mycket, som andre.