Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men detta later icke verkställa sig, särdeles som behofvet merendels nödgar den mindre jordbrukaren att i förtid afyttra sitt spannemålsförråd. Då jag härmed tror mig hafva ådagalagt, att de gjorde anmärkningarne äro mindre väl grundade, och att de olägenheter, hvarmed det ifrågavarande förslaget möjligen är beliäftadt, vida öfvervägas af de många och stora fördelar detsamma skulle medföra, tvekar jag icke att å detsamma tillstyrka bifall. Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: Jag skulle anse mig fela, om jag med någon vidlyftighet missbrukade Ridderskapets och Adelns tålamod i en fråga, sorn blifvit af den sista värda talaren så Den i Mars e. ni. fullständigt och väl utredd; och jag ber derföre endast, alt få fästa Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet på de stora missbruk, som för närvarande äga rum, och hvilka jag är öfvertygad hvar och en här känner. Orter finnas, der Räutegifvarne betala ofta 3o procent öfver gångbara priset, för alt slippa att vid olägliga tider forsla spannemålen långa vägar och ofta till flere olika ställen. För min del skulle jag derföre anse lyckligast, om Räntegifvarne icke hade någon annan än Staten att lefverera sina räntor till, och Räntetagaren sedermera af Staten finge uppbära hela sin lön; och jag tror alt ett lösningspris, beräknadt efter medelpriset af 5 år, skulle bli det billigaste för både räntegifvare och löntagare. Att någon åtgärd i detta afseende vidtages, anser jag af behofvet högt påkallad t; ty hvad kan väl vara obilligare, än att den, som lefvererar sin räntespannemål till Staten efter markegångspris, betalar mindre, än en annan åbo å samma hemman, som erlägger sin spannemål till någon löntagare, och ofta måste betala den till och med 3o procent högre. Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottens förslag. Grefve von Fersen, Hans: Då jag i Utskotten hyllat den mening Herr af Billbergh nu yttrat, yrkar äfven jag bifall till Utskottens förslag.
Hvad åter angår hemmansräntorna, så vore väl ofvannämnde syftemål säkrast vunnet, om det läte sig göra att likaledes bestämma ersättningen derför efter medel-markegångspris på de räntepersedlar, som i hvarje sådant anslag innefattas; men, utom det att ett dylikt beräkningssätt blefve både inveckladt och besvärligt, kan det icke iakttagas, derest, enligt de förslag Comiterade framstält, räntorna på ett eller annat sätt varda förenklade, enär i detta fall markegång framdeles endast skulle komma att bestämmas å några få af de persedlar, hvaraf räntorna nu utgöras. Om hemmansräntorna för framtiden blifva utsatta till visst belopp i penningar, skulle, efter Comiterades åsigt, ändamålet lämpligast kunna sålunda vinnas, 91 att, sedan för hvarje riinteanslag efter de medelpriser, som vid ränteförenklingen skola tagas till grund, uträknats dels hvad deraf hittills bordt utan markegångsiörvandling liqvideras, dels värdet ä de persedlar, som efter markegång skolat godtgöras, sistnämnde andel utbytes emot ett, efter de vid beräkningen löljde medelpriser, i värde svarande anslag af sådan spanmål, hvaraf tionden allmännast utgöres i den ort, der räntorna utgått, likväl, på enahanda sätt som i afseende å tiondeanslagens jemkning här ofvan blifvit hemstäidt, beräknadt i fullt tunnetal, så att det värdesbelopp, som på detta sätt tilläfventyrs icke kan i spanmål förvandlas, ulsättes i contant, samt att derjemte såsom oföränderligt contant anslag bestämmes ej mindre förstnämnde andel af hcmmansräntorna, än ock stadgad forsellön å den uti samma räntor inbegripne spanmål; börande sedermera de sålunda uppkommande nya spanmålsanslagen framgent liqvideras med contant efter de, i afseende å nu befintlige tioudeanslags godtgörande, här ofvan i underdånighet, föreslagna grunder.
Och att bekosta en Länsman för hvarje krog blir för dyrt; bäst att det onda förbjudes. Jag, för inin del, vill ej deltaga i ansvaret för all den synd, som begås i sådana krogar, hvilka kunna umbäras och afskaffas. 2:o Jag afstyrker all Gårdfarihandel med bränvin. För att fullkomna det herrliga bränvins-systemet till nationens förderf, har man i nyare tider icke blott utplanterat fasta krogar, utan äfven börjat, på åkdon till Kyrkor och samlingsställen, ja från by till by kringsända rörliga krogar för ätt bränvin utprångla. Skadlig är denna gårdfarihandel, långt skadligare an Westgöthernas. Mt>t denna skadliga handel hade. Utskottens afdelning visligen föreslagft cor* rectiv, som af Utskotten in pleno, genomenen» da rösts pluralitet, afslogs. Ali sadan handel borde likväl förbjudas. 3:0 Jag afstyrker Beskattningsgrunden, som för vanliga pannor är föreslagen; och förenar mig i det förslag Herr Prosten Astrand i sin ^Reservation uppger. Utskotten erkänna att öfverproduction är skadlig; bogen för öfverproduction bör derföre med ökad skatt minskas och skatten efter productionen lämpas, då Taxeringsman finna någon tillverka ej blott till husbehof, utan äfven för afsalu. Om t. ex, A. med 50 kannors panna, under vintermånaderna, till - Bil. t. Bevilln. Lagoch OeC. tJisk. Bet. N,o 6, 67 verkar kring 300 kannor, ml han skatta på vanligt sätt, efter pannerymden; men om B. med lika stor panna bränner natt och dag året igenom och tillverkar 3000 kannor, må B. utöfver den vanliga skatten, erlägga 1 å 2 sk. per kanna, för allt det bränvin, som anses hafva blifvit tillverkadt för afsalu. Sjelfva roten till fylleriet bör qväfvas, och denna rot heter öjverproduction. Ju mera förråd, dess mera fylleri; erfarenheten bekräftar denna sanning. Man ml ej tro, att denna dryck bortkastas; den skall således förtäras, sedan den blifvit tillverkad.
Vid öfverlemnande! af berörda ansökning hade Stuteri-öfvcrstyrelscn, med vitsordande af do förtjena ter, Beijer vid organiserandet af ifrågavarande stuteri och såsom dess chef inlagt, i afseende härå anfört, bland annat, att Ottenby kungsgård, hvaruppå det blifvande stuteriet skulle grundas, af honom cmottogs i förfallet skick såväl hvad jordbruk som åbyggnader beträffade; men att undor den sedermera förflutna tiden, i jemnbredd med uppställningen och utbildandet af ett värderadt stuteri, hvarifrån redan mer än tusen hästar utgått och som obestridligen haft ett märkbart inflytande på landets hästafvel, berörda kungsgård vunnit så betydlig förbättring, att dess värde kunde anses tredubbladt, utau att dervid toges i beräkning de samtidigt tillkomna dyrbara byggnaderna, hvilka dock till en del blifvit uppförda medelst särskildt anvisade medel; och hade Stuteri-öfverstyrclscn, jemte meddelande att, enligt nu gällande stat, Stuterichefens lön bestodo af 4,000 Riksdaler kontant samt natura-förmåner, värderade till omkring 1,000 Riksdaler, med hänsigt till billigheten deraf, att en Statens tjenare, hvilkens mer än vanliga förmåga och oafbrutna verksamhet så länge och med så mycken framgång varit egnad åt det allmänna, tillförsäkrades cn från näringsbekymmer befriad ålderdom, förordat den gjorda ansökningen samt i underdånighet anhållit att Kongl. Maj:t täcktes bereda Hofstallmästareu Beijer en pension af 4,000 Riksdaler vid afgång från befattningen såsom chef för meranämnda stuteri. Då, enligt hvad kändt är, Ottenby stuteri, som af Hofstallmästaren Beijer ordnats, blifvit af honom under bans nitiska och långvariga förvaltning på ett särdeles förtjcnstfullt sätt handhafdt och utvidgadt, får Utskottet, under åberopande i öfrigt af hvad Stuteri-öfverstyrelsen andragit, hemställa, att den för Beijer föreslagna årliga pensionen måtte af Rikets Ständer beviljas. 32:o.
Contoire<s tanka ingalunda den derutaf skedde återföring till 2:dra Sc 8:de Hufvud-Tituln. Om Besparingarne för de förra åren å desse sednare Titlar varit reserverade, så hade tillgång till den nu anmärkte öfvecAssigneringen icke saknats. Nu funnos de också verkeligen behållne, ehuru till 3:dje Hufvud-Tituln öfverförde. Hade de der redan för Försvars-Verket varit använde, då kunde tilläfventyrs anledning hafva ägt rum att göra erinran vid en sådan omföring Titlarne emellan, men icke så enär tillgång fanns och penningarne voro odisponerade. Kongl. Stats-Contoiret har derföre trödt det håde till form och sak vara vida behörigare att öppet för Rikets
Utskottet, som tagit detta i behörig pröfning, har, i likhet med hvad Utskottet yttrat i dess Betänkande rörande flera dylika frågor, äfven i anseende till denna motion icke ansett det tillhöra sig, att föreslå förändringar uti Tullafgifternas bestämmande, eller deras upphäfvande; Och får derjemte, t afseende på friheten att exportera Landtmanna~producter i allmänhet äfvensom de af Författaren serskildt uppgifna Ladugårds-afkastningar, erinra, att, ehuru de fleste af deni redan genom gällande Författningar äro till export tillåtne, sådana tvingande orsaker likväl kunna inträffa, i synnerhet i afseende på g30 Besv. och Ekon. Utsk. Eetänkanclen, export af Spannemål, att desamma, åtmin-; stone för en kort tiel, stundom avedersägeJigen kräfva inskränkning, hvilket äfven Författaren sjelf synes medgifva j i anledning hvaraf Utskottet icke finner lämpeligt tillstyrka den oinskränkta exportfribet, sorn af Friherre Wrangel blifvit i allmänna termex', Samt egentligen för en enda Provins, yrkad. Dock varder detta Riksens Höglofl. Ständers eget upplysta afgörande vördsamt understäldt* Stockholm den 16 Aprill i3i8. Riksens Huglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande i anledning af vacht fråga om. inskränkning i Exclusiva Privilegiers meddelande. H öglofl. Ridderskapet och Adeln har under den 24 sistlidne Januari hit remitterat ett af Herr H. E. Mannerhjerta författadt Memorial, deruti han anför, att, sedan han vid ene Riksmöten förut gjort Motioner omförändrad rigtning vid Exclusiva Privilegiers lifgifvande, hvarå Riksens Höglofl. Ständer behagat lemna sitt bifall, och, lill följe deraf i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit täcktes derå göra Nådigt afseende, men ännu icke någon följd visat sig, går han nu att för tredje gången för Riksens Höglofl.
N:o ) 198 A. n s CfO V) “ TT1 T3 O io N:o 200 [skrifning, för en jrppad brist i lump-förrådet vid Tumba pappersbruk ,,,, , af åtskillige Banco - Discont-Verkets fordringar , j » » > 9999 99999 , om en af Bankens Commissarial verk ställd afskrifning af 2:ne från Banken utgifne fastighets-lån, hvilkas belopp icke kommit Låntagaren tillhanda^ , , , , , ,> , 999 9 9 9 9 99 af ett i Banken af Hemmans-ägaren Sven Ljungholm upptaget Fastighets-lån, som icke blifvit inom behörig tid i hans Concnrs bevakadt , , » af några utaf numera allidn.- Krono fogdarne B. Carlsson och M. Rabe uppburne, men förskingrade Lane fordringar ,,,,,,, 99 af obetald arrende-afgift för Malmö Låne-Contors gårds-tomt , Se vidare: Eftergift. /sked Embetsoch Tienstemäns-, om uppgiften i afseende å lösen derför fsöndring al Jord; se Hemmans-klyfning. [viltringar och Skiften; se Hufvud-Titeln Nionde. ’/filly9 Capitaine; se Anmälan 196. fIbrektsund, upprensning deraf; se Anslag för en . ?ang» S') illmänna arbeten, extra anslag dertill ; sc Anslag för en gång, g) illmänna byggnaderj om alla hemmans deltagande i byggande och underhåll deraf d. Allmänna Magazins-Fondens Räkenskaper, angående; se Anmälan 79. illmänna Magazins-Årendernej om upphörande af Revisions-Contoiret för utredningen af desamma, se Anmälan 148. illmänna Årenders Beredning , om fortfarande tills vidare af anslaget derföre , , Se Hufvud-Titel Andra. V 41 b. | 41 S. f 40 b. V 41 b. v 41 b. V 41 PresteStåndet.
Herrar Banco-Fullmägtige hafva, uli 4-'de Afd. 18 §. af deras Berättelse, anmält till Banco-Utskottets pröfning en af dem provisoriskt vidtagen åtgärd, att med en hjggnadskunnig person, åt hvilken uppsigten vid alla, sedan år 1823, för Bankens räkning Verkställde Reparationer och Byggnads-arheten varit anförtrodd, och som dervid ådagalagt fullkomlig ordning och pålitlighet, uppgöra ett Contract, gällande från och med Julii månad år 1827, enligt hvilket lian, emot åtagne förbindelser, i afseende på den för Banco-husens vård och underhåll samt tryggheten mot eldsfara oafbrutet erforderlige uppmärksamhet, tillsyn och handräckning, hade att undfå såsom årligt arfvode Trehundrade Riksdaler Banco; samt vid förefallande större Bygg - Battco-\Jtskottets Memorial. Klo 33. 5 nads-eller Reparatjons-bestyr, serskildt och utomdess, Fyratio Riksdaler Banco för hvarje månad. Och hafva Herrar Fullmägtige, som ansett för Banken alldeles oundgängligt, att städse och med säkerhet kunna påräkna en i byggnads-yrket erfaren persons tillsyn, råd och biträde vid de med Revisions-Commissariens oeconomiska befattning förenade mångfaldiga detailer, hvilka af en sådan person säkrast bedömas, och utan dess tillhjelp ej ens kunna i allt följas och eontrolleras, ansett sig böra i sammanhang härmed tillstyrka, att å Bankens Stat måtte få uppföras ett årligt Löne-anslag af Trehundrade Riksdaler att, under de i öfrigt utstakade villkor, tillfalla den person, ål hvilken berörde, för Bancohusens vidmagthå!lande, nödiga omsorg och ständiga tillsyn är eller blifver anförtrodd.
Propos. ang:de upplåtande af en del utaf slottsträdgården ä Halmstad till tomt för ny elementar-läroverksbyggnad derstädes; N:o 73, i ani. af K. M:s Nåd. remiss å Dess och Rikets Kammar-Colhii berättelse om Sala silfververks ränteersättningsfond för redogörelsetiden ifrån den 1 November 1859 till samma dag år 1861; N:o 74, i ani. af väckt motion om eftergift af kronans rätt till dana-arf efter Enkan Anna Maria Lundgren, född Berg ström ; N:o 75, i ani. af väckta motioner ang:de eftergift af kronans rätt till dana-arf efter aflidna hustru Johanna Catharina Grenqvist, född Isberg; N:o 76, i ani. af K. M:s Nåd. Propos. ang:de föreslagen utvidgning af Uplands regementes mötesplats Polacksbacken; Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärso. Ekonomi-Utsk:t: N:o 21, i ani. af väckta motioner örn skjutningsbesvärets ordnande; Lag-Utskottet: N:o 28, i ani. af väckta motioner om ändring i föreskrifterna rörande ogift qvinnans omyndighet; N:o 29, i ani. af återremiss utaf Utsk:ts Betänk. N:o 27, öfver väckta motioner om förändring i föreskrifterna angtde Nattvardens begående; N:o 30, i ani. af återremiss utaf Utslcts Betänk. N:o 25, öfver väckt motion om ändring i lagens stadganden ang:de morgongåfva; Sammansatta Lagsamt Allm. Besv-. o. Ékon.-Utsk:t: N:o 5, i ani. af väckta motioner om ändringar i nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för afsöndring af jord; N:o 6, i ani. af väckta motioner om ändring i gällande stadganden i fråga om skyldighet att bygga och underhålla vägar och broar. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 3 e. m. In fidem, 0. Brakel. 232 Den 18 Mar* e. m. Onsdagen den 18 Mars 1862.
De kunna tilläfventyrs af underrätten blifvit tillagda förmåner; och för dessas uttagande är Hof-rättens beslut af nöden; och den, sorn vållat detta behof, har äften en pligt att godtgöra den kostnad, som för behofvets afhjelpande erfordras. Likasom serskildt påstående i sådant afseende ej behöfver väckas i utsökningsmål, bör det ej eller vara behöfligt i andia. Enhet måste i detta fall råda; och sådant är desto nödvändigare, som det icke alltid beror på parten att väcka påstående om ersättning. Om Hof-rätt t. ex. ogillar inkomna besvär, utan att höra klagandens vederpart, så har denne icke varit 14 Lag-Utskottets Betänkande A':o 55. i tillfälle att framställa anspråk på ersättning. Han måste likväl lösa Hof-rätteus beslut, och skulle då få vidkännas en utgift, den han sjelf icke vållat. Till en dylik obillighet föranleder ej eller ovilkorligen lagen. Det förra allmänna bruket i de äldre Hof-rätterne ger åtminstone anledning till motsatsen eller att lagen kan tydas i förenlighet med rättvisa och billighet; och de olika åsigt er, sorn i denna del under sednare tider sökt göra sig gällande inom Högsta domstolen, äro härutinnan ett ytterligare bevis. Utskottet finner således, lika med motionären, att lagstiftarens mellankomst här är af nödvändigheten påkallad. För vinnande af ändamålet tror emellertid Utskottet det lämpligaste sättet vara, icke att till första § 21 kap. Rättegångs-balken göra det tillägg motionären föreslagit, utan att medelst en lagförklaring undanrödja de skiljaktiga åsigter, som uti ifrågaställde hänseende äro rådande.
Adlens bönder, frälsebönderna, voro visserligen befriade från många af de allmänna bördorna, så t. ex. från utskrifning, om de bodde inom frihetsmilen, från skjuts, utom i konungens ärender, från dagsverken till kronans slott och gårdar, från gärder, med undantag af dem konungen enligt landslagen hade rätt att pålägga, och dessa endast till hälften mot kronooch skattebönder. Men i stället stodo de i beroende af frälsemannen, hvars godtycke och egennytta stundom kunde pressa dem ganska hårdt. Men äfven många af de fria bönderna (skattebönderna, hvilka sjelfve egde den jord de odlade, och kronobönderna, hvilka ej egde, utan blott med en förpaktares rätt odlade jorden åt kronan) råkade till adlen i en beroende ställning. Den skatt, dessa bönder utgjorde till kronan, bortförlänades, förpantades eller försåldes till enskilta frälsemän, och ofta hände, att dessa behandlade och betraktade bönderna som sina frälsebönder. En anledning till klagomål var äfven, att kronan mot en viss årlig summa bortförpaktade räntorna till arrendatorer, hvarigenom kronan väl frikallades från besväret att indrifva resterna och förvandla skattepersedlarna i penningar, men å andra sidan bönderna underkastades prejerier af arrendatorerna, hvilka, såsom klagomålen lyda, flera gånger utkräfde samma betalning, kommo med stort följe, då de skulle upptaga skatten, använde origtiga mått o. s. v. Kronoutskylderna växte ofantligt under Gustaf Adolfs tid, och nya skattetitlar uppkommo; men konungen iakttog vid deras införande laga former, och ”godtycket, som förut nästan var regel, visar sig nu såsom undantag”293. Det är sannt, att de andra stånden och icke minst adlen togo del i bördorna; men de, som mest deraf tyngdes, voro dock bönderna. Från dem hördes ofta klagomål, och flerstädes förspordes oroligheter vid skatternas införande; missnöjet stillades dock genom den älskade konungens visa åtgärder och lugnande mellankomst294. Det tyckes dock icke endast varit skattens storlek, utan lika mycket sättet för dess indrifvande, som vållat förbittringen.
Såsom Löjtnant gjorde Braun 1808 och 1809 års fälttåg i Norrige och utmärkte sig flera gånger, särdeles 1808, natten mellan d. 21 och 22 Maj. då ban med 15 frivilliga upbrände en lång bro midt under Kongsvingers fästnings-kanoner, och för hvilken bragd han på GeneralOrdres komplimenterades, samt vid stormningen af Liers skansar s. å., der han erhöll en svår kontusion i hufvudet af en kanonkula, och belönades straxt derefter med tapperhetsmedaljen i guld. Pryddes 1809 med SvärdsOrdenstecknet och utnämndes 1810 till Kapten vid Nerikes Regte. Sedermera deltog Braun uti 1813 och 1814 års krig i Tyskland och Norrige och var närvarande i bataljerna vid Gross-Beeren, Dennewitz, Rooslau och Leipzig samt vid cerneringen af Maestricht. 1814 utnämnd till Major i Arméen, 1816 Major på Stat, 1818 ÖfversteLöjtnant och 1821 afskedad på begäran, med Öfverstes namn, heder och värdighet. Den förmögenhet, bestående uti stadsegendom, som Braun under en lång lefnad hopsamlat och som skulle varit fullt tillräcklig att försäkra hans enda efterlemnade, nära 60-åriga dotter, Mamsell Gustava Braun, om en sorgfri ålderdom, förtärdes under den härjande eldsvådan i Örebro år 1853, utan att vara brandförsäkrad, af lågorna; och då nu äfven Mamsell Gustava Braun ej åtnjuter något understöd ur Arméens enskilda Enkeoch Pupillkassa, vågar jag vördsamligen föreslå, det R. St:r måtte bevilja henne en årlig summa af 200 R:dr b:ko såsom pension, och anhåller, att denna min motion måtte remitteras till StatsUtsk., dit jag äfven anhåller, att sedermera få öfverlemna de handlingar, som kunna bestyrka uti motionen framställda upgifter. 6:o En äfven af Gr.
Norei, i detta ämne, iDgifne Memorial, af det hufvudsakliga innehåll, att en fri Tackjernstillverkning och handel, samt en deraf följande rättighet för jernhandteringens Idkare, att efter egen omtanka och bedömande af eget bästa, dock alltid med aktning för andras rättigheter, sköta sin rörelse, säkrare skulle leda till denna näringsgrens uppkomst och förkofran, och att densamma, genom täflan tillverkarna imellan, snart skulle få en annan rigtning under begagnande af de upplysningar, som både i vetenskaplig ooh ekonomisk väg nu mera vore att användas elier kunde förvärfvas, hvilket ock anses böra blifva en följd af näringsomtankans oemotståndligt framskridande gång; men att de monopoliska anstalter, som hittills tryckt i detta afseende, annu icke äro fullkomligen håfne, ehuru Kongl. Majus sist utfärdade författning, an - Eesv• och Ekon. Utsk. Betdnkanden. gig gående den friare Tackjernshandeln, der* utinnan lossat en del band.
St:s makt ingen ting betydt allt'sedan år [772,.och oaktadt alla de förändringar, som våra grundlagar sedan 3o år undergått till utvidgning af den nådiga Statsmakten, och följaktligen i samma man till en viss inskränkning i den underdåniga, så finnes dock ingen ting stadgadt, som förbjuder en adress af dylik tendens, sorn den ifrågavar. Hans Janssons, att nemi. med hofsamhet i uttryck omtala landets tillstånd och behof, samt sålunda besvara hvad den nådiga Statsmakten i samma ändamål afgifvit. Lägges nu härtill livad brukligt varit och är i andra constitutionella länder, hvilka — vi måste ty värr medgifva tiel, — stå betydligt framföre oss i erfarenhet, upplysning och utveckling, samt att det bör vara hvarje landsfader angeläget att komma till en sann kännedom om sitt lands ställning, just för att kunna i sin mån bidraga till förbättring; så var det i sanning åtminstone för mig smärtände, att inora detta Hus icke få se propostn, så enkel och billig som den ifrågavar., samt dertill understödd af ett af MedSlåndens enhälliga önskan, så motsvarad, som den i a H. 59 466 D«n 29 Februari f. ra. min tanke förtjent; och jag har derföre afgifvit denna mia reservation emot hvad som i denna sak skett. Hr Ribbing, Arvid: Den tystlåtenhet, sorn R. o. Ad. iakttog vid föredragningen of den motion, jag framställde, ger mig anleda, förmoda, att R. o. Ad. möjligen deri skulle vilja instämma: oell under förutsättning häraf, anser jag mig pligtig uppgifva hvad, efter min tanka, kunde och borde yttras af den, som linge sig uppdraget att anföra R. o. Ad:s deputation, ifall en sådan skulle komma att äga rum. Jag skall taga mig friheten uppläsa dessa få ord, i hopp att de icke skola finnas vara stötande för någon af dem, som i hufvudfrågan yttrat särskilda opinioner. Jag skall söka göra det långsamt och tydligt, på det R. o. Ad;s ledamöter må kunna finna, om det sä förhåller sig, som jag förmält mig hoppas.
Jag trodde, att det var en liten sockerengel! — En sådan idé, nej han var ovanligt begåfvad. Signor Prado påstod, att han skulle bli en annan Gambetta, och han var nästan öfverspändt ärelysten. Hon gick åter ut och satte sig på sin förra plats, men lutade sig nu fram för att se på porträttet. — Ser du sådana märkvärdiga ögon, riktiga sammetsögon, de sitta tätt tillsammans och ligga så djupt, det var därför blicken ibland var så smekande, ibland så skarp och genomträngande .. — Ja, jag förstår Annies förtjusning fullkomligt, en riktig flicktjusare! — Hm! — Sa’ du något? — Nej. Han vände på kortet. Här står en dedikation på baksidan, får man vara nyfiken? — Javisst. »A madame Elisabeth Berner!» »Temoignage d’estime sincère et de profond respect». — Det var då högtidligt nog från en ung man till en ung vacker fru, man rest tillsammans med i fjorton dagars tid. Det var en lustig provençalare! — Jag blef så glad, när jag såg de där orden, sade Elisabeth, och inte någon sydländsk öfverdrifven komplimang. »En gärd af högaktning och vördnad», det var väl det enda din hustru kunde vara glad att ta’ emot. — Stackars gosse, det är allt synd om honom ändå, sade Berner till hälften skälmaktigt, till hälften frågande: — Hvem har sagt det? Hur vet du det? — Det är inte svårt att förstå, att den där vackra fjärilen svedde vingarne. Det var ju det du skulle tala om för mig, då Annie kom och afbröt oss? — Ja, sade hon sakta. — Nå, hur gick det till? Det svåraste var ju att börja och nu är början gjord, alldeles apropå. Han lade porträttet på bordet och drog några bloss ur sin cigarr. Elisabeth följde en stund med ögonen de lätta rökmolnen och sade så, i början med hastig, nästan jäktande röst, sedan långsammare och lugnare; — Å, du kan inte tänka, hur det var, det kom så oväntadt!