Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s beslut i ämnet meddeladt, disponera ej mindre Invalidhusfondens reserverade behållning och derå upplöpande räntor, än ock inflytande inkomster, för alt användas lill del ändamål, som med inrättningens stiftelse varit afscdl”. Om den förra delen af detta Utsk:s tillstyrkande alldeles ur detsamma utgick, så tror jag, alt de olika meningarue skulle på det bästa sätt vara förenade. Då nemi. i alla fall lill K. M. skulle äfverlemnas, att i detta ämne till R. St. aflåta en nåd. propos., då dessutom svårigheter och betänkligheter synas visa sig ang. dispositionsrätten af de fonder, som utgöra Invalidinrältningens egendom, då alla dessa betänkligheter komma till de flere skäl, som för och emot bär blifvit yttrade, så skulle jag tro, att man gjorde bäst, alt inskränka Utsk:s tillstyrkande till följande uttryck: alt R. St. hos K. AI. anhålla, att K. AI. täcktes till R. St. aflåta en nåd. propos. rör:de Invalidhusfondens tillgångars användande på ett sätt, hvarigenom det med desse medel afsedde ändamål må kunna fullständigare befrämjas. Det öfriga af Utsk:s förslag skulle då i detta fall fordra en ganska ringa förändring i rcdactionen. Hr Westerstrand: Jag instämmer till alla delar uti det yttrande, som Hr Rosenblad afgifvit, och tillstyrker bifall å betänk. i dess helhet. Öfvcrläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter II. Ex. Hr Gr. och Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Stalslltsk:s förevar, utlåt. Ropades ganska starka ja, blandade med några nej, i följd hvaraf 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt ja öfverrösta! nej. Frih. Cederström begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voteringspropos. : Den som bifaller StatsUlsk:s utlåt.
Som Utskottets hemställan uti 4:de punkten af dess särskilda betänkande N:o 40 är af Rikets Ständer godkänd, och frågan om allmän indragning af kanslist-tjensterna således förfallit, finner Utskottet, att omförmälda nådiga framställning bör af Rikets Ständer bifallas. 5:o Beträffande Kongl. Stats-Kontoret har Kongl. Maj:t föreslagit, att öfvertalige Notarien derstädes Johan Adam .hedrén, som lider af svår bröstsjukdom, och Ilvars afgång, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut i skrifvelse den 16 Februari 1858, utgör ett vilkor för genomförande af den då bestämda arbetsoch lönereglering i Stats-kontoret, måtte på allmänna indragnings-staten förflyttas med bibehållen aflöning, enligt Stats-kontorets äldre stat, af 1,544 R:dr, hvilket belopp tillika med de åt f. d. Ombudsmannen och Redogöraren vid Direktionen öfver Lappmarks Ecklesiastik-verk anslagna 650 R:dr, sorn genom sista innehafvarens afgång äro besparade, följaktligen komme att från cmbetsverkets nuvarande allönings-summa afgå; hvarjemte Kongl. Majit äskat, att denna summa, som endast är provisoriskt bestämd, och, efter afdrag af omförmälda båda belopp, utgör 85,100 R:dr, måtte för dermed afsedda ändamål på ordinarie stat uppföras. Då frågan om Notarien Jaedréns uppförande på indragnings-stat tillhör Nionde Hufvud-titeln, torde Kongl. Maj:ts ofvanberörde nådiga framställning i denna del icke nu böra af Rikets Ständer till pröfning upptagas; — och skulle följaktligen Kongl. Stats-kontorets allönings-anslag uppföras lill ofvannämnda belopp 85,100 R;dr med tillägg af den bemälde Notarie tillkommande lön 1,544 R:dr, eller tillhopa 86,444 Riksdaler Riksmynt. Utskottet finner emellertid något hinder icke möta för att nu definitivt fastställa det anslag, som, utom nyssnämnde Notarie-lön, varder för Kongl. Stats-kontoret beviljad!.
Jag förmodar och hoppas, att om R. o. Ad. skulle behaga bifalla anmärkningen,så lärer Const.Utsk. icke underlåta att svarfva ordalagen så, att de blifva till pass, när frågan återkommer. JMu tyckes tiden vara så använd på småsaker, att vi borde skynda till något vigtigare. Mig skalidet vara likgiltigt om någon ordförändring äger rum eller icke. Hr Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Den 8 Juni. 601 hvarken finna oriktigt eller öfverflödigt, om revisorerne, jemte det att de granska siffror, äfven påpeka de brister, som förefinnas och som kunna afhjelpas med de medel R. St:r hafva till sitt förfogande. Nu lärer icke kunna nekas att Stats-Utsk:t i sitt Betänk. icke andragit något annat skäl för sitt afstyrkande än att K. M:t icke ansett sig böra framställa Propos. härom den 12 sisth Oktober. Men som Hr v. Francken sade, skedde detta af ekonomiska skäl. Lika med Hr v. Francken anser jag det vara angeläget att anmärkningar, framställde af revisorerne, icke undertryckas, och får derföre förena mig i hans yrkande. Hr Huss, Magnus: Såsom ledamot af Stats-Utsk:t ber jag få lemna några upplysningar om huru saken der blef behandlad. Hr v. Francken har här anmärkt att révisorernes anmärkning icke blifvit upptagen derföre att K. M:t icke gjort någon framställning i detta hänseende, samt tillagt att detta härledde sig af ekonomiska skäl. Men af K. M:ts nåd. beslut af d. 13 Okt. 1865, till svar på Sekundchefs-Embetets vid Svea Garde gjorda hemställan om anslag för ifrågav:de omoch tillbyggnader, kunde Utsk:t icke finna den ringaste hänsyftning på att afslaget grundade sig på ekonomiska skäl. Under sådana förhållanden kail det icke vara lämpligt att R. St:r ånyo framställa samma sak, utan att kunna framlägga några nya skäl; men då sådana icke finnas, torde förslaget tills vidare böra hvila, hvarföre jag anhåller om bifall till Betänk:t i denna punkt. Hr von Francken:
Man har sluteligen satt i fråga, huruvida Riksens Ständers Revisorer borde befatta sig med allmänna räkenskapers granskning tili zjfFran» Därvid får jag erinra att så länge KammarRättens granskningsrätt ej är fullständig, (ty den bexor af Kongl. Msjtts godtfinnande så väl i anseende till menigheters, sorn de högre Embetsverkens och Ernbetsmännens redogörelser,) och så Jange det icke blifvit föreskrifva, att alla Räkenskaper skola af KamtnarRätten granskas, är det af vigt, att StatsRevisorerne jemväl kunna granska till ziffran. Man bör icke föreskifva, att de })<tn 2g Cfctober/. m. /hola göra elef, emedan det blefve omöjligt i verkställigheten ; men då tiden medgifver och omständigheterna dertill föranleda, må det kun-* na ske Jag förenar inig roed de värde Ledamöter, som yrkat återremiss af Betänkandet, och anhåller att dessa anmärkningar nu få densamma åtfölja. Herr II/erta\ För att gifva ett riktigt begrepp om halten af de anmärkningar, som blifvit rigtade mot ifrågavarande förslag, torde jag endast behöfva uppläsa i o §• deraf, sorn handlar om, huru Revisorerne skola förhålla sig med de anmärkningar, hvilka af dem göras. Denna § lyder på följande sätt: ”Finna Revisorerne något af Riksens Ständer ”fastställdt anslag vara öfverskridet, eller något i ”öfrigt vid förvaltningen att erinra, böra Revisorer, ”ne sådant uti deras till Riksens Ständer afgifvande ”Berättelser anmärka och sitt Utlåtande deröfver ”meddela, samt derjemte, med anledning af 30 ,§. i ”Riksdagsordningen, dessa anmärkningar hos ”.Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla.” Den gamla §:n lyder åter sålunda: ”Likmätigt 68 §.
Om alla uti föregående punkter föreslagna förändringar vidtoges, blefve räkenskapsverkel högst betydligt förenkladt, samt uppbörden både lättare och till vissa delar mycket tidigare besörjd; äfvenså kunde kronobetjeningen, i afseende å de icke jordägande eller brukande personer, hvilkas utskylders utbekommande alltid är förenadt med största svårigheterna, tidigare och innan verkställda flyttningar, vidtaga indrifningsåtgärder, der de erfordrades, och hvilka borde vara slutade , innan uppbördsstämrnan för uppbärandet af de bofastes utskylder företoges. 1 följd häraf blefve det äfven möjligt att, skyndsammare än hittills, upprätta räkenskaperna, så att, vid den tid då sista uppbördsstämrnan å landet skulle hållas, icke annat borde återslå, än den afslutning, som vore beroende af resultatet utaf de då till betalning förfallna utskylders indrifning. Då i städerna ali uppbörd borde vara besörjd inom löpande årets slut och på landet jemväl en del deraf då vore verkställd, kunde och borde sedermera dessa rä k en - 4^2 Deli 20 Mars f. m. skaper, likasom alla öfriga, upprättas för calenderåret, hvarigenom möjligen den omslutning, sorn nu för rikshufvudboketi lärer vara nödig, undvekes. Då på landet vissa af de debiterade utskylderna icke influtit den 3i December, kotnme väl beloppet deraf att upptagas som balance, men all nödig redovisning för deras leverering oell utredning af för hal landet vid redogörelsedagen kunde ändock åstadkommas derigenom, att, på lika sätt som för närvar, uti rikshufvudboken iakttages, i utgående balance specificerades hvad som sedan den 3i December blifvit levereradt, och hvad vid redovisningsdagen finnes hos de skattskyldiga utestående. Tiden för redovisningens afläggande skulle ock lätt kunna bestämmas något förr än nu, eller till den i April, helst, enligt hvad här förut är föreslaget, de väsendtligaste och besvärligaste indrifnings oell handräcknings-åtgärderna vida tidigare än för närvar, komme att äga rum.
Maj:t afhöll sig ifrån alla anmärkningar om de åtgärder, som i detta afseende böra vidtagas, önskande blott med en innerlighet, som säkert af ingen enskild medborgare öfverträffades, att Riksens Ständer måtte finna tjenliga utvägar att på en gång befästa den allmänna förmögenheten och det enskildta förtroendet, att bereda större liflighet i penninge-rörelsen och att afhjelpa den förlägenhet hvari särskildte medborgare-classer råkat genom äldre financiella anstalter eller tilIfällige orsaker; och Kongl, Maj:t skulle ans© för ett nöje och en pligt att med Riksens Ständer medverka till dessa ändamål vid alla tillfällen, då Riksens Ständer af Kongl. Majit begära råd eller biträde. Kongl. Majit befallte, att en Nådig Skrifvelse till Riksens Ständer skulle i öfverensstämmelse med detta förklarande uppsättas och i vanlig ordning expedieras; hvarefter Finance-Committéens underdåniga betänkanden skulle till StatsXJtskottet öfverlemnas. Ex Protocollo J. F. Fåhraus; 346 Proposition om Rikets Penninge-Verk. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående de af en i Nåder tillförordnad Committé utarbetade underdåniga betänkande, om reglering af Rikets Penninge-Verk, fri. m. Gifven Stockholms Slott den jd Februarii 1823, Da Rikets Ständer vid 1817 och 1818 års. Riksdag ej antogo den financeplan, som af Kgl. Majit dem tillstäldes, förmodade Kongl. Majit, att de af Rikets Ständer beslutne åtgärder skulle åstadkomma en mera verksam och förmånlig penningerörelse.
Föredrogos och bisö.ws det serskilta Utstvttets, den io Augusti pä bordet lagda, betänkande, angående de emellan Hederwärda Bonde-Ständet och de öfrige respektive Ständcn upstjutna twistiga frågor, afwcnsom i anledning af Herr Rädmannen liMInnäer8 memorial, angående Högloft. Ridderskapet och Adelns samt Högwördigs Preste-Ständets deltagande i upbyggnad och reparation af Kyrkoherdes, Capellans, Klockare, Rektors och Scholähus byggnader i städerne. Uplästes det förstärkta Sfaks-Utskoltets memorial, 7°8 Den 14 Augusti. morial, innehållande bemälte Utstötts fattade beflut öfwer de bewillnings-frägor, hwilka till följeas Bewillnings-Ukstottets förleden gärdag inkomna memorial, till desi afgörande blifwit hänstjutne. Sedan Herr Landt-Marstalken tillkännagifwit, att Bewillnings-Utstottet hade af detta memorial erhållit del, för alt wid redactionen afbewillnings. förordningen derpå göra behörigt afseende, ansäg Högloft. Ridderffapet och Adeln nägon widare Åtgärd derwid icke wara af nöden. Föredrogs ä Uyo All-männa Befwärsoch Oeconomiä-Uistottets betänkanden, det ena angående »verkställighet af beslutade öfwerenskommelser emellan Kyrkoherdar och deras åhörare om presterättighetcr, det sednare rörande stjutsnirtgs styldighct samt deltagande i byggnader m. maf tingshus och häradsfängelser m. m., hwilkas afgörande af Ridderstapet och Adeln blifwit upstjutit^ intill dest det ferstiita, kill upragande emellan Bonde-Ständet och de öfriga Ständen twistiga frågor, nedsatte Utstött deröfwer skulle hafwa sig utlärit, och beflöt Höglofl.
Med stor sannolikhet, för att icke säga visshet, kan det antagas, att det antal verklige sjömän, som skulle kunna åstadkommas genom dylika kännbara uppoffringar af statens medel, icke skulle blifva tillräckligt att bemanna flottan, sådan som Komitén föreslagit den, än mindre att motsvara behofvet för den tid, de nuvarande fartygen afsetts att bibehållas. Andra mera ändamålsenliga och mindre kostsamma medel för flottans bemanning trodde jagböra sökas, och föreställde mig, att, i likhet med hvad som sker i England, man borde söka förmå det sjöfolk, som tillhör koopvaerdiflottan, att ingå i statens tjenst derigenom, att de erhålla en viss årlig lön, med förbindelse att någon lämplig tid tjenstgöra å Kronans fartyg och sedermera vid påfordran inställa sig till tjenstgöring, derunder dem skulle tilldelas betalning, såsom å handelsfartygen. Om de derjemte erhölle försäkran om något understöd på ålderdomen, så skulle behofvet af sjövandt manskap å Kronans fartyg snart kunna fyllas på ett sätt, som skulle visa, att handelsflottan är den rätta skolan för örlogstjensten, och att örlogsmarinen har sitt säkraste stöd i en kraftig handelssjöfart. Det måste dock numera blifva fråga, om någondera af dessa utvägar att anskaffa det för den blifvande örlogstjensten erforderliga sjöfolk är behöflig eller ens lämplig. Otn den sednaste tidens tilldragelser inom sjökriget medfört förändrade åsigter om beskaffenheten af de blifvande krigsfartygen och om deras tackling, så är det dock, i fråga om den erforderliga bemanningen, som den största förändringen i de nuvarande anordningarne synes förestå, åtminstone hvad angår vårt land, hvars politiska ställning icke fordrar att såsom sjömagt uppträda på aflägsnare farvatten, och som så mycket mindre förmår att gå utom det nödvändigaste, som magten till sjös i framtiden synes bero vida mera af medlen att anskaffa en dyrbar materiel, än af tillgången på sjövandt manskap.
Ujljlkommit oell för ar 1837 utgjort 25,321 kalr 23 sk. 11 r:st., samt uti liqvid kommit 40 lkikets 8länderg Kikgggldg-Lonlor tillgodo, är 011 belopjlet nnderkgglgd förändring ärligen i köljd ak klnkvud-"kiteln8 egengka^; lölikvgnde vid gkglulgndet gk innevgrgnde ärs 8lgt, närnigre Iregläwdl, livgd tillgäng, som är att jläräkng kör de tillökgde utgikter, 1rvillig pä 1ndrggningg-8tgten kunng konnng alt nppkörgg. Utom de onlklvttninggr, dels iki än, dels till ^llmänng Indrggningg-8tgten, 80nr 8tgt8-Lontoret liär okvgnköre i dess uppgikter gngäende 2:drg klukvud3'itelir i nnderdänigl>et köiesiggit, Ilörr» till ujljrköignde ä Indrggningg-8tgteil gnmälgg: 1:c> ^.rkvode kör lregtridgnde gk Xronokogdeoeli klärgdgskrikvgre-görowälen i knekggjervi oell klnonteekis ikgppnrgrker, utgörgnde 203 H:dr 24 sk., med derunder Ileräkngde 19 Gunnor 8pgnmäl, lill kölpl dergk, gil, gedon gnmäldt Irlikvit, »11 kigppkogden Isge Orgpe, gom pä ^llmänng
«För Guds skull ers Höghet!» besvarades af denna med ett befallande och ogillande «tyst!» De drogo sig tillbaka, i synnerhet som ett par af båtkarlarna i detsamma upplyfte den af en stöt mot slupen och af förskräckelse sanslösa flickan. Inom ett ögonblick hade den unga mannen svept omkring henne den varma duk, som han nästan ryckte från en af fruntimren, och der ofvanpå sin egen kappa. Glömsk af sig sjelf satt han nu fördjupad i hennes åskådande, och stödde den ännu vanmäktiga, under det att den goda frun, under hvilkens vård Constance anförtrott sin unga dotter, försökte alla medel att återkalla hennes lifsandar; hvilket omsider lyckades. Undertiden trängde sig en af hans följeslagare åter fram; vördnadsfullt hviskade denne några ord i hans öra; dessa återförde honom till besinning. «Du har rätt» svarade han, och svepte skyndsamt in sig i den slängkappa denne bjöd honom, samt tryckte hatten djupt ned öfver den höga pannan. «Likväl kan ingen här känna igen mig, så framt ej er obetänksamhet förråder mig.» När Anna första gången uppslog ögonen, var ¯hans¯ blick det första hon såg; djupt rodnande sänkte hon dem åter och lutade sig mot sin qvinliga grannes bröst. «O Gud hvad skall mamma säga, när jag kommer hem!» hviskade hon. «Frukta icke dyra flicka! Jag skall sjelf föra dig hem, och förbereda din mor,» svarade han, och tillade sedan sakta, men med en röst som trängde ända in i hennes hjerta: «Haf blott förtroende till mig, och vänd icke bort dina milda ögon. Denna stund skall alltid vara mig en ljuspunkt i minnets skattkammare! Säg mig hvad du heter?» «Anna,» hviskade hon blygt. «Tack du hulda! Det namnet var mig kärt förut; nu är det mig dyrbart!» Anlända till stranden, befallte han fram en hyrkusk med sin droschka. Sedan han sjelf burit flickan ur slupen, bjöd han frun sätta sig upp och understöda den darrande Anna. Sjelf intog han kuskens plats, sedan han tillsagt denne och sitt följe att der afvakta hans återkomst.
Detta låter något och synes hafva vigt; men då man af circa 8 Millioner kan bespara 3me, tror jag det vara än vigtigare, i synnerhet, dä man skall låna penningar till anslaget. Men frågar min, huru skall Canalen då blifva fullbordad? Jag svarar att Actieägarne hafva endast att följa det vackra patriotiska Exempel Söder - Den i5 Octoher f. m. 91 Telje CanalBolag gifvit. Det samma har redan betalt 250 procent på sine Actier och icke af Staten fått, eller ens hegardt, aldraminst pretenderadt något understöd, annorledes än med lån, och äfven det till högst obetydlig summa: icke en procent af hvad Götha Canals Bolag erhållit, troligen och åtminstone efter mitt Förslag, till skänks. Det skulle blifva kännbart för de af sistnämnde Bolagslnteres6enter, som ifrån början contribuerat för sine Actier; men ganska lätt för de speculanter, hvilka, för någre få procents betalning blifvit innehafvare af Actier till betydeliga summor. De förre äro ej olyckligare än många andre Medborgare som blifvit lidande på illa beräknade företag af egendomshandel, odlingar m. m. De hafva alldeles icke att skylla Riksens Ständer för den förlust de kunna göra. Bilagor till PleniProtocollet för den i5 October, eftermiddagen. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Då för utföringen af det utaf Riksens Höglofl. Ständer nu fattade beslut om Götha 92 Den io Oclober c. m. Canalbyggnad, Och i anseende till den långt framlidna tiden, det är nödvändigt att de beviljade förskotten på nästkommande års anslag kunDa disponeras, men inga treprocents låo förr än efter 1824 års ingång lära kunna upp* tagas, äfvensom af Bankens vinst ej heller förr än nästkommande år något torde utan särskilt Riksens Höglofl. Ständers
Den resliga, raka gestalten, det uppkammade huite håret, de lifliga ögonen och den raska gången, allt ui0tnade om mod, drift och företagsamhet. Men talade Ni vid denna manhaftiga dam om hennes nödställda skyddslingar, fann Ni er ansigte mot ansigte med en person, som egde kvinnans hela ömhet och deltagande, och hvars tårade blick vittnade. kraftigare om kärlek och medlidande än t. o. m. hennes val ' uttänkta och praktiska förslag till de nödställda tjlnstflickor nas hjälp. Utan denna lyckliga förening af godt hufvud och varmt hjärta skulle Lina Nordvall ej förmått utföra sina., vackra lifsuppgifter dels som grundarinna och föreståndarinna. för Herberget för unga kvinnor, Elara O. Kyrkognta 7, dels som sekreterare ?den Brittiska och kontinentala federationens svenska afdelning under de 10 första bekymmersamma åren af denna förenings tillvaro. En nyttig beredelse för dessa lifsgäriiingar fick Lina Nordvall såsom biträde på sin faders dispaschör Nordvalls kontor, der hon uppsatte invecklade dispaschrskningar och skötte affarskorrespondans. Då agitationen för bildandet af den Brittiska och kontinentala federationen nådde äfveri vårt: land, slöt hon sig redan tidigt till denna rörelse. Genom etk aftonföredrag i Blasieholmskyrkan af C. O. Berg fick hon för sta aningen om det gräsliga eliinide, som döljes sig wcler det respektabla samhällets y@. Hon gret och grubblade hela natten och kunde ej p&amp; flere dagar komma till lugn. Hennes innerliga deltagande för de olyckliga ogseni gjorde henne till nitisk anhängare och befordrare af federationens sxftc. Öfvertygelsen och nitet ökades med den ökado czfaronliet af nuvarande missförhållanden, soii1 hoii under beröringen med en mängd värnlösa kvinnor inhemtade. Hon vas med om uppsattandet af den petition för afskaftande af polisförordningen on1 prostitutionens reglementering, som imdertecknad af 2000 kvinnor, deribland flere framstående, öf ' mrlem nades till K. M. i Dec.
Att under för öfrigt samma villkor som i 2o5, 206, 207 och 208 §§ af 1835 års Bancoreglernente för hypotheksföreningar äro föreskrifna, Bancofullmäklige må berättigas att åt privatbanker bevilja crediliver, dock icke till någon privatbank till större belopp, än högst 3oo,ooo r:dr b:co, samt under iakttagande af följande särskildta villkor nemi.: 1:0 Att creditivet beviljas för högst ett år, dock med rätt för Bancofullmäklige att kunna det förnya; 2:0 Att det åligger den privatbank, som sig af en sådan creditivrält begagnar, att, så snart anvisning derå dragés, under hvarje påföljande månad och intill det begagnade creditivet blifviL till fullo godtgjordt, minska sin lånerörelse med minst en tiondedel af det begagnade creditivets belopp; 3:o Att den privatbank, som erhåller creditivrält i R. St:s Bank, förbinder sig alt hvarje vecka' meddela den afdelning af R. St:s Banco-discontrörelse, till hvilken den ort hörer, inom hvilken privatbankens egentliga lånerörelse äger 332 Den ig Februari e. m. rinn, underrättelse om alin beviljade, omsnlla eller infriade län; hvaremot samma privatbank, om den så önskar, berättigas att erhålla ett lika meddelande från vederbör. Bancodiscont eller lånecontor, dock under villkor, att privat bankdirectionen, i afseende på dessa meddelanden eller ad viseringar, underkastar sig och privatbankernas tjenstemän samma skyldighet till tystlåtenhet, som åligger Bancodisconloch Lånecotilors-directionerna. Dessa båda motioner begärdes på bordet. Hr von Troil, Emil, uppläste följande: Jag föreslår afskaffa lide af det K. Om Statens högsta och yttersta ändamål är befrämjandet af allmän sedlighet, om det är en pligt för statsmakterna, såsom Nationens högsta synliga ledare, alt framställa föredömet af oskrymtad ärlighet; sä torde detta förslag endast behöfva nämnas, för att vinna bifall.
Den Berättelse, Fullmäktige nu, till fullgörande af föreskriften i 177 § utaf gällande Reglemente för Riksgäldskontoret, härmed få afgifva, kommer derföre att omfatta åren 1847, 1848 och 1849, för hvilka kontorets hufvudböcker äro afslutade, samt att upptaga förhållandet med förvaltningen ifrån den 26 November 1847 till och med den 15 i denna månad. Då likväl Rikets Ständers år 1849 församlade Revisorer, hvilka genomgått och granskat såväl räkenskaperna som Fullmäktiges förvaltningsåtgärder under större delen af denna lid, derom till Rikets Ständer afgifvit fullständig Berättelse, torde det tillåtas Fullmäktige att, till undvikande af allt för stor vidlyftighet, nu, på sätt tillförene egt rum, få i de flesta fall, så vidt de ligga inom tiden för Revisorernes besagde Berättelse, hänvisa till hvad den och dertill hörande Bilagor innehålla, till upplysning om ej mindre Riksgäldskontorets skulder och tillgångar samt inkomster och utgifter, än de åtgärder af större vigt och inflytelse, som vid kontorets förvaltning under samma tidrymd blifvit vidtagne, hvaremot Fullmäktige skola utförligare framlägga hvad, som i Riksgäldskontorets förvaltning, efter sista revisionen, sig tilldragit, med iakttagande dervid af den ordning, hvartill J§§:s nummerföljd i nu gällande Reglemente föranleder. Riksgäldskontorets skulder, (§§ 2—20 i 1848 års Reglemente). Räkenskaperna utvisa, att kontorets skulder, med undantag af de inom linien bokförda, å nedannämnda tider utgjorts af följande belopp, nämligen: 4 Slats-Utskoltets Memorial, 3. Löpande med ränta. Upplupna räntor. Räntefria. För utelöpande kopparpotetter.