Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit under likartade förhållanden gjorda framställningar, föreslagit, att Regements-kommissarien Krook måtte med månaden näst efter den, i hvilken han entledigas från regements-kommissarie-befattningen, få på allmänna indragnings-staten uppföras till åtnjutande under sin återstående lifstid af en årlig pension af 400 Ridr, hvilket belopp, tillika med den pension, 450 Ridr, han såsom f. d. Regements-skrifvare från Arméens pensions-kassa åtnjuter, motsvarar regements-kommissarie-arfvodet, efter afdrag af det deruti inbegripna vaktmästare-arfvode; samt angående Bataljonsläkaren Zettergren: hurusom denne, med bifogande af styrkt tjensteförteckning af hufvudsakligt innehåll, att han, sorn vore född den 14 December 1791, år 1808 åtföljt Svea Artilleri-regemente till Aland och Finland såsom underläkare på extra stat samt derefter år 1810 blifvit antagen till underläkare på ordinarie stat vid samma regemente; att, sedan han den 17 December 1821 blifvit af Sundhets-kollegium förordnad att på tre år vara bataljons-iäkare vid nämnda regemente och den 15 December 1822 kommenderats till tjenstgöring på Waxholms fästning, E. K. Majit, medelst nådig Resolution den 21 September 1824, tillåtit honom, utan hinder af bristande specimina, tills vidare handhafva läkarevården å nämnda fästning, hvilken befattning han ännu innehade; samt att han den 29 December 1832 blifvit af Krigs-kollegium konstituerad att tills vidare vara tygskrifvare vid artilleriförråden å Waxholms fästning, af hvilken tjenst han ännu vore i utöfning, hos E. K.
Skantz såsom författare till den åtalade skriften, och ålagt Rosenschöld att för densamma stå författare-ansvar, samt, i ytterligare beslut den 9 Juni 1854, med afseende å vederbörande Jurys afgifna utlåtande och målets urbota beskaffenhet, förordnat, att Rosenschöld skulle häktas och inför Rådstufvurätten inställas den 27 i sistnämnda månad, Rosenschöld, som i anledning deraf genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Malmöhus Län föranstaltande fängslades, blifvit af Rådstufvurätten genom utslag samma dag dömd, att, lör de i åtalade skrilten fällda smädeliga yttranden, strafiäs med fängelse å fästning i sex månader och utgifva bestämda ersättningssummor, samt derjemte förpassad till Länshäktet i Malmö, hvarest han i förvar hållits, till dess Kongl. Hofrätten i skrifvelse den 26 Juli 1854 förordnade om hans lösgifvande på enahanda vilkor som förut är antydt. Men ehuru Munck af Rosenschöld sålunda blifvit af Rådstufvurätten i Lund, uti för handen varande fall, två gånger sakfälld för brott emot tryckfriheten, innefattade likväl detta sakfällande i och för sig endast en tillämpning af Rådstufvurättens under den 18 Augusti 1853 och den 23 December 1854 gifna beslut, hvarigenom lagstridigt stadgats, att Munck af Rosenschöld skulle vidkännas författare-ansvarighet för den åtalade artikeln, hvadan ock de Domstolsledamöter, som till nyssnämnda särskilda beslut bidragit, borde tillräknas påföljden af ansvar och ersättningsskyldighet för det Munck af Rosenschöld under en tid af mera än två månader, till betungande för Statsverket och lidande för honom sjelf, måst i fängelse hållas; och med understödjande fördenskull af Rosenschölds uti omförmälda delar förda klagan, anhöll Advokatfiskals-Embetet, att Kongl.
Danmark afslutad konvention nu mera utgår med 10,000 r:dr Hamburger banko, och upptages till ett belopp af och den andra, s3:o Ersättning af konvoy-kommissariatet för Tur• kiska beskickningens aflöning , 26,600: år 1841 till r:dr 14,878 >> 1842 „ — 15,007 1843 „ _ 15,022 99 1844 „ — 14,878 99 1845 „ — 14,663 — ■— och som i medium gör 14,890 r:dr, och utföres med Beträffande öfriga under titeln ”ersättningar” inbegripne inkomster, hvilka, efter afdrag af de tillfälliga belopp, som deruti ingått, utgöra i ungefärligt medeltal 6,000 r:dr, föreslår Utskottet, att desamma måtte öfverföras till den härefter förekommande titeln, ”extra medel och uppbörder.” äf-o Observationsmedlenj vid sednaste statsregleringen beräknade till 10,000 r:dr, hafva väl belöpt sig: för — eller i medium till e ar 1841 till r:dr 15,415 99 1842 99 — 16,645 99 1843 99 — 18,134 99 1844 99 — 24,363 99 1845 99 — 15,089 14,800: — - 1 / * * J O tillkommit genom anmärkningar vid oriktig tillämpning af föreskrifterne angående 1833 års lönereglering för indelda armeen, och således varit af mera tillfällig beskaffenhet, Transport 4,472,080: Stats-Utskotle's Utlåtandej N.-o 3j. 15 Transport torde, på sätt Kongl. Maj:t i nåder föreslagit, förra förslagsberäkningen bibehållas 2.5:0
Domstolars skick icke vare lämpe lig; 6to af Riksdags Fulimägtigen Eric Perhsson, från Carlstads Län, hvaruti föreslås inrättande af Cotnpromiss eller Forliknings-rätter; 7:0 af Fri-, herre von Strokirch, genom hvilket Herr FtL herren, under andragande af manga särskilta omständigheter, hvilka här nedan vidare komma att omföraäalas, anser ali annan förändring af' TJrid er-Domstolarnas och Hof-Rätternas nu varande beskaffenhet vara hvarken nyttig eller verk-, ställbar, än att arne Lagmans,Ting \ hvarje Lagsaga årligen förrättas, i stället för det enas som nu blott hålles, samt i öfrigt hemställer, au prof, yiingen af alla de nu åsyftade förändringar måtte lemnäs till de lagstiftare, sorn emottaga Lag-pro^bctet fullständigt utarbetadt; och då blifva i till» fäi‘ Den 28 Juni. fälle att uti ett sammanhang med alla Lngbal-' karna, närmare inse följderna deraf; 8:0 af Friherre Ludvig Boije, innehållande, utom särskilt framställning och anmärkningar, i afseende å befordrings - sättet till öfver-Domare befattningar, äfven påstående, att enahanda förfarande med det af Lag-Com i téen nu uppgjorda förslag till förändring med Domstolarna måtte iakttagas, som angående
Omöjligt, Och derför skall denna landsplåga fortfara intilldess lagstiftningen på detta område undergått sådan förändring att processen göres kort med den betlande arbetsföre lättingen, ty — och detta är noga att märka — det är just öfvertygelsen om nuvarande lagstiftnings vanmagt emot lösdrifveriet — det är denna öfvertygelse, i förening med de dryga transportkostnaderna, som gör att såväl öfversom underordnade polismyndigheter så ofta antingen blunda för lagöfverträdelser af denna art, eller ock betjena sig af de i lag medgifna minst besvärliga, ehuru fullkomligt ändamålslösa åtgärder, hvari genom man lättast blifver betlaren qvitt. Vill man deremot se hvad enkla, lätt verkställbara, på det ondas orsaker väl beräknade och efter dess verkningar noga afpassade anordningar förmå att uträtta till tiggeriets utrotande, så må man gå till den i vårt grannrike Danmark nu gälInnde lagstiftning i detta ämne. Denna lagstiftning har, från ytterlig stränghet, med Motioner hos Bidderskapet och Adeln 1865. N-.o 9. 21 stigande civilisation efterhand i sig upptagit allt mildare straffbestämmelser. Ännu i Lagen af den 2lista Augusti 1829, sorn dock, efter hvad ingressen antyder förmildrar dittills gällande bestämmelser, straffas tiggeri första gången med fängelse vid vatten och bröd intill 15 dagar, andra gången intill 30 dagar, tredje gången minst 30 dagar eller intill 1 års tvångsarbete, fjerde gången intill 2 års tvångsarbete o. s. v. dubbelt för hvarje förnyad öfverträdelse. Den nu gällande den 3:dje Mars I8G0 sanktionerade »Lov om straffen for Lösgaengeri og Betleri», som i sex korta §§ absolverar hela den kurs, som vår försvarslöshetsstadga genomsträfvar i 4 Kapitel och 28 långrandiga §§, de flesta afdelade i många momenter, är af följande lydelse: § 1.
Utlåtandet N:o 63, med förändringar och tillägg, enligt Utlåtandet N:o 219, godkändes. 13:o och 14:o Angående pensioner till Protocolls-Secreleraren Borgs enka och Öfversle-Lientenanten Nordencreutz’s enka. Dessa punkter i Utlåtandet N:o 63, voro förut bifallne. 15:o Angående pension till Hof-Intendent n Hjortsberg. Utlåtandet N:o 219, bifölls. 16:o Fråga om anslag till Emeriti-löner för Gymnasiioch Skol-lärare, och 17:o fråga om anslag till pension åt Friherre Berzelius, samt hans hustru, om hon honom öfverlefver. D:ssa punkter i Utlåtandet N:o 63, voro bifallne. l8:o Angående pension till Engelska Agronomen Steffens enka. Ståndet lät bero vid Utlåtandet N:o 219. 19:o Angående pension till Professoren Doctor Fries enka; 20:o Angående pension till Hof-Capellmäslaien Häffners enka; och 21 :o angående ett af Herr G. M. Hårdh väckt löne-ersättnings-anspråk. Dessa tvenne punkter af Utlåtandet N:o 63 voro bifallne. Prot■ Utdr. d. ti Aug■ 1840. 469 22:o Fråga om pension till Herr Heilborn. Ståndet beslöt en årlig pension af 200 Rdr B:co till Herr Heilborn» att å Allmänna Indragnings-staten uppföras. Öfriga punkter af Utlåtandet Nio 63, voro dels af Ståndet bifallne, dels bade Ståndet låtit vid dem bero. Den 11 Aug. 1840. f. m. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Slals-Utskottets den 25 sistl.
Afd, 19, so* i 46 Den 17 Martil, e. m. öm Återremiss af Utskottets Betänkande, samt uppgörande af en annan Plan , enlig med Lag;en, och med afseende på hvar och ens rättmätiga kraf af rättvisa, samt utan betraktande af enskilta Considerationer ; och får jag härvid tillägga , att jag ingalunda med Herr Hulphers kan deruti instämma j att Götha CanalsDirectiort fullgjort sina åligganden öfver och icke under; det är visst, att de vid Revisionerna fått smickrande intyg om nit, drift Och skicklighet, men man har af hvad som handt med Malmö Discont fått skälig anledning misstro de loford, Revisorerna ofta slösat med ; åtminstone vittnar det icke till Götha CanalDirections förmån; att de tvärtemot Reglemerttets föreskrift före 1815 års Riksdag till CainalDirectionen lant 850,000 R:dr, samt än ytterligare efter denna Riksdag ökat denna utlåning med ändra 250,000 R dr och det emöt Pant, som redan förut till annor nian var pantsatt ; oaktadt Ständerne; genom en iörnyad föreskrift; bestämt UtlåningsPrinciperne, hvaruti ingalunda influtit , att något Lån till CanalDircctioneh finge beviljaS utan Hypötheque; och hvilket afsteg har den påföljd ^ att denna Summa måste blifvit af Utskottet ansedd såsom förlorad, då den icke i beräkningeti af tillgångarna blifvit upptagen; hvarföre jag an. ser Directeurerne böra ansvara af samma skäl* sorn Directionen i Malmö för utlåning er»ot Reglementets föreskrift, utan vederhäftig borgen; härigenom kan Banquen , sammmanlagdt med den ressource, som finnes i Canal Verket, få ersättning för sitt Creditiv, utan att ingå i del* Ltn 17 Martil, e. m. ii? hing af Bolagets Fordringar, som ostridigt höra Borgenärerne enskilt till.
För Carl Gustafs Stads Gevärsfaktori hafva väl under åren 1842 och 1843 medel anordnats; men några gevär hafva icke blifvit levererade. §. 3. Den i 1843 års Revisions-berättelse omnämnda, för nybyggnader vid Carl Gustafs Stads Gevärs-faktori, af 1835—1839 års extra anslag för gevärs-tillverkningen, anvisade, summa, 32,156 R:dr 43 sk. 1 rst., balanseras inom linien i 1842 och 1843 års räkenskaper, på sätt Kongl. Maj:t den 17 Juli 1841, enligt Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 7 förutgångne Juni, förordnat. Då, så vidt sednaste Riksdags förhandlingar utvisa, fråga om afskrifning af berörde post ej hos Rikets Ständer förevarit, hemställa Revisorerne, om icke summan må vid nästa Riksdag få utur räkenskaperna afskrifvås.* §. 4. Under år 1843 har Norrtelje Gevärs-faktori blifvit nedlagdt och de Ortala f. d. Kronobruk anslagna kolräntor till Stats-Verket indragna, i öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer vid 1840 och 1841 års Riksmöte bestämt. Särskilda anslaget för Waxholms bestyckning'. anvisadt å det till Kongl. Maj:ts disposition ställda mindre kreditiv i och för bestridande af omkostnader för utomordentliga åtgärder till Rikets försvar, blef af Kongl. Stats-Kontoret år 1840 utbetaldt med 145,000 R:dr, till följd af Kongl. Maj:ts till bemälte Verk den 2 Mars 1838 aflåtna nådiga skrifvelse. De häröfver förda räkenskaper, hvilka uti Kongl. Kammar-Rätten undergått granskning för år 1842 utan och för år 1843 med anmärkning, utvisa följande förhållande: — 91 — Debet. år 1843. år 1843- Balans frän föregående året: — Uppbörd:
Då statsregleringen förekommer, är således rätta tiden att bestämma, om anslaget skall framdeles fortfara eller icke, och med bifall till detta utlåt, skulle jag tro, att ingenting i den delen vöre afgjordt. Hr Danckwardt, Magn. Georg: Jag har icke kunnat fatta StatsUtskls mening i förevar, betänk, annorlunda, än att ett mot räfstetingspenningarna svarande anslag ovilkorligen skall på stat uppföras, och att, i händelse delta betänk, bifalles, någon vidare pröfning således icke äger rum, huru länge anslaget skall fortfara. Ur denna synpunkt har jag ej heller något emot betänk, att anmärka; men om det motsvarande anslaget skall bero på särskild pröfning, måste jag motsätta mig det här föreslagna borttagandet af räfstetingspenningarna, emedan brist derigenom skulle uppstå i den för landshöfdingelönerna i allmänhet påräknade summan. Då likväl Utsk. säger, att Utsk. vid statsregleringen skall föreslå uppförandet af motsvarande anslag, har jag trott meningen dermed icke kunna vara annat än ett stadigvarande anslag, hvilket också är desto nödvändigare, som deli för handen varande allmänna regleringen af landshöfdingelönerna derförutan icke kan verkställas, enär beloppet, som här är i fråga, icke är obetydligt. Frih. Palmstjerna: I anledning af den siste talarens an - Den 10 Maj. f. ra. anmärkning får jng upplysa, att Ulsk. vid statsregleringen föreslagit, att ett mot räfstelingspenningarna svarande anslag skall på 2:dra hufvudtiteln fortfarande upptagas. Men detta blir icke, såsom jag förut nämnt, en bestämd följd af bifall till detta betänk, utan kommer först att afgöras vid statsregleringen. Gr. Gyldenstolpe: Den omständigheten, att Hr Danckwardt fattat Utskrs förslag på ett annat sätt eller sålunda, att det motsvarande anslaget skall på riksstaten fortfarande uppföras, innebär redan, att Utsk:s förslag är tvetydigt, och jag fortfar derföre att begära återremiss, på det man icke, då 2:dra hufvudtiteln lill granskning förekommer, må af detta betänk, vara bunden i beslutet. Frih. Silfverskjöld, Carl:
Herr Friherre af Nordin har, med fästadt afseende, dels £ det betydliga Capital, sorn af en jordbrukare mäste användas för upphjelpande af en i vanhäfd rakad egendom, dels ock deri, att en far för flera barn icke nedlägger det Capital han kan ega på en arrenderad jord, derest han ej vet, att äfven barnen få njuta till godo den högre afkastning han beredt, förklarat den af Utskotten projecterade arrendetid af 30 år för korrt, och i stället föreslagit densammas utsträckning till 50 år; Herr Von Hartmansdorff har deremot, i likhet med hvad af Herr Friherre Palmstjerna i dess reservation blifvit yttradt, ansett ett maximum af 30 och et minimum af 15 år böra i detta afseende bestämmas; Herr Ribbing har trott, att Local-Autoriteterna böra lämpa arrendetidens längd inom fastställda maximioch minimi-terrniner, efter de olika Speculanternes önskningar; och Riksdags-Fullmägtigen Nils Mänsson har förklarat, att, örn Städjan, på sätt Utskotten föreslagit, skall på en gång för alla åren utgöras, han icke kan medgifva längre arrendetid än fem år.
– Nu har jag åtminstone ej smugit mig på dem bakifrån, som de gjort med mig, mumlade John, sedan han slutat brefvet till svågern. Han lade in detta jämte den tryckta skriften och brefvet till systern i ett stort konvolut, på hvilket han skref: Högvälborna Fru Grefvinnan Christine Wachtmeister, Gunnebo. Han lämnade själf paketet till en af lakejerna med tillsägelse att oförtöfvadt rida ut därmed till Gunnebo och snarast möjligt återkomma med svar. När detta var uträttadt, återvände John Hall till sitt museum och låste in sig där. De timmar, som nu följde, voro delade mellan den mest pinsamma oro och väntan. Han kunde ej ett ögonblick hålla sig stilla. Han gick fram och tillbaka genom hela museivåningen, tills han höll på att stupa af trötthet. Stundtals försökte han läsa, stundtals ritade han eller genombläddrade ett gravyrverk. Men den pinsamma ångesten blef han ej ett ögonblick kvitt, och han förmådde ej hålla sig stilla långa stunder i sänder. Han gick oupphörligen fram till fönstren för att efterspana om ej budet ännu syntes till. Det började lida på fjärde timmen, och det kunde vara åter när som helst, tyckte han. Men när lakejen sent omsider anlände från Gunnebo, medförde han den tidningen, att grefvinnan sagt, att intet besked var att lämna, men att grefvinnans ombud, herr revisionssekreteraren Sylvander, följande dag skulle tillskrifva herr Hall. John kunde ej tillsluta sina ögon på hela natten. Han låg och vände och vred på detta förfärliga, att han intet svar fått. – Det bådar intet godt, att syster Christine ej själf besvarat mitt bref, tänkte han. Hvad kan det betyda? Han satte sig upp i sängen och ropade högt: – De få inte försälja mitt museum och mitt bibliothek. Det får ej ske! Det får ej ske! Jag vill det inte, jag vill det inte, jag vill det inte. Han torkade ångestsvetten ur sin panna och försökte lugna sig. – Ingen af de öfriga kreditorerna kommer att yrka på denna försäljning, som endast kan inbringa en jämmerligt ringa penning.
B:co R:dr 3,000: Häruti instämde Biskop Hedren, med förklarande, det han funnit flera grundade, af Utskottet icke vederlagda, skäl tala för motionen. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. T Utlåtande, ang tens Trecl] Ank. till Exp. Utsk. den 8 April, lil. to f. rn, -ii af utgifterne under Riks-Sta l - I afseende på utgifterna under Riks-Statens Tredje Hufvud-Titel, innefattanMilitaire och Försvars-Verket till lands, har Stats-Utskottet till pröfning förehaft, så väl hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Stats-Verkets tillstånd och hehof i berörde hänseende innehåller, sorn de inom Riks-Stånden vid samma Nådiga Proposition gjorde armärkningar, jemte väckta serskilda motioner, som dermed ega sammanhang; och då, vid öfveriemnandet tili Rikets Ständer al de förslag, Utskottet, efter i dessa ämnen hafde öfverläggningar, trott sig höra afgifva, UtskoLtet funnit sig föranlåtet afstyrka beviljandet at de tillökningar, som å denna Titel blifvit af Kongl. Maj:t föreslagne, och jemväl ansett sig höra utföra åtskilliga anslag till ett belopp, understigande det, som vid senast fastställde Stats-Reglering varit uppfördt, får Utskottet, som i det efterföljande i korthet redogjort för sina skäl, likväl såsom allmän, för afslagen verkande grundsats, vördsamt anföra:
Enligt de upplysningar i ämnet, som af sakkunnige blifvit inhemtade, skulle den del af handelsflottan, som sålunda kunde beräknas vara att tillgå, kunna öfverföra omkring 8,000 hästar och 70 kanoner med alla tillbehör af ammunition m. m. Örlogsfartygen åter skulle kunna intaga omkring 35,000 man, med lifsmedel och foder för minst en månad. Denna beräkning af en landstignings-armés forslingsbehof öfverensstämmer ungefärligen med hvad erfarenheten visat erfordras vid de största landstigningsexpeditioner under nyare tider och särskildt vid fransmännens landstigning i Algier 1830 och den engelsk-franska å Krim 1854. Beskrifningarna om de stora och långvariga förberedelser, som vid dessa båda expeditioner blefvo nödvändiga för att inskeppa den oerhörda materielen; den mängd fartyg, som fordrades endast för några veckors lifsmedel til! sådana massor af menniskor och kreatur, lemnar begrepp om svårigheterna vid sådane tillrustningar, då på en dag och på ett ställe skall samlas hvad som annars har en betydlig utsträckning både i tid och rum. Ilen sålunda öfverkomna styrkan kunde möjligen inom några veckor efterföljas af en lika styrka. Denna tid torde vara den minsta, som kan antagas för återresan, inskeppningar af nya trupper och deras öfverförande. Men en gång öfverkomna, och sedan de några veckors lifsmedel som antages hafva medförts, blifvit förtärde, vore dessa massors förplägning genom vårt lands tillgångar omöjlig. Nästan allt skulle hemtas öfver hafvet, och så väl detta, som ersättningen af förbrukad ammunition och materiel, skulle fordra en aldrig afbruten sjöforsling genom en stor mängd fartyg. Ju större de öfverförda massorna blifva, i desto mer storartade mått växa vid ett sådant krigsföretags omfång, dess svårigheter, oberäknelighet och vådor.
”Då ”det ostridigt är af vigt,” säga Utskotten, ”att AnsvarighetsLagarne för Rikets Stän”ders Fullmägtige och Directeurer äro i öfverensstämmelse med ej mindre allmänna ”rättsgrunder, ån den i Riket gällande Rättegångsordning, tro Utskotten, i likhet ”med den af Kongl. Maj:t yttrade åsigt, ”en förändring erfordras uti hvad hittills i ”förenämnde afseende varit stadgadt och ”föreslagit.” Om desse Utskottens argumentef skulle antagas, och Utskottens åberopade rättsgrunder, samt den i Riket gällande Rättegångsordning, böra tillämpas på personer, som innehafva den ena Statsmagtens förtroende-tjenster, så måtte väl samma rättsgrunder, och Rättegångssätt böra gälla vid den andra Statsmagtens genom dess förtroende tillsatte Embetsman; så framt icke Den 21 December f. m. i3i meningen är aLt göra den grundsatts gällande, att en formalitet eller Rättegångsordning betyder mycket mera, än hela Bankens säkerhet, och att således nämnde säkerhet bör prompt gifva vika för en formalitet; och således måste logice deraf följa, alt om den ena Slatsmagtens Embetsman, hvilka innehafva förtroende-poster, äro underkastade det vanliga Rättegångssältet; så måste äfven den andra Statsmagtens Embetsman, som hafva förtroende-poster, komma under samma predicament, och följakteligen 35 §. RegeringsFormen nödvändigt, conformt med de af Utskotten nu föreslagne rättsgrunder, undergå en total förändring, eller rent af strykas ut. Bancooch RiksgäldsFullmägtige, samt Directeurerne vid DiscontContoiren i Götheborg och Malmö väljas af Rikets Ständer; och om desse Fullmägtige samt Directeurer i och för deras Embels-utöfning skulle dömmas sine förtroende-poster förlustige, så kan väl, enligt både Lag och Moral, ingen annan lemna dem det förverkade förtroendet åter, än samma Statsmagt, från hvilken det utgått.
Begrafningstimman var inne – jag kände, att man lyftade upp kistan och bar ut den; jag kände och hörde, att man satte den på likvagnen. Denna var omgifven af en mängd vänner och likgiltiga personer; några talade temligen högt om mig samt till och med till mitt beröm. Likvagnen sattes i rörelse. Jag visste att den förde mig till grafven. Den stannade, och kistan aflyftades. Af den ojemna rörelsen märkte jag, att jag var på bärarnes skuldror. Det blef en liten paus. Jag kände kistan sväfva; den var vid brädden af grafven. Man släppte efter listerna, och jag föll med en häftig stöt ned i djupet. Jag gjorde den förskräckligaste ansträngning, för att låta höra något ljud – förgäfves; min kropp var orörlig. Straxt derefter kastades tre skoflar jord på kistan. En stund derefter sattes spadar i rörelse, och jordklimpar började nedkastas under förskräckligt dån. Bullret aftog småningom, och af en för mig märkbar återtryckning, förstod jag, att dödgräfvaren trampade med fötterna på grafven och jemnade den med baksidan af spaden. Äfven dessa ljud upphörde – och omkring mig herrskade nu en djup tystnad. Jag kunde ej beräkna timmarne. “Det är döden“, tänkte jag, “och jag är dömd att till yttersta domen förblifva i jorden. Min kropp skall öfvergå till förruttnelse och maskarne skola göda sig under den högtid, man med så mycken ifver och skyndsamhet beredt dem.“ Under denna rysliga öfverläggning, trodde jag mig öfver mitt hufvud i hast höra ett doft buller, som tilltog och kom allt närmare. “Kan det vara möjligt“, tänkte jag, “att mina vänner torde hända frukta, att man för hastigt begrafvit mig?“ Detta hopp trängde som en hastig ljusstråle fram igenom dödens mörker. Bullret upphör, likkistan öppnas bakom mig, man fattar mig om halsen och drager mig ur likkistan. Jag kände ånyo luftens intryck; men den var kall. Jag bars hastigt bort; – det förekom mig, som hade det varit till domen i andra verlden.