Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det måtte vara mindre underligt, om Lagstiftarenej förutsett möjligheten af en sådan händelses inträffande, som nu hos oss skett, och sora. troligen saknar exempel i något annat Lands annaler, att nemligen Styrelsen skulle företaga sig att sälja Statens försvarsmedel; men jag tror, att man från nämnde §. kan hämta en säker analogie för Lagstiftarens mening att förbjuda en dylik förskingring, enär man icke torde kunna neka, att Rikets Flotta utgör en likaså vigtig egendom för Staten, som en Stalläng eller ett Laxfiske. Det är ju för öfrigt af desse Styrelsens handelsspeculationer en följd, att de skattdragande tillskyndas utgifter af ett nytt slag, nemligen medel att ersätta och betäcka StatsVerkets förluster genom desse olagliga företag. Den värde Talaren har trott rättegångssätlet i ersättningsfrågan ej vara underkastadt anmärkning, emedan det borde vara Staten lika tillåtet, som enskilte, att antaga Compromissarier till rättegångens afgörande och förkortande. Denna liknelse förutsätter, att Verkställande Magten skall betraktas såsom ägare till den ifrå - 204 Den 19 Maji f. m. gavarande egendomen; men den är ingalunda ägare af det omtvistade, utan blott commissionair åt ägaren, sorn är Staten, hvilken ej åt den förra öfverlåtit rättigheten att underkasta frågan någon mot den vanliga rättegångsordningen stridande pröfning, endast för alt lyckas hemlighålla en åtgärd, som annars blifvit känd. När härtill kommer den i Utskottets Utlåtande uppgifna omständighet, alt Compromissarierne förklarat sig icke handla med en Domstols offentlighet, så kan man med skäl sätta i fråga, om denna sak är lagligen afslutad, och yrka laglig undersökning om förhållandet, innan man i afskrifni ags väg pålägger Folket de dryga ersättningarne såsom en ny skattebörda. Äfven har Talaren ansett det icke vara anledning att förebrå Utskottet för dess medgifvande, att, såsom vid alla handelsföretag är vanligt, vinsten af den förra Skeppsförsäfjningen finge betäcka förlusten af den sednare. Att ju detta är ganska förmonligt för Styrelsen, kan visserligen ej nekas; men det är stridande mot all rättsgrund.
Nu är i stad konkursansökning af gäldenär gjord; utlärde då Rätten genast eller sist nästa dag stämning å borgenärerna som framdeles sägs. as Lag-Ulskollels Betänkande M 33. 2. mom. Har i stad borgenär sökt, att gäldenärs egendom afträdas må; höre Rätten deröfver gäldenären genast, eller, der han då ej träffas kan, sist inom två dagar: vill han undvika konkurs; förnöje genast sökanden eller ställe antaglig borgen för hans fordran; dock bör gäldenär, som köpman är, förfallen fordran straxt gälda: gitter ej gäldenär fullgöra hvad nu sagdt är; beslute Rätten, att hans egendom afträdas skall, och förfare som i nästföregående mom. sagdt är: kommer ej gäldenär å dag, hvartill han kallad blifvit; pröfve Rätten ändå sökandens skäl. 3. morn. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL SA Lagtima Riksdagen i Stockholm År 184?. ANDRA SAMLINGEN. 121? Afdelningen: Rikets Ständers Revisorers Berättelser. FORStå B. & S® m M T:. 1845 ylrs Revisions-Berättelser. RIKETS IIÖGLOFL. STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE om den år 1845 af dem verkställda granskning af STATSVERKETS samt andra af allmänna medel bestående Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning; jemte de, i anledning af samma Berättelse, infordrade och till Kongl. Maj:t afgifna underdåniga UTLÅTAHDEH. STOCKHOLM. TRYCKT HOS ISAAC MARCUS. 1846. - . ii E C! 1 S T E11. öfver Rikets Höglojl. Ständers år 18 f5 församlade Revisorers Berättelse, angående granskningen af Stats-Verkets saint dertill hörande fonders tillstånd och förvaltning, jemte de, i anledsamma Berättelse, till Kongl. Majit afgifna under - ning af duniga Utlåtanden. Revisions-Berättelsen. Afkortningar sid. 13. Afvittringen i Jemtland v 198—199. — i Stora Kopparbergs Län
Stockholm den 12 Juli 1854. Expedit ions-Vtskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 74. lii) N:o 74. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 44 Juli 1834. Preste-Slåndet den 44 Borgare-Ståndel den 43 Bonde-Ståndet den 49 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förundradt användande aj den till Stads-skolor inom Lunds Stift och Provinsen Halland utgående Helgonskyld. (Stals-Utskds Utlåtande, N:o 123.) S. A. K. Genom Nådig Skrifvelse den 29 November förlidet år har E. K. M:t behagat till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemna handlingarne rörande en, uppå Rikets Ständers underdåniga anhållan, af E. K. M:t i Nåder anbefalld undersökning, i afseende på den från landtförsamiingar inom Provinsen Halland till stads-skolor utgående helgonskyld, hvarjemte vid innevarande Riksdag framställningar blifvit gjorda derom, att så väl berörde helgonskyld, som hvad i dylikt skatte-bidrag ännu utgöres till Stads-skolor inom Lunds Stift, för framtiden måtte, emot ersättning till skolorne, få af vederbörande församlingar i uppgifna ändamål användas, hvilka frågor jemväl tillförene och under hufvudsakligen följande omständigheter hos Rikets Ständer förekommit.
Dertill kom ännu en annan omständighet, den nämligen, att samtidigt med Barents' tredje resa hade vägen till Indien kring Goda Hopps-udden utan svårighet blifvit tillryggalagd af Cornelius Houtman (1595 1597), dennes exempel manade till efterföljd, och der bildades ett holländskt-ostindiskt handelskompani, som sedan på denna väg begynte sin välsignelserika kolonialverksamhet i de ostindiska farvattnen. Men der fans ännu i England en man, som höll hårdnackadt fast vid det gamla programmet om en passage i nordvestlig, nordlig eller nordostlig riktning. Det var Henry Hudson, känd lika mycket genom sina många och vigtiga geografiska upptäckter som genom sin tragiska död. Hudson hade under sin första ishafsresa 1607, sedan han upptäckt Grönlands ostkust, gjort ett fruktlöst försök att norrut från Spetsbergen tränga fram öfver polen. Han beslöt för den skull att försöka sin lycka i nordostlig riktning. Det följande året, 1608, utgick han den 22 April från Thames med ett litet fartyg, som »the Muscovy Company» utrustat för hans räkning. Han kringseglade Nordkap den 3 Juni, träffade sex dagar senare vid 75° 30´ n. br. den första isen, som han undkom efter några få stötar, kryssade sedan långsamt vidare, tills han genom våldsamma nordoch nordostvindar såg sig tvungen att vända, och gick den 25 Juni till ankar utanför Novaja Semljas vestkust vid 72° 12´ n. br. Han fann på stranden en mängd hvalben och renhorn och såg här och der i hafvet hvalar, hvalrossar och sälhundar. Landet gjorde på Hudson öfver hufvud taget ett angenämt intryck. Han upptäckte en stor flod (sannolikt Gussinicha), som kom från nordost, och utskickade en del af sitt manskap med uppdrag att utforska, om här icke möjligen vore den sökta genomgången. Men manskapet återvände utan önskadt resultat. Han gjorde nu ett sista försök att förbi Vajgatsch-ön intränga i Kariska hafvet; men oöfvervinneliga hinder spärrade hans väg. Beröfvad hoppet att finna nordostpassagen, anträdde han den 6 Juli återfärden och landsteg den 26 Augusti i Gravesend.
Äfven med vidtagande af denna åtgärd skulle dock Göteborg, i förhållande till folkmängden, vara vida mindre väl lörsedt med elementarläroverk än Stockholm, som, förutom nya elementarskolan och gymnasium, eger fyra 5-kiassiga och fyra 2-klassiga läroverk. Utskottet tvekar alltså icke att förorda ifrågavarande läroverks utvidgning jemväl till den utsträckning, motionären derför vrkal, och tillstyrker, alt för utvidgning af skolan i Carl Johans församling till fera klassigt - Stats-UtsJcottets Utlåtande N:o 139. 41 klassigt läroverk med Rektor och 5 Kolleger måtte beviljas en tillökning i skolans anslag med 5,000 R:dr årligen, 54:o. Från Borgare-Ståndet har Utskottet fått emottaga en inom nämnde Riksstånd väckt motion (N:o 127), deruti Herr Rhodin, — under anförande, att viddet 5-klassiga elementarläroverket i Lidköping lärjungarnes antal under sednare åren oafbrutet ökats och numera uppginge till 05; att såväl stadens som den kringliggande bördiga ortens folkmängd vore i jemn tillvext, hvadan ett vida större antal elever, än det nyssnämnda, otvifvelaktig! vore att påräkna, och redan skulle hafva anmält sig, derest erforderlig ståndig lärarepersonal vid skolan förefunnes; samt alt högst två eller tre lärjungar årligen från denna skola afginge till det högre läroverket i Skara, hvaremot det vida öfvervägande antalet vore af medellöshet hindradt att besöka något utom födelsestaden beläget läroverk, utan genast egnade sig åt de praktiska yrkena, — hemställt, att Lidköpings elementarskola måtte uppflyttas till femklassigt läroverk. I afseende på lärjungarnes antal står
Jag tror, att folkbildningen, på den punkt vi nu stå, bör utesluta den materiella agan från skolan Det återstår ännu en väsendtlig princip i detta betänk., som af Hr von Hartmansdorff blifvit vidrörd, äfvensom af Iir Lefre'n, men i min tanke icke så fullständigt utvecklad, som jag önskat, i afseende å ämnets vigt, af talare med den utmärkta kännedom, som dessa herrar äga framför mig, och framför de flesta andra, — nemi. del afseende, som bör fästas vid llr biskop Agardhs reservation. Jag tror, alt om Hr Agardhs åsigter kunde få den utveckling de. borde hafva, skulle man i fråga om sjelfva principen för folkskolan finna hvad man icke på annan väg kan linna. Jag har genom en längre egen erfarenhet pröfvat, huru svårt det är Den 2'j Juli f. m. att få allmogen att låta sina barn besöka skolan. Jag har länge trott, att det bestått i likgiltighet för undervisningen, och någon gång i tredska att icke vilja begagna det tillfälle till fri skolundervisning, sorn varit dem leornad; men förhållandet är icke sådant. Det ligger i sjelfva vårt lands construction, i egenheten hos vårt land, att det är nära nog omöjligt att fordra skolgång, när den skulle sträcka sig öfver ^ mil mellan hemmet och skolan. Jag hemställer till eder kännedom, mine herrar! huru många localer inom Sverige linnas, som kunna åstadkomma en fast skola på en punkt inom församlingen, hvartill icke de, som skola begagna skolan, skulle hafva mera än ^ mils väg eller betydligt mera. Under våra snöyror, under våra fånga vintrar, säger det sig sjelft, att barnet om 7 eller 9 års ålder icke kan begagna skolan, då det dit från sitt hem hade •£, ofta en hel mil, ifall en sådan fast skola inrättades. Att tro att vi skulle kunna komma till det resultat, att flera fasta skolor eller så många fasta skolor skulle inrättas, att distancerna derigenom jemnades, lärer hvar och en finna, i anseende till dermed förknippade kostnader, vara omöjligt. Således beslår problemets lösning deruti, att finna en möjlighet att kunna fylla behofvet, utan att kostnaden blir för stor.
Julii P. 77, ii3, io45. — angående väckte frågor om ändring uti 3o Cap. RättegångsBalken. —- angående föreslagne Lagförändringar till minskande af kostnader och besvär för Rättssökande vid Rättegångars utförande. Aug. P. 117, 422, 543. ■— om upplifvande af Kongl. Senatens Bref den 23 No v. 1708. Maji P. 262, 3i 4,342. 208 LagUtskottets Betänkande!!, Memorial och ProtocollsUtdrag, i anledning a(‘väckt Motion angående skyldighet för Häradshöf» dingarne att vid hvarje Tings slut meddela Presterskapel HäradsRättens beslut angående dem, som för begåugne förbrytelser blifvit tilltalade och sakfällde eller under framtiden ställde, jemte saköreslängds Extracter öfver de Kyrkan och de Fattige tilldömde böter. —■ i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, om ändring uti 5 Cap. 1 §. MissgerningsBalken. Julii P. 54i — i anledning af Konungens Skrifvelse angående Kongl. Förordningen af den 1 Junii 1819, om sättet huru förfaras bör med sådane personers anhållande och tilltalande, hvilka begå förbrytelser i ett af de förenade Riken Sverige och Norrige, samt derefter afvika till det andra. Maji P. 706. 7^9» 793-. — i anledning af väckt Motion, att frågor om Hemmansklyfningar och besutenhet må från LagmansRätt, lika med andra tvistemål, i vanlig besvärsväg få fullföljas. Julii P. 54i. — angående Expeditionssättet af Konungens Resolutioner i besvärsmål. Aug. Lag - 209 . LagUlskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUldrag, angående ändring uti 12 §. af Förordningen 1818 om inteckning i fast egendom. Sept. 2 A. P. 518. Nov. 2 A. P. 128. Dec. P. 361.
Början är visserligen ringa; men jag tror, att grundsatsen är riklig och kan Den 16 Augusti c. m. således icke frångå min öfvertygelse, att det lämpligaste och rättaste vore att bestämma afgiften i penningar. Jag har förenat mig med Hr Tham, hvilken föreslagit afgiflens bestämmande till 16 sk. b:co. Hr von Hartmansdorff: För min del tror jag icke, att det vore nyttigare och bättre att nu, mera än fordom, bestämma afgiften i penningar, emedan man ser, huru det går med deras värde. Åtminstone behöfde man en på längre erfarenhet grundad säkerhet om beståndet deraf, på det icke tiondetagarne må derigenom blifva lidande. Det torde således vara bäst att hålla sig vid rnarkegångspriset på sätt Utsk. föreslagit. Hvad beträffar jemnförelsen med sådana utskylder, som i de inkräktade landskapen utgå i penningar och icke kunna utföras in natura, så synes den vara sökt något långväga. Wärmare vore en jemnförelse med kronooch räntedagsverken; och de af R. o. Ad., som hafva dem indelta på sina löner, veta bäst, om de ej utgå efter markegångspris. Hvarföre skola de då icke utgå på samma sätt till presterskapet? En värd talare har yttrat, att denna utskyld till presterskapet af ålder varit en natura-prestation, som år 1689 förbyltes till penningeafgift. Den värde ledamoten har glömt, att indelningsverket stiftades endast några år derförinnan, och att således denna utskyld icke kunnat af ålder åligga en dass af medborgare, nemi. indelta soldaten, som då först uppstod. Man säger, att presterskapets inkomster äro så stora, att någon tillökning deri ej beliöfves. Det är vanligt, att dylika yttranden fällas, utan att några bevis anföras. Jag kan deremot styrka med bouppteckningarna i presterliga sterbhus, som söka nådår, att presterna sällan efterlemna någon behållning. Om tionden blifvit större genom nya odlingar, utbekommer deremot ingen prest sin tionde efter författningarna utan med mindre belopp, till följd af häfd eller öfverenskommelse!'.
Någon bestämd föreskrift finnes ingenstädes, ang:de deri underdånighetsgrad eller de formaliteter, som vid sådana tillfällen böra iakttagas. Uti en sak af denna natur, uti ett ämne, som angår en inrättning, hvilken här af enskilde motionärer blifvit ansedd nära nog såsom ett vanhederlig! spel, hvilket jag väl icke för min del vill påstå alt del varit, ehuru jag väl finner, alt den vinst, sorn .Staten dragit, varit på klena grunder fotad, och att just det belopp, som derå vågats, synbarligen minskat det fattigare folkets insättningar i sparbankerna; uti ett ämne af sådan natur som delta, har jag ansett det för en grannlagenhet att icke expressis verbis begära Konungens sanction, utan endast anmäla saken; ty om K. M:s sanction ansåges behöflig, så skulle detta gifva stöd åt den meningen, att äfven tillvaron af denna inrättning kunde till rä k nas Majestätets sanction, hvilken mening jag gerna skulle önska både de jure och de facto undanröjd. Delta angår egentligen det formella i Utsk;s utlåt. Hvad åter principfrågan angår, så borde jag visserligen icke kunna yttra mig i motsats emot livad en så hög auetoritet, som Just.Statsministern, anfört; men jag nödgas förklara, att jag icke af hans yttrande blifvit öfvertygad, att jag uti mitt tankeoch handlingssätt haft så alldeles orätt. Här äro visserligen citerade 57, 58, 5g, 60 och 62 §:na af Reg.Fro, alla dessa §§ äro här upplästa och derjemte så nogsamt kända, att jag nu icke behöfver upprepa dem; men för att rätt förstå andemeningen af vår grundlag, torde det vara nödigtattgå något längre, och om man sedan följer serien af de §§, som handla om beskattningarna, så finner man 73, 74, 75, 76, 77, 78 och 79 §§:na alla vara i den fullkomligaste analogi med hvarandra. De flesta af dessa §5 innehålla i bestämda uttryck hvad Konungen icke kan göra ulan Ständernes samtycke:
Kan man då, med den värde talaren, säga att det skydd, som lagen skänker, är en orättvisa, en beskattning? Nej, det är icke någon orättvisa; ty skyddar lagen mig, så skyddar den äfven andra, och skyddas den ena näringen, sfi eger samma förhållande rum med den andra. Men, säger den värde talaren, vi tjenstemän, sorn icke producera sådant arbete, på hvilket vi kunna sätta exporttull, vi blifva lidande. Om detta innebär någon sanning, så må man väl säga att för detta lidande hafva 11. St:r med stora upoffringar och skatter ganska frikostigt skyddat dem. I Sverige är det få näringar, som icke alstrats 48 Den 2 Juni e. m. genom skydd, och många hafva deraf ännu behof; — några gifvas dock, hvilka icke behöfva detta skydd och på dem kan möjligen talarens tankegång ledas — och hvilka äro de? Jo, de som icke behöfva tänka på någon konkurrens med utländningen, de som med ringa eller ingen konst ur jorden och elementerna framdraga råvaror, som fiska på våra kuster, bryta malm ur våra berg och hugga ved, samt i 'åra skogar jaga villebråd. Dessa behöfva icke något skydd. Men huru skulle Sverige se ut, om här icke producerades något annat, än sjelfva råvaran? Förädlingsprocessen blir här alltid underlägsen de mera lyckligt lottade länderna. Men just derför behöfver den skydd, och den högre kultur, som alltid medföljer en utvecklad industri, måste väl vara en ersättning för detta skydd. Ty menniskans mål är icke att samla rikedom, utan att bidraga till slägtets förädling. Det är naturligt, att man noga måste afväga detaljerna och de förhållanden, som bestämma skyddets storlek, och så varm vän jag än är al skyddssystemet, finner jag dock, att tullen aldrig bör sättas så hög, att den befordrar lojhet hos arbetaren, utan så låg, att denne känner behof af att arbeta för sin industris utveckling. Detta om systemet i allmänhet. Mina åsigter om tulllagstiftningen för jordbruket och våra spanmåls-förhållanden har jag uttryckt i min, tullbetänkandet vidfogade reservation; jag öfvergår derföre till besvarande af några talares anmärkningar. Jag får då fästa Gr.
M:ts serkilta Nåd. föreskrifter, har Utskottet uti dess Betänkaude N:o 62 föreslagit de åtgärder som ansetts behöflige med hänseende till förskotts-tagarnes redovisningsskyldighet; men på det äfven beloppet af sådane oredoviste förskotter, mätte uti räkenskaperne vara synligt, och den å dem skedde tillkomst eller förminskning må kunna controlleras, har Utskottet ansett lämpligt, att alla sådane förskotter böra särskildt i RiksHufvudboken balanceras, och intill dess vederbörlig redovisning egt rum, betraktas såsom en StatsVerkets tillgång, och finner Utskottet för detta ändamål tjenligt föreslå: att uti RiksHufvudboken matte, f. o. m. för i83o, en särskild GeneralRäkning inrättas, hvilken ej allenast skulle upptaga de från föregående och till påföljande året befintelige oredoviste förskotter, och de sorn under året tillkommit, utan jemväl afföra de som blifvit redovisade eller återersatte; samt att resultatet af desse förhållanden derjemte måtte uti RiksHufvudbokens CpaitalRäkoing ingå. Enahanda Grewera/Räkning anser Utskottet, i öfverensstämmelse med dess af R. 11. St:r redan gillade förslag uti ofvannämnde Betänkande N:o 63, böra uti 478 Stals-Utskotets RiksHufvudboken finnas öfver g:de IIufvudTitelns ute* stående fordringar, jemte de lån eller förskott som af samma Titels tillgångar årligen må blifva utbetalte eller återlkjviderade, så att det vid hvarje års början oell slut utestående Capitalet blifver synligt och uti Riks Hufvud bokens CapitalRäkning balanceradt; dock utan att någon sammanblandning med Titelns årliga anslagssumma härigenom måtte kunna äga ruin.
Ilr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkman att, i öfverensstämmelse med under gårdagen ulfärdadt anslag, sammanträda i dag kl. £ till 7 e. m. för att fylla de ledigheter, som inom Hrr Eleclorer uppstått derigenom att 13 Eleclorer dels blifvit invalde i Ulsk. dels afsagl sig Eleelorsbefattuingcn. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Det finnes visserligen icke någon § i Ridd.Ordn., som föreskrifver hvad jag önskar hade iakttagits vid utfärdande af anslag till det Eleclousval, som i e. m. skail äga rum, nemi. all antalet af de Electorer, som skola väljas, hade varit utsatt på anslaget; men jag tror alt en god ordning fordrat alt så skett. Emellertid får jag nu inskränka mig till den anhållan, ali för framtiden sådant måtte blifva iakttaget, emedan det annars lätt kan hända all mången misstager sig i della afseende. Sålunda har t. ex. många bland Bänkmännen, som af anslaget förnummit att Electorsval i e. m. kommer att förrättas, ej derjemte fält veta huru många Eleclorer, som skulle 118 Den 4 December. utses, utan nödgats derom göra efterfrågan i cancelliet eller ock af andra ledamöter skaffa sig mer eller mindre tillförlitliga underrättelser. Justerades pleni-prot. för d. 27 sisll. November samt 1 prot.- ntdr. för d. 2 dennes. Hr von Troil, Samuel Gustaf, uppläste följande 2:ne motioner: 1. Då SiatsUtsk., utan derom inom Riks-St:n väckt motion, icke lärer kunna uppgöra förslag lill ersätlning ål Hr Landtm, och de öfriga Riks-Ståndens resp. Ordf:r för deras riksdagskostnader, anhåller jag vördsammast det H. R. o. Ad. behagade förelägga nämnde Disk., att i detta afseende inkomma med yttrande, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad de sednare riksdagarne ägt rum. Om remiss till SiatsUtsk. anhälles. 2.
Sparres förutsättning riktig, att författningen icke är lämplig lör hela landet, så är den icke heller lämplig för en provins i sin helhet; ty icke skulle det då vara så särdeles passande att landstinget befattade sig med stiftande 172 Den 16 Mars. af en sådan lag, ty resultatet skulle komma att bero på, huruvida dess pluralitet utgjordes af slätteller skogsboar. Jag vill nu emellertid bålla mig till sjelfva hufvudsaken, nemi. huruvida det af Utsk:t framställda förslaget vore lämpligt eller icke. Måhända skulle jag hafva fogat mig efter Utsk:ts framställning, om det hade stannat vid det förslag, som motiverna innehålla. Det heter nemi. der, att det allenast är i några vissa fall, som en framställning skulle l'å ske af landstingen. Ser man åter på det af Utsk:t framställda förslag till underd. skrifvelse i ämnet till K. M., så är detta af helt annat innehåll, än hvartill de afgifna motiverna bort föranleda. Landtingens befogenhet att pröfva Stängsel-förordningens lämplighet, är nemi. så rundeligen tilltagen, att om detta Utsk:ts förslag skulle tillvinna sig statsmakternes bifall, vore i sjelva verket hela grunden för ifrågav:de författning upprifven. En reservant har, enligt min tanka, ganska riktigt anmärkt, att författningen är så ny, att den mångenstädes ännu icke ens hunnit att tillämpas, hvarföre ock den magt, som man, för så vidt man håller sig till Utsk:ts framställning, nu vill lägga i landstingens händer, synes mig vara både vådlig och obehörig. — Under hopp att R. o. Ad. ej må hafva den ringaste benägenhet att härtill lemna sitt bifall, anhåller jag om alslag å Betänka, och delta så mycket snarare, som två Stånd redan hafva alslagit detsamma. Frih. Sprengtporten: Det har visserligen icke undfallit mig att ingen lagstiftning kan vara så ovilkorlig, att icke undantag kunna behöfvas, ty den lag, som på detta sätt tillkommer, eller icke medgåfve detta, skulle blifva tryckande och orättvis; men hvad jag tror att Gr.