Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
379 egarnes skuld afbördades endast efter enkel ränteberäkning, men amortisseroentsfonden växte med sammansatt ränta, Statens skuld kunde till fullo infrias innan de enskilde låntagarnes. * * * Remissen af denria K. Mits Nådiga Skrifvelse haV från R. o. A., Borgareoch i?orcc?e-Stånden blifvit beledsagad af flere Ledamöters inom desse RiksStånd, i ämnet afgifne anförandetti Af desse Ledamöter har en, inom V. BorgareStåndet, under yttrad öfvertygelse så väl, att upplåning i verkligt silfver borde företrädesvis antagas, som ock, att låneoperationen kunde af RiksgäldsContoiret ombesörjas, med iakttagande deraf att Banken silfver inväxlar, tillstyrkt sådane låns upptagande som Hr Rosenblad uti den af honom väckte till BancoUtskottet remitterade motion föreslagit. Af en annan Ledamot inom samma Stånd äro uppgifne följande modificationer i fråga om verkställigheten af den upplåning, Hr Rosenblad föreslagit, nemligen: att lånen ej måga upptagas med större förlust än 12 proc. eller så att minst 88 R:dr erhållas för en obligation på 100 R:dr; att räntan må bestämmas till 4j proc. — betalas hvarje halft år — och, såsom å Discont-lån, prsenumerationsvis erläggas; att till amortissement må anslås i§ proc.; 38o Stats-Utskottets samt att obligafionerne niaga göras ouppsägbara å långifvarens sida.
Rivderffapet och Aoel» art de honom af Stuts - Medlen tillkommande inkomster Matte nu förås pä Extra Stak, och vefla inkomster salunda bliswa honom för framtiden försäkrade. Till denna Herr Grefwe KILrners motion yt« trades mycket bifall, och begärdes derä proposition. Herr Greswen och Landt-Marskalken erindrade, att tj nu sräga wore om proposition öfwer näqot som rörde Stats regleringen, man komme Herr Grefwe törners motion att Stsölja de öfriga anmärkningarna. Gres - 66o Den i2 December. Grefwe Ulamilkon, ^xel, Mäste följande till Protocollet: Om Stars Utskottet gjort afseende pä Friherre 8rae's uppgift, hade icke denna Artikel i detta ordalag bliswit försatiad. 1789 i Augusti begärde Kongs. Maj:r endast för krig, Wargeringens upsätlande i Skane 2 Rusthäll om en Man; jag ätog nng sörsta upjättningen, men reserverade mig till Protokollet, alt hwarken under kriget eller sedermera wara twungen att upsälta flera, helst dec syntes obilligt att det Hemman som redan more älagdt cn Strid-Ryttare, ffulle betungas ytterligare med ^ Man; jag tror alt flere Rusthållare gjort samma förbehåll, men rwjflar de sätt det infördk i Protokollet, ty de misibruk ägde säkerligen ruin Friherre bunk i sikt Diktamen as den 9 Aug-, sä förträffeligcn beikriswer. — Än mera ägde de rum i Maji 1791, dä det ffulle emot NusthällarenciS wilja bliswa e» permanent Corps. Den uplösteS 1795, men hniad sem begärdes i789bifaltes, 1808. Skan, ffa Rusthallarena ansägo sig icke sä förffutne att de ensamme ffulle underhalla en Wargering, obcräknadk hwad de utgöra lika med sine med-Undersåtare.
Jag får hemställa till hvars och ens bedömande, huruvida StatsUtskottet sökt sätta två Stånd mot två i förevarande fråga, när BondeStåndets egne Ledamöter inför Uiskotttt gifvit tilkäona, att Ståndets tanka varit att icke instämma i Ridderskapets och Adelns beslut, i afseende på anslagets utgörande genom gärd. Det måste då vara klart, att första beslutet om Salpeter-fondens användande för ändamålet skulle stå fast, och Utskottet kan alif»å. icke i detta fall sägas ha gjort något försök, att sätta två Stånd mot två, hel 1st det icke lärer tillkommit Utskottet att förklara Den 6 Junii e. m,t 107 BondeStåndets mening annorlunda än dess Ledamöter sjefve förklarat den, sådan den i Protoc dlsUtdiaget var uttryckt. Hvad angår dispositionen af RiksgäldsContoirets-medel, så torde jag få vördsamt erindra, att det tillförene handt att anslag derifrån utgått, utan att sedermera genom bevillning ersättas. Så utbetaldes år 18 18 Riksdagskostnaderne, begrafnings utgifterne m. m Om öfverskott å bevillnings-summan siler tittlarne som då voro att tillgå äfven för det följande kunna erhålla?, så måtte detta bidrag kunna godtgöras utan tillökning i Bevillningen. Friherre Cederjtröni\ Det är egentligen det missförstånd, som i StatsUtskottet egt rum, i afseende på BondeStåndets beslut i en Iråga, hvaröfver tre Stånd icke kunde besluta, hvilket är orsak till den form discussionen nu fått. Om Utskottet hade upptagit frågan sådan den borde behandlas j och icke fästat sig vid ett i origtig ordning tillkommit tillägg till BondeStåndets beslut , så hade svaret blifvit ganska enkelt.
Likaledes gälla dessa lag-förändringar före 1841 års utgång i de fall, då vad under Hof-Rätt dessförinnan eger rum, såsom i andra punkten här ofvan sagdt är; och iagttages härvid, att de mål, hvilka oafgjorde öfverlemnas f.iån Kämners-Rätt till Rådstufvu-Rätt, eller från LagmansRätt lill Hof-Rätt, böra anses och behandlas, de förra, såsom vore de till Rådstufvu-Rätten omedelbarligen instämda, och de senare, såsom hade de genom vad kommit från Härads-Rätt till Hof-Rätten; dock att verkställighet å Härads-Rätts beslut i sistnämnde mål ej må äskas; men för alla före den 1 Januari 1842 från KämnersRätt till Rådstufvu-Rätt, eller inom laga tid efter 1841 års Lagmans-ting från Lagmans-Rätt till Hof-Rätt vädjade mål, skola hitintills gällande föreskrifter, i afseende på vads fullföljande och må - 206 Expeditions-Utskoltels Forsla.g till lind. Skrifvelse, N.o 114. lens behandling, i Rådstufvu-Rätt och Hof-Rält oförändrade tjena till efterrättelse.
Det vöre skäl, om man icke vill saken, att man rent ut sade detta; men hvarföre skall man söka undanflykter? hvarföre skall man söka bibehålla den nu varande författningen, som bestämdt ger anledn. till tvister. Lagen är i sjelfva verket lika med mitt förslag deruti att kyrkoherden är skyldig att hälla busen vid magt på egen kostnad; men det är delta lilla ordet, ”bättra” som gifvit anledn. lill misstydning, och det är denna misstydning som nu är fråga om att undanrödja. Nu komma vi slutligen till den frågan, om R. o. Ad:s beslut kan leda till något resultat. Ulskts förslag är återremitteradt af BondeSt., men deremot bifallet af tvänne Stånd. Om R. o. Ad. fattar ett beslut i öfverensstämmelse med min mening, så blir det Utsk:ns åliggande ali sammanjemka Ståndens meningar och beslut. Jag hatså myckel mera anledn. tro alt detta skall inträffa, som det af Utsk:s-afdelningen i närmaste öfverensstämmelse med min reservation uppgjorda förslag vid voteringen i Utsk:n föll genom en tillfällighet, nemi. den att tvenne votenssedlar fallit inuti hvarandra. Jag har således all anledn. alt tro, att det beslut R. o. Ad. här kan fatta, om en återremiss, kan komma att leda till något resultat; och då detta är förhållandet, så bönfaller jag att vi måtte komma att göra något för att undanrödja dessa ständiga oenigheter emellan församlingarnes lärare och deras åhörare. Hr Printzensköld: Jag ber om ursägt hos R. o. Ad. derföre att jag ännu en gång uppträder, och hos Gr. Sparre derföre att jag icke kan lyssna till de böner som Gr:n under discussionen framställt. Gr. Sparre har åberopat äldre författningar, och ibland dem presterskapets privilegier för bestyrkande deraf att socknemännen icke äro underkastade skyldigheten af prestegårdsbyggnadernes underhäll. När sådana författningar finnas, och de äga gällande kraft, så vet jag sannerligen icke hvarföre man skulle om den saken behöfva ytterligare lagstifta.
Uti detta ämne får Utskottet åberopa den utredning deraf, som förekommer i 28 punkten af detta utlåtande, i fråga om beviljande af dylikt anslag för nästa statsreglerings-period, innefattande, bland annat, att för år 1856 den kalkylerade kostnaden för berörde ändamål, hvilken af Krigs-kollegium dels förskjutits dels komme att förskjutas, uppginge till 148,040 R:dr 30 sk. 3 r:st Banko, att, efter afdrag af härför påräknade tillgångar, en brist för samma år uppstode till belopp af 100,000 R:dr sagde mynt, samt att enahanda brist i tillgångarne vore att emotse äfven för innevarande år. Utskottet, som uti nyssnämnda punkt för nästkommande tre år tillstyrkt anvisande af ett fyllnads-anslag till ifrågavarande föremål, får äfven tillstyrka, att det för innevarande år till enahanda ändamål äskade anslags-belopp af 150,000 R:dr Runt må af Rikets Ständer beviljas; hvaremot, beträffande frågan om dylikt anslag för det förflutna året 1856, Utskottet, vid det förhållande att, innan Krigs-kollegii räkenskaper för samma år hunnit afslutas, det icke med någon visshet kan bedömas om och i hvilken mån Stats-ViskotteU Utiåttmde N:0 71. årets besparingar komma att lemna ytterligare tillgångar för den uppgifne bristens betäckande, funnit sig, i frågans sålunda outredda skick, böra hemställa, att det äskade anslags-beloppet för år 1856 icke för närvarande må af Rikets Ständer beviljas. h) för Arméens pensionering under år 1857, enligt föreslagen pensionsstat, ett kreditiv ä 150,000 R:dr.
• lea ej kunna ingå i tjenst, användas, och hvil* ka med denna befattning kunna förtjena sitt bröd. För öfrigt vill jag framställa såsom en JmFvudregel, att en person aldrig bör äga iner än en tjenst på Stat. När en yngling på flera ställeil skall använda sin tid,* får han sällan någon grundelig skicklighet i något. Så snart han kommit till första Lönegraden på något ställe, bör han der odeladt använda sina krafter, emedan han «edan vid hvarje befordran ser sin utkomst föroättrad. Jag kommer nu till ett annat ämne, kanske det vig tigaste af älla. — Det angår Befordrings* agarne. En Stats styrka och lycksalighet beror hufvudsakeligen på en kraftfull och rättvis styrelse; Och denna kan ej blifva sådan, om den ej understödjeS af dugliga och oegennyt»: tiga Embetsman. Det mäste vara en Regents mest bekymmersamma göromål att tillsätta Tjenstemän. När den mest för t jn te Sökanden blir utnämnd, så äro väl ej många tacksägelser att vänta, emedan honom endast skedde rättvisa; men, om denna person blir förbigången af en oberättigad, så ser nationen derpå med bekymmer eller missnöje. — Jag förmodar, att en Regent, vid föredragning af dylika frågor, skulle finna sig bäst belåten, att aldrig få höra de Sökandes namn eller munteliga recommendationer, utan endast få veta summan af hvardera? skicklighet och förtjenster. De Serskildta Utskottets Betänkanden. 695 Embetsman, sora utgifva vittnesbörd till sina underhafvande, böra ansvara för rigtigheten deraf, och att ingen ting blifvit undandöljdt. Derefter böra inga ensidiga tillägg äga rumj Och jag tror den fela,” som sätter tro till uppgifter, hvilka ej offentligen våga framställas. Menniskors välfärd och ära böra ej sättas i våda för lömska accusationer.
Men skulle Riksens Ständer öma för den wärswade Officeraren och tillstyrka en ytterligare tillökning »löfn er bwad Stats» Utskottet projeclerat, önskade jag att Riksens Ständer 7r§ Den 12 December, eller de hederwärda Ldamötet af Ridderssapet p H A» deln som i detta ämne salt, malte utse medel aemil, ry )ag erkänner uprigtigt gtt )gg icke kan elier inser hwar de ssola tagas. Friherre vilken, kan Larl, upläste ess Memorial sä lydande: Wördfamk Memorial! Projecket till Wcstgörha Dragoners akflttande är, jag k.an ej neka till fick ända,Ml mycket patriorisst, emedan Kronan derigenom erhåller tillökning i Detz inkomster. Mest manne icke detta patriotissa ändamål ' är städt pq mindre säkra grunder? Åtminstone wägar jag tro arr en och annans enssilda cgennntta räkak tvid projeclek häraf hell oförmärkt blifwa förblandad med Statens sanna wäl. Skall dä tillökning i Kronans inkomster aenyt» pcductio» ett wapen utgöra Dest sanna wäl? för hwilket Riksens Ständer nu arbeta, sä reducera dä hela Kavalleriet för denna orsak, med förbehåll qtt Kronan sjelf upsätter det, da Krig inträffar. Wj frättgä dq ej den principe, som under förra Regeringen tycktes wara wedercagen, att beständigt ligga i dwala och tänkg pä wära wape^s organisation, och deras anwästdand?, förr än fienden besöker och plunhrar wara bor ningar och föröder wära fäst. Jag har förut haft ä« rån inför detta högst uplysta Ständ, kansse ej nog grundelig!, dock med fullkomligaste nit för mitt Foster, sands sanna wäl, Yttra mina tankar rörande Eavallerj«tS eller egentligen Wcstgörha Dragoners afstttande, och i och med det samma underkastat dem den nogaste granssning, hmuwida de äro mogne eller förhastade , tttcm kännedom af saken anförde.
Banko, bör, utom denna behållning, ej blott 6 procents årlig ränta härå, efter bevillningsafdrag, eller 67 R:dr 29 sk. 10 rst. Banko, hvarje år från den 25 Mais 1834, utan ock å dessa 67 R:dr 29 sk. 10 rst., som må kallas hufvudränta, äfvenledes 6 procents ränta, efter bevil!- — 446 — ningsafdrag, från redovisningsdagen, den 1 Juli det år, då hufvudräutan influtit, till den dag, då Stipendie-kassans räkning nu uppgöres, komma Kassan till godo. Efter denna beräkningsgrund kommer, sedan omkostnaderna under de sednare åren för bevakning af Kassans rätt i urarfva-mälet efter framlidne vice Häradshöfdingen Lundström, 10 R:dr 36 sk. Banko, blifvit afdragna, Scherpingska Kassan att den 25 Mars innevarande år uppgå till 2,121 R:dr 37 sk. 7 rst. Banko, hvilken summa skall tillhandahållas af vederbörande redovisare. Enär således Kassan, utöfver sin behållning den 25 Mars 1834, genom förräntning, intill samma dag detta år vunnit en tillväxt af 935 R:dr 20 sk. 8 r. Bko, så borde väl, derest från och med vår-terminen 1833 till och med innevarande läseår stipendiater blifvit utnämnde, denna räntebehållning, lämpligen fördelad, få af dem emottagas och qvitteras och sålunda, efter denna utdelning, balansen genom afskrifning derjemte af bristen ur räkenskaperna försvinna; derjemte skulle, i sådan händelse, 146 R:dr 47 sk. 1 rst. Banko, eller skillnaden emellan Kassans primitiva och bennes efter de lidna förlusterna återstående kapital, å det primitiva kapitalet afskrifvas, hvarefter räntan å endast 1,186 R:dr 16 sk. 11 rst.
Man kan visserligen som moraliteter betrakta medeltidsframställningarne af nya testamentets parabler och det på grund af parablernas sedolärande karakter; de stå då i samma förhållande till de egentliga moraliteterna som allegorien står till parablen. Men i sjelfva verket hafva de utbildats ur mysterierna, och det älsta kända franska mysterium behandlar parablen om de kloka och fåvitska jungfrurna467. Talrika äro bearbetningarna af parablen om den förlorade sonen. Blott emellan åren 1535—45 känner man i Tyskland sex sådana: nemligen två tyska och fyra latinska. De tyska äro: ”Das schöne Spiel vom Verlornen Sohn” i tre akter, hvilket var författadt af Johannes Ackermann och uppfördes i Zwickau 1536 samt en ”Acolastus” af Wolfgang Schmelzle, uppförd 1545 inför Wienerhofvet; de latinska äro: ”Acolastus” af Wilhelm Gnaphäus 1540, ”Acolastus” af Scharfenecker 1544, en bearbetning af detta stycke i Zürich 1535 och en i Basel 1537468. Äfven 1605 skrefs en tysk skolkomedi med titel ”Dominicus oder Comödia vom verlornen Sohn” af Johann Schrader från Renkersleben469. Om Brasks förhållande till dessa sina föregångare skola vi nedan tala; först redogöra vi för hans skådespel. Dess titel är: Filius Prodigus seu Imperitus Peregrinans. Thet är Een Comoedia Om then förlorade Sonen eller een oförfaren Wandringzman. Stält äff Samuele P. Brasck. Gymn. Lincop. E. et. P. L. Och hållen i Linköpingz Pedersmässo marknadh XXIX Junij 1645. Stycket är ganska vidlyftigt och upptager 12 tryckta ark. Det har 5 akter, prolog, epilog och en förteckning på de spelande personerna. Prologen redogör för innehållet i hufvudsaklig öfverensstämmelse med biblens parabel. Men framför hvarje akt finnes en särskilt versifierad prolog, som utsäges af Actista och redogör för aktens innehåll.
Bankens tjenstemän i de tre lägsta graderna, och hvilken hufvudsakligen föranleddes af påräknad minskning i tjenstemännens antal och deraf följande inskränkning i utsigterna till befordran, antogs såsom grund, hvad beträffade 2:dra och 3:dje graderna, att lönerna skulle höjas intill beloppet af lägsta lönen i näst högre grad, på det sätt, att lönen efter fem års tjenstgöring öka des med 500 Riksdaler och efter ytterligare fem års tjenstgöring åter med 500 R:dr. Högsta graden blef dock i mistning af denna fördel, och icke ens beloppet af den förhöjning, som redan förut var medgifven de äldre Kommissarierne med 400 Riksdaler, ökades till likhet med den förhöjning, som i öfriga graderna gjordes till regel, eller 500 Riksdaler, liksom icke heller de yngre Kommissarierne erhöllo rätt att uppflyttas till högsta lönen efter fem år. Då likväl den största indragningen skett inom den högsta graden och utsigterna för de yngre i denna grad att genom äldres afgång uppflyttas tili högre lön väsendtligen förminskats, borde såväl af denna anledning, som för genomförande af öfriga vid nämnda löneförbättring iakttagna grunder, göras den förändring i 4:de gradens löner, att Kommissarier och Banko-sekreteraren uppfördes Sanko-Utskottets Memorial N:o 20. 7 till lön af 4,000 Riksdaler, men med rättighet att efter fem års tjenstgöring i graden undfå förhöjning med 500 Riksdaler till 4,500 Riksdaler. Under rubriken missräkningspenningar äro i nuvarande stat upptagna åt vårdarne af den så kallade dagvexlingskassan, i händelse densamma komme att bibehållas, hvardera 300 Riksdaler.
Den, som anser, att, i enlighet med tre Stånds beslut, gällande införselstull, 33 R:dr 16 sk. för 100 R:drs värde, bör bibehållas för Urband och Urkedjor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, komma Urband och Urkedjor af sammansatta eller, såsom arbetade, ej specificerade ämnen, att tufibehandlas lika med det ämne, hvaraf de hufvudsakligen bestå eller, derest detta icke kan med säkerhet urskiljas, efter det i dem ingående ämne, som drager högsta tullafgift. I afseende på artikeln Vagnar och Åkdon hade Utskottet föreslagit, att, jemte nedsättning i införselstullen för »Tvåhjulige, samt Trillor, Droskor och Slädar», från 40 till 23 R:dr stycket, och för »öfriga slag» från 100 R:dr till 66 R:dr 32 sk. stycket, den föreskrift skulle i tulltaxan intagas, att »Yid återutförsel af Vagnar och Åkdon, för hvilka stadgade införselsafgifter bevisligen blifvit inom ett år derförut erlagde, skola dessa afgifter utaf tullkammmaren i utförselsorten till egaren återbetalas», samt att, i sammanhang härmed, den för resandes synbart brukade, af dem sjelfva begagnade Vagnar och Åkdon, nu medgifna tullfrihet skulle upphöra, och frihet från införselstull endast medgifvas för sådana Vagnar och Åkdon, som inom ett år före införseln bevisligen blifvit ur riket utförda, utan att den i tulltaxan medgifna tullrestitution dervid åtnjutits. Detta förslag hafva Presteoch Borgare-Stånden godkänt, men Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, med vidblifvande af gällande bestämmelser, ogillat.
Käppar, alla slag, 5o procent. Kött: färskt 1 R:dr Lisp. saltadt 10 ll:dr tunnan. torkadt eller rökt 1 R:dr 32 sk. Lisp. Lackerade arbeten af alla slag, förbud eller ock 100 procent. Lampor af sammansatta, eller, såsom arbetade ej specificerade ämnen, ^5 procent. Likörer, förbud. Lin, ohäckladt, 5o procent, eller 2 R:dr Lisp. liäckladt, 5o procent, eller 4 Kdr Lisp. Ljus, alla slag, förbud. Ljuskronor, alla slag, förbud. Läder-arbeten, ej specificerade, lackerade, förbud. Marmor, arbetad, ej specificerad, 5o procent. Metaller, sammansatta: Brons: oarbetad 66 R:dr 3a sk. Skepp. arbetad, alla slag, 75 procent.' Messing, arbetad, alla slag, gjuten, smidd eller pressad, oäkta Lahn derunder inbegripen, förbud eller ock 100 procent. Pinschback, Tomback och andra ej specificerade, arbetade alia slag, 7b procent eller 3 R:dr ti. 8 Beiillnings-Utskottets Betänkande, N.o 12. Ost, alla slag, 75 procent eller 3 R:dr 12 sk. Lisp. Papparbeten, alla slag, olackerade 5o procent eller 24 sk. U. lackerade 5o procent eller 36 sk. gf. Paraplyer, 66? procent. Portföljer, Taskböcker, Ridik yler och Nattsäckar, y5 procent. Sadclmakare-arbeten_, 7b procent. Skomakare-arbeten, af alla slag_, förbud. Sköldpadd, arbetad, 20 procent eller 10 R:dr U. Slöjdevaror, eller Fabriks-, Handtverkerioch Manufacturvaror, i taxan ej nämnde, förbud, eller ock 100 procent. Sminckflor, 25 procent eller 1 R:dr 12 sk. U. Smör, 75 procent eller 3 R:dr 36 sk. Lisp. Solfjädrar, förbud. Speglar och Lampetter, förbud.
Jag kan ej öfvertygas derom, att härmed bör fördröjas. Med hvarje dag ökas de bekymmer, som härröra af fattigvårdsväsendets närvar, tillstånd Med hvarje dag försvåras hjelpen. Denna min öfvertygelse rubbas ej i ringaste mån af deras åsigter, som, af föregifvet nit för former, uttala den mening, att saken bör hvila. Den bör ej angre hvila, ty den är mensklighetens sak. Till vinnandet af detta så vigtiga ändamål, får jag vördsamligen föreslå en omarbetning af författningen af den 5 Dee. 1788, rörtde de fattigas rätt, samt K. kungörelsen af d. i4 Febr. i8ri, så att fattigvården må komma i det skick, att den motsvarar tidens kraf och det allmännas lätt; hvarjemte jag får föreslå, aft förslag i sammanhang härmed till en communal-lag må uppgöras, Som ledning i detta så vigtiga mål får jag hänvisa till förslaget till stadga om fattigvården i Riket, jemte de dertill hörande bilagor och reservationer, som finnas i det und. betänk., som är afgifvet af den af K. M. i nåd. tillförordnade comité' för fattigvården i Riket, och som af K. M. genom dess nåd. skrifvelse till nu församlade R. St. blifvit öfverlemnadt och till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. remitteradt. Jag anhåller vördsamligen, att denna min motion må remitteras till Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk. Lades på bordet. Gr. Horn, Claes Fredr., uppläste följande: Båtsmanshållet i Rikets städer, som grundar sig på äldre och nyare riksd.beslut, indelningsverk och privilegier, alltifrån början af i6oo:talet, har under en sednare tid varit föremål för städernas klagan öfver en ojemn fördelning af denna skattebörda; och hafva Rikets sist församlade Ständer, med frångående af förra Ständers beslut och till följe af K.
Som ett skäl för obehöfligheten af den förändring , hvilken den nya bevillningsstadgan föreslår i st. f. hvad den gamla innehåller, har blifvit anfördt, att kronofogdens åliggande att föra prot. vid ifrågavar. förrättningar icke skulle utgöra någon controll på häradsskrifvarne. Det utgör åtminstone ett vitsord pä längden, och derföre är detsamma af en obestridlig nytta. Jag tror, alt om Hrrme gå till enkelheten af frågan, sä skola proleslanterne ge vika, ty. den gamla författningen säger tydligt, att kronofogden skall vara närvar., men bestämmer icke den nytta han vid stället skall göra. Den nya författningen bestämmer ganska tydligt denna nytta, som man af dess antagande väntar sig. Hvad kan hindra landshöfdingen, hädanefter 1 ikasåväl som hittills, att förordna en annan i fogdens ställe, om fogden genom laga hinder är afhållen ifrån alt infinna sig vid förrättningen? Sådant medför tvertom en stor nytta, ty derigenom att en annan än kronofogden blir förordnad till denna befattning, så blir det en man af folket, som får vänja sig vid den förrättningen, och derigenom tjenar man den allmänna åstundan efter communala inrättningar. Jag fortfar att, på de grunder, som Gr. Cronhjelm så väl har utvecklat, önska bifall till förändringen. Gr. Cronhjelm: Om R. o. Ad. läcktes tillåta mig att uppläsa 2 mom. af 59 § af nu gällande bcvilln.förordn., så torde R. o. Ad. linna, alt kronofogdens bestyr äfven för närvar, icke äro sä alldeles utan vigt vid taxeringseomileerne, såsom flere vär - 12 Den 2 December. de talare här hafva framställt. Detta mom. lyder sålunda s ”Såväl häradsskrifvare som kronofogde åligger, vid påföljd som för andra fel i tjensten, alt, enär antingen vid värdering af hemman och lägenheter, eller annars, Kronans rätt varder förnärmad, sådant i prot. anmärka.”