Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den franska samtalstonen hade med den franska litteraturen trängt ända upp till Mälarens stränder, och ingen kunde tro, att det verkligen var idel tystlåtna, tungsinta nordbor, som samlades kring fru Lenngrens tebord. Där dröjde den gustavianska andan kvar, sedan den ej längre beherrskade vår vitterhet, som den hade gjort i Kellgrens dagar. Gamla länkar brötos och nya knötos under årens lopp i fru Lenngrens vänkrets. Gärna och ofta sedda gäster voro dock in i det sista den artige, snillrike gustavianen Leopold, den tjocke, fryntlige Rosenstein, Adlerbeth, Blom och andra, först och sist husets » bäste vän », medicinalrådet Rutström, en något sträf, men bildad och gnistrande kvick man. När framstående främlingar gästade vår stad, fördes de in i denna vittra krets, hvars själ var värdinnan själf. Hon » höll aldrig tal », tog ej » ton utaf beläsen », men den kvickhet, som blixtrar fram ur hennes satirer, denna enkla tjuskraft, som gör hennes idyller oförgätliga, ägde hon ej blott någon gång vid skrifbordet, utan de voro sidor af hennes väsen, som alltid trädde fram i umgängeslifvet, då hon var bland vänner och själsfränder. Det har sä mycket skrifvits om fru Lenngrens husliga dygder, att dessa liksom skymt undan, att hon ej blott mönstergillt skötte sitt hushåll, utan tillika under många år var medelpunkten i en af de utsöktaste vittra kretsar Sverige någonsin ägt. Hon trängde sig ej in i männens sällskap, men hennes var af dem eftersökt, och hon följde med intresse dagens litterära företeelser. Man har ofta anfört hennes ord: » Med läsning öd ej tiden bort, Vårt kön så föga det behöfver », men man glömmer, att hon liksom många andra sedelärare ej alldeles följde sina egna fö- reskrifter — och därför må såväl samtid som eftervärld vara henne tacksamma. Det är dock sannt, att hon ej tyckte om att förevisas, omtalas såsom lärd, såsom kvick. Hon ville undvika » satirens udd », som då i JA. L E N N G R E N. en långt högre grad än i våra dagar träffade den kvinna, som i intellektuela intressen stod öfver sina medsystrar.
Föredrogos och biföllos: StatsUtsk:s mern. N:o 1, ang:de tillökning af Ulsk:s tjenslemanna-personal; BeviIln. Utsk:s mern. N:o 1, om antagande af en cancellist utöfver den i Riksd.Ordms 24 § bestämda cåncelli-personal; samt Exp.Utsk:s mern. N:o 1, ang:de ökadt cancelli-biträde m. m. Föredrogs Exp.Ulsk:s mern. N:o 2, angalo upplagan af Bilianget till RiksSlms prot. R. o. Ad. godkände den åtgärd Utsk. i detta mern. anmält sig hafva vidtagit. Föredrogs och bifölls Exp.Utsk:s mern. N:o 3, om prenumeration å Bihanget till RiksStms prot. Föredrogs ånyo K. M:s d. 4 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextär, samt härmed gemenskap ägande frågor. Gr. Mörner, Carl: K. M-.s nåd. propos. rör:de undsättning för landet i missvextär är, som mig synes, en bland de vigligaste frågor, som R. St. vid denna riksdag hafva att handlägga. Jag önskar alt det eller de Ulsk., som kommer att taga denna sak under närmare skärskådande, måtte deråt lemna den högsta möjliga uppmärksamhet. Jag föreställer mig visserligen svårigheten att utfinna ett undsättnings-system, som på en gång afhjelper förlägenheten bos de nödställde utan alltför stora uppoffringar, och å andra sidan skyddar Staten mot förlust; men det är också gifvet, att det undsättnings-system, som hittills blifvit följdt, icke tillfredsställt fordringarne.
Således måste all sådan vinning, som utgår ifrån den kärleken i menniskans hjerta, som består deruti att hon älskar någonting mer än Gud, vara och förblifva ett afguderi, som utgör en snara; afguden må nu vara gjord af koppar och heta Moloch, eller af guld och heta Dianas tempel, eller af jern och heta jernvägar, så blir det alltid afguderi, att man åt detta beläte, åt denna afgud, lemnar sitt, hjerta, sin tjenst och den dyrkan, som endast skulle tillkomma Gud Allsmäktig. Derföre säger Gud i sin lag: »Tänk på, att du helgar hvilodagen.» Jag tror icke att man behöfver vara i förlägenhet om vår Herras mening i detta fall. Vi hafva också alla aflagt ed uppå att hålla sabbaten och visa Gud den lydnad, som Honom tillkommer. Det blir således alltid orätt att på sabbatsdagen förrätta sådana sysslor, som tillhöra de andra dagarne. Vid sådant förhållande frågar jag, om det icke är orätt, att de sysslor, som tillhöra jernvägstjenstemännen. skola dem åläggas uppå helgedagarne och de derigenom blifva tvungna att bryta emot Herrans lag? Det finnes visserligen många samveten, som äro så elastiska, att de kunna för vinnings skull aldeles oqvalda tillåta sig hvad som helst, vrida och vränga sig Dan 14 Mars «. m. 143 efter behag, ja uttänjas i oändlighet, och för sådana menniskor, sorn hafva samveten af den art, iir det visst likgiltigt hvarmed de befatta sig på de dagar, som till Herrans ära helgade äro ; men vi kunna vara förvissade, att manga finnas, som för sina samvetens frid icke kunna tillåta sig att förvandla hvilodagen till en arbetsdag i verldens tjenst, och dessa samvetsömma själars andeliga behof och tvingande kraf må ingen med likgiltighet bemöta; aldraminst böra samhällsförfattningens anordningar gå derpå ut, att samvetslöshet och verldsligt sinne rent af befordras och frammanas. Mig synes det vara ganska tydligt, att verldsliga sysslor och tidsfördrif icke böra tillhöra söndagen, utan må de företagas på de öfriga dagarna i veckan.
Att Bankens Krebs; skal! lida, om den utan motsvarande säkerhet, utgiiwer sedlar, medgifivcs strax; Men akt Baukens enda säkerhet skall bestä i utwägar .att Den 2 lvclober. L189 att med klingande mynt pä en gäng inlösa alla sedlar, kan jag icke inse. Oen skulle dä förwandla sin natur af Läne-Bank till den inskränkta af DepositionS-Bank. När Banken utlänt pä exportabla effekter till ett wärdc, under hwilket man aldrig kan antaga att be blifwa, efter wunnen fred, »skeppade, sä mäste Banken fä sina sedlar äter dä skcppiiing blir möjlig: Blir den äter aldrig möjlig, sä torde wida swärare händelser för märt fädernesland inträffa, än endast minskningen af Ban« kenS kredit. När Banken äter, som nn sker, nkgifwer en summa mot hela Swensta Nationens garanti, sä mäste samma Nations oförmögenhet att kunna äterbetala wara gifwen, om Bankens säkerhet stall löpawäder; och är den gifwen, hwarfbre skulle man erbjuda den ät egna medbröders förskott! eller skulle man mindre wilja betala dem, än Banken? Oct är sant att Nationen förmär ej betala allt strax; men bör, med billigt afseende pä Bankens snarare afbetalning och beräknandet af stna tillgängar att werkställa densamma, öka afbetalningens storlek i samma män som Banken tillitas, hwarmed ock bäde Bankens kredit och Nationens anseende bibchällas. Jag mcdgifwer att en witz gräns finnes, hwaröfwer Banken icke bör gä; men denna gräns, huru bör han bestämmas? Männe icke under ett sammansatt beräknande af Bankens förstotts summa och Nationens krafter att hälla Banken skadeslös, och männe denna gräns inträffar, om Banken förskjuter de i,561,000 R:dr, som ärv ansedde för nödwändige till den kontanta utbetalningen eller nägot der» öfwer? Jag kan ej föreställa mig det. Hwad äter werkan pä warupriscn angär, sä tor, d^ den finnas mindre fullkomligt beräknad.
Dessa tjenstemän åtnjöto samma år följande löneförmåner, nemligen: öfverjägmästaren kontant lön 2,000 Kalr och såsom boställe det dertill år 1860 inköpta hemmanet f mantal Lättorp i Ryssby socken; Öfverjägare!) å Böda kronopark i sådan egenskap 940 R:dr och såsom föreståndare för skogsskolan 1,000 R:dr, hvarjemte han innehar såsom boställe det till kronoparken för 19,500 R:dr inköpta hemmanet Skäftekärr, i mantal; Öfverjägaren Calmar län. Rofdjur. Bergsoch brukshandtering. 23 å häradsallmänningarne: lön 1,000 R:dr och såsom hyresersättning 200 R:dr, tilldess boställe kan åt honom beredas; Underläraren eller så kallade Skogsrättaren vid skogsskolan: 800 R:dr jemte bostad i skolans lokal; 4 Underjägare å Böda kronopark: hvardera i lön, hästlega och ersättning för höfoder tillhopa 430 R:dr jemte ett mindre boställe; 1 dito dito i lön 300 R:dr jemte boställe; 2 Sandfältsplantörer, hvardera 300 R:dr i lön jemte bostad; 2 Underjägare å allrnänningarne, hvardera 300 R,:dr i lön och 100 R:dr i hyresersättning, tilldess boställen kunna åt dem anskaffas; 5 Extra Underjägare å kronoparken, hvardera med arfvode af 200 R:dr. Följande hemman hafva under åren 1856—1860 blifvit, till följd af Kongl. Brefvet den 20 Juni 1855, till kronoparken inköpte för nedan utförde köpesummor, nemligen: Grankulla N:o 9, ^ mantal Runt R:dr 1,500: — Torp N:o 6, f » » » 11,250: - Mickelsmad, -h » » » 400:
Men om aflöningen går, såsom nu också är föreslaget, till Riddarh.- Direkt:n och derifrån till den valde, så afböjes sä vidt ske kan, allt äfventyr för något otillbörligt subordinationsförhållandes upkommande emellan väljande och valde. För min del upmanar jag, af alla nu anförda skäl, R. o. Ad. på det varmaste att antaga det hvilande förslaget och anser för en dyrbar pligt att dertill gifva min rätt. Det har visserligen blifvit omtaladt, alt BondeSt. skulle hafva afslagit detsamma, men mig är sagdt att ett annat Stånd antagit detsamma. Det skall nu visa sig, om ett förslag, utgånget ifrån åtskilliga R. o. Ad:s högt värderade Ledamöter, skulle inom delta Stånd sakna stöd af de sympatier, genom hvilka del blifvit antaget till hvilande, och skulle af oss omfattas med mindre välvilja, än som blifvit deråt beskärd af ett annat Stånd, som likväl från början icke ansett sina egna önskningar deruti nog afsedda och förverkligade. Det skall visa sig, om detta förslag skall stranda på de båda ytterligheternas motstånd, som icke är det minst fruktansvärda för framgången af hvarje, utur moderata och förmedlande åsigter utgången idée. Jag bar redan sagt att jag uprigtigt förutsätter, att valen skola ske med all den insigt och varsamhet, som en så vigtig förrättning kräfver. Det är under denna förutsättning, grundad på min öfvertygelse om R. o. Adis varma nit för fäderneslandets välfärd, som jag, för min del skulle, om förslaget nu antoges eller ock framdeles, under mera gynnande öfverensstämmelse!’ i tänkesätten genom samtlige RiksStms medverkan och K. M:s bifall blefve gällande såsom grundlag, med glädje är beredd att återvända till det landtliga hem, som jag i en älskad födelsebygd eger, och der jag med tillfredsställelse skall veta att i en obemärkt ställning sköta den enskilde mannens pligter.
Att lantan till det årets slut då lånet medelås, skall liqvidera^, och föriallodagarne sedan derifrån räknas, vid äfventyr, att om räntan inom utsatt tid ej erlägges, anses Capitalet till betalning förfallet. 4:0. a^a inbetalningar till Cassan böra verkställas genom insättning i VexelBanken, för Casgans räkning och BancoAttestens aflemnande. Att alla de omkostnader, som Cassan till Intecknings förnyelse eller fordringens utsökande kan k'omma att vidkännas, böra af gäldenären ersättas. 6:0. Rättighet för Directionen , att Skuldebrefvet Låntagaren ohörd å annan man öfverlåta. Skulle de uti 3:dje, 4:de och 5;te punkterna nämnde vilkor uti Skuldebrefvet saknas, äger Directionen, att derå tiga gäldenärens serskildta förbindelse. För uppfyllandet af de i ofvanskrifne 2,’dra, 31dje och 4tde punkterne föreskrifne åtaganden, bör Directionen fordra borgen såsom för egen skuld , af någon inom Stockholms Stad eller Stockholms Län boende och af Directionen godkänd person. I öfrigt äger Directionen, att, i enlighet med ofvan stadgade grunder upprätta forinus Ven 5 October e, m. laire till Skuldsedel, hvilket Lånsökander, då de derom sig anmäla, till etterrättelse meddelas Anmärkningar: i;o. Då Lån på hus sökes, ingifves Branda försäkringsContoirets Fribref i hufvudskrift eller ock, om huset är förut uti Banken pantsatt, en af Bankens Registrator bevittnad afskrift deraf, hvarförutan bevis från BrandförsäkringsContoiret, huruvida Huset häftar för Premielån eller ej, skall ansökningen åtfölja. 2:0. Vid lån å Landtegendomar af här i 2 §. uppräknad natur, ingifves ordentlig värdering, upprättad af Domaren i Orten på sätt nämnde §■ föreskrifver. 3:0. Om Panten är af Säterie eller Frälse natur, ingifves Kongl. KammarCollegii bevis, att den ej häftar för bytesbrist eller annan Kronogravation. 4:0.
Härlig och daggfrisk var morgonen, då jag i sallslrap ined en engelska, miss F., begaf mig åstad a t t uppsöka en liten o: rt med det f ö r en vesterlandsk tunga omöjliga namnet Mzlcet. Den ligger ett par ini1 norr o111 Tiflis, och vagsn gick längs Kurdalen, soni var vild och ödslig. Få spår syntes af iniiiiniskor, ty boningarna låg0 i allmänhet så val gömda, a t t man icke anade deras tillvaro, förrän man till sin förvåning fick se en lätt rök ringla sig upp ur gräsva.lleii vid vägkanten. Först då lade inan ocksi märke till de kretsar af sinå stenar, hvilka, i det de tjänstgjorde som skorstenal:, skvallrade oni a t t denna griisvall var taket till ett ' Iiiis, inbygdt i sjalfva den branta sluttningen mot floden. Vi följde troget Kurs alla nyckfulla krökningar, tills vid en tvgr viiiidning staden med det konstiga nainiiet lag framför oss. Mzket a r Georgiens forna hufviidstad, och så som den ligger har framför vara ögon, skänker den oss en lefvatide föreställning orn deu kristna kyrkans stridande tillvaro i Öste ' r~i, samt bjuder på en tafla, t1Wr Iivarje drag bär akta niedeltidskoloril. U r floden, soin under dystert brus ströiiiinar strid förbi, reser sig berget till höger o111 oss likt en braniit niur med taggig krenelering. Till venstei begränsas dalen också af liöjder, men mer tillgängliga. T. bakgrunden staiiges iitsikten af blånande berg, och på det iiarinaste utsj~råiiget, 1200 fot uppe i luften, ligger, svafvande öf ver branten, ett gaminalt kloster med sin kyrka. Genom årliundradeiz tjtinstgjorde detta kloster soni vakttorn, och miiiikczrne vor0 skildtvakter.
Deremot kan, som ett axiom, antagas, att arbetaren alltid är sin lön värd; således, om correctionislerne användas, utan personel bevakning, till de arbeten, sorn K. M. och kronan verkligen behöfver, och under ett förståndigt befäl; såskall aldrig åttonde hufvudtiteln komma att behöfva användas för deras räkning. Vidare gör närvar, correcl.inrättmsfängelse och arrestprinciper correctionisten till en den hätskaste fiende i själ och hjerta lill alla dem, han kallar fria, och till dem, med hvilka han kan komma i någon beröring; och då han derjemte vet sig endast stå under lagar, hörande till ett fritt samhälle, hvari han icke mera finnes; så kan han begå de grofsta brott emot förmän eller vårdare, snart sagdt strafflöst, då straffet tages relativt till correctionisten, ty, •—bedröfligt men sanni, — hälften eller åtminstone tredjedelen af denna mennisko-kast är färdig att taga den högsta kroppsplikt, Sveriges lag stadgar, för njutningen äf ett mått brännvin. Att dessa mina åsigter äro sanna, tror jag, till följd af den erfarenhet jag inhemtal; och att de äro veikliga deruti, att en correct.-inriiltn. kan äga bestånd, utan att vara fängelse, det visar den K. Pionnier-corpsen, hvars medlemmar äro, till det mesta, utskott af den värfvade arméen, visserligen icke af domstol fällda för vanhedrande brott; roen jag öfverlemna!' till den sakkunniges vetande och bedömmande, om de egentligen äro anuat sorls folk, än utskott direct från nationen. Begärdes på bordet. Den 19 Fet mari e. m. Frih. von Saltza, Edvard Fredr., hade inlemnut följande, sorn upplästes!
Friherre Rudbesk, Alexander", Det är med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande rörande StatsRådetsEmbetsbefattningar, som jag vördsamt utbeder mig att till Höglofl. Ridderskapets och Adelns pröfi ning få den äran framställa mina åsigter. ConstitutionsUtskottet har anmärkt de af HofCancellersEmbetet någon gång anbefallts indragningar af vissa Tidningar, såsom mindre ändamålsenlige. Jag hade trott att en sådan inskränkning kunnat både lagligt och nyttigt Den to Jnlii f, m. denna senare tid varit ännu vidsträcktare , då hade Publicistens granskning öfver Riksdagsmäns yttrade framställningar uteblifvit, hvilka pndast tillböra Stånden att sjelfva censurera, ®å länge HofCanceller»E:nbetet förvaltas af den ädle och upplyste nian, hvars Fosi®rlands och hederskänsla så ofta blifvit vitsordad inom dessa murar, så är jag för min del fullkomligen öfvertygad, att dess rättvisa med en säker blick bedömmer öfverdriften af de egensinniga insinuationer, som ofta af kitsligheten framstäf, las. Friheten är dyrbar, dess öfverdrift vådlig, hvarföre bestämda gränser äro nödvändiga för dess bestånd, och då jag hyser den öfvertygelsan att vår Regering vaksamt söker Bpprättbålla dessa fördelar, så lärer Herrar StatfRåder häldre förtjena Nationens tacksamma bifall , i följd af det goda de sökt medverka, än anmärkningar relativt till mindre betydlige ämnen, Det tillhör en Representant att lika ifrigt söka freda ds Konungsliga rättigheterna, som »tt alltid yrka Folkets fördelar, samt vid alla tillfällen framställa dess behofver, och då des. sa föremål kunna förenas, så uppfyller jag en glad pligt, sedan jag förut vid flera tillfällen framställt de senare, att äfven nu beifra de förras helgd. Då Utskottets Betänkande innehåller flsra olika ämnen, så torde Herr Grefven och Landtmarsk&lken täckas benägit göra serskilt» propositioner öfver hvarje Moment.
Bilaga till Stats-Utskotiets Utlåtande JS2 87. Litt. f . T1/'// Rikets Höglofliga Ständers Stats-Utskotts Afdelning för Riksgäldsdrendena. Med anledning af en utaf Utskotts-afdelningen i skrifvelse af förlidne gårdag gjord begäran att erhålla uppgift å tjenstebefattningarne dels hos Kongl. Styrelsen öfver Statens jernvägsbyggnader, dtds vid de under byggnad varande delar af Statens jernvägar, samt å de med dessa befattningar förenade arfvoden och öfriga aflöningsförmåner, får Kongl. Styrelsen härmed upplysa, att Kongl. Maj:t, — som genom nådigt Bref af den 30 nä«tlidne månad förordnat, att berörda Styrelse skall bestå af en Chef och två ledamöter, och i sammanhang dermed bestämt arfvodesbeloppen för dessa befattningar att tills vidare årligen utgå, för Chefen med 12,000 Riksdaler, jemte resekostnadsersättning, sorn af Kongl. Majit komme att särskildt bestämmas, för den ene ledamoten med 3,000 Riksdaler och för den andre ledamoten med 4,000 Riksdaler, — visserligen i nämnda nådiga Bref tillika förklarat, att aflöningsstaten för de vid Styrelsen anställde tjenstemännen komme att, uppå Styrelsens underdåniga förslag, framdeles af Kongl. Maj:t fastställas; hvaremot Styrelsen skulle ega att, inom vissa af Kongl. Maj:t likaledes fastställda aflöningsklasser, bestämma beloppet af öfrige tjenstemännens aflöning samt tilldela arfvoden för tillfälligt biträde m m., men att Kongl. Styrelsen ännu ej medhunnit utarbetandet af sådana förslag för att Kongl. Majrts nådiga pröfning underställas. Hurudan ställningen i ifrågavarande hänseenden var vid slutet af nästlidet år, synes. deremot af hosgående uppgift å tjenstemän dels vid Ofverstyreisen för Statens jernvägsbyggnader, dels vid de under byggnad varande delar af Statens jernvägar, äfvensom å bemälde tjenstemäns arfvoden för sistlidne December månad.
Boije har yttrat, att öfverflöds-afgifterne borde å nyo upplifvas, för att, som lian trodde, derigenom erhålla af de förmögnare ett bidrag till fattigares underlättande, och Friherren har bland sådana artiklar uppgifvit vin, caffe och socker. Hvad först vin beträffar, så har jag enskildt visserligen ingenting deremot, ehuru väl det vore en origtig princip, som i afseende härå komme att tillämpas. Men i afseende på caffe och socker, tror jag att Frilierrens afsigt, långt ifrån att medföra den åsyftade lindringen, skulle komma att mera drabba den fattige, än den rike. Herr af Billberghs uppgifter på olikheten emellan Handlandes oeh Borgares be - Den 3o Mars f. i». skattning i olika städer, efter närvarande förordning, synes stå i en besynnerlig strid emot Bevillningsgrundernas bibehållande nf ett Utskott, hvarest Herr af Billbergh sjelf är Ledamot. Denna stridighet må det vara honom sjelf förbehållet att kunna förklara. Herr Hjerta anser myntvärdets obestämdhet icke medgifva tillfälle, att genom ett nytt Bevillnings-system tillvägabringa en jemnare beskattning, men lofvar alt till nästa Riksdag sysselsätta sig med ett förslag härutinnan. 1 afseende på den första omständigheten, hemställer jag hvad myntvärdet kan hafva för inflytande på sättet att utgöra det belopp, som uti skattebidrag erfordras; ty om de utgöras i papper eller silfver, blir det likväl alltid en nominel summa, som måste utgå. I afseende åter på löftet, att till nästa Riksdag inkomma med ett förslag, så, om det blir uppfyldt, är det visserligen ganska väl; men jag tror icke Svenska folket behöfver afvakta dessa fem år, emedan verkställbara förslager i detta hänseende nu icke saknas. Jag anhåller på dessa grunder om återreiniss af Betänkandet. Friherre Liljehorn Gustafj uppläste följande: Sedan jag uti frågan om Bevillnings åläggande för Recognitions-smide reserverat mig emot det Betänkande, som Utskottet Den 3o Mars f. m. rffgifvit, anser jag mig ock böra vördsamligen tillkännagifva orsaken och grunderne för denna min reservation.
I dessa ämnen Ilar Lag-Utskottet genom remisser från Hedervärda Bondeståndet fält till behandling emottaga följande motioner, nemligen: l:o af Riksdagsfullmäktige Daniel Danielsson från Jönköpings län, Anders Persson från Östergöthlands län och Nils Magnusson från Kalmar län, hvilka uti serskilda memorial yrkat, att, med ändring af stadgandet i 26 kap. 2 § Byggninga-balken, församlingarnes skyldighet att bygga och underhålla vissa hus å prestegårdar må upphöra och nämnde skyldighet i stallet öfverflyltas å kyrkoherdarne sjelfve; 2:o af Riksdagsfullmäktige Ingemund Odin från Gottlands län och Johan Johansson från Östergöthlands län, hvilka föreslagit utfärdande af den förklaring öfver stadgandet i nyssnämnde §, angående socknemäns skyldighet alt underhålla och bättra de så kallade sju laga husen å Kyrkoherde-boställen, att denna skyldighet icke må vidtaga förr än husen af ålder och bruk så förfallit, att de icke utan ombyggnad kunna bättras; 3:o af bemälde Johan Johansson samt Riksdagsfullmäktige J. P. Sandstedt och Johannes Johansson från Jönköpings län, hvilka yrkat, att den sätesoch ladugårdar samt afhyste rå- och rörs-hemman, genom stadgandet i berörde §, nu medgifna befrielse från deltagande i prestegårds byggande och underhållande måtte upphöra; och 4:o at bemälde Sandstedt och Johannes Johansson, jemte Riksdagsfullmäktige Nils Jeppsson från Malmöhus län och Olof Johansson från Stockholms län, som ansett, att, med ändring af 4 § i berörde kapitel, sätesoch ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman jemväl böra åläggas deltaga i byggnad af tingshus och häradsfängelser; och har sistnämnde motionär tillika föreslagit, att äfven preste-och klockarebohl må få dylik bvggnadsskyldighet sig ålagd. Dessa motioner, jemte hvad vid deras föredragande till remiss blifvit anfördt, hafva Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit; och få Utskotten härmed utlåtande öfver desamma afgifva. 54 Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekon.-Utsk. Betänkande, N:o 21.