Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag uppmanar derföre de af Konungens rådgifvare, som här äro tillstädes, alt de må tillstyrka att skaffa oss slut i denna sak. Det kan ske på sådant sätt, alt K. M. behagar inkomma med propos. i ämnet. Jag ser ingen annan utväg att trösta dem, som äro så förskräckta för revolution och opposition, än att Kouungen sjelf må slita tvistigheten i frågan. Hr von Troil, Emil: Det handlingssätt, Constit.Utsk. under sednare delen af riksdagen iakttagit, har redan flera gånger framkallat RiksStms ogillande derutaf, och det nu förevar, betänk. lemnar ökad anledn. dertill. Med den honom vanliga konstfärdighet hafva vi nyss hört en talare af motsatta sidan försvara Utskrs förfarande. Mati har dervid sökt förblanda frågorna om grundlagsförslags väckande och om redan väckta förslags behandling inom Stånden. Lika obestridligt som det är, att inga nya förslag af sådan beskaffenhet få inom RiksStm väckas, lika säkert är det, att dessa äga rätt att modifiera de förslag, som till dem från Constit.Utsk. inkommit. Man har bär uppmanat R. St. att lyda Constit.Utsk. och velat jemnfora denna lydnadspligt med undersåtens emot Regeringen. Vöre denna jemnförelse riktig, så blefve slutföljden den, att Utsk., lika sorn Styrelsens medlemmar, kunde anklagas och afsättas, när det brutit mot grundlagen. Jag tillstyrker dock ej detta, men vill blott visa, hvarthän Frih. Boyes jemnförelse leder. Frih. bär sagt, att vi nu vore inne på en revolutionär bana, och, han har deruti icke orätt. Banan är revolutionär, så snart den löper utom grundlagen, och då Utsk. halsstarrigt tillstänger den rätta vägen, återstår för RiksStm endast att, Utsk. förutan, behandla frågan så grundlagsenlig! som möjligt. Vore förhållandet nu, att Ståndens olika meningar behöfde samraanjemnkas, så funnes ingen annan utväg än tillsättandet af ett särskildt Constit.Utsk.; men lyckligtvis hafva alla RiksStm uttryckt samma gemensamma tanka i den-, na sak.
Då Kongl. Maj:ts Prog. om Statsverk. 1850. 33 Då Styrelsen icke finnér något giltigt skäl, hvarföre Riksstatens sjunde hufvudtitel, på sätt som nu sker, skall med 4,000 r:dr för reparationer och underhåll af Länsoch Kronofängelserna bidraga till bestridande af fångvårds-kostnaderna, får Styrelsen uuderd. hemställa, att, med indragning af detta serskilda anslag, förslags-anslaget för fångvården måtte bestämmas till 693,663 r:dr 16 sk., hvarigenom hela fångvårds-anslaget, som nu, inberäknadt ofvannämnde 4,000 r:dr, utgör 773,707 r:dr 32 sk., komme att uppgå till en jemn summa af 775,000 r:dr eller 1,292 r:dr 16 sk. högre.
Om en torpare eller fattig jordbrukare kommer in i en handelsbod, så betraktar bodbetjenten honom ofta med förnämt förakt, och man drifver med honom, om man icke äfven plundrar honom. Det ligger i tidens anda att högt uppskatta penningen; och hurudant är förhållandet mellan intelligensen och penningen, mellan börden och penningen? Rotschild anses mer än någon prins, och hvilken grosshandlare som helst har mer anseende än en professor eller en kapten. Det finnes en klass, som har kassakistan till sin kyrka och penningen till sin gud, och denna klass har fått öfvertaget i lagstiftningen och de styrandes särskildta välvilja. Men förhållandena kunna ändra sig och man skall kanske en gång liksom under korstågens tid anse penningen mindre värd än tro och bildning, patriotism och kunskaper. Man talar om penningens magt, och den är stor. De, som ega den, kunna i många länder köpa qvinnor, titlar, ordnar, embeten, till en viss grad äfven bildning; men det finnes något, som de icke kunna köpa, och det är börd; i första hand och deraf kommer deras outsläckliga hat till börden. Hvad blir följden, då dessa åsigter vinna seger? Frankrike kan svara derpå, ty Louis Philippes ätt hade .troligen ännu innehaft Frankrikes tron, om han icke låtit penningemännen och bourgeoisien beherrska allt, nedsätta arméen och de lärde, samt låta allt blifva falt för deras penningar. Då denna ställning, jag nu påpekat, inträdt i ett land, så visar det att den nationen närmar sig sitt fall, om den icke ändrar bana. Hurudan har nu följden blifvit af det system, som under de sista åren i vårt land är tillämpadt? Hurudan är landets kredit i förhållande till hvad den förut varit. Det synes af den alltmer i utlandet fallande kursen på våra papper. Hurudan är landets soliditet? Vi äro mycket, om än icke farligt skuld satta. Hurudan är jordbrukets och bergsbrukets ställning?
Febern har förberedt sig ordentligt, efter hvad » G o d natt, liten, glöm icke, att jag vill bli det ser ut. Er hustru är emellertid för oredig väckt kl. 6 i morgon bittida. » för att man nu skulle kunna draga någon slut» Jag vaknar nog, » svarade h o n mildt. sats af det h o n säger. Har ni icke själf märkt H a n kunde emellertid ej fortsätta m e d det afnågot på h e n n e? » brutna arbetet, utan, sedan han e * t ögonblick suttit i tankar, tog han fram ett påbörjadt bref » Ingenting, » bedyrade Berling. öfver litet hufvud värk i går kväll. » » Dina frågor o m min hustru o c h o m hvarför Öfver läkarens ansikte flög ett svagt leende. jag egentligen gift mig, har jag ännu icke svarat Därpå blef han åter allvarlig. » Ja, vi få sköta på, m e n m o t dig, s o m är min bästa vän, kan jag henne m e d yttersta omsorg, » sade han helt kort. vara uppriktig. Omsorgsfull skötsel kom ej heller att fattas den sjuka. Berling själf skulle ha velat sitta nätter Gretas far var, som du vet, först min lärare, och dar v i d hennes sida o c h akta på hennes sedan min vän. Efter hans d ö d blef jag hennes förmyndare. Hennes tillgångar v o r o rätt knappa, önskningar, men läkaren fordrade bestämdt att en sjuksköterska skulle tillkallas. M e d Beriings lugn och då jag i alla fall var skyldig att på ett eller var det emellertid slut. Arbetet gick ej längre annat sätt sörja för henne, så tyckte jag det var m e d samma fart o c h samma pedantiska punktenklast att utan vidare afhugga den gordiska lighet s o m förr; hvarje ögonblick for han upp knuten o c h att gifta mig m e d h e n n e; alltså erbjöd o c h tittade in i sjukrummet för att förvissa sig jag henne min hand! Detta föll sig ej heller syno m, att allt stod rätt till. Väl kunde det hända nerligen svårt, ty Greta var j u ett godt barn, att han en eller annan gång kunde känna ett visst s o m jag höll mycket af. Där har du historien obehag öfver den ständiga oron, liksom också att om mitt giftermål.
Brefven den 10 Decemb. i^56 och iaNovemb. 1761, leda omdömet härutinnan; och emedan det icke förekommit, att Herr General-Acljutantens i fråga varande misstag härledt sig af uppsåt, vårdslöshet eller oförstånd, utan af mindre försigtighet vid tillämpningen af General-Adjutants Instructionen den 19 Junii 1810, hvilken dock befunnits så tvåtydig, att, i anledning af denna händelse, fråga blifvit väckt, om ett mera noggrannt bestämmande af de Civile och Militaire myndighe ternes - Revisorers Berättelse. 999 ternes gränser; ty pröfVade Herr KammarRätts-Rådet, att något vidsträcktare ansvar, enligt åberopade Lagens rum, ej kunde Herr General-Adjutanten åläggas, än att lian bordt fylla all skada, om densamma icke redan blifvit godtgjord, hvadan ock närmare utlåtande derom ej egde rum; för Öfrigt ansåg Herr Kammar-Rätls-Rådet Herr Friherre Cederströms anmärkning emot mina sa kallade politiska reflexioner ej förtjena något afseende. Herr Amiralitets-Kamrnar-Rådét Carlberg stadnade, efter flere vidlyftigt anförde skäl, i hvad anginge Herr General-Adjutantens ansvar och ersättnings-skyldighet, uti lika beslut med Herr Bergs-Rådet Robson, och i afseende på de politiska reflexionerna, med Herr Kammar-Rätts-Rådet Osffingius. Herr Kammar-Rådet Branting bade, på flere anförde skäl, dömt Herr General-Adjutanten skyldig , att under ett år mista det honom anförtrodde General-Adjutants-Ämbete med åtföljande lön eller arfvode; men då Handelshuset Skotte & Son förklarat sig hafva af Kongl. Majrt erhållit ersättning (hlen Herr General-Adjutanten under skriftvexling gen upplyst vara af Konungens egna medel betald} för liden skada, ansåg Herr Kammar-Rådet detta ämne i närvarande skick ej kunna gifva anledning till Herr Friherre Cederströms förpligtande, att denna skada godtgöra, och hvad anginge de af Friherren I ooo Miksens
Slottets ägare var icke allenast en gammal man, tryckt af årens börda, utan äfven af sorgens; sina tvenne tappre söner hade han förlorat i befrielsekriget, och var nu ensam och öfvergifven, «ensam i ett för honom fremmande slägte» enligt hans eget yttrande. Efter några dagar var jag i stånd att gå omkring och bese rummen, och deras märkvärdigheter. «Ni har ännu ej sett min helgedom,» sade gubben en dag, och förde mig in i ett kabinett, innanför hans sängkammare. Der visade han mig porträtten af sina båda söner, aftagna i helt unga år; emellan dessa hängde familjens stamtafla. Ibland de der förekommande namnen igenkände jag några, med hvilka jag hört mina föräldrar vara i skyldskap; då först erfor den gamle mitt familjenamn, som han väl icke efterfrågat (likväl trodde jag att han hört det af läkaren). Titeln och «Sie» göra här namnet umbärligt. — Det kom då i dagsljuset att han var min aflidne faders morbror. Godset hade han i arf efter sin hustru. Hennes far, såsom utan manliga arfvingar, hade, enligt det här antagna bruket, lemnat honom sitt namn. Af sin syster, som af ödet blifvit förd till en helt annan ort, hade han ej hört något på många år. Hon var redan död, när han erfor, att hon varit gift med en Harlinghausen, att deras son ingått i rysk tjenst; dervid blef det, tills han nu sjelf barnlös, utan någon närskyld, ofta fallit på den tanken att det kanhända ännu fanns någon, den han kunde anse som anförvandt. Om få dagar var ett testamente uppsatt i laga form till min fördel. Den gamle sökte öfvertala mig att ingå gifte med någon af den närboende adelns döttrar. Men jag sade, att jag redan ingått en förbindelse med en flicka i Finland. Han runkade väl smått på sitt gamla hufvud, men var för mycket man på sina egna ord, för att icke finna, att jag borde stå vid mina. Med permission på ett år, ilar jag på hoppets och kärlekens vingar till min finska flicka, men hvem går i borgen, att hon ännu älskar mig? En sådan flicka har säkert haft många tillbedjare.
I fortsättning med den behandling, sorn den 2 dennes sednast lörevaril af Beviilnings-Utxkvfets betänkande, N:o 11, angående grunderne lör den blifvande allmänna bevillningen, samt föreskriflerne för tillämpningen deraf, samt det vid betänkandet fogade förslag till ny Bevillningsförordning, förekommo serskilda inom Ståndet vid berörde Författningslörslag gjorda anmärkningar, nemligen: l:o \ id den pag. 14 1 förslaget intagna, tili 14 § hörande, bestämmelse, angående bevilfnings-afgifter, som 1’healer-directenrer vid andra än Konungens speclacler, samt kringresande ineller utländska personer, hvilka med serskildt tillstånd gifva representationer al mechaniska konster, lindansning, konstridning, m. m., eller sådane, som kringföra och visa Iräm:111ande djur m. m., böra erlägga: Ståndet ansåg redaetionen böra af detta moment undergå sådan förändring, alt utländske och bär i landet bosatte, samt mantalsskrifne, %are sig Thealer-föreslåndare, eller förevisare af djur, panoramer, m. m., måtte befrias ifrån några utgifter för hvarje representation, ulan, lika med andra nurings-idkare, taxeras, efter 2 Ari., med 5 procent al dess behållna inkomst, med hvilket yttrande Författnings-förslaget, i denna del, till j evilhungs-Utskotlets förnyade handläggning öfverlemnades; 2:o Vid 25 § af förslaget, pag. 26 och 27, der följande bestämmelser af bevillning linnas: ”Fallin grufva r: Fjerdeparfs-delegare deri betala fem procent af förra årets behållning, hvilken afgift innehålles vid årliga utdelningar och af Bergslagen godlgöres, hvaremot de verk, af hvilka denna inkomst utgår, icke skola med serskild afgift efter denna artikel beläggas, eller till värde upptagas”. ”Grufvor och grufve-lotter, utur hvilka malm, af hvad art som helst, lill afsalu brytes, taxeras till fyra procent af den behållna inkomst, de anses gifva”.
Afven de tåg, som anlända med vestra stambanan och åro destinerade till Stadsgården, nödgas ju åka ut på vindbron, för att sedan åka tillbaka till Stadsgården. Det år högt spel, och om man äfven under berusning kastar sig in i ett sådant, torde man en dag bittert få ångra sin blinda ifver. På grund af hvad jag nu anfört tillåter jag mig föreslå, det Rikets Ständer nu måtte besluta, att ställa till Kongl. Maj:ts disposition 1,500,000 R:dr, för att dermed genom tunnel neddraga vestra stambanan till Stadsgården på ett sått, som gör möjligt dels att jernvågstågen må kunna lemna tunneln utan att utlöpa å bro, dels ock att sammanbindningsbana kan framdeles byggas; att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t anhålla om ett noggrannt kostnadsförslag å alla de arbeten, som blifva en följd af sammanbindningsbanans byggande; och att Stockholms kommun må få till siffran bestämd den andel i kostnaderna, som Staten, i egenskap af jernvågsegare, fordrar af kommunen, samt att denna sednare derefter måtte såttas i tillfälle att yttra sig öfver frågan.” Angående Nordvestra Stambanan. af Herr Leijonancker, F. W.: ”Angående nordvestra banan har jag varit af den åsigt, att, i händelse högre anslag ån de, som Kongl. Majit föreslagit för denna bana, skola beviljas, bör företrädesvis banan från Norska gränsen till Arvika gynnas med högre byggnadsanslag, enär denna del år af öfvervägande vigt för kommunikationen .med Norge.” af Riksdagsfullmågtigen Georg Nyqvist från Wermlands lån: ”Emot Stats utskottets beslut att föreslå Rikets Ständer att bevilja omkring en million Riksdaler till påbörjande af jernvågsarbeten från Norska gränsen i trakten af Eda glasbruk emot Arvika och dermed sammanhängande punkter, får jag på nedanstående skål vördsamt anföra min reservation.
Betänkande, N:o 50. 4:o af Riksdagsmannen Sone Persson från Malmöhus län, som fästat uppmärksamheten å obilligheten deri, att kustoch skärgårdsboerne, vid den båtfart de idka tili skånska städerne för afsättande af sina produkter, skola vara tvungna att anlöpa Helsingör, för att derstädes erlägga tull, hvarigenom icke allenast en kännbar minskning i den inkomst, de kunna påräkna för sina varor, utan äfven flera olägenheter, till följd af uppehåll vid klareringen m. m., uppkomma; hvarföre motionären hemställt, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Skånes, Hallands och Bohus läns allmoge, skärgårds och kustboer måtte vid genomfarten af öresund befrias från alla afgifter för så väl båtar under 5 å 7 läster, som för egna landtmannaeller skärgårdsprodukter, hvilka de deruti medföra. Hvad dessa motioner innehålla har Utskottet i öfvervägande tagit och får, med anledning af hvad dervid förekommit, upplysa, att, sedan, tili följd af flere grundade klagomål öfver det sätt, hvarpå tullafgifterne vid öresund ulfordrades utöfver gällande Traktaters innehåll, Rikets Ständer vid 184o och 1841 årens riksdag uti underdånig skrifvelse förklarat sig beredde att, i allt hvad på dem ankomme, understödja de kraftigaste och mest ändamålsenliga åtgärder för rättelses vinnande härutinnan, så har Kongl. Majit, efter föregångne underhandlingar i ministeriel väg, under den 22 December 1841 med Konungen af Dannmark afslutat konvention i afseende å öresundska tullen, uti hvilken, jemte densamma åtföljande tariffer, så väl lullafgifternes belopp enligt gällande traktater blifvit noga bestämda, som ock föreskrifter meddelade, rörande sättet för afgifternas uppbärande m. m.
R:dr af nionde hufvudtiteln; och beviljades Staden vid sista Riksdag, en summa af 130,000 R:dr såsom lån för byggnaders uppförande af sten, tegel och slikt ej eldfarligt ämne, nämligen: att användas till 44 enskilde tomtägare 125,000, och för Stadens publike byggnader 25,000 R:dr. Som Stadens rysliga öde väckte det ömasle deltagande hos Svenska allmänheten, hugnades äfven dess husvilla befolkning med rika gålvor, från alla landsändar och jemväl frun utländsk ort, till det anmärkningsvärdt stora beloppet af emellan 80 till 90,000 Riksdaler Banco; genom hvilka alla betydliga bjelpkällor det endast kan förklaras, huru Staden mäklat på så kort tid åter resa sig ur gruset och invånarnes skakade välstånd någorlunda upprättas, så alt handel och andre näringar kunnat återvinna deras förra lif. Stadens bestånd grundar sig hufvudsakligen på handel och sjöfart. Jordbruket bidrager äfven betydligt dertill och handtverkerierue något; äfvensom den omständigheten icke är utan inflytande, att Läns-residenset med thy åtföljande inrättningar här befinnes. Handeln har till föremål dels att förse Staden och kringliggande orter med salt, sill och dylike förnödenheter samt utländska drycker och specerier, jemte vanliga kramoch bodvaror, äfvensom efter missväxtår medspanmål, dels cominissioosaffärer för Wermlands invånare iafseende på deras jern och trädvaruhandel, samt i allmänhet medspanmål, bränvin och andre landtmanna-varor af ortens prodnelion.
Frågar man, huruvida härmed var afgjordt, att Häradsrätten dömt rätt, och att den talan, som af samma Rätt blifvit upptagen och hvarpå böterna voro ådömda, också var den, som bordt upptagas; då torde svaret icke vara lätt att ur det nådiga utslaget utleta. Nu är det dömdt, att den åklagare, hvars talan Häradsrätten upptog, borde hafva böterna derföre, att de på bans talan ådömdes. Det återstår att veta, om det var denne åklagares talan som bordt af Häradsrätten upptagas. Ofver bemärkelsen af lagfart och laga stånd synas meningarne ännu behöfva att närmare redas. En lagförklaring derutinnan tillkom år 1818, hvarigenom verkan af laga stånd, änskönt fastebref tillkommit, undanröjdes för alla de fall, der jord, hus och tomt af annan, än rätt ägare, blifvit föryttrad. Men grunderne för denna förklaring och för den lag, som dermed förklarades, torde kräfva en friare tillämpning, än lagskipningen hittills kanhända trott sig kunna medgifva. Ett exempel på behofvet häraf tyckes framlysa i följande förhållande. Skatterätten till ett hemman hade år 1773 blifvit försåld med vilkor, jemte gjordt förbehåll om frälserättigheten, att, i händelse köparne eller deras arfvingar blefve sinnade att utom börden afhända sig samma skatterättighet, de då skulle vara skyldiga att lagligen hembjuda säljarne och deras arfvingar nämnda rättighet.
Ingen skulle högre, äri jag, önska, att den afundsjuka i handelsfördelar och handel Nationerne emellan upphörde, hvarförutan handelstractater icke voro behöfliga, men innan detta inträffat, och dertill visar sig ännu knappast i något land någon liknelse, tror jag det 43 H. 5* 68 Den 28 September f. m. vara Regeringarnes pligt, att genom kloka handelstractater söka bereda sina folk alla möjliga ömsesidiga handelsförmåner; och att ställa dessa förmåner, en gångvundna, pä detta sätt under folkrättens skydd mot godtyckets lagstiftningsrätt. Att vår Regering genom de sedan sista Riksdag afslutade tractater beredt Svenska handeln förut saknade fördelar, torde ingen oväldig granskare kunna neka.. Grefve Björnstjerna, Magnus: Som skälen för bifall till den Kongl. Propositionen blifvit af StatsUtskottet framlagde, och af arne Regeringens Ledamöter härstädes ytterligare utvecklade, anhåller jag att blott få besvara ett par från andra sidan gjorde anmärkningar, och upptaga de trenne alternativer, sorn lill ifrågavarande anslags nedsättande blifvit framstälde Man har nemligen trott, alt detta kunde vinnas på 3:ne sätt, såsom: 1:0 minskning i Missionernes antal; 2:0 nedsättning af den diplomatiska rangen; och 3:o aflöningens förminskande. Jag ber, att i korthet få genomgå hvarje af dessa särskilta omständigheter. Hvad först angår minskning i Missionernes antal, så har detta redan till en del blifvit tillvägabragt. Ifrån att hafva Ambassadeurer i Petersburg och Paris, stundom äfven i Köpenhamn, hafva vi nu endast Ministrar af andra rangen på dessa ställen. I Sachsen, Pohlen, Spanien, Portugal och flere smärre Stater Den 28 September f. m. 69 i Tyskland hafva vi nu, i stället för fordom Ministrar, endast Chargés d’Affaires eller ock inga diplomatiska Agenter. Vi hafva således redan minskat Missionernas antal, så mycket sorn möjligt. Att alldeles afskaffa Ministrar och inskränka oss blott till Chargés d’Affaires vid aila utländska Hof, skulle icke gå an.
Det är nemi. alldeles för mycket begärdt, att en förmyndare skall lemna ifrån sig alla verificationer till den afgifna redogörelsen, och sålunda afhända sig de vapen, hvarmed han skall försvära sig emot möjligen skeende anmärkmr. Det synes mig vara nog, att fränder eller gode män kunna, om de dertill linna anledning, begära alt få se dessa bevis; och om förmyndaren tredskas alt uppvisa dem, då är vägen öppen, att hos domstolen begära lagligt åläggande. Det - 356 Den 26 0 c t o b e r. ta stadgande, strängt tillämpad!, skall ovedersägligen leda lill åsidosättande af hela lagbudet. Derföre är det vådligt att införa detsamma. Det heter vidare : ”Ingifve förmyndaren derefter ofördröjligen till rätten bevis.” Jag anmärker1 häremot, att sedan bevis öfver tillställandet verkligen blifvit till rätten ingifvet, så är ju rättens controll i allt fall slut. Huru skall rätten möjligen kunna tillse om fränderna eller gode männen verkligen granska? Hvad blir påföljden, om det ifrägaställde beviset icke till rätten ingifves? Huru skall rätten controllera att det verkligen sker? Det beter vidare ”Rätten bör tillse, att den omyndige rätt sker”. Afven dessa orden igenfinnas uti nu gällande lag; men de innebära verkligen ett förlängt utsträckt påbud; och derföre hafva de ej influtit i det nya förslaget. Rätten kan nemi. icke ingå i någon egentlig pröfning af gjorde anmärkmr emot förvaltningen, endast på grund af frändernas eller gode männens blotta anmälan. Denna pröfning kan icke lagligen äga rum förr än förmyndareskapet afträdes, eller nya förmyndare uppträder emot den förra. Hvad fränderne medgifva, eller icke medgifva, kan ingalunda binda för framliden, eller lägga hinder i vägen för laga klandertalan. Ehuru jag anser mindre behöfligt att ingå i någon detaljerad granskning af det särskilda förslag, som Hr Assessorn och Riddaren Lagergren uppgjort, och uti hvilket Ilr Revisions-secret.
För mig enskildt skulle det vara en stor hugnad, om man kunde bevilja detta anslag, hvilket jag både som Christen och Medborgare anser mig böra tillstyrka. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å Utskottets förslag i denna punkt. Ropades Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence förnyade samma proposition, med tillägg, att, utöfver hvad StatsUtskottet föreslagit, ett ytterligare anslag af 2000 R:dr B:co årligen måtte Institutet för Blinda och Döfstumma beviljas. Bifölls. Grefve af UgglasGustafa återkom med Ridderskapets och Adelns ofvanomförmäldte Deputation, samt aflemnade, angående Hans Maj:t Konungens hälsotillstånd, följande Bulletin: Den 12 October, klockan 10 f. m. Hans Majit Konungens hälsa fortfor, att förbättras i går på dagen, då äfven Hans Den ta Qctober f. m. Maj:t började känna anledning till matlust, och emoltog några skedar bouillon. Sömnen har äfven varit lugn till kl. 4 på morgonen, hvarefter Hans Maj:t haft en lindrig svettning, utan feber, och känner sig något mattare än i går vid denna tiden, men för Öfrigt temmeligen väl. C. E. 'von IVeigel. E. af Edholm, /oh. J. Ekström. Carl Thelning. Företogs till pröfning StatsUtskottets under N:o 249 afgifne, och den 14 sistlidne September f. m. på hordet lagde, Utlåtande öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldle Betänkanden, dels under N:o 145 angående RiksStatens Sjunde HufvudTitel, innehållande PensionsStaterne, dels under N:o 14ö angående Indrag af Statsverket till Armeens PensionsCassa och AmiralitetsKrigsmansCassan. Första Punkten. Angående Statens Pensionsanslags öfver flyttande till Arméens och CivilStalens PensionsCassor. Herr von Hartmansdorff: