Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han sökte förgäfves ett nytt fält för sin verksamhetsifver; hvart han kom, stöttes han tillbaka; det fans icke någon plats ledig. Och missmodig lade han händerna i kors öfver bröstet, och lät dag rinna bort efter dag. Midt i stiltjen hade nu en fläkt blåst upp. En profet hade dragit ned från de höga bergen i vester; en gammal asket, som under hela sin ungdom suttit ensam i en bergsklyfta och grubblat, en gammal helig Antonius, som aldrig fallit för en frestelse, hade nu svept försakelsernas kappa kring sin magra gestalt och tågat fram med ett femfingradt kors att förkunna sitt evangelium i stenhårda dogmer. Han kom under pipors låt och trummors dån. I tusental strömmade menniskorna till och bragte honom hyllning och offer. De unga sutto missmodiga kring sina kaffekoppar. De hade skarpt öra för ihåligheten i den moderne läsar-predikantens salvelse; men de kunde icke hejda strömmen. Det skulle vara lönlöst arbete. Men utanför deras krets höjde sig en röst emot asketens dogmer — en kvinnas röst. Hon varnade för det hyckleri och den falska sentimentalitet, som skulle bli en följd af det nya korståget; hon visade hur oändligt djup och omfattande och mångskiftande den fråga var, som profeten trott vara löst med ett stämningsutbrott, och hon riktade till sist kärleksfulla och varmhjertade ord till de unga flickor, som lyssnat till profetens fanatiska predikan och kände sig manade att följa hans bud; inpräntade hos dem skyldigheten att söka förstå, innan de tanklöst fördömde. Detta inlägg, lidelsefritt i sin ton och allvarligt till sitt innehåll, väckte uppmärksamhet i vida kretsar. Det var undertecknadt Paula Berg. Bland de författarinnor, som under de senaste åren trädt fram i literaturen, hade ingen i så hög grad väckt Röde prinsens sympati, som Paula Berg. Det fans i allt hvad hon skref något, som kom beslägtade strängar inom honom att vibrera. Det låg i sjelfva anslaget något genomärligt och kändt, fritt från effektsökeri och uppstyltning men med en brusten klang, som för ett fint öra förrådde mycket af hennes lifsöde.
Ständers valde Electorer , för att utse Riksens Ständers Justiti^Ombudsmans Suppleant, då, sedan en Eedamot blifvit utlottad, och de öfriges Sedlar blifvit öppnade, och 2:ne deraf casserade, rösterna befunnos således hafva utfallit: Commerce-Rådet Ol. Zenius 40 röster. Öfver-Directören Grewesmöhlen 2 Borgmästaren Ullberg 1 Revisions Secreteraren Thurdfjäll 1 Cantzli Rådet Kullberg 1 Ut supra. F. B. Schwerin. C. v. Rosenstein. J. Wegelin. A. J son Hyckert. Utdrag af Vållofi. Borgare-Ståndets Frotocoll, hållet vid Urtima Riksdagen i Stockholm d. 9 Juli 1815. S. D I anledning af nu, vid förnyad föredragning, gjorda anmärkningar vid Eag-Utskotiets den 17 Juni afgifna, och den 28 på bordet laggda, Memorial rörande förändring i Dom - Sen g Juli. 947 Domstolarnes antal och organisation, blef det» samina af Borgare Ständet till Utskottet återremitteradt. Ut supra. Ex Erotocollo Carl Magn. Robsahm, Utdrag af Hedervärda Bonde Ståndets Frotocoll vid Urtima Riksdagen i Stockholm den 9 Juli I8I5* S. T). Hedervärda Bonde-Ståndet lät sig åter förekomma Allmänna BesvärsOch OeconomieUtskottets j sedan d. 5 i denna månad på bordet hvilande, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets den 3 sitsi. Maj afgifna Betänkande, rörande dels ändring uti föreskrifterna, om tiden och sättet för MarkegångsTaxornas upprättande och Biksens Ständers Ju* stitise-Ombudsmans befattning med deras granskning, dels ock Tionde och Rentegifvares skyldigheter emot Indelningshafvare och Rente-tagare.
Häraf synes att denna jemförelse icke är på sitt ställe. 1 det anförda yttrandet finnes också framhållet, att det Engelska postverkets nellobehållning ifrån öfver 1^ mill. £ St. år 1839, ännu år 1850 icke upgålt lill stort öfver 800,000 £. Alt detta förhållande är riktigt, nekar jag visst icke, men ber alt få tillägga, det bruttoinkomsten förlidet år upgick till öfver 2,300,000 £ St., eller samma summa som år 1839, oaktadt postverket icke upbär mer än ^ af det fordna postportot. Detta förhållande har inträffat, oaktadt brefvens antal ej öfversteg 400 mill., emedan postverket på samma gång med penny-posten, äfven införde postvexlarne, eller post-bank-bills och har dessa så mycket af allmänheten anlitats, att denna inkomst kunnat så betydligt ökas. Nettobehållningen skulle äfven varit betydligt större om det numera icke vore en antagen princip i Postförvaltningen, alt icke så mycket eftersträfva denna vinst, som att ständigt införa nya förbättringar i sjelfva administrationen. Man har anlagt en mängd nya postkontor, t. ex. utåt alla jernvägar; man har på alla jernvägar infört serskilde vagnar i trainen der postbyrå finnes och der, under sjelfva farten, de aflemnade brefven ordnas för att vara tillreds vid framkomsten till någon postexpedition. Man gör ouphörligt betydliga upoffringar för nya ångbåtsförbindelser med utlandet m. m. Alla dessa förbättringar medtaga enorma summor! Ingen nekar, att denna postreform i England hade stora hinder att öfvervinna. Dess häftigaste motståndare funnos inom sjelfva postadministrationen. Dåvarande General-Postdirektören Lord Leichjield förklarade att postverket, utan understöd ifrån Stats-kassan, icke skulle kunna efter denna reform bära sig. Annu häftigare motståndare var Öfverste Maberly, General-Secretairen i Post-Office. ”Han förespådde, att brefvens antal icke komme ått ökas till det dubbla antalet, om äfven hela folket finge fribrefsrättighel; man kunde nedsätta taxan så lågt man behagade, Den 5 April.
”Då bland allmänna besvär, sorn hård t trycka den skattdragande jordbrukaren, onekligen får räknas postskjutsen, hvarom från åtskilige orter af Riket klagomål försports, beledsagade af billiga önskningar, att Rikets Ständer måtte behjerta denria deras angelägenhet, och antingen befria dem från postfö-ringen, och öfverflytta densamma på gästgifverien, och att de i stället måtte åläggas deltaga i skyldigheter med öfrige kronoskatle-bemman, eller, om detta för närvarande icke kan tillvägabringa^, dem måtte förunnas, (i anseende till oftare påkommande kostnader och olägenheter) skjutslega öfversligande den, som erlägges för gäslgifveri-skjuts, och icke derunder,* med anledning hvaraf jag anser, att, om Högloft. Utskottens förslag med 5o procents förhöjning å ali post-skjuts kommer att tillämpas, ingen rättvisa tillskyndas de posthemmans-åboer, sorn hittills baft den ringaste ersättning, eller de, som blott erhållit 8 å io sk. per mil, således mindre än hvad i allmänhet betalas för gastgifvase-skjats, och då äfven upplyst är, att redan finnes postskjuts, hvarföre Siatssamt Allm. Besp.- och Ekon-Utskottens Utlåtande, IV:o 10 6. u 1-6 sk. erlägges, anser jagså mycket mer, att någon närmare granskning är af behofvet påkallad. Hvad för öfrigt den så kallade snälJposlen beträffar, hade jag ansett tjenligast, att frågan derom alhandlats uti serskildt Betänkande. ’ Häruti instämde Riksdags-fullmägtige Joli. Andersson samt Anders Andersson från Opsala Län, N:o 100. Ånk. tilt Exp. Utsk. den ii December, kl. ro f. m. Utlåtande, i anledning af väclct motion om vidtagande af åtskillige förändringar uti Post-förfältningarne, m. m.
Jo, den förutsedda och förutsagda, att kapitalel årligen förminskas och att hon följaktligen blifver ärligen så mycket oförmögnare att fullgöra sin bestämmelse. Man säger att medel kunna direkte af Statsverket utgå till officersboställenas underhåll och bebyggande, men då det kommer derhän, att man begär omedelbara anslag dertill, så torde sådant komma att begagnas såsom skäl för indelningsverkets afskaffande. Man låter först boställena slä obebyggda, och sedan har man ett nytt skäl till hands, för att undergräfva en inrättning, på hvilken jag anser fäderneslandets trygghet hufvudsakligen hvila. Jag vill ej för min person hafva någon del i dylika saker. Frih. Peyron, Gust. Abrah.: Jag begärde blott ordet, för att instämma med de båda siste värde talarne. Hr Lefrén: Jag instämmer till alla delar i den grundsats och den farhåga, som Hr von Hartmansdorff yttrat ; men jag får upplysa att tillfälligtvis, genom högre markegång, kassan för året icke är i behof af att tillgripa något af sitt kapital. Detta är dock blott för tillfället, och i framtiden måste kapitalet härigenom minskas; men jag hoppas att denna minskning innan den kommande riksdagen ej blir så stor, ehuru tillräcklig för att fästa vederböf:S Uppmärksamhet på nödvändigheten af, att icke låta den vidare förminskas. Faran för ögonblicket är ej stor; minskning har ägt rum un3 H. g. 114 Den II Mars f. m. der föreg:de år, men eli år tiar den ökat sig igen; så att faran står ej så alldeles för dörren, att det ej kan anstå med anslaget till nästa riksdag. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s hemställan i denna punkt framställde propos. hesvarades med ja och nej; hvarefter Hr Landtm, lillkännagaf, det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande. 9:de punkten, ang:de unslag för inrättande af instruktionskompanier vid indeldta infanteriet. Hr Munck af R osen schöld, Nils Rud.:
Vidare efterser Notaiintafdel~iii~~ge~~ utlottningar af obligationer och underrattar deponenten i god tid, ifall en denne tillliörig obligation blifvit utlottad, samt liimnar förslag till ny. placeriiig. af det ledigblifna kapitalet. Exempel ' 2; Om in teckningar depon.eras hos Notariataf delningen iiiiderrattar. Notariatafdelningen gäldeniiren därom att rantorna å iriteckningarna skola till afdeliiingen inbetalas, hvarefter de medel, som inflyta, till deponenten redovisas. Vidare tillser Notariatafdelningen att iiiteckningarne blifva i vederbörlig tid förnyade. Om en tios afdelningeii deponerad inteckning genom imderlåten förnyelse skulle förfalla, ersätter Stookl~olms Enskilda Bank därigenom uppkoinmen skada. Förvariiigsafgift: 50 öre för å r pr 1,000 kronor af depositionens varde, dock ej under två kronor. U L. V O S S, Specialaffär för. Sybehör, Billiga och bestiimda priser. SVARTVIKS pvaMeZ6nta 1: ma Stärkelse rekommenderas äf ven såsoin gardinstarkelse, och finnes till salu hos alla välsorterade speceri(G. 11847) och diversehandlande i riket. (etablerad 1860) 46 48 Vesteriangpatan Försaljnin~slokaler: nedra 46 4 botten, en, tv&amp; och tre tr. upp STOCKHOLM. Största lager i Norden af Kulörta o, Svar ta Ylleliladningstyger Kulörta och Svarta Sidentyger Bomulls-Tvättklädningstyger Schalar och Kapptyger m, m, Observera! Genom direkta förbindelser med iiioch utlandets förnämsta fabrikanter kan jag erbjuda ofvannamda artiklar bättre och billigare än nkgon annan och torde en hvar genom besök i mina lokaler eller genom ieqvisition af profver. och varor lätt blifva öfvertygad om fördelen att hos mig fylla sina behof af dessa artiklar.
Jag har endast föreslagit, att, sedan de skäl blifvit utvecklade, på hvilka Utskotten grunda sina Betänkanden, måtte vid slutet deraf, korrt och bestämdt framställas slutsatserne af Utskottens tillstyrkanden, emedan mången dess förutan törhända, ej så lätt fattar slutföljden af hvad i ett vidlyftigt Betänkande blifvit anfordt. Till väckande af denna motion har jag hufvudsakligen blifvit föranledd af den erfarenhet om behofvet att göra den, hvilken Särskildta Utskottets vid sistledne Riksdag afgifna Betänkande rörande Styrelseverkens organisation, bibrin-: gat mig. Skulle Ridderskapet och Adeln finna den föreslagna åtgärden öfverflödig, så får jag Den 5 Februarii« för min enskilta elei äfven umbära den dermed åsyftade fördelen. Friherre Boije; Följden af denna motion skulle lätteligen kunna blifva, att Utskottens Betänkanden, för att vara korrta, blott gåfvo Utskottens vilja; men icke det vi åstunda, deras omdöme; emedan allt omdöme förutsätter pröfning, och all pröfning af ett ämne tillåter icke förkorrtning i utförandet. Jag förnyar min begäran om proposition till afslag. Herr Grefven och Landt Marskalk en föreslog, att Herr von Hartman sdo riks ifrågavarande motion kunde få förfalla; hvilket bifölls.
Jag anser det således vara min pligt att afstyrka alla nya anslag i denna väg, del* på den grund, att de icke erfordras att nu anslås; dels derföre, att de utaf de vanliga anslagen kunna och böra bekostas; helst sedan Utskottet föreslagit Rikets Ständer att på ordinarie stat uppföra de 70,000 R:dr i årligl anslag, som vid sista Riksdag blefvo serskildt gifne ”intill denna Riksdag’', för Armeens materiel; och denna pligt blir ökad på grund af Rikets Ständers år i8a3 till Kongl. Maj':t allåtne underdåniga skrifvelse, angående 3:dje Hufvud-Titeln, hvarest, under åberopande af Nationens knappa tillgångar, bestämdt förklarades: ”att, för hvad i en eller annan del af elen militaira omfattningen i öfrigt kan finnas nödigt, tillgång borde sökas inom de redan varande anslagen för densamma Så yttrade sig 1823 års Ständer; men hvad afseende sorn gjordes derpå, visade sig vid nästpåföljande Riksdag 1828, då åter öfver 3 millioner Rtdr begärdes och gafs i extra anslag till Försvars-Verket. Skulle man då nu kunna tro, alt, oaktadt dessa betydliga summor erhållits och an vänd Is, vårt Försvars-Verk likväl skall vara i det bristfälliga skick, att nu ytterligare 3 millioner erfordras till dess islåndsättande? Eller är det ej sannolikare att förmoda, om dessa 3 millioner nu gåfvos, skulle vid en kommande Riksdag åter en lika om ej större summa erfordras, utom de vanliga Statsanslagen, som dessutom äfven alltid förhöjas. En gång borde väl dock en gräns sättas för en dylik Stats-ceconomie.
Jag kan ej underlåta anföra det uppgifna medlet, till förekommande af förbudne varors insmygande och tullförsnillning, förnämligast bestå deruti, att ändamålsenligare författningar än hittills vidtagas, Jemte synnerlig uppmärksamhet vid valet af de tjenstemän, som härtill komma att antagas, så att samvetsgrannhet, hedersoch rättskänsla, jemte verksamt nit för statens allmänna väl, oundgängligen skulle utgörft de personers egenskaper, åt hvilka dessa beställningar uppdrogos. — Sådant allt kan väl yttras och önskas; men med hoppet om tillämpningen, i hvad det rörer tullbevakningspersonalen, lärer detta slägte ej böra smickra sig. Af hvad jag haft äran anföra, tror jag mig ega fullt skäl i allo afstyrka den föreslagna porto franco inrättningen; deremot tycker jag det vara öfverflödigt anföra något särskildt mot det afgifna projectet till reglemente, hvilket erbjuder allt för många anledningar till anmärkningar; äfven hafva tvänne stånd, genom votering, ogillat bifogandet af detta förslag till reglemente. Jag anser föreläggande af ett dylikt förslag vara åtminstone otjenligt, om ej förnärmande, innan hufvudfrågan blifvit afgjord, helds) det reglementariska alltid blir af hufvud - Besv. och Ekon• Utsk, Betankanden. jo77 saken beroende och tillhör Kongl. Maj:t att efter omständigheterna bestämma. Med deltagande tillfredsställelse fägnar jag mig åt det ypperliga tillfälle, Gothland eger för arbetsflitens begagnande och capitalers användande, i öns ansenliga odlingsbara myrors beredande till frugtbarhet. Att på sådant sätt skapa producter och välmåga inom provincen, tyckes mera tjenligt, än en porto franco inrättning, öfverenstämma med det allmännas fördel, för hvilket hvarje enskild bör vika. Herr Lagerstrand. I anledning af förslaget om porto franco frihet för ön Gothland, får jag vördsamligen tillkännagifva, det jag, af följande skäl, för min del icke kan tillstyrka en sådan inrättning.
N:o 93, med förslag till sammanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i ani. af Utlåt jN:o 87, godkändes den af Utsk. föreslagna voteringspropos., och lades förevande Mern. i öfrigt lill handlingarne. Föredrogos i ett sammanhang dels BankoUtsk:s den 28 dennes på bordet lagda Mern. N:o 94, med förslag till sammanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i ani. af Mern. N:o 89, dels Högvord. PresteSt:s samma dag bordlagda prot.-utdrag N:o 514, innehållande inbjudning till instämmande i bemäldte RiksStånds vid föredragning af sistnämnde Mern. fattade beslut, ang:de 10:de punkten 1 mom. af Utsk:s förslag. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Ståndet har här, om jag så må säga, erhållit tvenne inbjudningar, nemi. dels från Utsk., som önskar, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förra beslut, dels från PresteSt., sorn önskar, att vi måtte detsamma frånträda. Af sjukdom hindrades jag alt vara tillstädes, då RankoUtsk:s Betänk. JVs 89 afgjordes. Jag anhåller fördenskull, att i korthet få redogöra för min åsigt af detta ämne. I Banken tillgår det så, att om någon tjensteman är af sjukdomsförfall hindrad att förrätta sin syssla, är hans närmaste man skyldig att, mot sin innehafvande löns åtnjutande, göra tjenst förden sjuke, och så alla graderna igenom, likväl med det undantag, att den extraordinarie, som sköter den lägsta tjensten, erhåller eli mot ringaste gradens lön svarande arfvode. Detta sätt, att gå tillväga, har befunnits ganska lämpligt, emedan en livar tjenar för lön, och extra ordinarien för det arfvode, som någon mindst har i lön, hvadan ingen har att beklaga sig deröfver, att han arbetar för intet.
Om man deremot, hvilket icke heller lärer kunna förvägras, enär yrkande på grund af 54:de §:n Riksd.Ordn. derom afgifves, får propos. framställd på hvardera punkten för sig, så torde enlret i öfverläggningen säkrast vinnas derigenom, att man jemväl i diskussionen serskildt behandlar hvardera frågan, hvilket likväl icke hindrar, alt man dervid kastar sidoblickar på de öfriga, dock endast så långt, som till den föredragna punktens bedömande ei fordras, och icke längre. Det torde icke undfalla R. o. Ad:s upmärksamhet huru olika resultatet måste blifva, om man hufvudsakligen behandlar en fråga och endast i förbigående betraktar de öfriga, i hänseende till denna, eller om man nu tilläfventyrs skulle på en gång diskutera en, flere eller alla de jernvägsfrågor, som i detta Betänk, äro besvarade. Sistnämnde föredragningssätt skulle säkerligen icke leda lill någon lycklig utredning af dessa frågor. Under anhållan om ålerremiss af 6:le punkten, utbeder jag 208 Den 23 September f. m. mig få fästa det. Höglofl. Ståudels benägna upmärksamhet derpå, alt elt anslag af så stor summa, man nu kan vilja härtill använda, måste kunna innefatta framgång åt det jernvägsföretag, som, efter mogen pröfning, hos Regeringen bedömes mest nyttigt för landet; det står ju enhvar fritt, att i detta hänseende göra sina önskningar efter bästa insigt gällande, när saken väl kommit så långt, att den s. k. nervus rerum gerendarum blifver tillgänglig för dess befrämjande.
Hon blef helt hvit och såg på honom, som om han sagt henne någonting vanvettigt. Derpå sänkte hon långsamt ögonen, vände sig liksom eftertänksamt om, samt gick stilla in till sig. I kvällningen en dag i oktober, många år efter tiden för dessa händelser, suto i salongen å doktorsbostället i Brönninge värden sjelf Per Brönner och hans fru samt instrumentmakaren från Hannarp och hans hustru gemytligt tillsammans. Doktorn sjelf var, trots de icke få år som förflutit, ej särdeles förändrad; han såg ännu helt ung ut med sitt blonda hufvud och sitt blida ansigte, solbrändt och melankoliskt. Hos fru Johanna deremot hade flickan fullständigt förvandlats i modern, såsom plägar ske hos kvinnor med denna hysteriskt skära, ömtåliga och yttre fägring: allt det skiftande och färgfina var liksom slocknadt, ögonen alltid lika uttryckslöst klarblå, hyn alltid lika färglöst blek, kvar var blott ett vackert anlete utan uttryck samt en fin, bräcklig gestalt, hvars linier begynte hårdna liksom anletsdragen. Det andra paret bar tydliga vittnesbörd om inträdt välstånd. Han sjelf, som nu sedan åravis satt med stor verkstad och många gesäller, hade samma groteska hufvud som förr; men det enorma gula ansigtet var rentvättadt, och det enorma skyiga håret och skägget välvårdade. Kjersti såg ut som en kvinna, hvilken hemtar sig efter utståndna svåra tider, medan hon dock behåller spåren af dessa outplånligt intryckta i sitt yttre. Det var en skum och dimmig dag, och det begynte tidigt skymma. Den skånska höstkvällens tunga svårmod vidrörde dem alla. «Sjung lite för oss, Johanna,» bad Kjersti. «Hvad skall jag sjunga! Det är så sällan jag rört till pianot de sista åren. Jag har väl nästan glömt allt.» «Något som passar in i stämningen en sådan här kväll.» Värdinnan satt ett ögonblick eftertänksam, reste sig raskt med ett smil, gick hän till pianot, öppnade det, satte sig, slog an och sjöng: Nu vissna mina blommor, nu falla alla blad. Nu kommer höst och dagar grå i ändlöst långan rad. Och hvarje sparf och råka
Omröstningen har utfallit med 73 Ja och 46 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag, att för Klorlcalk bestämmes en införselstull af 2 öre per skålpund, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Bevillnings-Ulskollcls Memorial N:o 31. 3 Vinner Nej, kommer, i enlighet med Borgare-Ståndets beslut, artikeln Klorkalk att blifva vid införsel tullfri. Enär denna omröstning utfallit med 78 Ja och 41 Nej, hafva Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 6: te om rosinia isen: O Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd antagna förslag, att Kreatur, alla Kreatur. slag, skola vara vid införsel tullfria, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antagas för Kreatur följande af Bonde-Ståndet beslutade införselstullar: Hästar, utom Hingstar 1 stycke 10 R:dr. Oxar n 4 » Kor och Ungboskap » 2 » Hingstar, Tjurar och Fargaltar ... » Fria. Andra fyrfotade djur » 1 » Omi •östningen har, sedan en sedel blifvit kasserad, utfallit med 81 Ja och 37 Nej; och hafva Rikets Ständer alltså beslutat i öfverensstämmelse med Japropositionens innehåll. 7 :de omrös Inia gen : Den, som godkänner Utskottets af tre Stånd bifallna förslag, att Kött, alla hatt. slag, skall vara vid införsel tullfritt, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, i enlighet med Bonde-Ståndets beslut, att för Kött bestämmas en införselstull af 1 R:dr per centner. Denna omröstning har utfallit med 75 Ja och 44 Nej, hvadan Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionen. 8:de omröstningen:
Mången god soldat har blifvit ett offer, dels genom en förslagen fånges list, som han skolat bevaka, och som velat begagna sig af hans godtrogenhet och ov - na vid dylik befattning, för att komma på fri fot, och dels genom den försämring i tänkesätt som blifver en oundviklig följd af Soldatens umgänge med de mest last fulle varelser. Committeiade anse, för deras del, att all bevakning af fångar, så väl de som äro dömde på vissi år, som på lifstiden, bör hädanefter verkställas afen säiskild Corps, som der; 122 Ang. inr. af ett allm, ari. och Correctionsli. m. m. till antages och aflönas, och som ställes under Fång-Vaktmästarens närmaste tillsyn. Denna Corps5s storlek bestämmes i förhållande till det aDtal fångar, som i hvarje ort efter medeltal vanligen förvaras, så, att en Vaktkarl beräknas för 3 å 4 arrestanter, hvilket synes vara tillräckligt, da arrestanterne förrätta deras arbeten inom fånggård; och den Stat, som en sådan vaktkarl bör erhålla, tillstyrka Committeiade må utsättas till full fältportion, i2R:dr Banco i årlig lön, ordentlig beklädnad samt fri Inqvartering och ved, hvarförutan desse VaktBetjente böra förses med tillräcklige vapen, hvarmed de kunna afböja våld, 0111 sådant af fångarne skulle försökas. Vidare hålla Committerade före, att ifra. gavarande fångar böra undergå en särskild Classitication, så att vissa fästningsorter anvisas till deras emottagande, hvarest inga andra slags fångar få förvaras, och för hvilket ändamål Committerade föreslå Warbergs, Malmö och Waxholms fästningar, såsom de orter, hvilka ega största utrymmet och de bästa rummen, samt att ofvanberörde fångar dessutom, i mån af deras olika lynne och visade uppförande, fördelas i särskildte rum inom samma fästning, och desse Classer, så vidt omständigheterne det medgirva, varda från hvarandra skiljde i umgänge och arbete; om hvilken Classification Commendanten i samråd med Fång Predikanten borde förordna.