Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helt olika ar .föïh.&amp;lla~~det Xecla-n staten på det frikostigaste sörjer för den maizliga ungdomens nnclervisi.i.ing]? % detta stacliui-n och i de flesta stader nnclerhiiller al.11nanna lliroverk, c&amp; g o s s m e nästan kostnadsfritt %tnj uta rm.desvisiiing, finnes m.ecl iii~claii.tag af den. a. k. Noriilalskolmi intet encla s tate11.s elemeiitarl~roverlc för flickor. Genom eiiskilclt initiati~r, ibla11.d. mecl Iijalp af ' koininiiiierna, lmfva cle högre fliclcskolo~ila iippstktt. Dessa arbeta dock allt för ofta under ogynnsninnia förh~~llancle~i i synnerhet af ' ekonoinisk art. A t t staten l i l i ~ ä l bör Iiafva saiilina skyl.cIi&amp;et att sörja för flickoriias uiiclervisniiig soin för gossarlies, liar d1.t nier börjat inses, och sträfvanclen att kst~dlroiiiiiia större rattvisa pH, detta oinrkcle ha gjort sig gällande. Dessa strafvandeii lia cloclc gatt i tvenne riktniiigar, n,f l~vilka den ena begär, att staten. kraftigt skall uiiderstöclja cle iii~vnr.anc1e enskilda flickläroveil; ien, den mclra däremot, att staten sjalf tax hand om fliclrornas lika viil soni om gossmnes iiiidervisiiing. Deiiiit~, senare fordran tagel: ~anligen, Iiufvnds&amp;l.igeii af ekonomiska sliiil., deii formen, att statens a.ll~i~.ä~uia. 1a1: o~erk för gossar böra.
Men jag förstår inte detta; i går var boktryckaGATLÄGGAREN. lade saken, men han vågade inte bryta med opinionen. PER. Opinionen, se! Han sa' åt mig också, att han gil är då opinionen för honom? Ett kuriöst sätt att arbeta för sin sak! Hvem GATLÄGGAREN. garne och magten. Först köparne sedan borgmästaren penni Hvarför har han ritat af er då? PER. gjorde jag det derför, att jag kunde förtjena på det! dag! Derföre att jag biträdde ert förslag; naturligtvis GATLÄGGAREN. Emellertid säljer han femhundra sådana här poem i (Trumpeterna och trumman; borgmästaren, rådmän och skrifvare komma ut på burspråket.) DE FÖRRE. FOLK. Nå, mina barn, ni har väl hört, att det har komEN AF FOLKET. BORGMÄSTAREN. mit en bedragare till sta'n? Han är ingen bedragare, han är en reformator! Nå, det kan komma på ett ut! Men du skall BORGMÄSTAREN. hålla mun på dig, min gosse, du har inte rösträtt, du! PER. förslag måtte komma att i oförfalskadt skick framläggas för denna ärade folkförsamling. BORGMÄSTAREN. Herr borgmästare, jag skulle anhålla, att mitt återstår bara, att vi yttra oss. Jag remitterar det Hör på den då! Vi känna hans förslag, och det kort och godt till dårhuset; karlen vill, kan ni tänka er, mina barn, att alla skola få gå på släta stenar. Så länge vår Herre skapar menniskorna olika, så gon som har något att tillägga? skall det vara olika stenar på gatorna. Är det nåEN AF FOLKET. niskorna olika! Det är icke sanning! Gud har icke skapat menBORGMÄSTAREN. EN AF FOLKET. Hvem har gifvit dig lof att skrika? skrika. När vi inte få rösta, så kan vi åtminstone få BORGMÄSTAREN. väl ingen, som har något att tillägga. Ja, skrik ni, så sätter jag er i finkan! Det är SLÄGTINGEN.
Nationens missnöje med den utbetalning, som är i fråga, fordrar jag blott, att den blir känd under sitt rätta namn; hade jag åter anledning till någon sådan fruktan, skulle jag utan all tvekan för min del neka hela utgiften. Med desse åsigter, kan jag ej annat än yrka Summans utgörande genom en Gärd, och, om förskott dertill behöfs,hvarom dock icke Kongl. Maj:ts Eget Nådiga yttrande ännu är meddeladt, tror jag rättast, utan att förrycka planen för Bevillningens nedsättande , kunna tagas af de nu befintlige öfverskott eller besparingar sedan sista Riksdag. Jag kan icke dela farhågan, att den så kallade begärliga Saitpetter-fonden, skulle kunna tillitas för andre ändamål, än det 4ule Sami. 3 I 482 Stats-Utskottets Betänkanden. påräknade, att vinna nedsättning i Bevillningen, och jag har aldrig tänkt, att hvad deraf kan användas, såsom ej behöfligt för fondens rätta ändamål, skulle lemnäs obegagnadt under denna Riksdag. Om nu 400.000 R:dr eller låt vara 5o,ooo R:dr deröfver uppbäras genom Gärd, så mätte vi med skäl kunna säga, att vi delat broderligt med Brödra-folket i Norrige, då vi erbjuda J:delar af den föreslagne Summan, i det säkra hopp, att Norrige villigt betalar ^:del och kanske deröfver äfven de 31.000 R:dr, som räkningarne tillika innehålla, hvarom vi dock icke kunna eller böra gifva några bestämda föreskrifter för Norrska Riket, utan det sjelf eger afgöra, endast vi för vår del åtagit oss hvad högst på oss kan belöpa; skulle ock för hvad sålunda af oss lemnades obetaldt, något förskott fordras, hvilket jag dock alltid betviflar, så länge jag ej hört det begäras, så må detta förskott anvisas uti Riksgälds-Contoiret, blott det sker med bestämda villkor, att hela förskottet fullt ersättes.
Han frälste mig ifrå mina starka fiendar; ifrå mina hatare, som mig för mägtige voro; De mig öfverföllo i mine olyckos tid; och Herren är min tröst vorden. Han hafver utfört mig på rymdena. Han tog mig ut; förty han hade lust till mig. Herren gör väl vid mig efter mina rättfärdighet; han betalar mig efter mina händers renhet. Ty jag håller Herrans vägar, och är icke ogudaktig vorden emot min Gud. Förty alla hans rätter hafver jag för ögon; och hans bud kastar jag icke ifrå mig. Men jag är utan vank för honom, och bevarar mig för synd. Derföre vedergäller mig Herren efter min rättfärdighet; efter min renhet för hans ögon. Med de heliga äst du helig; med de fromma äst du from. Med de rena äst du ren; och vid de afvoga ställer du dig afvog. Ty du hjelper det elända folk; och med din ögon förnedrar du de höga. Ty du, Herre, äst min lykta; Herren upplyser mitt mörker. Förty med dig kan jag nederslå krigsfolk; och genom min Gud springa öfver muren. Guds vägar äro utan brist; Herrans tal är genomluttradt; han är en sköld allom dem som hoppas till honom. Ty hvilken är en Gud, utan Herren? Och hvilken är en tröst, utan vår Gud? Gud styrker mig med kraft, och visar mig en väg utan brist. Han gör mina fötter lika som hjortars; och sätter mig uppå mina höjder. Han lärer mina händer strida, och drifver mina armars kopparbåga. Och du gifver mig dine helsos sköld; och när du förnedrar mig, gör du mig storan. Du gör rum för mig till att gå, att mina fötter icke slinta. Jag vill jaga efter mina fiendar, och förgöra dem; och vill icke omvända, tilldess jag gör en ända med dem. Jag vill förgöra dem, och nederslå dem, och de skola icke stå mig emot; de måste falla under mina fötter. Du kan omgjorda mig med kraft till strid; du kan kasta dem under mig, som sätta sig upp emot mig. Du gifver mig mina fiendar på flyktena, att jag må förstöra dem som mig hata.
St:r må finna nödigt, att enahanda åtgärd, i afseende på den nu varande Allmänna IndragningsStaten för år 1828 af Utskottet vidtages; hvarvid likväl Utskottet tillika anser sig böra upplysa, att kostnaden för samma tryckning, i anseende till den vidlyftiga omfattningen af berörde Stat icke torde komma att understiga det belopp af 790 R:dr B:co, hvartill den sista gången uppgick, och med afseende hvarå Utskottet för sin del tror nyttan af ifrågavarande tryckning icke motsvara de derföre erforderliga utgifter. Utlåtande, angående Anslag af Medel, till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagdc Correctionslnrättningar. (U.-A.) Till R. St:r har K. M:t aflåtit följande af Samtelige Respective RiksStånden till Utskottet remitterade Nåd. Proposition af den 26 sisth November. (Se i:sta Samlingen af Bih. N:o a3.) Ehuru R, II. St;r, uti Styrelsens öfver Fängelserne och Arbctslnrättningarne i Riket vid Högstberörde Nåd. Proposition bilagde underd. Skrifvelse af d. 17 Nov. sisth år, finna en i både moraliskt och oeconomiskt hänseende vät grundad framställning af Correetionsväsendet i hela dess omfattning; har dock Utskottet, egenteligen med ledning deraf ansett sig böra sammanfalla de hufvudsakliga upplysningar, hvilka kunna tjena lill Betänkan den. 381 grund för bedömandet af det dermed åsyftade för menskligheten gagneliga ändamål. Behofvet af Allmänna Arbetsanstalters inrättande till beredande af en mildare och lämpligare utväg att förvara och behandla straffade förbrytare eller vanartige personer, än att öfverlemna dem ut det overksamma’ och i alla afseende!! skadeliga fängelselifvet, hade redan år i8o4 föranledt till stiftande af sådar.e Inrättningar i Carlskrona och på Sveaborg. —•
» Tillfället gör tjufven », är ett gammalt ordspråk och äfven här på sin plats, ty ofta kommer menniskan först på tanken att stjäla, när i hennes väg bringas föremål, som hon med lätthet kan tillegna sig. Det är en löjlighet att låsta skåp och byråar skulle göra tjufvar, ty då skulle snart nog litet hvar bli tjufaktig, när man tänker på alla dessa stängda vexelkontor, kassaskåp, butiker, e t c, som man allt emellanåt råkar på. Sådana invändningar äro svepskäl för beqväma fruar, som äro rädda att göra sig omak och för öfrigt ej ha begrepp om pengars värde och den möda det kostar att förvärfva dem. Från ännu en synpunkt betraktad är det matmoderns pligt att sjelf hafva allt om hand och äfven här för tjenarens bästas skull. Det är nämligen mycket vanligt, att tjenarne ej alls förstå pengarnas värde och tycka, att det ej är så noga, om man ger ut fem eller tio öre mer än nödvändigt, och att de ännu mindre förstå att hushålla förståndigt och sparsamt. Man kan ej lägga dem detta till last, ty hvar skulle de lärt det samma: deras mödrar äro i de flesta fall likadana. Skulle det då ej vara den bildade qvinnans pligt att föregå med god t exempel på ordning och sparsamhet, borde hon ej räkna sig till en ära att i sin mon bidraga med till det allmänna bästa? Eller tror hon kanske, att det hela är en bagtell? Hon borde dock besinna, Idun utkommer 1 hufvudstaden hvarje helgfri fredag och kostar för qvartal endast I krona, postarvodet inberäknadt. — att dessa stackars tjensteflickor ofta få sina egna hem, och att de der fortplanta de goda eller onda idéer, de fått under sin tjenstetid. Hur mången ordentlig, duglig arbetare har ej blifvit en försupen odugling, för att hans hustru, som tjenat i » bättre hus », ej förstod att hushålla hvarken med tid eller pengar.
Att här inblanda föreställningen af la delte Jloltante i andra länder, är orätt; ty dels hafva vi icke samma inrättning för löpande årets utgifter {vi hofva för dessas bestridande en liggande cassa uti de omnämnda 5 millionerna, hvilka icke böra förstås så, att de finnas d. i Jan, men väl den i Maj hvarje år, derefter de den sista Maj redan kunna disponeras, emedan alla räkenskaper da äro inkomna), dels behöfva vi icke heller, i följd af denna skillnad i inrättningen, tillgripa sådana medel, som i andra länder. Jag tillstyrker afslag å Utsk:s betänk, och bifall lill Hr Lagerhjelms förslag. Frih. Klingspor: Gr. Posse har emot mig anmärkt, att jag icke skulle hafva genomläst Utsk:s betänk., då jag ej funnit, att fullmägtige deruti blifvit berättigade alt äfven upptaga lån på kort tid. Jag vet väl, att Utsk. lemnat fullmägtige en sådan latitud; men jag har ansett, att Utsk. bort bestämdt ogilla den gamla upplåningsmethoden och föreskrifva den nya på kort tid. Gr. Posse har äfven yttrat, att upplåningen skulle blifva lättare, ju längre betalningstiden blef. Detta strider dock så mycket emot all erfarenhet, att jag anser satsen ej behöfva vederläggas. — Dea 5 Mari f. m. Hr Rosenblad har förundrat sig, att jag ej gifvit tillkänna, om jag anser en delte Jlottantc nyttig eller ej. Jag får då säga, att jag anser nyttigast, om utgifterna aldrig påkomma, förrän inkomsterna influtit; men då Hr Rosenblad säger, att sådant aldrig kan komma i fråga, så länge vi hafva en behållning af de 5 millionerna, synes mig besynnerligt, huru man i år kunnat komma med en efterräkning på 361,000 r:dr såsom statsbrist för år i832. Hr Rosenblad har vidare ansett omöjligt att genom min method fylla Riksg.contrs behof.
Dessa pengar dras av karlens tillgångar om sådana finns. § 22 Är karlen inte nöjd med domen eller vägras lösgivning sänder han sina besvär till Oss. § 24 Den till arbete dömde må ej till arbets inrättning avföras innan Vi prövat hans besvär. Stockholm den 31 augusti 1819 CARL JOHAN Kungörelse angående den under Dess resa till västra och norra delarna av riket i nåder tillförordnade regering. Stockholm den 2 september 1819 Vi skall nu tillsammans med kronprinsen företa en resa i de västra och norra delarna av riket. Därför förordnar Vi fyra ledamöter av Vårt Statsråd, att sköta regeringsärendena. Justitieministern Fredric Gyllenborg, riksmarskalken, Clas Fleming, hovkanslern Gustaf af Wetterstedt och riksrådet Anders Fredric Skjöldebrand samt i händelse någon hindras med laga förfall en av rikets herrar Carl Lagerbring. Stockholm den 2 september 1819 CARL JOHAN Kungörelse att den under Kongl Maj: ts frånvaro, i nåder tillförordnade regering kommer att upphöra; Stockholm den 1 oktober 1819. Då Vi nu lyckligen återvänt till huvudstaden från Vår resa kommer den tillförordnade regeringen att upphöra. Stockholm den 1 oktober 1819 CARL JOHAN Kungörelse angående räntan på de lån, som, likmätigt Direktionens kungörelse den 25 mars 1818, utgå av de till brandskadeersättningar avsatta medel. Stockholm den 9 oktober 1819 Medlen till brandskade ersättningar utgör 1 % av städernas och ¼ % av landets ansvarssumma. Av dem skall 5 / 6 göras fruktbara genom utlåning mot 5 % ränta mot hypotek av obligationer eller förskrivningar som är accepterade i banken eller riksgäldskontoret. Gemensamt med verkets ägare och revisorer har beslutats att sänka räntan till 4 % från och med 1 november. Stockholm den 9 oktober 1819 F S SILVERSTOLPE, E af WETTERSTEDT Kungörelse angående öppnandet av den nya segelleden mellan Mälaren och Saltsjön genom Södertälje kanal och slussverk.
Sedan Lag-Utskottet, som, i öfverensstämmelse med Riksdags-Ordningens 24 §, antagit, den 29 nästlidne Juli, en Canzlist och påföljande dag en Secreterare, efter motionstidens slut kommit i erfarenhet deraf, att nämnde personal omöjligen kunde medhinna de Utskottets Canzli åliggande göromål, och Utskottet, af sådan anledning, under den 24 påföljde Augusti, ytterligare antagit en Canzlist samt förordnat en af Canzlisterne att, i egenskap af Notarie föra Utskottets protocoll, så har Utskottet, med tillkännagifvande häraf, samt för den händelse, att serskildt biträde kunde blifva af nöden för behandlingen af de ärenden, Utskottet hade att gemensamt med andra Utskott handlägga, uti serskildt memorial sistnämnde dag hos Rikets Ständer anhållit, dels att, utom det arfvode, som tillkommer en Canzlist i Lag-Utskottet, ett Notarie-arfvode måtte Utskottet beviljas, att från och med berörde dag utgå; dels ock att, derest, vid behandlingen af de ärenden, som af Lag-Utskottet gemensamt med annat Utskott kunde komma att handläggas, serskildt biträde skulle erfordras, en Notarie måtte få antagas, med arfvode beräknadt från antagningsdagen. D tta memorial hafva Rikets Ständer jemväl bifallit; men först den 25 sistlidne November har Utskottet i sistberörde hänseende utsett en serskild person, sedan den af Utskottet förut antagne Notarie dittills i egenskap af Secreterare biträdt vid behandlingen af de ärenden, som Utskottet under tiden handlagt gemensamt med såväl Bancosom Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten, dervid annat biträde ej erhållits, än att en af sistnämnde Utskotts tjensteman till en början deltagit i de till samma Utskott och Lag-Utskottet hörande göromål; och då häraf varit en följd, att Lag-Utskottets Notarie intill sistnämnde dag nära nog ensam biträdt vid behandlingen af de ärenden, som Utskottet gemensamt med omförmälte
Föredrogs K. M:ts den 22 dennes på bordet lagde Nåd. Propos. till R. St:r, ang. nedsättning i bevilllningen för reseagenter. Hr von Koch, Nils Samuel, anförde skriftligen: I öfverensstämmelse med hvad jag, vid annat tillfälle, nyligen här yttrat, anser jag klokheten numera bjuda, att, till dess mera känsla för rättvisa och billighet gör sig gällande hos andra folk, Sverige icke vidare gör eftergifter för dem annat än då de göra deremot svarande å sin sida. Erfarenheten har lärt oss, att det icke är på de vackra och oegennyttiga föredömenas väg, utan på underhandlingarnes, på köpslagandets, som äfven föråldrade och onyttiga skrankor och hinder mot nationernas friare samfärdsel ännu bäst undanrödjas.
Det förekom till och med, att fabriksinspektörerna med äkta engelsk själfständighet vägrade att lyda vinkar från regeringen om mildare tillvägagående mot fabrikanterna, då dessa senare efter 1848 med förnyad kraft fortsatte sin kamp mot fabrikslagstiftningen samt med sina petitioner lyckades bringa en inrikesminister till vacklande hållning i frågan. 1850 och 1853 blef 1848 års lag om kvinnooch barnarbetets dagliga längd i väfnadsindustrierna fullständigad, så att fabrikanternas länge framgångsrika försök att på hvarjehanda sätt kringgå lagen nu ändtligen blefvo fruktlösa. Ehuru lagen alls ej omnämde de manliga arbetarne, blef dock äfven deras arbetsdag med nödvändighet förkortad, eftersom männens värksamhet i väfnadsfabrikerna var beroende af kvinnornas och barnens. Resultatet var, att under det stora ekonomiska uppsvinget i England 1853-60 visade den af normalarbetsdagen skyddade delen af arbetarklassen en så i ögon fallande kroppslig och sedlig förbättring, att densamma kan karaktäriseras som en pånyttfödelse. Den engelska "fabriksoch värkstadslagen" af 27 maj 1878 (med tillägg af 25 aug. 1883) bildar afslutningen på den lagstiftning, hvilkens historia ofvan blifvit flyktigt antydd. Den innehåller 107 hufvudstycken. Se här några hufvudpunkter angående arbetstiden. Arbetets begynnelseoch sluttimme måste finnas offentligt tillkännagifna i anläggningen. Detsamma gäller måltidstimmarna, hvilka för alla skyddade personer måste infalla samtidigt. Det får alls ej arbetas under måltidsoch hvilostunderna, ej häller från 9 på aftonen till 6 på morgonen, ej häller på lördagseftermiddagarna (efter kl. 2-4), ej häller på söndagarna och på kyrkliga och borgerliga helgdagar. Nästan alla öfriga bestämmelser gälla barn, ynglingar och kvinnor; och lagstiftningen till dessas skydd måste förbigås så väl här som i det följande, ty denna lilla skrift har ju till uppgift att behandla normalarbetsdagen för vuxna män. Hvad den värkligen förekommande arbetstiden beträffar, är den inom de skyddade industrigrenarna i genomsnitt 54-56 timmar i veckan (för bägge könen).
» Då måste han försona sig med dig, far. » » Hvad som har händt, kan jag inte säga dig, Margaretha; men vi äro skilda för lifvet. » Fru Käthe hörde i orörlig spänning härpå. » Han talar i feber, » sade hon derefter, » gå och lägg dig, Margaretha; jag skall vaka hos honom. » D å de voro ensamma, sökte han hennes hand. » Jag talar ej i feber, Käthe. Mellan oss skall inte längre någon lögn finnas. D u har varit mig en trogen hustru; jag är inte värd din kärlek. Medlidande, endast medlidande bör du hysa för mig. En tung skuld tynger på mig. Att Klas lefver är för mig som en befrielse, en half förlåtelse; kom mig nära, närmare, jag skall säga dig, hvad som hände. » En lång stund hörde man endast hans rosslande hviskning. H o n satt tyst, när han slutat, tyst med knäpta händer. Men efter några ögonblick kastade hon sig ned öfver honom. » Skulle jag också derigenom bli delaktig i din synd — • jag kan inte annat, jag älskar dig! » Så snart Sigfrid kunde resa, ville de derifrån. Han låg nu redan på verandan i de milda höstdagames solsken. Det tycktes nästan, som ämnade det på nytt bli sommar, så glö- dande svepte sig strålarne kring de döende blommorna. Den språksamme värden måste berätta om Klas. » Han är en underlig, menniskoskygg herre, » sade han, » de goda misstror han och låter betjena sig af slödder. Ärliga menniskor, på hvilka man kan lita, finnas för honom ej till i hela vida verlden. Då tar jag hellre skurkar, menar han, och är på min vakt; bofven Beppo och den gamla hexan Zeppa — det är hans hushåll. Endast sin hund har han kär. Visserligen är denna ett skydd, men till och med ett hundhjerta kan man muta, sade han nyligen. Han menar, att hos honom finnes ingenting att få, men slikt folk kan begå mord for ett par groschen. Han har ej en enda vän, ej en bekant, som varnar honom; när han är sjuk, går han till hospitalet. Det är ett bedröfligt lif, trots han är rik.
Dateringen motsade all möjlighet till en förklaring gående ut på att Brauner skulle hafva erhållit avisen af Magnusson. Huru konsuln kunnat åtkomma papperet blefve en sak för sig. Det var emellertid ett ojäfaktigt bevis på att Brauner tecknat en annans namn för femtiotusen kronor. Hur många kamrater hade månne denna vexel? Hammar stoppade aviserna i sin ficka som sin lagliga egendom och sköt åter igen lådan. Hans lilla undersökning hade haft ett stort resultat till följd och var fullständigt verkstäld på några sekunder. Han behöfde ej haft så brådt om; ty först om fem minuter återkom konsuln. Brauner stängde omsorgsfullt dörrarne och drog för portiererna, hvarefter han tog den plats vid skrifbordet, som Hammar lemnat. – Nå? började han. Vi äro ostörda nu. Tala! Hvem är ni? Hvad vill ni? Hvarför söker ni upp mig midt i natten? Han talade fort och hade synbarligen svårt att beherska sin oro. – Jag trodde, att herr konsuln kände igen mig. – Är ni inte den der agenten, som besökte mig för en fjorton dagar sedan i något ärende? Hammar nickade jakande. – Hvarför har ni spökat ut er så der? Hur vågar ni tränga er in i mitt hus? Hvarför spionerar ni på mig? Svara, menniska, Hvad vill ni nu? Detektiven inväntade ett mera direkt gående på saken. Han ville tvinga Brauner dertill. – Ursäkta mig herr konsul, svarade han. Jag är en fattig sate, som måste förtjena på litet af hvarje. Derför blef jag i qväll professor Franciscos medhjelpare. Det var han, som tog mig med sig hit, och om jag är utspökad, som ni säger, så är det helt och hållet hans fel. Som vi äro kompanjoner och jag behöfver kontrollera honom en smula, tänkte jag kunna få veta af er, hur mycket han erhöll i honorar. Hammar iakttog att han nådde sitt mål. Brauner befann sig i en sinnesstämning, som redan i sig sjelf pröfvade tålamodet tillräckligt. – Ni ljuger! utropade han. Tala fort och rakt på sak, annars låter jag kasta er utför trappan. – Då gjorde ni en stor dumhet, herr konsul! – Ni är en detektiv polis? – Som ni säger!
angåenbe g/orb anfoFning om bemiliaubeoffriffet»? år från. tionbc» crlagganbe af gomer» 2llimmerF på ölanb, m. m.; 22:0. ben 12 Sunii/ om anflag af allmänna mebel till en roåg?anlågg? ning t SBermlanb: • 23:0. angåenbe låhebitråbe af allmänna mebel, till ob? ling^bara Fart» ocb mojjårS aftappning på ©ottlanb’; 24:o. —_ angåenbe oFabt anflag å. flat för Qpergéjlolan i fahlun; 2.UU. ben 3 Sulii, angåeube anjTag af mebel till Foflnaberne mib begt? falis aa •£>. ^rinfefjan Sophia Albertinas begrafning; 26:0'. ben 13 Sulu, angåenbe ofmerlåtanbe af en bronan tioårig; tomt åt Oelrcicbfla <£nF(j.uMntåttningen i Banbbcrona; 43 ■27*.o. bert 13 Sulu, ongåetibe tiben för leverering af £rono*arrenben; 28:0. ben 30 Stilti , angåenbe biäpofttionen af be till RSarnfyu&mrått* ningen i ‘Sftalmo gforba bonationer; 29:0. angåenbe tillåtelfe för Capitainen af Robsahm, att, meb 33I:bcl£ procent, iniofa fin borgenéfotbmbelfe för ^rono.fogben Kalirströms uppborbébrifl; 30:0. angåenbe anflag af förb till ofabt utrpmme får £|Til$tuua ©tub; 31:0» i anlebtting af <£cngl åSlafté 5?åbiga ^ropofftion cm ofabt an|Tag till unberftbD för utflpftningar leib egoffiften; 32:0.