Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B Nationaloch OlympiaVELOCIPEDER anbefallas s o m säsongens populäraste maskiner. F å s genom ensam försälj are i hvarje stad. Elegant! Lätt gång! Enda äkta engelska [I N D E R B A pröfsrad. A M, sundhetslcollegtiuiri. 2) Verkar förträffligt vid alla halssjukdomar m. m. 3) Fördrifver grundligt hvarje feber, i) Helår öfverraskande alla sjukdomar i lefvern, m a g e n och tarmarne, i synnerhet m a g k r a m p, kolik och värk i underlifvet. 5) Borttager smärtorna och botar hämorrhoider. 6) Verkar lindrigt afförande och blodrenande, renar njuren, borttager hypokondri och melankoli och stärker aptiten och matsmältningen. 7) T j ä n a r förträffligt vid tandvärk, ihåliga tänder, skörbjugg i m u n - nen och vid alla tandoch m u n s j u k d o m a r och borttager uppstötningar och dålig lukt. 8) A r ett godt medel m o t m a s k, binnikemask och vid epilepsi. 9) T j ä n a r såsom ett underbart utvärtes botemedel för alla sår, ska och g a m l a ärr, ros, hettblemmor, fistlar, vårtor, brännsår, förfrusna lemmar, klåda, slag, spruckna, sträfva händer m. m. och förtager hufvudvärk, susning, reumatism, gikt, {™ Detta medel bör, såsom första hjälp, icke saknas i någon familj, i synrhet under influensa-,., koleraeller andra epedemier. E t t enda prof öfvertygar bättre ' ?,f£ kungörelse. » och är försedd m e d ofvanstående gröna skyddsmärke. Hvarest depot finnes torde man beställa direkt under a d r e s s: Scliutsenget-Apotheke des A. iverry in Tregrada bei Bohitsch-Sauerbrunn, Österreieh, Franko hvarje postition i Skandinavien kosta 12 s m å eller 6 dubbelflaskor kr. Mindre sändas icke.
Majlis derpå grundade Nådiga Bref den 10 April 1845, hade Kongl. Kammar-kollegium derefter fastställt maximi-arrende-beloppet för oflanämnde kronofiske lör en tid af sex år från och med år J848 lill 40 tunnor 6 lispund och miniini-beloppet till 15 tunnor salt lax årligen, äfvensom Kongl. Kollegium förordna! att Norrforss laxfiske, som, enligt Koilegii arrende-bref af den 30 Juni 1842, utarrenderats gemensamt med det inom samma område belägna krono-laxfisket Späk fallet, borde frånskiljas sislberörde fiske och vid den förestående utarrenderingen särskildt å arrende utbjudas; men, sedan byamännen uti dessa beslut hos Kongl. Majit i underdånighet sökt ändring, med yrkande dels att Norrforss och Spökfallets eller Spökhällans krono-laxfisken malte i ett sammanhang utarrenderas, dels ock att nedsättning mätte beviljas i de af Kongl. Kammar-kollegium 6 StalsUtskottets Ulla tanda N.-o 26. för arrendet fastställda maximioch minimi-belopp, har Konni. Maj:t, genom Nådigt Bref den 5 September 1850, med hänsigt lill hvad upplyst blifvit angående belägenbelen af sistnämnde fiske, såsom nära omgiivet af de Noirforss fi>ke tillhöriga bvgenader och > notvarp, löronJiial att ifrågavarande t vanne krono-laxfisken, efter nu\arande arrenden.*; utgång, borde tillsammans utarrenderas samt dervid i afseende, ä de sålunda förenade fiskena iakttagas hvad rörande utarrenderingen af Norrforss fiske oell byamännens optionsrätt till detta arrende blifvit genom Kongl. Brefvet den 10 April 1845 föreskrifva), hvaremot Kongl. Majit funnit de underdåniga besvären, i hvad frågan angick de af Kongl. Kammar-kollegium fastställda maximioch minimi-belopp för oftanämnde arrende, icke förtjena afseende.
Jag må bekänna att jag sjelf sökt sätta mig in i jernvägsfrågorna och de förhållanden, som för dem böra ligga till grund; men jag får förklara, att när man måste taga kännedom om alla dessa siffror, som man, så att säga, sticker i banden på en, så blir man villrådig. Jag tror, att om vi gå litet till oss sjelfva, så hafva vi icke något stadgadt omdöme om dessa båda banor. Jag får för min del bekänna, att jag lutar åt Nässjölinien, emedan jag tror, att komitéen måste hafva haft god grund för sitt förslag samt inhemtat goda uplys ningar, hvilka de erhållit dels från K. M:s Befh:de och dels från orten. A andra sidan åter måste jag äfven sätta mycket för troende till Utsk:ts upgifter, ehuru jag tror att dessa äro grundade på böcker och andra dylika källor, som Utsk:t kunnat förskaffa sig. Jag tror att man icke ensamt bör efterse, huruvida det produceras något mera spanmål invid den ena eller andra linien, utan man måste betrakta banan ur en vidsträcktare synpunkt eiler huru den bör iuflickas i jernvägssystemet i sin helhet. Utgående från denna synpunkt, måste jag utan afseende på något annat gifva Nässjölinien ett afgjordt företräde. Men då vi, enligt min öfvertygelse, icke äro fullt säkra på vår sak och då Utsk:t afsett den ögonblickliga ekonomiska fördelen af att draga banan genom Lagadalen, tror jag att, då vi, så att säga, äro många parter i detta ämne, vi böra öfverlemna åt en högre auktoritet, nemi. Regeringen, att döma i frågan. Ty sedan vi här framställt våra åsigter, tror jag att en myndighet, som står öfver alla partiintressen, bör få afgöra hvar banan skall framgå. Jag hade velat gå så långt att, hvad riktningen beträffar, helt och hållet öfverlemna åt K. M. att efter ytterligare, undersökningar bestämma densamma från Finjasjön och norr upåt. Ty, Mine Hrr, jag tror i sanning att vi behöfva ytterligare undersökningar. För denna jernväg har Utsk:t föreslagit en summa af 6 millioner, men de räcka icke mer än halfva vägen, och då kunna ju koramande R.
Det uppehåll, motionären härigenom föreslagit, på det alt delegame måtte kunna bereda sig till skiftes undergående, anse Utskotten sällan eller Hildrig ledande lill ändamålet, emedan Utskotten äro öfvertygade, att delegame skulle efter tio år linnas lika oberedde på skiftet, som då det först begärdes. Ett stadgande af denna beskaffenhet skulle icke heller stå tillsammans med Skiftes-stadgans syftemål och i öfrigt antagne grunder; hvadan Utskotten tillstyrka , att Johan Perssons framställning i denna del mätte lemnäs utan afseende. 10 §. Af Pengt Gudmundssons från Hallands Län: alt Egodelnings-rält i det härad, hvarinom stad ligger eller i det tingslag, hvartill stad gränsar, borde upptaga och afdöma frågor af hvad beskaffenhet som helst, angående skifte å stadsjord. Denna motionär, hvilken beledsagat sitt memorial med ett vidlyftigt och för hvarje serskildt §. utförligt motiveradt förslag till förändrad redaction af cn stor del utaf Skiftes-stadgan, har, såsom grund för sitt förslag i denna del, anfört, alt, då allmännligen inträffade, det städernas domstols-personal vore, såsom innehafvare eller egare af stadsjord, jäfvig alt handlägga .skiftesfrågan, och Författningarne derjemte icke innefatta bestämda föreskrifter derom, att stads-domstol tillhörer sådana frågor tiil afgörande upptaga, vore nödvändigt, att bestämdt stadgande härutinnan gåfves; och ansåge motionären Egodelnings-rätten vara, likasom på landet, den ändamålseniigaste domstolen i frågor, rörande laga skiften af stadsjord. I afseende på denna fråga få Utskotten anmäla, att, då förhållandet med den tili städerna donerade jord är alldeles olika med hvad å landet eger rum, hvilket ock föranledt det för stadsjord ifrån Skiftes-stadgans allmänna föreskrifter gjorde undantag, saint någon anledning, efter Utskottens tanka icke finnes att för detta serskildta fall skilja sådan jord från slädernes jurisdiction, Utskotten, i betragtande jemväl af hvad genom Kongl. Brefven den 6
Holmqvist samt inom Bonde-ståndet Riksdags-fullmägtigen Jolian Lekberg från Orebro län, under hänvisning till och åberopande af de upplysningar, som dels i Stats-Utskottets vid nämnde riksdagar afgifne Utlåtanden N:ris 274 och 235, dels i sednaste .Ternvägs-komtnittéens Betänkande innefattas, föreslagit att Rikets Ständer måtte, såsom statslån, mot 2 procent ränta och 1 procent amortering, anvisa en summa af 600,000 R:dr, att utgå sedan ett bolag bildat sig med O Ö O åtagen nöjaktig förbindelse att tillskjuta den öfriga delen af kostnadssumman samt att för byggnadens fullbordande ansvara. e) Från Askersund till Gatugårda, 2 mil 10,000 fot, med en anläggningskostnad af 2,547,485 R:dr Runt. Under åberopande af de utaf Kongl. Kommittéen för jernvägsundersökningar i riket, uti dess sistlidet år afgifna Betänkande, anförde grunder i afseende å behofvet och fördelen af en jernvägsbibanas anläggande från Askersund till vestra stambanan, har Herr G. O. Sundblad uti en inom Borgare-ståndet väckt motion anhållit, att nämnde bibana, hvilken såväl i strategiskt hänseende sorn för hufvudbanan vore af vigt, måtte samtidigt med C* Ö 7 O vestra stambanan företagas till utförande och fullbordas under nästingående statsregleringsperiod. f) Från Arvika till Norska gränsen.
Jag beundrar denna stabilitet, ty man måste jemnföra den dag, sorn finnes,'med den, som kommer; men stabiliteten fordrar ej en absolut oföränderlighet. Jag skulle anse som eit fel, om man nu ville pålägga nya prohibitiva band, sedan man redan öfvergålt lill det motsatta systemet, och jag skulle derföre endast vilja föreslå en fatalietid af fem till tio år vid hvarje ny öfvergång på samma bana. Man säger mig, att livar och en redan bort väckas af föregående riksdagars discussioner, hvaraf man bort lära sig vänta en tid, då alla band skulle upplösas; och detta är sannt, om man vill fästa sig vid enskilda talares yttranden och icke vid hvad Konung och Ständer beslutat. Jag tror således, att man icke utan skäl yrkar, att det måtte stadgas någon lid för näringsidkarne att vänja sig vid de förhållanden, hvari man vill intvinga dem. Men äfven i ett annat för den oeconomiska lagstiftningen vigtigt hänseende anser jag TJtskts förslag 0111 tillåtelse till export af tackjern vara felaktigt, nemi. i afseende på tidpunkten för öfvergången, som icke är särdeles lyckligt vald, då flera upptäckter nyligen skett i jernberedningen, som sannolikt komma att hafva ett stort inflytande på helabruksnäringen. Äfven om man för öfrigt har i sin magt att fritt bestämma sig för hvilketdera systemet, man vill följa, måste man ålägga sig sjelf att eftertänka, om perioden för antagande af det ena eller det andra är den råtta; och detta har Utsk. icke heller iakttagit. — Hvad slutligen detaillerna af tulltaxan angår, vill jag inskränka mig till en enda anmärkning. Utsk. har vid artikeln porcellaine gjort den förändring, att tvenne särskilda stadganden blifvit sammanförda till ett, så att, då platt gods nu har en tull af 2 sk. och kupigt gods af 6 sk., har Utsk. för hegge slagen föreslagit en gemensam tull af 3 sk.
Dä gäldenär uppgifvit sitt bo oell denna uppgilt beedigat, mäste, intill dess annorledes visar, säsom Verkligt antagas, att ban icke eger llere tillgångar, inledningen till besättning 6 bär således uppbört, men den inträder ä n^o, da skäl förekommer, 3tt gäldenär undandöljer nägon sin egendom. Lmedlertid, bäde till undvikande al Hers edgangar, som enligt (lommitterades förslag skulle komma 3tt ega rum, du serskilda borgenärer tid efter 3NN3N lata besätta S3MM3 gäldenär. somt dä det s^nes lämpligt gtt gäldenär, cburu Iian lrigikves frän b^sättnings-Iiaktet, likväl till en koijan ocb intill dess orsakerne till lians obeständ blifvit lagligen utredde, underkastas det tväng oell inskränkning i frilietenz begagnande, som Loncurs-lagen bestämmer, 3nsäge 8tats-8ädets leilamöter egendomens lagligs afträdande böra stadgas, såsom villkor för befrielse ur b^sättnings-bäkte. Dessa äsigter, föranledde 8tatz-Idadets ledamöter till alt föreslå en särskild svarande emot 3, H ocb 5 §. i 6ommitteradcs förslag. Den ak Lommitterade förelagna 6:te skulle förblifva oförändrad ocb införas under §. /s, äfvensom 8 ocb <) §. af Lommitlsrades förslag bibeliällas under 5 ocb 6; men lika med Dogsta Domstolen funno 8tats-kadets ledamöter det i 7 ak sistnämnde förslag gjärds undanlag träa besättning ej böra ega rum; ocb förslagets i c> ocli 1 > § komma alt förfalla. I'a grund bäraf lillslvrkte 8kals-?»adets ledamöter i underdänigbct, alt liongl.
Jag ej derföre bör blygas, att knäböja vid din fot, Dödlig för den gudaborne; ty på hvad högmodas jag? Mera bör för hvem jag göra, än för egen dotter min? Ack, gudinnas son, beskärma mig uti olyckans stund! Värna henne, som din maka nämdes, fruktlöst; men ändock Kransande jag förde henne, för att blifva din gemål, Som jag nu, att slagtas, följer. Dig till nesa lända skall, Värnar du ej henne; anskönt ej i äktenskap förent, Hette du den arma jungfruns hulde make mellertid. Vid ditt skägg, och vid ditt handslag, vid din mor jag manar dig; Ty ditt namn mig gjort olycklig, som mig äfven rädda bör; Annat altare ej eger jag, att fly till, än ditt knä. Ingen vän mig nära bidar; Agamemnon har du hört, Huru rå han är och vågsam; qvinna, som du skådar, kom Jag till härn af tygellösa, och till brott forvägna män, Dock rättskaffens, när de vilja. Om du vågar sträcka hand, Mig till bistånd, är jag räddad; eljes jag förlorad är. KHOREN. Föräldrakänslan mäktig är, och kärleksvarm, Och egna barn försvarar hvar med mund och arm. AKHILLEUS. Mitt stolta sinne lyftar sig mot högre rymd, Men vet ändock, att smärtas i olyckorna, Och lagom fröjdas, då när vinden blåser god. Ty välbetankte äro slike dödlige, Att, med besinning, lefva hela lifvet rätt. Ibland är ljuft, att ej förmycket vara klok, Ibland är gagneligt, att ega visheten. Jag, fostrad upp uti försyntaste mans hus, I Kheirons, har mig lärt de enkla tankesätt Atreiderna, om de oss föra riktigt an, Jag lyda vill; om icke rätt, ej lyder jag. Men der i Troia, städse min sjelfständighet Bevisande, jag tjenar Ares hvad jag kan. Och dig, som grymt af dina aldrakärsta led, Så mycket som uträttas får af ynglingen, Med mitt medlidande jag hjelpsamt värna vill.
Man har insupit den från barndomen. Man kan resonnera bort den, och den kommer igen för hundrade gången. Ännu har jag några trasor qvar af den. De hänga vid som synden. Tror du inte att just det, att jag sitter och talar med dig, är en släng af romantik?» »Men på det viset blef ju allting ...» »Ja, det är det också, – det mesta. Man har blifvit alldeles bortkollrad. Allting skall kallas för annat än hvad det är, och förgyllas, och omskapas.– Allting blir uppoch nedvändt.» »Nu ser du i svart igen», sade hon sakta. »Ser jag i svart! Nej, det gör jag inte. Om du bara vill försöka att följa med min tankegång, så skall du få se att jag har rätt. Men det vill du naturligtvis inte.» »Seså, doktor, var nu förståndig», sade hon leende och lade sin hand på hans arm. »Brusa inte upp, utan var bara lugn; jag skall höra på allt hvad du har att säga. Han teg ett ögonblick, synbart sträfvande att efterkomma hennes uppmaning. »Annars brukar jag vara lugn, nu», sade han. »Jag vet inte hur det kan komma sig, att jag alltid skall bli het när jag talar med dig. Det är väl det, att du ser ut ... ja, det är något så kallt och så ... det är som om du aldrig i evighet kunde förgå dig, aldrig bli hetsig, eller så. Du är – ja, jag vet inte hvad! – det är liksom om man talade till en grindstolpe, och man anstränger sig till det yttersta för att få fram en smula lif; man arbetar, man retar upp sig så småningom. Det är omöjligt annat: du låter en hålla på.» Hon log igen. »Och om det nu funnes lif i grindstolpen, hvad vore det då du ville säga?» »Ja, och så är det just det», vidhöll han envist, »att du är så lugn och kall, så olik alla andra fruntimmer; man tycker att med dig skulle man kunna tala om allt, och att det kunde vara så intressant att få höra din tanke om en massa ting, men så ...» »Ja, hvad så?»
Jemte framställning af den tunga, armeens befäl måste, genom afdrag å lönerna, vidkännas för utgörandet af den ränta, hvilken för amorteringen af armeens ackorder finnes föreskrifven, hafva armeens sednast församlade fullmäktige, som, af sådan orsak, ansett en nedsättning af ackordsräntan vara af behofvet påkallad, men någon annan utväg för detta ändamåls vinnande likväl icke förefinnes, än förlängning af den till den 27 April 1876 bestämda tid för aokordsamorteringens fullbordande, uti skrifvelse den 7 sistlidne December, hos Kongl. Majit i underdånighet hemställt, dels om en lämplig förlängning af amorteringstiden, med skyldighet likväl för ackordsfonden att sina nu utelöpande obligationer vid deras utsatte förfallotid inlösa, derest in nehafvarne sådant äska, heldre än att i utbyte taga fondens obligationer med utsträckt betalningstid; dels ock, i händelse af nådigt bifall härtill, om aflåta n de till Rikets Ständer af nådig framställning derom, att i Rikets Ständers Bank och Riksgälds-kontor må beredas tillfälle till utbyte af ackordsfondens nu varande obligationer mot nya sådana på förlängd inlösningstid. Efter öfvervägande af hvad härvid förekommit och då Kongl. Majit funnit amorteringstidens utsträckande, på sätt armeeus fullmågtige tillika alternatift föreslagit, till ytterligare 10 år utöfver den förut bestämda tiden, tillräckligt, för att tillvägabringa den af fuilmägtige för sådant fall påräknade nedsättning af ackordsräntan till 41 procent, har Kongl. Majit till ifrågavarande förlängning af amorteringstiden lemnat nådigt bifall, under det af fuilmägtige uppgifna förbehåll om inlösen af ackordsfondens nu utelöpande obligationer, och vill vid delta förhållande, samt till underlättande af ackords-amorteririgsfondens nya obligationers belåning, föreslå Rikets S änder, att Banken och Riksgälds-konloret må tillåtas att, i utbyte mot nu innehafvande obligationer af ackordsfonden, mottaga nya sådana med enahanda eller 4 procents ränta, mea ställde på den förlängda inlösuingstidea.
Af Herr Norin: ”Lika med Utskottets pluralitet, har äfven jag ansett, att det för Reserv-läkarne begärda anslag borde beviljas, och att, i sammanhang dermed, en underdånig hemställan skulle göras om desse Läkares användande i fredstid; men efter min tanke bör dermed hufvudsakligen afses, alt på detta sätt, så vidt ske kan, utan serskildta anslag, fylla hehofvet af Provincial-läkare. Jag har visserligen icke förbisett, att en Fält-läkare, om han vid förflyttning lill Reserv-läkare-corpsen skulle äfventyra att, emot sin vilja, kunna såsom Provincial-läkare placeras å en Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 3y. 21 annan ovt, än der han förut haft sin hostad, derigenom merändels skulle afhållas ifrån att lemna sin förra Fält-läkare-tjenst, och att således ändamålet med ifrågavarande anslag ofta nog klefve förfeladt; men, der icke sådane hinder molte, torde en till högre ålder kommen Läkare ofta nog befinnas villig att under fredstid åtaga sig en Provincial-läkares skyldigheter, emot det att han finge bibehålla fordna inkomster, och i krigstid finge utbyta den egentliga Fält-läkarens mera mödosamma åligganden emot Reserv-läkarens beqvämare functioner. Jag har derföre föreställt mig, att ifrågakomne tillägg borde erhålla följande lydelse: med underdänig anhållan hos Kongl. Maj:t, att i de landsorter, der behofvet påkallar ett ökadt Läkare-biträde, B eser vläka rn e, så vidt ske kari, i fredstid blifva använde vid allmänna helsovårderi, sä att besparing i största möjliga nion må tillvägabringas, i afseende på de serskilda anslag, som för ytterligare Provincial-/åkare kunna beviljas.”
Det är egentligen Friherre Cederström jag skall söka vederlägga, då det är han, som anser en granskning af Fullmägtiges åtgärd nödvändig, för att kunna fatta beslut öfver Motionen. Det är icke min afsigt, hvarken att rättfärdiga de ellofva, som ägt den erta åsigten eller tadla de 10, som ägt en annan; jag äger dertill icke någon rättighet; ty de kunna ej här ställas till rätta Deras forum är icke Ridderskapet och Adeln, utan Svea HofRätt; deras anklagare är Riksens Ständers Justitieombudsman. Jag har således anmält mig blott i afsigt, att till vederläggning upp* taga de satser Friherre Cederström yttrat. Han har först anmärkt, att Fullmägtige vid ifrågavarande tillfälle icke varit fu Italige. Jag förstår icke, hvad han menar härmed. Antalet af Riksens Ständers Fullmägtige 374 Den 27 September f. m. i Hanken och RiksgäldsContoiret utgör 24. Enligt ansvarighets - lagen får intet beslut fattas, utan att 16 äro närvarande, och närvarande voro 21. Den första åtgärden var dessutom blott en Expeditions-åtgärd, hvilken jag tror, att Fullmägtige kunnat vidtaga, utan att alla behöfde vara närvarande, likasom ExpeditionsUtskottet kan utfärda en Expedition, utan att alla JLedamöterne äro tillstädes. Friherre Cederström har äfven förebrått Fullmägtige, att de icke genast valt ny Suppleant. Då skulle kanske behofvet af deras fulltalighet varit framlysande, eftersom Riksens Ständers Electorer vid alla va} måste vara fulltalige. Friherre Cederström har äfven velat afmåla de stora vådor, som skulle upp» stå, om Suppleanten afsade sig Ombudsmans* Embetet, eller dog, och Embetet blefve vacant. Det gifves andra större vådor, som Grundlagen föresett såsom möjlige, såsom om Konunga-huset skulle utdö. Det består för när» vararande blott af 2:ne medlemmar. Jag vet ej, hvad det är för stora vådor, som ej Svensk^ Folket, eller Rikpts församlade Ständer, skulle veta att finna råd före, nu som förr.
December 1847 till Rikets Ständer aflåtne nådiga proposition (JW 66), angående beskattningsväsendels samt upp bördsoch redogörelseverkels förenklande, Rikets Ständer, på sätt deras underdåniga skrifvelse den 22 Oktober 1848 (JV2 236) innehåller, för sin del bifallit, alt alla arrenden af statens egendomar, sorn äro lill serskilda ändamål anvisade, må, i utbyte mot kontante anslag, (ill statsverket indragas, med undantag likväl dels af de till korpser och embelsinän anslagne boställen, i afseende å hvilka Rikets Sländer ansett nu gällande författningar äfven framgent böra tillämpas, dels af de fall, då arrendena skola till vissa inrättningars underhållande in natura utgöras, samt i anledning häraf, och jerrdikt Rikets Ständers tillika gjorda begäran, Kongl. Maj:t den 15 December 1848 anbefallt D ess och Rikets Kammar-kollegium, alt i underdånighet inkomma med utredning öfver beloppet af så väl de indelda räntor, hvilka äro statens ifrågavarande egendomar åsatte, som ock de arrenden, hvilka för samma egendomar erläggas, beräknade efter förhållandet under sednast förflutrie tio år, bade Kammar-kollegium, efter infordrande från Kongl. Maj:ts Befallningshafvande af de i berörde afseende nödiga uppgifter och uträkningar, den 20 December nästlidet år till Kongl. Maj:t inkommit med underdånigt utlåtande, deruti kollegium, som, uppå anförde skäl, ansett sig böra förbigå sådane kungsgårdar, hemman och lägenheter, af hvilka arrendena antingen af Landshöfdingar direkte uppbäras, eller skola till löneregleringsfonden för dem ingå; åtskilligo till Kongl, lustslott anslagne lägenheter, som stå under slottsförvaltningens disposition; äfvensom den del af arrendet för Visborgs kungsladugård i Gottlands län, som med 50 tunnor spannmål utgår till Wisby domkyrka och, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, Bih. lill K. St.