Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banco, hvilket, efter anmärkarens tanke, skulle leda lill silfver-export och högst skadliga följder; i andra hänseendet, till förekommande af en bank - Banco-Utskotlets Utlåtande JV.-o 16. rutt, uppställt ett sammanhängande system, som hade sin enda garanlie i nödvändigheten alt beständigt minska rörelse-capitalet, hvarigenom näringarna måste lida och obelåtenhet infinna sig, hvilken obelåtenhet verkade hela planens öfvergifvande vid en påföljande Riksdag och realisationens störtande, emedan densamma, en gång uppfattad, på sätt Utskottet uppfattat den, icke kunde bestå utan de restrictioner Utskottet föreslagit; men att Herr Professoren, för sin del, vore anhängare af det andra begreppet om realisationens ändamål, och således äfven om helt andra medel, som, till följd deraf, skulle komma att användas lill försäkrande af densammas bestånd; hvarefter denne Ledamot ingått i närmare granskning af de hufvudsakligasle punkter i Utskottets förslag, betraktande den föreslagne realisationen, såsom han sjelf sig yttrat, från synpunkten af dess egen inre omöjlighet.
Larl 6u»tak, anmält afsägelse frän att wara Ordförande i Allmänna Beswärsoch Oeconomie-Utskottet och Friherre ksvast, fokan henric, frän sin plats i Bewillnings-Utskottet, hwilka afsägelser icke kunde wägras, enär bemälte Herrar, dä besia Utskott icke ännu haft sammanträden, ej kunnat i nägra göromäl deltaga. Äfwen hade Herr Munck st Rosensköld, kberksrcl 2scksriss,hwil ken, säsom Caput intagit sin ätts säte i stället för sinBroder,Herr Munck st Rosensköld, ^oksn, genom den sednares afträdande frän sin ätts säie, tillika en plats efter honom, uti AllmännaBeswärsvch Oeconomie-Utskottet blifwit ledig. HerrLandtMarstalken anmodade i anledning häraf, Herrar Electorerne, att de sälunda lediga rum uti Utffotten besätta. Herr Baron och Lanöt-Marskalken anmälte widare, att Herr Lederstam, 6ustst, afsagt sig förtroendet att wara Electvr, i anledning hwaraf och dä redan förut ett rum bland Electorerne anmältes wara ledigt efter Friherre - Den 2Z Augusti. roi re De Oeer, Herr Landt-Marstalken anmodade Herrar Bänkmän att desta bagge ledigheter complettera. Herr Baron och L.andt-Marskalken anmälte undertecknad Riddarhus-Secreterares anhållan, att erhålla ätta dagars permistion, för att i enffilta angelägenheter resa till Norrkö-' ping, försäkrandes sig Herr Landt-Marffalken om det förtroende af Ridderffapet och Adeln, att han skulle föranstalta om Protseollets behöriga bestridande genom någon Person af RiddarhusCanzliet, under Riddarhus-Secret. fränwaro. Upplästes Constitutions-Utstottets Memorial af denna dag, utgörande VeNiculnm till följande irenne Arter, hwilka likaledes upplästes, nemligen:
Da fordringsägare erhälla deras betalning i Riksgäldsmynt med 20 proOsm» ^gia, fä de Twänne Tredjedelar deraf wid Rsalisalionen färbytta i Rmco; men i anseende til den återstående Tredjedelen, som förwandlaS i Lourimr, blifwa de werkeligen lidande; någon jäinnk. ning synes mig således i detta afseende nödig; men hurudan den bör blifwa, kan jag, da lankan sä nyst hos mig upkommit, icke 11» förestå. Jag önskar endast, at Höglostige Ridderjkapec och Avel» wille i un. 995 derdanigher hemställa denna omständighet ril Konun, gen. Tre-me Srand hofwa wal redan antagit Hemliga Utskottets Betänkande i hela dest widd; men sakens stutciiga afgörande beror af Kongl. Maj:r. Jag anser de anförda lrenne omständigheter af sadan wigt, ac de, afweg i händelse af afsiag pä Bcränkandct, böra Konungen underställas, i den förmodan, ar Hans Majft i Nader bifaller, hwad Trenne Srand förcflagik. I allmänhet stalie lag önska, at Rikets Ständer, da maga är om Författningar af sadan beskaffenhet fem den närwarande, hwilka genom lid och omständigheter kunna bchöfwa jäninkning och förändring, alind ri! Konungens -vishet öfwetlemnads, at göra de rättelser, hvilka Sakernas skick, Rikets wal och en» ssillda Meddvigaies bästa och säkerhet erfordrade. Her r von Lrnclcenstrom , Lal ornön, up» läste til ?r.loco!!et följande: Förerva rande, til Rikstns Högloflkga Ständers cmpiö,'Svande ifrån Hrns liga Ulssotrct roinitlersäk, fråga innefattar:
Man såg honom i det svaga månljuset glida på sina skidor ned för en fjäll-lid, väpnad med jagtspjut och båge. Hämdesvärdet lyste vid hans sida. På sina skuldror bar han en björn, bytet af dagens jagt. Han gick in i smedjan nu, lade vindtorr ved och ris på äriln, tillagade af björnkött sin måltid och satte sig vid bordet på den med en björnhud bonade bänken. Eldskenet från äriln speglade sig i ringarne på lindbastet. Valand gick dit och räknade, såsom han ofta gjorde, sina ringar. Där funnos nu 840, men en, de andras moder, saknades. Tjufvar hade aldrig sett Ulfdalarne, och ingen, med undantag för Ivaldes barn, eller Mimers söner, skulle kunnat skilja mällan ringarne och finna den yppersta. Genom Valand ilade en rysning af sällhet. »Idun har återkommit», tänkte han; »jag trodde alltid, att hon skulle återkomma. Nu är hon här. Hon har tagit ringen till ett tecken, att hon är här. Hon söker mig därute på jagtens stigar, och mina skidors spår skola leda henne tillbaka hit». Han satt länge och inväntade henne. Hans hjärta, som brunnit så länge af hämdens vällust och kval, svalkades ljuft af tankar på trogen kärlek. Men tröttheten öfverväldigade honom. Hufvudet, som hvälfde de världsfördärfliga planerna, sjönk ned emot sitt bröst. Valand sof. Han vaknade, men ej till glädje. Lindbastrepet, hvari han bundit stormarne, var nu bundet kring stormutsändaren själf. Trollredskapet slingrade sig kring hans armar och ben och var en fastare boja än någon af järn. Framför honom stod Mimer och hade hämdesvärdet i sitt bälte, och bredvid honom Sindre, hvars hammarsmide hämdesvärdet skulle bringa på skam. Valand skar tänder, och hans ögon gnistrade. Hans hämdevärk, nu nästan färdigt, var med ens tillintetgjordt. Så stark var dock den väldiges själ, att han i nästa stund var lugn igen, och i hans dystra drag sågs hvarken trots eller förtviflan, endast beslutsamhet och tålamod. Valand medfördes bunden till underjorden.
Då jag nu utbeder mig att få fästa Högloft, Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid några olägenheter, sorn Förfa tillingarne angående Brännvins försäljning och öfverflödiga bruk medföra, börjar jag med att tillkännagifva, det jag, lika med de fleste, anser fylleri för ett brott, som föranleder till det största förderf och det mästa onda, som för närvarande inom vålt Fädernesland är att bekämpa; dock tror jag, att nitet under striden deremot, måste vara vist och väl beräknadt riktadt, emot Den 22 November e. m. 345 fylleriet, ehvad det träffas inom den ena eller andra Classen af Samhällets medlemmar, och att det icke, såsom nu, må medgifvas Åklagaren, att mera söka åtkomma den felandes penningar, än att få öfverträdelsen bestraffad. Nu varande Brännvins-försäljnings och Fylleri-författningar, begagnade af visse tillsatte oförsynte Åklagare, undergräfva det förnämsta stöd rättvisan äger, nemligen trovärdiga och sanningsfulla vittnesmål. Till LandsCancellier och närmaste Domstolar inkallas ioo:detals personer, atti dessa mål aflägga vittnesbörd. Ganska få af desse personer äro bestämde i berättelsen, och de tydligaste spår af falsk ed upptäckas. Stundom synes de vara förbittrade mot åklagaren, stundom med honom i hemligt förstånd. Att de icke vilja vittna till fördel för en person, hvilken under namn af LandsFiscal, eller dylikt, af dem anses för en ofridens budbärare, som sjelf vet med sig, att hanär till den grad hatad, att han ej vågar färdas i bygden utan med gevär, — det är begripligt; särdeles när härtill kommer hvad som är en antagen sed, att den anklagade, före vittnesmålet, undfägnar de personer, som skola vittna emot honom. Å andra sidan äro de betaldte eller ilskne angifvare, som ej få upptäckas, angelägne att fälla den de angifvit, och hvem vet då, 346 Den 22 November e. in. om och när icke sjelfva angifvaren uppträder såsom vittne.
I afs:de på do särskilda gg hade anmärkn:r blifvit gjorde af Hr von Koch emot 4, 5 och 10 gg, likväl utan att särskilde propos:r blifvit begärde i afs:de på 4 och 5 gg, men i fråga om 10 § harie Hr von Koch yrkat den förändring, att orden »åtal för villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i § 4 sägs, må ej», skulle utbytas emot: »ålal efter ty i 4 och 5 gg säss, må ej»; Gr. Sparre Ater hade yrkat bifall till författnings-förslaget med den förändring att, i st. f. nyssnämnde ord, infördes: »Åtal för de förbrytelser, hvarom i 4 och 5 gg sägs, må ej». Frih. Creutz och Hr Cederschiöld, Gust., hade förenat sig om den förändring af 10 §, alt i st. f. berörde ord skulle införas: »Åtal för öfverträdelser af denna författning må ej»; hvarjemte Frih. Creutz föreslagit den förändring i Irsla §, att slutmeningen ef dess lista mom. komme att innehålla »Varder den varning ock utan verkan, för k I a re Kapitlet ofördröjligen honom från Svenska kyrkan skiljd». Tvenne talare hade yrkat antagande af Domprosten Brings reservation, men då den frågan kunde förekomma i sammanhang med ötskis i nästa punkt afgifna förslag till underd. skrifvelse, torde dermed f. n. få anstå. Slutligen hade Frih.
De trenue ibland Veste, som dä fatt det största antal af röster emot stg, ställes derpå, hwar ester annan, under ny omröstning, hwarwid rwä tredjedelar af rösterne fordras emot den eller dem, som skola anses wara ifrän Riksens Ständers förtroende uteslutne; och gänge derefter, som i Regerings» Formens ioz. §. widare färeskrifwes. §. 6^. Till Tryckfrihetens ward skola Riksens Ständer »vid hwarje Riksdag förordna Sex för kunskaper och lärdom kände män, jämte JustitiX-Ombudsmannen, som bland dem före ordet. Deste Lomiterade, af hwilka twä, utom JustiriD Ombudsmannen, skola wara Lagfarne, wäljeö af Riksens Ständer, genom Sex af hwarje Ständ dertill utsedde Ekectorer, som, enligt det i och 6l H. h. föceskcifne sätt, röste samfält och icke Ständöwis. Afgår emellan Riksda» garne nägon bland de Comiterade, wälje de öfrige till det lediga rummet en behörig man. §- 66. Riksens Ständer wälje wid hwarje Riksdag genom flutna Sedlar, hwart Srand för sig, samfält och H medelst Lleclorer, sina Banco-InKmägtige, Tre Dcn Li December. 1343 as hwarje Stand; börandes walet förrättas sä tidigt, att detze Fullinägtige ma kunna medan Riksens Ständer ännu äro församlade, sin befattning tillträda. Dem äligger, akt, jämlikt wid hwarje Riksdag af Banco» Utstottet utfärdade Reglemente, förwalra VanqucnS medel och tillhörigheter, samt inför Riksens Ständer, eller af dem sörordnade Revisorer redowjsa. Pppas wid deras öfwerläggningar stiljaktighct i meningarne, böra de till Prvtocoller afgifwa sina röster, hwilka per Oapiia beräknas; i de fal! dä röstcrne äro lika, åge Ordförande»» afgörande röst. §. 67.
Julii, har ifrån Ridd. och Adeln samt Preste-Ståndet blifvit återremilteradt, i anledning af anmärkningar vid det af Utskottet föreslagne Greditir-belopp af 200,000 R:dr, och hvilket belopp förmenas skola, vid en stigande ull-produclion, blifva mindre tillräckligt lör ändamålet, att nemligen belåna ali den ull, som kan komma ali uppläggas å magasinet i Norrköping (någon annan ull, än den som'der upplägges, är icke lån bar); och hvadan uti anmäi kningarne blifvit yrkadt, dels att en obegränsad summa måtte, på sätt uti den Kongl. Propositionen är föreslaget, ställas till Ull-Discontens disposition, och dels att åtminstone en tillökning af 100,000 R:dr i förra Creditivet måtte beviljas. Utskottet har tagit i öfvervägande hvad desse anmärkningar innehålla, men linner ej skäl att frånträda sitt förra Betänkande, hvilket, enligt hvad ofvan omförmäld t är, blifvit af 2:ne Riks-Stånd bifallet. Stockholm den 7 October 1834- N:o agi. Ankom till Exp.-Utsk. den i4 Oct. Utlåtande, i anledning af erhåll n äterremiss å Betänkandet N:o ao3j i fråga om beviljandet af extra anslag till Försvarsverkets iståndsättande, allmänna arbeten m. m. (U. A.) Vid besvarandet af den från samtlige Riks-Stånden i delta ämne erhållne äterremiss, anser Utskottet sig böra lemna obesvarade de yttranden, Bihang tili R. St. IJrot, 1334. 4 Sami. 1 Afl. 3 Bandet. ± usta Häftet. a Srnts-U slottet t Ud. iV;o 391, som blifvit fällde, rörande motiven för Utskottets handlingssätt, samt öfvergår således genast till hufvudsaken, hvarvid först förekommer frågan om sättet för anskaffning af de medel, sorn under benämning af extra Statsanslag af Rikets Ständer beviljas.
Om det å ena sidan är gifvet, att bestämdt bör anmälas den fastighet, hvars intecknande sökes; så synes det väl, å andra sidan, svårt att neka, det bestämd anmälan häraf är gjord, när uttryckligen är sagdt, att all gäldenärens i staden och på dess område belägna egendom är föremål för ansökningen. Hade okunnighet förefunnits, hvilka fastigheter ansökningen gällde, d. v. s. hvilka gäldenären ägde; så hade väl derom fråga bordt uppstå hos ltådstufvurätten; hvilket dock icke inträffade. Hvad som der blef ämne för tvist, var det förhållande, att gäldenären, som under den 4 Okt. 1844 utfärdat den förbindelse, för hvilken inteckning söktes, hade redan den 12 nästförutgående Juli med annan man aftalt om försäljning af den fastighet, som kom i fråga, men med den blifvande köparen tillika gjort det aftal, att salubref ej skulle utfärdas förr än den 1 April 1845; hvaraf handt, att lagfart å köpet ej heller ägt rum före den 24 Febr. 1845, då ansökningen om inteckning gjordes; och häröfver dömde Rådst.rätten den 5 Dec. 1846, att sorn nämnde aftal om dröjsmål med köpebrefvet vore lagstridigt och ingalunda kunde fritaga köparen från den i lag stadgade föreskrift för köpare af fast egendom i stad att å den söka lagfart inom tre månader efter köpets afslutande, men han försummat rätt tid för dylik lagfarts erhållande; så funne Rådst.rätten, i förmågo af 13 § i Kongl. Förordn. den 13 Juli 1818, med bifall till ansökningen, de af gäldenären försålda fastigheterna, en gård, med fem till nummer uppgifna tomter, böra intecknas, sökanden till laga säkerhet för den i fråga varande förbindelsen. Grunden för detta beslut skulle jag icke vilja biträda. Jag kan ej påstå, att köpet borde rätteligen betraktas såsom afslutadt förr, än köpebrefvet var utfärdadt. Om säljaren dessförinnan dött; så skulle det väl svårligen kunnat någonsin vinna fullbordan.
Hon såg sin väns maka i omsorger, dem hon förr tyckte vara oädla, hon såg henne otålig och ofördragsam i mången ledsam stund, hon såg hennes fordna fel alla; men hon såg ock, att i djupet af hennes hjerta brann en varm och stilla låga af helig kärlek, väntande blott att beröras af en varm ande af återkärlek för att uppflamma och rena hela hennes varelse. Hon såg sin älskade inträda, och i hennes inre höjde sig en röst, som sade: „Heligt är mannens och qvinnans förbund, helgerånande hvarje annans ingripande deri“. Mildt lutande sig mot den förr försmådda, kastade engeln Amina en stråle af försonande ljus öfver henne, och mannen, seende för första gången sin hustru i hennes sanna inres dager, log vänligt och kärleksfullt mot henne igen. Då såg Amina, huru doftande blommor omslöto de båda makarnes hjertan, och tusende små brustna band återknötos. Och Amina log i glädje, ty hon var en engel; men hon vaknade i detsamma, och en tår rullade långsamt ur ögat. Missionären. „Moder, sörj dock icke, fast jag måste lemna dig. Då min broder gick bort för att vid Kaukasiens gräns förvärfva ett rikare bröd, än det fosterlandet bjöd honom, då lofvade jag i min själ att bli din ålders stöd och en för mitt fädernesland nyttig, om än ringa, man. Jag egnade mig åt Herrans tjenst, jag invigdes till Hans heliga embete; men ack – jag finner, att min predikan är fåfäng; jag kan intet uträtta. Jag känner, att jag måste bättre tjena den Herre, åt hvilken jag helgat mitt lif. Finland har ännu aldrig lemnat sin skärf åt det stora missionsverket, och dock hafva äfven vi der en skuld att betala. Jag vill bli den förste från Finland utgående missionär. Tvenne års beredelse vid ett af de tyska missionsverken, och jag är färdig att gå ut bland hedningarna. Jag har länge burit denna tanke inom mig. Jag har genomtänkt allt och går nu med öfvertygelse att jag gör rätt, att söka utföra mitt beslut“. „Henrik, min Henrik, hvilka fantasier!
En annans wanarter af andra slag kunna ädraga nesliga bestraffningar, ärans förlust, spö, ris eller längre fängelse; och denne brottsliges hjerta är merendels ren sadi frän alla känslor ledande til upfyllande af husliga förbindelser. När det förra förolämpandet täles med lugn, sä kan det ofta kallas en moralisk styrka; men det sednare mäste owedcrsäjligen ej kunna betraktas utur annan synpunkt, än som en omoraliff swagbct.' Ju däligare moraliska begrep i detta forhällande den lidande äger, desto lättare bäres bördan: Werkan af dryckenskap, slöseri ocb dermed förenadt obcständ är för öpven för at tarfwa nägon utläggning om de särande och tryckande päföljderne. Lidandet täles ofta til sin hörd, ätmindstone sä länge det kan bäras eller til desi allt hopp förswunnit om lindring, om hjelp: men när tälamodet ej mera har hoppet til städ, inträffar för - Den 9 Junit. 6Z1- förtwiflan och et utbrott, som i den stund det ej kan ledas af förnuftet, stal blifwa wäldsamt och grymt, wifar erfarenheten; och jag tan nästan'ej fatta den tankan, at et annae'förhällanve more enligt naturen. Begäret at fa stillas, at blifwa löstad fran det mest pinande baud, blifwer tygellöst; och dä det ej finner någon annan utwäg för sin fyllnad, mätte wäldsmcdlet komma til undsättning. M rd anses för det sakraste; och kuru stark är pastionen, enär et lika wantande öde ej kan halla den hamdfulle armen tilbaka ag har nämnt en längre tjenstbefattnrng såsom Domare i en Rätt, hwgrest närmast kan tagas känuedmi om de angifneS sinncsförfattn'ng och moraliska tankesätt Jag har lärt känna, at werkeligen goda menniffor kunna drifwas til en ytterlighets hwilken deras hiertan ffolat förbanna, om de trott sig kunna pä annat sätt entlediga sig frän en förbindelse, som stört nästan alla lifivets ändamål.
och får derföre, med t il Jkännagifvande, att Betänkandet blifvit af Högloft. Ridderskapet och Adeln samt Högv. PresteStåndet bifallit, å nyo vördsamligen öfverlemna detsamma till vidare pröfning. Stockholm den 19 Augusti iSaö. Ankom den 1 Septemb. 1823. Betänkande öfver flere Memorialer, angående f öreslagne ändringar uti ConcoursLagen af den 18 Julii 1818- De Memorialer uti detta ämne, hvilka till LagUtskottets handläggning blifvit remitterade äro ingifne: Hos LngUtskotttt! Betanknnilen{ ifif Bos Högloft. Ridder skåpet och Adelni i':ö Äf Herr Grefve Hård C. G. sorn med -anmärkande af den stadeliga verkan Goncoursmassors fördröjde Reaiisering och långsamma utredning medfört» andragit» att om någon gång en högre köpeskilling blifvit följden af en Uppskjuten försäljning, liar likväl förhållandet oftast varit motsatt» !och 1 förra fallet merendels vinsten förlorad genom kostnaden af en långvarigare Couratel. För oprioterade fordringsegai^e, ■sorn icke få beräkna räntan efter Cessions•dagen, vore den fördröjde Realiseringen menlig, emedan den förlorade räntan sällan ersättes med någon högre dividend på Gapitalet; och den sorn liar full säkerhet för både Capital oell Ränta förlorar ändå i det afseende! ätt ingendera blir för honom tiilgängelig på flera år; i anledning hvaraf och då ConcoursLägen väl innefattar en föreskrift om tillgångarnes försäljande så snart de blifva ät Creditorerne öfverlemnade, men detta stadgande sällan skall efterlefvas i anseende till flerfaldigä Gonsiderationer, Herr Grefven alltså hemställt» om icke en Lag vore lämplig, som förordnade, att endast enhälligt beslut af Creditorerne finge verka uppehåll med försäljning af Concoursmassans tillgångar. Herr Grefven har vidare ansett det yttra en il» ■faugUtskottets fietmkmdeni 56 9°8 Lagutskottet!
Jag tror visserligen icke, att med det enda steget, att flvtta riksdagarna närmare hvarandra, mycket vore vunnet för ändamålet; men jag tror likväl, att något dermed är uträttadt, emedan detta steg otvifvelaktig! bör föregå såsom vilkor för ett hastigare framskridande på reformernas bana. Det, hvaröfver man klagar i vårt land och som gör, alt vi icke kunna gå fram, är saknaden af den public spirit, den allmänna politiska anda, som egentligen utvecklar sig under riksdagarna. Vi hafva redan under sednare riksdagarna, sedan publiciteten börjat sprida representanternas förhandlingar hland folket, erfarit, att mera interesse börjat visa sig för allmänna angelägenheter, hvilket interesse hör underhållas. Det är dessutom äfven en följd af den långa tiden emellan riksdagarna, att personer, ovana vid arbetet, inträda i Representationen; ty de, sorn äro vana vid ärenderna, blifva antingen orkeslösa eller modlösa, eller dö emedlertid bort. Jag anser det af vigt, .att man har erfarna riksdagsmän och att riksdagarna icke constitueras af blott nybörjare; men just derföre vill jag, att Representationen ofta sammanträder, ty då Representationen sammanträder endast hvart femte år, är det löga troligt, att sådana erfarna män skola hildas. Det måste äfven vara af interesse för en Styrelse, som vill åstadkomma något nyttigt, att se Ständerna ofta församlas; och om vitänka oss den tiden, (som vi böra hoppas skall komma), då vi skola erhålla en Styrelse, som vill verka till fram skri - Den it September f. m. 131 skridande till reformer, mäste det för en sadan Styrelse vara af vigt att få rådgöra med Stånderna, enar Styrelsen, utan Representationens medverkan, icke kan uträtta något, hvilket måste vara så mycket angelägnare i ett land, der den ceconotniska lagstiftningen är öfverlemnad åt Regeringens envälde; ty der är det nödvändigt, att Regeringen af Representationen erhåller tillförlitliga upplysningar, huru det står till i landet, på det Regeringen icke, i brist af kännedom derom, må förstöra landet.
Omöjligheten alt medelst undantag consolidera ett verk, bygdt på verkliga grunder, har, såvidt jag kan begripa, erfarenheten alltid ådaga - 452 Den 18 December f. m. lagt; ty att göra undantag från consoliderande åtgärder, det är att deconsolidera. För resten får jag, ehuru det icke hör tiil sjelfva saken, anmärka det egna sätt, hvarpå Hr Skogman uppfattat ordet oell begreppet logik. Allt hvad lian uppräknat såsom innefattande brist på logik hos hans motståndare, kan väl icke möjligen kallas brist på logik, utan brist på sådana grundsatser, som Hr Skogman gilla. Brist pä logik kan väl icke vara annat än brist på sammanhang i tankeledningen; men en sats för sig sjelf kan icke äga brist på logik, för det den ej står i logiskt sammanhang med en annan. Då R. o. Ad. nyss beslutit att tala om saken i sin helhet, men önskningar äfven blifvit lillkännagifna att hålla sig till vissa punkter först; så skulle det vara orätt af mig, då jag till en början i det fallet segrat i alt discussionen blifver allmän, att icke gå mina motståndare så mycket till mötes, alt jag började tala om den saken, som synbarligen mest intresserar dem, nemi. frågan om att skilja lånerörelsen ifrån Banken. Tillåten mig då, mine Hrr, förklara, alt jag finner 2:ne motiver hafva förauledt till detta förslag. Det ena skulle jag hafva orätt att supponera eller åtminstone att angifva, om icke tidningen Dagligt Allehanda i förväg röjt detsamma. Hvad jag derom ämnar säga, har jag likväl redan vågat att yttra i tryck, och anser mig derföre äfven böra nämna det nu. Detta motiv är nemi., att man i detta fali som i mänga andra stycken trott sig kunna och böra efterapa hvad som skett i England och isynnerhet hvad den store financieren Sir Robert Peel gjort. Han har verkligen^ förfört oss med åtskilige åtgärder, dem vi tagit till efterföljd. Åtminstone har en sådan blifvit starkt påyrkad hos oss, såsom t. ex., sjelfva realisationen oberäknad, bortskaffandet af alla smärre privatbankssedlar.