Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
De små välsignade Guds englarne! Ack att jag skulle upplefva sådan glädje!» Och nu började hon se sig om, och känna en gruflig harm, öfver att hennes lilla stuga, annars alltid så fejad och ren, nu skulle vara i en sådan oordning åtminstone. »Ack så här ser ut!» fortfor hon, »och det just när jag skulle få det allra raraste främmande i verlden!» Under tiden aftorkade hon stolarne med sitt förkläde, och framsatte dem på golfvet. Mathildas ögon stodo fulla af tårar, barnen sågo litet förlägna ut öfver den smärta Stinas stora förvandling, och hönan kom in genom den halföppna dörren, som kattens utgång lemnat sådan. Detta senare gjorde en liten diversion för barnen, och när de fingo hönan att beskåda, glömde de för ett ögonblick bort Stina, och vande sig under tiden vid hennes förvandling. »Hur är det med dig kära Stina?» frågade Mathilda mildt och ömt, och nu brusto Stinas ögon åter i gråt. »Ack huru skall det vara nådi grefvinna!» sade hon högt snyftande, »Johan är borta!» »Ja, för tre månader!» smålog halft sorgligt, halft skämtande Mathilda. Stina torkade bort tårarne med förklädssnibben, och framför hennes inbillning stod med tankans snabbhet, denna älskade matmoders stora förlust, som varit för hela lifvet, då hennes egen blott var för en så kort tid. Stina började litet skämmas för sin stora sorg, såg ned och tänkte sig för första gången huru fort tre månader ofta kunna gå. En tystnad uppstod. »Att du skall sörja och sakna din make,» sade Mathilda slutligen, »är så naturligt, så förlåtligt, ja, till och med som sig bör, ty annars älskade du honom icke; men att du låter sorgen alldeles nedtrycka dig, att du för sorg icke uppfyller alla de skyldigheter som du ålade dig, när du blef Johans hustru, att du försummar ditt lilla hus, och gör dig sjelf och ditt barn stor skada med denna sorg, se det är ganska orätt af dig, kära Stina, och det skulle jag icke trott om dig, som alltid var munter och rask, och tog verlden med dess små och stora motgångar lätt och gladt.
Ständers pröfning och afgörande hänskjutna samt i det ogillade Betänkandet behandlade frågor, nemligen: angående förlängdt anstånd till den t Juli i8.{8 med capital-afbetalnrngarnes verkställande; angående ytterligare räntefrihet under 5 års 4 Stats-Utskottets Memorialj N:o 38g. lid från den r Juli innevarande år; angående förlängning af de bcslam» da lerin in erna för de nya byggnadernas fullbordande samt skuldförbindelsernas insändande lill Riksgälds-Contoret; angående fullständigare föreskrifters meddelande, i afseende på de till låne-medlens fördelning utsedda Committerades ansvarsoch redovisnings-skyldighet; angående lånens belopp i förhållande till de derför intecknade egendomarnes biandförsäkringsvärden; och angående antagligheten af inteckningar i brandförsäkrade byggnader af träd.
Att förminska antalet af tjenstemännen vid embetsverken ända derhän, att, då någon af dera får förfall, fara är för handen, att ärenderne komma att ligga nere, anser jag skadligt. Att bygga bestämdt på biträde af extra-ordinarier, synes mig icke heller serdeles nyttigt. Extra-ordinarier i ett embetsverk äro ingalunda bundne vid tjenstgöringen derinom, ulan de öfvergifva detsamma, om de finna sin fördel i alt flitigare upvakla uti ett annat. Att persvadera dem att tjenstgöra, när behofvet det påkallar, kan icke öfverensstämma med embelsverkets värdighet och verksamhet, serdeles ett sådant som det ifrågavande. Jag anser det oklokt att inskränka tjenstemannapersonalen ända derhän, att, om någon eller några få förfall, göromålen inom embetsverket är nära att stanna. Jag har varit vittne till ett sådant fall inom ett af Kronans embetsverk, der man försökte att inskränka tjenstemannapersonalen. Händelsen gjorde att nära nog alla ordinarie tjenstemännen dels sjuknade och dels fingo andra förfall, så att göromålen inom Kansliet voro hart nära att afstanna. Jag anser det orätt att blottställa ett embetsverk för sådana händelser. Man bör icke göra tjenslemännen till slafvar. Man bör icke beräkna deras göromål snart sagdt som dagakarlens, derföre att man betalar dem några lingar i gratifikation. Sådant kan icke vara lämpligt. 250 Den 14 Oktober e m. Hr von Hartmansdorff: Jag tror icke, att man kan kalla den för slaf, som har 2 dagars tjenstgöring i veckan, eller kanske 3, om han derjemte sköter Kanslisttjensten. Då han härför åtnjuter 1200 R:dr B:ko årligen, är han lika aflönad med en Kompanichef inom Arméen-. Hvad har denne Notarie att göra jemförelsevis med sina vederlikar i Kronans verk, t. ex. en Notarie i KammarKolhm, eller en ProtoNotarie i KarninarR:n? Huru mycket mera äro icke desse sysselsatte mot Notarien hos BankoFu|lm:ge? Om R.
Japropos. bör alltid föreslås af Utsk. sådan den anses vara rättast, dd slipper man att tvista derom; så har det praktiserats alltsedan grundlagen antogs, och jag finner intet skäl till införande af ett mode, hvarigenom ett Stånd skall förlora sin röst i en fråga genom en oriktig uppställning af voter:s-propos:r. Jag anhåller att Utskrn måtte åläggas att omskrifva dessa voterts-propositioner. Hr Westfelt: Frih. Cederström har fullkomligen uttryckt hvad jag ämnade anföra emot Hr Gripenstedt, och har jag dervid ingenting att tillägga, men ber att få göra den anmärkning vid Hr af Harmens’ yttrande, som åberopat en K. skrifvelse, deruti Konungen yttrar sin önskan att Ständerne skulle uppgifva tillverkningsbeloppet, att denna önskan redan blifvit uppfylld, så att något svar icke behöfves. Här står ju redan 8, 12, 16, 32 gånger pannerymden o. s. v. Det är tillverkningsbeloppet, och Ulskrn hafva således i min tanke uppfyllt Konungens önskan att uppgifva tillverkningsbeloppet. Hr Gripenstedt: I aidedn. af hvad Frih. Cederström yttrat, anhåller jag att något närmare få förklara förhållandet med voter:s-propositionerna i denna punkt. Hr Frih:n har ganska riktigt anmärkt att, på sätt som de nu äro uppställda, blir det omöjligt att i hufvudvoteringen få BondeSt;s beslut, såsom contra-propos., emot PresteSt:s beslut, såsom japropos. eller att få R. o. Ad:s beslut till ja-propos., och BorgareSCs till nej-propos., eller tvertom, eller med ett ord, att kunna få de propos:r emot hvarandra, emellan hvilka preliminära voteringar efter Utsk:ns förslag skulle äga rum till erhållande af propos:r i hufvudvoteringen; men häremot får jag å andra sidan erinra, att om Frih.
Utsk. har sagt: ”1 anledning af sådana yppade felaktigheter, som synts "föranleda till någon ansvarspåföljd, har Just ombudsmannen "låtit i laglig ordning anställa åtal, utom hvad angår några "få mål af mindre betydenhet* hvari varit orätt dömdt, men "Jilst.ombudsmannen, sedan målsäganderna visats vara förhöj"da, låtit härvid bero.” Utsk. har således upptagit det fall, att domare orätt dömt, men Just.ombudsm. låtit dervid bero derföre* att enskilda sakägare varit nöjda, och derföre, att målet varit af obetydlig beskaffenhet. Jag skall ej fästa mig vid det obestämda i ordet obetydlighet, en obestämdhet, så stor* att livad den eria menhiskan anser vara obetydligt, anser en annan alldeles tvärtom. Jag skall blott säga, att om Utsk. funnit något mål, hvaruti det varit orätt dömdt, Utski hort närmare detaillera förhållandet, på det R. St. måtte veta hvad de besluta. Jag vöre färdig att helt beskedligt tro, hvad Utsk. uppgifvit; men jag pröfvar hellre, än jag tror, och om Utsk. menät väl med Just.ombudsm., hade Utsk. Den g J11 ii i. bort framställa förhållandet, på det att R. St. måtte veta, huruvida målen varit så obetydliga. Jag begär återremiss af detta skäl och jemväl i anseende till det slutliga resultat, hvartill Utsk. kommer, hvilket, efter mitt omdöme, för ingen del är fördelaktigt för Just.ombudsm., då det är af denna lydelse: "Och lärer vid sådana förhållanden få antagas, att "Just.ombudsm., hvad beträffar den honom uppdragna vård"nad om lagskipningen, iakttagit, hvad honom ålegat.” Jag tror ej, att Utsk;s suppositioner äro det, som Utsk. bör gifva oss såsom betänk. Utsk. må bafva hvad suppositioner det behagar, men det bör, enligt Riksd.Ordn., bestämdt säga oss sin mening och icke hvad som lärer få antagas.
Uti punkten litt. g) säger Ulsk.: ”att böter, vid saknad tillgång till deras gäldande, skola förvandlas till fängelse, som dock bör vara af lindrigare art, än det. fängelse, hvilket såsom urbota straff ådömmes:” Härvid är det. nödigt att taga kännedom om huru det förvandlingsfängelsestraff är beskaffadt, hvarigenom vår nya lagstiftning anser sig kunna afskräcka ifrån brott. Beskrifningen återfinnes i 2 cap. fängelselagen, der det siiges: fängelsestraff, hvartill böter förvandlas, skall verkställas i allmänt häkte. Fången erhåIle särskildt rum, om tillgång dertill finnes, men må ej sättas tillsamman med dem, som äro uti straffinrättning. Vill och kan tången förskaffa sig bättre underhäll eller större beqvämlighet, än i häktet allmänneligen bestås; vare det honom tillätet, så vidt ordningen eller säkerheten inom häktet derigenom ej störes. Fången skall ej till arbete tvingas; vill han arbeta, håfve der lof till, om han sjelf tjenligt arbete sig förskaffar, eller tillgång dertill inom häktet finnes. Det vill således säga, att han insiittes i ett varmt rum, der lian får fiida, sådan som i fångkost bestås; men har frihet att, om han har råd att skaffa sig bättre föda eller större beqvämligheter, derom gå i författning; behagar han arbeta, så får han göra det för egen räkning. Ar detta straff, mine H:rr! är deruti något för mängden af brottslingar afskräckande? Kan man verkligen föreställa sig att ett dylikt förvandlingsstraff innebär tillräkligt allvar, för att verksamt bidraga till upprätthållande af ordning i landet?
Härmed må det tillåtas mig, att jemföra 81 §. af samma Grundlag, der det heter: ”Vill Konungen ”hos Rikets Ständer föreslå någon ändring ”i Grundlagarne, höre Han StatsRådet, och ”öfverlemne sedan Sin Proposition, jemte ”StatsRådets tankar deröfver, till Rikets ”Ständer, som genast, utan att om denna ”proposition förut öfverlägga, uppdrage ”ConstitutionsUtskottet, att sitt utlåtande ”derom till Rikets Ständer afgifva. Tillstyrker Utskottet hvad Konungen föresla”git, ” — således innanfråga omFörstärktConstitutionsUtskotts tillvaro ägt rum, — ”hvile ”frågan till nästa Riksdag, då Rikets Stän”der skola sitt beslut derom fatta. Afstyr”ker Utskottet Konungens proposition, då ”må Rikets Ständer genast kunna antingen ”denna proposition afslå, eller ock afgöra, ”att de vilja öfver densamma å näst följande Riksdag besluta; gällande i detta ”fall tre Stånds mening, och, om två Stånd ”stadna emot två, deras, som beslutet uppskjutit. ” Äfven här föreskrifves således en åtgärd, som bör vidtagas, innan Förstärkt ConstitutionsUtskott kan komma i fråga, hvilket först då inträffar, när i anledning af det enkla Utskottets utlåtande olika beslut inom RiksStånden blifvit fattade. Man lärer således emot Regerings - 4 Den 6 April f. m. Formens 83 §., icke i den 81 kunna inpractisera ett Förstärkt ConstitutionsUtskott; och förenar jag mig, hvad den förevarande frågans behandling angår, med Grefve Posse. Friherre Cederström: Det är egenteligen af Herr Hjertås och Grefve Frölichs anmärkningar, som jag finner mig uppmanad, att till desammas vederläggande upptaga några ögonblick. Dessa Herrar hafva trodt, att ett ConstitutionsUtskotts Utlåtande ej vore annat, än ett vanligt Utskotts, och kunde på samma sätt, som det, bringas till afgörande. Sådant är dock i rak strid emot Grundlagen.
Den vigtiga yllefabrikationen synes aftynande vänta sin dödsdom under tull-lagar, som sjelfva innebära frö till deras öfverträdelse. Ofta meddelade licencer under en förfluten tid borde väl hafva vändt speculationen i det på capitaler fattiga Sverige från denna näringsgren, som blifvit de jure skyddad och uppmuntrad genom stränga importförbud, men de facto undergräfd genom tullsystemets olämplighet i utöfningen. Den enda industri, som inom landt - \ Den 17 Julii f. m. 3( hruksnäringen synbart utvecklat sig, bränvinsbränningen synes man nu vilja motverka genom att nedtvinga denna näring till ett spanmålsförödande och sedeförstörande bedrifvande i smått, såsom ett inre hushållsbestyr, utan Statsekonomisk öfversigt af loljderna både på sädesproductionen, landtculturen i allmänhet och moraliteten hos Nationen. Efter denna summariska öfversigt af Statsförvaltningen, förmodar jag mig tillräckligt hafva ådagalagt de i min öfvertygelse välgrundade skäl, hvarföre jag bestrider den af ConstitutionsUtskottet gjorda hemställan om decharge för StatsRådets Ledamöter, och hvarföre jag anser ConstitutionsUtskottets Memorial N:o 36. böra återremitteras, jemte de särskildte Utskottets Memorial, hvilka samfält afhandla ett enda ämne, eller den ministeriella ansvarigheten, på det Utskottet efter en nogare och fullständig granskning af alla de serskilt uppgifne fall rörande ifrågavarande ämne, måtte i ett sammanhang och i ett enda Betänkande sammanfatta den noggranna redovisning, som grundlagsenlig! åligger ConstitutionsUtskottet, för StatsRådets och Föredragandes mer eller mindre del i de orsaker, sorn föranledt de anmärkningsvärda Styrelsens misstag eller lagöfverträdelser, på det Rikets Ständer, med den ledning för ett rättvist omdöme, som ConstitutionsUtskottets föregående hörande förutsätter, måtte efter samvete och pligt 32 Den 17 Julii f. m. kunna i denna Riksvårdande angelägenhet besluta.
Jag tror också, att han skulle säkerligen blifvit klandrad, om han behandlat Länets innevånare olika, och anser honom derföre hafva handlat rätt, då han 54 Den g Mars e. m. önskat lika hjelp för alla, utan åtskillnad. Hvad åter beträffar den af Herr Hjerta yrkade undersökning, huruvida Embetsmännen fullgjort Riksens Ständers vilkor, så är det icke jag, sorn behöfver taga deras försvar. Men jag bör likväl, och anser min pligt vara, att förklara, att Länets Styresman icke gjort något efter eget godtfinnande. Sedan han gått in till Konungen, för att erhålla behöflige föreskrifter, har han handlat efter Konungens befallningar, och jag har lust att se, efter hvilken Svensk Lag han då kan dömmas felaktig af någon annan än sin Regent. Det är allenast de rådgifvande Embetsmännen, som Rikets Ständer äga dömma; öfver andra Embetsman äga de ingen domsrätt, och jag hoppas denna icke skall blifva dem tillagd, ehvad försök än må göras, att tillrycka Rikets Ständer en sådan rättighet. Flere yttrade härvid deras misSnöje genom starka stampningar. Herr Tham: Ja, stampen, stampen, gode Herrar, eller rycken mig ned af platsen. Jag trotsar likväl hvar och en af Eder, att kunna betaga mig min yttranderätt som Riksdagman, eller taga mig hädan, annorlunda än med dolken i mitt bröst. Grefve Possej Arvid: Den första af de anmärkningar, som Herr Tham gjort mot Kongl. Maj:ts. Nådiga Proposition, är den, Den 9 Ma r s e. m. 55 huruvida Skaraborgs Län bör hafva Sockneeller DistrictMagaziner;j och jag får i anledning deraf förklara, alt, ehuru i min underdåniga hemställan i ämnet, och hvilken åberopas i den Nådiga Propositionen, troligen icke finnes ordet DistrictMagazin, liar dock min mening med SockneMagaziner alltid varit, att flere Socknar skulle förena sig om hvarje Magazin.
Beuillnings-Vtskottels Memorial, N:o 33. 109:o Den, sorn villj att, på sätt 3 Stånd beslutat, ”alla Lill kaffe-surrogat användbara brända växter” skola åsätlas lika tull, sora brändt kaffe, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner nej, komma ”bränd, malen eller beredd Cichorierot och andra till kaffe-surrogat användbara brända växter” att åsättas 2 sk. inlörselstull per skålpund. På de beslut, som i förenämnde hänseenden varda fattade, är frågan om den af Utskottet föreslagna förändrade uppställning af rubrikerna kaffe och cichorierot belt och hållet beroende; hvadan vidare yttrande derutinnan för närvarande icke kan afgifvas. I öfverensstämmelse med Utskottets förslag, hafva Borgareoch Campher. Bonile-stånden beslutat att å ”oraffinerad"’ och ”raffinerad” Campher i en rubrik bestämma 6 sk. inlörselstull per skålpund. Ridder skåpet och Adeln samt Preste-ståndet hafva deremot bibehållit serskilda rubriker för oraffinerad och raffinerad campher, med införselstull af 6 sk. å den förra och 12 sk. å den sednare, per skålpund. För den händelse, alt sistbemälda 2 Stånd icke vilja förena sig i de öfriga ståndens beslut, blifver omröstning nödig, enligt följande proposition: 110. 0 Den, som bifaller ULskotlets förslag, att å Campher, oraffinerad och raffinerad, i en rubrik bestämma 6 sk. införselstull per skålpund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, kommer oraffinerad och raffinerad campher att fortfarande upptagas i serskilda rubriker med 6 sk. införsels-tull å den förra och 12 sk. lull å den sednare, per skålpund. 62 Bevillnings-Ulskoltets Memorial, N:o 23. C anel. Cantiller. Fransar, Galoner, Gramaner och Snören. Gulddragare-arbeten, Snörmckare-arbeten.
ver mig utom mig sjelf genom er envishet. Jag ber er, res med er mor och ert barn någonstälig. Tvinga mig inte att uppträda emot er jag vill det inte. VALBORG (trött). BJÖRNKLO. Förlåt, förlåt mig, om ni kan. Men ni drif BJÖRNKLO. des, der ingen känner er. Ni kan ännu bli lyck Jag kan inte. Jag varnar er ännu en gång Jag måste bli er hustru. VALBORG (entonigt). BJÖRNKLO. Gertrud och mig, skulle jag krossa dem. Akta er! Om än berg sänkte sig mellan LISEN (sticker in hufvudet). VALBORG. Nu kommer Hilma! (Drar sig tillbaka). Jag har bara en fråga till att framställa, kapten Björnklo. Om ni inte fattats af denna ert löfte mot mig? allt uppslukande passion hade ni då uppfylt BJÖRNKLO. möjligt det är troligt et cetera, men jag har ännu aldrig yttrat en lögn med kallt Jag skulle visserligen kunna svara: det är blod och af full öfverläggning. Det är en af de få svagheter jag bibehållit. Ni hade skänkt mig VALBORG. för mycket, för att jag inte skulle vara otacksam. Såå, inte ens det! Så må det då bli strid oss emellan, fast det är hårdt att nödgas kämpa om en så lumpen insats. Jag begär inte er sjelf, inte er rang, inte er förmögenhet men ert (Går i fonden). namn! En trasa räcker ännu att skyla min son. till godo med sådant! Nå, egentligen bör du moral qvar, att du kan känna dig slagen. Det tog! F n anamma, att behöfva hålla BJÖRNKLO (rycker till). vara förtjust, min kära Björnklo, att ha så mycket LISEN (sticker in hufvudet. Hviskar:) Kom hit, får jag säga er något. hagas? En älskvärd uppenbarelse! (Högt:) Hvad beLISEN. BJÖRNKLO (för sig). en svart varg. Ni har ingenting här att göra. Med hvem har jag äran tala? LISEN. BJÖRNKLO. Gå er väg, jag tål er inte. Ni ser ut som Jag är moster Lisen, vet ni inte det?
Sjelfmotsägelsen deri bevisar åtminstone för mig origtigheten af den grund , hvarpå förslaget att i detta fall jemnka besluten, hvilar. Den gifver äfven ett nytt prof på visheten af Grundlagens stadgande i 77 §. Riksdags-Ordningen , att när 2 Stånd stadna mot 2 i frågor, som ej nödvändigt måste afgöras, och hvilka ej , såsom den närvarande, höra till de i 69 §. Regerings-Formen undantagna ärender, skall saken förblifva vid hvad tom tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den Riksdagen å nyo väckar eller upptagas. Det företräde, som derigenom gifves åt de Stånd, hvilka vilja förblifva vid det gamla , eller närmare besinna sig, innan de antaga det nya , som de andra bägge åstunda , synes mig vara ganska väl betänkt, och icke mera förnärmande af Välloflige Borgareoch Hedervärda Bonde-Ståndens åstundan att förändra vid detta tillfälle , än det skulle förnärma Högloflige Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet, om någon af dem gemensamt önskad förändring uppsköts genom de andra bägge Ståndens gemensamma beslut. Vår Grundlag uttrycker i detta afseende hvad hvarje samhällsfördrag efter mitt begrepp förnämligast bör åsyfta 5 nemligen att skydda hvad som redan gdller, så länge det befinnes dugligt och godt, same att endast gifva rum åt förbättringar, när be - 307 hofvet deraf är så tydligt och rättelsen så erkänd till sin gagnelighet, att 3;ne Stånd och Kongl. Majrt derom öfverensstämma. In* träffar icke denna händelse , så bör det gam* la förblifva beståndande , och en således för* fallen fråga om förändring ej mera kunna vid samma Riksdag å nyo upptagas. Håller man sig icke strängt vid dessa föreskrifter, så skola förlitandet på samhälls-inrättningarnes bestånd och medborgares derpå grundade trygghet och ro , eller de första vilkoren för samhäl* lets trefnad, rubbas , och äfven nationalförsam* lingarne oändligen utdragas.
Efter Utsk:s beräkningar finnes nu ett temmeligen betydligt öfverskott af disponibel tillgång, för hvars användande Utsk. icke föreslagit någon utväg, och jag tror att den öfverskottssumma, som Utsk. upptagit, ansenligen bör ökas; ty oaktadt man afdrager tillgångarna, som under i84å uppkomma, så skall man dock, när man tillägger, dels hvad som oanvändt sedan förra rikdagen i banken qvarstått, dels hvad sedelökningen blifvit för högt beräknad, finna, att åtminstone några hundratusen r:dr b:co mera, än Utsk:s betänk, uppgifver, öro alt disponera. Delta öfverskott hade efter mitt förmenande bort användas till uppköp af så väl inländska som Utländska räntebärande obligationer. Uti 8 punkten af sin motion hade Hr Nordenanckar föreslagit en upplåningsrätt för banken af den beskaffenhet, alt banken derigenom, öfver gränserna af dess egna högsta tillgångar, skulle få utsträcka sin rörelse. Då Utsk. icke ansåg sig kunna instämma i denna Hr Nordenanckar åsigt, så tror jag alt Utsk. hade gjort rättast att helt enkelt af - a6o D e 11 6 A p t i 1 f. m. styrka denna <Jel af motionen, under förklarande, att den på ics3 och i3o §§:na af nu gällande bancoreglemente grundade upplåningsrätten borde bibehållas men icke vidare utsträckas; hvaremot Utsk. inblandat åtskilligt uti sitt yttrande öfver denna punkt, som icke hörer dit och endast tjenar att förvilla. På de of mig nu anförda grunder och med stöd af de skäl Frih. Stjernstedt och Hr af Ekenstam samt Biskop Agardh, i sina vid betänk, fogade reservationer anfört, får jag anhålla om återremiss af detta betänkande. Gr. Frölich, David: Det torde förefalla Huset ganska besynnerligt äfvensom eftertänkligt, att, jemte vidlyftiga reservationer mot BancoUtsk:s nu förevar, betänk., höra en ledamot här uppstå med så manga, och som det skulle tyckas, väsendtliga anmärknrr emot detsamma.
Att ålägga Notarien eller någon annan denna uppbörd utan arfvode, äger Konsistorium ingen rättighet, och det skulle tydligen strida mot Skollagens föreskrift, som väl tillägger kassorna behållna inkomster af vissa lägenheter, men — 362 — med det uttryckliga villkor, ”sedan aflöning och utskylder blifvit behörigen bestridda;” och lill dessa måste naturligtvis äfven räknas uppbördsarfvodet, hvilket tydligen ådagalägges genom Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Bref till Konsistorium i Strengnäs den 28 Juli 1824. I och för sjelfva förvaltningen af medlen, sedande blifvit inför Konsistorium redovisade, har något arfvode aldrig blifvit ifrågasatt, än mindre uppbuiet. Genom det anförda, hoppas Konsistorium hafva ådagalagt: att en uppbördsman af ifrågavarande medel är nödvändig; att denne ej kan åläggas att detta uppdrag fullgöra utan arfvode; att det hittills uppburna, nemligen 6 procent, är ej mindre billigt än öfverenstämmande med Skollagens anda, närmare bestämd och förklarad genom ofvan åberopade Eders Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse till Konsistorium i Strengnäs. För uppbörden af lasarettsmedlen äro 3 procent bestämda för Konsistorie-Notarien, genom Kongl. Brefvet den 7 Juli ij55. Hvad slutligen vidkommer anmärkningen rörande innehållna 6 procent af kollektoch stamboksmedlen, med tillämpning af ett endast för Åbo Konsistorium den 17 Mars 1768 medgifvet Nådigt tillstånd, så får Konsistorium underdånigst anföra, att nämde Kongl. Bref, ehuru utkommet 1768, likväl, sedan Finland blef från Sverige skiljdt, är i den, på Eders Kongl. Majtts Nådiga befallning, år 1813 utgifna Samling af författningar och stadgar, hvilka ändra eller förklara Kyrkolagen af år 1686, upptaget såsom ett allmänt, icke till någon viss ort inskränkt stadgande, och bör väl således gälla till samtliga Konsistoriernas Notariers efterrättelse.