Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han förlängde sin vistelse på landet ända till femton månader: det halp ej. Intet enda saknadseller längtans-tecken från de Kungliga förspordes. Ändtligen återvände han, flat och harmsen öfver det snöpliga felslutet; och i början af år 1754, året af Majestäternas inflyttning i det herrliga slott33, der han och Hårleman fullbordat verkliggörandet af fadern Nicodemi sköna jättetanke, inträffade det sista, å båda sidorna ytterst häftiga, brytningsuppträdet. Att likväl Drottningens lit till honom upphört sednare, än hans till henne, och hvad hon i det längsta hade af hans vänskap förespeglat sig, visas bäst af den gränslösa, i fjorton år fortfarande, i tolf år oförminskadt brinnande vrede, hvarmed han försköts från hofvet och hennes åsyn. Det är klart, att hon omsider skulle anse sig af honom oförlåtligt bedragen och misshandlad. Utgången hade blifvit densamma, äfven om han icke gifvit de tvenne stora anledningar, som nyligen kommit i dagsljuset genom Gustaf III:s berättelse. Såsom nu bekant är, var den ena, att han tillställde Gustafs framtida äktenskaps-förbindelse med Sophia Magdalena utan föräldrarnas vetskap och vilja, på ett sätt, hvarigenom den kastades dem om halsen som en rännsnara; den andra, att han för Drottningen fattade en brottslig böjelse, och tillät sig förfölja henne med yppanden af de förmätnaste önskningar34. Den kunglige berättaren kunde ha tillagt ännu en: den af Tessin redigerade Konunga-försäkran, hvarmed han, under timmarna näst efter den gamle Fredriks död, öfverrumplade Konungen och Drottningen ungefär lika illslugt, som tillförne med den danska trolofningen. Intet af allt detta hindrade dock Tessin, att – två sina händer. I hans tanka var Vederbörandes ovilja högst oförtjent. Han kunde ej upphöra, att förundra sig. I de Anteckningar, der han alltigenom gör sitt bästa att öfvertyga både Gud och sig sjelf om allt sitt görandes och låtandes oförvitlighet, ser man honom ock envisas, att finna Majestäternas fortfarande ”kallsinnighet” rentaf ”obegriplig”.
Jemle del snillrika uti denna uppställning, utlänkt af den store Stjernhjelm, ligger äfven ännu mycken nationalitet i denna räknemetod; ty folket tänker sig alltid 6 daler på riksdalern, der räknemyntet är daler silfvermynt, eller 3 plåtar A riksdalern, der plåträkningen begagnas; och då £ riksdaler silfver utgör den verkliga urbilden af en daler silfvermynt, skulle det snart blifva kändt, alt den är 4 gånger mera värd än den imaginära sedeldalern riksgälds, eller s. k. daler silfvermynt, — lika lätt som man vet att 1 riksdaler specie är värd 4 gånger så mycket, som 1 riksdaler riksgälds. E11 sk. riksg.tnynl skulle då blifva lika med daler, svarande emot t daler eller 8 sk. silfver. Dalem delades således i 32 delar, och hvarje sådan del åter uti 4 delar. Förhållandet mellan detta mynt och det gamla kära riksg.myntel är lätt fattlig!, då endast 5o proc. tillägges: t. ex. 5 r:dr riksg. svarar mot 7^ daler, 3 r:dr emot 4£ daler, o. s. v. Medlersla Sverige, som mera begagnat plåträkningen än daleiräkningen, kommer äfven lätt underfund med, att 2tne plåtar svara emot en daler silfvermynt. Utom nämnda fördelar tillkommer äfven den, att på denna enhet kan uppställas ett ändamålsenligare guldmynt. Silfveroch guldmyntet skulle föreställa multipler af dalers-enheten, på samma sätt, som franc-enheten i Franska myntsystemet är gemensam både såsom räkneoch vexelinynt, och såsom namn på sjelfva myntpiecen, från 4° francs stycket anda till 4 franc. Skilnaden emellan 1 franc och vår £ riksdaler är ej fullt 3 r:st., som den förra är mera värd. Om vårt guldmynt likaledes preglades uti 4°> 20 oc^ 10 dalerstycken, samt silfvermyntet uti 5 dalerstycken, så vore vi, hvad de större valörerna beträffar, inne på decimal-syslemet.
De ha haft sin skolastik, sin humanism, sitt Sans Souci, sitt Jena och Weimar och salig Lessings förträffliga, men i sitt särskiljande af de olika konsterna allt utom germanska afhandling om Laokoongruppen. De ha haft sin Heine och allra sist sin Nietzsche, som med en romersk hönsförsäljares grymma fröjd plockar hvar fjäder ur germanismens arma skinn, och dock till sist själf förråder sig som german därigenom, att munnen går honom ända upp öfver öronen. Hvar insats af skönhet och formgifning har varit en bägare vatten, bräddad af vandrare vid den sydländska källa, hvilken genom otaliga rännilar hämtar sina flöden från snön på de klassiska gudarnas berg. Men hemlighetsfullt och okändt står bakom tyskarna ett annat folk med hufvud vid hufvud, så långt ögat ser, med långa skägg och fårskinnspälsar och en undergifven ödmjukhet i sina ögon. Det är slaverna. De veta ingenting om klassiciteten och förstå den icke. Sågo de också fordom någon afton det franska upplysningstidehvarfvet svänga sin solfjäder i kristallkronornas ljus bakom Peterhofs eller Vinterpalatsets immiga rutor, minnas de likväl endast denna syn som en tillfällig och icke älskad gäst. Hur isas icke sinnet vid anblicken af de oöfverskådliga skarorna! Barbarerna! Och dock, med hvilken rätt begagna vi åter och åter detta fasans ord om stamförvanter med samma raceuppgift som vi själfva: klassicitetens störtande! Det förefaller som vore dessa slaver på ett särskildt sätt mottagliga för praktisk kristendom och därför måhända bestämda att utkämpa den allmänna demokratiseringens sista drabbning. Då vi hör Tolstoys stämma, kunna vi icke misstaga oss och mena, att det endast är en gammal gubbes knarr öfver marmorstatyer och kunskap, utan vi förstå att ett helt folk talar genom honom. När jag en gång steg in i en af Moskvas kyrkor, mötte min blick bakom ikonostasens uppslagna dörrar en bild af Kristus, som skiftade nattvardsbrödet. Han var realistiskt målad, så att han föreföll som en vanlig lefvande människa.
Lag förändra, håfve Vi, i den ordning Regerings-Formen foreskrifver, dels i anledning af Kongl. Majus Nådiga Propositioner dels efter Kongl. Majsts till de af Oss i underdånighet ingifna förslag, på Riksgälen aflemnade Nådiga samtycke, beslutat följande, med afseende på förändring eller tolkning af Allmänna Lagens rum: i:o, I 2. Cap. 2. §, Utsöknings-Kalken bafve Vi beslutit den ändring, att den, sorn för skuldfordran hos Konungens .Befallningshafvande sökes, skall vara pligtig, att inom förelagd tid med svar möta, samt att, om sådant utan bevist laga förfall försummas, sökanden bör njuta gin ratt efter de skäl, han uppter* 2:0. DJ Vi beslutit, att hädanefter Wermelands Län skall skiljas, ifrån Götha Hofi!äris och underläggas Svea Hof-JRä.tts Jurisdiction, håfve Vi, i följe deraf, stadgat att 9. §. 25. Cap. Rättegångs Balken skall erhålla följande lydelse : ”1 de saker, sorn genom Laga Vad ga till ”Svea Hof-Rätt ifrån Lagmans-Rätt i Upland, ”Söder* 4S6 Den 9 Augusti ”Södermanland, Westmanland, Kopparbergs Län; ”Nerike och Gestriksland, in gifve Käranden ”sin Inlaga innan klockan Tolf å den. Femtionde dagen, den oräknad, då Lagmans-domen ”föll, eller håfve sitt Vad förlorat: ifrån Lag”mans-Rätt i Wermeland, Helsingeland, Jämtland, Herjedalen,. Medelpad, Ångermanland, ”och Westerbotten pä den Sextionde dagen: i”från Lagmans-Rätt på Gottland på den Nittionde dagen. I Götha Hofrätt ifrån Lagmans”Rätt i Östergöthland, Calmare Län, Småland, ”Skaraborgs och Elfsborgs Län på Fyrationde”dagen: ifrån Lagmans-Rätt i Skåne, Halland, ^Blekinge, Dahl och Bohus Län på Sextionde ”dagen. Likaledes kommer sista Momentet af i. §. 23. Gap'.
Säsom en följd häraf, komme nedannämnde W att sälunda förändras : I 69 ^ instöta i stället för orden "Sedan en af detta särskilda Utskotts samtlige Ledamöter . blifwit utlottad, röste de öfrige samfält" etc: Detta särskilda Utskotts samtlige Ledamöter röste sedermera samfält etc. Wid F:ns slut tillägges: Till undwikande as paria pota skall tvid omröstningen, förrän sedlarnc uppräknas, en ibland dem uttagas och förseglad afläggas. Befinnes wid de ösriges uppsummerande rösterne lika delade, mä denna sedel öppnas och gifwa decision. Är Pluralitet redan wunnen, bör den aflagde sedeln ouppbrnten genast förstöraS. I 97 §, i stället för orden "Sedan ibland dehe Electorer en genom lottning utgätt, skola de öfrige samfält" etc.: Med iakttagande af hwad 6'.» §:n till lika rösters förekommande stadgar, skola dessa Electorer samfält etc. I 103 utgä orden "En as samtlige Ledamöterne utlottes först, hwarefter de öfrige röste, man för man" etc., och i deras ställe införes: 444 Expeditioner till Riks-Ständen. I den ordning 69 och 97 föreskrifwa, röste samtlige Ledamöterne, man för man etc. Herr Grefwen och Capitaine-Lieutcnanten har likaledes yrkat, det i 70 § mätte tydligen utsättas, att Bewillnings-Utskottet aligger genast uppgöra grunderne för Bewillningen, fastän ock Betvillningssumman ej hunnit af Stats-Utskottet uppgifvas. Med skyldigt afseende hära, och dä erfarenheten under innemarande Riksdag bestyrkt den möjliga nödmändighetcn af en sadan anstalts »vidtagande, anser sig Utskottet böra hemställa följande förändrade stylisering af Negerings-Formens 70 §:
Jag har med dessa ord endast velat förklara hvarföre jag väckte motionen, och får för öfrigt finna mig uti det öde densamma rönt. Hr af Kleen, Johan: Jag skulle mycket gerna velat understödja denna motion, om det varit någon utsigt att vid denna riksdag få den igenom, ty då det icke är möjligt alt Staten kan utsträcka det fasta försvaret till hvarje kommun, så är det ett vackert exempel Hudiksvall och Sundsvall gifvit, då de erbjudit sig att sjelfva utföra detsamma. Här är emellertid icke fråga om några stora förskansningar, utan endast om sådana, som kunna hindra enskilde kapare att löpa in och brandskatta dessa städer, och derföre anser jag förslaget vara förtjent af upp muntran. Jag har besökt dessa ställen, för att taga belägenheten i ögonsigte, och dervid funnit lokalerne gynsamma för bildande af ett så beskaffadt försvar, medelst några batterier, för hvilkas besättande ortens skarpskyttar böra kunna påräknas. På flera ställen, såsom t. ex. vid Gefle och Carlshamn, finnas gamla skansar, som lätt kunna upphjelpas och med små tillgångar försättas i försvarbart skick, för att skydda inloppen mot tillfälliga kryssare. Emedlertid tror jag dock att motionen är för tidigt väckt, då ännu inga planer hunnit uppgöras, hvarföre med densamma torde böra anstå till ett lägligare tillfälle. Gr. Posse, Arvid: Vid ärendets behandling i Stats-Utsk:t blef upplyst att K. M:t låtit föranstalta undersökning om huruvida dessa befästningar äro af behofvet påkallade, och deraf har Utsk:t dragit den slutsatsen, att om undersökningen gifvit vid handen att förskansningar behöfvas, så skulle K. M:t afgifva Propos. i ämnet. Men då så icke skett, har Utsk:t icke ansett sig böra tillstyrka bifall till enskild motionärs framställning och derföre afstyrkt anslaget. Hr Reuterskiöld, Fabian: Med afseende å det vackra och efterföljansvärda exempel dessa städer gifvit, då de velat Den 2 Mars. 5 befästa sina hamnar, vill jag med ett par ord bemöta ordförandens i Stats-Utsk:t yttrande.
Med afseende å de olägenheter, sorn för Boställs innehafvare och afträdande Sterbhus kunna vid afträdes Husesyner uppkomma genom stadgandet i Kongl Förordningen den 31 Jan. innevarande år, som bestämmer höjden af laggild gärdesgård af sten till 2’ alnar, i fall de blefve nödsakade att till denna höjd bygga de gärdesgårdar af sten, som, i öfverensstämmelse med äldre föreskrifter, varit anlagde till allenast 2 alnars höjd; hafva Riksens Ständer icke alle» nast ansett billigt, att ofvannämnde stadgande icke Den 11 Juli. 1041 icke matte tilläggas retroactif verkan , i anseende till de gärdesgårdar af kullersten , som förut blifvit till 2 alnars höjd anlagde, utan äfven, enär sådana Stengärdesgårdar, da de blifva väl lagde, utgöra en ganska säker och tillräcklig hägnad, så snart de aga 2 alnars höjd, af hvilken beskaffenhet jemväl de flesta sådana Gärdesgårdar för närvarande äro, velat hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kgl. Förordningen den 31 sistlidne Januari måtte i så måtto blifva i Nåder ändrad, att Gärdesgård af kullersten skall endast behöfva äga fulla 2 alnars höjd öfver jordytan L, hvilket Eders Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning härmed i underdånighet underställes. Riksens Ständer framhärda med djup undersåtlig vördnad, trohet och nit Stormägtigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter Få Ridd. och Adelns vägnar C ari Mörner, h. t. Eandtmarsk. Rå Prest-Ståndets vägnar J. A. Lindblom, n. v. Talman. På Borgare Ståndets vägnar II. Schwan, h. t. Talman. ff-te Bandet. 1 På Bonde-Ståndets vägnar Lars Olsson, n. v. Rib 1042 JDen 11 Juli. Uppläst hos Höglofl. Ridd. och Ad. den u Juli, Höevörd.
H-, samt Prosten Schram. 8 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 98. Ank. till Exp. Utsk. den 18 Aug., kl. 2 e. ra. Utlåtande j i anledning af bokhandlaren J. S. Salmsons ansökning om eftergijt af öfverränta å diskont lån. Uti en till Utskottet ingifven skrift, har bokhandlaren J. S. Salmson anhållit, att, sedan ett den 15 September 1838 till betalning förfallet lån, stort 240 r:dr banko, hvarför sökanden, på grund af ingången borgen för extra-ordinarie kanslisten C. A. Hedinj bos Banko-diskont verket häftat, numera blifvit, genom gravören Abrah. Salmsons mellankomst, till kapitalet liqvideradt, den å berörde lån upplupna öfverränta måtte få afskrifvas. Uti häröfver infordradt utlåtande, bar Banko-diskont-direktionen upplyst, att Hedinj som, vid sökt verkställighet af Öfver-slåthållare-embetets-kanslis emot honom gifne utslag, befunnits hafva lemnat hufvudstaden, enligt sedermera vunne upplysningar, skall, för åsamkade skulder och invecklad uti åtskilliga transaktioner med den som bedräglig gäldenär dömde magister Thorbjörnsson 3 hafva Öfvergifvit riket samt nu lär uppehålla sig i Amerika; att loltesmannen Salmson3 före lånets förfallotid, till borgenärernes förnöjande afträdt sin egendom, hvarefter diskont-verkets fordran blifvit till betalning fastställd genom dom i konkursen, hvarifrån i sammanräknade utdelningar erhållits 53 r:dr 16 sk.; samt att gravören A. Salmson derefter, genom successiva inbetalningar, liqviderat lånets kapital-återstod, 186 r:dr 32 sk., jemte 3 r:dr 12 sk. i afräkning å öfverräntan.
Ett Memorial utaf Herr af Stenhop, Christion, angående hämmande af yppighet och öfverflöd, samt afskaffande af Guld och Silfver å Uniformer, jemte yttrande uti sistnämde ämne af Friherre Björnstjerna, Magnus. Frän Högvordiga PresteStåndet. S. I>. Instämde Presteståndet uti Hedervärda BondeStåndets igenom Protocolls-Utdrag af den 15 dennes meddelte anmodan till SratsUtskottet, att icke allenast, enligt 24 §. af Riksdagsordningen, efter Öfverläggning med Herr Eandimarskalken och Herrar Talmän, föreslå den vedergällning, som, lämpad efter göromåJens vigt och mängd, bör vid denna Riks lag tillkomma Rik^Ståndens och deras Utskotts Secreterare, Canzlier och Vaktbe'jening, utan äfven utlåta sig, huruvida något förskott på denna vedergällning må, på sätt vid de 3:ne nästföregående Riksdagarne skett, af StatsContoiret innan Riksdagens slut utbetalas. Från Vällofl. Borgare-Ståndet S. D. Instämde BorgareStåndet uti det af ProtolollsUtdrag d. a o Jan. 1818. 5«5 Hedervärda Bonde-Ståndet den 15 uti inneva» Tande månad fattade och genom nu ankommet Protocolls-Utdrag tillkännagifne Beslut, att anmoda Biksens Ständes Stats-Utskotf, så val, enligt 24 §. af Riksdagsordningen, efter öfverläggning med Herr LandtMarskalken och Herrar Talemännen, föreslå lämplig vedergällning åt RiksStåndens och deras Utskotts vid innevarans de Riksdag tjenstgörande Secreterare samt Canzlieoch VaktBetjening, som ock utlåta sig huruvida något förskott härå före Riksdagens slut må, likasom vid sednaste Riksdagar, af Kongl» StatsContoirest utbetalas. Den 24 Januari 1818. trän Högloft.
M 60. i anledning af väckt fråga om tackjernstiondes upphörande inom bergslag; M 61, angående upphörande af tionde för tillverkning af metaller m. m ; M 62, angående eftergift af Kronans rätt till dana-arf elter åtskilliga personer; M 63, i anledning at Kongl Maj:ts nådiga Proposition angående ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; M 64, angSende ändring i planen för sänkning af Solgen med flera sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt understöd; JVé 65, angående förhöjning af räntan å manufakturdiskontens kreditiv i Riksbanken; och JVS 66, angående ändring i 28 Kap I § Byggninga-balken i fråga om afståndet emellan gästgifvaregårdar. S. D. Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Lag-Utskottets Memorial M 58, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betänkande M 56, öfver väckt motion em ett lagstadgande angående belåning af varor, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annan man eller allmän inrättning i (örvar upplagda. Den 0 Jani. Från Höglofl. Ridderslcapet och Adeln. S. D. Föredrogs och bifölls Lag-Utskottets Memorial JVJ 59, i anledning af återremiss af Lag-Utskottets Betänkande M 57, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning angående panträtt i lös egendom. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskoltets Betänkande M 5, angående vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker, fattade Ridderskapet och Adeln de beslut, som här nedan omförmälas. § *• Med afslag å Utskottets hemställan, beslöt Ridderskapet och Adeln, att det i denna § stadgade minimibelopp, 15 kannor, skulle förhöjas till 30 kannor. §§ 2. 5, 8, 10, 12, 13, 14 och 15.
Ridderskapet och Adeln, dels af Herr Hjerta, Lars, som, i öfverensstämmelse med en af honom vid sistlidne riksmöte gjord enahanda framställning, hvilken då icke föranledde till någon Rikets Ständers åtgärd, yrkat, att stadgandet i 14 kap. 5 § Handels-balken samt föreskriften i Kongl. Maj:ts förnyade nådiga Legostadga af den 23 November 1833, om rättighet för husbonde att tilldela tjenstehjon husaga, måtte upphäfvas. Motionären, som utgått från den synpunkt, att förhållandet emellan husbonde och tjenare icke kunde betraktas annorlunda, än såsom grundadt på ett frivilligt kontrakt, hvarigenom den sednare åtager sig att åt den förres tjenst egna sin tid och förrätta vissa arbeten, emot öfverenskommen betalning, har i öfrigt, till stöd för sitt yrkande, hufvudsakligen anfört, att det strede emot begreppet om en persons oförytterliga rättigheter, att tjenstehjonet, vid legoaftalets ingående, underkastades husbondens makt att gifva aga: att den myndighet, som, till följd af beskaffenheten utaf hustjenarens förrättningar och dennes deraf följande förhållande till husbonden, borde den sednare tillkomma och i lag tillförsäkras, vore tillräckligen tryggad genom de stränga ansvars-bestämmelserna i 15 kap. Missgernings-balken; att den ifrågavarande delen af husbonde-rätten, sedan långliga tider tillbaka, icke mera existerade i England, Frankrike och större delen af Tyskland; samt att äfven hos oss den icke egde rum i afseende på arbetare i handtverk och fabriker,- dels ock af Herr Granfeldtj A., som från den omständigheten, att Lagberedningen, uti sitt afgifna förslag till Ilandels-balk, icke bibehållit husagan, samt de för förslaget i denna del anförde motiver, hemtat skäl för det yrkande, alt stadgandet i 14 kap. 5 § Handels-balken samt 2 artikeln 5 § af Bih. till B. St. 2 Lagtamt Altin. Bett ärt o. Ekon.-Ulskollent Betänkande, N.o 31. Kongl.
Stånd, genom det de af nämnde anledningar ombytt bostad och till städerna inflyttat, icke kunna förlora den rättighet, de eljest, lika med öfriga af deras stånd, äga, och i händelse af deras vistande å landet icke kunde ifråga sättas, att, vid deras död, uppteckningen af deras Bo och delningen deraf emellan Alfvingarne må ske af den eller dem, sorn antingen de sjelfve dertill i lifstiden förord nät, eller Sterbhus -delägarne derom anlita: att , då Magistraternes ledamöter väljas äf Borgerskapet och till största delen tagas af deras egna medlemmar, desse ock äro bäst i tillfälle att känna aflidne Borgares oeconorniska omständigheter, och kunna således närmast controllera uppgifterna samt besörja omyndiga arfvingars rätt, med jivilkas aflidne föräldrar och anförvandter de i desses lifstid varit i flerfaldiga förbindelser, hvilket förhållande icke nödvändigt inträffar i afseende å de personer af de öfriga BiksStånden, sorn blott en kortare lid i städerna varit bosatte: att, detta oaktadt, Magistraternes rätt till upptecknings förrättande å qvar, låtenskapen, efter aflidne Borgare samt deras Hustrur och Enkor, likväl icke sträcker sig till den Egendom, dessa å landet innehaft: Att, enär Magistrats-personernes löner lill det hufvudsakligaste äro anslagne, dels af den Städerna i nåder donerade Jord, dels af de inkomster, sorn till StatsCassorna ingå, hvilka Cassör i det mesta genom de orligä Borgerliga utskylderna till Staden uppkommit och hafva bestånd, rättigheten för Mali'' - 2 8 JDen 4 April• gistraférrie att, emot faststäldt arfvode, verkställa Boupteckningar och arfskiften i aflidne Borgare» Sterbhus, till sitt ursprung blifvit äfven i det ändamål dem meddelad, att såmedelst förskaffa Magistraternes Ledamöter utväg till ytterligare Löneförmoner, tued hvilka endast
Jag afundas icke det Utsk., som vill åtaga sig denna befattning; men enär ett Bevilln.Utsk. finnes, anser jag sådant böra detsamma tillkomma. Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja den återremiss, R. o. Ad. redan har beslutat. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke neka mig att uttrycka den önskan, att Gr. v. Fersen, som såväl känner grundlagen, äfven ville fästa någon uppmärksamhet vid StatsUtsk:s nu ifrågavar. utlåt. N:o 54 så till vida, att han täcktes läsa, hvad det innehåller, emedan det då skulle visa sig, att dessa extraordinarie eller bevillningsinkomster icke äro till sina belopp utförda såsom något förslag; ty der står tydligen, atl Utsk. ansett sig böra öfverlemna "en uppgift på de summor, hvilka under namn af extra-ordinarie inkomster förmodas vara att påräkna, i händelse R. St. vid denna riksdag icke fatta sådana beslut, som betydligt förändra de vid dessa statsinkomsters utgående hittills gällande grunder, i hvilket fall beloppen derefter komma att rättas.” Detta är således icke något förslag till en bestämd beräkning, eller dessa summor kunna icke anses såsom de der böra bestämdt utgå, utan de äro uppgifna såsom varande att påräkna, i händelse hittills gällande grunder icke förändras. Detta visar sig äfven vid jemnförelse af intraderna under de sedan sista riksdag förflutna åren; och då jag uttryckligen nämnde, att medelberäkningen af tullinkomsterna calculerades fr. o. m. 1831, eller första året sist antagna tulltaxa började tillämpas, torde man nogsamt finna, att StatsUtsk. icke begått det förmenta felet att hafva beräknat medeltalssumman >4 Den 2 Maj f. ra. frän en förfluten tid, hvarunder en annan taxa varit gällande, hvilket fel jag trodde så mycket mindre skulle blifvit tillvitadt Utsk., som jag åberopade denna grund för beräkningen, då jag förra gången hade ordet. Gr. von Fersen: