Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Något likartadt har säkert skalden De la Motte Fouqué haft för sina ögon, när han diktade sin «Undine» tänkte Leonna, när hon hörde en liten hostning och fick ett lätt slag på axeln. Det var friherrinnan. «Det gläder mig att Leonna ej blef skrämd, eller är rädd» — sade hon vänligt och slog armen om flickans veka lif. «Jag vaknade visst litet skrämd af den starka knallen, men hvem kan vara rädd, när man ser något så skönt!» Hon visade på landskapet, som just nu upplystes af en lång klar blixt. «Och jag känner många menniskor, som aldrig skulle vilja skåda en sådan scen,» sade friherrinnan. «Med fanatisk fruktan låta de skrufva till sina fönsterluckor, om de finnas eller bädda de ned sig i dynor, för att slippa höra och se — kan min lilla vän förklara sådant?» «De måste ej i sin ungdom lefvat i den fria naturen, ej heller upplefvat ett skådespel likt det närvarande,» svarade den unga flickan efter ett besinnande. «Ty inneslutet i trånga rum, på tätt bebygda ställen måste ljudet och ljuset bryta sig. Jag kan väl icke uttrycka mig rätt, som jag önskade, men jag tror att det måste vara annorlunda i städerna, än på landet. Som det lär ligga i menniskans natur att frukta hvad hon ej begriper, så fordras väl antingen god undervisning, eller en så kallad lyckträff, för att ingifva en bättre känsla och uppfattning af detta naturfenomén.» «Du har förklarat saken som en liten professor, söta Leonna! men säg mig nu också, hvad var fallet med dig sjelf?» «O! Jag har genomgått många grader,» svarade Leonna skrattande. «I min första barndom, trodde jag när åskan gick, att Gud var mycket ond och ville straffa någon; och detta i anledning af de böner och korstecken vår gamla deja gjorde vid sådana tillfällen. Att mormor ej syntes frukta åska och blixt, fann jag alls icke underligt, ty jag ansåg henne för den bästa af alla menniskor. Sedan kom jag till Stockholm.
N:o 34 första gången föredrogs, så skulle jag ej underlåtit att framställa de anmärkntr emot den nuvar. taxan, som jag funnit bort blifva föremål för Utsktns bepröfvande; men då sådant icke skett och Utsk.-ns betänk, nu för andra gången är inne, och det nu ej är lämpligt att framställa anmärk n:r deremot, så GS Dun 8 Maj e. m. vill jag derifrån afstå, förenande mig med deni soin begärt afslag å betänk., derföre, att om landtmätare skulle tillåtas att få ingå i aceorder oell taga betaldt utöfver livad taxan innehåller, så skulle allmogen blifva mycket lidande, emedan den ej har insigt att bedöm ma huru mycket en landtmätare bör hafva för en förrättning, och denne troligen ej underlåter att taga betalning utöfver taxan, hvilket händer nu fastän bestämd taxa finnes: detta bevises bäst af de inånga rättegångar, som vid häradsrätterna afdömmas öfver af landtmätare för deras förrättningar för högt beräknade arfvoden; derföre, och som jag tror att Utsklns förslag endast skall leda till fördel för landtmätarne, yrkar jag afslag derå. Hr Lagerstråle: Jag vill blott anmärka, att hvad Frih. Cederström, Thure, yttrat, synes just bevisa behöfiigbeten af fria accorders medgifvande för att undvika rättegångar. I öfrigt anhåller jag att Hr Frih. o. Landtm, ville dela proposm i sine delar, hvaraf den första må omfatta Utskms klagan öfver obelåtenheten med den nuvar. taxan, och dem, sednare, tillstyrkandet af fria aceorder. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att betänk. N:o 71 endast innehöll ett vidblifvande vid Utskms i betänk. N:o 34 framställda förslag. Då nu en ledamot begärt, att detta måtte, vid proposms framställande, delas; hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad nu behagade bifalla första delen deraf, eller all R.
Men den smygande febern tog allt mera på de sista krafterna, och en afton just i solnedgången somnade han in med hufvudet i hennes knä och med modern och systern vid sin sida, somnade den sista långa sömnen. Nu stodo de der, de tre. Solstrålarne lekte på hans ansigte. Hade ej den svarta kistan, svepningen och de andra sorgliga dödsattributen påmint om den dystra verkligheten, skulle man detta ögonblick ha kunnat tro, att han ännu lefde, att de trötta ögonlocken slutit sig i en mild stärkande slummer. Med osäkra steg går den gamla till kistan och sjunker ned bredvid den, omfattande sonens kalla händer med sina. Hejdlöst strömma tårarne utför de fårade kinderna, och snyftningar skaka hennes kropp. » Min gosse mitt kära älskade barn! » hviskar hon gång på gång, och snyftningarna bli allt mer konvulsiviska. På en stol vid dörren har systern sjunkit ner, slapt hänga hennes armar utefter sidorna, och de af mörka ringar omgifna ögonen stirra på det bleka ansigtet i kistan. Tårar vägra att längre skänka henne lisa. Och hon, hvars enda lycka, hvars hela lif han varit, står der med upprätt hufvud, men med marmorbleka drag och stela, onaturligt lysande ögon. Med släpande steg går hon fram till kistan, lägger sin hand på hans kalla panna, och så trycker hon häftigt en kyss på de stela, blå läpparne. » Kom moder! K o m syster! » hviskar h o n. D e följa. Ännu en blick. Farväl! Farväl ... för e v i g t. I dörren möta de två svartklädda karlar, som af gammal vana anlagt det stereotypt sorgsna ansigtsuttryck, som hör till deras yrke. D e skola spika fast locket. Klockorna i kyrkan började ringa. — Och så strödde de granris utanför porten. § ~ nart stundar vintern och med denna en hvilotid för flertalet af de växter, med hvilka vi pryda våra boningar. Till dessas antal höra törnrosorna. En och annan torde då råka i ovisshet beträffande lämpligaste behandlingen af de samma.
Med kännedom icke allenast om den utomordentliga färdighet i skjutkonst, i bajonettfäktning, i taktikens olika delar, som utmärker soldater i vissa andra länder, utan äfven om hans gymnastiska skicklighet, hans smidighet, hans öfning i alla de särskilda företag och fall, som under ett krig kunna ifrågakomma, fälman ovilkorligen den öfvertygelse, att en oöfvad armé, i fall vår beväring ens kan få detta namn, icke kan mäta sig med en länge öfvad och fullständigt utbildad armé; att, om också bland en folkbeväpning, vissa individer göra lysande undantag, dess användande likväl i allmänhet ifrågakommer i sådana fall, der massor erfordras, eller då detacherade korpser öfverfallas; men att det är en oeftergiflig pligt för samhället, att i dessa folkbeväpnade korpsers eget intresse tillse, att de stödjas, ledas, bevaras af en icke allt för otillräcklig, fullt utbildad här. Beträffande beloppet af den erforderliga förstärkningen, har Kongl. Majit, med godkännande i detta afseende af Landtförsvars-komitéens förslag, och under antagande att, genom tillsättande af vakanta rotar och en del båtsmansrotars anslående till landtförs varet, den indelta och värfvade arméen uppbringades till omkring 34,000 man, deraf vid utbrytande krig 25,000 man kunde genast sändas mot fienden, ansett, att arméens krigsfot bör vara 70,000 man, hvaraf 50,000 man iA Sammarin. Lagsamt Allm. Be,sv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande N:o 3. genast skola vara stridsfärdiga. Den första krigsförstärkningen blefve således 25,000 man, och detta antal är utan tvifvel det minsta möjliga, som på förhand måste hafva erhållit den öfning, att de, utan alltför stora äfventyr, må genast kunna insättas i stamtruppens leder. Utskottet åberopar härvid ånyo Landtförsvars-komitéen: “Många kunna öfverskyla bristerna hos få, men få icke bristerna kos flera.
Slutligen hemställes det jag framdeles måtte få aflemna åtskilliga handlingar och bevis till bestyrkande af ofvan framställda uppgifter, hvilka papper, ehuru begärda, ännu icke kommit mig tillhanda. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Slockholm den 50 November 1862. Jöns Persson, från Blekinge län. Härmed förena sig: Häkan Pettersson, A. Medin, från Blekinge. från Kronobergs län. Jöns Andersson, från Malmöhus län. Anders Persson, från Christianstads län. 688 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af X. M. Petersson från Calmar län, om pension d allmänna indragningsstaten för aflidne Häradsskrifvaren J. F. Dahlströms fyra oförsörjda döttrar. Häradsskrifvaren i Tunaläns, Sevedes och Aspelands härader af Calmar län J. P. Dahlström afled år 1056 oah eftcrlenmade fyra oförsörjda döttrar utan ringaste tillgång för deras framtida bergning. Ur Civil-Statens Enkeoch Pupillkassa hafva de likväl fått en årlig pension af Femtiofyra R:dr R:mt, men denna lilla summa är alldeles otillräcklig och de befinna sig fortfarande i den mest behöfvande belägenhet. Häradsskrifvaren Dahlströms tretiosjuåriga verksamhet i Statens tjenst gifver, i förening med det anförda förhållandet, mig anledning föreslå: att Rikets Ständer, på Nionde Hufvudtitelns pensionsstat, åt aflidne Häradsskrifvaren J. F. Dahlströms oförsörjda döttrar, Kristina Maria, Julia Mathilda, Rosalie Wilhelmina och Kathrina Charlotta Dahlström, täcktes anvisa ett årligt anslag af Fyra Hundra R:dr Runt att till hvardera af dem med Eli Hundra R:dr utgå, så länge de äro ogifta. Till Utskottet, som kommer alt handlägga denna fråga, vill jag öfverlemna behöriga bestyrkelsehandlingar. Stockholm den 30 November 1862. N. M. Pelersson, från Calmar lån. Häruti förenar sig: C. J. Svensén. Motioner i Bonde-Ståndet 1862. Af Hermall öbom 1'rån Norrbottens län, om ändring i Kongl.
Sålunda hade de en gång, tillsammans och med jemndelad förtjusning, hört den förträflige talaren i templet föreställa sina åhörare att menniskorne, skimrande i guld eller halfhöljde af trasor, äro lika inför Gud, och att, på den stora redogörelsedagen får den dyrt ansvara som med hårdhet, förakt och vämjelse sett ned från sin jordiska förmenta höjd, till de usla och betryckta som vandra i elände och förtryck, men som på den stora dagen kanske kommer att stå långt öfver dem. »Huru skönt, huru herrligt!» sade Elina till sin Albert, när de lemnade templet, »huru varm och medlidande känner man sig icke för nöden och behofvet, och huru ringa uppskattar man ej sin egen lilla förmenta storhet, efter att hafva hört dessa, till innersta hjerta gående, ord. Och härvid tog hon Alberts arm för att vandra hemåt. »Vik utaf litet till venster,» hviskade hon, efter några stegs gång, »jag ser en gammal pensions-kamrat der, till höger, som jag just är liknöjd om att råka. Hon ser så ruskig och illa ut i den der gamla tofviga hatten och kappan.» »Är det något ondt med henne annars?» frågade Albert. »Nej, visst icke,» svarade Elina, »men hennes mor, en förut välmående enka, förlorade allt hvad hon egde genom en konkurs, och nu måste de lefva af sina händers arbete.» »Ack Elina!» sade Albert, »du förtycker väl icke om jag nu genast påminner dig om andemeningen af det herrliga tal vi just nu gått att höra!» Utan att svara ett enda ord på Alberts milda anmärkning, tryckte hon blott hans arm hårdt till sitt hjerta, drog honom med sig just åt denna motsatta högra sida, som hon velat undvika, och var snart vid sidan af denna sin förra pensionskamrat. »God dag bästa Anna!» sade Elina, och drog den torftigt klädda flickan i kappan, för att denna skulle vända sig till henne. Anna såg på henne förvånad. Det var så länge sedan någon af hennes rika och lyckligare lottade pensions-kamrater hade velat kännas vid henne. Hon visste knappast om hon skulle tro sina ögon, helst när hon såg Elina vid armen af sin make.
Och han vardt så ond och sade, att detta skulle jag få ångra, och gick in och slog igen dörrn, och jag sprang in i skogen, för jag kunde inte utstå det, tyckte jag, så ondt gjorde det här i bröstet, och jag låg på mossan och grät länge, länge — den var mjuk och kall åt ansiktet. Och det blåste en vind genom skogen, så det brusade — jag minns det alltid och hör det än, när jag vill — och jag vardt rädd och reste mig och tordes inte se tillbaka på stugan — sprang hela vägen hem — Och när frun som vanligt skulle ha sin passning på morgonen, så gick jag in och bad, att hon skulle behålla mig, o m jag kunde få stanna — och så sjuk hon var, satte hon sig upp i sängen, liksom lilla frun där på soffan, och sa ' • » — » Å Lovisa, kära, snälla Lovisa! » » G u d löne dig till evig tid, » — sa ' hon, min sjuka fru. Och m e d de orden kom det en sådan ro öfver mig. Det var som en välsignelse. Och när det nångång stack i hjärtat, då jag se ' n hörde, att Frisk tagit sig en annan flicka, så tänkte jag på det, och då vardt jag lugn. Och ångrade mig, det gjorde jag aldrig — nej aldrig. Och när j a g nu tänker på det alltsammans, så säger j a g: ske alltid Guds vilja, och lofvadt vare hans namn — min tid är snart ute, aftonen är inne, och då kommer friden — • — men si, frun lilla, jag har också gråtit en gång, för det jag gjort någon en sorg, och för det jag aldrig kunde göra det godt igen. Och därför, ser hon, barnet lilla, kunde jag nog säga till henne: trösta sig, det är inte så farligt, som man tror ». — » Si min Gud, o m dagen ropar jag till dig, och du svarar m i g; o m natten suckar jag, och du bönhör mig. När jag går till hvila, följer mig ditt vakande ö g a; 1894 när jag uppvaknar, möter mig din öppna faderliga famn. Du är i allt min hjälp, mitt skydd, min tröst.
Betesmarkerna blifva mera inskränkta i den mån dessa inhägnas och medtagas för ängsodling, men äro i allmänhet tillräckliga för den boskap, som i orten kan vinterfödas. Stallfodring är ej i länet bruklig. Kreatursracerna hafva ännu ej undergått märkbar förändring, oaktadt enskilta försök till deras förbättrande $ och några härjande sjukdomar bland boskapen hafva ej heller ägt rum. Afkastningen af ladugårdsskötsel!! lemnar, synnerligast i Lappmarken, öfverskott af smör, talg och hudar till försäljning och afskeppning. Ren-skötseln, som utgör Lapparnes egentliga näringsfång, aftager småningom i mån som odlingen framgår, men gifver likväl tillräcklig bergning åt Lapparne, de der äfven försälja ej obetydliga qvantiteter renkött och hudar. Många Lappar hafva äfven öfvergått till idkande af jordbruk i fjelltrakterne, der de tillika sköta sina renhjordar. Skogar. Tillgången härpå, som i forntiden varit ymnig och mest bestått af tall och gran, samt till någon mindre del af björk, asp och al, är nu på många ställen å den nedre eller närmare kustlandet belägna delen af länet så medtagen, att många byar sakna ej allenast byggnadstimmer, utan ock nödig vedbrand. Denna brist härrör, dels af vanvård Och misshushållning och dels på liera ställen af vid afvittringen byarne tilldeladt för ringa utrymme eller utmål i skog och mark, hvarföre en del sådane byar hitintills förgäfves sökt att erhålla ersättning i jordvidd efter innehafvande skatt. Byar och hemman längre uppåt landet hafva deremot ännu tillräcklig skog för husbehof och kunna med ändamålsenlig hushållning afyttra mer och mindre deraf, och har under ifrågavarande fem år en betydlig inkomst tillskyndats ortens hemmansbrukare igenom försäljning af handsågade bräder, äfvensom plankor, bjelkar och sparrar. Skatteskogarne, de der fordom begagnats samfälligt inom byalagen, äro numera till största delen lagligen skiftade eller ock under skifte, hvilket ofelbart ledt tili deras sorgfälligare vård och större sparsamhet vid deras förbrukande.
I denna förklaring har emot åtalet blifvit anfördt, att den lära, som, under åberopande af KonstitutionsUtskottets föreskrifter, skulle vara i amnärkningsmemorialet framställd, att nemligen ”beslut om anslag af allmänna medel icke kunde vara ovilkor/igt för längre tid än till nästpäfoljande Riksdag, ” vore lika ny, som den vore förderflig för samhällets bestånd och förkofran, utom det att den äfven stöde i strid med hvad Rikets Ständer vid åtskilliga tillfällen beslutat: att det vore besynnerligt, om Rikets Ständer skulle, i afseende på medel, som af dem disponeras, hafva vidsträcktare rätt, än Konungen för de medel, sorn stå under Dess disposition: att, hvad anginge den anmärkta anvisningen å Handels och sjöfartsfonden, Kongl. Maj:t, sedan längre tid tillbaka och äfven efter antagandet af 1809 års Regeringsform, egt fri dispositionsrätt öfver denna, under de i 3 §. Ansvarighetslagen uppräknade afgifter inbegripna, fond, eller KonvoyKassan, såsom den förut benämndes, hvilken dispositionsrätt äfven vid flera tillfällen blifvit af Kongl. Maj:t utöfvad, utan att någon anmärkning deremot från Rikets Ständers sida skall skett; samt alt Kongl. Maj:ts dispositionsrätt öfver förrberörde fond jemväl blifvit af Rikets Ständer uttryckligen erkänd uti Deras serskilda underdåniga skrifvelser den 13 och 23 Februari 1835, uti hvilken sednare skrifvelse, sorn angick bidrag af Staten för att bringa Trollhätte Kanal och Slussverk till lika dimen - 257 sioner med dem, Götha Kanal eger, någon inskränkning till belopp eller tid icke skall blifvit ifrågasatt.
Édsformulair är i flere äfseenden inveckladt, i många fall för vidsträckt och i andra åter ofullständigt; att .Borgenärs försäkran , det Gäldenär fått tillgodonjuta de af honom qvitterade bevillningsafdrag, är öfverflödig, enär Borgenären ej kan, om qvittencet är sanningslÖSt, på samvete betyga, att hans bevakade fordran är rigtig och med uppgiften enlig; att enahanda anmärkning gäller i afseende på betygandet, att ej mer än laglig ränta blifvit beräknad eller i fordringen inbegripen; att Borgenärs-eden bör, likasom eder i allmänhet, vara enkel, tydlig och lättfattlig, och ej innehålla mer, än hvad som fordras för dess ändamål, som är att vinna öfvertygelse derom, att Borgenärens anmälda fordringsanspråk ej är falskt och origtigt, eller på underslef eller 0- lagliga aftal eller åtgärder grundadt, samt att, då alla möjliga olika fall ej kunna förutses och 1 det allmänna Edsformulairet upptagas, det bör lemnäs åt Domarens pröfning, om och hvilka tillägg eller ändringar i detta Formulair må, i anledning af förekommande serskilda om - 24 Exp. Utsh. Forsing till und. Skrije. Nto 316. sländigheter, utan upphäfvande af edens hufvudsakliga bestämmelser, ega rum. På grund af dessa åsigter hafva K. St. trott sig böra i underdånighet föreslå: 1:0 att Kongl. Förordningen, den 22 October 1818, lorn Edsformulair i Concursmål, måtte upph^fvas; och 2:0 att följande kortare och enklare Edsformulair, hvilket R. St. anse lämpligt, måtte intagas i ConcursLagen, samt 18 §. i 5 Cap. af denna Lag till den ändan erhålla följande redaction: Sedan alla inlagor ingifne blifvit, skola de tillstädesvarande Borgenärer med hand å bok denna ed svärja: ”Jag IV. IV. svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium , att jag , innan ansökningen om IV.
Til! denna af samtliga Riks-Slånden godkända § har Borgare-Ståndet beslutat följande tillägg: »Det åligger publika embetsverk att ovägerligen lemna de uppgifter, som äskas.» Som detta, af endast ett Stånd beslutade, tillägg är af reglementarisk natur, lärer ifrågavarande beslut icke kunna till någon åtgärd föranleda. § 52. Samtliga Riks-Stånden hafva gillat hvad uti denna 8 blifvit föreslaget; dervid dock Presteoch Borgare-Stånden beslutat, att efter ordet »stadgadt,» som förekommer å 5:te raden af sidan 16 i det förnyade förslaget till Bevillniugs-stadga, borde inflyta ett så lydande tillägg: »egande Taxerings-kommiltéerna ovägerligen af dessa embetsverk och myndigheter undfå de upplysningar, som kunna erfordras.» Derest Bevillnings-Ulskotlets Memorial N:o 39. 9 Derest icke sistnämnda två Stånd skulle vilja förena sig med de båda Öfriga om oförändradt antagande af Utskottets förslag, föreslår Utskottet följande omröstning: 9:0. Den, som vill att Utskottets uti § 52 framställda, af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet godkända, förslag skall, utan tillägg, antagas, röstar Ja; Den det ej vili, röstar Nej; Vinner Nej, kommer, enligt Presteoch Borgare-Ståndens beslut, efter ordet »stadgadt», sorn förekommer å 5:te raden af sidan 16 i det förnyade förslaget till Bevillnings-siadga, att inflyta följande tillägg: ^egande Taxerings kommittéerna ovägerligen af dessa embetsverk och myndigheter undfå de upplysningar, som kunna erfordras.:: § 65. Sednare momentet af § 65 innehåller det stadgande, att, om under Pröfniugskommittéens öfverläggningar. skiljaktiga meningar uppslå och omröstning i följd deraf måste anställas, omröstningen skal) vara öppen, och om rösterna utfalla lika, den mening blifva gällande, som för det allmänna är förmånligast.
För försåld spanmål - Diverse inkomster, såsom Billard-afgift, Tomt-ören och Futtig-afgift under åtskilliga titlar m. m.r . Balans till följande år ett r 565.34o: . 25. 5. 548,595: 34. 1 r. D" m^m' 4992: • 4* 9.. Bulans från föregående året: Skulder till diverse — Upphandling af Beklädnad . 7,få-] :!>?>. io. 8,o4i: 4- & ■„ „ proviant 15,545: 4^* — 18, i 14: 9- 10, „. Byggnader och Reparationer 1,810: ig. 1. 2:998: 5. g. Diverse utgifter, såsom Kronoutskylder, Bra nd forsa k ringsa fg i ft, Städselpenningar, Amni löner,. Medikamenter, Begrafningskostnader, Remisslage, . Balans till följande året: Fordringar af diverse Summa 832,188: 29. 5v 844>265: 2i. 7* Antalet af Bärn, sorn, under ifrågavarande tiderymd, åtnjutit omvårdnadaf nämde Inrättning, har för år i838 utgjort 4>65o, hvaraf längre eller kortare lid vårdats inom Huset 979, utom Barnhuset 1697 och i landsorterna 2,274t> samt för år 1889, 4>b44* deraf vårdals inom Huset 937. utom' Barnhuset r,3öi och i landsorterna 2,3o6. Derjemte medVfePa» följande ”Uppgjft å antalet Barn inom Stockholms Allmänna Barnhus"': — 134 - Summa Till vård vårdade utlemnade Böda iYrar” Barn. Barn. bilfna År i84o: Till den i5 Oktober 1841: Barnhusets Underhållstagare utgjorde den 2 Oktober;: inom Barnhuset vårdade .. 178. i Stockholms Stad 799. i Landsorterna , .1,910. tillsammans 2,887.
R:dr 32,679 32 10 | 14,685 20 7 Skuld vid årets slut: Rikets Ständers Ranks förlag 750,000 300,000 Utelöpande Assisnationer på Banken 500 Balanserad Vinst 5,264 40 o Summa B:ko R:dr 755,764 40 2 300,000 Tillgång vid årets slut: Kassa-behållning 14,190 15 1 Hos Depositions-Afdelningcn innestående 1,075 Utestående lån mot hypothek 632,141 6 7 289,900 » » å Vexlar och Invisningar 99,913 44 8 10,100 Fordran hos afvikne OmbudsinannonW. M. Stenberg 8,444 21 10 Summa B:ko R:dr Balans inom Kolumn: Osäkra Låne-fordringar På Lagsökning beroende, men bland säkra lån upptagna fordringar 755,764 40 2 300,000 481 36 25,685 2S 5 — D. Kassa-Krediliv-rörelsen 49 I Götheborg. Hos Depositions-Afdelningen innestående
Äfven den outtömliga fyndighet på ordlekar och ordspels-motsättningar, hvars begagnande han i de främmande språken dref ännu vida längre än i det svenska, möter oss alltredan här med den frikostighet, som ändtligen stegrade sig till ett slöseri af etymologiska spetsfunder. Ögonskenligast visar sig dock den förstnämnda dissertationen såsom den länk, som med hans afbrutna Statslära sammanbinder hans Archimetri; hvars företecknade grundutkast vi der i sjelfva verket möta. Blott ett förstoradt utkast är till och med boken Maximum seu Archimetria, som omsider 1799 offentliggjordes; men han bemödade sig att ifylla dess kringmått 180 medelst en mängd under de följande åren utgifna småskrifter, hvilka, dels latinska, dels tyska, samtligen till nyssnämnda bok förhålla sig såsom utläggningar och speciellare fortsättningar. Undantag derifrån utgöra icke ens de tre vid slutet af 1801 utfärdade sändebrefven till Fransyska National-Institutet, till Påfven Pius VII och till Kejsar Alexander; alla försedda med denna underskrift: Greifswaldae, d. 30 Dec. 1801. Thomas Thorild, Sveo, Professor; och tryckta tillsammans under titeln: Orpheus sive Panharmonion. Litterae saeculares pro Humanitate. Ty jemväl dessa äro tillämpningar – moralisktoch religiöst-politiska – af hans Archimetri, för hvilka han önskade väcka uppmärksamhet äfven på det europeiska samhällslifvets öfversta höjder 181. Vi veta ej, hvilka förhoppningar han fästade vid försöket: men det gjordes; och intetdera af de trenne brefven vanpryder sin plats i hans historia. Det första, ställdt ad Academiam Nationalem Gallorum, är beledsagadt af en Constitutio divina Humanitatis, seu Systema Tulelare, och derefter af en Institutio divina Humanitatis, seu Mathesis universalis; båda i så hög grad ”archimetriska”, att institutets ledamöter visst ej begrepo ett ord deraf. Ur hans ”Rätt eller alla Samhällens eviga Lag” igenkänner man här inånga tankar 182.