Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det faller tydligen, skulle jag tro, af sig sjelf, att i händelse Utsk. kunnat dela den siste talarens åsigt om betydelsen af att lägga ett memor. ad acta vara den, att Ståndet vidblifvit ett förut fattadt beslut, så skulle följden deraf blifvit, att ett jemnkn:sbetänlt. och votertspropos. för förstärkt Utsk. till Stånden inkommit; men då ett beslut öfver ett från Utsk. inkommet förslag, uttryckt genom förslagets läggande till handkna, måste anses innefatta detsamma, som att man låtit bero vid hvad Utsk. framställt, så har något jemnknisbetänk. eller voter:spropos. icke kunnat äga rum; ty hvad skulle Utsk. framställa till jemnkn., då Ståndens beslut voro öfverensstämmande, enär de genom memor:s läggande till handkna godkänt detsamma. Örn iStånden sagt, att de, med vidblifvande af deras förut yttrade lanke, lagt memor. till handkna , då hade jemnkn:sför~ slag inkommit och, derest Stånden icke fogat sig efter hvarannan, frågän slutligen i förstärkt Utsk. blifvit afgjord. Hr Hjärne, Harald: Då detta memor. troligen blir af R. o. Ad. återremitteradt, får äfven jag anhålla att med några få ord besvara, hvad Frih. Cederström yttrat. Hr Frih. bar framkommit med den nya ide', att ett läggande till handkna i Stånden betyder detsamma som ett bifall till livad Utsk. föreslagit. Jag vågar bestrida en sådan tolkning af ett dylikt beslut. Efter min öfvertygelse innefattar en dylik åtgärd ingenting annat, än att Ståndet icke velat yttra sig öfver frågan; och då, såsom bär är fallet, BorgareSt. 3 gånger förut uttalat den opinionsyttring, som strider mot Utsk:s åsigt, tager jag för afgjordt, att BorgareSt. ledsnat vid att oftare uttrycka en och samma tanke och derföre lagt memor. till handkna. Så tolkar jag BorgareStts mening.
Han ville sända sin hustru hem till hennes far. »Nej, min vän,» sade grefvinnan Märta, »på det sättet skulle hon bli alldeles öfverlämnad åt det onda. Hon är bortskämd och illa uppfostrad. Men låt mig ta hand om henne, låt mig återföra henne på pliktens väg!» Och grefven kallade in sin grefvinna för att säga henne, att hon nu skulle stå under hans mors lydnad. Åh, hvilken scen, som nu följde, en mer ömkansvärd hade väl aldrig utspelats inom detta åt sorgen vigda hus. Många onda ord lät den unge mannen den unga kvinnan höra. Han sträckte sina händer mot himlen och anklagade den, därför att den låtit hans namn släpas i smutsen af en skamlös kvinna. Han skakade sin knutna näfve framför hennes ansikte och frågade henne, hvad straff hon trodde stort nog för ett sådant brott som hennes. Hon var alls icke rädd för mannen. Hon trodde alltjämt, att hon handlat rätt. Hon sade honom, att hon redan fått en förfärlig snufva, och att detta kunde vara straff nog. »Elisabet,» säger grefvinnan Märta, »detta är ej saker att skämta med.» »Vi två,» svarar den unga kvinnan, »hafva aldrig kunnat bli ense om rätta stunden för skämt och allvar!» »Men du bör dock förstå, Elisabet, att ingen ärbar kvinna lämnar sitt hem för att midt i natten ströfva omkring med en känd äfventyrare. Då såg Elisabet Dohna, att hennes svärmor beslutit hennes fördärf. Hon såg, att hon måste kämpa till det yttersta, för att det ej skulle lyckas denna att draga öfver henne en fruktansvärd olycka. »Henrik,» ber hon, »låt ej din mor ställa sig emellan oss! Låt mig tala om för dig, hur allt gått till. Du är rättvis, du skall ej döma mig ohörd. Låt mig berätta allt för dig, och du skall se, att jag endast handlat så, som du lärt mig.» Grefven nickade ett stumt bifall, och grefvinnan Elisabet berättade nu, huru hon kommit att drifva Gösta Berling in på de onda vägarna. Hon talade om allt, som tilldragit sig i det lilla blå kabinettet, och om huru hon känt sig drifven af sitt samvete att gå och rädda den hon förorättat.
Ja, med ett ord, jag tror nog att jag blef litet het, men man kan bli het af mindre än att sitta nedhukad bakom en glödhet tunna i ett glödhett rum och ropa in sin egen pulpet af sin egen man ock så få punga ut med 25 kronor kontant, utom reparasjonskostnaderna, när allt var ämnadt till en syrpris och en glädje. Nu har jag honom emellertid, och när jag nu anförtror mina tankar åt hans nyklädda sidor, är det som om jag anförtrodde dem åt en kär, öfverlägsen vän, som jag vuxit fatt hvad det lidit. Men bra hög är den, och stolen, ett annat heligt minne räddadt från förstörelsen, är märkvärdigt rankig. Jag känner mig som ett uppfluget höns på en osäker pinne, och det är ingen treflig förnimmelse, när man söker höja vingarna till en högre flygt. Från sängkammaren ha vi numera utgång genom en spiller ny spiraltrappa, som Ruffen tagit upp från det spiller nya kontoret inunder. Första dagen den var färdig, ville Ruffen jag skulle viga in den, men då sa jag: «Bed mig inte, Ruffen lilla», sa jag, »ty förr än du får se mig vrida mig i det där grosshandlareländet, så åker jag grensle på ledstången i stora trappan som jag är van.» Och det ordet har jag också ärligt hållit. Men bra glad är jag åt trappan ändå, för nu behöfver inte Ruffen gå ut i kalla luften om mornarna och skaffa sig snufva, som han alltjämt gjorde förut. Men det är en sak, och att erkänna några som hälst förtjänster i de nya anordningarna, är någonting helt och hållet annat. Har man intagit en fast posisjon, ska man också försvara den till blods! Hvita gardiner och blommor i alla fönster ha vi, och i salen skiner de gulbetsade björkmöblerna som om de vore förgylda och trasmattorna ha så glada och ljusa färger, att själfva Handarbetet i Stockholm skulle kunna bli afundsjukt. Ja, hjärtans trefligt och rart har jag det utom mig, rart i alla afseenden vore det likaså bra inom mig! — Jag tror det ska göra mig så godt att skrifva litet. Det ska skingra mig — och det är skingring jag behöfver, skingring på alla håll och kanter.
Att den förmån, som genom dessa, nu i tolf år tillämpade, föreskrifter kommit redan antagne kronoarrendatorer framför andre spekulanter till godo, vore af ganska väsendtligt värde, och de grunder, efter hvilka vederbörande myndigheter vid nya utarrenderingar bestämde arrendenas högsta tillåtna årsbelopp icke af beskaffenhet att förringa de fördelar för arrendatorn, som genom 1847 års författning afsågos, ådagalades på det tillförlitligaste derigenom, att vid de flesta nya kronoarrenden, som efter denna författnings utfärdande afslutats, de förra arrendalorerne begagnat optionsrätten och underkastat sig den förhöjning i arrende-afgiften, som, till följd af egendomens förbättrade tillstånd, möjligen kunnat ega rum, hellre än att söka tillvinna sig arrendets fortsättning mot lägre årsafgift vid en öppen auktion, der förre innehafvaren dock alltid skulle framför sina medtäflare ega den fördelen att, såsom redan boende på stället, ej behöfva vid sitt anbud beräkna flyttnings-, bosättningsoch åtskilliga andra omkostnader, för anskaffande af inventarier m. m. Ofta nog hade det till och med inträffat, att arrendator, hvilken sålunda, med begagnande af sin optionsrätt fått arrendet förlängdt, derefter öfverlåtit detsamma åt annan person mot betydlig mellangift, utgörande en lämplig mätare på Kronans förlust af den städja, som i annat fall skulle kunnat vid arrende-auktion utlästas. Under det Konung och Ständer sålunda till förmån för arrendatorerne och ulan några motsvarande förbindelser å deras sida afstått den vinst för Slaten, som en fri täflan om arrendena skulle erbjuda, hade det allt mera visat sig, att den ofvannämnda nu 60-åriga författningen, som bestämmer kronoarrendens varaktighet till 30 år, icke stöde tillsammans med Kronans rätt alt af sina fastigheter bekomma en, i förhållande till deras värde, skälig och tillbörlig inkomst. Dels hade nemligen stadgandet om den Bih. till R. St.
Ridderskapet och Adeln, än Hedervärda Bonde-Ståndet att instämma i Presteoch Borgare-Ståndens ofvananförde beslut. Skulle åter denna inbjudning icke varda af någotdera utaf förrbemälde 2ine Riks-Stånd antagen, anser Utskottet, jemlikt ^3 § Riksdags-Ordningen, att för frågans afgörande omröstning måste ske i Förstärkt Bevillnings-Utskott; och får, för sådan händelse, Utskottet föreslå följande voterings-proposilion: Den, som bifaller Utskottets af Presteoch Borgare-Stånden godkända förslag: att Rikets Ständer i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes i Nåder låta utfärda en Författning, hvarigenom bestämmes, att stämmoböter skola ulga med \ sk. lill 2 R:drs ut skylder, 8 sk. till 4 R-‘drs, 12 sk. till 12 R:drs, 16 sk. till 25 R:drs, 02 sk. till 5o R:drs, 1 R:dr till 100 R:drs, 2 R:dr till 200 R:drs och 3 R:dr för hvad deröfver i utskylder utgöras bör; voterar Ja; den, det ej vill, Nej; vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns beslut, att Rikets Ständer böra i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes i Nåder låta utfärda en Författning, hvarigenom bestämmes, att stämmoböter skola utgöras med 12 sk. B:co for skattebelopp på en debetsedel af till oc h med 12 R:dr B:co, och att för hvarje full skatte-riksdaler * derutöfver stämmoböter ökas med 1 sk. B:co. 2:0.
Särskildt torde härvid Rikets Ständers uppmärksamhet böra fästas derpå, att. enligt vid de från Kommittéen inkomna handlingar fogad beräkning, skulle, i fall postskjutslega komme att blifva lika med den i allmänhet gällande legan för entreprenad-skjuts, en ökad årlig kostnad af 53,304 R:dr 80 öre, utöfver den nuvarande, drabba Postverket för postens fortskaffande; och att en häremot svarande årlig summa sålunda torde, om förslaget bilälles, böra af statsmedel anslås och ställas till General-Post-styrelsens disposition för betäckande af den förlust, som i berörde afseende kunde för Postverket uppstå; kommande dock Statsverket att härför i någon mån vinna godtgörelse genom de af Kommittéen till 18,800 R.-dr beräknade rotevakans-afgifter, som efter förändringen borde erläggas af de nuvarande roteringsfrie postheminanen. Hvad i öfrigt angår det af Kommittéen väckta förslag, hvars utförande icke är beroende af eller eger oskiljaktigt samband med skjutsnings-skyldighetens ordnande i öfrigt, — att nemligen pä vissa större väglinier, hvilka Kommittéen benämnt postvägar, befordringen af såväl post som resande skulle besörjas genom anstalter, bekostade af statsmedel och stående under General-Post-styrelsens inseende och förvaltning, kan det visserligen icke bestridas, att derigenom en högst väsendtlig och önskvärd förbättring i det nuvarande sättet för fortskaffande af post och resande skulle åstadkommas; men då dessa anstalters uppehållande i den utsträckning Kommittéen föreslagit, synes blifva för Statsverket alltför betungande, särdeles i närvarande tid, då stora kostnader användas till jernvägars byggande, vill Kongl. Maj:t för berörda anstalter nu icke äska något särskildt anslag, helst det tilläfventyrs torde blifva verkställbar att af Postverkets medel anslå hvad som skulle erfordras, för att på försök och till en början å en eller annan väglinia tillvägabringa postoch skjuts-befordring af ifrågavarande eller likartad beskaffenhet. De till ärendet hörande handlingar skola vederbörligt Utskott tillhandahållas.
Smakliga inhemska viner kunna ersätta de utländska och äfven i godhet öfverträffa många af dessa, hvilkas sura eller förfalskade beskaffenhet hvarken smakens eller helsans fordringar godkänna. K. LandtbruksAcademien har ock till uppmuntran af inhemska viners tillverkning utsatt pris, och patriotismen eller modet behöfva blott placera dem på de longifvandes bord, för att uttränga den utländska varan. Jag föreslår derföre, att tull på importeradt vin må ansenligen höjas. Då Frankrike fortfar att belägga Svenska jernet med hög tull, skulle förhöjning af vintullen härstädes icke böra anses annorledes, än såsom ett reciprocitetssteg; och borde sistnämnde tullafgifts återförande till dess förra belopp, om sådant på statsoeconomiska eller politiska grunder framdeles lomme i fråga, icke medgifvas förr, än tullen på Svenskt jern i Frankrike nöjaktigt blifvit nedsatt. 6a Den i Mars f. m. 2:0 För landtmannens välstånd är ett vilkor, att afsättning för öfverskottet af hans producter står honom öppen. Beredandet af en hastig, jemn och säker afsättning grundlägger mera hans oeconomiska bestånd, än alla lånebilräden, de må vara så förmånliga som helst, och mera varaktigt, än äfven tillfälliga understöd. De hufvudsakliga afsättningsorterna för landthandel äro städerna, sedan bergslagerna och bruken i sednare tider, genom uppodlingar å egen grund, blifvit mera oberoende af den egentliga jordbrukaren. Men i hvad skick befinnas de flesta af Sveriges s. k. städer? I andra länder skulle dessa, ofta endast med några hundra personer befolkade, städer benämnas byar, på sin höjd köpingar; och de Svenska småstäderna, äfven deribland de betydligare, i allmänhet försedda med vidsträckt åkeroch ängsbruk, långt ifrån att vara i behof af angränsande jordägares producter, äro i tillfälle att sjelfva sådana föryttra. Det är endast hufvudstaden och städerna näst densamma i storlek, som fullkomligt uppfylla deras bestämmelse. För landsbygden är således af vigt, att dessas välraagt och förkofran befordras.
De se så oändligt fadda ut, dessa sörjande unga snobbar med håret, ordnadt och coifferadt som om de nyss kommit från perukmakaren, med halsdukarne knutna med den fulländade dandyns elegans, och hela drägten vårdad, som de icke stodo vid en dödsbädd, utan skulle gå till en älskarinna, och hvem skulle tro, att de täras af en oläklig sorg, dessa unga flickor, som lagt sig så comme il faut vid sina mödrars kistor, att icke en oordning finnes i deras toalett, icke en skrynkla på deras långa, garnerade kjortlar! Döden har blifvit förvandlad från ett högtidligt, tragiskt moment till en genrescen, och det hela har fått ett teaterlikt, uppstyltadt utseende. Det är koketteriet med döden, som stöter oss och stöter oss med rätta; alla dessa i marmor framstälda personer bära icke sin sorg som en sorgdrägt, hvilken man tager på helgdag som hvardag, som ett smärtsamt minne af hvad som skett, utan som ett ordenstecken en festdag; och vi icke kunna begripa hur någon har lust att på detta vis offentligen pråla med sin sorg. En sak, som också i sin mån bidrager till att förminska monumentens konstnärliga inverkan, är materialets dyrbarhet. Intresset för den bländhvita Carrara-marmorn, den grönskiftande från Genua och den svarta från Como låter ofta sjelfva konstnärens idé träda i skuggan, och der det inträffar, är ock hans arbete bedömt med den strängaste dom. Slutintrycket utaf alt det arbete, som här slösats på döden, blir eller åtminstone blef på mig sorg öfver att icke alla dessa krafter, i stället för att resa monument öfver förgängelsen, blifvit använda för att skildra det, som dock hos alla folk för alla tider mest förtjenar skildras – lifvet. Man blir trött på alla dessa monument, beklämd öfver alt detta förhärligande af det skröpliga och förgängliga hos menniskan, och till sist längtar man ut, ut till sol och verksamhet från instängda grafkammare och förmultnande ben, ut till böljande, rastlöst lif.
Förutom de nu föreskrifna edsformulärens alltför stora vidlyftighet, hvilken i väsendtlig mån förringar det intryck af högtidlighet, som bör åtfölja edens afläggande, kan emot beskaffenheten af deras innehåll med skäl anmärkas, att detsamma till en del utgöres af förpliglelser, om hvilkas betydelse den, som aflägger eden, ofta icke eger kännedom eller kan bilda sig ett rigtigt begrepp, hvilket förhållande måste verka antingen lill missaktning för en ed, hvars innehåll man icke förstår, eller hos öm tåligare samveten, till betänkligheter mot densammas afläggande; och i begge fallen motverkas edens ändamål, att vara en helig och frivillig förpligtelse. Då en längre tid numera förflutit, sedan Rikets Ständer, på sätt ofvan förmäles, hos E. Kongl. Maj:t framställde sin önskan om en revision af lagarne angående edgång, utan att någon påföljd deraf sedermera försports, men behofvet af en sådan förändring qvarstår oförminskadt, få Rikets Ständer, med underdånig anmälan om de åsigler i frågan, hvilka bär ofvan blifvit framställda, i underdånighet anhålla, det täcktes E. Kongl. Majit, jemte pröfningen af Rikets Ständers underdåniga skrifvelse den 22 Februari 1854, laga desamma i nådigt öfvervägande. Rikets Ständer framhärda etc Stockholm den 21 Oktober 1863. Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, J\:o 143. 15 Uppläst och godkänd! hos Ridd. och Adeln den 21 Okl. 1863. Preste Ståndet den 21 Borgare-Ståndet den 21 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om förändrade föreskrifter rörande vården och förvaltningen af distriktoch sockenmagasiner. (Allin. Besv.- och Ekon.-Ulslcts Belänkande N:o 55 samt Mein.
Jorda-Balken och Kongl. Brefvet den 17 October 1781 föreskrifva fardagsrätt, samt att backstugusittaren, som icke kan föda slike kreatur, ”skall tillgodonjuta uppsägningstid af minst sex månader före stämmodag, ”sorn för desse alltid borde vara om våren, till exempel den 25 Mars; För”samlingarne dock förbehållet att i afseende på inflyttande personers rättighet ”till bosättning sig yttra, i den ordning derom särskildt finnes eller kan blifva ”föreskrifvet.” Om och huruvida äfventyrliga bosättningar i backstugor och inhyses skulle hindras genom detta föreslagna medel, torde förnämligast blifva beroende af möjligheten att inom hvarje ort riktigt tillämpa och handhafva föreskrifterne härom, hvilket, så väl som visse åtgärder vid hemmansklyfning och jordafsöndring, Commiterade ansett böra i första rummet uppdragas åt Menighets-Nämder: någon hastig verkan af stadgandet, till folkmängdens hämmande bland obesutne arbets-klassen, kunde i alla fall icke inträffa, eller böra befaras; men det synes vara ofelbart alt ifrågavarande medel, rätt användt, skulle ställa backstugusittare och inhyseshjon i ett för dem sjelfva nyttigt beroende af jordägaren, samt således bidraga till deras trefnad och sedlighet, äfvensom följaktligen till det i sådan ställning uppväxande slägtets bättre vård. Påståendet, att folkets fysiska styrka i sednare tider aftagit, kan jag för min del icke antaga såsom regel, hänfördt till de under sistförflutne 30 åren födde; utan har jag, tvertom, flere anledningar, hemtade jemväl från erfarenheten vid bevärings-mönstringarne, att anse detsamma oriktigt, i synnerhet som ökad production af födoämnen och större tillgång på beklädnadsförnödenheter beredt allmogen tillfälle att lefva och kläda sig bättre, än förr.
Majit anser af dessa förenade anledningar hemmansräntorpas förvandling Lill penningar, åtminstone för det närvarande, icke böra ifrågakomma. Deremot finnér Kongl. Majit dessa skatters förenkling, utförd med behörigt afseende å ej mindre bibehållandet af förenämnde fördel för staten, än de skattskyldiges rätt att icke genom förenklingen blifva åbragte större tunga, än som åtföljer förut stadgade räntebestämmelser, vara både lämplig och af verkligt behof påkallad; Och Kongl. Maj:t, som, vid pröfningen af de angående sättet för en slik förenklings 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 66. utförande uppgjorde särskilda förslag, ansett det, som i skatte-reglerings-kommitteens underdåniga betänkande blifvit, i Öfverensstämmelse med pluralitetens åsigt, såsom andra alternativ framstäldt, och hvilket till sitt hufvudsakliga innehåll här ofvan finnes intaget, närmast uppfylla nyss antydda fordringar på rättvisa och billighet, öfverlemnar alliså och under åberopande af de i betänkandet anförde och i närlagda Statsråds-protocoll för den 21 nästlidne Oktober vidare utvecklade skäl, till Rikets Ständers bifall berörde förslag, att bringas till verkställighet i sammanhang med de förändringar i afseende på sättet för grundskatternas utgörande samt de inde Ida räntornas disponerande m. m., som Kongl. Maj:t nu jemväl föreslår, samt under iakttagande vid räntereduktionen af de serskilda bestämmelser, som kunna blifva en följd af möjligen skeende jemkningar i det vid sistförflutna Riksdag antagna, men ännu icke till verkställighet befordrade, nya myntsystem, derom en förnyad proposition nu blifvit af Kongl. Maj:t lill Rikets Ständer aflålen.
Remist till Banco-Utstotket af Stats-Utstoktets betänkande, rörande inhemsta läns uplagan» de, samt af Herr von LclruItLenKeims serskildte yttrande. Bifall till Allmänna Beswärsoch Oeconomiä-Utstorkets memorial, angående: i:o gjorde an» märkningar wid Stats - Utstotteks förnyade betänkande, om föreslagne ändringar i fängföringssättet; 2:0 wäckt fräga om jemkning i excra rote» ringen. Bifall till Stats - Utstotteks betänkande, angäende: i:o räntan ä ätstillige län i General-Asiistance-Contoiret; 2:0 gjord anmärkning wid Secreterarens i Tryckfrihets - CommitLen redogörelse för 1811 ärs expencer. Bifall till Bewillnings-Utstottets betänkande, rörande rokcfrihets afgisten. Bifall till Bewillningssamt Allmänna Beswärsoch Oeconvmiä^ Utstottens gemensamma be» tänkande, angående tullwerket, samt ätierremisi af Bewillnings-Utstottets yttrande öm fördelningen af lullalgisterne. Gillande af Banco - Utskottets memorial, angående: 1:0 utbyte af förflitne bancosedlar; och 2:0 i-instcänkt beläningsrätt för Fahlu Bergslag, och rättig - Den 8 Augusti. S7i rättighet till beläning ä attester frän Awesta Kronowag. Uplästes protocvlls utdrag frän Wallost. Borgareständet, af den iz Jultid innefattande: Lemnad underrättelse tild Pastevolance-Utskoktet om Consti-utions Utffottets yttrande, rörande kemister af Herr vonLctisteäts och Friherre Stael von IloMein8 morioner. Af den i6 Julii. ^-Instämmande med Presteständets beflut om förhöjning i expeditions - lösen afwen för Consistorierne. Gillande af Stats-Utjkottets betänkande och i anledning af anmärkningar algifne utlätande, angående förhöjning i en del Embetsoch Tjenstemäns löner.
Skulle det sednare ej intratta, är det visserligen beklagligt; men det är dock icke värre, än att dessa behofs fyllande måste uppskjutas, och man måste finna sig dervid StatsUtsk. har i frågan om centonal-afgiften tillstyrkt densammas öfverflyttande lill och uttagande i sammanhang med allmänna bevillningen. Delta är alldeles enligt med den nåd. propos., och jag har således dervid ingenting att anmärka. TJtsk. har uti 4:c*e punkten af dess utlåt, med anledning af dispositioner å besparingarna till dels löneförhöjningar dels löneregleringar inom de embetsverk, hvilka blifvit reorganiserade, kommit till det resultat att föreslå lt. St. att besluta, det inga sådana anvisningar å besparingar må äga rum samt att lemna K. M. del af detta beslut. Jag anser lika med StatsUtsk. riktigheten deraf, att besparingarna icke böra vara föremål för bestämda löne-anvisningar. Men anledningen till de flesta af dessa löne-anvisningar är de flera, både civila och militära embetsverks förnyade orga - Den 26 Mflj f. m. ganisation, hvilken varit föremål för R. St:s åsigt och önskan under loppet af många riksdagar och slutligen vid sista riksdag till deras afgifna bestämda framställning till K. M. att låta till verkställighet bringa de förslag, som af särskilda committéer före 182! års riksdag i detta afseende blifvit uppgjorda; uti hvilken framställning R. St. yttrade: ”Med ”öfverlemnande af committerades betänk, och med åberopande af deri anförda hufvudgrunder, få R. St. hos E. K. M. ”i underd. anhålla, det E. K. M. må täckas till verkställighet befordra de delar af samma förslag, E. K. M. finnér ”leda till styrelsens förenkling och till inskränkning i embetsmännens antal.” Vid 1823 års riksdag hade äfven ett af committerade uppgjordt förslag till förändring af Statsrådets organisation blifvit till behörig ändring i grundlagen beredt, hvarmed åsyftades dessa embetsbefattningars utsträckning till activa tjenstepligters utförande.