Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Se Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 39. //. Haasum, J. IL, Öfverste, angående pension å Allmänna Indragningsslalen för. V. 517. VI. R. 8. VIII. B. 156. Hagelskada, om beredande af ersättning utaf allmänna medel för förluster genom inträffad. VI. B. 324, 397. VII. A. 155. Haghultsstom, komministerboställe, om ersättning af allmänna medel till delta, för den samma boställe åliggande roterings-skyldighet. XIII. B. 333. A. 371. Hagströmer, Johan Jacob, yttranden. I. 272. III. 471. IV. 260. Halland, angående nedsättning af den Utsockne frälsehemman derstädes åliggande rotevakans-afgifl. II. 236. III. R. 33. Se vidare Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 64. Litt. G. — angående dispositionsoch jordeganderälten till de s. k. kyrkohemmanet! i. VIII. B. 76. A. 129. X. U. 162. A. 246. — angående uphörande af kronans inlösningsrätt lill de s. k. Trip' piska hemmanen derstädes. Se Trippiska hemmanen. Halland, om anslag till plantering af flygsandsfälten uti. XII. B. 35. A. 119. ( 88 ) Hallbosjön, angående anslag för sänkning af. Se Långhalsen. Hallsnäs bro, om bidrag lill underhållande af. VII. B. 204. VIII. A. 35. Halländska Kyrkohemman. Se Halland. Hamilton, Grefve Jacob Essen. I. 26, 28. II. 77. Hamilton, Grefve Hugo Bengt Archibald, yttranden. Hamilton, Grefve Malcolm, yttranden. VII. 12. VIII. 454. Hammarhjelm, Carl, yttranden.
Kammar-kollegium jemväl blifvit uttalad, att, synnerligast i afseende pä byggnads-skyldigheten, för hvilket onus någon ersättning hvarken af Staten eller efterträdare erhölles, arrendatorn borde, af omtanka för egen och de sinas trefnad och beqvämlighet, finna sig föranlåten att derå använda vida mera flit och uppoffring, när arrendetiden vore 30 år, och hvad som gjordes kunde antagas komma honom till gagn under hela hans lifstid, än om arrendetiden vore kortare, då hans intresse för åbyggnad enias beskaffenhet naturligtvis minskades i samma män han vid egendomen hade en kortare framtid för sig och följaktligen vore mindre betänkt pä att finna trefnad i gärdens beboende, än vinst af dess afkastning. Afven kunde det befaras, att arrendatorns håg för egendomens uppodling komme att genom arrendetidens förkortning minskas och förlamas. Men emot dessa betänkligheter och emot den meningen att stadga i arrendeförhållandena skulle vinnas genom den länga besittningstiden, talade det genom mångfaldiga exempel kända förhållandet, att arrenderätten till kronogods under de trettio åren ofta, mot större eller mindre mellangifter, ginge ur hand i liand, till föga båtnad för Staten, hvars myndigheter likväl saknade laglig anledning att vägra fastställelse ä dylika öfverlåtelser. Och dä för öfrigt den ofvannämnda optionsrätten, som genom de för dess tillgodonjutande föreskrifna vilkor, innebure en eggelse för arrendatorn att väl bebygga och häfda den arrenderade jorden, tillika medförde utsigten till en framtida besittning, som icke begränsades till någon viss tidrymd, utan kunde, genom upprepade förnyelser af arrendet, utsträckas tili en aflägsen framtid, ansåge Kongl. Majrt den befarade stridigheten emellan Statens och en arrendators intressen för fastigheternas vård och bebyggande icke vara att motse eller utgöra giltigt skäl emot arrendetidens inskränkning. För bestämmande af hvad i sådant hänseende borde utgöra en lämplig tidrymd, kunde ledning hemtas af de nyare statistiska beräkningar, som, efter Länsstyrelsernas till Kongl. Stats-kontoret lemnade uppgifter, skett öfver skördens förhållanden i riket under de fyratio åren 1815—1854.
Utom det hufvudsakligaste af dem alla, att, efter Allmänna Lagens föreskrift, gäld får emot gäld qvittas, och att BancoFullmägtige boidt undvika att i detta fall taga ett beslut, söm undanröjde Lagens kraft, hviL ket rätteligen blifvit anmärkt Och klandradt, äro äfven flere skäl talande för detta Liqvidationssatt. Att både Disconternes Gäldenärer Och Borgenärer skulle äga fötdel deraf visar sig lätt. De skulle uppsöka hvarannan , och de sednare skulle i allmänhet hellre uliana till de förra sina TreprocentsFordriögar på längre tid, än låta dem ligga till cn del ofrugt» bara Den ; 7 Martti, g. ni. 30$ Éara i flere år. Härigenom kunde en omflyttning af flere Millioner DiscontSkitlder tili Lån' hos Enskifte åstadkommas, som otvilvelagtigt vöre allmänt nyitig. Banquen kunde väl mö* jeligen pä detta sätt förlora något afdeb täknade Räntor ne pä ae Lån, hvilka i följd ar den* na lättade inbetalning fortare ihflöto eller orh Sattes men då man å en annan sida berak Har, att mangen Gäldenär, sorn blir Oförmögen* att inbetala sitt Lån, i samma mohn, som utvägar dertill försvåras, kunde bättre åstadkomma DiscomSedlar^- så torde man finna att Bananens' befarade tori List på osäkra Låntagare skall pä' nyssnämnde satt minskas. Dessutom bor' Banquens förlust i detta fall mindre beräknas på några 100,000 R dr, sora mer elltr mindro kunde inflyta, än på den verkan , som FilialBisconternes upphörande medför på dess egnS1 Sedlars Credit. Jag tillstyrker således att denna ändringuti det föreslagna Liqvidationssättet bör fastställas.
Erikson är en bra arbetare och kan väl försörja dig.» Så längre ned: »Låt folk säga hvad de vilja om mig. Jag är nöjd bara de ej tro ondt om dig, ty du skulle ej tåla det.» Hon förstod det ej. Hon hade ej ämnat bedraga honom. Om hon än gärna språkade med den unge gesällen, hvad kom det mannen vid? Kärleken är en sjukdom, men den är ej till döds. Hon hade ämnat bära det lifvet igenom med tålamod. Hur hade mannen fått reda på hennes hemligaste tankar? Hur hon plågades af att tänka på honom! Han måtte hafva ängslats och spanat. Han hade gråtit öfver sina år. Han hade rasat öfver den unges krafter och mod. Han hade darrat vid hviskningar, vid leenden, vid handslag. I brinnande galenskap, i gnisslande svartsjuka hade han gjort det till en hel rymningshistoria, som ännu intet var. Hon tänkte på hur gammal han måtte hafva varit i natt, då han gick. Hans rygg var böjd, hans händer skälfde. Långa nätters kval hade gjort honom sådan. Han hade gått för att slippa denna tillvaro af hetsande tvifvel. Hon mindes andra rader ur brefvet: »Det är ej min mening att få dig utskämd. Jag har alltid varit för gammal för dig.» Och så en annan: »Du skall alltid vara aktad och ärad. Tig blott själf, så faller all skammen på mig!» Hustrun kände allt större ångest. Var det möjligt, att människor kunde bedragas så? Gick det an att också ljuga så inför Gud? Hvarför satt hon i stugan, beklagad som en mor i sorg, hedrad som en brud på bröllopsdagen? Hvarför var det ej hon, som var hemlös, vänlös, föraktad? Hur kan sådant ske? Hur kan Gud så låta bedraga sig? Öfver den stora chiffoniern hängde en liten bokhylla. Öfverst på hyllan stod en stor bok med mässingsspännen. Innanför spännena gömdes berättelsen om en man och en kvinna, som ljögo inför Gud och människor. »Hvem har ingifvit dig, kvinna, att du skulle sådant göra? Se, unge män stå här utanför för att föra dig bort.» Kvinnan stirrade på boken, lyssnade efter de unge männens fötter.
Af sådan jemförelse följer otvunget , att Landtmannen och Allmogen ganska frivilligt skulle åtaga sig en förökad pannerymds-afgift, till billig erkänsla och skyldigt underhjelpande af Statens behof, och att BryggareEmbe. tet uti Stockholm säkerligen skulle åtaga sig en högre årlig afgifts utgörande, än de i R:dr 40 sk. på tunnan, som de förut erlaggt, äfvensom att de öfrige uti Riket varande Städer icke skulle tveka enahanda högre pannerymdsafgift erlägga. Att detta mitt Memorial får de öfriga respectiva MedStånden commuuiceras, samt se - i6o Den 20 Mars. dan till behörigt Utskott remitteras, får jag den äran ödmjukast anhålla. Begärdes på bordet. Hans Excellence Herr Grefven och Landt• Mars hålken till kännagaf, att Herr Carleson, Carl Fredric, anmält sig vara af trägna Embetsgöromål i Kongl. HofRätten förhindrad att i RiddarhusUlskottets förrättningar deltaga, och i följe af detta laga förfall önskat att la afsäga sig Ledamotskapet i nämnde Utskott ; och blef denna Herr Carle sons önskan , uppå af Hferr LandtMarskalken gjord proposition , af Ridderskapet och Adeln bi fallen. I anledning häraf anmodade Herr LandtMarskalken Herrar Electorer att vid deras nästa sammankomst utse en Ledamot uti RiddarhusUtskottet efter Herr Carleson. Till erinran för dem af Ridderskapet och Adeln, hvilka under Riksdagens lopp torde ämna inlemna några Memorial , eller göra nya motioner, uppläste Herr LandtMarskalken början af 5 1 § af Riksdagsordningen, af innehåll , att uti en skrift böra ej flera mål af olika beskaffenhet sammandragas. Herr Gripensvärd, Fredric, hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln skulle behaga anmoda Den 29 Man. 161 anmoda Herr af Uhr att låta trycka sitt denna dag upplästa Dictamen.
Pris: liiift, 1: 25; kart. Upptagen eiier 9 '. LITEN OCH VARNLOS Beriittelse af M. LEIBRECHT. Hiift. 76 öre; kart. l kr. Berättelser för folket Tionde liiiftet. Af ERNST EVERS. Bhft. 75 öre; kart. Feriittelse af H. K. Andra liiiftet. Pris: 50 öre. Bibliotek för d e unga. Flera nya häften. N: ris 66-69 b 10 till 30 öre pr st. Kvarlämnad Berattelse af P. WALTON, förf. till " Ett lyckligt val ", Gamla posetivet ", " Skuggor " m. fl. Haft. 60 öre; kart. Skoliiiiistnigoii och Iiniis soii E n beriittelse friin 30: Briga kriget af K. Ofvers. f r h 1l: te uppl. Haft. i kr. U r svenska folklifvet. Teckningar UP lif vet ' af E. S. K. Haft. Nigrn tillilrngelrer ur Baroii Hnms Benr. voii Esseiis LeFiind. Meddelade af Iionom sjiilf. Haft. I och I I, 1: varilera b l kr. 21 T H m LUND9 Drottninggatan OBS.! 1 tr. ~ p p. OBS.! k60 Herr promenad. l: .. bal. och h.tUigt. Xaria F e r l i n, Glac6 brodé 99 99 A 17 Drottninggatan 17 Allm. StockAoZwa. Smedman den äldres, H A N: DE $-S KOLA Stoekholm, Stortorget 16. Allin. Nyn elever mottagas alla tider p&amp; året. - Anmälningstid 9-1. Dugliga biträden erhållas från skolan. Revisioner och bokföringar utföras till moderat pris. OBS.! Å bref anhalles om fullständig adress. + l Aktiebola~et Pnacitici. b l '. Decinfektionsoch Mattrei.lgöringsansfa / f i Tel. 87 99.
Konuniinikationsnnstnltcr och varubyten. A) Landskommunikationer. Tabellen N:o 8 A) upplyser, att den uppgifna längden af allmänna vägar Tab.N:o8 a. (lands-, häradsoch socknevägar) i Sverige vid 1860 års utgång uppgick till 5,038*88 svenska mil. Då med stor sannolikhet kan antagas, att flera städers vägstycken och med säkerhet att städernas gatulängd häruti ej äro medräknade, så ökas genom dessa farvägars tilläggande den redan ansenliga vägsträckan med ett miltal, för hvars bestämmande jag saknar nödig ledning. Gränsen mellan ofvannämnde 3 slag af vägar är visserligen ej alltid bestämd, emellertid hafva till allmänna landsvägar hänförts en längd af 1,728*98, till häradsvägar 1,646*41 och till socknevägar 1,506*21 mil, till hvilka 2 sistnämnde slag gemensamt måste läggas 157*28 mil, som samfäldt uppgifvits från ett län, och faller alltså omkring J-del af hela väglängden på hvartdera slaget af vägar. Icke mindre än 2,7 6 6*05 mil*) af dessa vägar äro enligt uppgifterna med slcjuts stationer indelade och ordnade för resandes förskaffande, och upplyser i detta hänseende tabellen, att af s. k. allmänna landsvägar förekommer genom sammanräkning af mindre vägstycken inom 12 län en sträcka af tillsammans 50*71 mil, som icke skulle vara med skjutsstationer försedd, under det sådane finnas på en sträcka af icke mindre än 1,093*54 mil å s. k. häradsoch socknevägar. Detta förhållande kan åtminstone till en del rättfärdiga sammanslåendet af alla 3 vägslagen vid fråga om landskommunikationernas förhållande till behofvet. För hela Riket gifver väglängden 5,038*88 ett medeltal af 1*44 mils våglängd på hvarje qvadratmil af arealen, som år 1860 i medeltal var bebodd af 1,105 personer.
Och liksom man först då kan se himmelens stjärnor, ser man också på jorden mycket, som man om dagen aldrig ser. Så kunde man nu ock i skenet från Jerikorosens röda knoppar se en mängd underliga figurer i mamsell Fredrikas salong. Där var den styfva »ma chère mère», den godmodiga Beata Hvardagslag, människor från Österoch Västerland, den svärmiska Nina, den energiska, kämpande Hertha i sin hvita klädning. »Kan någon säga mig hvarför människan alltid skall vara hvitklädd?» skämtade den lilla gestalten i fåtöljen, då hon fick se henne. Men alla minnena talade till den gamla och sade: »Se, så mycket du sett och erfarit, så mycket du verkat och gagnat! Är du ej trött, vill du ej gå till hvila?» »Ännu icke,» svarade skuggan i den gula fåtöljen. »Jag har en bok kvar att skrifva. Jag kan ej gå till ro, innan den är färdig.» Därmed försvunno skuggorna. Jerikorosen slocknade, och den gula fåtöljen stod tom. I Österhaninge kyrka firade de döda midnattsmässa. Där steg en af dem upp till klockorna och ringde in julen, en annan gick omkring och tände julljusen, och en tredje började med knotiga fingrar spela på orgeln. Genom de uppslagna dörrarna kommo de öfriga ur natt och graf myllrande in i det ljusa, strålande Herrans hus. Just sådana de varit här i lifvet kommo de, endast en smula blekare. De öppnade bänkdörrarna med skramlande nycklar och tisslade och hviskade, medan de gingo uppför gången. »Det är alla de ljus hon skänkt de fattiga, som nu lysa i Guds hus.» »Vi ligga varmt i våra grafvar, så länge hon ger de fattiga kläder och ved.» »Se, hon har talat så många kraftiga ord, som öppnat människohjärtan, de orden äro våra bänknycklar.» »Hon har tänkt sköna tankar om Guds kärlek. De tankarna lyfta oss upp ur grafvarna. Så tisslade de och hviskade, innan de satte sig i bänkarna och till bön böjde sina bleka pannor ned i vissnade händer. Men på Årsta kom någon in i mamsell Fredrikas rum och lade vänligt sin hand på den sofvandes arm.
RörgéGollégierna uti Protocolls - Utdrag af den 13 sisth Juni , meddelt svar å ofvanberörde infordrade upplysningar; så får Stats-Utskottet samma Protocolls-Utdrag härhos i afskrift bifoga* med förklarande, det Stats - Utskottet i sakens närvarande skick icke anser någon ytterligare åtgärd hvarken nu kunna vidtagas eller vara behöflig , enär Kongl. Maj:ts och Riksens Högloft. Ständers härutinnan fattade beslut nu är under verkställighet , att så fort det i laga ordning kan ske till slut befordras; hvilket allt Riksens Högiofh Ständer vördsammeligen underställes. Stockholm den 3 Juli 1815. Utdrag af Protocollet, hållet uti Kongl Majit s och fikets Kammar-C ollegio den 13 Juni 1815. S. D. Föredrogs Hof-Cantzleren, Riddaren och Commendeuren af Kongl. Majus Orden, Högvälborne - På Höglofl. Riddersk. På Hogv. Prest-Stån - och Ad. Uedamöters vägnar Carl de Geer. dets Uedamöters vägnar Gustaf Murray. På Hederv. BondeStåndets Uedamöters Vägnar And. Sandsten. På Vällofl. BorgareStåndets Uedamöters vägnar Carl Fr. Landberg.
Vid föredragning uti de andre Riks-Stånden af Preste-Ståndets i ämnet aflåtne Protocolls-Utdrag af den 21 sistlidne Januarii, hafva Stånden stannat i följande beslut, nemligen; Stats-Vt skottets Betänkande N;o 2. 1 3 Ridder skåpet och Adeln, i:o att till Stats-Utskottet skulle remitteras frågorna om ersättning' till Talmännen för egna Riksdags-kostnader samt om befrielse för dem från all representation genom måltider, om minskning i de dryga Klubb-kostnaderne samt om aflöningen för Ståndens och Utskottens Cancellier; 2:o att Ridderskapet och Adeln afsäger sig alla representations-måltider hos Herr Landtmarskalken; 3:0 att, då 24 §• Riksdags ordningen bestämmer antalet af Utskottens betjening och åt Riks-Stånden öfverlemnar att under Riksdagens lopp besluta, om någon tillökning deri finnes nödig, ingen förutgående åtgärd i detta afseende kunde vidtagas; 4:0 att någon minskning i den för Ridderskapet och Adeln redan antagne Cancellie-personal icke kunde göras ; samt 5:0 att det sedan sista Riksdag hvilande förslag till ändring af irsta punkten i 59 §. Riksdags-Ordningen skulle skyndsammeligen till afgörande företagas, men att, till följd af samma §:s nuvarande ordalydelse, Ridderskapet och Adeln ej kunde fatta något beslut om uppskof med Stånds-Protocollens tryckning; Borgare-Ståndet, der motion angående besparing i Riksdags-kostnaderne jemväl blifvit väckt af Herr Ekstrand i:o att Ståndet afsäger sig all representation af Talmannen genom måltider; 2:0 att frågan om ersättning till Ståndets Talman för hans Riksdags'Utgifter skulle remitteras till Stats-Utskottet, samt 3:0 att ingen betalning af Statens medel skulle, för förtäring å BorgareStåndets Klubb, ega rum, och Bonde-Ståndet, inom hvilket motioner om Talmäns-tafflarnes indragning blifvit gjorde af Anders Danielsson från Elfsborgs
De bidrag entreprenörerne från de skjutsskyldige hemmanen fordra äro så dryga, att åtminstone allmogen finner med sin fördel mera förenligt att, äfven mot en lägre skjutslega, sjelf verkställa skjutsningen. Skola derföre entreprenad-inrättningar allmänt kunna tillvägabringas, lärer dertill erfordras bidrag ej blott från dem, som till skjutsning vid gästgifvaregården äro anslagne, utan äfven från alla andre skjutsskyldige hemman. Politi: Folkskolan utöfvar fortfarande sin verksamhet i öfverensstämmelse med Eders Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 18 Juni 1842. Den har dock ännu många svårigheter att öfvervinna, särdeles med afseende å det oundvikliga förhållande, att skolan mångenstädes ligger aflägset från barnens hemvist. Denna olägenhet skulle väl till en del undanrödjas genom' inrättandet af ambulatoriska skolor, men den periodiska undervisningen, som deraf blir en följd, saknar åter många fördelar, som med den fasta skolan äro förenade. Den ovilja, som åtminstone i början hos allmogen visat sig för folkskolan, har, jemte andre omständigheter, emellertid verkat derhän, att skolundervisningen ännu icke vunnit den utsträckning, som den nådiga författningen afser. Många barn undanhållas ännu från skolan, och flertalet af dem, som der inhemta undervisning, utgå derifrån så snart det i författningen bestämda minsta 29 kunskapsmått blifvit inlärdt. Att emedlertid det uppväxande slägtet, som folkskolans undervisning kommit till godo, i allmänhet besitter ett större mått utaf kunskaper, i jemförelse med förhållandet under föregående tider, lärer icke kunna bestridas, men deremot förnimines ej sällan den klagan, att folkskolan gjort föräldrarne mera likgiltige för barnens uppfostran, den de med skolgången anse vara fullbordad, och att den moraliska utveckling, som endast i hemmet är möjlig, allt mera åsidosattes. Om denna fruktan må vara grundad, lärer få öfverlemnas åt framtiden att utvisa, då bildningens frukter hinna att mogna. En förbättring, som dock lärer bero på kommunerne sjeifve att åstadkomma, men hvartill de måhända icke så lätt finnas benägne, är likväl af behofvet påkallad.
närens hustru, där en förträffligt återgifven solljusverkan skänker ännu en charme åt den behagliga hem-interiören. Porträttet af Grefvinnan S. visar en praktfull salongsbild, där i synnerhet alla stoffer äro målade med mycken sanning. Synnerligen fin och elegant är den lilla porträttstudien i pastell » Läsande ung dam », af hvilken tidningen » Jul » i fjor gaf en reproduktion. Det förefaller som om konstnären såsom porträttor i denna teknik skulle kunna lyckas ännu bättre än i olja. Den mångsidigaste af våra yngre målare är utan tvifvel f. n. Alf Wallander. Hans rika och intressanta produktion var utmärkt representerad här. Han rör sig med samma lätthet på landskapssom figurmåleriets områden; han använder med lika framgång penna, olja, akvarell, pastell och nu senast äfven etsningen. Lätthet och snabbhet äro utmärkande drag i hans konstnärskap, man ser att hans skapande aldrig varit något mödosamt arbete. Men häri ligger också en fara, från hvilken han ej alltid går fri, den åsyftade effekten kommer stundom ej fram så säkert som konstnären velat. Hans figurer — helst tiggare, sjömän ocn annat pittoreskt folk — äro redan kända för de flesta. De äro alltid förträffliga verklighetsbilder, och de senast utförda visa, att konstnären lyckas arbeta bort en viss glatthet i stoffbehandlingen, som är på sin plats då det, såsom på en af dessa taflor, gäller att återgifva » oljekläder », men som i allmänhet var störande osann. Ett stort steg har konstnären tagit genom sina ypperligt återgifna skogsinteriörer och kanske ännu mer sina solbelysta vatten: den präktiga bilden från Nybroviken, inköpt af konungen, var ett verkligt mästerverk i denna art. Om man om de redan nämnda tre konstnärerna måste säga, att de. visserligen hvar och en nått en framstående plats i sin art, men dock ha en vidare utveckling att genomgå, innan de nå det möjliga mästerskapet, så måste màn inför Bruno Liljefors ' bilder fråga sig, om det är möjligt att komma längre i den genre som är hans egendomliga. Hans konst är redan för väl känd för att det skulle behöfvas att här närmare omtala hans senaste skapelser.
Men en bok, som pastor Fcerden icke borde hafva last, tyckes vara Björnsons DEII ~ a n d s k e a; enar läsningen varit för hans förstånd så skadlig, att namda förstånd efter lasningen bragt i dagen följande tankefoster: Om framdeles renhetskrafvet ställes lika högt för nz2 ?z, som hittills för qvinnor, så ar anledning befara, att qoin7tor-n finna sig frestade att börja lefva samma otuktiga lif som fordon: mume7t. Någon kritisk belysning af en så själflysande antites torde ingen läsare behöfva. Den fosforescerar ju: alldeles som dessa egendomligt murknade stubbar, dem man lian se midt i mörka natten. För att söka vara anda till yttersta gränsen rättvis mot författaren, bör jag tillägga: att straxt förut i samma artikel sta *) Att just Bebels ytliga och sqvaller-rika bok to: f ghnger filt lemna loci communes för författarens afhandling, vitnar om stor otur men afven om ringa nit vid sökandet efter verkliga källskrifter. Bebels; Die Frau r hör ej till det slaget skrifter. vackra och sanna saker om qvinnans naturligen centrala läge i hela denna fråga, genom hvilket hon, icke mannen, är liarutinnan den öfverlagsna och alltjämt utgör samfundsföradlingens mast jämförelse I~; hvarsjalfskrifna värn, familjelifvets hjälp Z I Z Z ~ Y i ~ med åtgärder mot oss man utify81z - t. ex. lagligt skärpta straffbestanimelser för könsoordningar - skulle uträtta obetydligt. S i tro äfven vanliga människor. Men de tro icke, att i fall vi man kunde komma till något mera jamvigt i det lianseende, der vi nu äro minst jamvigtsfulla, qvinnorna i stallet skulle allmänt börja röna benägenheten att bringa sig i samma förtviflade tillstånd, som förut varit vårt. Pastor Faerden synes betrakta vart namda dåliga tillstånd såsom ett uttryck af makt. ' (Qvinnan skulle frestas att vilja, tage sig selv lignende Friheder,.) Vi andra betrakta det tvärtom alltid som det mast ovälkomna uttryck af vanmakt.
HUSTRUN. Om I går tyst, fru lilla, så ska I få sitta i vår bänk. Jag är icke fru! CHRISTINA. Mäster Olof. 42 HUSTRUN. CHRISTINA. Så kan I bli! Aldrig blir jag fru! Scen IX. DE FÖRRA, KYRKVAKTAREN. O du helige Sankt Göran! Hvad är det? KYRKVAKTAREN. HUSTRUN. KYRKV. O du evige Sankt Nikolaus! Tala, i Herrans namn. HUSTRUN. KYRKV. De kasta sten mot predikstolen! Jesus Maria! CHRISTINA. KYRKV. Jo, nu skall jag tala om! Mastern är en Luther, en Vederdöpare! Vet I hvad han sa? Först började han så vackert, men inte läste han i messboken, det gjorde han inte! Gå inte ut, för Guds skull! Ja, vet du, hustru, det var rigtigt vackert och det var så tyst att man hörde hur han hemtade andan! Men så repade han sig och höjde på rösten och så sa' han, att påfven var Antikrist och så kallade han Jungfru Maria för ett beläte. Då började några att skrika och så flög en sten mot honom. Men då du, du skulle ha sett honom, då lyfte (Christina går ut i kyrkan.) 43 han näfven och slog den i pulpeten så att timglaset hoppade, och så fortsatte han, och vet du det lät som när åskan går! (Skrik och buller från kyrkan.) Heliga Jungfru, beskydda oss! Det är vederdöparne! Låt oss fly! Ja, låt oss fly! KYRKV. (Scenen är tom ett ögonblick. Bullret och braket aftar.) HUSTRUN. Scen X. OLOF, sedan CHRISTINA. De vilja icke! Jag ropar ät trälarne: I ären frie, och de stena mig! Alla öfvergåfvo de mig och flydde! CHRISTINA (in). Men du ensam blef qvar! OLOF. OLOF. Jag vill tacka dig; sådana ord har jag icke hört förr. Du är blek; du lider! Icke nu, men nyss! OLOF. CHRISTINA. OLOF. CHRISTINA.