Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då denna angelägenhet lika litet som någon annan skulle få af Lands-tinget behandlas annorlunda än såvidt den icke tillhörer offentlig myndighetsembetsåtgärd och dessutom hvarje Lands-tingets beslut derom, likasom i andra ämnen, måste godkännas af Konungens Befallningshafvande innan det kan vinna någon tillämpning, så synes invändningen icke vara af någon vigt, hvadan ock Utskottet föreslår berörda angelägenhets upptagande bland föremålen för Lands-tingets verksamhet. Meningen med stadgandet att Lands-ting ej må inlåta sig på bedrifvande af spekulativa företag torde väl vara den att Lands-tinget ej bör få inlåta sig i företag, sorn ensamt afse penningevinst. Riktigheten af den tanke, som härför ligger till grund, lärer ej kunna bestridas, men Utskottet anser ändock ett stadgande i den åsyftade riktningen föga lämpligt. Gränsen emellan spekulativa och icke spekulativa företag låter icke i hvarje fall så noga bestämma sig att icke ett stadgande, som förbjödo de förra, lätteligen skulle kunna lägga binder i vägen äfven för företag af sednare slaget, om än deras vigt för länets bästa vore aldrig så påtaglig. Och då dessutom ingen hos oss vunnen erfarenhet t. ex. af Hushållnings-sållskapernas verksamhet ger grundad anledning befara något sådant missbruk af Lands-tingets magt, som det föreslagna stadgandet är ämnadt att förebygga, tror Utskottet, i likhet med två ledamöter af Kommittéen, Landshöfdingen v. Troil och Borgmästaren Stolpe, att detsamma kan saklöst utelemnas. På grund häraf tillstyrker Utskottet således att § erhåller följande lydelse: Lands-tinget tillkommer att, i den ordning denna lag stadgar, rådslå och besluta om för länet gemensamma angelägenheter, hvilka afse den allmänna hushållningen, jordbrukets och andra näringars utveckling, anstalter för kommunikationsväsendets befordrande, helsovård, undervisning, allmän ordning Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Vt skottets Utlåtande N:o 161. 35 och säkerhet med mera dylikt, såvidt dessa angelägenheter icke enligt gällande förordningar tillhöra offentlig myndighets embetsåtgärd. § 3.
N:o 5; N:o 14, i anledn. af väckt motion om stadsprivilegier för Höganäs; N:o 15, i anledn. af väckt motion om ändringar uti K. förordningen d. 16 Jan. 1844, rör:de gesällvandringen; N:o 16, i anledn. af väckt fråga om köpingsprivilegier för Grebbestads fiskeläge; N:o 17, i anledn. af väckt motion om upphörande af Kammarrättens anmärkningsrätt vid taxeringsoch pröfningscomiteers åtgärder att befria utfattiga från bevillning; N:o 18, i anledn. af väckt motion om befrielse för rotehållare från skyldigheten att för regils-oflicerare förevisa rekryter innan de antagas, samt om vidtagande af åtgärder emot befälets olagliga inblandning vid uppgörande af contract emellan rotehållare och knektar; N:o 19, i anledn. af väckt motion om en köpings anläggande vid Wrigstads gästgifvaregård inom Westra härad af Jönkö pings län; N:o 20, i anledn. af väckt motion om bemyndigande för Ofverståthållare-embelet för police-ärenden i Slockholm att ifrån hamnar och torg afvisa sysslolösa och för allmänna säkerheten farliga personer; N:o 21, i anledn. af väckt motion om K. stadfästelse å hypotheksföreningar; N:o 22, i anledn. af väckt motion om ändring af 61 och 63 §§ uti instructionen för jägeribetjeningen af d. 16 Mars 1838; N:o 23, i anledn. af väckt motion om förenkling af de mi litära och civila uniformerna ; N:o 24, i anledn. af väckt motion om sammanslående af 3:ne länsmanstjensler inom Östra härad af Jönköpings län lill 2:ne sådana; N:o 25, i anledn. af väckt fråga om inköp till kyrkorna i riket af en ny upplaga af psalmboken med choralmelodierna och messan; N:o 26, i anledn. af väckt fråga om den K. Theaterns utarrendering till enskilde personer.
Riksdagen för sin dol någon ny Lag eller gammal Lags upphäfvande eller förändring, aflemnas Förslag derom till Konungen, beslut fattat, meddele Riksdagen antingen Sitt samtycke till dess åstundan eller Sine skäl att det vägra. Kan Konungen icke förr, än Riksdagen åtskiljes, fatta — —• — underrätte då Riksdagen vid dess nästa sammankomst någon Lagfråga för Riksdagen framställa, samt meddele Sin yttranden åt Riksdagen, som med frågan vidare förfar, såsom i Riksdags-Ordningen sägs. 2:o. Riksdagen äge ock gemensamt med Konungen stifta, förändra eller upphäfva Kyrkolag; dock att dervid erfordras samtycke jemväl af Allmänt Kyrkomöte. Öfver Förslag angående dylik Lag skola, på sätt i mom. 1 sågs, Stats-Rådets och Högsta Domstolens tankar inhemtas och jemte Konungens Proposition, då sådan göres, Riksdagen meddelas. Har ej Förslag, hvarom nu fråga är, före början af Riksdagen näst efter den, som framställt eller antagit förslaget, blifvit såsom Lag genom Allmän Kungörelse utfärdadt, vare det förfallet, och Konungen underrätte då Riksdagen om de skäl, som himRat Förslagets antagande. § 88. Med förklaring gifver, kunna ogillas af först derefter sammanträdande Riksdag, så ock, om förklaring angår ämne, som till Kyrkolag hörer, af det Allmänna Kyrkomöte, som efter förklaringens meddelande först hålles, och må dylika förklaringar, der de sålunda ogillade blifvit, ej längre gälla eller af Domstolarne iakttagas och åberopas. § 89. Uti Riksdagens Kamrar må frågor alla slag. Riksdagen äge dock icke magt tinner. Vill Konungen åt Riksdagen öfverlemna angående Lagfrågor är i 87 § 1 mom. stadgadt. § 90. Under Riksdagens, dess Kamrars eller Utskotts öfverläggningar —- annat sätt, än Grundlagarna bokstafligen föreskrifva, komma frågor Inrättning. Bih. till R. St. Proposition N:o 61. § 91. I den händelse sammankalla Regenten eller Stats-Rådet, då det Riksstyrelsen förvaltar, genom öppet Påbud Riksdagen, och läte åter kommit, tage Riksdagen den författning om Rikets styrelse, hvilken Riksdagen nyttigast finner. § 92.
En motion utaf Herr Professoren Agardh j, som, jemte det han i allmänhet instämt uti förra Motionairens åsigter, i frågan rörande planteringar på Skånska flygsanden, tillagt åtskilliga upplysningar angående det förhållande, hvaruti Skåne skall stå lill skogshushållningen i öfriga delar af Riket, och i sådant afseende hufvudsakligen anfört: alt, sedan vid 1823 års Riksdag blifvit afgjordt och utaf Kongl. Maj:t sedermera faslställdt, alt Kronans skogar skulle bibehållas, planmessigt vårdas, uppmätas, indelas och genom traklhuggning så förvaltas, att de på en gång gåfvo en bestämd årlig afkastning, och tillika för everldeliga lider bibehöllo denna afkastning oförminskad; så hade likväl vid den reglering, som på grund af nämnde beslut verkställts, just den province blifvit förbigången, som mest varit i behof deraf. I Skåne vore nemligen skogsbristen i ett beklagligt tilltagande, och prisen på ved och byggnadsvirke uppstegrades i samma förhållande som skogarne minskades. Orsakerne härtill lågo, dels uti Enskiftesförfattningens stadgande, i afseende på skogarnes utbyte emellan delegarne, hvarigenom inträffade, att den, som erhölle skog på sin lott, nödgades nedhugga och försälja densamma, för att ej behöfva utgifva ett capital, som icke lemnade motsvarande årlig ränta, och dels genom de stora egendo - Statssamt Allm, Best>.- och Oeconomie-U(slottens Utlåtande N'.o 16. 3 marnes öfvergång i andra händer, emedan de nya egarne nedfällde bokskogarne, för att betala köpeskillingarne. De fordom skogbeväxta hedarne och bergshöjderne lago nu nakna emellan sädestrakterna, och flygsanden utbredde sig från det ena fältet lill det andra, och hade det äfven kommit så långt, att hela byar med förträfflig jord måst öfvergifvas, såsom fördränkte af flygsanden. Vid sådant förhållande, och då det vore den enskildes fördel alt nedhugga sina skogar, när skogsprodueterne stiga i pris, vore det hög lid att upptaga denna sak lill kraftig behandling.
I sådana län, der stora brännerier finnas, skulle det, enligt de uppgifter jag erhållit, blifva nödigt att anställa 2 öfverkontrollörer i stället för en, emedan den ene skulle nödgas hvar 14:de dag fara in till residensstaden, för att taga emot de nya kontrollörer, som då skulle börja sin verksamhet. Han måste således afbryta sin inspektionsresa, och då ett sådant afbrott inträffar hvar 14:de dag, måste lian naturligtvis ersättas af en annan. Staten blir då tvungen att anställa ytterligare en öfverkontrollör, och dennes lön blir då den förlust, som staten får vidkännas till följd af det föreslagna stadgandet. För landskontoren blir det också ett dubbelt besvär att hvar fjortonde dag göra upp liqviden med alla brännerier, och likaså för Centralbyrån här i Stockholm. Då man tager i betraktande dessa praktiska olägenheter, då dessutom det föreslagna stadgandet går i en syftning, motsatt den motionärerne afsett, och då detsamma skulle leda till en utsträckning, i stället för en inskränkning af bränvinsbränningen, kan jag ej annat än anhålla att det nuv:de stadgandet måtte varda bibehållet. Hr von Koch: Då ingen motion vid innev:de riksdag är väckt om denna närings frigifvande, torde derom något beslut icke kunna nu fattas. Andamålet kan dock genom återremiss vinnas, då nemi. Utsk:t fortfarande har motionsrätt. Att återremittera punkten anser jag så mycket nödigare, som denna § innehåller ganska mörka och otydliga stadganden, hvarpå äfven Gr. Hamilton redan fästat uppmärksamheten. För min del skulle jag vilja instämma i Hr Lemchens reservation, och rekommenderar densamma till Utsk:ts uppmärksamhet vid den återremiss, som jag förmodar blir Ståndets beslut. Gr. Hamilton, Gustaf: Jag kan icke säga att jag är någon stor vän af bränvinsbränningsindustrien, men jag är deremot öfvertygad, att det bränvin, som i Sverige tillverkas, bör göras så bra och så billigt som möjligt. Vi hafva sannerligen icke råd att här i landet hålla oss mera redskap och använda längre tid än som behöfves hvarken för denna eller för andra handteringar; deraf uppkommer ju endast ren förlust.
S. D. Lades till handlingarne Förstärkta Stats-Utskottets den 9 sisth December på bordet lagde Memorial: 3o Fröt. XJtdr. d. 18 Jan, 18fa. N:o 392, angående verkställd omröstning öfver 2:ne uti Memorialet N:o 301 upptagna volerings-propositioner. N:o 393, angående verkställd omröstning, till följd af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i anledning af Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 258. N:o 394, angående verkställd omröstning, till följd af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, röran le det å Riks-Statens 5:te Hufvud-1 itel uppförda anslag till Dramatiska speclaclet. N:o 395, i anledning af verkställd omröstning, lill följd af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i Irågan om löne-anslag för Carolinska Medico-Chirurgiska Institutet. v N:o 396, angående verkställd omröstning, i fråga om beloppet af de lån, som hädanefter från Ull-Disconten skola afgifvas. N:o 397, angående verkställd omröstning, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, i afseende å Gurhus-afgiftens fortfarande. S. D. Afslog Ridderskapet och Adeln Statssamt Allmänna Besvärsocb Ekonomi-Utskottens den 11 sisth December på bordet lagde Betänkande N:o 94, i anledning af framställde klagomål, rörande rustningsoch roteringsbesväret, samt föreslagna åtgärder lill beredande af lindring derutinnan. Från Wäll o fl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos följande Lagsamt Allmänna Besvärs* och Ekonomi-Utskottens Betänkanden: N:o 22, i anledning af väckta motioner, med förslag till hämmande af gesällers kringvandrande. N:o 23, i anledning af väckta frågor om förändring i skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar.
Då understundom iuisslyckadd författningar och afsigter tued dem, 622 Den i Martil'. antingen genom arrendatorer eller vederbort ligen godkände löftesmäns bristande ansvarsförmåga, ytterligare minska de påräknade små inkomsterne och förordsaka alltid kännbare efterräkningar, såsom för husröta med mera dylikt, ökas tyngden af de efiersinningar jag lern? nar en hvar att med mig dela, fastän jag, för att ej för länge pröfva edert tålamod mine Herrar! icke vidare utvecklar dem. Må likväl den enda tillåtas mig, att tjenare i allmänhet och sådane dagdrifvare, som man i vissa förhållanden icke kan vara utan, i synnerhet, oansedt flere varors minskade pris måste vedergällas af enskildte mera än dubbelt emot medborgare, sorn, drsfne af, i vårt land alltid kraftigt verkande, känsla för heder och fosterland, aldrig tveka när det gäller att med lif och blod trygga det sednares ära och säkerhet, skola icke desse oegennyttige, äfven i yngre graderna äga rätt att fordra åtminstone sä bsrgelig utkomft att de icke ovillkorligen trugas uppsök* utvägar, sorn i förtid beröfva Arméen ail medverkan af deras mod, nit och Skicklighet, samt för dem sjeifve alldeles/örinta den framtida befordran, hvarom hop; j>et ensamt kan väpna emot förevarande lidelser till dess sådan j ofta dyrköpt, belöning vankar. Må äfven i anledning af allt detta den sluteliga anhållan icke vägras mitt deltagande i vanlottade vapenbröders ställning, att detta anförande får .åtfölja Herr Hjertås memorial Den 7 Martiin 623 till Vällofl, StatsUtskottet, htars välvilja och urskiljning, att, så vidt tillingarne medgift va, behjerta föreslagne omstäriigheter, vare sig med jemnkningar af andra liner eller rent af tillökningar, jag icke kan msskanna. Herr Boij, Johan Fredrid
— Utaf enahanda vid sednast förflutna, eller 1859 och 1860 års riksdag, beviljade anslag 942,978: 42. Utaf de vid sistnämnde riksdag beviljade låneunderstöd 546,050: — Utaf de vid samma riksdag beviljade anslag för folkundervisningen 118,598: 33. Utaf de å Riksgälds-kontoret af Rikets nu församlade Ständer anvisade utgifter 453,203: 26. Riksgälds kontorets inkomster och utgifter under första hälften af år 1863. Riksgäldshmtorets kreditiv ä Rikets Ständers Bank. Fdr statens jernvägsbyggnader topplänta och utbetalda medel. — 48 Transport: 2,567,110: 77. Utaf kreditivet för ökade pensioner åt befälet vid Arméen 129,543: 84. Kostnader för innevarande riksdag och sistlidne års statsrevision 267,178: 73. Förskjutne dito för Rikets Ständers hus 2,000: — Aflöning och resekostnader samt expenser för Justitie-ombudsmanDen och hans Expedition m. fl 9,031: 90. Förvaltningsoch uppbördskostnader m. m 65,314: 10. Fromma stiftelsers andelar af kortstämpelafgiften 34,813: 60. Tillsvidare förräntade medel. 3,999,693: 95. Förskott till räntekuponers inlösen 1,000: — Summa R:dr 7,075,686: 89.
En icke obetydlig förhöjning i bötesansvaret för uppropsförsummelse och förfallolöst uteblifvande från Rätten är förthy af högsta behof påkallad, för att taga vara på lagens och domstolarnes aktning och anseende, helst derigenom äfven en väckelse skulle gifvas åt domstolarne att i en ganska behöflig mån höja de vitén, som föreläggas i rättegången; hvarutinnan med skäl anmärkes samma betänksamma njugghet, som i bestämmande af rättegångsoch andra ersättningar. Jag har hittills i denna punkt mest framhållit den del parterne hafva i rättegångarnes fördröjande. Under parlernes namn är det likväl deras ombud, som mången gång fela. I de större städerna, och jemväl här och der på landet, förekomma såsom rättegångsombud ofta nog sådana personer, som förut egnat sig åt helt andra yrken, i hvilka de misslyckats, och nu slagit sig på detta, för hvars utöfning hvarken föregående studier eller praktik anses erforderliga. Att de icke destomindre vinna förtroende torde till icke ringa del kunna härledas från det beklagliga förhållande att, såsom det nu tillgår, äfven den enklaste rättegångs utförande fordrar så mycken tidspillan, att parter, som hafva trägen sysselsättning i tjenst eller yrke, ej kunna sjelfva på bevakande af sin rätt uppoffra så mycken tid, som dertill erfordras. Dock hos flere af dessa ombud är det icke, okunnigheten som mest bör beklagas. Det är den hos många bland dem rådande brist på hedersoch rättskänsla, som i förening med okunnigheten och begäret efter slem vinning, verkar menligt ej blott på sättet för rättegångars utförande, utan fastmer på dessas anstiftande och uttänjande. Att desse sakförare hafva ett helt annat syftemål, än det att rättegångarne må taga ett skyndsamt slut, blifver fullt förklarligt, när man vet, att deras arfvode vanligen beräknas efter antalet af rättegångsdagar, på hvilka saken vid domstolen förevarit.
(Beviljadt vid 1850 och 1851 års riksdag samt utbe taldt år 1852.) till staden Norrköping, å ett ursprungligt belopp af 200,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande efter den derstädes år 1822 inträffade eldsvåda, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapital-beloppet. (Beviljadt vid 1823 års riksdag och utbetaldt under åren 1824 och 1825.) » staden. Borås, å d:o af 100,000 R:dr, för denna stads återuppbyggande efter 1822 och 1827 års eldsvådor, emot inbetalning af 6 procent årligen, hvaraf beräknas 3 procents ränta för återstående kapital-beloppet. (Beviljadt vid 1823 och 1828—1830 års riksdagar samt utbetaldt dels under åren 1823 och 1825, dels under åren 1830 och 1831.) » samma stad, å d:o af 85,000 R:dr, för dess återuppbyggande efter 1827 års eldsvåda, hvilket Iåns vid slutet af år 1840 återstående belopp, 82,463 R:dr 24 sk., enligt Rikets Ständers beslut under samma års riksdag, får på det sätt licjvideras, att räntan utgöres med 4 procent och 2 procent å kapitalet årligen afbetalas. (Beviljadt vid 1828—1830 års riksdag, samt utbetaldt under åren 1830 med 1832.) » staden Öregrund, å d:o af 5,000 R:dr, för äteruppförande af stadens år 1829 nedbrunna allmänna byggnader; skolande detta lån, som är räntefritt, återbetalas med årligen.
Då jag tillfrågade honom om orsaken, svarade han under snyftningar, att hans värdinna nekat honom att bo qvar längre, alldenstund han ej kunde betala någon hyra. Hon hade till och med skymfat honom och kallat honom bedragare m. m. sådant, som så lätt kommer fram ur en ond eller uppretad qvinnas mun. De få böcker, han hade qvar, tillika med andra smärre tillhörigheter behöll hon såsom pant, till dess han kunde betala sin skuld. Han stod således utkastad på gatan, blott och bar, med undantag af de fattiga, slitna kläder, som han hade på sin kropp och hvilka knappt förmådde skydda honom för den redan skarpa höstkylan. Penningar kunde han ej anskaffa. Förgäfves hade han i bref anropat alla, han kände, i sin nödstälda belägenhet. Han hade, såsom han uttryckte sig, skrifvit bref »med blod och tårar», men lika fruktlöst. Somliga hade ej ens bevärdigat honom med ett svar. Han förbannade nu penningen, han förbannade alla lyckligare lottade, som ej af sitt öfverflöd ville offra det ringaste för att understödja en efter kunskaper törstande och hungrande ande. Han knotade till och med mot den Högste, som ej värdigades höra hans brinnande böner om hjelp. Gjorde han rätt, mente han, så borde han gå ned och kasta sig i elfven. Ty det hade han funnit, att en fattig, kuggad »seminarist» hade ingen hjelp att förvänta hvarken af Gud eller menniskor. Jag bad honom sluta med att banna, ty jag förmådde ej längre höra hans hädiska tal emot Gud. Herran pröfvar blott, han öfvergifver icke dem, som förtrösta på honom. Kunde han ej tänka sig, att jag ville bli ett enkelt, obetydligt redskap i Herrans hand? Jo, det var både min vilja och min pligt. Jag erbjöd honom således att dela mitt rum, såvida madam Andersson intet hade att invända deremot. Min bädd och min mat stodo äfven till att dela. O, jag glömmer aldrig verkan af dessa mina ord! Han föll mig om halsen och kunde på länge ej få fram ett ord för gråt.
Således om af två fångar, hvilka förvaras i enrum, den ena behandlas strängare än den andra, me.n denna sednare längre tid än den förre är beröfvad friheten, så kan dennes straff blifva lika båldt, som den andres, änskönt lagstiftaren anser dem böra med olika stränghet straffas. Till en sådan orättvisa skulle emellertid ifrågavarande Nådiga förslag kunna leda. Man antager t. ex. att en blifvit dömd till svårare frihets-straff på 2 år, och en annan till ett lindrigare på samma tid. Båda insättas i cell, der de behandlas, den förre strängare och den sednare mildare; men då denne hålles innesluten under hela den ådömda strafftiden, frigifves deremot den andre flere månader förut, hvaraf åter följer, att de blifvit straffade lika hårdt, om ej den, hvilken bordt mildare bedömas, kommit att lida mera, hvilket, med afseende å fångars vanliga oförmåga alt i fängelset skaffa sig särskilda beqvämligheter af den beskaffenhet, att straffet derigenom i någon synnerlig grad mildras, i allmänhet blefve fallet. Vid den förnyade pröfning af frågan, som anmärkningarne föranledt, har derföre Utskottet ej kunnat undgå inse, hurusom rättvisan kräfver, att enahanda afdrag, som i 2 § medgifves, äfven göres i det läll, som omtalas i 5 § och således att 6 § t mom. i öfverensstämmelse härmed rättas. Den anmärkning, som i öfrigt förekommit, är riktad emot sista momentet af sistnämnde §. Enligt detsamma är den fånge, som i enrum undergår lindrigare frihetsstraff, berättigad att sysselsätta sig med tjenligt arbete, om han sjelf sådant arbete sig förskaffar. Då emellertid arbetet vore en fördel för cellfången och han oftast vore betagen tillfället att förskaffa sig dylikt, har man anmärkt, såsom en brist i förslaget, att fängelsets styrelse ej blifvit ålagdt någon skyldighet alt härutinnan gå fången tillhanda.
Som detta Sir Robert Peels tal till en viss grad utgjort ett allmänt samtalsämne, och af liera skäl fästat mycken uppmärksamhet inom hufvudstaden under de sednare dagarne, och jag derföre på förband förmodat, att detta tal äfven bär skulle komma att omförrnälas, så har jag medtagit de tidningsblad, i hvilka detsamma finnes in förd t, och anhåller att fä uppläsa en strof deraf, nemi. just den meningen, hvarpå den värde talaren syftat. Sir Robert Peel säger: ”För mer än ett sekel tillbaka, när fullt förtroende hystes lill bankens stadga, och när de adier, som utgifvils pä (50, stodo på 112”. dag ber att i parenthes, som likväl skall blifva ganska kort, få fästa uppmärksamheten derpå, alt förhållandet med vår Bank är ungefär detsamma, nemi. att dess soliditet, enligt bokslut, är ganska stor, men att man ändå är bekymrad för realisationens upprätthållande; ”när”, beter det i Peels tal, ”de adier, som utgifvils pä 60, stodo på 112 — var likväl bankens papper sä fallet i värde, alt en guine' i guld var värd 30 s. i papper; detsamma var fallet med silfver; och cnrsen var högeligen emot detta land. Hvad gjorde banken? Ben bade lånat stora summor ät regeringen, den hade utlånat penningar mot pant och pä annat sätt, och flen hade ulgifvil papper till ansenliga belopp, lills detsamma sä fallit i värde, att priset ä en guine' var 30 s. Hvad, säger jag, gjorde banken? Den lyssnade till utmärkte mans råd och beslöt att inskränka antalet af utgifna noter, och följden blef, att cursen ändrades till vår förmån och sedlarnes värde återställdes. I Skottska bankernas historia skolén j finna, att detsam5 H. 64 506 Den 18 December e. m. ma agde rum. Cursen var högst ogynnsam för Skottland. De vidtogo samma utväg, som fordom Engelska banken: de minskade beloppet af sina sedlar, och cursen blef återställd”.
Går jag åter tillväga på ett annat sätt, så har under de sednare sex åren 1835, i8i6, 1837, 1838, 1809och 1840, anslaget till linieskeppen endast uppgått tillsammans till 78,188 r:dr eller i3,ooo r:dr årligen; hvaraf en betydlig del lill sådan materiel, som ej fordrar mycket dagsverken, som kanoner, förhydningskoppar och segelduk, så att, om jag räknar mycket liberalt, att hvarje år af underhållet och för något obetydligt ekevirke, hampa och dagsverken åtgått 12,000 r:dr, så hafva linieskeppen erhållit per medium 25,000 r:dr årligen. För kommande fern år skulle detta göra i25,ooor:dr, hvil - Den a5 November é. m. 33j / lrvilka skulle suppleera de seglande fartygens byggnad eller fullbordan, skepps utrangering till fregatter; 45,000 r:dr årligen till exercis eller för fem år 225,000, och ändlligen de begärda 378,000 r:dr lill tviinne ångfartyg; — de tvänne sista posterna utgöra således Go3,ooo r:dr, till betäckande hvaraf endast finnes 125,000 rldr.
Naj:ts i (lod äkeropade l^rotooollet kliiklaiÄde äsigt "ooli (loroin utläialade l>ä,li»a liro k kli vederkörande Klmkets-Verk, vid kvar^ "jo tillsättning inom dessa Lmkets-Verk prökvats, kuru vida clon ledigs kokats^ "(lingon kunnat, utan menlig päköljd kor ärendenas gäng, indragas, oek kar ook"sä, i köljd derak, Vioe kresideuts-kekattningen i Lammsr-kätten leni näts otill"satt.