Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en hos Borgare-Ståndet väckt, till Stats-Utskottet remitterad motion 39) har Herr Sv. Trägårdh erinrat, hurusom genom Kongl. Brefvet den 19 Augusti 1844 innevånarne i dåvarande köpingen Döderhultsvik erhållit, till befordrande af rörelsens vidare utveckling och hastigare tillvext samt betryggande af köpingens framtida bestånd, rättighet alt förvärfva full och medelst lagfart befästad eganderätt till den från frälsehemmanen Kikebo, Humlekärrshult och Nynäs upplåtna mark, som då utgjorde köpingens område, äfvensom till den jord, som till köpingens utvidgning ytterligare erfordrades, hvarvid jemväl i nåder föreskrefs, att köpingens utmål genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Calmar län föranstaltande skulle, efter undersökning af dertill förordnad landtmätare, på karta läggas samt till byggnadstomter, torg, gator o. s. v. indelas, samt att en årlig afgäld af alla dessa lägenheter fortfarande borde till veder - 12 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 113. börande hemmansegare utgå, hvilken afgälds belopp skulle på öfverenskommelse med samma hemmansegare bero. Enligt af Kommissions-landlmätaren N. Landgren år 1845 upprättad och af Kongl. Maj:t fastställd karta utgjorde byggnadstomternas arealinnehåll 978,370 qvadrat-alnar och den till torg, gator och andra allmänna platser indelade mark 517,486 qvadrat-alnar eller tillsammans, 1,495.856 qvadrat-alnar. Den tomtöresafgift, som enligt med vederbörande hemmansegare träffad öfverenskommelse blifvit bestämd, utgjorde ett runstycke banko för hvarje qvadrat-aln. Denna afgift hade visserligen från början känts ganska tung, enär marken blifvit dyrt inköpt och genom sin bergiga och eländiga beskaffenhet erfordrat högst betydliga kostnader för att till byggnadstomter, torg och gator planeras.
Försäljning och TANDLÄKARE uthyrning goda Pianinon 0. G; SON HÅRD AF SEGERSTAD, af Orglar. Flerårig garanti. BegagnadeinALMA HÅRD AF SEGERSTAD str. tagas i byte. Pianinon, begagBirger Jarlsgatan 13, I tr. nade, från 100, 200, 275 ä 350 kr. hos ikstel. Allm. TANDLÄKARE G. W. WIDFOND Drottnings. — Rikstel. OBS. 1 Garanti för hållbarhet. TANDLÄKARE W I B O M, Östermalmstorg 1. Ett mycket användt och utmärkt behandlingsmedel häremot är Doktor P. Håkanssons Salubrin. Ilufvmlvsrlt och sjuklig-tiet uppträda ofta i sällskap med kalla fötter. Ge. nom att behandla fötterna med Salubrin bringas huden i mera normal verksamhet. Vid behandling en kort stund med Salubrin kan man efter behag använda det utspädt med vatten eller outspädt; vid användande af salubrinomslag endast utspädt så- som i den med hvarje flaska Salubrin fölfande beskrifningen fullständigare meddelas. Allmänheten varnas mot efterapningar af fabrikatet. S KÖTT MORGONROCKAR, SIDENBLUSLIF, UNDERKJOLAR i blått t r y e b. (S. T. A. 55406) billigast hos BRÖDERNA SVENSSON &amp; C:o, TT1 r f) Utsökt sortiment af 1 6 Hamngatan 16. och billigast. — SS Hamngatan 2S. äro oöfverträffade genom sin tysta, lätta Profver utläm gång samt vackra sömnad och utstyrsel. finnes icke något bättre samt för kökskärl Birger-Jarlsgatan 6, Stockholm. och händer behagligare rengöringsmedel än RU HILDA ARNESEN behandlar hårR E F O R M L I F NE DAME, DISTINGUÉE tres bien LÄ.GEBMA1J-S Xraft-Skur-Fulver. medelst massage. Behandrécommandée, donne des leeons de förfärdigas. Köpes hos alla specejister i riket.
Men de, som härtill bidragit, vare sig i handling, eller ock stillatigande, då det varit deras pligt att, antingen på en upphöjdare eller ringare plats i samhället, vaka öfver det uppväxande slägtets uppfostran, undervisning och värd, samt att i samhället låta gälla och göra gällande hvad Guds ord lärer om sanning och rätt; — vilja de icke låta öppna sig ögonen, i tid inse och i Christi blod aftvå så väl denna, som andra synder, — så kommer dock en dag, som, men för sent, skall öppna dem ögonen, den stora räkenskapsdagen, hvilken, med den förfärliga domsbasunen, skall tillropa dem: ”hvar är din broder Abel?» Förfärligt skall denna fråga skalla öfver allt detta själamord, som man i bildningens namn velat försvara, på de unga själarnes, på sanningens, på himmelrikets bekostnad. Det duger icke att stifta lagar under okunnighet om och liknöjdhet för Guds ord. En sådan lagstiftning drager förbannelse öfver lagstiftarne och sprider förbannelse rundt omkring sig. Härmed är nu en protest nedlagd emot, så väl förev:de lagstiftnings försök, som all lagstiftning i allmänhet, som icke är tillkommen under inflytande af Guds ord och bönen. Gr. Hamilton, Henning: Jag ber om ursäkt att jag ännu en gång upträder rör:de denna §. Det sker alldeles icke af något rätthafveri eller för att bemöta yttranden, i någon af de punkter, som jag förut vidrört; men då en talare här uppgifvet, att jag under de gemensamma öfverläggningarne haft ett påstående, som då blifvit fullt vederlagdt, men som jag likväl i dag förnyat, anser jag, med den ställning jag i denna fråga intar, för en pligt att redogöra för detta mitt påstående samt ådagalägga att jag alldeles icke blifvit vederlagd. Med ani. deraf, att under en viss tiderymd, som vi alla väl Den 19 Maj o. m. minnas, åtskillige förebråelser framställdes mot Sverige och den Svenska lagstiftningen, och dessa förebråelser isynnerhet gjordes från Frankrike, tog jag mig friheten anföra detta land såsom exempel på att icke alla civiliserade länders lagstifning ifråga om religiösa förhållanden vore mera frisinnad än vår skulle blifva det, i händelse K.
Oct. P. 2Z2. 515 Sparre, Erik, Grefve, yttranden. Mars P. g4. B. 439. Sparre, Gustaf Mauritz, yttranden. Au?. P. 147. B. 55. Sparre, Sixten, Friherre, yttranden. Jan. Mars P. gg. B. 461* Spelkort, rörande Stämpel-afgiften för. Oct. 2 A. P. 618. Nov. P. 8g, ii 5. No v. 2 A. P. 32 r. Spens, Carl Gustaf, Grefve, yttranden. Jan. Mars P. 513. Stad, oin anläggande af en, uti Kronobergs Liin. April P. 44°» 513, Saa. Julii P. 54i. Stadgan till Ordnings vinnande vid Ridderskapets och Adelns sammankomster, uppläsning deraf. P. Jan. 7. Stahl, Samuel von, yttranden. Febr. P. 334- B. 228. Maji P. 6g5. B. 316. Se Hjelprotarne. Statistisk Bureau, om inrättande af en. StatsHushällningsSystem, angående bestämmande af ett. StatshushållningsVetenskapen, angående anslag å Stat för en Lärare deruti. StatsRegleringen i allmänhet, angående. StatsRådets protocoller, angående sättet för deras granskning inom ConstitutionsUtskotlet. — Protocoller, angående deras fulländade granskning. Dec. P. 519. StatsSecreterarne, om tillökning i lönerne för. Julii 517 P. 186, sia. Aug. P. 541. StatsUtskottets Betänkanden, Memorial och ProtocollsUtdrag: om ankomsten af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition rörande StatsVerkets tillstånd och behof, samt tryckning deraf. Febr. P. 218, 257, 267. — om ökad betjening. Febr. P. 218, 207, 267. — om den till Riksdagskostnadernes bestridande vid innevarande Riksdag erforderlige tillgång.
J a g hoppar öfver förberedelserna till resan, som då egentligen bestodo i att jag lämnade nyckelknippan till Mathilda, du vet, mitt allt i alla, o c h kastade ner ett par klädningar i en koffert, o c h en ohyggligt kall o c h ruskig kväll i februari månad foro vi i snöyra ner till Centralen, tre man högt, K l a s, hans kamera o c h jag, herrn o c h frun placerade i hvar sitt hörn och kameran — ja, hon fick verkligen stå på parsamma Fruar! Don förnämsta sevärdheten i Tunis är o c h blir gatlifvet m e d dess vimmel af orientaliska typer, de infödda muhammedanska tuneserna eller araber, som mau oegentligt kallar d e m i dagligt tal, negrer, maltesare, judar o c h en mängd representanter för obestämbara blandraser. Man tror, att orientalerna företrädesvis kläda sig i hvitt, men det är ett misstag. A l d r i g har jag sett en sådan färgrikedom i klädväg som här i Tunis. M e d undantag af krapprödt — det är väl för skrikande för de stillsamma, gravitetiska östorländingarne, som hata allt hvad som gör väsen af sig — såg jag här dräkter i alla de vackraste färger, klargrönt, lila, himmelsblått, skärt, brunrödt. Ilvita äro dock de tunna, cropeartade kåpor, hvarunder kvinnorna dölja sina brokiga dräkter, och hvita äro äfven männens beduinkappor; dessa äro i alldeles samma fason som våra mammors gåbortkappor, du minns, o c h tofsar ha de också i ryggen. K l a s brukar alltid göra narr af mig och mitt köns vurni att » springa i b u t i k e r », men ändå var han redan den första förmiddagen genast med om att vi skulle gå i bazaren. Det är en underlig labyrint af slingrande, smala gator m e d små bodar på ömse sidor; en stor del af detta butikkvarter är täckt m e d ett gemensamt tak, försedt m e d små ljusgluggar.
Och särskildt sorgmodig var hon i qväll, emedan hon i dag måst skilja sig ifrån en ung målare, som alltifrån Hamburg gjort ressällskap med dem. Och hela dagarne hade han sprungit med Hedvig i gallerier, på utställningar, på teatrar, ty konsuln, som sett allt förut, hade denna gång mera bestämdt koncentrerat sin energi på den gastronomiska afdelningen. Hans tänke lefde i en enda oafbruten matsedel och vinliste-hallucination. Så öfverlät han då åt sin unga kusin, den begåfvade landskapsmålarn, att visa Hedvig, hvad man borde se. Och de tu hade haft det riktigt muntert samman, men i dag hade han tagit af till Paris, och hon var åter ensam med sin man. Och der hon låg i sin alkov, tänkte hon på sin unga cicerone, – hvad hans skratt var muntert och ungdomsfriskt, hans lynne ljust, hans tänder hvita och hans lemmar smärta. Och hon tittade in i rummet bredvid, der konsuln satt och skref hem. Kors, hvad han såg litet verldsmannaaktig ut i qväll i illa tillknäpt nattrock, däst, tjock, ointelligent som någon pundhufvad hökare, som börjar på att lägga på hullet bland alla viktualierna bakom disken. Och han skref, småsvor öfver ovädret, transpirerade. Men Hedvig gömde i dåsig leda ansigtet i hufvudgärdens kuddar. Herrskapet Wern har kommit hem igen, och redan gifvit en ståtlig invigningsfest i sin öfverdådigt eleganta våning vid Arsenalsgatan. Det är middagsdags. Klockan är snart fem. Fru Wern väntar på sin man, der hon sitter eller rättare halfligger på en soffa i sitt lilla kabinett, hvarest en besökande knappast kan lotsa sig fram bland alla atenienner, lyxmöbler, byster och blomsterbord. Och luften är tung der inne, det är en ständig heliotropdoft, som synes gömma sina välluktsmättade flöden bland gardinernas och portièrernas siden.
Förordningen den 20 November 1860 icke blifvit lagd någon vigt derpå, om endast endera makan eller begge vållat den äktenskapliga osämjan, lärer för bemötande af en sådan invändning göra tillfyllest att erinra, hurusom i nyssnämnda författning endast åsyftas att bringa oeniga makar till besinning af deras ömsesidiga pligter och att vid sådant förhållande någon närmare undersökning om deras sammanlefnad icke är erforderlig förr, än deraf skall slutas till, huruvida makarne må ega att få äktenskapet upplöst eller icke. Vidare och då de i 14 Kap. 1 § Giftermåls-Balken föreskrifna varningsgrader måste i främsta rummet betraktas såsom medel att förmå oeniga makar till sämja och icke såsom anbefallde endast för att utgöra förberedelser till äktenskapsskilnad, torde det icke kunna anses med god ordning öfverensstämmande, om, sedan det 4 La g-Utskottets Utlåtande JVS 48. nied varningsgraderna åsyftade ändamål, nemligen försoning emellan makarne blifvit uppnådt och de derefter sammanlefvat en längre tid, samma varningsgrader fingo, derest sedermera ånyo oenighet måhända af helt annan orsak än förra gången makarne emellan yppade sig, grundlägga någon rättighet att i följd af den sednare oenigheten vinna äktenskapsskilnad. Men å andra sidan anser Utskottet betänkligt att biträda Lag-komitéens och Lag-beredningens förslag, att äktenskapsskilnad ej får sökas, derest makarne efter skilnaden till säng och säte åter sammanflyttat. Då de ännu lefva från hvarandra åtskiljde, kunna de måhända känna sig benägna till försonlighet och öfverseende, men icke förty återvända till sitt förra hat och bitterhet, så snart de sammanflyttat och de gamla anledningarne till osämja åter framträdt; och i så fall kan icke någon verklig försoning makarne emellan sägas hafva blifvit ävägabragt.
För vår Bank är det deremot en fördel att de Publika Verkens behållningar alltid skola stå i Banken, i motsats mot hvad förhållandet är på andra ställen, och det skulle blifva en förlust för Bankens rörelse, om detta stadgande uphörde och med dessa tillgångar bedrefs en egen rörelse, t. ex. genom upköpande och utgifvande af obligationer, som man kunde realisera eller indraga när man behagade och derigenom göra kreditivet till Riksgrskont. obehöflig!. Jag instämmer i anhållan om propos. på bifall till hvad Ulsk. föreslagit. Ilr Lefrén: Törs jag till en början begära en nplysning af den siste värde talaren för att sedermera fortsätta min framställning? Får Banken verkligen disponera de medel, som slå på depositions-räkning och, om den gör det i låneväg, får då Banken, i händelse dcposilions-tagarne vilja hafva ut sina penningar, gå lill Tumba och taga ut nya sedlar för att fylla hvad Banken tagit från depositions-räkningen? Hr Rosenblad, som varit så länge vid Banken, torde kunna uplysa mig derom. Hr Rosenblad: Bankens depositions-tillgångar ingå i Bankens rörelse. Det är visserligen sant, alt Banken är skyldig alt utbetala dem, när sådant fordras, och om Statens Verk skulle taga ut sina depositioner någon gång, så är Banken skyldig att betala men som det aldrig inträffar, då Banken, åtminstone på de sista åren, sällan eller aldrig haft mindre än flera mill. innestående, så är det en obestridlig sanniug all Banken har derigenom allena fyra eller fem mill. undandragna den allmänna rörelsen. Delta har icke något inflytande på den verkan allmänna sedelrörelsen eljest kunnat hafva. Hr Lefrén: Jag har icke blifvit fullt öfvertygad genom den siste värde talarens benägna uplysning om någonting annat ån ali hans första anförande icke synes vara öfverensstämmande med hvad Bank-Reglementet innehåller. Men till saken! När Riksg:skont. fick detta kreditiv sig anvisadt vid realisationen, var mycket fråga om huruvida det borde ega rum eller icke, äfvensom under hvilken form det skulle ega rum.
För öfrigt får jag förklara, att jag ej hyser någon förkärlek för de små brännvinspannorna, och om de aldrig komme alt nyttjas, skulle jag verkligen anse ett sådant förhållande så fördelaktigt för det allmänna, att det vida öfvervägde olägenheterna af en möjligen uppkommande, på det hela föga betydlig brist uti den förväntade brännvinsbränningsafgiften. Vidkommande slutligen öfriga i betänk, uppgifna inkomstsummor, så äro de i allmänhet af mindre vigt och inverka föga på totalsumman af inkomstberäkningen. Den enda omständighet, som jag deremot anser anmärkningsvärd i afseende på förevar, fråga, är den, att Utsk. synes hafva förgätit, att de nya ökade statsutgifterna tagit sin början med detta år, men de dertill anslagna inkomsterna först med det nästkommande året. Jag anser mig dock böra vid detta tillfälle förklara, att då jag, i stället för 1,100,000 r:dr årligen, ansåg 1,200,000 r:dr vara den summa, som Piiksg.cont. behöfde för att kunna bestrida sina utgifter, afsåg jag äfven den extra statsbrist, som af berörde orsak måste för innevar. år uppkomma. Jag anhåller örn propos. till bifall å betänk. Hr Rosenblad, Bernh.: Ehuru, af skäl som jag sedermera skall anföra, jag tillstyrker bifall till det nu föredragna betänk., anser jag mig dock först böra förklara, att jag ej godkänner de grunder, Utsk. anför för beräkn. af några de vigtigaste delar af statsregleringen. Vid beräkningen af stora sjötullen har Utsk. helt och hållet utgått från en beräkning efter regula de tri, som ali theoretisk erfarenhet visat vara falsk. Utsk. uppgifver först på runst., hvartill stora sjötullen uppgått under de sist förflutna åren till följd af derunder skedd import, och beräknar sedan, att inkomsten skall ökas efter samma belopp.
Renta, utfärdade till ersättning för erkända fordringar Iros Franska Regeringen Af första årets renta voro vid 1814 års slut outtagna R:dr 1,471: 22. II, så att Capital och renta tillhopa då utgjorde Behållning uti Arméens Organisations - Cassa, hit aflemnad från Kongl. Kl igsCollegiutn, — _ _ R;cj 36,77g: 29. 1 Allmänna Hingst-Medels-Cassan, D:o 37,207: 4. g Skånska Hingst Premie Cassan, D:o I5>,787: 16. 4» s0|n år 1812 oriktigt tillllutit sistnämnde Cassa, äro dessa Behållningar oförändrade Begagnad Disconträttighet, jemte utelöpande Insättnings-Attester och Assignationer uppå Contoirets Räkning nied Riksens Ständers Bank, Renta å Discontlånet R:dr 1,322: 11. II. inberäknad R.-d 896,567: 43. g Hvarifrån afdrages Riksgälds-Contoirets ägande behållning af Rea lisations-Obligationer, med 4 proC. interesse 204,781: 43. 6 Större inkomst än utgift i Banco-mynt Ir 1814 har mindskat beloppet af tillitad Discont-rättighet, sorn vid årets slut utgjorde, med obetald Renta derå å 2 proC. Dåvarande Behållning i Realisations-Obligationer med Renta å 4 proc. afräknas, och återstoden visar verkliga skulden — 212 510: 43. 10 Skulder, sorn icke löpa med Renta: Kongl. Stats - Contoirets Obligationer, tor Patriotiska Län, med renta till ultimo Februari ign F. d. Kongl. Riksgälds - Directionens Län, med uträknad renta till föi fallodagen
Län befrielse från hålloch Reserve-skjutsens utgörande. XJti eli till Utskottet remitteradt Memorial liar, inom det Hedervt BondeStåndet, Rik®- 'Ållni. Besv.och Oec. Utsi. Uti. N.o 125.' 20 dagsmannen från Stockholms Län Nils Insulin föreslagit, att, sorn befrielse från skyldigheten att hålloch reserve-skjuts utgöra vöre i allmänhet räknad bland de fördelar , hvilka skulle tillfalla Nämndemän framför andra af Allmogen, men Nämndemän inom Stockholms Län funnos vara af denna fördel i saknad, sistbemälde Nämndemän alltså måtta antingen af ifrågavarande befrielse i åtnjutande komma, eller ock få uppbära en ersättning , som kan emot skjutsnings-tungan svarande finnas. I sammanhang med hvilken hemställan Riksdags full mägtige C. Wijkman från Upsa-i la Län och Anders Danielsson från Elfsborgs Län till det Hedervärda Ståndets Protocoll sig utlåtit; den förre, att, i hans hem-> ort, Nämndemännen voro befriade från deltagande i hålloch reserve-skjuts för egna hemman, som de bebo, hvadan han ansåge förhållandet böra vara lika för Nämndemän i alla orter, dock så, att denna frihet icke sträcktes till mera an eli mantal, äfven i det fall, då Nämndemän innehade och bebodde större egendom; samt den senare, eller An~ ders Danielsson, att inom Elfsborgs Län hade med denna likartade frågor blifvit, efter föregången undersökning vid HäradsRätten, hänskjutne till KonglMajds Nådiga Utlåtande; ett behandlings-sätt, hvilket i sådan© a4 yjllm. Be av t och Oec» Utsi* Uti. N:o i?j, frågor' vöre, efter Danielssons, tanka» det rätta. Likaledes och genom Remiss från det Hedervärda Ståndet har Utskottet fått emottaga ett af RiksdagsfuIImägtigen från Stockholms Län Efie Ersson till Ståndet ingifyet
I afseende på sättet till denna Räntepersedel utgörande, så har väl vid flere tillfällen blifvit sökt, att få slippa betala Osmunds jerns-räntan efter Markegången, endast efter Kronovärdi utan någon förhöjning eller förvandling; men genom Kongl. Resolutionen den‘23 Juli 172g , uppå Allmogens i Philipsslads Bergslag underdåniga ansökning är dock sådant afsiagit på den grund, att O srnunds-jernet är en ordinarie Jordeboks-ränta, hvilken äfven som alla andra Jordeboks-räntor, efter klara och allmänna Förordningar, oemotsägligen in natura borde utgå, eller Markegången vara underkastad, Enahanda förordnande har ock blifvit i Nåder meddelt genom Kongl. Brefvet den 20 Augusti 1733, uppå Allmogens i Fernebo och Carlsskoga Bergslag samt Kroppa och Lungsunds socknar i Wermeland, gjorde underdåniga ansökning , att slippa betala Osmunds jernet till Kongl. Maj.-t och Kronan efter Markegången. Och enär derefter Allmogen i Snefringe Härad i Westmanland i underdånighet understälte, huruvida den borde utbetala det den samma påförde Osmunds jernet, hvartill, så vida icke något sådant i hela orten tillverkades, ingen tillgång fans, och derå äfven en hög Markegång årligen utsattes, samt Allmogen fördenskull i underdånighet anhöll, att ifrån detta Osmunds jerns utgörande i nåder förskonas , elier ock få det samma efter modereradt StatsUtskottets Itetänkanderi'. ständigt pris betala; sa täcktes Kongl.
Hr von Hohenhausen har framställt ett förslag till reduetion af denna §, som skiljer sig ifrån PresteSus beslut dels derigenom att ingen tid är nämndK för förskottet, dels också deruti att förskottet endast skall få lenrnas vintertiden. Hvad beträffar den första delen, så skulle jag visserligen trott, att det varit bättre om förskott fått lemnäs på längre tid än 3 månader. Det visade sig sista gången, dä förskott gjordes, att det var en välgerning för landet, att penningarne komma ut för silfver, som den följande våren kom in. Deremot föreställer jag mig, att det icke är rätt att binda bänderne på Bancofullm., emedan det, i min tanka, bör vara öfverlemnadt åt deras omdöme att äfven annan tid än vintertid kunna lemna förskott. Pä dessa skäl yrkar jag bifall till PresteSt:s beslut, hvarigenom 2 Stånds beslut blifva lika och lättare kunna göra sig gällande. Hr Rosenblad: Hr von Hohenhausens, af ganska många delade farhåga tror jag vara alldeles ogrundad, samt att den lätteligen skulle kunna höfvas, om man eftertänker under hvilka förhållanden det kunde vara lönande alt verkställa en silfverntförsel för alt föra in silfver igen, ty för roskull kan väl icke någon förståndig köpman göra denna transaction, hvarpå man förlorar ett par procent, och om någon oförståndig man skulle göra det, så kan det endast blifva uti en mycket inskränkt scala. Kostnaden för det Svenska myntets utförsel, slagskatten, kostnaden för omsmältning i Hamburg och ålerinförsel till Sverige, allt detta blefve en så betydlig summa, att den öfverstiger den ersättning för transportkostnaderne, som Banken kan gifva. Delta kan således icke blifva någon lönande speculation. På det att emedlertid den goda saken må kunna gå igenom, och då med en liten redactionsföräudring Hr von Hohenhausens förslag kan verkställas, så skall jag icke sätta mig deremot, ehuru jag icke gillar detsamma.
I fiolen bodde en ande, ett lefvande väsende, skönare, starkare än något menniskobarn, fastän det iklädt sig ett så ringa omhölje; hvad ingen visste, hvad ingen kunde utsäga, det uppenbarade fiolens ande i ensliga stunder för sin egare. Hela barndomens sagoverld, alla hoppets bäfvande aningar bodde derinne. Men då dess toner stundom lockade tårar i mère Babettes ögon, visste hon icke, att det var sina egna sagor hon hörde, endast iklädda en finare, mera förandligad form. Så växte Heloin upp och blef en vacker gosse, med mörblå, drömmande ögon och kastanjebrunt, vågigt hår, som mère Babette knappast nändes klippa. Om aftnarne, när rörelsen afstannat på den lilla gatan och Marseilles blåa himmel skiftade i rosenrödt, satt han ofta vid det öppna fönstret i helgdagskammaren och spelade, husets invånare brukade då gå på tå, men Heloin lade aldrig märke dertill. Någon gång, då han var rätt glad och uppsluppen, satt han till och med på trappan till det lilla huset; men då gjorde fiolen narr af alla som gingo förbi, och stundom, då han nästan narrat dem att skratta genom sina upptåg, sjöng den plötsligt någonting om deras egen barndom, som kom deras ögon att fuktas. Om man nämde någonting om deras ögon att fuktas. Om man nämde något derom till Heloin, då han slutat, ryckte han blott på axlarne och log, i det han sade: »Mais c’est mon violon qui chante», det är min fiol som sjunger. Och så gick han helt lugnt in i huset. En afton satt han ensam vid det öppna fönstret, språkande med sin fiol om dagens små händelser. Dess röst härmade vågornas slag emot stranden, sjömännens entoniga rop eller en enkel folkvisa från fjerran land, talande om saknad lycka och vaknande hemlängtan.