Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Lägre pris betalar oftast slägtiugen; ett högre åter än rätta värdet den som har förkärlek till något visst boningsställe, lill en viss befintlig odlingslägenhet o. s. v. Sjelfva dessa bevillningsförorduingar, deni R. St. uti mer än hundrade år oupphörligt ändrat och jeinkat, hafva väl de, sorn enligt nya förslaget dock skulle utgöra vårt enda rättesnöre, uppnått någon fullkomlighet eller fasthet? De öfverklagas ännu i dag för ojemnhet och otydlighet! Rättvisa och jemnhet finues endast i del häfdvunna och bestående. Omöjligheten af en jemn beskattning är ock af motionären sjelf insedd. Han låter all presterskapets inkomst, utom hvad Kronan består, fortfara i närvar, skick, utgående för en stor rikets del, icke efter jordens godhet, utan efter hemmantalet; här och der i enlighet med kronobonden. Han [emuar frälseräntan ovidrörd, han vill icke förändra sätten för utgörande af vägoch brohållning, tingshus och kyrkobyggnad, fattigvård m. m. han vill ej eller borttaga ryttaresoldatoch båtsmanstorp, med deras bebyggande och bruk. Men alla dessa ulskvlder bestridas dock vanligast efter hemmantalet. Likväl säges hemmantalsberäkningen skola upphöra. Jag bör af grannlagenhet icke fälla vidare yttranden härom. — Eller är meningen kanhända alt framdeles, när ingen ting vidare af gammal lag och rätt behöfver skonas, beräkna alla dessa onera efter taxeringsvärden, antingen ställande dem på entreprenad, för att göra dem så mycket dyrare och folket så mycket meia spekulerande; eller att låta den, som nästa år har några skillingar lägre taxering, få några tum bro, ett par qvarter, väg och så vidare, mindre alt underhålla, och sä i evig vexling, naturligtvis till ypperlig fromma för arbetenas varaktighet. Det är slutligen en omöjlighet, jag påstår det öppet, att utan våld förmå skattefrihets-köpande jordägaren åtaga sig eu så oerhörd tillökning i sina utgifter, för onödigt ändamål, som den ändock allt för låga 28:åriga afbetalningen.
Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet: Herr Kjellbergs, med förslag af åtgärder i ändamål, att en bedräglig gäldenär, som lyckas undankomma öfver Rikets gränser, må anhållas och återsändas; uti hvilket ämne llere yttranden i öfrigt äro afgifna. Den 6 Mars. Från Hedervärda B onde-Ståndet. S. D. Remitterades till Stats-Ut skott et: l:o Hans JanssoTis från Elfsborgs Län motion, att alla räntepersedel-, m. 111., som af kronan äro upplåtne till vissa stater, corpser eller enskilde embelsoch tjenstemän icke må af dem hos 1 äntegifvarne omedelbart uppbäras, utan till Stats-Verket ingå, och derifrån till vederbörande anordnas; 2:o Fredric von Zweigbergks från Skaraborgs Län motion, att beklädnads-afgiften för vacanteRjtar samt Siats-Verkets bidrag till soldaternes beklädnad jemväl för desse rotar må till Beklädnads-Directionerne öfverlemnas och beklädnads-fonderne ställas under Riksgälds-Contoirets förvaltning; 3:o Olof Pehrssons från Stockholms Län motion 0111 anslag af allmänna medel till upprensning af Olands å m. m.; 5:o Sone Pehrssons från Malmöhus Län motion om anslag af allmänna medel till anläggande af hamn vid Höganäs; 5:o Niclas Jönssons från Christianstads Län motion om anslag af allmänna medel till upprensning af Ilelge-å samt anläggande af hamn vid Åhus; 6:0 Olaus Ericssons, från Götheborgs och Bohus Län motion om indragning af Konungens Lifgarde till häst; 7:o Johan Andersson Lundbergs från Norrbottens Län motion om rät - 88 Prot. Uldr. d. 6 Mars i84°- tighet till fri tjäruveds-tägt å Kronans odisponerade skogar i Rikets norra Län; och 8:0 Fredric von Zvreigbergks från Skaraborgs
känsla underhåller. europeisk som äfven förlagda i den förr m e d h ä p n a d har som det förra församlingen, hon de järnvä- stodo, hvilka v i d årets t v å i hemmet följde man ångbåtar, nadsstånden gummans griskulting kommunifrån » Platsen », den buktande backiga landsvägen, stugor, s o m funnos s a m t gärdselo c h höhässjor; lilla älfvarna, regementen där på ö m s e sidor raset gumman öfver öfver väringspojken, nerande, vattnet spolat öfver sköljt det andra. morgon bodde, och ha d e n lilla r ö d m å l a d e lösgjord, vacklande sjunka den man o c h int ' i älfven långt utskjutande År atfc m e d afseende å bostadens sig vacker vårmorgon, när drifvande, o c h tänka, på kroppen. » G u b b e n s farhåga flyktighet gar! o c h lätta äro ej nu! minns, m e d hvilket kritiklöst allvar j a g stuga, Huru kationerna Runmanande ut. så v ä r m s » gammelbönder » rot Det gamla grafstenar. som nya » gammelfolk » sommarvärmen A. ock bara hade » örkdags » (hvardags-) kläderna p å! det vara Endast ligger — 1 positören Josephson, på sitt vattnet », när J. alnshögt på grafvarna den samma När åkdon stenmuren M e n i g h e t e n är, u n d e r g u d s t j ä n s t e n, tyckes, rodderskan. hästar med förra tider gamla skenbart Däremot var det en mycket vanlig » nyhet » k e t bli » f ä j e n » djupet. och stretande färs t r ö m m e n, hvilken här ända i n v i d forshufvudet har bättre och — och kejsarkronor jan, sängen. vattnade med Kyrkogården bäddar kaffe p å sin brädfodrad. stenen hörande i gården » stapeln » hvitmålad, af hästar, kreatur, å k d o n o c h folk lastade s a k, därtill kyrkoherden däruppe.
är en fråga som måste vidröras. Den allmänna caracteren af Svenska histo-’ rien i detta’ fall, tror jag kan uttryckas med följandet Vi hajva aldrig brådjlWtat oss i de hvirjlar och fy(lerner, Jör hvilka förre delen af Europa varit ett offer-, vi hajva bemödat oss att uppväxa från egen rot; vi hafva gått långfammare jr am än det öflig a Europa, derigenom undvikit yt. terligheterne fanit bibehållit en nationalitet, forn alltid upprätthållit oss då andra flörtat. Då Europas öfrige nationer nödgats med grufliga uppoffringar strida mot ytterlighcterne af ett systeme för att inkomma till ett annat bättre, hafva vi ännu ej hunnit till ytterlighet terne af det förra och således lugnare kunnat fortskrida till det nya, med ett ord: vi hafva väl ej kunnat undgå att deltaga i Europas öden, emedan vi tillhöra Europa, men vi hatve alltid gått fram med hofsamhet och ej utgjordt ett experimentfält för alla de former af förtryck och lidanden, som magten och listen tid efter annan sökt göra gällandej jag nödgas förklara mig närmare. Då Romerska oket tryckte verlden som Starkast, lefde vi, upplyftare än öfrige Germa niska folkstammar, i skygd al gamla sedvanor Bil. till Ridd. o. Ad. Pr, V, Band. 16 242 Den 28 Junti f. m. och en renare ehuru hednisk religion. Då Germaniska folken störtade
Och för att urskulda sig inför sin hustru – förstås. När detta är alldeles klart för honom, drager han energiskt sina bergskor på, undviker att se sig i spegeln under sina toalettbestyr, alldeles som blygdes han för sin egen bild, och beger sig ut för att andas frisk luft och ny beslutsamhet under en bestigning af San Salvatore. Det hade länge varit hans afsikt att göra en dylik, och nu skall den bli af. Nere på gården möter han fru d’Ottange, hälsar artigt och undvikande samt beger sig med långa, spänstiga steg uppför den breda byvägen, som leder till höjden. Han känner en märkvärdig beslutsamhet och styrka, och fast klockan redan är öfver tre på eftermiddagen, anser han sig kunna vara tillbaka till dinern klockan sju. Körvägen för i krökar uppåt mellan murar och planteringar, tills den midt i en liten by börjar stupa utför igen. Klercken ser sig därför omkring och finner på en vägg en målad svart hand, som pekar uppåt en gränd, och därunder en halft utplånad italiensk inskrift: »Till vallfartskyrkan på San Salvatore.» Med den inskriften kommer en viss pilgrimskänsla öfver honom, han vill göra bot, börjar ödmjukt stiga uppför den smala och branta stigen och passerar öfver den elektriska kuggjärnvägen, där Europas moderna syndare bekvämt låta Guds egen vreda blixt draga sig upp till det gamla templet på höjden. Den hädiska symbolismen stör hans andakt en smula. När han gått ett par hundra steg längs gångstigen, tätna snåren omkring honom och stigen smalnar af än yttermera. Det är en brant och stenig väg, som en botgörarväg bör vara, men han lyckas icke längre försätta sig i den rätta botgörarstämningen. Långt under honom blånar Luganosjön, och Alpernas snötinnar i fjärran resa sig allt högre öfver de närmare rökblå fjällen. Den ansträngande promenaden, hvilken han med flit gör än mer ansträngande, i det han nästan halfspringer uppför den stupande stigen, hindrar hans tankar att hålla samman, och i stället för en ödmjuk pilgrim känner han sig som en eröfrare, hvilken löper till storms mot bergjättarna för att besegra dem och föra den bergtagna hem som sitt byte.
Riksmöte ert tillfälle eller en frihet att sädant i laglig väg granska, och må man härvid icke förglömma, att de Representativa Rättigheter Sveriges Innebyggare och Ständer äga, äro så vidsträckte och sä dyrbare, att om det erbjöds oss att utbyta dem mot hvilken annan. Nations som helst, vi säkerligen skulle äga nog klokhet, att ett siådant tillbud, icke antaga. Jag vågar således tro, att då, för Ridder» skåpet och Adeln vägen till Thronen alltid är öppen, för hvad framställan sorn helst, om enskildt eller allmän nöd; likväl nu, då af de öfrige våra Med-Ständer en vänlig och skyldig Tacksägelse» Addresse blifvit föreslagen till Hans Majit Konungen för Visheten af Dess Styrelse och Faderliga omvårdnad sedan sista Riksmötet , hvar och en lärer finna , att dermed icke bör sammanblandas sådane framställningar, hvartill serskildte omständigheter under Riksens Ständers sammanvaro , efter en noga och laglig pröfning af föremålen , möjeligen kunna gifva anledningar , och då hos de öfrige väre aktningsvärde Med - Ständer, afsigten med en Tacksägelse • Adresse till Konungen synes häruti instämma, skulle jag tro, att om vid början af en Riksdag, der enighet och samdrägt till botande af vära Fiuancers oreda, mera än någonsin varit nödig, ett försök till en framställning inför Thronen af obestämda och möjeJigen sårade målningar af olyckor, dem vi me-. Sen 2 December.. deist samfält: bemödande sjelfve kunna afhjejr pa , med afsiag i deltagandet af de öfrige Rik§- Stårsden skulle mötas, sådant skulle under Riksdagens fortgång medföra lilia obehaglige sopa gkadelige följder. Härefter til)3de Herr Skjöldebrand munteligen: Da np Friherre Stael von Holstein, af hvad som af flere inom detta
Prop. om Statsverket, 1853 man finnes på kansliet, hvilken kan, vid förefallande behof, inträda i Landssekreterarens göromål, och att dessa sä betydligt tilltagit, att ett biträde med erforderlig bildning val behöfves, hvilket jemväl bestyrkes deraf, att för närvarande Lansnotarier äro anställda i alla län, utom Gottlands, Götheborgs och Bohus samt Jemtlands, tinner jag mig böra föreslå, det Länsnotarier, hvartill inga andra torde böra få antagas, än personer, kompetente alt söka Landssekreterare-beställning, må, éo för hvarje län, uppföras med aflöning på ordinarie stat, hvilken aflöning, enär, på sätt redan nämndtär, dessa tjenstemän lämpligen kunde tilläggas någon andel af expeditionslösen vid Lahds-kanslierne, må kunna inskränkas till 200 R:dr i lön och 133 B:dr 16 sk. såsom tjenstgöringspenningar, eller tillsammans 333R:drl6 sk., utgörande för 24 län tillsammans 8,000 R:dr banko. Landskontoris ter och Landskanslister. Desse biträdande tjenstemän åtnjuta, med färre undantag, kontant lön, de förre 174 R:dr 32 sk. och de sednare 103 R:dr. Behofvet af tillökning lärer vara oemotsägligt, och föreslås densamma för Kontorister till 300 R:dr och för Kanslister, hvilka böra hafva mera tillfälle till förtjenst genom enskilda uppdrag, 200 R:dr. Härtill erfordras: för 24 Landskontorister å 300 R:dr 7,200.
I underdånig skrifvelse den 20 Augusti 1851 anhöllo Rikets Ständer, att Kongl. Majit täcktes taga i nådigt öfvervägande, huru de genom folkundervisningen åsyftade välgerningar jemväl kunde utsträckas till de i hela landet till ej obetydligt antal kringspridda döfstumma och blinda samt, derest sådant funnes lämpligt, åt de föreståndare för folkskolelärare-seminarierna, som kunde finnas villiga att vid institutet för döfstumma och blinda söka vinna kännedom om de derstädes begagnade undervisningsmethoder, såsom understöd till kursens genomgående vid institutet låta utdela stipendier af de för folkundervisningens befrämjande anslagna medel, äfvensom i öfrigt nådigst vidtaga de åtgärder, som för ändamålets vinnande kunde erfordras; hvarefter Kongl. Majit, som, efter vederbörandes hörande, fann det af Rikets då församlade Ständer åsyftade ändamål icke kunna på annat sätt vinnas, än att särskilda instituter inrättades, vid nästpåföljande 1853—1854 årens riksdag föreslog, att, för uppförande af byggnader till ett institut för döfstumma i någon af rikets landsorter samt detsammas bringande i verksamhet och underhållande under år 1857, en summa af 20,000 Ridr måtte til! Kongl. Majits disposition anvisas; men denna nådiga Proposition vann ej Rikets Ständers bifall. Vid 1856—1858 årens riksdag väcktes ånyo fråga om samma behofs afhjelpande, dock utan att leda till dermed åsyftadt mål. Ehuru således intet af berörda förslag vid föregående riksdagar kunnat genomföras, och med erkännande deraf, att genom det nuvarande enda institutets utvidgande tillfälle blifvit beredt för ett något större antal elever än förr, att begagna sig af institutet, anser Utskottet likväl, på sätt motionären sökt ådagalägga, att det magtpåliggande behofvet, som ännu på långt när icke blifvit afbjelpt, ej längre kan lemnäs utan vidare afseende. Det skäl som vid de nyssnämnda riksdagarne, då frågan varit å bane, anförts emot anläggning i landsorten Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 92.
8 E ro 61 Drottninggatan 3 tr. upp * CD Försäljning och Uthyrning Mästersamuelsgatan 26, Stockholm. få härmed rekommendera sin nya, tidsenliga P O l-t 8P O o 1 y — Fotografen utföres 55 omsorgsfullt £0 17 Guldoch Ärade läsarinnor! s« po si o © • CO H i 9 3 &gt; ps K " po CTQ 3 Ct&gt; CTQ B O o ctCD PJ g; o 8 Idun Stockholm, N:r 11 (326) Fredagen d e n 16 m a r s 1894. Iduns Modetidning jämte kolorerade planscher » 4: 50 Prenumeration sker t alla postIduns Modet, utan kol. pl. » 3: — anstalter i riket. Iduns Tryckeri AktU^ohg. Annonspris: 35 öre pr nonpareillerad. För » Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3. 25 öre för hvarje påbörjadt tiotal stafv. Nordling. (lösn:r endast för kompletteringar) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. FRITHIOF HELLBERG. Bland våra ej synnerligen talrika yngre målarinnor ha få på senare tid låtit tala så mycket om sig inom konstnärsvärlden och i pressen, både den svenska och den utländska, som den unga, talangfulla konstnärinna, hvars bild vi i dag ha nöjet att presentera för Iduns läsarinnor. F å om ens någon bland dessa ha. också rönt så stor uppmuntran och så inånga yttre utmärkelser efter en jämförelsevis så kort artistbana som fröken von Schulzenheim. Anda tills dato har hennes väg varit blomsterströdd, och alla tecken tyda på, att den äfven allt framgent skall 4eda " henne från den ena framgången till den andra. Under sådana förhållanden är det lika ovanligt som hedrande för den unga damen, att hon förmått bibe hålla och utveckla den bland våra yngre konstnärer allt sällsyntare vordna blygsamhetens och själf kritikens dygd.
Båda pröfvade riktigheten af hans framställning, och konungen gaf befallning, att fregatten Speedwell skulle ställas till kapten Woods disposition, under det att hertigen i förening med flera magnater inköpte pinken Prosperous, som under befäl af kapten William Flawes skulle åtfölja Speedwell. 7 Motiven voro: 1:o Barents hade uttalat den meningen, att isen sträcker sig icke mer än 20 mil ut från Grönlands och Novaja Semljas kuster, och ett mellanrum af 160 mil utgöres af öppet haf; 2:o ett bref från Holland, offentliggjordt i »Philosophical Transactions», ådagalägger, att ryssar hade funnit hafvet öppet norr om Novaja Semlja; 3:o några holländare, som lidit skeppsbrott på Korea, hade berättat, att der på kusten fångats hvalar med isittande engelska och holländska harpuner; 4:o en för mr Joseph Moxon af holländare berättad egendomlig historia; 5:o berättelsen om ett holländskt fartyg, som varit polen nära på en grads afstånd hvilken berättelse gifvits honom af kapten Goulden; 6:o kapten Gouldens påstående, att all drifved funnen på Grönland var svårt sönderäten af hafsdjur; 7:o berättelsen om två fartyg, som seglat 300 mil österut från Novaja Semlja (berättelsen finnes tryckt i »Philosophical Transactions»). De faktiska bevisen voro: 1:o Vid polen är lika varmt som under norra polarcirkeln det bevisas af grönländares erfarenhet; 2:o några icke fullt begripliga påståenden om vindförhållanden och dimmor; samt 3:o jordmagnetismens inflytande kan icke i någon förvillande grad inverka på en säker passage tvärs öfver polen. Wood och Flawes utgingo från Thames den 28 Maj 1676, passerade Nordkap den 19 Juni och stälde sedan kursen mot nordost. Den 22 Juni, då de enligt beräkning befunno sig vid 75° 53´ n. br. och 39° 48´ ostl. längd, stötte de på sammanhängande is, som sträckte sig från VNV till OSO.
Hvarföre icke: pröfve den förut tillsatte, den vid ärenders behandling vane, den ansvarige domaren, från hvars möjliga förhastande eller kortsynthet, eller vrångvishet, en appel dessutom kan äga rum, så gerna sorn pröfve den för tillfället valde, den möjligen ganska ovane, oupplyste jurymännen. Man har vid flera tillfällen sagt, att i tryckfrihetsmål det just borde vara opinionen, som skulle vara domare. Men hvaruti består då egentligen ett trvckfrihetsbrott? Jag svarar: uti försöket att missleda opinionen. Denna redan missledda opinion skulle således antingen sjelf eller genom organer, från benne utgångna, blifva domare i sin egen sak. Den förledde skulle döma förledaren; den villseförde, söm kanhända icke ännu insett sin villfarelse, skulle vara den, som ägde att afgöra, om han sjelf, på den väg han följt, varit ledd af ljuset eller missledd af irrblosset? Dessa frågor, mina Hrr, torde icke vara alldeles oförtjenta af Eder pröfvande uppmärksamhet. Min tredje anmärkning mot juryn i allmänhet hvilar på en erfarenhetssats, hemtad från hvad sig obestridligen såväl i Sverige som i andra länder tilldragit ; jag menar den hos jnrynämnder så ofta förefunna benägenhet alt åsidosätta sin egentliga pligt att, hållande sig till saken, med ja eller nej besvara den framställda frågan, om den åtalade skriften eller handlingen efter den uppgifna § är brottslig eller icke, att, säger jag, frånträda denna pligt och, i stället följande ledningen af en missförstådd miskundsamhet, utöfva en anticiperad benådningsrätt. Jag ber att af denna anledning få omtala ett exempel, hemtadt, icke alltför länge sedan, ur en tidning från ett af de länder, der jury finnes inrättad. En stöld var begången. Tjufven, lagligen öfverbevisad, inställdes för rätten. Juryn sammanträdde. Stölden var af qualificerad art och straffet således svårt. Juryn glömde, att den endast hade att sysselsätta sig med den frågan, huruvida den tilltalade var brottslig eller icke. D«n 17 October e. jn.
Jörn.'gen rr.å till och med den 28 sistledne Februarii nu genast få uppbäras; men hvad angeck den tillökning sorn vidare kunde komma att tilldelas Riks Ståndens Ordinarie Notarier och Ordinarie Cancellister, i likhet med hvad vid 1815 års Riksdag skett, ansett någon åtgärd icKe kunna för närvarande vidtagas, utan vara ett ämne sorn i öfverensstämmelse med hvad Herr Grefven och LandtMarskalkens samt Herra,r Talemäns ofvanberörde gillade hemställan innehåller, närmare vid Riksdagens slut borde komma under serskild profning ; och har Bonde-Standet både till alla delar godkänt det af Herr Grefven och LandtMarskalken samt Herrar Taleman uppgjorde Förslag till aflöning och äfven förbehållit att en lika .beskaffad tillökning 1 nämnde aflöning må vid Riksdagens slut rilldelas Riks-Ståndens Notaiier och Ordinarie Cancellister som dem vid 181? års Riksdag förunnades, hvarjemte Bonde-Ståndet bifallit att förskottet å ifrågavarande Arfvoden oCh Tractamenten må sträckas till och med den 28 nästledne Februarii, uti hvilket beslut de öfrige Riks-Stånden blifvit inbjudne att sig med Bonde Ståndet förena. Grefve Spens, Jacob Melker: Jag får ödmjukast anhålla om Proposition, att Ridderskapet och Adeln matte instämma i den del af Bonde-Ståndets beslut, sorn angår gillande till alla delar af Herr Grefvens och LandtMarskalkens Den 18 April. 13 samt Herrar Talemäns Förslag till aflöningar, samt att desarrrra måtte utgå till och med för nästlidne Februarii månad. Herr Pahlman, Olfo Fredric: Ehuru det visserligen borde^ vara öfverflödigt att vidare utveckla skälen för nedsättning af de fö.reslagne Riksdags-arfvoden, får jag endast tillägga, att då man ständigt höres yrkas på hushållning med Statens Medel, vir det nog underligt att Riksens Ständer i hvad på dem ankommer, icke sjelfve iagttaga mera sparsamhet.
Vår väg förde oss förbi Domkyrkan, en högst besynnerlig byggnad, som ovilkorligen kommer betraktaren att blinka i tanke att man har ’ något fel i synorganen. Allt är här snedt: kupol, torn, dörrar, fönster. Dessutom störes blicken af omotiverade bildstoder, utbyggnader och grannlåter, hvilka den ena icke passar ihop med den andra. Möjligt är, att kyrkan i sitt ursprungliga skick varit tilltalande, men i så fall har den blifvit förstörd af de olika restaureringsförsök, för hvilka den varit utsatt. Den är anlagd år 1169. Dess största intresse är konnngagrafvarne, hvilka innehålla några sarkofager af utmärkt skönhet. Som vår häst, besynnerligt nog, icke haltade mer än på två ben, voro vi snart framme vid Piazza della Vittoria, der Palermos kungliga slott ligger på en upphöjning, hvarifrån det beherskar hela staden. Första intrycket var icke angenämt. Likasom Domkyrkan har Palazzo Reale så småningom blifvit förstördt af de förändringar och påbyggnader, som de olika herskarne ansett nödvändiga, och består nu endast af en väldig massa hopgyttrade byggnader, imponerande blott genom sina väldiga proportioner. En del af den stora byggnaden användes till kasern, en annan till skola för utbildande af prester. Den ver!dsliga och kyrkliga makten under samma tak! Det var väl mer än frihetshjelten Garibaldi vågade hoppas, när han den 26 juli 1861 efter en förbittrad strid planterade sin fana på Palazzo Reales terrass och lät besätta staden i Victor Emanuels namn. Mitt sällskap föredrog att först beundra utsigten från S:t Ninfas torn, det äldsta här befintliga fästningsverk och som numera användes till observatorium, jag deremot uppsökte kapellet och blef eröfrad, tjusad med ens. Jag vet icke, huru länge jag varit derinne, innan jag ens började se hvad jag såg, så harmoniskt, så helgjutet var intrycket af det hela. Ingen enda detalj ådrog sig blicken, allt sammansmälte i denna känsla af onämnbart lugn och välbehag, som man blott erfar inför ett verkligt konstverk.
Föredrogs och bifölls Frih. af Ugglas’ den 29 och 30 sisth Maj hordlagde förslag, att åt Riddarh.-Rirekhn mätte uppdragas att icke allenast utse en ledamot uti innev:de års statsrevision efter Hr Bohnstedt, Theodor Ludvig, sorn denna befattning sig alsagt, utan äfven fylla de ytterligare ledigheter, som bland R. o. Ad:s ledamöter i samma revision kunde uppkomma. Gr. Sparre, Erik: Vid behandlingen af frågor om understöd för enskilda jernvägsanläggningar, biföll H. o. Ad. låneunderstöd för hanan från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla. Stats-Utsk:t åter har endast tillstyrkt hanan mellan Uddevalla och Wenersborg, och detta tillstyrkande hafva Presteoch Bonde-St:n bifallit; Borgare-St. har återremitterat frågan, för så vidt den rörde banan emellan Herrljunga och Wenersborg. Enligt hvad jag nu erfarit, har Stats-Utsk:t vidblifvit sitt förut i ämnet afgifna förslag. Då R. o. Ad. nog inser vigten deraf, att ofvannämnde arbeten på en gång verkställas, anhåller jag att de ölriga Stånden måtte inbjudas att uti det af R. o. Ad. förut fattade beslut sig förena. Detta förslag begärdes på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £11 e. m. In fidem, 0. Brakel. Lördagen den 20 Juni 1863. Plenum kl. 10 f. m. Justerades 5 prot.-utdrag för den 17 dennes. Upplästes ett af Hr Rudebeck, Eduard Ulrik, inlemnadt mern. af följule lydelse: I anseende till förestående bortresa från hufvudstaden på någon tid, får jag vördsamt anhålla att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig att vara elektor. Uppå framställd propos. blef denna anhållan af R. o. Ad. bifallen. Gr. Cronstedt, Fredrik: