Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Affärslif på 1500-talet. Arvid Kurck på väg till Paris. Sjöröfvare. XIII. En gammal bekant. XIV. I Paris. XV. Domkapitlet håller sessioner. XVI. Otto Rud brandskatter Åbo stad och Nådendals kloster. XVII. Arvid Kurck blir biskop. Kristian Tyrann. Syskonen sammanträffa. XIX. Kyrklig ståt. XX. Kristian II vinner styret i norden. XXI. Fosterlandsvän och fosterlandsfiende. Arvid Kurck vacklar. Gamla vänner mötas. XXII. Arvid Kurcks fosterländska sinnelag. En afton på Kuustö slott. XXIII. List och blodsdåd. XXIV. Nils Giabbe och hans fribytare. Kuustö slott kapitulerar. Arvid Kurck flyr. XXV. Slutet. Kurckska ätten. Laukko gård ligger i Vesilaks socken. Stället hvilket i Finlands historia utmärkes såsom stamsätet för den så beryktade Kurckska ätten, skall jämväl till en början utgöra den förnämsta anknytningspunkten för händelserna i denna skildring. Nämda ätts anor gå tillbaka nära nog ända in i den grå forntiden. Vi låta till en början sägnen redogöra för hvad som ej finnes bevaradt på häfdens blad om densamma. Bland de på sin tid så mäktige Birkarlarne lefde, berättas det, en inflytelserik man vid namn Mathias. Under sina härfärder dels mot lapparne, dels, såsom svenske konungens bundsförvandt mot hedniska landsmän och ryssar hade han utfört berömda krigsbragder, genom hvilka hans namn och ryktet om hans tapperhet och otroliga kroppsstyrka nått vida omkring. Hände sig så, att ryssarnes anförare fick i sin tjänst en jätte vid namn Potko, som ägde oerhörda mänskliga krafter. Honom sände denne nu öfvermodigt till Sverige med order att där utmana landets tappraste man till envig. Ingen vågade emellertid upptaga kampen och den svenske konungen emotsåg redan med ledsnad den skymf, som skulle vederfaras riket, då jätten hemkom med underrättelsen härom till ryssarne. Men då rann honom i hågen Mathias, hvarför han uppmanade Potko att resa öfver till Finland. Här skulle han finna den efterfikade. Samtidigt lät konungen underrätta sin man om hvad som förestod.
Elise, hjälp mig ett ög onblick och fäst ihop min klädning! Kan vi inte stänga dörren! ELISE. Kom hällre in i mitt rum! ALMA. Jag vill inte gå genom salen så h är söndertrasad. ELISE. (stänger dörren) ger ned toalettspegeln på skrifbordet. Elise sysslar med hennes fåll). Nå, då skyndar vi oss att l aga det här. ( A l m a t a - (efter en paus) ALMA. Nå, ni h ar ju blifvit riktigt utmärkt goda vänner på de här två dag arna... Hvilka då? ELISE. Gör dig inte till! Doktor Segerstedt och du, naturligtvis ! ELISE. ALMA. Ha vi det? Det ser ju hel a världen. Medgif det bara! Du är alltid så komisk, när du försöker blanda bort en sak . ELISE. ALMA. Hvad försöker j ag blanda bort? Du är tokig som alla de andra. Och s å är du alldeles förf ärligt illa rifven här bak. Jag måste gå efter nål och tråd, tror j ag. ALMA. Ånej, fäst ihop det med de h är knappnålarna bara, nog håller det för i kväll... ELISE. (visar fram hennes fåll) Se själf! Det är bestämdt bränmästarn, som trampat på dig. Nej, det är det inte. Den blef under Segerstedts stol, medan j ag satt oc h pratade med honom, och refs sedan, när jag steg upp. Men du k an inte tro, hvad vi pratade om, Elise! Han talade om unga flickor, som är s å dumma att de genast tro att en herre är kär i dem, bara han är aldrig så litet uppmärk sam ELISE. ALMA. Jaså Det tycks inte ha bekommit honom als, fast din far v ar s å elak mot honom i si tt tal. Han var riktigt glad och rolig. ( p a u s ) Men j ag undrar hvad allt han har s att i dig, Elise? Han är mycket elak . Och du tar bestämdt hans s kämt för allvar. Vet du hvad, jag tror att han roar sig åt dig en smula, f ör att du är ett s ådant lättroget barn... ELISE. ALMA. (allvarsamt)
Utskottet får, i följd af denna framställning, erinra, att, då Rikets Ständer vid 1844—45 årens Riksdag medgåfvo vexlars diskontering hos Diskont-verken, skedde sådant för att befrämja den inrikes vexel-rörelsen, och att diskonteringsrättens utsträckning, på sätt nu blifvit ifrågasatt, sannolikt skulle föranleda dertill, att den till diskontering afsedda och redan under närvarande förhållanden för sitt ändamål otillräckliga fond komme, till förfång för inländske män, att till betydlig del upptagas af utländningen. Med afseende härå, och då såväl Prestesom Bonde-Ståndet gotlkänl Utskottets förslag i ofvanberörde moment, hvilket i hufvudsaken öfverensstämmer med hvad i fråga om vexlars diskontering iakttagits allt sedan denna rörelse vid Diskont-verken infördes, har Utskottet icke funnit skäl att frånträda sitt ofvan gjorda tillstyrkande, utan hemställer, att punkten 30 mom. 1 måtte af Rikets Ständer bifallas. Vidare var af Utskottet i punkten 32 föreslaget, att »högsta tillåtna skuldsättningsbeloppef, för hvilket någon såsom låntagare eller acceptant får blifva häftande, deruti ej inbegripet hvad han kan vara skyldig i egenskap af trassent, endossent, hypotheks-utgifvare eller löftesman, eller i och för kassa-kreditiv eller mot pant af vägförde effekter, må icke öfverstiga 200,000 R:dr Runt.» Borgareoch Bonde-Stånden hafva gillat detta förslag, hvilket deremot återremitterats af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet på grund af anmärkningar, de der innefatta, dels att ofvan föreslagna maximum vore allt för högt och borde nedsättas, eller att åtminstone uti det för låntagare eller acceptant tillåtna högsta skuldsättningsbelopp borde inberäknas summan af de förbindelser, hvarför han såsom hypotheks-utgifvare eller löftesman kunde häfta, och dels att någon föreskrift om maximum i skuldsättningsväg icke måtte meddelas, utan åt vederbörande Diskont-direktioner öfverlemnas att, efter bepröfvande, i detta afseende förfara.
2:o) Insättningsbevis, med eller utan utfäst ränta, stäldt till viss man, skall innehålla, att öfverlåtelse deraf skall till nye egarens säkerhet i banken anmälas. § 16. Styrelsen åligger: att när som helst hålla Bankens räkenskaper och handlingar tillgängliga för Kongl. Maj:ts Befallningshafvande eller dess ombud, samt för den särskilda undersökning, Kongl. Maj:t möjligen kan finna för godt att låta anställa;| att genast efter hvarje qvartals slut i närvaro af Kongl. Majits Befallningshafvande eller dess ombud, upprätta och derefter ofördröjligen till Kongl. Majit insända, äfvensom genom allmänna tidningarne offentliggöra en öfversigt af bankens ställning; och att ställa sig till noggrann efterrättelse hvad denna lag bjuder samt de af Kongl. Majit fastställda bolagsreglor föreskrifva. Sker afvikelse härutinnan och varder ej det anmärkta förhållandet inom en månad rättadf, ankomme på Kongl. Majit att i svårare läll förklara bolaget hafva förverkat rättigheten att bankrörelse drifva. § 17. Har hela den del af bankbolags grundfond, som af räntebärande obligationer skall utgöras, blifvit föryttrad eller har bankbolag, enligt något räkenskapsårs behörigen reviderade bokslut, gjort sådana förluster, att bankens reservfond och 10 procent af den grundfond, som de solidariske bolagsmännen insatt, gått förlorade, då skall banken ställas under utredning och bolaget derefter upplösas, sä framt ej bankdelegarne på en, af någondera utaf dessa anledningar sammankallad bolagsstämma, inför protokollet förklarat sig villige att, inom sex månader, genom erforderligt tillskott ä sina lotter, återställa grundfonden till dess behöriga belopp. Kongl. Majits Befallningshafvande åligge noggrannt tillse, att sådant bolags stämmobeslut inom sagde tid blifvit fullgjordt. Ilar ej så skett, varde bolaget ovilkorligen under utredning stäldt. 158 Motioner i Borg are-Ståndet 1862. 70.
Skulle jag fullt derom uttala min tanke, vore det den, att den mest framstående verkan deraf torde blifvit, att — om jag får begagna ett sådant uttryck — reta aptiten och snart framkalla fordringar på en starkare anrättning. Att i vigtigare frågor åter regeringen icke skytt att framlägga sina åtgöranden och att rörande den inhemta representationens omdöme, deruppå finnas åtskilliga bevis. Bland dessa kunna nämnas, att under sednare riksdagar Konungen tvenne gånger i och för dylika ärenden äskat tillsättande af hemligt Utsk., att icke tala om de handlingar, regeringen vid denna riksdag framlagt uti en fråga, som i närv:de stund torde för Sverige vara den vigtigaste. Fog synes sål. icke finnas till klagan. Att den försigtiga varsamhet, regeringen iakttager — en varsamhet, hvilken väl torde anstå Sveriges ställning — någonsin ländt landet till skada, har jag aldrig försport; men väl kan jag tänka mig, att ett motsatt handlingssätt kunnat framkalla politiska kannstöperier, hvilka, en eller annnn gång, torde åstadkommit en agitation, som möjligen vuxit en klok ledning af ärendena öfver hufvudet. Jag instämmer således äfven uti det hufvudsakliga af Utsk:ts motivering, och detta särskildt med afseende på nu förevide 20 Den 2 Möj f. m. fråga. Ty ingen lärer väl vilja påstå, att icke regeringen fullt ut lika mycket som representationen förmår fatta det intresse, Sverige eger uti den pågående striden. Skäl torde väl ej heller finnas att förneka denna regering känsla för landets fördel och anseende. Obestridligt torde deremot vara, att densamma står i en vida bättre ställning än representationen för att bedöma om, när och i hvad mån detta intresse kan befrämjas, eller Sveriges fördel och anseende kräfva ett kraftigare uppträdande. Utaf hvad jag sagt, följer, att jag är villig i allo godkänna Utsk:ts Betänk. f>å likväl det förslag, Frih. Tersmeden framställt, ännu bestämdare torde uttala min, och, som jag tror, Sveriges mening, ansluter jag mig gerna till detsamma. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilhelm:
— Att vidtaga dessa mått och steg ligger följaktligen, på sätt jag förut nämnt, uti nämnde persons eget intresse. Uraktlåter han dessa åtgärder, må han skylla sig sjelf. Skulle man dock vilja bibehålla detta stadgande, torde detsamma böra undergå den förändring, att efter orden »skall jemväl» införas orden »upgifvas den taxering, som senast blifvit åsatt etc.», och att ordet »upgifvas» å 4:de raden utgår. Hr Printzensköld: I fall det andra mom:t får en sådan lydelse, har jag ingenting deremot, ty en sådan upgift är endast ad notitiam. Den är icke meddelad i ändamål att utgöra något föremål för handläggning af den taxeringsmyndighet, som skall beskatta mig i den ort, der jag är mantalsskrifven; men såsom stadgandet nu är, innebär det verkligen, att om någon har fast egendom i Skäne och Upland eller Stockholms län, såsom jag specielt känner förhidet vara med en person, då skall han, om han nu är mantalsskrifven på sin egendom i Stockholms län, der upgifva alla dessa andra fastigheter till sitt värde. Detta kan aldrig hafva varit Bevilln.Utsk:ts mening; ty det ligger ju klart att egendomen i Skåne skall taxeras der, och så är äfven förhidet med de andra egendomarne, att de skola taxeras hvar på sitt ställe. Här är icke fråga om kapitalförmögenheten, utan, så vidt jag kan upfatta 2:dra mom:t, är det den fasta egendomen som afses; det står nemi. »all hans å annan ort belägna egendom», och livar hans kapitaler äro belägne, det vet man icke. Det är derföre jag anser af vigt att detta stadgande måtte utgå, och i sådan händelse har jag ingenting att anmärka, utan förenar mig med Gr. Lagerbjelke. Hr Stuart, Carl Gustaf: Andamålet med det stadgande, som af komitéen och Utsk:t är föreslaget i 5:te <§:ns 2:dra morn., är det att taxeringsförrättningen skall kunna bedöma-de tillgångar, som den skattskyldige eger på annan ort och för hvilka han der erlägger hevilla.
En annan föga mindre afsevärd olägenhet, som af ett sådant förfarande hade skolat blifva en följd, i anseende till den betydliga förändring, 4:de bruks-distriktet vid nya indelningen kommit att undergå, bade jemväl varit den, (att bruksägarne inom Skaraborgs län då skolat nästan samtidigt utöfva valmannarätt den ena dagen inom 4:de distriktet uti Orebro och den andra dagen inom 2:dra distriktet i Linköping, under det att ålskil lige valberättigad^ bruksägare inom Wermlands, Westmanlands och Kopparbergs län ungefär vid samina tid ägt att begagna valrätt både inom tule distriktet uti Örebro, och särskildt inom 5:dje och Ode distriktet uti Carlstad och Hedemora. Enär nu föröfrigt i så,dant fall äfven behörigheten af rcvisorsvalet kunnat ifrågasättas, om valmannarätt velat samtidigt göras gällande efter olika grunder inom det 4:de bruks-distriktet, dit vid nya distrikt-indelningen, utom andra förändringar, hela Elfsborgs län måste förläggas, samt emedan framförallt angeläget var, att den kungörelse, som om riksdagsmannavalen och den derför uppgjorda nya fördelningen af bergsbruken utfärdades, skulle blifva i så god tid före. valdagen, genom uppläsning i alla rikets kyrkor, känd och offentliggjord, alt vederbörande valmän blefvo satte i tillfälle att, inom de merendels vidsträckta valmanna-distrikterne, utöfva rösträllighelen å särskilda, ifrån deras hemvist vanligen ganska aflägsne orter, måste sålanda Kongl. Kollegium se sig föranlåtet att, dä valen icke syntes kunna i fullt ”laga ordning" verkställas före utgången af Augusti månad, låta den gamla distriktfördelningen tå blifva oförändradt gällande intilldess att rcvisorsvalet inom fjerde bruks-distriktet hade hållits; helst, enär i alla fall kungörelsen om bergsbrukens nya indelning för riksdagsmannavalen kunde, såsom nu äfven skett, utfärdas i Augusti månad, fastän sjelfva valdagen, af här förut angifue orsaker, måste framflyttas lill slutet af September, emedan minst 4 veckors lid för valförrättningarnes kungörande inom hela riket alltid tillförne funnits behöflig.
LXII. A. 62. 99 BevillningsUtskottets Betänkanden, Memorialer och Utlåtanden angående väckt motion om nedsättning i Porto för Utrikes gående bref. XLV. B. 45a. XLVIII. A. 36. «— angående Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om upphäfvande af den nu medgifna moderation i porto för bref, som väga öfver 8 lod. XLV. B. 45a. XLVIII. LIX. U. 155. LX. A. 3o. LXVI. E. 12 3. — i anledning af väckt motion att vaktare vid Flygsandsfälten i Halland må befrias från Bevillning. XLV. B. 45a. XLIX.A. 71. LVIII. B. 55. LX. A. 28. LXI. B. 115. LXII. A. 62. — angående väckt motion om upphörande af Städernes Salu-accis. XLVII. B. 2o5. XLVIII. A. a5i. Lill. U. ia3. LIV. A. 240. LIX. B. 155. LXII. A. 62. LXV. E. 3a3. LXVI. E. 270. — med voteringsproposition, angående Bevillning af KronoLotsar. L. B. 179. A. 281. LIV. B. i65. A. 214. — i anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet, angående Porto-afgiften för Inrikes Brefvexlingen. L. B. 179. A. 281. LVIII. B. 55. LX. A. 28. LXI. B. 115. LXII. A. 62. — med voleringsproposilioner, angående tull å spannemål. Lill. B. 123. LVI. A. 226. LXI. B. 115. LXII. A. 62.
Till Rikets Ständers Bank, för derstädes af Riksgäldskontoret, emot diskontvilkor och 2 procents ränta, intill 1823 års slut begagnade förskott, 4,014,852: 16. 3. 4,014,852: 16. 3, (Denna skuld har blifvit förd inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1828—1830 års riksdag.) Häraf har dock J:del, eller 3 procent, innehållits såsom bevillnings afgift, 32,833: 16. — 32,833: 16. — (Dessa obligationers kapital-belopp är fördtinom linien, enligt Dikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag.) Det, enligt 1779 års riksdagsbeslut, till hemgift åt dåvarande Hertigen af Södermanland, sedermera Konung Carl XIII, anslagna Kapital med 5 procents årlig ränta . 100,000: 100,000: (Fördt inom linien, enligt dito dito.) (Fördt inom linien, enligt Rikets Ständers beslut vid 1840 och 1841 års riksdag. ) Krån Landt-ränterierna samt Öfverståthållare - embetets Kansli till Kyl. Stats-kontoret inlevererade samt, under åren 1845, 1848, 1851 med 1854, till Riksgäldskontoret öfverlemnade depositions mcdel 75,329: 21. 3. 76,391: 17. 1. (Upptagna inom linien i räkenskaperna, enligt Fullmäktiges beslut den 8 Maj förstnämnde år.) På sätt i sednast församlade Revisorers berättelse, sid. 12, tinnes uppgifvet, utgjorde vid 1852 års slut lliksgälds-kontorets samtliga fordringar och öfriga i räkenskaperna upptagna tillgångar, med undantag af de inom linien bokförda, ett belopp af R:dr 9,176,363: 12. 7. Dessa fordringar och tillgångar minskades under år 1853 till » 8,212,933: 9.
Riksd.Ordn. innehåller tydliga föreskrifter, huru det bör förfaras med prot.utdr. och deras meddelande till Stånden, och jag får fästa Frih. Sprengtportens uppmärksamhet derpå, att ingenting krafvel’ någon särskild åtgärd i denna fråga mer än i alla andra beslut, som R. o. Ad. fattar. Jag anser att ingen särskild anmodan till de öfriga Stånden bör göras, emedan det skulle förutsätta, att dessa Stånd icke äfven derförulan skulle iakttaga Riksd.Ordnts föreskrifter i detta fall. De bjuda nemi., att alla de beslut, som ett särskildt Stånd fattar, böra genom prot.utdr. meddelas, och dertill Ivor jag att R. o. Ad. äfven vid detta tillfälle bör inskränka sig-. Undert. R i d d.S ec r e t.: I anledn. af den siste värde talarens yttrande anser jag mig skyldig att för R. o. Ad. anmäla, att enl. den arbetsordning, som hos samtliga Stånden iakttages, meddela Stånden ej hvarandra beslut om uppskof med ett måls föredragning, utan endast om målets hufvudsakliga pröfning och afgörande, så framt ej särskildt beslut derom fattas. Frih. Sprengtporten: Efter den upplysning, som Hr Ridd.SecreUn nu lemnat, torde Hr Bråkenhjelm inse, att det ur nödvändigt att R. o. Ad. anmodar de öfriga Stånden att meddela prot.utdr. öfver sitt beslut i frågan, sedan R. o. Ad. förutsatt, att de skulle kunna uppskjuta ärendets företagande intill dess sådana prot.utdr. inkommit. I annat fall skulle det verkligen kunna gå med dessa prot.utdr. på samma sätt, som med de skuldsedlar, hvilka utfärdas till betalning den 3o Februari. Hr Bråkenhjelm: Jag kan ej finna af den upplysning som blifvit meddelad, att jag misstagit mig. Borgareoch BondeStm äro enl. Riksd.Ordn. skyldiga att meddela R. o. Ad. ifrågavar. prot.utdr., ty de komma alt röra icke sjelfva föredragningssättet, utan de beslut, som de resp.
Ej heller i Gigotis aria, vanlig buffastil, med bitvis parlando à la Dulcamara, Pasquale, Crispino etc. Pajazzons » canto funèbre » synes oss för stelt högtidtigt — litet mer » geplaudert » skulle ej skadat, liksom några kromatiska gälla tongångar i det högre registret, mellan de om hvarandra jämrande: A ’ pajas döy? — Ä ’ pajas dö '? — etc. Duetten med Badutos passionerade strofer begynner bättre än den slutar och resten af akten innehåller ingenting påfallande, om icke den ett par gånger framträdande likheten med en final i » Den Stumma ». Kompositören höjer sig i den andra — operans starka sida. Dess första scen mellan Thérèse och Zephvrine är helt och hållet charmant och skulle gjort heder åt gamle Auber, Ur Dapptiti Knmiko. 3Adam har ej skrifvit nâgot sä fint spirituélt, snarare MaillarL Här finnes ock operans bästa melodi, den präktiga gavotten, alldeles ypperligt behandlad och slutande i duett med Thérèse pâ ett omedelbart intagande sätt Romansen » Nu stoltliet flammar i mitt bröst » hör också till den aktade mästarens lyckligaste tankar, ehuruväl dess verkan något försvagas genom de måttlöst långa riturnellerna. Från sin erkändt starkaste sida visar sig komponisten-i dansscenerna; dessa melodier ha verkligt vild natur, djerfhet och glöd, mästerligt manövrerade för öfrigt och af en rhytm så ypperligt dansant, som man endast finner i Aubers och Meyerbeers operor, desse store » dansmästare ». Att Zephyrine midt i all denna glädje-brusande furia uppstämmer en gammal, säflig och sentimental guitarr-romans har man med allt skäl klandrat som oklokt.
En m h g d lustiga, gmmaldags uttryck och ordviindningar aro inflatade dZbri med s % mycken talmg, att man emeUaniCf tror sig lasn en gamma1 kronika eller memoar frln 1600-tdet, blott sH mycket andrad,. som varit nbdvandigt for att gora den begriplig fiir en nntida lasekrets. Ej blott dialogen utan hela innehalet i boken vittnar om ett allvarligt och ihardigt studium af origjnalskrifter f r h det tidehvarf forf. miilar, ty en fortrafilig tidsfkg ligger iifver de mHnga kulturskildringarna. Denna kraftiga tidsfiirg iir otvifvelaktigt en af bokens allra storsta fortjkster, ej blott f r h litterar synpunkt, utan afven diirfor, att den ger intresse afven At sidana scener - kroglif, slagamill p l landsvagarna, liigerlif m. m. - Brilka i och for sig sjalfva i~1-0 foga tilltalande. En stor del af de mtmga handlande personerna i nEn lyckoriddare, iiro af hogst tvetydig respektabilitet. Men det iir ej med samhdlets battre ' element en afventyrare a£ Lauritz Wiemalts halt kommer i ngrmare beroring; hans viig gAr naturligtvis ej ofver lifvets solljusa ' hojder, utan fastmer genom dess skugguppfyllda dalar. Girtrud Grijp och hennes kusin Niels Kagg utgora dock ett undantag f r h den allmiinna regeln. Sardeles komlskt och roligt framstdlda aro Wulff Grijp och hans sockenprast. Den forres rAhet och ofvermod &amp; ena sidan, hans dumhet och xidskepelse A den andra gora honom till en figur af oofvertrafflig koruisk verkan; Bast skildrad kir lyckoriddaren sjalf. Den bild forf. tecknat af honom ofverensstammer forv&amp;nande v&amp;l med det omdijme H. Schiick filler om honom i sin litteraturhistoria. Kanske har forf.
— Diverse utgifter, såsom Skrifmaterialier, Ljuspenningar, Postporto m. m 1,467: i. n. Expectance-Löner, Pensioner m. m 10,205: l. 2. För 1828 års Expedition till Medelhafvet 741: 33. 7. Afsatte medel till Sjö-Expeditioner 45,000: För 2:ne Patrullbåtars utrustning 1833 Förlust på försäljningen af till Tunis af sände present-varor — S:r 287,304:26. 8. Balance till följande året: Behållningar och Fordringar: Contant behållning 91,952:43. ii. Utlånte medel 150,000: Oförsålde varor i Tunis 2,990: 23. l. Fordringar hos diverse Verk - . 44,886:14. n. Fordringar hos diverse Personer 9,108:10. 5. Vid Vid granskningen af dessa räkenskaper hafva Revisorerne ansett sig höra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet på följande förhållanden: l:o Att f. d. Genera l-Consuln i Algier, Canzli-Rädet E. J. Lagerheim, i afbidan på den ersättning han ansett sig vara berättigad att erhålla af Kongl. Franska Regeringen för det, vid occupationen af Algier år 1830, den dervid belägne, så kallade, Svenska Villan blifvit af Fransmännen förstörd, fått, i följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref d. 20 Mars 1835, af Convoy-Cassan lyfta 6000 R:dr utan ränta, att sednast inom två års förlopp återgäldas. 2:o
Riket för* anledt till de ingifne ansökningarne, och anstäld pröfning af deras större eller mindre gagnelighet, samt derpå lige och complette handt lingar sålunda blifvit classificerade, böjra de af LandthushållningsSällskaperne (Konungens Befallningshafvande) in. om den 15 October hvarje år, till Banco. Fullmägtige insändas. Alternativ: Banco* Fullmägtige, somjemnväl, inom sistnämnde dag, hafva att ifrån BanquensCommissariat undfå uppgift å den Summa, som för följande året är att till nya Odlingslån disponera, upp-' gore efter de inom hvarje Län författade Listor, hvarå Låne - ansöknin* garne blifvit classificerade, ett generelt RepartitionsFörslag, sorn i mån af den befintelige tillgången, upptager för hvardera utlånings-clas* sen särskildt i hvad ordning och till hvad belopp, lånen för nämnde år komina att utgå, så Banco-Utsftottets BetWnhanäen. grundade företrädesrätt, framför hvarandra, uppföre, i mån af den upp. gifne tillgången, inom hvarje Utlånings - dass, i hvad ordning och till hvad belopp de beviljade lånen för nämnde år komma att utgå, samt uppgöra RepartitionsFörslag, så tidigt, att HushållningsSällskaperne (Konungens Befallningshafvande) sednast inom löpanpe årets slut, må underrättas om de i hvarje Hän för det kommande året till erhållande af understöd, antagne och uppförde Odlingsföretag, dervid alla Special - handlingar återsändas, att hos Hushållningssällskapet (Konungens Befallningshafvande) till nödig controll vara att tillgå, men sammandragen förblifva hos Kongl. Akademien; hvarjerhte BancoStyreisen, inom årets utgång, tillställes ett dylikt RepartitionsFörslag , som tidigt att HushållningsSällskaperne ( Konungens BefallningshafVan. de) sednast inom löpande årets slut, må underrättas om de i hvarje