Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfverflyttning till Andra Hufvud-Titeln af Krono-bageri-gesällers aflöning / 1,770:—•—■ Kär med ofvanupplagne anslag för 1835 och följande åren 230,350. Jemföres hvad, enligt senast uppgjorde Allmänna Indragnings-stat, verkligen utgått 216,684: 41. 10. eller i rundt tal 216,680. Yisar sig en minskning genom afgång af .. 13,670: 298,830. 15,440. Summa B:co R.dr Utom indelningar och spanmål in natura, efter den beräkning, framdeles afgifvande Riks-Slat skall upptagas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 29 Mars 1841. 283,390 sorn uti 63i Expeditions-Vtskottets Förslag till und Skrifvelse > N.o 378. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 3( Mars 184». Presle-Slåndet den 1 April — Borgare-Srtnctet den 3 Bonde-^tåndet den 3 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående dels rättighet för enskilde att anlägga Theatrar i Hufvudstadens dels ock granskning af Skådespel3 hvilka d sådana Theatrar upp* förås. (Allm. Besv. och Ekon. Utsk. Bet. N:o 83 och Uti. INro 125.) S. A. K.
Utskottets tillstyrkande i alla delar; men Vällofl. Borgare-Ståndet, som förut hade gillat hvad Utskottet i dess första Utlåtande i detta ämne af den 12 sisth Maji föreslagit, att nemligen Theatren blott för innevarande år skulle af Statens Medel understödjas med 30,500 R:dr, utom det förut å Stat anslagne årliga belopp för Dramatiska Spectaclets underhåll, har, enligt Protocolls-Utdrag af den 18 dennes vid föredragning af det sednare Utlå* tandet, förblifvit vid dess förra i ämnet fattade beslut; och Hedervärda Bonde-Ståndet har åter berörde dag, med bifall till den föreslagne afgiften till Theatern och det för innevarande år ti lstyrkte understöd, afslagit det extra ordinaire bidrag för nästa år, som i omförmäldte fall sku le af Statens Öfverskotts-Medel utgå; i följd hvaraf ^:ne Stånd stannat mot de andra arne Stats-Utskottets Betänkandeni 1877 i olika beslut angående nämnde tillfällige understöd för nästa år 1819- Detta förhållande har Stats-Utskottet ansett sig böra vördsamligen anmäla, på det den åtgärd, som leder till ett laglikmätigt slut i denne del må vidtagas; och hemställer Utskottet att, så framt ej Vällofl. Borgare Ståndet eller Hedervärda Bonde-Ståndet skulle finna för godt förena sig med de s:ne öfrige Respective Riks Stånden härutinnan, frågan mätte öfverlemnas till afgörande utaf förstärkta Stats-Utskottet på sätt 6g. §. Regerings Formen utstakar; hvarvid följande Voierings-Proposition torde framställas:
Nuvarande anilaget bibehålles 15,900 15,900 — Justitia:-Revisions-Expedihonen'- Nuvarande anslaget: 'Tillkommer 36-444: 50‘ 128,100 128,100 Svea Hofrätt, med derunder lydande Juslilia-stat Penningar: Hofrätten f nuvarande anslag bibehålles 163,400: Juslitiw-Slaiens nuvarande anslag 18,989: 52. Tillkommer : Ersättning åt visse Domhafvande och Tinpstolkar för s. k. näst . 3,500: — 22.489: 52. Penningar: Hofrätlens nuvarande anslag bibehålles 162,400- Justitice-statens anslag upptages oföränQ_ dradt 18-871: 8Ö’ Indelta räntor (Justitiae-statens); nuvarande beloppet bibehålles 181,271 85 3,494 25 184,766 10 Hofrätten öfver Skåne och Blekinge, med derunder lydande Justitiae-stat: Penningar: Förslag till underd. Indelta räntor enligt markegång på förslag. Indelta räntor (Juslitias-statens); nuvarande beloppet bibehålies . 85,237 12,555 2? Förslagsanslag: 1,350,000 1,350,000 — Vård och underhåll af Länsoch Kronohäkten; Rcservalions-anslag 13,500 13,500 —- Medico-legala Besigtningar; Förslags-anslag 10,000 10,000 — Skrifmaterialier och expenser, ved m. m.: Förslags-anslag; nuvarande beloppet 23,916: 52. AJgår: För jemnande af Hufvudlitlarnas Slutsumma 4: 50. 23,912 7,500 9 23,912 2 Reseoch Traktaments-penningar; Förslagsanslag 7,500 — Ersättning åt vittnen och parter:
Han föll i stället framstupa och sof tungt med pannan lutad mot bordet mellan en punschbutelj och ett vattenglas. Man fattade sina glas och drack inbördes till afsked. Ling knackade med foten af sitt glas på den sofvande Grisens hufvud, som om han knackat i en bål för att hålla tal. – Taflan är fullständig, sade han. De gingo ut, lemnande Grisen kvar att sofva ruset af sig. På torget skildes Lars Johan och Grane från det öfriga sälskapet. Grane gick en stund tyst. Han vämjdes vid sig själf. Lars Johan gick också och tänkte på dagens händelser. – Det var helvete, sade han till sist. – Ja, det tror jag, du har rätt i, sade Grane skrattande. När Grane kom hem, låg det ett telegram på hans bord. Han kände en underlig kyla genom hela sin kropp, bröt det och höll det mot ljuset. Det var från fadren. Han läste det mekaniskt, utan att kunna reda sina tankar. »Din mor är illa sjuk. Vill du träffa henne, så res genast.» Grane stod en lång stund stilla. Modern! Det var länge, länge sedan han tänkt på henne. Han brast i gråt och grät länge. Först när han märkte, att ljuset brunnit ned i staken, gick han till sängs. Tidigt nästa morgon var Grane uppe för att packa in sina effekter. När det var gjordt, hade han ännu en timme kvar, innan tåget skulle gå. Han tog ett papper och skref följande rader till Schultz. »Min mor är döende. Jag far med morgontåget. Klockan nio i kväll är jag hemma. När jag kommer tillbaka igen, kan jag inte säga. Jag känner mig så underlig till mods. Det är, som om jag i detta ögonblick sade Upsala farväl. Jag tycker, att jag går till ett helt nytt lif, eller rättare att mitt lif hädanefter på ett eller annat sätt skall blifva nytt. Jag vet ej, om denna känsla kommer sig af sorgen, eller helt enkelt däraf, att något händt, som ryckt upp mig till medvetande af, att jag ej längre får motståndslöst rulla ned för lifvets utförsbackar. Men du skall hafva tack, för hvad du varit för mig under dessa år.
M. en komité, för att upgöra förslag till embetsverkens reorganisation, hvilken då också verkställdes ganska grundligt, så att en mängd ärenden skiljdes från det ena och lades till det andra verket. Vidare måtte det vara bekant att KrigsColhm, för blott några få år sedan, återigen undergått en fullkomlig reorganisation ända derhän till och med att afdelmne fått helt andra namn än de hade för några och 20 år sedan, då jag hade äran att såsom AdvokatFiskal tjenstgöra i detta verk. Äfven StatsKont. är reorganiseradt, likaså BergsColhm; med ett ord, åt hvilket håll man vänder sig, så finner man huru Begeringen fullgjort E. St:rs önskan i detta hänseende. Då må Gr:n också ursäkta, om jag anser det vara en'för långt drifven förebråelse mot I)en 3 Juli. 21 Regeringen, att säga det den icke i detta fall sökt tillfredsställa R. St:rs önskan; tvertom vågar jag påstå, att det är just genom denna beredvillighet, som måhända icke alltid de bästa organisationer blifvit vidtagne. Men detta är en sak för sig; jag har blott velat anmärka detta, på det man må se att det icke finnes någon sådan motsträfvighet å Regeringens sida, såsom en och annan låtit påskina. Hr Bildt: Om R. o Ad., med R. St:rs rätt, kunnat afgöra denna fråga, skulle jag, för min del, velat instämma i Frih. Ter smedens förslag, att genast afgöra frågan, på sätt han hemställt, men då denna del af representationen icke utgör mer än ^:del och det kan hända att, om R. o. Ad. fattar nu beslut, och redigerar det såsom Frilen föreslagit, ett annat Stånd, som fattar ett likartadt beslut, redigerar det på annat sätt, inträffar härigenom att frågan kommer att lösas genom förstärkt StatsUtsk., och då skall man jemka och göra inbjudningar etc. Allt detta kan undvikas om man återremitterar punkten, ty om den äfven återremitteras från etft annat Stånd, så skulle Utsk:s ledamöter få tillfälle att, åtminstone reservationsvis , framlägga ett förslag för de Stånd, som vilja öka lönerna för Gen.Intendenten.
Föredrogs och remitterades till Stats-utskottet Rikets Ständers år 1847 församlade revisorers berättelse, om den af dem verkställda granskning af stats-verkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845. S. D. Föredrogs ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 17, i anledning af väckt motion, om fyr-anläggningar å Agön och i skäret Skomakaren. Återremitterades. S. D. Föredrogos ånyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets belänkanden: N:o 18, i anledning af väckt motion om beredande af fyranstalter i sjöarne Mälaren och Hjelmaren; Bifölls; N:o 19, i anledning af väckt motion om stapelstads-rätt för staden Sölvitsborg; Bifölls; N:o 20, i anledning af väckt motion om stadsoch köpings-rättighcter för Höganäs i Skåne; Bifölls; Prot.-utdrag den 12 Februari 1848. bl N:o 21, i anledning af väckt motion om transitooch nederlagsrätt för Slitö hamn på Gottland; Afslogs; N:o 22, i anledning af väckt motion om förbud emot utländska ords begagnande i svenska , skrifna eller tryckta handlingar; Bifölls; N:o 23, i anledning af väckt motion om svenska inskrifter å medaljer m. m.; Bifölls', N:o 24, i anledning af väckt motion om bildande af fögderioch länsvis sammanträdande municipal-auktoriteter, för behandling af för fugderiet eller länet gemensamma angelägenheter; Bifölls; N:o 25, i anledning af väckt motion om förbud för häst-handlare och så kallade ”skojare”, alt på deras resor genom landet medföra qvinnor och barn. Bifölls; N:o 26 i anledning af väckt motion, om förändrad reglering al nämndeoch fjerdings-mäns skjuts-skyldighet.
Och intet rörde sig öfver hela det ändlösa och enformiga landskapet; blott långt ute i en horisont tecknade sig några gestalter, nerhukade i ett rotfruktsfält, med halfva öfverkroppen mot himlen. Redaktören måste åter stanna och lyssna. Han hörde heller icke nu någonting till en början; men ett stycke framför honom, der den släta marken för ögat höjde sig uppåt med en tvär, rak, hög linie mot himlen, liksom hafvet gör, stod en gård och sken hvit inne bland de nakna fruktträden, medan bakifrån de aflöfvade almkronorna, punkterade svart af råkbona, böjde sig fram öfver taken. Han lade med en ofrivillig vridning hufvudet på sned, höll andedrägten inne och lyssnade vidare. Då hörde han något. Det kom långt långt borta ifrån; det kom långt långt inne ifrån. Det var tystare än ett långt och sakta stråkdrag på violinens finaste sträng; det var så tydligt i sin mörka ton som alla dessa silhouetter, hvilka nu, i den uppblossande dagern före skymningen, tecknade sig rundt omkring honom. Det var en enda, långt utdragen ton; den höjde sig icke, den sänkte sig icke; den gick rakt in genom hans själ; och stod nu derinne och skälfde. Det drog och drog; och han gick och gick, vidare och vidare, som om han måste finna den underliga tonens ursprung och hinna dit, innan ännu solen gått ned och den långa, mörka höstnatten fallit på. Och ju längre han gick och ju längre han kom, dess närmare kom den, dess fylligare blef den, dess starkare grep den; den blef ett med landskapet, den blef ett med honom sjelf; den var dager og silhouettlinier, den var höstoch aftontystnaden; och den klang upp ur jorden under hans egna fotsteg, der han liksom i en halfsömn vandrade utåt vägarne, och lade stål och vingar inunder; och hela den öfriga verkligheten spelades och spolades bort af denna ena och enda sjungande ton af dröm. Blott långt bakom honom, någonstädes bakom ett skumt fönster i ett litet hus vid en trång gata inne i en stor stad, stod en kvinna med en gestalt som af ett ungt rå och pressade ett litet ovalt ansigte tätt mot rutan och såg efter den bortdragande med två stora ljusbruna ögon
Den känsliga Bolettes hälsa syntes så angripen, att hon för en befarad bröstsjukdom hösten 1858 skickades till Madeira, där hon kvarstannade två hela år, hvarunder de nya känslor, som blifvit väckta inom henne, fingo i ensamhet och stillhet utveckla sig och mogna. Själf anser hon denna tid af stor betydelse för sin blifvande lifsgärning, ty jämte åtskilligt osundt innebar utan tvifvel den Lammerska rörelsen mycket godt och hälsosamt, så snart de första svallvågorna något lagt sig, samt blef för mången en väckelse att lefva lifvet på allvar. Medan den ena systern sålunda i främmande omgifning tillbragte sina dagar på Madeira, njöt af dess härliga natur och fördjupade sig i dess äldre och nyare historia, gjorde den andra ett längre besök i det svenska grannlandet. Härunder kom hon också att vistas någon tid hos baron Hermelins på det gamla herresätet Gripenberg i Småland. Här fick hon första gången höra talas om den då nyss upprättade svenska diakonissanstalten, som med varmt intresse omfattades af husfrun på stället, dotter till den gamle missionären P. Fjellstedt. Den norska gästen fattades snart af samma intresse, och ju mer hon hörde, dess innerligare blef hennes önskan att en sådan anstalt måtte komma till stånd äfven i den norska hufvudstaden, där den ju var lika mycket af nöden som i den svenska. Och hvad skulle hon väl hellre önska än att i någon mån få bidraga härtill? Uppfylld af detta nya intresse återvände hon till hemmet i Hedemarken. Här sammanträffade efter någon tid de båda systrarna och det med en ny blick på lifvet och de allvarliga kraf det ställer på den tjänande kärleken. I stället att såsom hittills lefva ett s j ä l - viskhetens lif, ville de nu ägna sig åt arbete och verksamhet för andra. Till en början sökte de genom åtskilliga småskrifter och uppsatser i tidningar och tidskrifter väcka det allmänna intresset för en blifvande diakonissanstalt, hvartill Mathilda Foys ypperliga svenska broschyr: » Vet du hvad diakonisshuset är? » gaf ett godt uppslag.
Man har ju ofta sett gifta skådespelerskor, målarinnor och författarinnor, som delat sig mellan hemmet och en annan verksamhet, men det finns många andra tillfällen, som icke tillåta en sådan delning, utan där det speciella ämbetet utanför hemmet kräfver en människas hela tid. Framtiden skall visa, hur den kommer att lösa dessa för oss ännu svåra och stridande spörsmål. Såsom sakerna nu stå, öfvertager en kvinna ett nytt ämbete genom att gifta sig. Hufvudsaken för henne blir då att vara husmoder. Denna titel af »husmoder» har börjat råka i misskredit. Man säger ofta om en ung flicka, som gift sig: »Ja, förr i världen hade hon de och de talangerna, och kunde det och det; nu går hon alldeles upp i att vara husmor!» Om de kvinnor, som gifta sig, verkligen ville gå upp i att vara husmödrar, skulle de icke förlora någon förmåga eller talang de förr haft; – de skulle förstå, att alla talanger, all begåfning, alla studier – ju mer, dess bättre – behöfvas för att bli en god och klok husmor, för att bli den styrande regentinnan i en stat i staten, men dess värre fäster man vid benämningen »husmor» snarare föreställningen om en köksa, som delar sig mellan en smöroch en såpfjärding, än ett väsen, som är satt till att skapa arbetsamhet och lycka i ett själfständigt organiseradt helt. Hemmet är en värld för sig, och det representerar i smått allt, som försiggår i den stora världen utanför. Det finns egentligen ingen förmåga, hvaraf icke husmodern kan ha användning, och ingen förmåga, hon icke skulle försöka bibringa sig. Man har ofta sagt, att, för att herska, måste man kunna tjäna. Alldeles riktigt! – För att kunna vara rättvis i allt, som man fordrar af andra, och för att vara tacksam för de tjänster, som bevisas en, måste man själf ha försökt, hvilken tid och hvilka krafter, som fordras till det arbete man pålägger andra, men det fordras icke, att man oupphörligt skall gå och göra alla detaljer själf. Arbetets fördelning är lika nödvändig i hushållet som i staten.
Du är Skydds-engelen, som, i en fasans tid, Till jorden någongång en blidkad Himmel skickar. I dina ljusa spår gå frihet, rätt och frid, Och trygga under din egid Stå folk och Konungar, och vörda dina blickar. Grossbeeren, Dennewitz och Leipzig! stigen opp Från de Germanska fält, som Hjeltens ärestoder; Och Elbe, Saale, Rhen! gån, frie i ert lopp, Och vittnen, till de trycktas hopp, Att Götha-Lejonet än vaktar Tysklands floder. Och du, som, gråtande på dina söners graf, Millioner slagnes mor, såg onaturligt måttas Emot ditt eget bröst en modermordisk glaf, Europa! torka tåren af Och andas! Din Alcid med Hydran går att brottas. O! Han är vår likväl, den undransvärde Man, Som lif i domnande nationers ådror spridde: Den höga Segraren, den milda Menniskan, Som kom och skådade och vann Vann hjertan, hvar han gick, triumfer, hvar han stridde. Ja, Sverge! din är Han, den Ädle, på hvars bud Förskräckelserna fly och lågorna och morden. Trygg lyssnar odlaren till Svenska åskors ljud: Han bådar, Nordens Dundergud, Ej ödeläggelse, men fruktbarhet åt jorden. Som viggen klyfver skyn, så öfver rymden far Hans blixtbeklädda arm; och våldets fästen ramla: Men värnlöshetens tjäll stå upp i Hans försvar, Och kring Hans älskade standar Med glada härnadsrop de frie sig församla. Och, följd af mången grå forngöthisk kämpes hamn, Ifrån sin lagerbädd, se! Gustaf Adolf stiger, Och lägger folkens hopp uti Carl Johans famn, Och till odödlighet Hans namn, Hans fruktansvärda svärd till jemna segrar viger. Fullborda, Prins! ditt verk, till mensklighetens tröst; Och sedan återkom, att Nordens sällhet dana, Der Hoglands Segrare Dig trycker till sitt bröst. Och der din eftersyn, din röst Skall teckna för en Son den sanna ärans bana. I våra armar kom! och, med den starka hand, Som till Europens skydd och sjelfbestånd Du lånat
Något hvar af R. o. Ad:s ledamöter torde veta huru trång denna hamn i Westerås är, och huru mycket densamma är i behof af förbättringar. För min del skulle jag tro att då vi nu äga tillgångar, så borde vi icke neka detta län, så mycket mer som Staten der på troligen icke kommer att förlora det aldra ringaste eller, om den kommer att förlora, det endast kan blifva ganska litet, erne - Den 13 Juli. 09 dan staden kommer att betala 4 proc. på lånet. Jag anhåller således att R. o. Ad. ville bifalla det ifrågavar. anslaget. Frih. Cederström, Claes Rudolf: Visserligen har den siste värde talaren bemödat sig att för det H. Ståndet framställa huruledes, sedan denna fråga tillförene blifvit från Ståndet återremitterad, förhållanden sedermera skulle hafva uppkommit, som skulle föranleda dertill att, ehuru Ståndet icke förra gången funnit anledn. att bifalla anslaget, likväl numera, på grund af förberörde förhållanden, ett samtycke dertill kunde lemnäs. För min del kan jag dock icke Buna mig öfvertygad härom till följd af hvad Hr von Troil i detta afseende anfört. Besagde värde ledamot har nemi. yttrat, att då, hvad angår hamnanläggningen vid Cimbritshamn, det redan blifvit afgjordt att denna hamnanläggning icke vidare vid denna riksdag kan påräkna något bidrag af allmänna medel, så skulle derutinnan ett skäl förefinnas för R. St. att godkänna hvad Utsk. för hamnutvidgningen vid Westerås föreslagit. Mig synes åter att, då man funnit sig nödsakad att neka anslag till den Cimbritshamn tillhörande hamnbyggnad, der sjöfarande å öppna hafvet äro utsatta för de svåraste stormar, så är svårt att inse något skäl att Staten skulle för ett mindre trängande ändamål finna sig böra använda nu förevar, summa.
Nu betalas olika för afstånd af 25, 50, 100, 150 och öfver 150 mil, men 26 och 49 mil för 50, och 99 mil betalas lika, eller för de förra 2 Itdr, för de sednare 3 Edr. Finnes då emellan 25 och 5 0, och emellan 50 och 100 mil ingen station, som uppehälles? Jo! om man granskar den utfärdade telegraf-taxan, finner man genast att så är förhållandet. Härifrån till Upsala kostar en depesch 1 Rdr, härifrån till Gefle också 1 Rdr, ehuru stationen i Upsala då uppehälles. På samma sätt kostar en depesch härifrån till Söderhamn 2 Edr, och en depesch till Hernösand också 2 Rdr, ehuru stationerna i Hudiksvall och Sundsvall då uppehälles. Annu mer slående blir exemplet, om man besinnar att en depesch härifrån till Götheborg kostar 3 Rdr, och en depesch till Landskrona också 3 Rdr, ehuru då alla emellan Götheborg och Landskrona liggande stationer uppehållas, nemi. Kongsbacka, Warberg, Falkenberg, Halmstad, Laholm, Engelholm och Helsingborg. Detta visar att telegrafstyrelsen icke kunnat strängt tillämpa sin egen princip; ty i sådant fall borde man betala mera i förhållande till det antal stationer, som depeschen passerar; men^ det har likväl telegrafstyrelsen icke ansett lämpligt att stadga. Återstår nu den praktiska sidan af saken, eller huruvida ett medelporto skulle komma att bära sig. Det är obestridligt, att om medelportot sattes så lågt, som jag föreslagit, så skulle till att börja med förlust upkomma, och storleken af denna förlust är lätt att beräkna, om man antager att depeschernas antal icke skulle öka sig. Under sisth år afsändes 1 19,000 depescher, för hvilka brutto-inkomsten utgjorde 251,000 Rdr; om nu blott 1 Edr Ernt hade betalts för hvarje depesch, så hade 132,000 mindre influtit; men då nettobehållningen för sistlidne år var 34,000, så hade bristen endast blifvit 98,000 Rdr.
Och han hade aldrig tänkt på att — hos sådana naturer som hennes — kärleken till friheten är vida starkare än kärleken till lifvet. Hon hade ej suttit ensam länge, då förstugudörren rycktes upp af hennes äldsta syster, en vacker flicka i modern vårtoalett. »Det var ju tur», utropade hon, röd af ifver, »pappa är bjuden hundratjugufem kronor för den gamla porslinsbilden. Kära Ida, för allt hvad du gör, så säg till honom att han säljer den, det vore ju ett spektakel att säga nej. Jag talade med honom på gatan, och han sade något om att du icke skulle tycka om i fall han gjorde det; men nu skall du icke vara barnslig. Hvad är det der gamla skrället att hålla på?» »Skrälle!» upprepade den yngre systern förnärmad. »Ja, Herre Gud, hvad det inte är, kan det bli. Var nu förståndig. Jag skall bara ta min parasoll, så skall jag springa bort till faster Lina och fråga, om hon vill sälja sin gamla kaffeservis.» Hon snodde omkring i vråarna, fann sin parasoll bakom ett skåp och skyndade ut igen, icke väntande på svar. Då hon var borta, reste Ida sig mödosamt och gick fram till chiffonieren, der bilden stod. Hon stälde sig framför den och bara såg. Nu skulle hon ju skiljas från den för alltid. Tårar ville skymma hennes ögon, men hon såg ändå, det var ju sista gången. Denna grupp förestälde Bacchus och Ariadne. Fotställningen utgjordes af ett klippstycke, hvars yta bildade en bädd af sjögräs och tång, på hvilken en panter sträckte sig i fredlig slummer. På en grof vinpress, och med fötterna stödda mot djurets rygg, sutto båda hufvudfigurerna. Deras nakna kroppar voro utförda med en renhet och flärdfrihet, som verkade välgörande. Han ung och kraftfull, med en sydländings hy och mörkt hår, sammanhållet af ett guldband och kringlindadt af en ranka; hon spenslig och späd, med fina lemmar, hvit kroppsfärg och guldgula lockar, uppbundna i en grekisk knut. Öfver deras knän låg en sjelfsvåldig satyrunge med brunludna bockben och näpna små hornknaggar.