Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han satt i en mörk vrå och beundrade lokalens förgyllda pelare och otäckt dammiga palmer, rummets fulhet stötte honom ej mer, han tyckte han haft behov av ett ännu vederstyggligare för att känna sig hemma. Föraktet för sig själv hade blivit nästan avsky, han förundrade sig att han kunde äta och dricka, han drack en myckenhet konjak till kaffet utan att känna sig berusad. Och nu först kom scenen från Ziris hem igen i all sin vedervärdighet. Om och om genomgick han den, försökte erinra sig varje detalj. Stödjande huvudet mot handen, fann han ett visst nöje i att sluta ögonen och i minnet rota igenom varje småsak som förknippats med händelsen. Hur många gånger han besökt henne däruppe mindes han ej. Man kom först in i en rymlig tambur, och sedan i en hall, sedan en salong. Där var ett grönt bord, ett rektangulärt bord med en grön duk, och stolar med grön stoppning, hela rummet var hållet i dämpat grönt, och där hängde en tavla mellan två dörrar med ett skogslandskap, en vild och mörk tjärn och furor omkring, små näckrosor lyste ute på vattnet. Det fanns ett slags salong till, i vitt, han hade aldrig trott att han kunde minnas allt detta, och där var en boksamling och en dyrbar flygel och alltsammans i en gammal förnäm stil. Hur han nu ansträngde sig kunde han ej minnas hurdana stolarna såg ut, det var förargligt han måste hoppa över det. Alltså han drack ännu ett glas, häftigt, som om han varit ivrig att bli berusad sedan var det Ziris rum. Jag minns rummet, tänkte han, ett vackert rum, men jag minns henne också, hon älskade visst att gå klädd i sammet, hon var så mjuk i denna sammet. En gång hade hon haft en kärleksdräkt som fullkomligt berusat honom en nunnedräkt i kolsvart med ett silkesrep, ett svart silkesrep, om midjan, hon verkade så kysk i den, och när han löste upp den, fanns hennes fullkomligt nakna kropp därunder, vit, skön och het som eld. Han hade älskat att ligga pressad över henne under det hon hade dräkten på sig, och så häftigt riva upp den vad det föreföll barnsligt nu! Och barnsligt var allt det andra de gjort, enfaldigt och gammalt. Och så mannen med glasögonen.
Från ett ganska betydligt antal af Rikets elementar-läroverk hafva äfven, under loppet af åren 1844—1846 samt innevarande år, underdåniga framställningar inkommit om förbättrade lönevilkor förlärare. Enahanda fråga har också blifvit väckt uti största delen af de yttranden, som blifvit afgifna öfver skol-revisionens berättelse. Derjemte hafva från flera läroverk och städer underdåniga ansökningar blifvit ingifna om ökadt antal af lärare eller andra förändringar i organisationen af särskilda skolor. Med anledning häraf har. Eders Kongl. Majit i nåder täckts anbefalla mig att med underdånigt förslag i ämnet till Eders Kongl. Majit inkomma, och tillåtit mig att till biträde vid nämnde förslags utarbetande kalla några erfarna män. Då efter förberedande öfverläggningar för verkställigheten af detta nådiga uppdrag, jag nu går att i underdånighet föreslå de hufvudsakliga förändringar i elementar-läroverkens organisation och undervisningen vid desamma, hvilka jag för min del anser vara af behofvet påkallade, samt de åtgärder, som dermed stå i sammanhang, anhåller jag underdånigst att korteligen få anföra skälen för desamma och att framdeles, sedan Rikets Ständer fattat sina beslut i de delar, som af dem bero, och Eders Kongl. Majit hufvudsakligen pröfvat de förslag, som nu i underdånighet framläggas, få utförligare underställa Eders Kongl. Majits nådiga bedömande de föreskrifter och stadganden, som i anledning deraf böra utfärdas. I äldre tider var för dem, som ej ämnade sig i statens eller det allmännas tjenst, behofvet, med få undantag, högst ringa af annan bildning än den, som inom församlingarne erholles genom religionsundervisningen. De offentliga läroverken voro derföre uteslutande riktade till meddelande af undervisning i de ämnen, som för embetsmannen under den tiden voro vigtigast, och genom skolans räkneklass, der i början blott kristendom, aritmetik och skrifning förekommo, blef, med högst få un - iBil.
Grefve Spens, Carl Gusfaf: Enligt 44 §. i Regeringsformen skall ett Utskott återlemna ett återremitteradt Betänkande, som det icke anser höra till dess befattning, inom 8 dagar, jag hemställer, om icke detta mål hör till denna dass, och förundrar mig, i anledning deraf, att Utskottet så länge dröjt med att underrätta Ridderskapet och Adeln, det återreniissen ej var så fullständig, att den till handläggning kunde företagas. Herr Munck af Rosensköld: Jag kan ej finna på något ställe i Betänkandet, att Utskottet velat undandraga sig befattning med de remin terade anmärkningarne 3 men Utskottet har endast önskat, att, då desse anmärkningar äro af sins emellan stridig beskaffenhet, Ridderskapet och Adeln måtte förklara, hvilka sf dem borde anses för Ståndets gemensamma tankar. Hans Excellence Herr Grefven och LanåtMarjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg uppläsning nödig af de Pleni* Protocoller3 då förevarande frågor förra gån - 496 Den 27 Maji. gen af Ridderskapet och Adeln pröfvades,och de till Utskottet remitterade anmärkningar framställdes. Ropades Nej. Herr Cederschöld: Om Högloflige Ridderskapet och Adeln skall kunna förena sig om gemensamma tankar, torde det vara rent af nödvändigt, att Protocollerna blifva uppläste} ty jag vill minnas, att vid några § §. yttrades alldeles stridga meningar; och dessa kunna väl åtmindstene ej förklaras för Ståndets gemensamma tankar. Friherre Cederström, Jacob'. Då genom fö. revarande vidlyftiga discussion blifvit tillräckligt upplyst, att Ridderskapet och Adeln bör anses hafva för sina gemensamma tankar förklarat alla anmärkningarne. enär de bli t vit till Utskottet remitterade, och den af ConstitutionsUtskottet nu väckte fråga, huruvida berörde anmärkningar böra betraktas, såsom utgörande Ståndets gemensamma tankar, således är i grund af 56 §.
Ständers i anledning af desse Betänkanden fattade Beslut, att Banko-Styrelsen till efterrättelse meddelas. I afseende på de till Strömrensningar m. m. anslagne Ethundra Tusen Riksd.r årligen, såioreslås, alt uti Reglementet för Banko - Styrelsen måtte införas en så.lydande Föreskrift: ”Sorn Riksens Ständer till Kongl. Maj:ts disposition anslagit en Summa af Ethundra Tusen Riksd:r årliigen , att från och med 1819 till och med det år, då nästa Riksdag infaller, från Banken utgå, för att användas till Strömrensningar och lättade transporters öppnande , med hvad mera som kan leda till uppmuntran och befrämjande af en ökad produktion och afsättning af sådane Landtmanna-varor , som nu, till Landets kännbara förlust , måstehemtas från Finnland och arrdre främmande Länder; Och Riksens Ständer dervid tillika stadgat och föreskrifvit, att dispositionen af detta anslag må ske , efter de för Stats - Medlens förvaltning lagde grunder , samt oförryckt till det afsedde ändamålet användas , deröfver Riksens Ständers Revisorer vid de vanliga Revisionerne böra granskning anställa, äfvensom vid hvarje Riksdag berättelse derom, af 690 Statsoch "Banko-TJtskoltens Betänkanderi'. [Riksens Ständers Stats-Utskott till Riksens Stander afgifves; Altså authoriseras Banko-F.uMtnägtige att sådan© Ethundra Tusen (ioo,ooo) Riksd:s på ofvanföreskrifvit sätt, efter Kongl. Maj:ts Nådiga Reqvisitioner, anordna och utbetala låta J, äfvensom Riksens Ständers Re vissn'er, hvilka tili Stats Bankooch Riksgälds-Verkens öfverseende förordnas, ega, att iakttaga hvad i afseende på granskningen af Redogörelsen för ifrågavarande Medel , föreskrifva blifvit.
35 Uppå förekommen anledning, hafva Fullmäktige under den 12 November 1846 meddelat det förklarande, att hinder icke möter för diskontering i Ilandelsoch Närings-Diskonten af vexlar eller invisningar, utgifne eller accepterade af de Ledamöter uti Direktionen öfver nämnde Diskont, hvilka icke tillika deltaga i Banko-Diskont-Direktionen. Fullmäktige grundade detta förklarande derpå, att Banko-Reglementet endast innefattar förbud för Ordinarie eller vicarierande Ledamot i Banko-Diskont-Direktionen att sätta sig i skuld hos Diskont-Verket. Angående Bankens Grundfond eller Kapital-Ofver skott samt användandet af äldre vinst. G4:o. Grundfonden skall, enligt Banko-Reglementets 226 §, så vidt sig göra låter, till ett belopp af Fem Millioner Rdr bestå af Obligationer, löpande med minst 4 procents ränta och utgifne af Riksgälds-Kontoret, eller andre Verk och Inrättningar, hvilkas Obligationer Fullmäktige anse lemna full säkerhet; och böra Fullmäktige, medelst anskaffande af berörde räntebärande papper, ersätta den minskning, som, genom infriande eller försäljning af Obligationer, uppkommer, så att Banken i möjligaste måtto alltid förblifver innehafvare af lätt realisable förbindelser till omförmäldte belopp af 5,000,000 Rdr Bko. Som Banken vid 1844 års utgång, enligt hvad Öfversigten af Bankens hela ställning, efter nämnde års bokslut, gifver vid handen, uti räntebärande papper innehade 4,245,000 Rdr; så ålåg det Fullmäktige att anskaffa sådane till ett belopp, motsvarande skillnaden emellan berörde summa och 5,000,000 Rdr eller 755,000 Rdr.
Jag tillstyrker bifall till punkten. Hr Cederschiöld, Gustaf: Jag ber att få förena mig med H. Exc. Hr Gr. Sparre. Jag anser de ifrågasatta Adjunkturerna vara af stor vigt, enär det ofta inträffar att utmäkte vetenskapsmän måste under åratal vänta på befordran, emedan de ende platserne vid Universiteten, som tillhöra deras vetenskap, redan äro tillsatte med yngre personer. Det händer således icke sällan att sådana, mycket lofvande ämnen, måst af omsorg för sitt ekonomiska bestånd öfvergifva studierna, för att ehuru ogerna rigta sin håg åt ett håll, som bättre tryggade deras utkomst. Vid sådana fall skulle de nu ifrågasatta lönerna komma att användas i vetenskapens sanna intresse. Man har emot det nu begärda anslagets beviljande gjort samma invändning som framstäldes på f. nr, nemi. att medel dertill saknas, och man har åberopat en inom StatsUtsk. uprättad kalkyl, ir.visande att statsbrist redan förefinnes. Jag känner ej, huruvida denna kalkyl är fullkomligt tillförlitlig, jag har hört tvifvelsmål derom framkastas, och i allt fall kan det ej annat än förefalla mig något misstänkt, att statsbrist-spöket endast främhåiles, då det är fråga om smärre poster; hvaremot Utsk. då frågan angår större utgifter icke tyckes hysa någon särdeles betänklighet emot deras beviljande. I anledti. af detta Utsk:s sätt att göra besparingar, skulle man kunna fatta den förmodan att Utsk. uti financerna hyllade den homöopathiska läran, en förmodan, som tyckes vinna styrka, då man erfar att Utsk., ehuru, enl. hvad dess ledamöter här upgifva, tillgångarne skola vara så otillräckliga, anslagit till ett homöopathiskt sjukhus icke mindre än 8,000 lidr årligen. Man talar om tidens materialistiska riktning och yttrar farhågor för densammas öfvervigt. Det vore väl då skäl att försöka sig med något ideelt, och ifrarne för det materiella framåtskridandet kan jag trösta dermed, att allt som offras på det ideella bär tusenfaldig frukt äfven i det materiella. En enda god idé uträttar ofta vida mera än tusentals dagsverken. Jag yrkar bifall till motionen. Frih.
Jag vet mig ej till någondera delen hafva gifvit anledn., men det är mig ganska väl bekant, att vissa colporteurer hafva försökt att stalla denna min iinga personliga politiska existens så lågt som möjligt, alldeles ali niveau med deras egna begrepp om det politiska Iifvet. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm: Hr Lefren yttrade, alt Franska oppositionen ingått på befästningen af Paris. Det blef anmärkt af Hr Hjerta, att flere oppositionstalare uppstodo och talade dels emot och dels för befästningen, ungefär såsom här i dag tillgått. Men Hr Lefre'n får häri rätt, i thy att omsider blef denna befästning af Deputeradekammaren med qo rösters pluralitet voterad. Jag protesterar ånyo emot inblandandet af alla yttre politiska betraktelser i den enkla frågan om att befästa Rikets gränser, hvilket hvarje stat i alla fall och utan afseende på politiken för dagen väl alltid måste. Hr Hjerta har talat om en ”hängifvenhet hos vår Regering till någon annan makt, synbarligen emot nationens sympalhier.” Ett är nationen, ett annat en del af tidningspubliken. Undersökning af politiska sympalhier eller antipalhiers riktighet och af Regeringens förhållanden lill utländska makter vore på detta rum lika omöjlig som obehörig. Men sedan nyssnämnda mening blifvit framställd, anser jag mig förpliglad att förklara det Regeringen skulle smädas, genom hvarje beskyllning för en hängifvenhet, hvilken borde fråntaga Regeringen nationens sympathier. Gr. Frölich: Det kan ej förhålla sig annorlunda än att ilen värde talaren, som sist yttrade sig, ej varit närvar, ifrån början af denna discussion; ty då hade han åtminstone icke nu upplrädl för att förebrå den sidan, till hvilken Deo 20 Mars f. m. jag räknar för en ära alt höra, alt vi i nied t denna fråga ur någon politisk synpunkt. Elan har icke hört huruledes man i förIidet plenum, när ruan vågade yttra sig i sak, blefhelsad af flera talare här nied förkunnande af att historien skulle stämpla såsom förrädare deni, sorn vågade tala emot anslag till försvarsverket.
De hade, liksom skölden splittrad i hugget, dock redan afvärjt huggets mesta kraft. Huru liten örlogsflottan än må vara, kan hon ändå skåda fienden, oroa hans transportflottor och fördröja hans landstigning. Under tiden kan landtförsvaret bättre ordna sig, eller den väntade Engelska örlogsflottan hinna fram. Blefve flottan blockerad i Karlskrona, så skulle hon, precis som Hr Gr. Anckarsvärd uttrycker sig, uträtta detsamma som Ryska flottan instängd i Kronstadt 1854—55, och kosta Ryssland 15 å 16 skepp i bevakning. Anmärkn:n att Karlskrona icke är ett. Kronstadt, vill jag bemöta dermed, att om R. St. blott bevilja tillräckliga medel, vi nog ha’ Ingeniörer, som förstå att fullkomna befästningarne. 196 Den 28 Januari e. m. Såsom skäl emot Sveriges förmåga att underhålla ett lämpligt sjöförsvar, andrager Hr Gr:n att inom landet hvarken finnes hampa eller skeppsvirke, samt att hos oss en fullt befaren bemanning påtagligen ej är att tillgå. Hvad hampa och virke angår, så är England, liksom vi, tvunget rit t införa båda dessa behof, men anser sig deraf ingalunda förhindradt att underhålla sin flotta. Hvad bemanningen beträffar, så torde Hr Gr:n hafva förbisett det verkliga förhållandet att Sverige har rikare tillgång på dugligt sjöfolk än alla grannarne med undantag af England, ehuru beklagligen i detta fall som i flere andra, vi icke veta att hvarken upskatta eller begagna våra tillgångar. Framlidne Statsrådet Ehrenstam har för 10 år sedan upsatt ett förslag till sjöbeväringslag, som, om antagen, skulle lemna god besättning åt en större örlogsflotta än vi någonsin förmå underhålla. F. n. utgör flottans personal, all sjöbeväringen inberäknad, omkring 30,000 man. Afdrages ^ så återstår 20,000 man ttll bemannande af flottan. Att desse icke äro fullt befarne är en sanning; men hvarken Englands, Frankrikes eller någon nations flotta i verlden, har ännu blifvit bemannad med endast fullt befarne.
Följande turistströmmen, som flöt från sjön Mjösen och Skidbladner, stodo vi fem undrande och spörjande på stranden, ty ingenstädes sågo vi någon stad, och vi skulle kanske betviflat dess tillvaro, om ej flere vagnar med ett förekommande sätt vittnat om, att värdshus med omtänksamma värdar måste finnas här i nejden. Vi stannade vid en vagn, bärande namnet »Victoria», hvilket numera är en gemensam egendom för prinsessor, hotell, varietéteatrar och victoriaullgarn. Här fingo vi plats till våra två handkoffertar, hvilka vi beslutat skicka till Skjäggestad i Gudbrandsdalen, dit vi sjelfve i sinom tid tänkte komma för att hvila ut några dagar och afsluta första delen af våra vandringar. Till hotellet »Victoria» begåfvo vi oss sjelfve till fots, ty genom att följa efter vagnarne upptäckte vi snart staden. Men detta hotell var så proppfullt af kostymerade manliga turister samt af resande damer, hvars turnyrer till den grad öfverskuggade våra »torn-ur», att vi blygsamt gingo baklänges ut om dörren sedan vi fått veta att betjeningen ej visste om der voro flera rum lediga. Vi kände nemligen ej ännu, att »Eg veit ikke» betydde lika litet som vårt »ödmjuka tjenare». En reflekterande helsingborgare hade efter vår profvandring i Danmark yttrat, att när Ave anförde ett ressällskap i Danmark, undgick detta ej bekantskapen med de danska folkhögskolorna. Karlen hade till den grad rätt att han gerna kunnat tillagt: Akta er att hon ej i bakhand har en resplan, som för er alla fem i någon af de norska. Sagatun vid Hamar passerade vi dock, utan att jag förmådde mera, än att från Skidbladner sända en suck dit på blåstens vingar; men nu, då vi stodo husvilla utanför Victoria, ryckte jag försigtigt fram med min reservplan. »Om mina ärade kamrater tillåta, skall jag söka upp en här boende bekant, som säkert skall gifva oss anvisning på en hygglig bostad», föreslog jag listeligen.
Jag anhåller äfven alt få i prot. antecknadt, att jag varit fränvar. när nämnde beslut fattades af R. o. Ad. Ilade jag varit närvar., så hade jag röstat nej, af samma skäl, som Hr Akerman nu uppgifvit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sorn, enligt 37 § Ridd.ordn., R. o. Ad. vid hvarje riksdag bör genom val utse den af 7 ledamöter bestående Ridd. Di reel., och slutet af den 4:de riksdagsmänaden snart inträffade, H. Ex. ansåg sig böra hemställa, om R. o. Ad. funne lämpligt, alt delta val blefve anstäldt Måndagen d. 18 dennes. Denna hemställan blef af R. o. Ad. bifallen; hvarefter H. Ex. erinrade, att ifråga var. val borde ske särskildt lill ordförande och dess suppleant samt särskildt till öfrige ledamöter jemte 3:ne suppleanter. För öfrigt stadgades i 33 § Ridd.ordn., att ”vid de tillfällen, dä ett visst antal suppleanter tillika skola väljas, för att inträda i mån af inträffad ledighet, skall valet, med undantag af de fall, hvarom 35 § stadgar, ske på det sammanlagda antalet af ordinarie och suppleanter, hvarvid de fleste rösterne bestämma hvilka personer blifva ordinarier, äfvensom den ordning, hvarefter suppleanterne böra tillkallas;” hvaraf följde, alt listorne till val af ordförande och dess suppleant borde innehålla 2:ne, samt listorne till öfrige ledamöter och deras suppleauler 9 namn. Gr. Sparre, Erik, anförde skriftligen: Frånvarande vid slutet af R. o. Ad:s sednasle plenum, kunde jag icke till besvarande upptaga den af en ledamot af LagUtsk. emot Ekon.Utsk. gjorde förevitelse, att hafva orätt förfarit, dä Utsk. till behandling upptagit en dit remitterad motion om förändring i exped.lösen vid sladsdomstolarne, hvilken motion borde hafva öfverlemnats till Lag.Utsk. Jag vågar således anhålla, att nu få anföra några ord i detta afseende.
Majit fann godt förordna, det vederbörande vid Flottans Stationer borde, vid alla arbeten af omförmälda beskaffenhet, hädanefter alltid iakttaga en sådan bokföring, att hvarje så beskaffad! arbetes verkliga kostnad i materialier oell dagsverken derigenom åskådliggjordes; hvaremot Kongl. Majit, rörande de ifrågasatta uppgifterna ä värdet af behållna inventarier och materialier vid Stationerna, ansåg närmare bestämmelser i berörde hänseenden för närvarande icke böra vidtagas; äfvensom att slutligen i afseende å de Lots-verket tillhörande materialier och inventarier, hvarå all uppgift hittills saknats, Kongl. Majit anbefallt, att vid detta verks hufvudböcker hädanefter skulle biläggas en tablå, utvisande det summariska värdet af Lotsocli fyringsverkets förenämnde tillhörigheter; — hvilket allt Revisorerne ansett sig böra omförmäla. §. 4. Under de år, denna revision omfattar, hafva, likasom under föregående år, utgifterna för skrifmaterialier och expenser m. m. vid Kongl. Förvaltningen af sjöärendena och Sjöförsvars-departementets Kommando-expedition betydligt öfverskridit det härför beviljade årliga anslag, 2,500 Rdr. 1. hvarförutan af de till oförutsedda utgifter anslagna medel blifvit till Kommando-expeditionen lefvererade samt för dess med expenser likartade, s. k. extra utgifter använda och uti särskild räkenskap redovisade 900: 600: eller sammanlagdt 4,994: 47. 5. 4,598: 3. 1. — 72 — Extra statsanslag en. Nedannämnde för tillfälliga behof anvisade anslag redovisas i Kongl. Förvaltningens och Flottans Stationers räkenskaper på följande sätt: Dr vid /Sid och 1S45 ars riksdag beviljade: Behållning vid Utgifter åren Behållning vid 1849 års slut. 1850 och 1851. 1851 års slut. Stationens räkenskaper för år 1850 hafva blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskade med anmärkningar, hvaremot granskningen af 1851 års räkenskaper ännu icke derstädes ägt rum.
Jagskulle ej eller bestrida den oinskränkta granskningsiätten, om KaromarRättens anmärkningar någonsin å Lyfta t en jemnkning eller lindring i de skatlskyldiges bördor. Men härtill mäste jag säga rakt Nej. KammarRätten bär aldrig anmärkt, att den eller den blifvit för högt taxerad, och att nedsättning fordras; den har tvärtom alltid sagt, att den eller den blifvit för lågt taxerad, och detta kan val icke kallas en jemnkning. Om ett enda exempel på ett motsatt förhållande kan företes, så vill jag erkänna, att jag har orätt, men jag tror icke att det kan framdragas, ty väl känner jag en enskild händelse i detta afseende från Westmanland, men det verkar ej på det hela, och jag talar om bela Provincer. Jag tillstyrker derföre bifall lill Utskottets förslag i denna punkt, och tror att Statens rätt är tillräckligen bevarad, då tillämpningen af Ständernes beslut är öfverlemnad åt PröfuingsCommitteerne med rättighet för Kronans Ombud, att öfverklaga deras åtgärder. Men deremot kan jag icke med Herr af Billbergh anse det vara en detaljfråga, om miuimi-labellen uuderstiges, ty det rörer grundprinciperna, och der finner jag det vara rikligt, att KammarRätten får gora anmärkning, i fall Kronans Ombud eller de Embetsmän, åt hvilka uppsiglen blifvit uppdragen, försumma sig. På hvilken ansvaret skall stanna, är Den 12 Augusti f. m, «73 äter en annan fråga, hvaröfver jag nu icke vill utlåta mig, emedan dea icke hörer hit. Jag får sluteligen fästa uppmärksamheten derpå, att Utskottet i sitt sednare Utlåtande tillstyrkt a:ne tillägg till det första förslaget: ito sitt, i likhet med hvad sorn i fråga om fastigheters Mfnimivärden ä landet eger rum, i Kammar Rätten må anmärkas och till rättelse behörigen befordras, om värde å Hus i Stad blifvit bestämdt till lägre belopp än det, hvartill detsamma må i allmänt inhemskt
Hvad giftorätten angår, så innefattar samma lag, i 10 kapitlet Giftermålsbalken, allmänna föreskrifter för ordnandet af makars ifrågastälide egendoms förhållande, samt följaktligen ej allenast angående den egendom, hvari de skola njuta giftorätt, utan äfven om vidsträcktheten af hvardera makens rätt. I denna del har emedlertid lagstiftaren förut i 8 kapitlet nämnde balk, lemnat makar frihet att före äktenskapet sjelfva bestämma; och häraf följer således att tillämpningen af berörde allmänna föreskrift blifvit gjord beroende deraf, huruvida makarne begagnat nämnde frihet, eller på det af lagen anvisade sätt ordnat deras angelägenheter. Men häraf är åter en följd, att då makar i förenämnda fall icke träffat någon öfverenskommelse, utan låtit sig Lag-Utskottets Betänkandej N.o i5. 3 nöja med hvad lagen i allmänhet derom förordnat, detta förordnande, i hänseende till samma makar, antagit egenskap af förord eller utgör den af dem antagna grund for livard eras delaktighet i deras gemensamma bo. Och denna tysta öfverenskommelse måste ega samma förbindande verkan, som den uttryckliga, den der lika litet som andra lagliga aftal, lärer kunna af lagstiftaren häfvas, utan tillintetgörelse af den säkerhet och ordning i samhället, hvars befästande måste utgöra hans högsta omsorg. Härmed faller ock den grund, på hvilken förenämnde invändning är byggd. I och med äktenskapets ingående hafva nämligen, enligt 1734 års lag, makarnas deraf härflytande rättigheter ej allenast blifvit bestämda, utan afven inträdt; och lagen har jemväl uttalat sin försäkran härom i de särskilda stadganden, den i ämnet meddelar. Så bjuder den, uti 10 kapitlet åberopade balk, bland annat, uti första §, att när man och hustru sammanvigde äro, då eger hvardera giftorätt i boet samt bestämmer uti andra rum. vidsträcktheten af hvarje makas sålunda egande rätt.