Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag finnér likväl häri intet bevis, ty jag försvarar endast lagen, sådan den är; men om ett ytterligare stadgande i samma riktning skulle komma i fråga, ville jag dertill säga nej, emedan jag, om någon förändring skall äga rum, önskade den i motsatt i syftning. Frih. Boye har slutligen ansett såsom mal-adroit att motsätta sig återremiss i denna fråga, och jag får dertill endast svara, att hos mig icke ingått i någon beräkning, huruvida frågans behandling kunde anses adroit eller maladroit; jag har endast följt min öfvertygelse om det rätta och grundiagsenliga. Hr Dalman: Jag är skyldig Gr. Posse tacksamhet för det han genom fullständigt upptagande af mitt föregående yttrande gifvit mig anledning att ånyo framställa och närmare utveckla mina skäl. Gr. Posse synes härvid hafva missförstått mitt yttrande, ang:de grundlagens tolkning efter andan och meningen; ty det har visserligen ej varit min afsigt att klandra, det man söker sammanhang i grundlagens bud, men det kan å andra sidan aldrig blifva "smickrande” att tolka grundlagen på annat sätt, än grundlagen sjelf stadgar. Gr. Posse har vidare sagt, att hvad jag yttrat om 56 § Reg.F. och 49 § Riksd Ordn. ej förtjenade något afseende, såsom icke hörande till saken. Jag får i anledning häraf fästa den värde ledamotens uppmärksamhet derpå, att det icke var jag, sorn började med åberopande af dessa §§., utan då en af Hr Gr:s menings anhängare, Frih. Ehrenborgh, åberopade 56 §, tog jag mig endast friheten att till hans vederläggning citera 49 §■ Jag hemtade för öfrigt förnämsta grunden för min åsigt från 107 §:s ordalydelse, der det uttryckligen står, att R. St. äga rätt att afgöra sådana frågor, som angå inom RiksSt. eller af andra TJtsk. än Constit.Utsk. väckta anmärkn:sanledningar. emot Konungens rådgifvare, och jag ber att till vederläggning af Gr.
Jag frågar nu, om väl sådant kan vara värdigt då fråga är om landets förkofran och folkets väl? om den Den 1 Februari f. m. imaginära luftbilden af en slags jemnvigt emellan Ständer och Konunga-makt lägger hinder i vägen för upnåendet af Statens yttersta ändamål, bör då icke en så beskaffad jemnvigt, om den verkligen finnes, med allt skäl bortagas? har icke Utsk. sjelft åberopat en casus der denna jemnlikhet verkligen orubbad förefinnes, nemi. den ekonomiska lagstiftningen; och jag frågar då, om något i landets ekonomi mera ingripande ämne finnes, än tulllagstiftningen? Slutligen vill jag hänföra mig till hvad reservanterne, Hrr Broman och Stjerngranat, anfört, hvilket så tydligt vederlägger Utsk:s sista skäl, nemi. att den Regeringen tilkommande makt att utfärda inoch utförsels-förbud, utgör ett tillräckligt korrektiv mot en af R. St:r allt för långt drifven nedsättning af tull-skalan. Jag kan omöjligen anse det vara annat än (jag vet icke rätt hvad jag skulle vilja kalla det) en grimas af Utsk., att vilja anvisa Regeringen en utväg, som man vet vara i högsta grad impopulär och förhatlig; och då jag nu utpekat betydelsen af denna anvisning, slutar jag med att förena mig i det yrkande, att R. o. Ad. måtte till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag antaga den Nåd. Propos:n. Hr Printzensköld, Carl: Det är med en verkligen smärtsam känsla, som jag har genomläst Const.Utsk:s sisla Betänk. I stället för alt, såsom jag hade förmodat, erkänna Konungens landsfaderliga afsigter med det ifrågavar:de förslaget och hans bemödande att förekomma de täta rubbningar i tull-lagstiftningen, som blifva en ovilkorlig följd af de täta Riksdagarne, har Utsk. upställt åtskilliga satser för att söka ådagalägga, att jemnvigten emellan Konungens och Ständernes ömsesidiga rättigheter skulle genom antagande af den Nåd. Propos:n blifva i väsendtlig män rubbade. För min del kan jag omöjligen finna att förhållandet så är, ty R.
Derest så förhåller sig, hvad sistnämnde Stånd beträffar, torde R. o. Ad. finna, att detsamma, hvilket saken närmast rörer, är af lika tanke med Utsk. 8* 116 Den 18 J nni e. m. I anledn. häraf hade lindert. Ridd.Sekret. äran uplysa, att, enl. ankomne prot.-utdr., Presteoch BorgareStm bifallit förev:de utlåt., och BondeSt. afslagit Utsk: s förslag till ändringar uti ifrågavar. förordning, men bifallit Utsk:s i öfrigt meddelade afstyrkande yttranden. Hr von Hartmansdorff: Författningen är, som den siste talaren yttrade, en af de mest ingripande. Det är sålunda icke underligt att olika meningar derom hysas och det är klart alt den af våra ledamöter, som kontrasignera! författningen, anser henne sjelf riktig och försvarar henne; men mä han derjemte tillåta alt andra, som hysa motsatta åsigter, framställa dem. Jag har för min skiljaktiga mening, mångfaldiga skäl. Hufvudfrågan är den: Skola handtverkare underkastas prof eller icke? — Det kan naturligtvis icke vara annat än väl, för den, som skall begagna handtverkares arbeten, d. v. s. allmänheten i det hela, att hvilken, som utöfvar ett yrke, och får såsom sådan angifva sig till hennes betjenande, eger dertill nödig kunskap och färdighet. Jag ser icke huru någon med skäl skall kunna bestrida rättmätigheten och gagnet af en sådan fordran. För den som underkastas profvet, måste det äfven vara nyttigt, emedan han derigenom föranlåtes fullständigt utbilda sig för sitt yrke. Det är, förmodar jag, icke annorstädes än i konungariket Lusitanien, hvarest man sett sådana händelser, som den att Studenlerne i Coimbra, till belöning för deras deltagande i folkrörelser, blifvit sig sjelfve till fromma och riket till än större gagn, befriade från examinas undergående under ett helt års tid. Om prof skolaborttagas från hvilket yrke sorn helst, — hvilken skall då följden blifva?
Ersättning för resekostnader och traktamente 1,000. 3 goo. Föreståndaren för bufvudstationen, lön 1,500. Ersättning för resor 500. g ©qo Mcdhjelparen. lön 1,000. Ersättning för resor 500. ^ ^qq Till försöks anställande 1,000, eller tillsammans 8,000 R:dr, dels ock beräknat, såsom för en gäng erforderliga, lill uppsättande af en kläckningsanstalt 500 R:dr; dock skulle, efter hvad Akademien vidare förmält, i fall förslaget bilölles, genom afdrag från den förstnämnda summan af tvännc belopp, som hittills blifvit för fiskeriernas understödjande utaf Rikets Ständer beviljade, dessa omkostnader kunna nedsättas och till ifrågavarande fullständiga reglering af åtgärderna för de inhemska fiskerierna endast behöfva anvisas, utom det extra anslaget för en gång å 500 R:dr, ett nytt ärligt anslag af 5,500 R:dr; och har Kongl. Majit, sorn godkänt do of Landtbruks-akademien i berörda hänseende föreslagna åtgärder, äskat att anslaget till »fiskerinäringens understöd» måtte ökas ej mindre med de nu å Riksgälds-kontorct till vetenskapliga undersökningar anvisade 1,000 R:dr, än ock med ytterligare 5,500 R:dr, eller tillhopa med 6,500 R:dr årligen, hvaremot Kongl. Majit ansett tillgång lill de af Akademien för en gång jemväl äskade 500 R:dr böra från befintliga tillgångar inom Hufvudtiteln beredas. Då fiskerinäringen, om den ändamålsenligt bedrifves, bör blifva en synnerligt god inkomstkälla för en stor del af landets befolkning, och det således synes vara Statens pligt att söka understödja denna vigtiga näringsgren, får Utskottet, som erfarit att för närvarande inom landet finnas personer, särdeles skicklige och lämplige, för verkställande af de utaf Landtbruks-akademien i sådant afseende föreslagna anordningar, hvilka synas komma att hafva ett fördelaktigt inflytande på fiskerinäringens utveckling, tillstyrka, att Rikets Ständer må bevilja den för ifrågavarande ändamål af Kongl.
ExpeditionsUtskottet, om val af Ledamöter, Nov. 44- — Ledamöter Valde; se Lista. — angående stället för deras sammanträträden; se Sammanträden. — dess förslager till Riksens Ständers underd. Skrivelser; se Expeditioner. — anmärkning vid dess uti förslaget till underd. Skrifvelse, angående H. K. H. ArfPrinsens behörighet att föra RiksStyrelsen, nyttjade uttryck : hvarigenom all osäkerhet för framtiden må förekommas, Jan. I. 194. Återrem. till Utskottet, 647. Febr. 44a, 460. «— Memorial: med hemställan om antagande af En Cancellist utöfver det i Riksdagsordningen stadgade antal af Betjening, Dec. 298, 397. Jan. II. i5i, i83. — angående medel till befordrande af större afsättning och gagn af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, Febr. 313, 428, 4^5, 458, 477» 478- Mars I. i3o. —• om förvaringsrum för öfverblifne Exemplar af Bihanget till RiksStåndens Protocoll, April I. 159, 199. — angående en ändring i Riksens Ständers underd. Skrifvelse om Westerbottniska Lånet, April I. 160, 292, 3io, 313. 80 ExpeditionsUtskottets Memoria], angående tryckning af RiksgäldsContoirets räkenskaper för år 1815 m. m., Maji II. 212. •— om dagens bestämmande till nästa Riksdag uti RiksdagsBeslutet, Maji II. 212, 667. — angående Register till Bihanget och Renskrifningshjelp för Utskottets Cancellister, Maji II. 5o4> 623, 6g3. — angående tryckning af några handlingar som tillhöra Bihanget till RiksStåndens Protocoll, Junii II. 5o2,555.
Jag anhåller derföre om proposition till instämmande med BondeStåndet, och får, i händelse de svar, som derå lemnäs, ej skulle finnas öfvervägande för denna mening, på förhand begära votering. Herr Hjerta: Om här vore ifråga, att två Stånd stadnat emot två i sjelfva hufvudsaken, och ett qvarblifvande vid Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut således möjligen kunde leda till det resultat, att detta beslut kom under omröstning, och blef gällande i Förstärkta Utskotten, skulle jag ej lägga mig emot, att Ståndet nu förblef vid sitt beslut, ehuru öfverty gad jag är om nyttan af en myntskatt. Men Den 17 December e. m. 77 då tre Stånd redan beslutat, att en mynt-» skatt skall äga rum, blott med den skillnad sinsemellan, att ett Stånd ingått i beslut om myntskattens bestämmande till visst belopp, under det de a:ne andra Stånden öfverlemnat detta bestämmande till Konungen, kan Ridderskapet och Adeln ej vidare hindra, att en myntskatt kommer att äga rum; och jag frågar, hvad skäl det då är, att kasta sig på en sida, som leder till intet resultat. Då frågan sista gången här förevar, befanns det af discussionen, altman icke gjort sig tillräcklig reda, för att kunna med en på vettenskapliga grunder byggd säkeihet bestämma slagskattens belopp, och jag föreslog derföre då, att man borde öfverlemna till Konungen, att efter vettenskapsmäns hörande bestämma en lämplig myntskatt. BondeStåndet har nu tillagt några ord, som just uttrycka nyttan af slagskatten, och { åtminstone äro begriplige, ehuru de kunna vara mindre väl valde. Jag kan således ej i annat än förena mig med Herr Rosenblad i anhållan om den proposition han begärt, då fråga numera icke är om beslut i hufvudsaken, utan endast om en detailfråga, hvars utgång beror på den mening Ridderskapet och Adeln vill biträda. Herr Tham:
Nådiga försorg u-.Uitpras'. så äro utaf de till denna Li - "Q.lor de, tor, skulle liqvideras , sä aro ulu. — qvid hörande Partial Obligationer, som vederj grdqd af hufvud - förbin - bärande Bankierer, i g.i 1944 Stats-Utskottets Betiinkanden. deiserne, utställt, och hvilka, da Liqvidatiooen af Kongl. Majt öfvertogs, voro utelöpande till ett antal af 9,078 st.„ hvardera på 1000 Gulden Hollands Courant, tid efter annan, uppå Kongl. Majus Nådiga befallning, till RiksgäldsContoiret aflemnade 8,795 st. och således endast utelöpande 28.8 st. föreställande e(t pritnitift Capital belopp af 283,000 Gulden Hollands Courant; hvarförutan de 11;i i fråga varande Liqvidation hörande Lif-Ränte-Constituiioner, sorn vede, börande Commissionaire för Lif-Rän* te-Lånet, i grund af Hufvud - förbindelserne, utfärdat, och hvilka, vid Liqvidationens bör* jan, utgjorde ett återstående Capital - belopp af •1,309,150 Gulden Hollands Courant, Kongl.
Detta sistnämnda skäl är för mig så öfvervägande att, äfven om den af kommitterade föreslagna »krigsförvaltning» innehade alla de fördelar, man af en sådan billigtvis kan fordra, jag icke med min röst vill biträda förslaget utan en samtidigt dermed verkställd förändring af grundlagen. Chefen för landförsvars-departementet har, enligt nu gällande grundlagar och den tydning deraf jag vågar tillåta mig, alltför stort ansvar utan motsvarande makt; men han har, för utölvandet af sitt ansvarsfulla, vigtiga kall, till sin upplysning bredvid sig en embetsmyndighet, hvars åliggande är att utreda, granska och pröfva ärendena samt hvars beslut grunda sig på flertalets öfvertygelse; man har härigenom försökt så vidt menskliga lagar förmå, att förebygga förhastade åtgärder. Huru blir förhållandet om det nya förslaget genomföres utan samtidig förändring af grundlagen? Chefen för landförsvars-departementet qvarstår med samma grundlagsenliga ansvar som hittills, men nödgas, i brist af den sammanhållande presidenten, att sjelf i första i stället för i sista hand öfvervaka ärendenas behöriga gång och blifva den omedelbara skiljedomaren, i vissa fall, emellan de olika tänkande afdelningscheferne. Dan saknar visserligen icke bredvid sig en embetsmyndighet, som är pligtig att utreda och granska alla till densamma hänskjutna, eller af densamma upptagna ärenden, men den säkerhet, som flertalets sammanstämmande beslut lemnade i afseende på tillämpningen af gilda föreskrifter finnes numera icke. Och hvar finnes korrektivet emot förhastade beslut eller mot verkställighetsåtgärder i strid med departeinents-chefens åsigter? De omständigheter, under hvilka nu gällande grundlag förutsätter en förtroende-embetsmans entledigande, månne de kunna vid alla inträffande fall åberopas?
Ständers åtgärd härutinnan torde så mycket mindre vara af be - 8 Sammans. Lagsami Allm. Besvoch Ekon.-Utsk. Bet. N:o 51. hofvet påkallad, som de i 49, 20, 25 och 25 §§ af Kongl. Maj:ts Nådiga Reglemente för Elektriska Telegraf-verket, den 2 Augusti 1856 meddelade föreskrifter om bestyrkande af afsändarens identitet samt i afseende å depeschens verifikation och kollationering, torde icke allenast motsvara de fordringar, man för närvarande må hafva på användandet af telegraf-depescher, utan äfven innehålla anvisning både fpr offentliga myndigheter och enskilda personer, att åt de af dem afsända telegrafdepescher gifva den gällande och bindande kraft, att derigenom de af motionären påpekad? olägenheter, kunna i de flesta fall undvikas ellér förekommas. Utskottet anser sig således för närvarande icke kunna tillstyrka, att hvad. Herr von Heland föreslagit må till någon Rikets Ständers vidare åtgärd föranleda. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1858. Sammarin Lagsamt Allm. Besaoch Ekon.-Utsk. Mern. Ank. till Exp.-Utsk. d. 18 Febr. 1858, kl. 2 e. m. Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 42, röranda väckte motioner om åtskilliga förändringar i gällande Lego-sladga den 23 November 1833 samt deremot svarande §§ i allmänna lagen.
Enligt den sednast afslutade och officiela statistiken för år 1859 funnos då i Sverige 4,241 fasta och ambulatoriska skolor, antalet af skolbarn hade också årligen till vext och sista året vunnit den utvidgning, att då hela antalet år 1847 utgjorde blott 191,307, så uppgick det tretton år derefter till 330,242, och under det 22,609 barn ännu 1847 uppgåfvos vara i saknad af undervisning, hade detta antal 1859 nedgått till 7,372, och är i närvarande stund naturligtvis än mindre. Äfvenså hade under samma tid antalet af de barn, som inhämtat kunskaper öfver minimum mer än fördubblats. Hade man fullständiga uppgifter äfven för de sednaste 3 åren, så skulle man haft Motioner i Preste-Ståndet 1862. N.o 7. 11 hugnaden erfara, huru folkundervisningen år efter år fortskridit, och ingen öfverdrift, om också ingen stor berömmelse, ligger i det antagandet, att f. n. det ojemförligt största antalet af landets barn i folkskolorna lärt sig icke blott att läsa och skrifva, utan äfven flere vigtiga kunskapsdelar derutöfver; ett resultat, till hvilket den 9 år äldre Guizotska undervisningslagen i Frankrike likväl ännu ej kommit. Detta om värdet och frukterna af 1812 års Folkskolestadga. Men denna Stadga för undervisningen kunde ej uträtta allt och under alla förhållanden. Det anmärktes redan tidigt och ej utan skäl, att den fasta skolan i vidsti‘äcktare skoldistrikt ej var för alla tillgänglig, att do ambulatoriska skolorna illa ersatte densamma samt att i folkrikare och tätt bebyggda socknar den gemensamma skolan snart biet så öfverfylld med lärjungar, att den ensamme läraren ej räckte till för dem alla, utan att i alltför hög grad tillita monitörsystemet. I allmänhet fattades ju ock det nödiga underlaget af en förberedande innanläsningsskola i familjen och hemmet Det var ej att undra på den tiden, då så många föräldrar, sjelfve okunniga, saknade insigt att så bereda sina barn för skolan.
IVlaj:ts ujapmärksamket ä cajvel-lagets underdäniga ankällan om anslag al allmänna medel tor den tillämnade cajrellb^ggnaden. 3led anledning käral, kemställde Dejrartements-Okelen i underdänigket, att Kongl. !VIaj:t mätte täckas till Kikets Ständer atläta Nädig krojvosition, rörarrde anslag till inköj) ak ko8tälle ät en capell^redikant i Undenäs lörsamling inom Skaraborgs b-än, al innekäll, enligt ett uj»j>satt loista» 8om al Oej>ai temcnts-Okelen ujijtlästes; Ock täcktes Kongl. IVIaj:t, jemnlikt Stats-Kädets undordäniga tillstyrkande, kerörde lörslag, 8ädsnt det tlnn68 protocollet kilagdt, i ljäder gilla 8amt belallte, att, i Ölveren88tämmel8e dermed, I^rojrosition till Kikets Ständer 8kulle exjiedisras. ^/r^e/rtt /e//cc7/cl/?c/6 /eö^. «tt eemtta «/7coe^m/e ^eo/ro-rtrv^/Äee. 6//Et ^Loe^/ro/mv 57ott c/en L Lenkem^e/' Fenrse äet ali Xon^l. Msjlls oell 13ilret8 I<.3ninl3i-l3öss8 öen 9 Oeeenrlrer 1839 ineclclelclsn ntLlgA, llV3ri»enosn i/^/r^enE lrlifvit äluAtl sli, sill lvon^l. Käd oell önnest ^älbevägen. Datum ut supra.
Jern-kettingarj hvilka äro så högst nödvändige för skeppsfarten, och hvaraf tusendetals roenniskors lif bero, hade i min tanka bordt åläggas lägre tull. Jern-Stång, Kongl Maj:t, som noga insett, att jern-tillverkningen för närvarande befinner sig uti en högst ofördelaglig conjunctur, har nedsatt Export-tullen å stångjern från 32 till 16 sk.; hvilken senare lull blef af Utskottet i dess förra Betänkande antagen, nu har Utskottet åter uppsatt tullen till 3a sk., ehuru inga förändrade förhållanden hafva inträffat. Vagnar ) hafva äfven, i motsats med förra Belänkandet, blifvit åenskildte, af dem > lagde io procents tull. Våra skjuts vagnar tyckas sjelfve begagnade,) icke vara serdeles angenäma att bjuda [utlännin gen på. Bil, till Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N:o So. 7 Väfnader. Ehuru jag i Utskottet biträdt den ide', att kläde må blifva till införsel tillåtet, emedan landets fabrieation ej motsvarar consumtion derutaf, hade jag 1 i k - väI önskat, alt en högre tull hade blifvit ålagd det fina än det gröfre klädet, serdeles då Tullen å lin Ull har blifvit bestämd högre, än å grof. En aln fint kläde, hvars värde kan vara 8 å g R:dr ("ehuru tullvärdet är bestämdt till 6), kommer nu icke att draga högre tull, än circa r 1 R:dr, eller 16? procent, hvilket synes vara nog lågt skydd för en fabrication, som förut haft förbud. De förbud, som i gällande taxa äro stadgade för Bomulls-väfnader, hade jag önskat blifvit bibehållne. Denna betydliga tiel af nationens husslöjder bär stigit till den grad, att consumtion icke lärer motsvara production. Endast inom "Marks Härad i Elfsborgs
Det ligger nämligen i sakens natiir, a t t endast några bland de för en god karaktär oundgängligs egenskaperna kunna bibringas ungdomen genom den intellektuela skolbildningen; de öfriga borde j u deremot få sin utveckling i hemmen. Men i samma mån som den husliga uppfostran i hemmet åsidosättes eller inskränkes till de små handkammarbestyren under modrens uppsigt, i samma inån försummas också utvecklingen af de karaktärsdrag, som naturligen böra framgå af en sådan uppfostran. Sådana karaktärsdrag ilro t, ex.: kärleken till arbetet, ej blott för egen framgång iitan ock för andras gagn och trefnad; aktningen för äfveiz de simplaste former af det praktiska arbete hemlif ’ vet krä,fver; ordning, tålamod och offervillighet i utöfning och öfvervnkande af sådant arbete; hofsamhet och takt i förhållande till underordnade, samt ett visst, på medvetandet om egen kraft och duglighet grundadt sj älfförtroende, likasom en i allmänhet *) Under detta begrepp förstå vi naturligtvis såväl den ogifta som gifta husmodern, eller hvarje qvinna som fått till sin uppgift i tifvet att förestå ett hem. klok syn på det praktiska lifvet nied dess niåiigskiftaiide kraf. Att bidraga till utvecklingen af sådana karaktärsdrag, att gifva en väckande impuls åt det praktiska, under skoltiden slumrande verksamhetsbegäret, att praktiskt, ej blott teoretiskt, påvisa glädjen och värdet af det förut kanske riiigaktade husliga arbetet, att geiiom syslaiidet dermed, hälst i ett sundt skolhem på landet, stärka och öfva de fysiska krafterna o. s. v. - detta bör vara ett afiushållsskolaiis syften, och kan det äfveii, der hon rätt anordnas. Har härmed i någon inån kunnat påvisas behofvet af ' en ordnad undervisning i husliga syslor, så återstår att söka lösa den andra uppgift vi förelagt oss, nämligen att lemiia ett utkast till en plan för en tidsenlig sådan Undervisning.
Tullnärens trumfige, hittills stumme körsven Simon Berg uppfattade ett ord, som skulle få långt eko, och lät förnimma, att en tatterska borde begrafvas i hästhagen. Håll din trut! svarade husbonden. Hvad angår det oss, om hon varit svart eller rosenröd? Törhända har hon något hos sig, som kan vara af nytta för barnen? Tullnären böjde sig ned öfver den unga kvinnan och utdrog ur hennes hår en fint arbetad nål af silfver i form af en lilja. Den bar ett främmande märke. Han fattade hennes vänstra hand och anmärkte, att hon bar på underarmen ett inbrändt blått märke, liknande en staf, omlindad med en orm. Därpå afdrog han från det afmagrade fingret med lätthet en ring. Mäster Sigfrid! utropade han öfverraskad. Det är en juvelring! Sade jag icke, att hon var en tatterska? Hon har stulit ringen. Mäster Sigfrid gick till den söndriga rutan, lät dagsljuset falla in och betraktade ringen. Ja, sade han, det är en ring af besynnerlig form. Tre stora diamanter i infattningen. Jag skulle förlikna dem vid de tre stjärnor, som kallas Orions bälte. De äro då mycket dyrbara? Jag tror ej, att ni eller jag skulle kunna utlösa dem. Denna ring är en bikt. Jag skall försegla nålen och ringen för barnens räkning. Än en gång stod den gamle siaren, försjunken i tankar, vid tiggerskans bleknade stofthydda. Han såg henne bättre nu, när en strimma af dagsljuset föll på hennes älskliga drag, där hon låg utsträckt på halmen. Hon måste ha varit mycket ung, nästan ett barn själf; hon såg icke ut att hafva fyllt sina tjugu år. Knappt ett spår af lidande kunde förmärkas, om ej i läpparna, som stelnat i ett halft bittert, halft vemodigt smålöje, liksom öfver ett sviket hopp, ett lif bedraget på dess renaste känslor. Hvem var hon? Hvarifrån kom hon? Onyttiga frågor! Döden hade bortkysst svaret från dessa slutna läppar. Mäster Sigfrid lutade sig öfver den döda och strök det rika svarta håret från hennes hvita panna.