Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och Kaniionker, den sluge, girige gästgifvaren, som trots siii Iikedom lefver i armod och smuts, soni med patriarkalisk, p&amp; den mest ortodoxa gudfriiktighet stödda stränghet, behandlar hustru och barn, som rabblar sina b6ner både framoch baklanges ntan att förstå deras innehåll, men så snart det galler biir irer, ar den slngaste, dugligaste och niest samvetslöse. Och Eliezer, Kamionke~s son. den iiiige, veke kantorn, soin whvarje dag sjunger om sitt folks öde och gråter Cifver. det inför Herrena, soni läser Moses 3lajnionides bok för sina vänner, men icke vågar försvara dess lära, förr an Meirs olycka p&amp; en gång väcker mod ocli kraft i hans hjärta och han höjer sin liärliga stamma till en välsignelse öfver den förbannade, manande församliugeu att resa sig mot den orättvise rabbinen. Och Witelski, den från Wilna inflyttade köpmannen, soin aldrig sätter sig upp mot de liärskandk begreppen, utan resonnerar: kanske det ar manskop&amp;fiiiid, men kanske koinnier det f r h Gud sjiilf och hvarför skall jag riskera att ådraga mig lians missliag~ - och som tack vare denna diplomati mot både Gud och nianniskor har det bra. Ocli Witelskis liiistrii, Honna, som blir lirsinnig af vrede, då Meir ej vill gifta sig med. hennes dotter, ocli Leopold, den wbildadew unge juden f r h TiTilna, hvars högsta hstundan iir att fk ligga på en soffa och tanka p i sina rikedomar, som gör sig lustig öfver Meirs idealistiska längtan och skrattar at lians förtroenden alla dessa personer, huru karakteristiska äro de icke! Ned hvilken omutlig rättvisa, som frainhåller både fel och förtjänster, äro de icke tecknade!
Herr Prosten Broome: att, som sam hållets magt, att återföra den enskilda menniskan till iakttagande af pligterne emot srg sjelf, är så mycket mera gifven, som fullgör rande af dessa pligter är , om icke just ett uppfyllande af pligterne emot samhället , åtminstone ett väsendtligt vilkor derföre} så. och enär man , vid befrämjandet af allmänt menskligt godt, måste börja med försök att förekomma lasterna och sedermera fortfara med allvaret att straffa dem i det enskilda lifvet, dit lagstiftningen ock af ålder inträngt och lagt starka band på makar, föräldrar och barn, vore samhället icke endast berättigadt , utan ock i mensklighetens namn förbundet, att såsom brottslig anse den, sorn sjelfvilligt försätter sig i ett medvetslöst tillstånd , der icke de heligaste förbindelser äro tryggade för kränkning, och att emot en sådan b rotts-; ling, ehvar han bevisligen i dylikt tillstånd träffas , antingen hemma i sitt hus eller å allmänt ställe , tillämpa det för förbrytelsen utstakade straffet , helst af rootsaltsens antagande , eller att fylleri icke kan anses såsom egentligt brott och såsom sådant rättsenligen med straff beläggas, utan så vidt oro och förargelse i allmänna lefverpet der - 4 LagUlskottets Utlåtande N;o af åstadkommas j skulle följa, att samhället icke eger bestraffa brott, hvilka i rusigt till* stånd begås, då brottslingen, med samhällets bifalli Upphört att vara den moraliska persön , sorn förmår beherrska sina handlingar ; äfvensom att, på liks grunder, hrott emot 55, 56, och i o Capitleri MissgerningS-Balken , utöfvade ihom hus* så att hvarken Förargelse i allmänna lefverne! deraf kan anses uppkommen eller andras yttre säkerhet och frid störd , icke hnge räknas till egentligå brott eller Underkastas bestraffning ; Herr Contrdcts-Proäten Petersson i att förslaget saknar nödig straffbestämmelse fot tjenstehjon och andre, sorn hemma i husertj å söneller hvardagar, sä öfverlasta sig, att dé försumma gudstjenst > och husbondens eller egna göromål; Herr Prosten Astrand i ali fylleribrott , ehvar som helst det utöfvas, borde vara åtal och straffunderkastadt, emedan, i vidrigt fall; öfverlastande vid enskilda supgillen, ja! på öppna Värdshus, icke skulle medföra straff för den , sorn hiller sig inne i rummet eller I tysthet föres hem j Hefr Professorén Bexell i att,
Enär Utskottet1 hade til Beredningen remitterat at upgifva förslag til formen för den anmärkning som Utskottet beslutit skulle göras i anledning af beslutet rörande hvita Bomullstygers införsel i Götheborg, utbad sig Herr Silverstolpe at få upläsa et så lydande yttrande: (bilägges)2 Åt sin särskilta Beredning har Constitutions-Utskottet behagat uppdraga, att föreslå formen till en Anmärkning vid ett den 30 Sept: 1812 i Stats-Rådet afgjordt mål, rörande af Stats-Rådets samtelige närvarande Ledamöter, i anledning af tid efter annan inkomne ansökningar, tillstyrkt införsel, tills vidare, till Götheborg, och förtullning derstädes, af alla slags manufacturerade utländske Bomullsväfnader, som till bruk och nyttjande i Riket äro tillåtne, samt Bomullsgarn. Utskottet har ansett anmärkningen härvid böra riktas derhän, att ehuruväl Commerce-Collegium, General-Tull-Arrende-Soeitetens Fullmägtige och den då i Götheborg, enligt särskilt uppdrag, vistande Kammar Rådet Eldman, härom, efter målets afgörande’ skulle förständigas, samt Gross-Handels-Societeten underrättas, likväl icke, såsom 10. §. Regerings-Formen bjuder, någre vederbörande Collegier, eller Embetsmän, före tillstyrkandet häröfver finnas hafva blifvit hörde, ej heller någon Allmän kungörelse blifvit tillstyrkt Stycket fr. o. m. orden Enär Utskottet t. o. m. orden må vättas (se nedan sid. 673) återfinnes i C. V. M. 1810—1815. sid. 948, där alltså även Silverstolpes yttrande är avtryckt. 2 Silverstolpes egenhändigt skrivna men ej undertecknade yttrande är såsom bilaga n:o 1 fogat till beredningsprotokollet.
Han öfvervägde, huru lös den förbindelse var, hvari han stod till sitt partis öfverhufvud, riksrådet Skytte, och huru sannolikt det vore, att denne en gång skulle behandla honom såsom ett verktyg, obehöfligt sedan det blifvit begagnadt, om ej starkare band sammanknöte deras intressen. Men han, åt hvilken Maria i hemlighet egnat sin sång, han, hvars gestalt hon gaf åt den älskling, som i sången var död för henne och endast besökte henne i hennes drömmar, han var med sina tankar fjerran; de hade på vågorna af Marias toner sväfvat till – Ellen. Lyckligt för Maria, att hon ej kunde genomskåda hans inre! Nu varsnade hon blott ett svärmiskt drag öfver hans panna ... det var en verkan af hennes sång, och denna tanke svalkade ett ögonblick hennes barm, som alltsedan det förfärliga nattäfventyret varit tummelplatsen för de vildaste lidelser. Hon hade i det högtidliga ögonblick, då hon redan sagt farväl åt lifvet, yppat sin hemlighet, bekänt sin kärlek ... men han hade endast haft en hård förebråelse till svar, han hade tillochmed förgätit dessa ord, som frampressats ur ett under dödens kalla hand ännu kärlekslågande bröst. En qvinna, mindre stolt, mindre skön och firad än Maria, skulle aldrig förlåtit detta; och Maria befann sig just i det tillstånd, då en gränslös kärlek och ett lika gränslöst hat kämpa om öfvervigten. Men den förra hade hitintills behållit segern, ty ännu glimmade en gnista under askan af hennes utbrunna förhoppningar. En liten paus hade efter Marias sång inträdt i samtalet. Den bröts af Vanloo med följande anmärkning: – Den dröm, ni här skildrat, min fröken, torde vara ett uttryck af den längtan, hvarmed den i lifvets strid fördjupade menniskan blickar tillbaka på den tid, då hennes hjertas illusioner ännu ej blifvit förstörda af verkligheten och hon med ungdomligt mod trotsar på sin ännu oförsökta kraft. Ni sjelf befinner er ännu i denna lyckliga period. Men för den, som redan har den långt bakom sig och sett sina förhoppningar vissna, är det farligt att ofta blicka tillbaka på det förflutna.
För att ändamålet med denna revision skall kunna anses vara vunnet, erfordras, enligt min åsigt, att resultatet deraf skall blifva en så beskaffad, på rättvisa och billighet grundad verklig förening, att Svenskar och Norrmän ställas uti fullkomlig jemlikhet i afs:de på tillgodonjutande af ömsesidiga förmåner inom båda rikena; att en af ledamöter från båda rikena sammansatt Regering aldrig må befatta sig med hvartdera rikets särskilda inre styrelse, utan endast med de för båda rikena gemensamma ärenden; samt att hvartdera rikets inflytande på de gemensamma angelägenheterna kommer att utöfvas i förhållande till de personella och materiella bidrag, som af hvartdera riket lemnäs för de gemensamma angelägenheternas besörjande. Om Norige mot förmodan ej skulle vilja ingå en så beskaffad, på full rättvisa och billighet grundad förening med Sverige, Den 17 Mars e. m. afift så synes mig ingenting annat, ersta än att i all vänskap uplösa den s. k. brödraföreningen. — Väl bar en talare på f. m. redan emot ett sådant förslag framställt den stora busen, som då skulle komma och förena sig med Norige för att upsluka Sverige; men då den värde talaren förklarat, att Norige omedelbart derefter äfven skulle upslukas af den förfärliga besten, så bar farhågan för densamma derigenom af talaren sjelf blifvit undanröjd; ty att Norrmännen, inseende att de i andra rummet skulle blifva föremål för den store busens glupskhet, likväl skulle förena sig med honom för att befrämja hans afsigter i berörda afseende, kan icke ega ens skenet af sannolikhet, hvaremot det synes vara alldeles klart, att Norrmännen, justför att freda sig sjelfva i farans stund, skulle med Sverige ingå ett förbund, som vida bättre än den nuv:de föreningen skulle lemna de båda folken styrka att tillbakadrifva den gemensamma fienden. Sedan jag nn yttrat mig om den föreslagna revisionen och det resultat, hvartill jag anser den böra leda, öfvergår jag till 3:dje punkten i Utsk:ts Betänk., rörande Norska Ståthållare-embetet. Hr Frih.
I fall nemligen Landshöfding förordnar om åtal emot någon föredragande lör vanvördnad och dervid äfven om suspension, skall åtalet utföras hos Hof-rälten; men Advokatfiskalen derstädes, åt hvilken åtalet måste öfverlemnas för utförande, finner den anmärkta vanvördnaden icke vara af beskaffenhet, att något åtal derpå skäligen kan grundas och lemnar derföre påståendet om åtals anhängiggörande utan afseende. Hyses nu af Justitie-kansleren och Justitie-Ombudsmannen samma åsigt, lärer Landshöfdingen icke eller kunna tvinga Advokat-fiskalen att åtalet utföra. Det måste alltså läggas neder. Emellertid har den suspenderade icke brytt sig om att besvära sig. Han är dock suspenderad. Hvem skall nu återinsätta honom i tjenstgöring? Jag tror derföre, att om suspensions-rätten skall bibehållas, bör åtminstone någon revision af författningen ske, så att denna oformlighet icke må komma att inträffa. Jag anser mig här slutligen böra intaga ett yttrande i frågan af förre Justitieombudsmannen Theorell. Han yttrar: ”1 66 § är den nya makt Landshöfdingen uppdragen, att vid åtals förordnande mot Lands-sekreterare eller Lands-kamererare äfven skilja dem från embetets utöfning, der omständigheterna sådant påkalla. Något behof af en sådan medfart har säkerligen ännu icke visat sig; och om det någonsin förekomme, torde dock medgifvandet af denna utväg fordra det noggrannaste betänkande. I uppkommande tvister, sorn öfvergå till misshällighet emellan Landshöfding och dess embets-biträden, lärer väl lika lätt hända, att Landshöfdingen, som att Biträdet har orätt.
Borgare-Ståndet och Hedervärda - l Dtn 7 Juli, ela Bonde-Ståndet till profning förevarit, hafva flera anmärkningar dervid blifvit gjorda, som föranleda att berörde Betänkande är vordet till Utskottet återremitteradt, i följe hvaraf det nu åligger Utskottet att öfver nämnde anmärkningar aflemna utlåtande. Dervid har Utskottet ansett sig först böra fästa uppmärksamhet vid den af Herr Friherre Mannerheim gjorda hemställan, om icke uu, då en Comité är förordnad till Ungarnas öfverseende, och der fråga om förändring af Domstols-inrättningen blifvit väckt, hvarmed förändringar i Rättegången nödvändigt måste följa, det vqre nyttigare att låta hela förrberörde ämne hvila till dess Comitéens arbete är färdigt, heldst andra principer då torde finnäs påkalla annan behandling. X afseende härå tror Utskottet sig bora näm* na,-att ehuruväl , vid frågans förehafvande, det icke undfallit Utskottet, att onekligen en mera ali» män förbättring och förändring af Concours-författningarne kunde vara nödig , än den Utskottet, som för sitt yttrande funnit sig begränsad af hvad till dess åtgärdar vordet hänskjutit, blefve i tillfälle attjjföreslå, äfvensom att denna förbättring, med större omfattning och noggranhet, skall kunna verkställas vid den af Dag-Comitéen förehafvande omarbetning af omförmälta Författningar , har dock
Majit godkännes, för detta ändamål i stället anskaffas och inredes; 3:o att antingen i det ifrågavarande huset eller på annat lämpligt ställe, tillhandahålles Kronan ett fullgodt magasin för upplag af minst 20,000 kubikfot oriad spanmål; saint 4:o att upplåtelsen icke eger rum förr, än nyssnämnda vilkor blifvit behörigen fullgjorda, och hinder till följd af gällande kontrakter rörande uthyrda lägenheter icke möter; egande Kongl. Majits Befallningshafvande att öfver fullgörandet af de vid upplåtelsen fästade vilkor hålla tillsyn, och kommer, i händelse samma skyldigheter och vilkor icke uppfyllas, upplåtelsen att upphöra. 28 Kongl. Majus Nåd. Proposition N:o 35. Handlingarne i detta mål skola, jemte en dithörande ritning, Rikets Ständers vederbörande Utskott tillställas; och Kongl. Majit^ förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. c a m Ij, ./. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slolt den 5 December 1862. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Chefen för Finans-departementet, Statsrådet, Herr Friherre Gripenstedt uppläste till justering ett, i enlighet med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, uppsatt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående kostnadsfri upplåtelse till Styrelsen för Göteborgs Museum af Kronans hälft i f. d. Ost-indiska kompaniets hus derstädes.
3 Kap. Om skärpning och annat försöks-arbete. § 12- Den, som undfått mutsedel å någon fyndighet, vare berättigad, att af angränsande mark begagna hvad till väg och utrymme i öfrigt nödigt är, för anställande 8 Lagsamt Allm. Besv.- och Ekonomi-Ulskottens Betänkande, JYs 28. af sådant skärpningseller annat försöks-arbete, som till fyndighetens närmare undersökning och blottande erfordras, innan utmål derför läggas må; dock skall han för hvad han sålunda begagna får, gifva innehafvaren af jorden, så länge försöksarbetet fortgår, full ersättning i årlig afgift, och vare jemväl, i händelse grufanläggningen öfvergifves, innan utmål derför varder lagdt, skyldig att ersätta jordegaren eller den, som i hans ställe till sådan godtgörelse berättigad är, ali skada, som marken genom försöks-arbetet för framtiden kan hafva tagit. Lag samma vare ock om ersättning för fiske, sorn skadas genom sjömalmslägt. § 13 Yppas tvist om beloppet af den årliga afgiften eller annan ersättning, som efter 12 § utgå hör, och kunna ej parlerne åsämjas om tvistens slitande af mätis män, som de sjelfve tillkalla, varde det stridiga bestämdt af särskild nämnd, hvilken skall väljas och afgöra saken i den ordning, som uti Kongl. Förordningen den 20 November 1845 föreskrifves, eller framdeles för dylik
Såsom exempel må nämnas: t. ex. utländska handelsexpeditör, artister, kringresande théaterdirecteurer m. fl. Det skulle måhända synas mången, att det vore föga värdi alt taga dessa i försvar; men de äro menniskor såsom andra, och om de äro mindre mäktiga att skydda sig sjelfva, är det ett skäl mera att nämna ett ord för dem. Hvad utländska handelsexpeditör beträffar, synes det billigt att de vidkännas den nuvar. bevillningen; men mera är abderitisk!. Antingen gifva städernas handlande sina order åt dem, och då medföra de för dessa den fördelen att slippa sjelfva resa ut eller taga varorna dyrare från grosshandlaren, som är i mellanhand, och då hafva köpmännen sjelfva ju en besparing och vinst. Eller om de åter afsätta i mindre partier ät consumenterna direct, så är det ett bevis, att köpmannen mot dessa är för dyr på sin vara; och då är det en fördel för consumenten, att härigenom hafva en controll mot ett oskäligt prejeri. I alla fall förtära de äfven något under sin vistelse i landet, då deremot köpmannens Den 29 Maj. 43, utgifter för de resor iian sjelf' gör utomlands i affärer, stan. lia utom landel. Artister hafva blifvit salle i 1 ista classen till 100 r:dr, då det finnes borgare i städerna af 4:de classen, som blifvit salle till högst 60 r:dr. Det är väl sannt , att laxeringsrrännen icke behöfva gå till högsta classen eller maxiini-afgiflen; men missproportionen emellan maximiafgiflen för t. ex. de förmögnaste borgare i städerna af 4:de classen och för artister torde icke kunna bestridas, lika litet som att classificationen leder till förvillelse; och jag skulle högeligen betvifla, alt någon artist finnes, sorn har så stor inkomst, att han bör beskattas till ofvannämnda afgift Biljarder uro i Stockholm och Götheborg satta till en bevillning i irsta classen afiöorrdr, motsvarande 3ooo rrdrs inkomst.
Det är klart att genom detta hanglande ut på tiden, som vår nu gällande konkurslag medgifver, en persons ställning icke kan annat än försämras. Han kan äfven genom denna tidsutdrägt gynna en borgenär på de andres bekostnad. Derföre är det i andra länder antaget såsom grundsats, att så fort en persons obestånd yppas, han skall försättas i konkurstillstånd. Man har derföre nu velat vidtaga sådane försigtighetsmått, att det må förekommas att den ene borgenären gynnas på den andres bekostnad, äfvensom att de transaktioner, som gäldenären för sådant ändamål kan företaga, må tillintetgöras. Lagstiftaren måste tillse, att den på obestånd komne mannens egendom så fort som möjligt sättes under lagens hägn, på det att borgenärernas rätt må vara betryggad och på det gäldenären icke må få tillfälle att förvärra sin ställning genom dyra låns uptagande o. s. v. Utur denna synpunkt är det i andra länder stadgadt, att en köpman, som inställt sina betalningar, skall inom 8 dagar f. o. m. den dag, han uphört att betala, inge sin stat. Utsk:t har dock, för att icke gå allt för brådstörtande till väga, antagit denna tid till 8 i st. f. 3 dagar. Detta är en ganska lång tid, jag medgifver det, kanske allt för lång; men den omständigheten, att penningetillgången ofta kan vara ganska svår, gör att man ansett någon utsträckning i tiden vara nödvändig. Hvad orden »inställa sina betalningar» vidkommer, är detta ord användt i hela Europa och endast en öfversättning af det Fransyska »cesser ses payements», eller det Tyska »einstellen seine Bezahlungen». Just derföre att Utsk:t anser att fall kunna inträffa, då det blefve svårt att åstadkomma bevis derom, att en person uphört att betala, har Utsk:t anvisat en anuan väg, nemi. att genom notarius publicus eller vittnen ådagalägga, när det tidsmomentet inträffar. Det är dock temligen klart, att detta icke kan tillämpas annat än mot köpmän. Köpmannens ställning måste förutsätta, att han har penningar eller kredit. Ar han utan penningar kan han reda sig, blott han har kredit.
Men ju mer han tänkte på det, desto mera naturligt föreföll det honom, att Gud, som hade hjälpt honom till att blifva bokhållare, också skulle kunna hjälpa honom till att bli gift med Sophie. Det svindlade för Karl Johan, när han tänkte på detta. Han skulle skaffa sig egen bod i någon trakt af skärgården, där det inte fans någon handel. Och han skulle inte nöja sig med bara boden. Fisk skulle han köpa upp och sälja i Stockholm. Skog skulle han köpa och kanske sälja timmer på utlandet. Skutor och storbåtar skulle han bygga, och Höglunds affärer skulle bli sådana, att de voro kända i hela skärgården och kanske ännu längre. Gumman på Rågholmen kunde gärna få ha sina styfrar i strumpsockorna. En söndag klädde Karl Johan sig fin och rodde öfver till Nämdö, där Pehr Ohlsson bodde. Han gjorde sig ett ärende upp på gården och träffade Sophie. Så fort han fick se henne gick han fram och hälsade. Och när de hade talat en stund, sade han till henne, att nu visste han, hvarför Sophie hade skrattat den andra söndagen. Nu var händelsen den, att på Sophies lättrörliga sinne, hvilket gömde almogens vanliga anlag för vidskepelse, hade det gjort ett djupt intryck, att hon, just som hon talat om den där drömmen, skulle få se Karl Johan Höglund. Och när han sedan ville kyssa henne, lät hon det ske nästan motståndslöst, som om hon tyckt, att det ändå inte lönade sig att kämpa emot. Det var förut bestämdt, tyckte hon, och alt sedan dess hade hon haft litet hjärtklappning, för hvar gång hon tänkte på Karl Johan. När han nu kom och sade henne, att han visste om altihop, hvarför hon skrattat, drömmen och hennes lönligaste tankar, då tyckte hon, att hon nästan var i hans våld. Och medan rodnaden spred sig öfver hela hennes ansigte stod hon och såg på honom i ett slags tyst förundran, som om hon velat betrakta och genomskåda den, hvilken genom ödets outgrundliga skickelse en gång skulle bli hennes man. – Hvem har talat om det? sade hon till sist. Karl johan skrattade småslugt och svarade, att det ville han inte säga. Men om hon ville gå med honom ner till båten, skulle han tala om det. Det ville Sophie i början på inga vilkor. Men hur det var, följde hon ändå med honom.
Under storhetstiden fördes på Ekeby mycken ståt, isynnerhet på Svantepolk Drakenskölds tid. Han var kansler under Carl XII:s minderårighet och samlade en ansenlig förmögenhet så som förmögenheterna samlades på den tiden. Store mäns söner synas i alla tider, kanske af pietetsskäl, ej eftersträfvat att öfverglänsa fädren. Svantepolks efterkommande utgjorde intet undantag från regeln, mittens glans bleknade allt mer mot seklets slut, och då grefve Magnus tillträdde arfvet, var Ekeby en obetydlig gård, vanvårdad och förfallen. Grefvens giftermål med en af hofvets skönaste prydnader förbättrade icke hans ställning synnerligen, ty efter hvad grefvinnan en gång fick höra af sin herre och man, så ägde hon icke ens skorna på fötterna, då han gifte sig med henne. Grefve Magnus var hvad man redan på den tiden kallade en man af gamla stammen, energisk, kraftfull och bestämd, men också häftig, despotisk och envis. Då skörden lofvade att bli mindre god, befallde han, att det skulle serveras h af re välling och potatis till middag. Var det ej dukadt då han kom in hungrig från egorna, kunde han gå in i skafferiet och ta en sill ur tunnan, lägga den på en brödskifva och låta sig väl smaka. Bland sina underhafvande skipade han rättvisa på sitt sätt, och olydnad mot hans ukas straffades med några käpprapp. Men ingen af torparna klagade för länsman eller stämde till tings, ty allt hvad grefven gjorde var rätt. Han var en man med jättelika kroppskrafter, och det var ingenting ovanligt, att då han kom hem sent från ett besök hos någon af grannarna och icke lyckades väcka de sofvande, han med en spark öppnade de tillbommade ekdörrarna. Barnen fingo aldrig visa sig för honom, förrän de fyllt fem år. Vid födseln lämnades de till någon af godsarne för att fostras.