Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta s. k. hafreeller kornvatten beredes sålunda: en struken matsked krossade hafreeller korngryn kokas 15 minuter (ej längre) i en täckt kastrull, hvarefter grynen frånsilas; detta tunna hafrevatten tillblandas komjölken i stället för vanligt vatten o c h har egenskapen att göra komjölkens svårlösliga ägghviteämnen något lättlösligare för det späda barnets magsafter. in. ), hvilka under mjölkningen, förDu lyssnare, nu skall du höra vårt tal varingen o c h transporten tillblandas komjölken, och bära det in i ditt sinn '! måste dessa före användningen medels kokNu susar det vind öfver dunge o c h dal, ning dödas o c h oskadliggöras. Förr brukade våra själar klinga där in. man allmänt härför koka mjölken i öppen Nu skulle du lyfta oss in i din sal o c h fästa på gren i gyllene ten kastrull; då emellertid mjölken genom detta månghundrade stjärnors flammande sken! beredningssätt dels alltför m y c k e t kokade in, dels tämligen snart åter förorenades af d a m m Nu skall du förnimma vår mäktiga ro och annan orenlighet från luften, har man på och lyckans flygande flit senare tider ganska allmänt öfvergått till det att timra o c h tälja din längtans b o, när snön faller vilsen o c h hvit s. k. Soxhletska förfaringssättet, hvars stora till fäll öfver myrar o c h mader o c h m o. fördel består däruti, att mjölken kokas på själfva Och på drömmarnes bro trår lätt din sko diflaskan och genom en isatt bomullspropp skydm e d henne, s o m ung du skänkte din tro. das från vidare föroreningar från luften. D e n Lennart Hennings.
Enligt en sengrekisk författare skall lian en gang på fragan, om det vore bättre att gifta sig eller icke, hafva svarat: shvilketdera du an gör, kommer du att ångra dig&gt;, Såsom en förklaring p&amp; denna ofidla uppfattning af äktenskapet hos den store tänkaren plägar man hberopa lians egen bittra erfarenhet soin akta niani hans liustrli Xanthippa, ' soin redan af samtida skildras såsom häftig och triitgirig, gjordes hos senare författare allt inera till föreinhl för omilda omdömen, till dess hon vardt .för alla tider typen för ett huskors. Men det sakilas ej skii1 för den förmodan, a t t den stackars frun blifvit utmålad lingt varse iiii hon i verkligheten var. 8okrates skulle nu en gång frainsti såsoiii ett mönster af tålinodigliet och orubblig sinnesro, och det kunde ju ej tankas en biittre pröfvosten för dessa, egenskaper än evinnerligt gral ocli jereniiader f r å n, hiistriin. Troligen har ocksa Sokrates sjiilf pröfvat sin hustrus tålamod. Hans likgiltighet för penningen, soin sb niycket beundrades af lians liirjungar, torde liafva setts i ett annat ljus ' af h~lstrun, som hade det knappt för sig och sina barn, medan inannen gick omkring och bjöd ut sin visdom gratis på gator och torg. Hans ständiga sysslande med begrepp och definitioner har kanske gjort hans konversation likgot tröttande för en kvinna. Meii det niå g % hiirii ' soin helst med desförsök, som p5 senare tiden gjorts a t t radda den arnia Xanthippas minne, man behöfverdock icke antaga någon annan grniid för Sokrates uppfattning af kvinnans betydelse an a t t Iian delade sin tids och sitt folks åsikter, som blott hos lionoiii ytterligare skarptes diiraf, a t t lian var så fdlständigt upptagen af sitt kall soin visdomsliirare.
Af do till ärendet börande handlingar inhemtas, att Statskommissarien Kock, hvilken den 20 Mars 1864 i tjernsten atled, efterlemnat, förutom enkan, åtta oförsörjda barn, deraf sju döttrar, samt att enkan, i anseende till sjukdom, oförmögen att genom arbete i väsendtlig mån bidraga till sitt och de sinas uppehälle, i följd af det skuldsatta skick, hvari vid mannens död boet befanns, saknar andra tillgångar, än do pensionsunderstöd, hon från civilstatens pensionsinrättning årligen åt - 3 2 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 74. njuter, med ett sammanräknadt belopp af 780 R:dr; och får, med afseende ej mindre å aflidne Statskommissarien Kocks under mångårig och nitisk verksamhet i det allmännas tjenst ådagalagda förtjenster, än äfven å den nödställda belägenhet, hvaruti hans enka och barn nu befinna sig, Utskottet tillstyrka Rikets Ständers bifall till hvad Kongl. Maj:t i förevarande hänseende föreslagit. 38:o. I betraktande af det särdeles hedrande och nitiska sätt, hvarpå f. d. Majoren Nils Johan Giertz i lifstiden under mer än 22 år bestridt den mödosamma och ansvarsfulla kommendantsoch föreståndarebefattningen vid korrektionsinrättningen på Långholmen, har Kongl. Maj:t föreslagit, att hans efterlemnade enka Lona Fredrika Giertz, född Bahr, som nu vid en ålder af 60 år befunne sig uti en för hennes utkomst högst bekymmersam ställning, måtte å Allmänna Indragningsstaten uppföras till en pension af 300 R:dr, att under hennes återstående lifstid årligen .utgå. Äfven genom enskild motionär är framställning gjord om understöd åt f. d. Majoren Giertz’ enka, i det nemligen Herr af Klercker, C. A., uti en hos Rjdderskapet och Adeln väckt motion (N:o 81) för henne föreslagit en pension af 500 R:dr, motsvarande en tredjedel af mannens såsom föreståndare vid korrektionsinrättningen innehafda lön.
Ja, han snarare kallar det ett beligt bedrägeri; eller allramildast – i fall det är rätt skönt – en fager dröm. Han träffar alltid sina vänner och bekanta: det skarpare vett den ene icke har, har den andre; de tvifla och recherchera; och Moralens tid är förbi. Men ock danas på detta sätt Mannavett: om ej otidigt använd makt gör af tviflet ett raseri. Derföre har ännu Montagne, med sina infällen, ett välde öfver verlden, som Charron (de la Sagesse) med sin gudomliga sedelära icke har; och den irreguliere Voltaire har verkat till oändlighet, då under hans tid visst tusentals volumer af den heligaste och skönaste moral gått förbi som dunster. Hvarföre? Ty i en tid af Vett och Vetenskap tänker man, och forskar – och det starkaste geni gör der allt. Så mycket lustigare – eller tvärtom – är det, att här, i Tyskland, se de fleste Furstar gå midt i Guds klara dag som somnambuler, och bära sig åt midt för våra ögon som vore det natt. Kungen i Preussen t. ex. befaller, med våld, att tro på Christi Gudom 94: i ett land, der nu knappast en enda prest sjelf tror på samma lära. Räknar man så på fromhet, der (enligt deras egna böcker) ingen fromhet finns: så förutses lätt, hvem som förlorar spelet. Jag vördar likväl alltid i detta ämne råd och rättelser. Ty jag har nog sett, att jag behöfver dem; och är, näst ödmjukaste anmälan af min sanna vördnad och eviga erkänsla till Hans Excellens, med den lifligaste högaktning m. m. Den kongliga fullmakt, som utnämnde honom till Professor och Bibliothekarie vid Greifswalds Akademi, utfärdades dock ej förr, än den 25 November 1795. Huru fullmakten var stiliserad, är mig obekant. På titelbladen af sina akademiska, dissertationer kallar han sig Professor Regius et Bibliothecae Academiae Praefectus, och i tyska uppsatser Professor und Bibliothekar der Universität zu Greifswald.
Grefve Mörner. Hof Cantzleren Herr Friherre af Wetterstedt. Stats-Sekreteraren Klintberg, Sedan i följd af Kongl. Majit* Nådiga be* fällning, Stats-Secreteraren Klintberg uppfäst det, vid detta Protokoll bilagde, underdåniga Förslag till Kongl. Majus Nådiga Proposition till Rikets Ständer otn allmänna penninge-rörelsen och myntvärdets upprätthållande, och »amma Förslag blifvit - loo Konungens Nåd. Propositioner, vit af Kongl. Maj:t i Nåder gilladt, täcktes Kongl. Majit förklara: Att Kongl. Majit, sorn nu till Rikets Ständer låtit öfverlemna Dess Nådiga Proposition i förevarande ämne, vill med detsamma gifva Rikets Ständer i Nåder tillkänna, alt då Dess konstitutionella åligganden icke föreskrifva Kongl. Majit en framställning af denna beskaffenhet , Kongl. Majit dervid endast haft till afsigt , att gå Rikets Ständer och allmänhetens väntan och önskningar till mötes, och att gifva Rikets Ständer ett förnyadt vedermäle af Sitt förtroende , genom ett meddelande af de åsigter och förslag, som hos Kongl. Majit förekommit och som Kongl. Majit ansett tjenligast för de tvänne stora ändamålens vinnande, att stadga det Representativa myntets värde, och att med detsamma befordra penningerörelsen och uppmuntra näringsfliten. Kongl. Majit, som älskar att oinskränkt förlita sig på Rikets Ständers upplysning och fosterlandskärlek, skall med nöje inhämta att Rikets Ständer finna utvägar, som, bättre än de nu föreslagne, svara emot det vigtiga ändamålet, och derigenom sjelfve skörda frugterne af så utmärkte bemödanden. Kongl, Majit skall uti medvetandet, att för samma ändamål hafva haft ali möda ospard äga en tillräcklig grund för Egen tillfredsställelse, äfvensom Kongl. Majit uti Fäderneslandets välgång skall finna sin ypt persta belöning. Men då Kongl. Majit nu låter på en gång för Rikets Ständer utveckla både vigten af mynt - Konungens Nåd.
Från Hedervärda Bonde-Ståndet har Stats-Utskottet erhållit remiss å tre särskilde, utaf Gustaf Bjerkander från Skaraborgs Län, Ola Svensson från Malmöhus Län, och Håkan Pettersson från Blekinge Län, väckte motioner, angående nedsättning i afträdesafgiften vid åbo-ombyten å Kronooch Skatte-rusthåll; och ehuru frågor af dylik beskaffenhet vid föregående riksdagar blifvit af Stats-Utskottet handlagde, får likväl Utskottet, då berörde afgift, jemlikt Rikets Ständers vid sednaste Riksdag fattade beslut, numera utgår såsom bevillning medelst stämpladt papper, återlemna ifrågavarande motioner, med hemställan derjemte, att desamma måtte af Rikets Ständer till Bevillningsutskottet öfverlemnas. Stockholm den 21 Januari 1854. STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Limdberg, 1854. i Stols-Utskottets Utlåtande, J\? 26. 1 M 26. Ank. till Exp.-Utsk. d. 50 Jan. 1854, kl. 2 e. m. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition angående framlidne forre Departements-Chef en i Kongl. GeneralTullstyrelsen, Kansli-Rådet J. D. Valerii enkas och harns befriande från bemdlde Kansliråd i lifstiden ådomdt ersättningsansvar i målet rörande den efter aflidne Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans. (I. A.) Af högstberörde, frän samtliga Riksstånden till Stats-Utskottet remitterade, proposition (M 16) inhemtas, att,' sedan vid pröfning af Kongl. Majitfc och Rikets Katnmar-Rätts den 19 April 1841 gifna utslag, angående den af Tullför valtaren vid Tulluppbördsoch Kassörs-kontoret i Stockholm M. F.
Smeglering tin ord behaga migh wäl, Til hwadh tu sägher, hafwer tu godh skäl. Men på thet tu migh kan gifwa mera prijs, Wil iagh tigh ännu göra i min saak wijs. När iagh om Morgonen war stånden vp, Förvthan Brook iagh åt Frwstugun lop. Ther åt iagh frukost och drack mig gott rwss. Sedan gick iagh medh Iungfrwger i sws. Smegl. Droghe j Junkar sedhan ock på jagdt? Moorsgr. På ingen annan än iagh hafwer sagdt. Iagh hafwer ey aldrigh warit längre vth, Än baak om Vgnen och min Faders Knwt. Smegl. Huru kunde j tädan finna heem? Moorsgr. Moorkär hade bundet om migh en reem. Then fölgde iagh effter och hundabäll, Så ock Moors vthängda gamble skinfäll. Lijkwist i kläder är iagh them lijk, Som wandrat haar länge i Franckrijk. Stöflar och spårar bär iagh hwar dagh mäst, Oanseedt iagh aldrigh satt på häst. Starkoter. Ästu en Kalff eller en Man, Kan skee kommen aff Gröne Land? Ther Folck medh Tranor strijdha mäst, Och båckar bruka the til häst, Tu äst rätt lijker Habors Dwärg, I beenen haar tu ingen märg. Aldrigh troor iagh i Göthalan, Tigh ware född aff någhon Man. Moorsgrijs. Hjelp nu Smeglering min Stalbroder kär, Iagh weet för räddhoga ey hvar iagh är: Toor gifwe iagh kunde min Moorkär nå, Och vnder hennes förklädhe gå. Smegl. Wij wele löpa hastigt här ifrå, Och låta thet Trollet allena stå.” Starkotter jemför fordna tiders uppfostran med nutidens och finner ”Then är nu bäst, som dricker mäst, Och håls för klook, som är ett took,
Det kan icke eller bestridas, att det är de lånesökandes intresse, som till någon del giires gällande; men dä bör man undersöka, huruvida det ligger för samhället något menligt deruti, att sådane lånesökande finnas, eller m. a. o. om man vill drifva sakerna derhän, alt de inom landet läuebehöfvande icke skola få lån, eller att de endast fä låna i Riksbanken, för det fall eller i den månsom näringarne inom landet sakna egna förlagscapitaler, då det tillhörer slaten att dem understödja; och svårligen lärer del kunna bestridas, att jordbruket galt betydligt framåt sedan privalbankerne organiserades. De större possessionalerne hafva derigenom fåll tillfälle alt på Banken draga creditiver, hvarigenom de undgått nödvändigheten att sälja sina produeter i otid, utan fått dem betalda vid lider, då de gällt i värde, och allmogen har sluppit att vara underkastad en eller annan monopoliserad spanmälshandlare inom hvarje ort. Ty dä förhållandet före privatbankcrnes stiftande var sådant, att en eller tvä köpmän i en stad, der spanmålshandel bedrefs, ensamt ägde förmåga alt göra uppköp af denna vara, så måste allmogen snart sagdttaga för sin vara hvad desse herrar behagade bjuda ; men sedan creditivrält i privatbankerne lemnats för alla redbara personer, så har åtminstone i den ort, der jag är boende, det förhållande uppstått, att personer, som icke förut ägde förlag, nu skaffat sig credilivrält och slagit sig på spanmålshandel, hvarigenom allmogen, genom tillvaron af flere köpare, som öfverbjuda hvar - 32 Den 23 April f. m. andra, fått sina varor bättre betalda och undkommit en slör del af sin skuldsättning. En annan värd talare har nämnt, att enligt förevarande förslag, skulle inga conlroller existera.
Men penninge-väsendet stadnade ieke på denna ståndpunkt; man fann, att begagnandet af silfver i handel och vandel medförde många olägenheter, och sålunda upstodo sedlar och vexlar, som icke äro annat än skuldförbindelser på silfver, hvilket åter förutsätter att handeln med silfver skall vara fri. Jag frågar om under dessa förhållanden någon skillnad inträdt emot förr? Ar det icke ännu samma vara, silfret, som utgör det bytesmedel, hvartill alla andra hänföras, och vore icke ett silfver-export-förbud en inskränkning i handeln? Följden deraf skulle blifva att alla Svenska papper komme att stå under pari, och på detta sätt skulle förlust upkomma för hela landet. Men icke nog dermed att ett dylikt export-förbud skulle inskränka landets handel, utan dervid förefinnes en ännu större betänklighet, nemi. den, att, så vida man älskar Bankfrihet, man borttager just den hållhake, som hindrar bankerna att missbruka densamma. Vi veta, att bankerna i landet äro de inrättningar, som sprida sedlar i rörelsen, dels på det sätt att de diskontera affärs-männens och industri-idkarnes skuldförbindelser, och denna deras nyttigaste verksamhet göra de för en tid hvilande kapitalerna genast produktiva. Så sätta de t. ex. skomakaren i tillfälle att använda garfvarens produkter, hvilka eljest hade legat obegagnade. Det andra sättet är att lemna direkta lån, vare sig mot bypothek i varor eller inteckning i fastighet, och det är detta sätt, som Svenska bankerna mest använda. Men då någon begär ett lån af banken mot inteckning, får han icke ett verkligt kapital, utan en bankens skuldförbindelse. Denna förbindelses ändamål är att upsöka verkligt kapital i landet. Nu kan man tänka sig att dessa sedlar icke mera kunna upsöka något kapital i landet, att de icke behöfvas i den allmänna rörelsen; då blir följden den, att de falla i värde, och då skyndar man till banko-luckan för att återfå ett verkligt kapital, och detta är ett verkligt memento för banken att icke utgifva mera papper än allmänna rörelsen kan uptaga.
Denna lokal fick emellertid icke länge begagnas, hvarföre Fullmägtige i Riksgälds-kontoret någon tid åt korpsen upplåtit tvanne våningar i Rikets Ständers hus, men, enär dessa rum hort vid Rikets Ständers sammanträde föriidet år utrymmas, hade ånyo embetslokal måst förhyras å Norrmalm, hvarest nu i 8 rum vore inrymde korpsens Officerare, de kommenderande Officerarne samt den talrika ritoch gravörpersonalen, hvaremot 2:ne andra Bih. till 11. St, Prot. 1862 & 1863. 4 Sami 1 A/d. 23 Häft. 8 S/als-V/skol/et.‘t Utlåtande JVs 60. å särskilda ställen varande lägenheter mäst förhyras för inrymmande af korpsens galvanoplastiska inrättning och deras karttryckeri. Under erinran om det olämpliga i dessa anordningar och den förlust det allmänna kunde få vidkännas, i fall, genom olyckshändelse vid eldsvåda, korpsens dyrbara kopparplåtar, hvilka icke, såsom ske bort, nu kunde förvaras i hvälft rum, möjligen förstördes, samt påminnande derom att ingen säkerhet gåfves derför att de förhyrda lokalerna fortfarande finge behållas, har Motionären fästat uppmärksamhet å angelägenheten deraf att sådana åtgärder vidtoges, hvarigenom samtlige arbetslokaler kunde i ett hus blifva förenade. Också hade, efter hvad motionären vidare förmält, korpsens Chef, före riksdagens början och innan förslag tili statsreglering uppgjordes, hos Kongl. Maj:t anhållit om ett anslag af 150,000 R:dr till inköpande af något redan färdigbygdt hus, för att der inrymma korpsens arbeten, men Kongl. Maj:t, som ansett medel härtill ej kunna beredas, hade i anledning häraf endast förklarat sig vilja framdeles tillse, huruvida lokal i något Kronans hus kunde för ändamålet blifva att tillgå.
Grefve Wirsén och dåv:de Sekret:n i Riksg.Kont. Sylvan. Jag anser, att då motionären för öfrigt så snillrikt och väl utvecklat sina idéer om ett ordnande af vårt bankväsende, han äfven bordt uptaga frågan om bildandet af en Rikshypotheks-kassa, som kunde koncentrera belåningen af jordegendomarne. Jag vill icke här yttra mig huruvida denna lånekassa borde utgöra ett särskildt verk för sig, eller om den kunde ställas under Riksgäldskontorets förvaltning. Men, huru som helst, borde alltid till denna kassa Riksbankens fastighets-lånefond öfverflyttas Hufvudsyftet med en Rikshypothekskassa vore, att småningom öfverflytta den utländska skulden till inhemsk, och, om möjligt, hindra räntan från att ytterligare stiga, till följd af utlandets väckta misstroende till Sveriges tillgångar. Att ett Ständernas Drätselverk måste ega vida större förmåga att ingifva förtroende på den utländska fondmarknaden än enskilda associationers, är naturligt; och vi veta tillräckligt hvilket inflytande förtroendet till låntagarens förmåga att upfylla ingångna förbindelser måste utöfva på ränte^ fotens bestämmande och obligationens begärlighet. Den 19 No rom ber t. m. Vid sidan af en Rikshypothekskassa borde då ställas ett Rikshypothekskontor, i livars böcker hvarje belånad egendom i Sverige borde ha sin egen folie, tillgänglig för hvar och en, der man på ögonblicket kunde få veta till hvilket belopp en egendom häftar för skuld. Härigenom skulle inan icke vidare behöfva stödja sig vid stundom slarfvigt skrifna namnteckningar, vid okända personers handstilar, samt vid föråldrade gravationsbevis, hvilka dessutom äro för det när vide, för den lånebehöfvande, mycket för dyra. Jag vill alldeles icke säga, att dessa lösligen framkastade förslag förtjena Ståndets understöd, men jag vill endast dermed uttrycka mili åsigt, att något måste göras för att lindra näringarnes, och synnerligen jordbrukarens bekymmersamma ställning.
Hvad universiteten beträffar, skulle det vara mig en stor fägnad, ju mera understöd de kunna erhålla såväl för personalen som de materiella behofven, hvilka isynnerhet äro trängande; men jag kan likväl ej underlåta att dervid göra några erinringar. Jag tror, att i vissa vetenskapsgrenar kunde personalen tåla någon inskränkning, såsom i theologien. I Lund skall hvar och en, som vill blifva prest, undervisas och examineras, om jag rätt minnes, af 5 professorer. Jag tror, att vår christendoin Den -j Juni f. m. *9 ej är så invecklad, att ju den kunde föredragas af en rnindre lärarepersonal. Den blir desto enklare och renare, ju mera man återgår till bibeln och kommer från menniskofunderna. Hvad laghistorien angår, är jag ej säker, om den bör hafva en egen professor. I allmänhet föder historia litteraria blott inbilskhet hos lärjungarna. Jag tror, att den bör vara det sista ämne, man lär, eller, rättare, blifva en abstraction från hvad man lärt. I medicin är det åtminstone en orimlighet att börja en vetenskapscurs med dess historia litteraria. Man lär såsom minneslexor åtskilliga saker liksom en papegoja, utan att förstå hvad man lärt. När man grundligen studerat en vetenskap, får man dess historia på köpet. Dessutom, så mycket jag känner af historia litteraria, är den ganska opålitlig. Hvad lagen beträffar, kan jag ej med den säkerhet bedöma dess historia, som medicinens. Jag fruktar dock, att professionen kommer att inrättas mera för personen än behofvet. För öfrigt vet jag ej, om det är riktigt, att bibliothekarien fritages från all föreläsning. Jag tror, att när bibliotheket är ordnadt, bör hans tid medgifva föreläsningar i historia litteraria, om sådana skola hållas. Hr v. Hartmansdorff har, efter att hafva sökt göra sina ideer gällande i afseende på universiteten, underlåtit att hafva samma godhet mot Carolinska institutet. Jag får derföre föreslå, att, om universiteten erhålla något, samma fördelar måtte beviljas institutet.
N:o 76. 147 gång, som hvarje lärjunge eger, är således, trängseln oberäknad, i flera klasser vida under det mått, som anses normalt, För inhysande af samlingar har läroverket ett enda rum, bibliotheksrummet, hvilket dock, såsom nyss nämndes, ofta måste begagnas såsom läserum. Fysiska och kemiska instrumenter måste läraren till större delen förvara hemma hos sig. Rum för zoologiska och botaniska samlingar finnas icke; ej heller särskild ritsal och sångrum. Gymnastiklokalen är för behofvet alldeles otillräcklig och kan, såsom trähus, deri eldstad icke får anbringas, under en stor del af läsåret icke begagnas. Samlingssalen är visserligen för dagliga behofvet någorlunda tillräcklig; men vid examensoch andra högtidliga tillfällen alldeles för trång. Dessutom är det under vintern nästan omöjligt att uppvärma den, då endast gafveln är af grundmur. Den lekplan, som skolungdomen begagnar, och på hvilken äfven gymnastiklokalen är uppförd, är egentligen prestgårdstomt, och kan således när som helst för detta ändamål återfordras; i hvilket fall läroverket är utan plats för ungdomens lekar och rörelser i fria luften. Det blefve för vidlyftigt att anmärka alla detta läroverks brister i hänseende till dess byggnader och utrymme. Redan af det sagda kan inhemtas, att de hvarken äro ändamålsenliga eller öfverensstämmande med Kongl. Stadgan, angående rikets allmänna elementar-läroverk. I följd häraf hade stadens borgare, äfvensom husegare utom borgerskapet blifvit kallade till allmänt sammanträde inför Magistraten den 14 April innevarande år, i fråga om förändring eller tillbyggnad af läroverkets hus; hvarvid en kommitté, bestående af sakkunnige män, fick i uppdrag att sig yttra och Betänkande i ämnet, afgifva. Detta Betänkande, hvarutur ofvanstående data äro anförda, och hvarpå äfven de följande stöda sig, framlades, vid förnyadt sammanträde, inför Magistraten den 27 sistlidne Oktober, och godkändes till alla delar.