Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län, Genom denna personliga, ömsom rättande och Uppmun-' trande, tillsyn af den högsta förmannen, tro Riksens Ständer större båtnad uppkomma, än af andra utskickades besök, hvilka ofta hafva den me, ra förhatliga, än gagnande egenskapen af fiscaliska visitationer. Likväl anse Riksens Ständer förmäns tillsyn öfver Tullkamrarne i Landaor-; terna, i sitt närvarande skick, icke vara tillräcklig, och att den ej eller behörigen lärer kunna vinnas förmedelst Tull-Districts-Chefer, hvilka; antingen genom höga, ifrån Tullverket väsendtligen skilda, embeten, hindras att nedstiga i dess detailer, eller genom föregående alldeles olika befattningar, äro främmande i Tullväsendet, och följaktligen sakna den sakkännedom, som erfordras, för att hålla uppsigt öfver underordnade, hurti de fullgöra sina skyldigheter; hvarföre Rikj tJnderdåmga Skrifvelse/. 555 sens Ständer jemväl 1 underdånighet tillstyrka, att nuvarande Tull-Districts-Chefer må indragas. För att, utan ökad kostnad för Staten, i stallet åstadkomma den tillsyn, sorn fattas; anse Riksens Ständer, i likhet med den inrättning, Eder Kongl. Maj:t nyligen i Rrödra-riket lärer hafva vidtagit, ett Hafskusten hör indelas i vissa Tull-District, öfver hvilka Tullförvaltaren på Imfvudorten i hvardera skulle hafva uppsigt, och för bevakningen inom detsamma vara General Tull-Diretteuren närmast ansvarig. Genom en sådan anstalt tro Riksens Ständer, att en sakkunnig och tillfredsställande uppsigt skulle vinnas äfven i de smärre och aflägsnare orter, dit den nu svårligen kan sträckas; ty det synes säkrare, att finna färre pålitliga märi till District-Chefer, än att, såsom nu, hålla sig directe till alla Tullförvaltare. Central-styrelsens göromål skulle ock förminskas, om den, rörande hvarjehanda tjenste-förhållanden, ej längre behöfde omedelbart brefväxla med hvarje särskild Tullkammare. Hvad
Och när så der hjerta slår mot hjerta, så kan äfven en manlig kraft känna sig svag och anse för säkrast att föra henne till den nära kanapeen, hvartill blott behöfves ett halft steg, och att der taga plats vid hennes sida. Men om de sitta der i oförändrad ställning, med famnande armar och svällande hjertan och tårglänsande ögon och tigande läppar – ja så är det platt omöjligt, att en lyssnare i nästa rum kan höra ett enda ord, en enda knäpp. Också kunde farbrodern, hvilken tiden snart blifvit för lång, och som för förekommande fall ville vara närmare till hands, i rummet bredvid icke höra det minsta. Men som han var en gammal skalk, så förstod han den talande tystnaden till punkt och pricka. Dock ville han ännu ge sig till tåls och för att hafva något att göra for han ett par gånger med handen öfver ögonen, som voro besynnerligt skumma, och såg deremellan utåt sjön, utan att just kunna säga hvad han såg. Det var bra besynnerligt, ty Decemberqvällen strödde det herrligaste silfverglittrande månsken öfver vattnets mörka spegel och öfver dess snötäckta stränder. När han sett nog, utan att se, steg han hastigt upp, öppnade dörren, gick in och utbredde sina armar mot de båda, som villigt och ångrande, att de väl åtta minuter glömt honom för sin egen sällhet, lemnade sin plats och hastade hand i hand emot honom. Men endast Lina kastade sig i den väntande fadersfamnen och omslöts af hans venstra arm, medan hans högra hand hvilade fast innesluten i Magni hand – det var så fjerde gången. Och en renare terzett hafva sällan trenne menskliga hjertan slagit. Då Magnus såg, huru Lina flera gånger kysste den faderliga vännen, tycktes det rinna honom i hågen, hvad han lärt ur så många romaner, att nemligen hvarje kärleksförklaring, som icke slutar med en korg, bör sluta med en lång kyss. Han skyndade derföre att återtaga det förlorade, men gubben påstod efteråt, att han ingalunda burit sig rätt romantiskt åt, i thy att hans kyssar icke blott voro långa, utan äfven många. Hvad
Oetho, Beridaren 8c!ien8vn, Kammartjenaren 8ct Kam mar-Laqvaijen 14jortsberg, Förriddarne Volter och hilllman, Lecteuren äe Ollctux, och Hingstridaren llurn^n. Widare följande Utgifter. Aflöningarne för Stäthällarne pä Stockholms, Drottningholms och Gripsholms <slott med deras Secreterare, samt kostnaden för den Deputat Wed, och andra Förmoner utom Lönen, som njutas afde wid Kongl Masts Egit HofwarandeÄmbets och Tjenstemän; äfwensom de 83i3 Rd. hwilka warit af Kongl Maj ts Hand Casta bestädde til aflönande af ett litet Hof - Capell för de Kongl. Speetaclerna, til Konungens Harmonie-Musique och för den Kongl. Logen pä Dramatiska Theatern samt ftuteligen de 10,1.32 Rd. 18 st 8 rst. hwilka af Konungens Handpenningar utgätt til Högstsalig Konung 008 > 111:6 öch f. d. 0081^1' enssilda Pen sionairer. Om nu Riksens Högloft. Ständer, i enlighet med hwad Stats-Utskottet här ofwanföreflagit, i underdänighet erbjuda Kongl. Majit den Projecterade Summan til bestridande af alla ofwan upräknade Utgifter, efter som Kongl. Majit i Räder för godt synes, samt med den Kongl. Majit uti Regeringsformen tilerkända fria Dispo - 1412 Den 29 Augusti positions - ratt öfwer Desi Hof och det sammas förwaltning; Och Kongl. Maj 4 i Na der täckes densamma antaga; sä sär Stats-Utffottet dock gifwa Riksens Högloft.
Enär sedan vid i8i5 års Urtima Riksdag blef yrkadt, att de så kallade Kronohjelpe-dagsverken måtte antingen helt och hållet afskaffas eller ock de, som dem skulle utgöra, anses berättigade, att för hvarje dagsverke undfå betalning efter Länets Markegång, yttrade Riksens Ständer, uti underdånig skrifvelse den 2 Augusti, att emedan Krono-hjelpe-dagsverken, äfven så väl som andre Krono-dagsverken, utgöra en särskild Kronans Hemmans-Ränta och således innebär en Krono-hemmanen tillkommande skyldighet, grundad på lika bestämda före - StatsUt sko t tet i Rot finkan deli* /fot föreskrifter, som Hemmanens öfrige onela; ansago Riksens Ständer sig icke ega skäl att samtycka dertill, att dessa Krono-hjelpe-dagsverken mätte afskaffas eller betalning derföre efter Markegång kunna erhållas, utan borde de utgöras efter de grundel’, som dittills i delta afseende blifvit iakttagne; mell då möjligen den öfverklagade dagsverks-skyldigheten å vissa ställen skulle kunna härleda sig från genom äldre Stadganden tillkomne onera eiler träffade öfverenskommelse!’, hvilka icke i Jorde-Boken, såsom Ränte-persédlar finnas upptagne, ansago Riksens Ständer undersökning härom i behörig ordning bora företagas på de ställen, der någon anledning till en sådan förmodan kunde ega rum och blefve yrkad, i hvilket läll dagsverken af sådan natur borde helt och hållet upphöra. De af Riksdags-Fullmagtige nu yrkade befrielser och förmåner hafva sålunda tillförene utgjort föremål för Riksens Ständers Öfverläggningar och jemväl blifvit af Kongl, Maj: t i Nåder pröfvade samt grin ider ne för dagg verk s-skyldighetens fortfarande utgörande eller upphörande på ett med rättvisa och billighet öfverensstämmande sätt närmare bestämde. Någon rubbning eller ändring deruti linner Stats-Utskottet sig följakteligea ej böra tillstyrka , enär de dagsverksskyldige, uti Kongl, Maj:ts högst berörde 4'."ile Samli ät) 402 Stats-Utskottets Bétänkanden.
StatsTJtsk. har icke till besvarande upptagit raina i detta afseende framställda anmärkningar eller yttrat sig, huruvida mina åsigter vore riktiga eller icke. Jag fortfar således att hysa den af mig då uttalade öfvertygelse, att den nuvar. spannmålsberäkningen under lönerna är olämplig, onyttig och äfven skadlig. Jag anser det orimligt, att statens tjenstemän skola hafva fördel deraf, att en allmän missväxt öfvergår landet. 1 öfverensstämmelse med dessa åsigter får jag yrka, att all spnrmmålsbernkning under lönerna måtte afskaffas för tjenstemännen vid de embetsverk, för hvilka nya stater fastställas, äfvensom att de tjenstemän, hvilka nu icke komma i åtnjutande af någon lönförhöjning och redan på grund af fullmagter innehafva löner, derunder spannmål är beräknad, måtte på allmänna 228 Deri 8 Augusti f. m. indragningsstaten få uppbära ersättning för den under lönerna beräknade spannmålen, intill deras afgång eller befordran till andra tjänster. I afseende på den vid innevar. liksdag ånyo väckta fråga, att efter de io sistförflutna årens medium af riksmarkegångsprisen bestämma ersättningen för löningsspannmålen, kan jag ieke annat än instämma med StatsUtsk. deruti, att sådant skulle leda till en lönelillökning, hvarigenom statsbristsuminan kpmme att ökas. De år, då riksmarkegångspriset öfversteg 6 r:dr 44 s^-r skulle väl ett öfverskott erhållas på Kronans behållna spannmål, som, om jag icke missminner mig, utgör ii5,ooo tunnor. Men då, äfven i den händelse, att spannmålspriset under flera år icke uppginge till 6 r:dr 44 s^- tunnan, staten i allt fall skulle vara förbunden att utbetala lönerna med beräkning af detta pris, så mäste, enär ingen annan tillgång funnes, statsbristsummap naturligtvis i förhållande härtill bestämmas.
8. derhållet af beklädnad, sadelmundering m. m. vid regementet, så att kostnaden för lifgardet till häst ändock i det liela blefve minskad med närmare 20,000 R:dr banko årligen. För att emedlertid utan statsverkets alltför kännbara betungande tillvägabringa öfvergången till den faststälda nya interims-staten, behagade Eders Kongl. Maj:t tillika i nåder förklara, att denna stat ej borde genast tillämpas, utan lönerna tillsvidare utgå i enlighet med särskildt för regementet utfärdade öfvergång»- och indragnings-stater; och skulle för öfrigt vid öfvergången från öfvergångstill interimsstaten iakttagas: att ingen lönefyllnad erhölles förrän indragningsstaten nedgått till det belopp, sorn utgör skillnaden emellan interims-staten och öfvergångs-staten, eller 3,830 R:dr, hvarefter vederbörande löntagare ägde, i mån af tillgång, komma af dem tillerkända lönefyllnader i åtnjutande i jemväl föreskrifven ordning. Slutligen och jemte meddelad nådig föreskrift, huru hvad utöfver statsanslaget erfordrades till fyllande af utgifterne enligt så väl öfvergångssom indragnings-staterna borde utgå, förklarade Eders Kongl. Majit Sig vilja vara betänkt att till Rikets nästsammanträdande Ständer aflåta nådig proposition om den för interims-statens slutliga fastställelse nödiga tillökning i riks-stats-anslaget, livaremedlertid berörde interims-stat endast tillsvidare skulle tillämpas i den mån regementet, uti föreskrifven ordning, till densamma från öfvergångs-staten öfverginge.
Stats-Contoiret qvartaliter med 22,5oo R:dr mot qvitto utanordnas till Kongl. Maj:ts Stats-Minister för Utrikes-ä render ne, sorn egde att, under behörig redovisnings-skyldigliet, med iagttagande af vanlige afdrag, till vederbörande i föreskrifven ordning utbetala de deni anslagne Tractamenten och Pensioner; så och ehuru Utskottet, i likstämmighet med hvad om Minister-Stats anslaget vid 1809 och 1810 årens Stats-reglering i328 Stats-Utskottets Betänkanden. bestämdes, anser dispositionen deraf böra till Kongl, Majit helt och hållet öfverlemnas; har likväl Utskottet, enär kostnaderna utgöra en allmän Stats-utgift, funnit dermed närmast öfverensstämmande, att den Speciella utbetalningen af hvarje Tractamente och Utgifts-Post, i likhet med alla andra aflöningar utaf Stats-mcdlen omedelbart, besörjas af Kongl, Stats-Conttfiret, hvars omfattning sådant egenteligen tillhör och som synes bäst vara i tillfälle, att, såsom tillförne med ordning och uoggranhet skedt, i ett sammanhang med förvaltningen och redovisningen af Stats-verkets tillgångar i både Svenskt och Utländskt mynt, dermed hafva befattningen; hvarföre Utskottet tillstyrker det Riksens Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl, Majit i nåder läcktes sålunda disponera och låta utbetala ifrågavarande Stats-anslag, enligt den för år ;8i6, vanliga ordning. Till upptagande i sammanhang med regleringen af Riks-Statens Andra Ilufvud-Titul har Kongl.
För att vinna någon jemlikhet i räntan, eller afgiflerne för de hemman, hvilka voro utarrenderade och dem, hvilka innehafvas med åboeller städslorätt, har dea ledamoten, som sist talade, i sitt nästföreg:de yttrande, framställt det förslag till jemkning af den K. propos., att hvad kyrkorne vid tillfällen af arrende-auclioner tillskansat sig mera än hvad skäligen vara bort, skulle afgå ifrån delta hemmans arrende och läggas pä andra hemman, hvilka hade en mindre afgift. Jag ber att få fästa dea värde ledamotens uppmärksamhet derpå, att kyrkorna icke hafva tillskansat sig någonting. Först sedan Konungen, hvilken, såsom den högsta myndigheten i samhället, måsle äga någon rätt alt ang:de värden om kyrkans egendom besluta, meddelat den föreskrift, att hemmanen skulle utarrenderas emot ett maximum och minimum, — först då skedde utarrenderingen af desamma. Det stod dä en hvar fritt att emellan båda dessa medelvägar, nemi. emellan maximum och minimum bjuda hvilken summa som helst, och då lärer man ej kunna säga, alt kyrkorne tillskansat sig något, och man har följaktligen saknat lbg att med slike tillvitelser framkomma. Hvad belrällär den värde talarens yttrande om orsakerna till den höga grad af eultur, som jorden i England vunnit; så önskar jag ingenting högre, än att summa orsaker äfven blefve gällande i Sverige. Jag tviflar då icke, att samma resultater här skulle bli förverkligade, som visat sig så välgörande för England. Frih. Cederström, Jacob: Hr von Troil har behagat säga, det jag fällt ett sådant yttrande, som skulle arrendatorer i allmänhet sköta jorden bättre än jordägarne sjelfve. Jag torde fä erinra den värde ledamoten, att det alls icke går an att lägga ord i munnen på mig, som jag icke haft.
Jag skall icke ingå i någon ytterligare pröfning af fördelarna af bevärrs-systemet eller indelta annesen, emedan sådant vore att kanske ånyo upprifva discussionen; men jag kan ej fatta, att de ledamöter af detta Stånd, hvilka förklarat sig gilla principen af bevär:s-systemet, och sträcka den ända derhän, att de vilja införa det Preussiska systemet och in petto beräkna hela indelta armeens anslag såsom tillgång vid en sådan förändring, kunna uppträda med ett förslag, som, från denna synpunkt betraktadt, icke innefattade annat än första steget på denna bana. Jag får öppet förklara, att jag ej biträder detta systeme. Min öfvertygelse är, alt om man tager siffran till hjelp, skall det visa sig, att intet försvars-systeme för Sverige är bättre och mindre betungande, än bibehållandet af indelt stam, jemte beväring. Att landets försvar är i samma mån mera tryggadt, som denna bevärts-exercis utsträckes, är otvifvel ■ aktigt; men jag tror försvaret vara tillräckligen tryggadt, äfven om denna exercis icke utsträckes längre, än Utsk. föreslagit, synnerligast då man icke förbiser hvad Ulsk. i bilagan yttrat, ang:de förberedande fifningar för bevänn, utöfver den egentliga mötestiden , och äfven tager i närmare betraktande de föreslagna förändringarna i vårt sjöförsvar. Huruvida StatsUtsk. uträttat något eller intet med det förslag, hvarmed det framkommit, torde få afgöras af framtiden. Men må det tillåtas mig att enskildt få förklara, att 6 II. 63 Ucn 9 Maj c. u>. jag anser ett stort mål redan vara uppnådt , och att jag betraktar vårt försvnrs-sysléme ur en långt ljusare synpunkt efter den förklaring vi ei hållit, så val genom Generaladjutanten för armeen, sorn af en militär-ledamot i Konungens Conselj,att, om icke förr, åtminstone vid nästa riksdag, 11, St. äga att påräkna af K. M. en fullständig propos. i allt hvad som rör försvars-systémets organisation. Jag erkänner fullkomligen, att detta ar rätta vägen.
Men annars består julens firande numera egentligen i hopandet af nya läckerheter och i massor af julklappar. Ingendera delen främjar den poetiska julstämningen! Men den gammaldags julfirningen med grenljus och stora högar af julbullar; med kärfve åt fåglarna och dopp i grytan; med julbock, julkrubba och julkubbe; på landet med den hänryckande färden vid bloss till julottan; med de gamla jullekarna ända till tjugondag Knut, då julen dansades ut – alla dessa och andra gamla seder fyllde barnets sinne med hälgens säregna stämning, en stämning, som ty värr allt mer förflyktigas genom det nutida julfirandet: fråssandet i ett öfverflöd af presenter, godsaker och stora barnkalas. Här och hvar uppehållas ju ännu en och annan af de gamla julsederna, men i det stora hela blifva dessa seder allt mer tillfälliga och höra icke till det ovillkorliga, det genom hvilket fästminnena bli djupa och skilda från allt annat. Nyåret har länge saknat en särskild fästprägel, ty nyårsvakan är nästan alldeles fallen ur bruket. Men därför borde hemmen skapa hvar sin sed, enligt hvilken de unga – i allvar och i glädje – på ett vackert sätt sade det gamla året farväl och hälsade det nya. Trettondagen har numera endast kvar sin böna i gröten, sedan den fröjd, som stjärngossarna beredde barnen, äfven hör till det försvunna. Som folksed kan stjärngossarnas vandring ju icke återkomma, men som hemnöje för barnen kunde seden helt visst ännu bli långlifvad, i synnerhet sedan Skansen – till hvars skapare den sunda konservatismen i vårt land står i outplånlig tacksamhetsskuld – åter upptagit densamma, liksom Lucia med hennes brinnande ljuskrona. Påsken har ju ännu på västkusten kvar sina påskeldar och öfver allt sina ägg, med målning och med inskrifter. Den glädjen kunde bli ännu stämningsfullare för barnen, om man följde den tyska seden att – då man så kan – utomhus, i det nyss bara gräset och bland de ännu nakna buskarna, göra fågelbon, i hvilka barnen sedan själfva söka och finna sina brokiga ägg – den ännu kala markens första frukt för året! Endast i få bygder ser man nu vid Valborgsmässan eldarna flamma i den ljusa kvällen.
Till följd af det vitsord, räkenskaps-sammandragen och de dödade Låne-obligationerne innefatta, är det ett ovedersägligt factum, att Cabinetts-Cassans deficit under loppet af de senare åren efter i836, genom noggrant fullgörande af då ingångna amorterings-contract, blifvit minskadt med nära en fjerdedel af delsammas dåvarande belopp. Enär cassan, under dessa år, icke haft att uppbära andra eller större inkomster än under den föregående liden, hafva tillgångar till afbetalningen icke annorlunda kunnat beredas, än genom utgifternes förminskning. Denna förminskning har egt rum genom indragning af vissa procent å diplomatiske Embetsmäns löner, men äfven derigenom, att lönerne för flere Consulad-tjenster af i vissa hänseenden diplomatisk egenskap, hvilka tillförne af Cabinetts-Cassan utgått, blifvit öfverflyttade på Handalsoch Sjöfarts-fonden. Följande omständigheter synas ytterligare, enligt yrkande af någre ledamöter inom Riks-Stånden, böra till Rikets Ständers kännedom meddelas. Det har nemligen blifvit erinrcdt, till upplysning om de bidrag, som lillflutit Stats-Verket och Cabinetts-Cassans fråu St. Barthelemy eller Colonial-fonden under den period, då inkomsterne af ön St. Barthelemy lemnade öfverskott, att Kongl. Majit under åren 1812, 1813 och 1814 till lättnad för Svenska Stats-Verket af dessa öfverskott öfverlålit 3i8,ooo: 3 sk. 9 r:st., och har dervid anmärkts, att, om Kongl. Maj/t behagat bibehålla denna summa (ill disposition af Cabinetts-Cassan. skulle mer än tillräckliga tillgångar funnits för denna cassas behof. Med anledning häraf må endast anföras, att Rikets Ständers beslut vid Riksdagen i8i5 §. 7 vitsordar, det Rikets Ständer inför Kongl. Majit framburit gärden af deras undersåtliga tacksamhet fördetta användande af ofvannämnde öfverskotta belopp å inkomsterne af ön St. Barthelemy, 16 Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 489.
Deremot har Ståndet, såsom orden falla, till Grundlagsenlig behandling antagit irsta alternativet af det förslag lill ändring i Riks-Rättens organisation, hvilket Herr Grefve Spens framställt i den af honom mot Utskottets förslag afgifna reservation. Utskottet förmodar, att Preste-Ståndet med sist anförda yttrande velat förklara berörde alternatif uttrycka Ståndets gemensamma tanka; men äfven under denna förutsättning nödgas Utskottet eiinra, att denna anmärkning går utöfver det föremål, som Utskottet hade med sitt förslag, nemligen att för händelsen af den utaf Utskottet föreslagna representaiims-ändrings antagande föreslå en ny organisation af Riks-Rätten; men icke alt lemna ett djdikt förslug för den händelsen, att nationalrepresentationens närvarande form skulle komma att bibehållas. Utskottet anser sig på denna grund, äfven utan afseende derpå, att det ifrågavarande alternativet endast upplager redaction af Regerings-Formens §. 102 (i 21), men icke af den 106 (,24) §•, hindradt alt denna Preste-Ståndels anmärkning till någon annan ålgård, än meddelandet af sådan upplysning, upplaga. Då i öfrigt mellan Bonde-Ståndets yttrande, å ena, och de Ire öfrige Riks-Slåndens, å andra sidan , någon samanjemnkning icke är möjlig, får Utskottet den orörcnliga skiljagtigheten till samtliga RiksSlåndens behandlande anmäla, samt, för den omröstning, som blifver nödig i Förstärkt Constilulions-Utskolt, i händelse samtliga Riks-Stånden vidblifva sina meningar, föreslå följande volerings-propositioo : Den, som till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag, i öfverensstämmelse med Conslitutions-Ulskollels Memoiial N:o 87, godkänner det i nämnda Memorial framslälda förslag lill redaction af Regerings-Formens §§, 121 och 124, röste Bih. till R. St. Fröt. 1840 och 1841 3 Sami. 4g Haft, s 6 Constitutions Utsk ttets Memorial N'.o i i 8.
— N:o 41, i anledning af väckt motion, angående tryggad besittningsrätt till lägenheter och tomter i Waxholms stad: B. II. 298, 532, 535. A. 535- — N:o 42, i anledning al vackt motion om upplåtelse af en jordrymd till Kalmar stad: B, II. 298, 532, 535, A. 535. — N:o 43, i fråga om upplåtelse till Konung Carls kommun af mark från Kungsörs södra kungs-ladugård för anläggning af en hamnbrygga med lastageplats: B. II. 298, 532, 535, A. 535. — N:o 44, i anledning af väckt motion om öfverlåtande till enskildt bolag af Statens eganderätt till Loka brunnsoch badinrättning: B. II. 298, 532, 535, A. 535. — N:o 45, i fråga om upplåtelse af mark till staden Landskrona från det Landskrona fästning tillhörande område: B. II. 298, 532. 535, A. 535, E. 613. — N:o 46, i anledning af Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, angående förändring i gällande bestämmelser om godtgörandet af kostnader vid laga skifte å boställe: B. II. 298, 532, 535, A. 539; B. V. 350, 398, 402, Å. 403, U. 550, 553, A. 553, E. 637.
»Sofia Lindholm har skrifvit om nystafningen, men stafvar sjelf temligen inkonseqvent. — Var god och se på mina anmärkningar. Försvaret för nystafningen tycks mig dock vara något svagt. ’Jag anser det vara mycket bättre att skrifva som man talar, ty det är mycket lättare’, skrifver ni. ’Då kan ju hvarje bonde uttrycka sina tankar, när han icke behöfver sitta och grubbla öfver, om ållon skall stafvas med å eller o, — och det tycker jag också sjelf är mycket lättare’. Hvad är det som ni tycker är lättare? Att skrifva ållon med å eller o?» »Nej, att skrifva som man talar», svarade Sofia förlägen. »Det är inte tydligt uttryckt, som ni ser.» Läraren fortsatte sina anmärkningar, och Sofia blef mer och mer förlägen. »Det var så svårt», sade hon till sist mycket sakta. »Då kunde ni ju ha valt ett annat ämne. Jag gaf er fem att välja på.» »De andra voro ännu svårare», mumlade Sofia. Hon hade suttit fyra timmar under tre dagar med detta. »De äro inte alls svåra», sade han bestämdt. »De fordra bara litet eftertanke och omdöme.» Sofia svarade icke. Hon visste, att hon hade tänkt så mycket hon kunde tänka. Läraren gick igenom en mängd andra krior, och kom så till Ebba von Tärne. »Ebba von Tärne har skrifvit ’om Sveriges natur’. Det är ett ganska bra tema. Ni har tydligen sett uppmärksamt på naturen och håller af den. Här är en beskrifning på en svensk skog, som inte alls är dålig. Men när ni säger, att Sverige utan jemförelse är det vackraste land i verlden, kan jag ändå inte hålla med er, inte heller, när ni vill påstå, att ’söderns yppiga skönhet har ett förslappande inflytande på de nationer, som der lefva’.» »Men för oss är ändå Sverige det bästa land i verlden», sade Ebba von Tärne med öfvertygelse. »Tycker ni också det?» frågade läraren plötsligt Dina Kallerström, som var fördjupad i att läsa en liten biljett, som Maria hade skrifvit till henne. Dina såg upp och skakade håret ur pannan. »Sverige», hviskade Maria.