Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad mig angår, ar det på en gång för min tanke och känsla ett innerligt behof att anföra min högtidligaste pro. test mot den satsen, att jag såsom Svensk Adelsman skulle vara underkastad en aristocra tjsk princip. Herr Hjerta s I anledning af hvad Friherre Boije yttrat, anhåller jag, . att få , hvad mine ord angå, vädja till Protocollet. De voro: ”En arifiocratijh prihcip i Staten, som var Grundlag icke kanner och Svenjka Folket föraktar.'” Hvad åter sjelfva sanningen af detsednare angår, vädjar jag från kojan till palatset. Friherre Löwen, Axel, förklarade, det lian instämde uti den af Grefve von Schwerin för en stund sedan anmälde reservation. Den 19 Martii. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Redan då beslutet uti Ridderskapets och Adelns sista Plenum af pluraliteten fattades, förenade jag mig uti den reservation som då af en Ledamot genast efter voteringens slut , gjordes. Jag anhåller nu endast att få instämma uti de Ledamöters yttranden, som ansett det aristoeratiska elementet af national-representationen icke mera ingå uti vårt Stånd, än uti de öfrige Stånden. Om man med aristocratie menar deri bestående principen, så finnes den allestädes, der egendom »representeras, och detta inträffar likaså väl hos de öfrige Stånden som hos Ridderskapet och Adeln. Med aristocrat förstår man vanligen en enskild person som söker att herrska på de öfriges bekostnad och jag skulle vara ganska bedröfvad om jag trodde , att alla de 269 som röstat emot publiciteten varit sådane aristocirater. Tvärtom är jag öfvertygad, att förhållandet icke är sådant.
Om vi antaga, att Infanteriet i krigstid bör utgöra 60,000 man, hvilket med våra vidsträckta gränsor visserligen icke är för mycket, och hvartill det lätteligen kan uppbringas med blott trenne Klasser af Beväringen, finnér man alt vi med våra 60 Batailloners Befäl måste sätta hvarje Bataillon på 1000 man för att få tillräckligt antal Officerare till dessa 60,000 man, men den vanliga proportionen har hittills alltid varit 3 Officerare på 100 man, hvilket också icke synes vara för mycket, då man ihågkommer att Svenska Offi44 H. 10* Den 5 öetober f. ra. cerare alltid liaft vanan att vara främst i elden, hvarigenom större afgång naturligtvis uppkommer. Jag vill dock icke gå så långt, utan blott räkna 2 Ollicerare på hvarje 100 man; då för 1000 man erfordras 20 Officerare. Tillgången är 12 på 1000; och dä har jag icke raknat Generalitetet eller Staberne, hvartill allt Officerare mäste tagas ur Rcgementerna, och om dessa blott räknas till 2 från hvar Bataillon af 1000 man, återslå 10 Officerare för hvarje Bataillon af denna storlek, hvilket på 60 Batailloner gör 600 Officerare, och följaktligen en brist af lika antal. Angående UnderBefälet, så lärer ingen neka behofvet al’4 Underofficerare på 100 man, hvilket för 1000 man gör /\0 Underofficerare, och vi hafva dertill nu endast 16; således en brist af i4, hvilket för 60,000 man gör en brist af 84°- Jag har följaktligen visat, attlndeldta Armeen utgörande under krig 60,000 man Infanteri, fördeldta på 60 Batailloner, saknar, för att gå i fält, 600 Officerare och 84o Underofficerare.
Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t förnya den underdåniga anhållan, att, jemte det Jemtlands Soldater åläggas samma skyldigheter, som Kronans indelta manskap i det öfriga Ri - Statstamt Oeconomi*- Utskottens Betänkande Nyo t.Q, Kel, voteringen i Jemtland mätte jernnäs till likhet med voteringen i det öfriga Sverige, sedan hemmanens godhet, grundräntan och öfrige utskylder blifvit emellan Länen behörigen jern forde och lagné i beräkning; hvarefter de nya hemman, som i Jemtland tillkomma, må öka den gamla voteringen med ny;, samt att de sålunda för Jemtlands Fältjägare-Regemente tillstyrkte vilkor jemväl mätte få sträckas till Jemtlands Hästjägare» Esau ad ron, så att, Rusthållarne dervid måtte få komma i åtnjutande af all den lindring i deras hittills åliggande skyldigheter, sorn antingen redan blifvit eller framdeles kan vårda Rotehållarne inom provincen bevil jad; lärande Roteiingsförrältningen i Jemtland, såsom å andra orter, komma alt på Statens bekostnad verkställas,; Då derjemte hos Utskotten i betraktande kommit, att, enligt hvad Kongl. Maj;t i Nåder tillkännagifvit, Afvittrings-verket i Jemtland, efter all anledning hinner afslntas innan de 8 år, räknade från 1828 års början, tilländalupit, hvarunder den nu gällande rotejemkningen blifvit af invånarne antagen; att den nu föreslagne nya voteringen, med hvars förrättande början således kan göras år 1836, synes på 3:ne år kunna till slut bringas, samt att för denna tid, under hvilken den nu varande voteringen och rustningen lärer böra af provincen fortfarande utgöras, en lämplig ersättning, till lindring i bördan, synes böra Roteoch Rusthållarne tillkomma; alltså hafva Utskotten skolat hemställa, att Rikets Ständer, —•i händelse Kongl. Maj:Utäckes i
Ordföranden i Förbundets styrelse, Riksantiqw~irn H&amp;- brmd, öppnadc niötct mccl en redogörc !se för Förbundets uppkomst .och verksamlict frin dess stiftelsc den 22 november 1884 intill slutet af 5r 1885. (Se Dagnys inarsniimmer). Ilerefter begrrcle D:? Oirl N y s f m ordet för att fästa de närvarandes nypm5rksamhet 9 den verkliga förman, som inneligger i Förbiiiidets erbjuclancle att meddela rad i ekonoiiiiskt, juridiskt och hygieniskt rfseende. Denna del af Förbundets verksamhet hade neinligen ej tagits i ansprak i den utstr5ckning, soni varit önskligt och med allmänhetens fördel öfverensstämnunde. Det hiinder dock ofta, att ensamma friintimincr, serdeles om de bo p9 landet, äro i behof af dylika r5d. De skola t. ex. iif ?ertaga ett förnyiderskap eller deltaga i utredningen af ett sterbhus, cller dc hotas med rättsansprak af sina grannar; men de ha #: j n8gon i sin omedelbara niirhct, till hvars kunskap i iimnet eller till hvars goda vilja de kunna ha fullt förtroende. Det vore (IS en stor fördel att kunna f5 vända sig till Förbundet med förfr5gningar. Eller det hiinder en nyss myndig vorden qvinna, att hon ej vet, hum hon skall göra för att få sina penningar rrtt förminligt placerade; hon kunde behöfva f % utredt hracl vissa lagternier, sasom gravationsbevis etc. betyda. Vid allt dylikt erbjuder F6rbiindet en kraftig hjelpande hand genom af detsamma vidtalade auktoriteter af första klass. Man behöfver ej da vara orolig för att radet ej blir godt, nigot soni ofta är fallet, da man nödgas besvära skgt och vrnner mi: d fragor om hvad de ofta antingen sakna nödig insigt i eller tid och lust att fullkomligt sätta sig in uti. Följden blir ocks9 ej sillan ett rSd af mer iin tvifvelaktig godhet.
Nyheten däremot, den tyska farsen » Pappas p o j k e », torde ej någonsin k o m m a att förväfva ens minnenas glans. Må vara att originalet, » Der Rabenvater », gjort en så ofantlig lycka i Berlin, att dess författare, Hans Fischer o c h Josef Jarno, den senare en omtyckt skådespelare vid Eesidenz-teater, på det samma skola ha inhöstat omkring 120,000 mark. Det bevisar blott, att Berlinsmak och Stockholmssmak äro tu ting, s o m emellanåt kunna ligga minst lika åtskiljs s o m de bägge huivudstädema. H r V. Lundberg o c h fröken Magnuson gjorde dock sitt bästa af de båda hufvudrollerna, och bland dem, s o m stodo d e m bi m e d tapper förtjänst, må nämnas fröken Åberg o c h hrr Strömberg och Klintberg. » Arenateatern » var så på onsdagen färdig m e d en repris af vår gamle vän Millöckers gamla » Tiggarstudenten » o c h vår alltid lika unga fru Castegren s o m Laura. Till det kapitlet i sommarens teaterkrönika få vi återkomma i nästa vecka. Brudfärden. Berättelse från Bohusläns af Johannes skärgård Sundblad. (Författarens sista, efterlämnade arbete.) (F O R T S. O. I fiskeläget åter syntes ljus i hvarje fönster; endast i brudehuset var det mörkt. » hördes slutligen lotsåldermannens starka röst. Gått i botten! P r a t! » S a ' j a inte d e! » Sa ' ja ' inte d e! D e ' fick h a n s e! » Hocka di? » » D e andra bröllopsfolket, vet j a '. : i::! » H v a d säjer I! » SLUT.) ' • ' * Akterlig bidevind. de sista. Fast de behöfver j a ' inte fråga. » » Vacker s t o r m! » hördes en hånlig röst i hopen. hör ' et. hördes det j fe • js mottagas med tacksamhet. Logogryf. Att inunder fager yta Icke alltid godhet döljes Kan hos mig man få studera. Jag med vacker dräkt kan skryta, Jag af skönhetsfläckar höljes, Men det är jpst icke mera.
Den förlagsskuld, hvarför Bruket häftade till Banken, är numera godtgjord, och Bruket har derutöfver, på sätt sednast församlade Revisorer anmält, till Banken allemnat en behållen vinst af 55,265 Rdr 36 sk. 9 r:st. Banko. Med anledning deraf, att Fullmäktige, under den 19 November 1835, utfäst en belöning af 666 Rdr 32 sk. Banko för införande vid Tumba Bruk af sättet att från ohäcklad hampa och lin samt frånhäcklade blånor afskilja skäfven, så att felfritt papper deraf kan åstadkommas, har Förvaltaren vid Tumba hos Fullmäktige anhållit, det han, som vid Bruket infört omförmälde method, måtte derför undfå den stadgade belöningen. Berättelse af Banko-Fullmäktige. 41 Som Fullmäktige, genom utdrag af Brukets räkenskaper för åren 1844— 1846, vunnit upplysning derom, att, i följd af det alltifrån förstnämnde år vid Bruket begagnade sätt för vaskning af gröfre lumpsorter, en besparing i utgift uppkommit år 1844 af 1,229: 35. 7. år 1845 » 3,550: 14. 1. samt år 1846 » 2,285: 7. 2. eller af tillhopa B:ko Rdr 7,065: 8. 10. Samt t llika inhcmtat, att den i berörde afseende vidtagne förbättring varit förenad m icke obetydliga enskilda uppoffringar för Förvaltaren; så tillstyrka Fullmäktige, att en godtgörelse af 666 Rdr 32 sk.
Allmänna MagazinsrDirections Räkenskaper, nu torde till afgörande företagas5 blef fortsättningen nf Kammar-Rättens och Kongl. Directioriens i anledning af ofvannämnda anmärkningar föranledde skrift-växling för Herrar Revisorer uppläst. Af deri derutaf inhämtade upplysning funno Herrar Revisorer: att Kongl. Kammar-Rätten granskat Kongl. Directionens Räkenskaper för Iren rdoo, 1801, 1802, 1803 och 1804; meri att ehuruväl anmärkningar för alla dessa år uppstått, och hvilka till största delen för detta redan varit med Kongl. Directionen communicesttde, finnes likväl ingen enda derutaf ännu afgjord - jBen 8 Mars', 39 5 gjord, utan äro de beroende dels på Kongl. Karnjnar-Rättens egen slutliga pröfning och dels pä dess Revisions Contoirs handläggning till påminnelsers afgifvande; och skulle, med anledning af H errar Revisorers härigenom vundne erfarenhet, underdånig hemställan hos Kongl. Majit göras, örn Nådig befallning till Kongl. Kammar-Rätten, att sa val påskynda amnärkningarnes afgörande för ofvannämnde år, som revisionen i allmänhet af Magazjns-Dheclionens räkenskaper, §. 3. Upplästes det härhos fogade bevis fran Kongl. Kammar Collegti Civiloeh MilitiaeAfräknmgs Contoir, att Kongl. Directionens räkenskaper ilian och med år 1800 till och med år 1810 blifvit till Kongl. Kammar-Collegium inlevererade, • i? §. 4.
Härmed öfverensslämmer visserligen ej alldeles sednaste af Kongl. Maj:t utfärdade tjenstgöringsreglemente (af den 12 April 1838), hvilket, i likhet med det af motionären åberopade äldre reglemente af 1819, i Sidje del. lista kap. 11 § 6 punkt, innehåller, att om nummerhäst är »vakant, sjuk eller af annan orsak obrukbar, skall ryttaren af rusthållaren förses med annan tjenstbar häst eller klippare»; uti hvilken punkt måhända bort uttryckas, att den afser de fall, då nummerhästs obrukbarhet härrör af rusthållarens försummelse. Men det måste antagas, att genom berörda, af Kongl. Majit i kommandoväg utfärdade reglemente, som i hithörande delar är ämnadt allenast att innefatta underrättelse för vederbörande befäl om innehållet af gällande författningar och utgöra ett sammandrag af desamma, någon ändring i de fastställda grunderna för rustningstjenstens fullgörande icke kan vara ens åsyftad; och Utskottet har också erfarit, att ifrågavarande bestämmelse, rörande klippares tillhandahållande, tillämpas i öfverensstämmelse med andan och meningen i 1766 års ofvanberörda Resolution sålunda, att då nummerhäst är sjuk, utan att rusthållaren är dertill vållande, klippare af honom ej påfordras; hvaremot, derest hindret för hästens begagnande vid mötet uppenbarligen härflyter från fel eller försummelse å rusthållarens sida, denne ålägges tillhandahålla annan tjenstbar häst. Qvarståendet af denna sednare skyldighet har befunnits desto nödvändigare, som i annat fall likgiltigheten att förekomma, det nummerston olofligen varda betäckta, skulle, efter hvad af vunnen erfarenhet lärer bekräftas, föranleda till allt för talrika hästvakanser vid inträffande möten. Då Utskottet således anser gällande bestämmelser i förevarande hänseende öfverensstämma med den af Riksdagsfullmägtigen Lekberg motiverade mening, finner Utskottet sig böra hemställa, att hans motion ej må till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 13 Januari 1863. Bih. till B. St.
Tift Högloflig» Lag - Utskottets ?rotoccstl har jag förr yttrat min ranka, angående Borgenärs rätt, sa midt den kan anses rörås genom lego eller ärrenäs. Derwid förblifwer jag ännu, öfwertygad at Langifwares befarade klagan öfwer lidande desiomindre skal! äga anledning, som i förmodad händelse, det Lag-Utskottets projoLL til LcmkraÄsrngs vsfenteliga upläsande och intecknande wid Härads-Tinget, som i likhet med inteckning för Län, borde hwart tionde är förnyas, hwar och en, af hwllken Län derefter begäres, just derigenom wunnit en före saknad wisihec och säkerhet, i fa matto, at tilförlitelig kundskap, om och pa hwad wilker Länbegärarenö fasta Egendom är worden sörarrsnäsraä, alltid kan utur Domstol enö handlingar erhallas. I samma man som hem - siga (lomretksr och dermed ofta förenade oädla assigter Elisiva såmedelst förekomna, anser jag alitsa Borgenärs rätt ännu kraftigare skyddad. Den oförs,grigo Langifwaren, som utan känd säkerhet anförtror sin Egendom Uri annars händer, ma wäl aldrig kunna pasta, at tredje mans wunna lagliga rättigheter skola giswas til spillo för ak ratta hans »vårdslöshet. En sadan haö efter nu gällande sagar at skylla sig sjelf. Samma Lag, alldeles billig och rättwis, ma afwen hädanefter gälla. April. S. D. Uplästes Herr Häradshöfdingen k.r^ons stolpes skrifteliga anförande, sa lydande: Uppå KonglMajus Nådiga xrojroluicm, dels om ändring uki hivad 16. Cap. is. §.
Utskottet, som äfven för sin del funnit det leda till mera ordning i uppbördssättet, att hela Lagmansoch Iläradshöfdinge-räntan, med deruti inbegripne Tingsgästnirigs-penningar, till StatsVerket ingår och derifrån vederbörande tillhandahålles, har tillika ansett sådant, utan minskning i den af Domare och Nämnd häraf påräknade inkomst, böra verkställas; och då, i Utskottets tanka, hvarken uppehåll, olägenhet eller förlust skall i åtnjutandet deraf uppkomma, om den på Häradshöfdingarne och Nämnden belöpande delen af hela räntan, sådan den, efter verkställd Mantalsskrifning hvarje år, blifvit efter Matlagens antal till uppbörd debiterad, får i LandtRänteriet uppbäras; tillstyrker Utskottet, att, på sätt K. StatsContoret föreslagit, Lagmansoch Häradshöfdinge-räntan till hela beloppet 12 sk., hädanefter till StatsVerket må få ingå och ett emot 5 deraf belöpande anslag i RiksStaten uppföras till godtgörande af Domarnes och Nämndens Tingsgästningspenningar. — De vederbörande, som i Tingsgästning nu åtnjuta mera än 5, likväl under deras tjenstetid, dervid bibehållne. Hemställande Utskottet för öfrigt, hvad Dalarne angår, att, i anseende till hvad K.M:ts Bef:h:de anfört, det så väl i afseende på Lagmansoch Häradshöfäinge-riintans utgörande, som Tingsgästningspenningarnehvilka i denna Ort aliena uppbäras af Betänkande n. igi Nämnden directe, som för Häradsliöfdingens lott redovisar, det derstädes må tills vidare vid hittills följde grunder och ordningar förblifva.
Det sednare år verksläldt, och mäste således vara i conformite' noed hvad grundlagen i detta fall föreskrifver. Att detta dictamen åter icke kan utskrifvas så fort som prot.utdr., tiel är ett factum; men ingenting är då lättare, än att hvarje ledamot utskrifvetsitt dictamen sjelf, hvilket då helt enkelt kommer att i förseglad rulla åtfölja prot.utdr. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Jag är, såsom jag förut yttrat mig i denna fråga, af deras tanke, hvilka önska, att någon deputation icke matte komma att till Högv. PresteSt. afgå. jag bestrider visserligen icke rättigheten att begära en sådan; men jag hemställer lil! det Fl. Ståndet om, efter den discussion, som nu i ämnet förefallit och som utvisar så stridiga tänkesätt hos Ståndets ledamöter, det icke vore bättre att afstå ifrån den ifrågasatta depulalionen. II. o. Ad:s beslut i frågan om lika arfs och giftorätt har redan blifvit det Högv. Ståndet communiceradt, emedan prot.utdr. derom expedierades samma afton som beslutet fattades. Hr Lagerhjelm: Jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att lika ostridigt som det är, att en deputation kan afgå, lika oslridigt är det, att hvarje ledamots enskilda tanke kan få åtfölja densamma, emedan den 57 § Riksd.Ordn. äfven innehåller de orden: ”när lian de för communicationen och prot. nödiga exemplaren deraf lill secreteraren aflemnar.” Man skulle kunna säga, att sjelfva dictamen skall afgifvas i plenum, ty annars skulle det vara justeradt; men icke kan meningen vara att uppehålla deputalionens afgång, derföre att en ledamot vill hafva sin enskilda tanka meddelad det Stånd, dit depulalionen skall afgå; ty då skulle ju bela effeeten gå förlorad af dessa, för R. St. med dess nuvar. arbetssätt på fyra kamrar, så högst nödvändiga communicationer. Frih. Raab, Adam Christian:
Utskottet har, hvad Egendomens Taxeringsvärde angår, ansett sig böra, ej mindre för att trygga RiksgäldsContoiret ifrån förluster, än ock för att äfven genom denna omständighet kunna sträcka förmonen af hela låneanstalten till ett större antal jordegare, antaga det uppgifne beloppet af f, destobäldre som Banken icke utlånar utöfver af Taxeringsvärdet. Och anser Utskottet desto mindre anledning, att ifrån sitt S B. 36 534 Stats-Utskottets redan nfgifna tillstyrkande i denna del afvika, som, å en annan sida, det blifvit anmärkt, att beläningsvärdet borde nedsättas till J af taxeringsvärdet. Beträffande antagandet endast af 1829 eller sista årets taxeringsvärde, kan Utskottet icke anse det så tillförlitligt som medeltalet af de 5 föreslagne årens, hvilket senare likväl bör antagas efter PröfningsCoinrnitte'ernes värde. Och vidkommande inberäknandet i lånevärdet af 3 års räntor på intecknade äldre skulder, anser Utskottet någon föreskrift derom ej erforderlig, då icke högre belopp än § af Taxeringsvärdet blifvit tagne till grund för högsta lånesumman. Utskottet har nu utsatt: att i de f skola inberäknas äldre inteckningar, som blifva qvarstående i Panten; och äro derigenom frågorne, dels huru stor summa förut får vara i en Egendom intecknad, dels ock om antagandet af icke senare inteckningar än efter Banken eller Brandförsäkringsverk, besvarade. Endast jordens värde har Utskottet ansett böra i föreskrifven ordning ligga till grund för lånesummornes bestämmande, och genom tillstyrkandet i i:a Puncten, att endast sudan Jord-egendom pä Landet och i Städerne, hvilken såsom säkerhet för Bancolän iir antaglig, får af RiksgäldsContoiret belånas, lärer frågan om Egendomens natur jemväl anses besvarad. Finnandes
Mars månad 1862 till och med Maj månad 1863, beslutade remisser, hvarigenom der förehafda undersökningar angående för brott häktade personer blifvit till domstol hänskjutna, äro vordne icke inom åtta dagar, utan först under andra eller tredje veckan eller stundom ännu längre tid efter beslutets fattande, expedierade; 2:o, derför att, ehuru, jemlikt 3 § 2 mom. i Kongl. Kungörelsen den 25 Oktober 1839, af förteckningarne öfver häktade personer, som vid Poliskammaren i Stockholm stäldes under tilltal, ett exemplar borde genom Ofverståthållare-embetets för polisärenden försorg för hvarje månad inom slutet af den nästföljande aflemnas till Rikets Ständers Justitie-Ombudsman, sådana förteckningar för Juni, Juli och Augusti månader år 1863 icke inom nämnda tid till Justitie-Ombudsmannen inkommit; 3:o, derföre att, efter det Ofverståthållare-embetet för polisärenden den 4 Maj 1863 dömt Hustru Inga Maria Larsson till ansvar för oloflig bränvinsutskänkning, och hon begärt utbekomma protokollerna i målet, obehörigt dröjsmål med deras expedierande ägt rum; och 4:o, derför att, sedan Justitie-Ombudsmannen i skrifvelse den 10 December 1861 meddelat
borta, och hon kunde ej låta bli att undra på hvad en annan syster, en, som ä1- skade sin bror, skulle ha kant, om hon sett honom komma in så der litet påstruken och litet gråtmild af ruset, nu då de skulle skiljas för alltid. Hon för sin del tog ingen anstöt deraf. ' Det är tid på att du ger dig i väg ', sade hon. Han plirade med ögonen utomordentligt listigt. ' Riktigt ', svarade han, ' det är tid på att jag far. Skönaste syster, tiden är koinmen att skiljas. Äh, du inin dygdiga, arbetsamma, sköna, förståndiga syster, tror du, att jag i den nya verlderi skall finna din like? ' Martinson kom nu in med hans resniössa och kapprock. Hon satte dem på honom, under det han fortfor att deklamera för Agda. " Uppoffrande varelse! ' sade lian. " Jag, din bror, säger dig, att du skall få din lön. Någon skall komma, som bedåras af denna stolta, smidiga växt, denna mörkkrusiga lugg, dessa strålande, blå ögon. Någon skall komma, säger jag dig. ' Agda svarade intet. Hon gjorde endast tecken åt Martinson att skynda. ' Och äfven du, Martis ', utbrast han och bredde sina armar öfver henne, medan hon knäppte ihop hans kapprock, ' äfven dig vänta drömda lyckodagar. ' ' Ah, tyst han! " ' Dina ' Blåsippor ' skola bli tryck ta, Martis. Hör en försvinnandes röst, du gamla qvinna! Akademien väntar dig. ' ' Harald, du är tvungen att gå nu ', sade Agda. ' Martinson följer dig ner till stationen. ' Han blef plötsligt allvarsam, tog ett par steg frain mot sin syster, 118 hvarvid han bet ihop tänderna under bemödandet att git stadigt. Han ämnade synbarligen säga något rörande eller omfamna henne, men afstod derifrån, då han såg in i hennes kalla, afvisande ögon. Han räckte henne endast handen och sade: ' Adjö, Agda! ' " Adjö, Harald ", sade hon, och dermed var afskedet öfver. ' Och du, gatnla Martis, fö1.jer med till stationen? "
Direktionens ledamöter af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet från all ansvarighet i målet, men deremot förklarat, att, då Frosten, Doktor Gullander och Borgmästaren Kjellander gjort sig skyldige till försummelse vid förvaltningen af Låne-kontoret samt förre Bankoombudet Björkman, i egenskap af Bankens Ombud vid nämnde Låne-kontor och ledamot i Direktionen af samma Verk, genom sitt derutinnan ådagalagda försumliga och egennyttiga förhållande, äfvensom genom sitt förfarande att under tiden hafva upptagit län af en underordnad uppbördsman och redogörare, gjort sig ovärdig af så väl Rikets Ständers som annat allmänt medborgerligt förtroende, det, utom annan ansvarspåföljd, skulle åligga Prosten, Doktor Gullander, Borgmästaren Kjellander och förre Banko-ombudet Björkman, vid bristande tillgång hos Låne-kontorets förre Kamererare Lindstedt, till gäldande af de honom, genom Kongl. Hof-rättens ofvanberörda utslag under den 12 Juli 1831, ådömde skade-ersättningar, att, gemensamt, eller hvilkendera bäst gälda gitte, godtgöra Lånekontoret ej allenast de af Lindstedt tillgripne 1,840 R:dr Banko, med 6 för lOOidet i ränta, utan äfven hvad Låne-kontoret kunde i laga ordning kännas skyldigt att utgifva till en eller flere af dess låntagare, såsom ersättning för de dem tillhörige, men af Lindstedt, efter 1828 års slut, i Låne-kontoret åtkomne och förskingrade medel. Efter pröfning af de besvär, hvilka så väl förre Banko-ombudet Björkman, som Doktor Gullander och Borgmästaren Kjellander hos Kongl. Majit i underdånighet anfört öfver Kongl. Hof-rättens den 17 December 1833 meddelade beslut, har Kongl. Majit, medelst utslag den 19 April 1836, dels fastställt Hof-rättens berörda utslag i hvad det.