Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan fråga blir, om Ridderskapet och Adeln finner tjenligt att inbjuda de öfrige Stånden, att i Ridderskapets och Adelns beslut instämma. Jag skulle ej hafva någon farhåga för inbjudningen, om den vore ledande till ett för samhället nyttigt ändamål. Jag tror det vara bättre, än att genom bordläggning hindra sådant. Jag hoppas, att Herr Grefven och LandtMarskalken, af vanlig opartiskhet, tillåter, att frågan får förekomma i nästa plenum. Haris Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, då bordläggning af hufvudfrågan enligt 49 § Riksdagsordningen icke kunde förnekas, fråga na Den i3 Mars f. in. 9 endast uppstode om bordläggning af Expeditionen. Hans Excellence förklarade, i afseende derpå, sig icke anse sig äga rätt, att en sådan bordläggning förvägra, emedan det kunde hända, att man ville göra en anmärkning vid Expeditionen, men ej, af en eller annan orsak, genast kunde göra den. Den af Herr von Hartmansdorff begärde bordläggning af Expeditionen ansåg Hans Excellence sig således icke kunna förvägra. Herr Crusenstolpe: Efter den fullständiga utveckling af saken, Herr Grefven och LandtMarskalken gjort, bar jag intet att tillägga, och tror att Friherre Cederström måtte finna sig fullkomligen vederlagd. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Som Herr von Hartmansdorff botat med en fortfarande bordläggning af mål, som kunna återstå, får jag, oaktadt den beslutne bordläggningen, förnya det förslag jag gjorde då första Utlåtandet förevar, nemligen, att Rikets Ständer åt Konungen i underdånighet öfverlemna att bestämma tiden för creditivets användande till anskaffande af spannemål för undsättning i missväxtår.
Bank innestående behållning af undsättningsmedel, som hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kail inflyta; 2:o att af de sålunda till Kongl. Majits förfogande ställda medel en summa, beräknad efter 50,000 Ridr årligen, må under tiden för nästa statsreglering få begagnas till undsättningar utan återbetalningsskyldigJiet åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsättningsanslag, hvilka dem tilldelas; börande dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig så använda desamma, att för dithörande fattiga och arbetslösa personer beredas sysselsättning och möjlighet att genom eget arbete förtjena sitt uppehälle; 3:o att ofvan omförmälda tillgångar för öfrigt må användas endast till räutefria låneunderstöd med bestämda återbetalningsterminer och mot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af Kongl. Majit godkänd säkerhet; 4:o att, så vidt omständigheterna medgifva, tillfällen skola för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; samt 5:o att de för undsättningar vid missvexter och felslagna skördar afsedda medel böra, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till Riksgäldskontoret öfverlemnas, emot skyldighet för detta Verk att det sålunda emottagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål Kongl. Majit tillhandahålla. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition JV? 29. 3 Utdrag af Protokollet öfver Finans-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Bådet å Stockholms Slott den 7 Novem ber 1865. Närvarande:
Bancooch Lag-Vit skottens Memoria] No 6. 27 I följd häraf och då, genom räntans bestämmande till 6 procent, det senare eller 2 mom. blifvit öfverflödigt, emedan de ifrågavarande Borgenärernes rätt alt, i likhet med andra borgenärer, under concursen åtnjuta vanlig ranta på deras fordringar, så vidt lillgångarne förslå, icke kan vara något tvifvelsmål underkastad, hemställa Utskotten, alt den blifvande 10 §. må erhålla följande lydelse: Derest ej Banken med Rikets metalliska mynt, eller med sådane sedlar, som lika med mynt i Riket gälla, vid anfor dratt inlöser sina tryckta eller graverade credit-sedlar , äfvensom , derest af densamma utfärdad invisning pä Rikets Ständers Bank, vid uppvisandet derstädes ej inlöses, åtnjute borgenären ränta af den enskilda Banken, efter 6 för 100 om äret, ifrån den dag, då inlösen sålunda vägrad blifvit, g §. 1 mom. är gilladl. af Borgareoch Preste-Slånden, med den utaf sistnämnde Stånd beslutade förändring, att, i stället för orden: ”någon ostridig skuld, af hvad namn den vara må,” det skulle heta: Jnågon af dess credit-sedlar, eller för vägrad inlösen återkommande invisningar på Rikets Ständers Bank;” varande, i fråga om borgenärs rätt, alt, för fordran af hvad natur som helst, lagsöka Directionens Ledamöter, den af Utskotten antagne grundsats af Ridderskapet och Adelil bifallen. Då nu Directionens Ledamöter, så länge de fortfara med förvaltningen af Bankens tillgångar, nödvändigt måste svara uti alla lagsökningsmål som empt Banken göras anhängige, samt Direclionen icke lärer underlåta alt, till betalning af Bankens gäld, i främsta rummet använda Bankens egna tillgångar och, i händelse af möjlig brist, äro skyldige att i tid afträda Bunken, så hemställa Utskotten ytterligare, att Utskottens förra förslag i 9 §. r mom. må antagas såsom 1 mom. i den blifvande 1 1 §., och erhålla följande lydelse:
Bni 2 Maji, /. m. 25 Då nu 5 Momentet för Städerne innehåller den föreskrift , att , jemte den fastställde afgiften i mohn af de till nynjande uppgifna pnnors storlek, BrännvinsBeviliningen skall eriäggas efter personalen, så att 12 mantalsskrifne personer anses lika med ett helt Hemman och på* föras tillsammans 2 R. dr eller 8 Sk. för hvar. je person, ehvad den samina af Brännvinsrättigheten äger sig begagna elter icke; så framställer sig af de förenade föreskrifterne i båda dessa Moment, eller sednare delen af tredje Momentet, hvarom här egentehgen är fråga, och femte Momentet, för mitt begrepp den klara och obestrideiiga slutföljd, att per* sonal-afgiften är o villkor tig ej mindre för Sräderne, än för Landet, enär orden: jemte afgif. ten för Pannan, icke rimligen kunna tilläggas annan mening i tredje än i femte Momentet, på hvilket sednare det förra sig grundar. Ock» 6å har icke fråga uppstått hos någon af dem, som debiteringen i Städerne tillkommer, att tyda ordet: jemte, derhän, som skulle personalén icke afse andra än dem, som erlägga panneafgift. En sådan tolkning har icke hel. ler ägt rum hos de KronoBetjente å Landet, som fästat behörig uppmärksamhet på den förut upprepade meningen af 5 Momentet, att afgiften skall påföras hvarje Person, ehvad dem samma af Brännvins* råt tighet en äger sig begagna eller icke; hvadan ock ifrågavarande Utskyld blifvit utan åtal rätteligen debiterad och erlagd i hela Upsala, Westmanlands och Stora Kopparbergs Län samt till en del i Ö5 stergöthlands och åtskilige andra Län. 26 Den 2 Maji, f. m. Jag har således af omförmälte
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter visserligen erinrade sig hvad han i början af discussionen anförde; men då några ledamöter tycktes icke hafva dervid varit närvar., ville han åter upprepa det. Hr Frih. o. Landtm, hade nemi. yttrat, alt då den ifrågavar. motionen af Hrr Rosenqvist och Munck af Rosenschöld, om nåd för Assessor Crusenstolpe, ej vore omedelbarligen föranledd, hvarken af redan fattade beslut, eller of redan upptagna ärenden, eller af under riksdagen inträffande händelser, och dessa tre förhållanden, enligt 56 §:n Riksd.Ordn., vore de enda, under hvilka nya frågor finge väckas efter motionstidens slut, Hr Landtm, icke ansåge, att motionen, hvilken vore framställd efter ofvannämnda tids slut, kunde af R. o. Ad. till pröfning upptagas, eller sig kunna göra propos. till remiss af densamma till något Utskott. Hr Rosenqvist: Jag torde få hafva äran erinra Hr Frih. o. Landtm, derom, att Hr Rosenschölds motion var väckt inom motionstiden; att, när fråga om remiss deraf uppstod, jag föreslog Hr Rosenschöld att förändra sin motion, hvilket han äfven gjorde; och att jag förklarade, att jag ansåg mig såsom den der väckt motionen, med den förändring, som jag föreslog. Den förevar, motionen är således väckt inom motionstiden. Hr Lefren: Jag ber att ur prot. få upplyst hvad dag den förevar, motionen af Hr Frih. o. Landtm, förklarades för en ny motion. Undert. Ridd.Secret. upplyste, att den motion, som väcktes af Hrr Rosenqvist och Munck af Rosenschöld, väcktes den 20 Mars f. m. Den a8 Mars f. ra. 555 Hr Lefren: Hr Frih. o. Landtm, förklarade densamma, genast då den väcktes, vara en ny motion, och denna motion är således vackt efter motionstidens slut. Hr Hjerta:
Skalad och väl sköljd skares knölen i fina skifvor, hvilka sockras starkt och få stå i 12 timmar. Sedan hälles vin på och mera socker efter smak samt bör stå ytterligare ett par timmar. Stenia. Ärtskid-extrakt. Ärtskidor — eller endast baljorna af spritärter — kokas rätt mjuka i vatten, som fått en tillsats af litet kolsyradt vatten. Massan röres sedan genom hårsikt och bör därefter koka ihop med litet socker till ett tjockt extrakt, som hälles på flaskor och användes om vintern såsom tillsats till buljong eller ärtsoppa af inlagda spritärter. Stenia. H U D - och n ung flicka, som inneh. guvernantsplats, önsk. sig såd. nu ell. t. höst. att underv. minderår. i vanl. skolämn., fransk., eng., musik. Pl. hos äldre dam t. hjälp i småbest. o. sällsk. antag. God rek. » Enit », Venersborg. [2112] M A G S J U K D O M A R behandlas instundande sommar vid H j o V a t t e n k u r - E n ung, bildad flicka, som talar fransyska samt är van att undervisa och handleda barn, önskar medfölja någon bättre familj till badort emot fri resa, fritt vivre och litet kontant. Svar torde insändas till Fru A. Zimmerman, Linköping. [2077] a n s t a l t af Doktor A. Afzelius, Stockholm. I god konstruktion, solidité, elegans och lättOiver 200 maskiner på lager i Malmö. Illustrerad B o s t a d e n. Att uppfriska oljemålade golf. Öfver 80 gr finskafvet gult vax hälles den starkaste terpentin sprit. Denna blandning får stå öfver natten, hvarpå man tillsätter litet salmiaksprit. Den tjocka gula salfvan omröres flere gånger med en trästicka. Sedan golfvet är väl rengjordt, stryker man med en linnelapp litet af massan på detta och gnider det sedan efter 6 — 8 timmar blankt. gaende oötvertranatle. priskurant på begäran. Driftiga agenter sökas i alla städer samt på andra större platser. M a l m ö.
Län förklarat sig instämma, har blifvit liemstäldt, att, då Kongl. Förordningen af den 29 Juli i833 föreskrifver, det lösdrifvare eller så kallade försvarslöse skola till allmänna CorrectionsInrättningarne försändas, men antalet af sådane personer numera tilltagit ända derhän, att de icke kunna i nämnde Inrättningar inrymmas, utan ofta måste förvaras i Länsfängelserne, der de, genom umgänget med brottslingar, belt och hållet förderfvas i moraliskt afseende, serskilda Arbetshus måtte, i mon af behofvet, varda inrättade uti hvarje Län, för dylike försvarslöses emottagande. 20 Stats-Utskottets Utlåtande, 7Vr:o 149 ■ Enär detta förslags verkställande skulle, i anseende lill de större byggnader, sorn derför blefve af nöden, föranleda betydliga kostnader för Stats-Verket, som redan i och för fångvården är hårdt betungadt, och då dessutom erfarenheten ådagalagt, att här i landet förut varande Arbets-Inrättningar icke kunna upprätthållas utan bidrag från det allmännas sida, i följd hvaraf Staten sannolikt komme att, genom de sålunda föreslagna nya, än ytterligare vidkännas årliga uppoffringar, så och under antagande, att i de nya Läns-fängelse-byggnader, hvartill medel blifvit af Rikets sednast församlade Ständer anvisade, sådant utrymme kan vinnas, att försvarslöse personer må, under den tid de derstädes förvaras, varda från brottslingar afskiljde, har, vid ärendets för öfrigt outredda skick, Utskottet ansett sig icke böra tillstyrka bifall å motionen, utan hemställer, att densamma må förfalla. Stockholm den i3 Januari i845. N:o 14f>- Ank. till Exp.-Utsk. d. r5 Jan. kl, i e. ra. Utlåtande, i anledning af väckt motion om rättighet för Krono Fjerdingsmän att vid resor i visse tjensteärenden undfå skjutslega. (U. A.)
På de skäl, som blifvit af H. Exc. Hr Just.-Statsministern uti Statsrådet anförde, får jag förena mig med de Hrr, som yrkat afslag å Utskits förslag. Hr Olivecrona: För min del kan jag icke ingå på Gr. Hamiltons åsigt, att för rättssäkerheten vore det lika vådligt, om någon afgaf falskt vittnesbörd eller lemnade en falsk uppgift, då eden blivit eftergifven. Tvärtom synes mig för allmänna rättssäkerheten den menniska vara mycket vådligare, som är nog djerf att efter aflagd ed och erhållen varning af domaren afgifva ett falskt vittnesmål. Ett dylikt brott utvisar ett mycket mera lörderfvadt sinne, och en menedare kari man nästan anse i stånd till hvilket brott som helst. Deremot kan icke den, som missbrukat det förtroende parterna visat honom, genom att eftergifva eden, anses vara på långt när så vådlig för rättssäkerheten. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Jag skulle högligen beklaga, om i det allmänna rättsmedvetandet inom samhället den åsigt skulle göra sig gällande, att ett vittne vore mindre förbundet alt tala sanning, då eden blifvit af parterna eftergifven, än då den blifvit af vittnet allagd. Jag anser att det skulle vara högst olyckligt, om någon skillnad gjordes emellan dessa båda brott, och anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag. Frih. Armfelt: Afven om jag medger hvad Gr. Hamilton i sitt första yttrande anförde, att edgången är ett ondt, som borde afskaffas, blir detta likväl intet skäl hvarföre straffet bör vara lika för menedaren och den. som lemnat en falsk uppgift inför rätta. 1 öfrigt vill jag endast anmärka att den part, som eftergifvit ett vittne eden, må skylla sig sjelf, om vittnet icke 478 Den 15 Juli f. m. håller sig vid sanningen; men att det är statens pligt att tillse det vittneseden hålles i helgd. Jag fortfar i mitt yrkande.
Men, — skall Svenska statskyrkan ännu längre försvaras och skyddas med tvångslagar, sorn göra ingrepp på menniskans yttersta rätt som är samvetsfriheten, så må hon då kasta af sig skrymtare-kupan ; —• icke vanhelga det protestantiska namnets sköna och höga betydelse, — ulan i stället öppet och oförstäldt ansluta sig lill den Grekisk-kalholska kyrkan, som nu, med upoffring af ett oberäkneligt antal menniskolif, dragit i härnad, för att stadfästa sitt, under årtusenden utöfvade samvetstvång. Antingen detta, eller ock tillse all den i öfverensstämmelse med vår Frälsares ord: ”sticker sill svärd i skidan, när det gäller tron och hvad som tros skall; ty lika litet som tron af lagar kan frambringas, lika litet kan det som tros skall, påtvingas någon med väld. Skall man icke en gång äfven i vårt land förslå: all fasthet och renhet inom kyrkan ej behöfver något annat försvar, än den eviga sanningen sjelf; såsom en af våra lärde, D:r Thomander en gång yttrat, nemi.: Sanningen behöfver icke någon yttre hjelp eller försvar, der den stur ensam framgår den segrande mot en verld. — Der hvarest en kyrka beställsamt vill underhjelpa sanningen med lagar, författningar, och i yttersta hand med svärdet, der återspeglar sig bilden af den Babyloniska skökan, på hvilken Skriften så varnande pekar med sitt finger. Blott en kyrka är fast (efter man så ofta talar om vår kyrkas fasthet), och del är den som är byggd på Christus, för dess bestånd behöfva vi icke kläda blodig skjorta, emedan Herren sagt: ”Helvetets portar skola icke blifva henne öfvermäglig. Blott en kyrka är ren och den finnes i Christi blod renad; men ingen länke sig den kyrka såsom ren, — om den ock kallar sig den rena Evangeliska — der den söker rena sig genom menniskors suckan och menniskors blod, som medelbart eller omedelbart utgjutes genom samvelslvånget. Ulsk. säger sig vidare: hafva velat följa den allmäna meningen — den allmänna rösten! — Således, hvad flertalet tänker och säger skole vi hålla sant vara?
Och egendomligt är i alla fall, att kristendomens stora världsträd spirat upp ur tåligt lidande: ur den Heliges och » de heligas tålamod och tro ». Man kan ju ej begära, att naturalister skola hafva sinne för den saken. Men det tragiskt stora, som stundom ligger däri, borde åtminstone vara för deras uppfattning tillgängligt. Har man trons tillgång till Gud i bönen, så tar man sedan hans hjälp i anspråk i och för den sedliga strid mot nervmänniskan vi ofvanför talat om. En sak borde därför vi människor, antingen vi tro på Gud eller icke, kunna komma öfverens om: låtom oss ej direkt arbeta på att taga ifrån de arma sjuklingarne tron! Det är ändå hårdt; det kan nog äfven den om Guds icke-tillvaro öfvertygade imaginera sig, ifall han har förmåga att känna med andra. Jag tror visst ej det lyckas i det hela. Men experimentera icke med dem som ha tron på Gud till sitt enda hopp i lifvet! Det är vivisektion på människor. Man har ännu ej lyckats omvända alla de friska. Skeptikerna borde » lyckliggöra » dem först. De som sakna förmåga att realisera lifsidealet af njutning och » aktiva dygder » — låt dem få åtnjuta någon lindring och öfva de passiva! Låt dem hoppas på det eviga lifvet, om de kunna! Jag vet, att I rekommenderen evtanasin åt dem. Men låt dem afgöra öfver den saken själfva! Än ett ord — om kärleken! Vi skola ej döma den nervöst sjuke moraliskt hårdt, ej ens om hans lidande kommer af moraliska fel. Och framför allt skola vi vara milda vid bedömandet af de moraliska brister som komma af den nervösa svagheten. Annars bli vi så lätt orättvisa. Det är ej rättvist att t. ex. kalla den karl, som i en sådan sjukdom gråter, för en stackare. Jag blef nyss djupt gripen af en liten erfarenhet i den vägen. En lidande, som jag alltid i hälsodagarne funnit vara en » karl », talade om en af sina vänner och klagade — - de klaga gärna, då det blir som svårast. Vännen hade sagt, att han skulle bemanna sig, slå ifrån sig o. s. v. Och för att inskärpa detta hade han sagt till sin pojke, som lekte på golfvet: » du skall väl inte bli någon mes ».
Och som detta anbud synts förtjena Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet, enär, genom antagandet deraf, en i alla afseenden passande och ändamålsenlig local för Riks-Archivet eller Riksgälds-Contoret och jemväl andra Allmänna Embetsverk skulle kunna erhållas, hafva Rikets Ständer sökt förskaffa sig fullständig kännedom om husets beskaffenhet och dervid funnit de i upprättad beskrifning meddelade fördelagtiga uppgifter med verkliga förhållandet öfverensstämmande, äfvensom att byggnaden, efter den för icke längesedan derå verkställda både utoch invändiga reparation, är i mycket godt och väl underhållet skick, hvadan åtminstone under den närmaste framtiden ingen betydligare kostnad synes erforderlig för husets underhållande eller iståndståndsättande; i betraktande hvaraf, äfvensom af husets solida byggnadssätt samt storlek och belägenhet, Rikt Is Ständer ansett den äskade köpesumman, 100,000 R:Jr, icke öfverstiga denna egendoms verkliga värde. Jemte den fördelaktiga belägenheten och beskaffenheten af här ofvan omförmälda hus, hafva Rikets Ständer jemväl ansett följande omständigheter tala för detsammas inköpande och begagnande företrädesvis till' framtida local för Riks-Archi vet. Härigenom komma nemligen ett både tillräckligare och tjenligare utrymme för uppställandet af Archivets handlingar alt 636 Expedit iöns-Utskottets Förslag till rind. SkrifvelseIV.-o 2 3f. beredas, än det som finnes att tillgå i Riksgälds-Contorets nuvarande lius, hvilket senare, för att kunna inrymma dessa med hvarje år ökade handlingar, troligtvis inom en föga aflägsen framtid måste genom en kostsam tillbyggnad utvidgas. Deremot är och fötblifver det förra huset för sådant ändamål destomera tillräckligt, som ett eller annat af de härtill för närvarande upplåtna stora hvalf under Kongl. Slottet jemväl framdeles torde af Riks-Archivet kunna utan olägenhet begagnas, i fall det äger sin hufvudsakliga local så nära derinvid.
Troligast bör det således förekomma, att de Discont-Gäldenärer, hvilka varit angelägne att känna sine rättigheter och sine åligganden,inhämtat kunskap härom, icke ur Stats-Utskottets Betänkanden. 109 Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, utan ur cle från Riksgäldg-Contoiret utgångne, i officiela Tidnings-Bladet införde Kungörelser, samt de från Ombudsmännen till livarje Låntagare expedierade Anmanings-Bref. För att i god tid väcka Vederbörande till omtanka, att iordningställa sine Discont-skulder, hafva Fullmägtige, genom Kungörelse, som, under senare hälften af förlidet år, mångfalldige gånger varit uti officiela Tidnings-Bladet införd, lemnat erinran derom, att, emot Reglementets föreskrift , inga Lån-omsättningar kunde tillåtas efter 1832 års utgång. Fullmägtige hafva också ali anledning förmoda, det vederbörande icke satt ifråga, att ju denna Kungörelse borde tjena till efterrättelse, enär exempel finnes derpå, att Lån, hvilka icke varit till betalning förfallne, förr än innevarande år, blifvit inom slutet af nästlidet år omsatte, oell att äfven utaf de i December månad 1822 och Januarii månad detta år förfallne Lån, hvarå mera än två tionde-delar varit återstående, blifvit till det antal och de belopp, som Bilagan Lit. A. närmare utvisar, utan ågångjie Lagsökningar tillfullo inbetaldta. För öfrigt få Fullmägtige anmärka , att, utom det lili Reglementet icke finnes någon föreskrift om antalet af Låne-omsättningar, som skulle få göras under utredningstiden, iio Stats-Utskottets Betänkanden. haele, i fall en sådan ovillkorlig rättighet till 9 å io omsättningar, som Herr Santesson yrkar, varit medgifven, Utrednings-liden kommit att bestämmas, icke af Rikets Ständer, utan af Discont-Gäldenärerne.
(Stats-Ulskottels Bet. Ntris 3o4 & 36g). S. A. K. Då Rikets Ständer, på sätt deras underd. Skrifvelse af den 6 Nov. sistl. år, angående Riks-Statens Tredje Hufvudtitel, innehåller, icke ansett sig kunna bifalla de af E. K. M. för Beväringsmanskapets beklädnad äskade summor; men Rikets Ständer likväl inse vigten deraf, att de hinder undanröjas, som hittills mött för de Beväringsskyldiges vapenöfningar, hvartill hörer, utom underhållet, äfven bekostandet af Beväringens beklädnad; hafva Rikets Ständer, af sådan anledning och för att tillika befrämja verkställigheten af det utaf Rikets Ständer gillade förslag om beklädnads-skyldighetens öfvertagande efter hand emot ersättning af de Beväringsskyldige sjelfve, funnit godt besluta, att de Reservförråd, som för de vid sista Riksdag anvisade medel blifvit anskaffade, må för oinförmälde ändamål anlitas; hvadan Rikets Ständer skolat hos E. K. M. i underd. anmäla, att, i händelse det årliga anslaget för Beväringens beklädnad skulle befinnas otillräckligt, E. K. M. är oförhindrad att för berörde ändamål, i mon af behof, använda de i Reservförråden befintlige beklädnads-materialier; och torde E. K. M. i Nåder låta beloppet af de sålunda anordnade persedlar komma till nästsaramanträdande Revisorers och Rikets Ständers kännedom. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 5 Januarii 1835. Bih. till R. St. Skrijvelse Uppläst och godkänd hos Ridd. och Adeln den 3 Jan. i835. Preste-tåndet den 5 Borgare-tåndet den 5 Bonde-tåndet den 5 Rikets Ständers underd. Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Remiss å Landshöfdingens i Wexiö underd. anhållan om understöd till Åsa Socknemän för liden skada genom hagel. (Stats-Utsk.