Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Anser godsegaren en sålunda förskämd vara icke kunna draga den i Införsels-Tariffen utsatta tull, må han äska laga besigtning å godset, hvilken då skall af Magistratsperson med biträde af två sakkunnige och ojäfvige män, verkställas, i närvaro af vederbörande Tullkammare-Föreståndare, som eger att, under tjenstemanna-ansvarighet, för bevakande af Kronans rätt, hesigtnings-åtgärden kontrollera. Belinnes godset hafva under transporten undergått förskämning, skola Besigtningsmännen ej allenast härom utförda intyg, utan jemväl, efter granskning af behöriga lasthandlingar, attestera värdet af enahanda vara i oskadadt skick. Derest fog till anmärkning emot förrättningen icke förekommer, antecknar Tullkammare-Föreståndaren sitt godkännande å besigtnings-instrumentet, som ej edsvurne Besigtningsman äro pligtige att, der så äskas, med ed fösta. Tullkammaren låter sedermera, efter föregången kungörelse, på öppen auktion, i behörig ordning, försälja hvad förskämdt är, hvarvid, under iakttagande, att godset såsom å nederlag befintligt eller oförtulladt försäljes, Införsels-Tullen för det, som, enligt Tariffen, förtullas efter värde, beräknas efter fastställd tullprocent å auktions-prisel, samt för annat gods emot ta - 70 riff-bestämmelsen minskas i samma mån, som auklions-priset understiger det vid besigtningen för oskadad enahanda vara bestämda värde, kommande behållna auktionssumman att, sedan belöpande tull blifvit erlagd, godsegaren tillställas. Försummar godsegaren fullgörandet af bevisningen om varans förskämning utöfver fjorton dagar efter den preskriptions-tid, hvarinom angifnings-inlagan, jemlikt 30 §. af gällande Seglationsordning, bör vara till Tullkammaren aflemnad, ansvare för tullafgifternas fulla erläggande, derest lian icke genom skriftlig anmälan hos Tullkammaren, inom samma tid, afstår sin rätt till den skadade varan, som då, medelst offentligt utrop, för Kronans räkning, genom Tullkammarens försorg forselljes.
För de andra har tullen blifvit nedsatt till en fjerdedel mot hvad den förut varit, eller för en oxe från 8 till 2 R:dr, för en ko från 4 till 1 ll:dr, för en kalf från 2 R:dr lill 24 sk. o. s. v. Då dessa lullbestämmelser ej äro stort högre, än drickespenningen till den, som nedlörer kreaturet till lastningsplatsen, då de lemna föga Statsinkomst, ulan mera framstå som en löjlighet i tulltaxan; så synes mig, att de antingen höra 104 Bevillnings-Utskotlcts Betänkande, N:o 3. derifrån helt oell hållet utgå, eller helst bibehållas den gamla tullen, som ändock icke utgör mer, än 7 å 8 procent af kreaturets värde. Salpeter, som hittills varit till införsel förbjuden, har nu blifvit åsatt en tull af 1 R:dr. Enligt kännares utsago, lärer denna vara utrikes gälla omkring 3 R:dr B:ko, hvadan priset å densamma härstädes står importören till något mer än 4 R:dr B:ko. Då nu lösningsprisct för inhemsk salpeter är af Kongl. Majit i nåder bestämd lill 6 Ridr B:ko, så skulle denna icke obetydliga prisskillnad lätteligen kunna föranleda lill bedrägligt förhållande a -deri inhemska producentens sida. Enligt min öfvertygelse borde derföre tullen bestämmas till 2 R:dr B:ko. Salt. Med tullbestämmelsen på denna vara förhåller det sig enahanda, som med tullbesliimmelsen på artikeln Sill. Den nedsättning från 36 sk. lill 18 sk. per tunna, som af Utskottet blifvit föreslagen, skulle förorsaka Statskassan en årlig förlust af nära 106.000 Ridr B:ko, utan alt derför bereda den fattige, som häraf köper kapptals och som vanligen förbrukar 4 ä 6 kappar om äret i ett hushåll af 4 personer, större lindring, än omkring 8 rst. per kappe. Det sannolikaste är dock, att krämaren icke läster något afseende på dessa runstycken vid en sådan utminulering. Väfnader.
Må det då tillåtas mig att i denna fråga tro på auctoritet, och auctoritet har åsigten om den större lånesummans företräde för sig, då inom BorgareSt:t de talangfullaste och erfarnaste köpmännen på både Stockholms och Göteborgs börser, då den medlem af vårt eget Stånd, som mera än de fleste andra satt sig in i dylika äm nen, då föreståndaren för Stockholms enskilda bank, alla med en mun tillstyrkt och hylla densamma. Jag önskar och hoppas derföre, att den summa, It. Shr komma att uptaga nu, måtte bestämmas till 35 mill. De små variationer, sorn kunna upstå genom förändrad sträckning af en eller annan bana, aro allt för obetydliga att fästa afstde vid; och för öfrigt äro de icke ännu af lt. St:r beslutade, och jag hoppas de icke må blifva det. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Den siste värde talaren har framställt den åsigt, att länet borde bestämmas till 35 mill. Jag skall derom icke yttra mig särdeles vidlyftigt. Det lärer väl icke finnas mången inom detta hus, om ens någon, som är betagen af en så from enfald, att han föreställer sig det meningen härmed kan vara att till en kommande Eiksdag reservera de 10 milhr, sorn icke nu behöfvas; utan meningen lärer väl vara, och har äfven blifvit antydd, att så fort som möjligt sätta iifven de nu såsom behöftige ej ansedde 10 milhr i omlopp. Man skulle väl icke eljest så varmt förfäkta en sak, som för tillfället är utan ändamål, och man skulle ej vilja betaga kommande Ständer rättigheten att taga i öfvervägande, huruvida ej då blifvande behof kunde fyllas genom de inom landet tillgängliga medel. — Mig synes, att man bör noga och samvetsgrannt eftersinna, huru mycket vi verkligen f. n. behöfva låna utomlands, och vi finna då först i K. M:s Propos. tipgifna de 9 milhr, som erfordras för att omsätta det s. k. Statslånet, och vidare af StatsUtsk:t påräknade 5l/2 milhr för upköpande af sådana jeru vägseffekter, som måste tagas utifrån.
Sedan resultatet af omröstningen blifvit 75 Ja och 44 Nej, och Ja följaktligen vunnit, har för votering i hufvudsaken följande proposition blifvit antagen för den 120:de Voteringen (295:o): Den, som bifaller Utskottets förslag, att å tågvirke, nytt, bestämma införselslullen tili 30 sk. lispundet, röstar •Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, antages Ridderskapets och Adelns beslut. Voteringen har utfallit med 51 Ja och 68 Nej, hvadan och då Nej vunnit, införselstullen å nytt tågvirke bibehålles vid sitt nuvarande belopp. 121:sta Voteringen (297:o): Den, som bifaller Utskottets förslag, att ur sjelfva taxan utesluta rubriken visitkort och i noten hänvisa densamma till lika tullbehandling med papper, färgad t, pressadt, etc., röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles rubriken visitkort; i taxan med 32 sk. införselstull; per skålpund. Denna votering har gifvit till resultat 41 Ja och 78 Nej; och då Nej således vunnit, kommer rubriken visitkort att, med nuvarande in försel st ull, bibehållas. 122:dra Voteringen (298:o): Den, sorn bifaller Utskottets förslag, alt å bomullsvadd bestämma inför selstullen till 6 sk. skålpundet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles nu gällande införselstull, 8 sk. per skålpund. Vid öppnandet af voteringssedlarna hafva befunnits 44 Ja och 75 Nejhvadan och då Nej vunnit, nuvarandeinförselstuil å bomullsvadd förblifvecoförändrad;. Den, som bifaller Utskottets förslag, att å verktyg, för slöjderna och handtverkerierna, ej specificerade, nedsätta införselstullen till *15 procent af värdet, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, bibehålles nu gällande införselstull, 20 procent af värdet.
Att utsträcka nitet derutöfver fann jag lika litet som mina colleger behörigt, och skulle ett så illa förstådt nit, efter vår tanka, snarare bort ådraga oss R. St:s missnöje. Godkännandet af en sådan princip, hvilken Utsk. likväl omfattat, vore ock högst vådlig och kunde leda till ganska eftertänkliga resultat. Då nu sättet att emottaga anbud i reglementet var tydligen bestämdt, ansågo vi oss, såsom redliga verkställare af våra principalers vilja, icke kunna vika derifrån. I föreskrifven ordning och på utsatt tid hade bestämdt anbud lill Riksg.cont. bort ingifvas, och kunde således icke afseende Fästas å en af tredje person gjord löslig uppgift, alldeles icke ägande egenskapen af ett formligt anbud, att nemi. en framställning i ämnet till honom icke till Riksg.cont. blifvit gjord, en framställning, hvilken så mycket mindre kunde tagas under pröfning, som för Fullmägtige okända vilkor dervid skola varit fästade. Örn motiverna för Fullmägtiges handlingssätt och hvarje ledamots individuella åsigt vittna prot:n för d. 9 Jan. och 4 Juni '8)2. Men enligt hvad reservationerna innehålla har Utsk. in pleno icke behagat taga den minsta kännedom af dessa protocoll; ej helier finnes Fullmägtiges förklaring vara infordrad, utan lärer troligen genom inflytelsen af ledamöter, hvilka tillhört föregående Revisorers minoritet och tillfälligtvis nu befinnas bland StatsUtsk:s personal, emot hvad dessa Revisorers pluralitet yttrat och den tanka, som varit rådande i den afdelning af TJtsk., hvilken närmare granskat förhållandet, Utsk. nog godtyckligt förklarat ett ogillande, som Fullmägtige tro sig ej förtjenat. Jag förstår icke, huru vitsord om Fullmägtiges noggranna uppfyllande af R. St:s föreskrifter kan utan motsägelse hafva till påföljd, att samma Fullmägtige just derföre påbördas att icke med förväntadt nit och omtanka hafva befordrat Ständernas afsigter. Enligt Utskts förmenande skulle de således handlat på en gång både rätt och orätt, hvilket icke synes stå tillsammans med logikens reglor.
Men så, som jag nu föreslagit, har man ej tillvägagåtti Upsala län, öfver hvilket Topografiska korpsen långt för detta upprättat stomkartor. Styresmannen för ekonomiska karteverket har ansett samma kartor oanvändbara för utmärkandet af ekonomiska förhållanden och fördenskull alldeles icke begagnat dem, utan upprättat helt och hållet nya stomkartor, sedan alla tillgängliga landtmätarekartor, blifvit för sådant ändamål transporterade till och uppritade uti den antagna skalan, till hvilket betydliga arbete naturligtvis åtgått mycken tid och kostnad. Och på samma sätt lärer meningen vara att förfara i de andra länen, hvilket skulle innebära, att alla de af Topografiska korpsen upprättade stomkartor, således äfven de nyare, vore odugliga för ekonomiskt behof, men hvilket är ett orimligt och för korpsen oförtjent sårande antagande. I ett sådant förfarande finge vi se följden deraf, att man söndrat det, som till sin natur är ett och samma och en bekräftelse på professor Selanders ofvan anförda yttrande, att ”äfven vid detalj-mätningarne åtskilligt skulle komma att utföras dubbelt, om de topografiska och ekonomiska kartearbetena ställdes under olika ledning”, hvarigenom ”både kostnad och tid skulle, utan ändamål, förslösas.” Men ett sådant förfaringssätt bör förekommas, och jag föreslår fördenskull, att de af Kongl. Maj:t, i dess nådiga Proposition den 24 sistlidne Oktober, äskade 40,000 R:dr för ekonomiska karteverkets bearbetande väl må beviljas, men icke uppföras, såsom Kongl. Majit föreslagit, å sjette Hufvudtiteln, utan bland fjerde Hufvudtiteln tillhörande extra anslag, under "3:o Topografiska korpsens arbeten' och en så lydande rubrik: ”Till bearbetande af rikets ekonomiska karteverk”, samt med vilkor, att detta verk ställes under Chefens för nämnde korps tillsyn och ledning, äfven livad Norrbottens lån angår.
Doctorn tillstyrkt bibehållandet af ett Formulair, som, i en Omistlig Kyrka rätt handhafdt instämmer med en sann Ghristtendoms anda och i alla afseenden tjenar till varning, uppbyggelse och förbättring alldraminst förenligt med opinion om straff och bar, sedan flere Ledamöter af anförde skäl ansett Utskottets förslag kunna antagas, Herr Prosten Hagberg slutligen yttrat: att då icke kan tagas för afgjordt att den förändring Utskottet föreslagit, blifver bifallen men tvertom vore att befrukta, att, såsom sisth Riksdag, äfveu nu omsider, resultatet blifver intet annat, än att allmänna Kyrkoplikten i sitt gamla och nu varande skick bibehålles, så Önskade Herr Prosten, att Utskottet ville ifrån de motioner, som blifvit gjorde om Kyrkopliktens totala afskaffande eller liufvudsakliga förändring, åtskilja Herr Prostens motion, som endast åsyftar ett förtydligande af, och en bestämdhet uti nu gällande Förfatningar rörande allmänna Kyrkoplikten, hälst LngXJ t skottets Betänkande». 1385 fÖ re skrifter ne för närvarande, huru Kyrkcplikten skall undergås, äro obestämde och tvätydige; och har Herr Prosten trott, att icke något hinder för detta ändamåls vinnande sknlle möta, om Utskottet ville, i anledning af Herr Prostens motion, afgifva ett särskildt Betänkande, samt att det lilla nyttiga som kan vinnas icke hör förbises och förkastas, för det man har spekulation vinna något större, sorn måhända likväl icke erhålles; men det bristfälliga gamla emedlertid hör förbättras, intill dess man verkeligen erhållit ett önskadt nyare och bättre att sätta i dess ställe. Lagutskottet, som, efter förnyad pröfning af de uti det återremitterade Betänkandet afhandlade frågor, deremot anmärkningar i ofvanberörde måtto förekommit, nu går att afgifva dess ytterligare Utlåtande, anser sig först, i anledning af Herr Gfllenheims anförande, att Utskottet, ehuru det erkänt behofvet af eli reform uti BrottmålsLagstiftningen och af en förbättrad
Lagsamt Allmänna B^fwärsoch Sconomie-Utskotten: Herr Commerce-Rädet Santcssons Memorial om skärpning i straffet för Lurendrägeri och Tullförsnillning. Bewillnrngs -Utskottet: r:o Herr Commerce-Rädet Santcssons motion, angående granskning af Sjötulls-Taxan, mm.; uti hwilken motion Herr Commerce-Rädet Nordlindh och Herr Brukspatronen Duwall med Herr Commerce-Rädet Santesson sig förenat. 2:0 Herr Lagman Låndbergs Memorial, an. gående afgifter pä utländske waror til! Barnhuset och andra inrättningar i Slockholm. Allmänna BeswärS' och Economie-Utsksttet: i:o Herr Commerce,Rädet Santcssons Memorial, hwaruti förestäs, att Allmänheten genom Tidningarne ma fa del af Economista författningar. 2:0 Herr Grosihandlaren Åbergs af samtlige Fullmägtiae frän Götheborg understödde motion vin Bohus Läns skiljande frän Götheborgs Län och Stad «6<r Den SL Junti Stad samt inrättande af särskildt LanWöfdingesäle j förstnämnde Län. o?ro Herr Radmannen Ekegrens Memorial, angående jemnare fördelning af Jngwarteringar emellan Staderne och Landet; och 4:0 Herr Borgmästaren Lagergrens Memorial om utwäg till upphjelpande af hamnen wid Falkenberg. Vt supra. Lx krotocollo, ch LerZström. Utdrag af wällöf!. Dorgare-Ständets pro. tscoll, hället wid Urtima Riksdagen i Orebro den 22 Junti 181». SD. ^ag-Utjkottets särssildke Utlatanden, i anledning af wackte frågor, vin föreskrift af wifle omständigheters iakttagande wid ändrings sökande i Confistoriernes Utstag; och förestagne ändringar i ölstilligc delar af hwad som finnes stadgadt, angående lysning efter Man som borrtrest ifrån Hustru; blefwo nu ytterligare föredragne hch af Stander godkände. lät supra.
Hä star som skola födas är bestämdt, följagteligen äfven qvantiteten af fourrage-persedlar som dertill åtgå; så följer ock klart deraf, att i den händelse priserne å fburrage-persedlarne skulle stiga högre än hvartill de af R. St:r blifva beräknade, sådant bör Tredje IlufvudTiteln ersättas; hvaremot stadgas borde, att, på sätt K. M:ts Nåd. Proposition äfven innehåller, Titeln icke bör få räkna sig tillgodo det öfverskott som i den beräknade Fourrage-medelssumman något år möjligen kunde uppkomma, utan skulle detta öfverskott ingå till R:g:sContoiret, jemte öfriga öfverskottsmedel. I denna mening har Hr Frih. Palmstjerna instämt. Utlåtande, ang:de regleringen af Utgifterne under RiksStatens 4:de HufvudTitel. (U.-A.) Denna HufvudTitels, för Clerecieoch LäroVerken vid 1823 års Statsreglering beviljade, Anslagssummor, upptogos: för ClerecieStalen till 166,204: 43- 4- — Accttlemi-, Gymnasii och Skolce Staten 172,143: r. r. Transport 338,347: 44- 5. Gym - Beta n kanden, N:o 133. 23i Transport 338,347:44*5. för Gymnastiska Central 'Institutet l,ooo: —* - — Kyrkors underhåll, dels Contant, dels indeldta räntor samt KronoTionde Spänne mål 64,166: (8. - eller tillhopa 4°3,6i4: i4* 5. med 7 T:r Spannemål under Pen ni ngelön a 6 R:dr, och 3,363 T:r 3i k:pr Sp:ml. in natura.
Jag skulle ock ingå på denna förändring, om jag vore öfvertygad, alt bela den bestämda summan af 3 millioner verkeligen kommer att inflyta, och att hälften deraf kommer att insättas på hvardera räkningen. Men nu kan det bända, att ganska litet kommar att ingå på Afskrifnings-räkningen, till exempal endast | million, och då skulle, enligt Friherre Cederströms förslag, reservfonden komma att blifva lika stor med hela Afskrifnings-räkningen. Herr Hjerta har betraktat saken i synnerhet med afseende på publika papperens belåningsrätt, och ansett de ifrågavarande 5oo,ooo R:dr äfven hädanefter böra utgöra fond för särskild utlåning på publika papper. Detta är emedlertid icke öfverensstämmande med ordalydelsen af Utskottets förslag, der det heter, att denna fond bör sammanslås med upplåningsfonden och disponeras efter enahanda grunder, som för de upplånade medlen blifva gällande; och om endast det öfverskott af fonden, som icke ålgar till publika pap - i68 Den 4 December e. m. perens belåning, skall användas till reservfond för upplåningsrörelsen, skulle reservfonden komma att bero af helt annat, än den upplånade summans belopp, hvilket jag ingalunda kan tillstyrka. Om tillgången på iåneansökningar mot hypothek af publika papper blefve stor, skulle hela fonden kunua medtagas och alldeles ingen reservfond finnas. Jag kan således ej afstå ifrån min mening, att reservfonden ej bör bestämmas till viss siffra, och fortfar att tro, det f:del af Bankens skuld å vista är det lämpligaste. Herr Hjerta: Jag skulle förmoda, att då jag föreslagit begagnandet af de ordalag: ”att den särskilda fonden skall såsom ”reservfond disponeras ” det ej bör komma i fråga, att fonden endast skulle afsättas och ligga oanvänd; och när det heter, att denna fond skall med upplåningsfonden sammanslåsj bör det ock vara fatlligt, huru härmed kommer att förhålla sig; blifvande det BaneoUtskottels sak att sedermera i Reglementet föreslå detaillerna, hvarmed vi här onödigtvis sysselsätta oss.
Käraste lilla Ninni, du kan aldrig föreställa dig hvad man erfar, då man så der oförmodadt befinner sig ansigte mot ansigte med en stor man. Om jag stått i stället för att sitta, hade jag vid ljudet af hans namn nigit af vördnad. Tänk dig huru mycket snille, kunskaper och utmärkt förstånd en sådan man måste ega framför oss vanliga menniskor! Jag kunde icke heller få ett ord öfver mina läppar, utan stirrade på den gamles vördnadsvärda gestalt. Jag tyckte att Carl brast i aktning, som talade i hans närhet, och det föreföll mig, då professor Fryxell reste sig upp, som om alla bort göra så med. Fryxell lärer vara sjuttio år. Du tänker dig honom måhända såsom en gubbe med stolt hållning, hvilken i medvetandet af sin öfverlägsenhet blickar likgiltigt ner på hvardagsmenniskorna. Å nej, kära du, han ser icke ut på det viset. – Till växten öfver medelmåttan, är han mera fet än mager. Han har silfverhvitt hår och ett ansigte hvarur mildhet och godhet talar. Då man blickar derpå, känner man sig gripen af både vördnad och kärlek. Hans väsende är enkelt, hans leende förbindligt. Om jag icke hade varit en liten obetydlig flicka, hade jag bra gerna velat gå fram för att få kyssa den hand som tecknat vårt lands historia. Under det jag i tankarne svärmade för den gamle mannen, gick han ner i salongen, och mamma underrättade oss att hon ämnade supera. Vi stego utför en smal trappa och togo plats i en lång soffa, framför hvilken stod ett dukadt bord. Jag, som aldrig förr varit ombord på ett ångfartyg, fann det besynnerligt att äta i ett rum der väggar och golf skakades af propellerns rörelse. Jag kände mig litet underlig och önskade bara att få komma upp igen, något hvaröfver Carl skämtade och påstod att jag hade känningar af sjösjuka. Ett infamt förtal, förstås. Till stor glädje för mig blef det ändtligen slut på måltiden. Vi suto uppe på däck till sent på qvällen. Himlen var klar och sjön lugn, men luften kall. Carl blef nu en smula älskvärd. Han talade om den väg vi skulle fara; huru vacker den var etc.
Majit tillkännagifvit, dels ätt, sedan, i följd af inträffade landshöfdinge-ledigheter, verkställighet efter hand kunnat beredas åt den i Kongl, brefvet den 24 Februari 1837, angående reglering af landshöfdingarnes lönevilkor meddelade föreskrift om frånskiljande från nedannämndé landshöfdinge-löner af följande kontanta aflönings-anslag nemligen: i Gefleborgs län .. R:dr 201: — i AFester-Norrlands län 323: — i Gottlands län 300: — i Malmöhus län 380: — tillsammans R:dr 1,204: — —- Kongl. Majit i Nåder förordnat, sitt dessa belopp skulle, med 1854 års ingång, öfverö v t tas från berörde läns stater till aflönings-staten för Blekinge län, i afräkning å den löneförbättring, som tillkomme landshöfdingen i sistnämnde län; dels oek att, från samma tid räknadt, den uti högstberörda Kongl, bref till afskiljande från landshöfdinge-lönen uti Stora Kopparbergs län upptagna så kallade »vedbrandsränta,» beräknad till 549 r:dr 5 rst. och genom Rikets sednast församlade Ständers beslut förvandlad till kontant anslag, komme att till aflönings-staten för Christianstads län, såsom löneförbättring åt dervarande landshöfding. öfverföras. Hvad sålunda blifvit till Rikets Ständers kännedom meddeladt, är af Utskottet å bifogade tabell behörigen iakttaget.
Arten af hans vältalighet är i sjelfva verket en vida sannare eller äktare, än Lehnbergs: fastän denne138 var företrädesvis tidehvarfvets Vältalare, och utom all fråga är i ett slag af talkonst, hvilket vi ej kunna gilla, en likafullt hänförande mästare; särdeles har ”Äreminnet öfver Gyllenhjelm”, emellan en mängd endast blänkande och bländande prydnader, stora verkliga skönheter. I sina politiska tänkesätt voro både Adlerbeth och Rosenstein ganska frisinnade, utan att det någonsin minskade Konungens vänskap och förtroende. Adlerbeth var en bland dem, som fingo åtfölja honom på resan till Italien 1783; och Rosenstein gjorde han till sin sons lärare, med det svar till någon, som påminte om den utkorades kända frihets-grundsatser: ”betyder ingenting; min son blir nog royalist, när han blir kung”. Sjelfve Kellgren, ehuru Konungen med honom sympathiserade i så mycket och äfven gemensamt diktade Operor, var långt ifrån att med sin monark, i politiskt afseende, alltid tänka lika. Bland alla Gustafs Vittre – med undantag af Gyllenborg – var han den, som minst var hofman; han höll sig alltid på ett visst (ehuru vördnadsfullt och vänligt) afstånd. Sådant hindrade icke, att Konungen skattade honom, såsom skald och granskare, högre än någon af de andra; i det längsta åtminstone, eller tills Leopold syntes göra företrädesrummet stridigt. Till följd häraf blef det för Kellgren möjligt, att i sitt sigill föra en lyra, med den afundsvärda omskriften: Omnis in hoc sum. Ty Gustaf – såsom vi sett – ville ingalunda, att hans Skalder borde tillika, ja i främsta rummet, vara någonting annat; så vida de ej sjelfve åstundade det, och verkligen voro äfven dertill duglige. Vanligtvis hade han åt dem i beredskap vissa tjenster af den art, att de kunde behandlas alldeles, eller nära nog, såsom sinecurer; befattningar, vid hvilka titlarne och lönerna, eller gratificationerna, utgjorde hufvudsaken.