Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag öfvergår nu till sjelfva saken. Systemet af frihetsstraff är Ingenting nytt i Sveriges lagverk; det existerar redan, ty i alla gröfre brott ingå frihetsstraffen, såsom den väsendtligaste delen af bestraffningen, och att så måste vara, slutar jag deraf, att jag såsom praktisk man haft erfarenhet deraf, att personer, hvilka äro dömde till kroppsstraff och fästningsstraff, mera rikta sina besvär och nådansökningar derhän, alt fä någon inskränkning uti det dem ådöinde fästningsarbete, än alt undslippa någon del af kroppsstraffet. De frihetsstraff, som i nu existerande fängelser undergås, äro således i viss mån desamma, som de, hvilka här föreslås, med den skillnad likväl, alt desse sednare äro att anse såsom förbättringar af de förra. Den saken huruvida det Philadelphiska systemet äger företräde framför det Auburnska, eller tverlom, svnes mig vara onödig att här tvista om, enär båda systemerue äro inrymde i den föreslagna lagen, nemi. det Auburnska för de högsta graderne och det Philadelphiska för de lägre, samt det för öfrigt, i afseende på det ena eller andra systemets tillämpning i de mellanliggande graderne, naturligtvis kommer alt hero pä den erfarenhet, som kan vinnas och de tillfällen att verkställa straffen, som möjligen kunna beredas, ilan har emot det Philadelphiska systemet framkastat den farhåga, att delta system vore äfventyrligare, i det att tillämpningen af detsamma icke sällan bragte Tångarne lill vansinne, och man har lill stöd för denna mening åberopat exempel från Norra America. Jag får dervid först och främst anmärka, att dessa exempel i min tanka icke bevisa någonting bestämdt, då man täger i betraktande, all förhällandernc derstädes äro i så många fall olika med vära, äfvensom jag för öfrigt tror mig kunna bevisa genom en uppgift, hvilken jag har här i min hand, att systemet tillämpadt i vårt land, icke skulle leda till den i cell inspärrade personens sinnesrubbning.
Herr Hultman kom anfådd ned för källartrappan och ursäktade sig. Fru Silfversvan strålade upp och smålog, det gjorde inte det allra minsta grand, herr Hultman fäktade sig ju rent fördärfvad om dagarna. Hon gick ut och in i skafferiet och satte fram på bordet små delikatesser, dem ingen annan fått, samt slog sig sedan ned bredvid. Fru Silfversvan bar icke sin egenskap af förbisedd hustru till torgs, nu satt hon och pratade en smula lojt inställsamt och med en viss skärpa, när det gällde Louise. Bovik hade genast kilat efter öl och bjöd själf för sina få slantar. – Vassågo – vassågo – Hultman lille, förse sig – nödgade han med storartad gästfrihet. Herr Hultman var allas favorit, hans herrelika väsen och betydelsefulla ögon ingåfvo dem respekt, på samma gång ett visst något sade dem, att han var deras. Hela pensionatet krusade för honom, och denna understrukna höflighet stod i bjärt motsats till den besvärade kyla, hvarmed Louise bemöttes. – Jag säger då, att herr Hultman kunde visst aldrig förlora tålamodet – beundrade värdinnan och lade för honom en hel hög kalla plättar. – Jo jag tackar jag, fråga min hustru – protesterade Tore blygsamt leende och gaf sig god ro. Han trifdes väl här nere, det smekte honom, att finna sig uppskattad och med lugn godmodighet lutade han sig tillbaka och tände en cigarr. – Ja det får jag säga – utlät sig Bovik – en sådan man som Hultman det finns inte i hela Amerikat. – Om bara icke tiderna voro så dåliga – lättade Tore sitt hjärta – men det tycks bli värre och värre att få tag i en fast plats, det är som att söka efter guld, litet styckarbete här, litet där – man får ta det hårdt, fru Silfversvan.
— D:o af d:o för hamnanläggning vid Engelholm och Rönne-ås upprensning, 22,533 R:dr 16 sk. (samma §:s 3 mom.) » 11,266: 32. — D:o af anslaget för Landskrona hamns förbättring, 34,736 R:dr 32 sk. (1851 års regks 90 g 4 mom.) — Utaf d:o för hamnbyggnaden vid Kalmar, 35,386 R:dr (reglementets 75 § 4 mom.) » 13,000: • Återstoden utaf anslaget för hamnbyggnaden vid Hjo, 50,000 R:dr (samma §:s 5 mom.) » 16,666: 32. — l):o för hamnbyggnaden vid Öregrund, 3,418 R:dr (1851 års reglementes 90 § 8 mom.) 418: Utaf anslaget för kaualoch slussanläggning mellan Filipstad och Sjöändan i Wermland, 65,000 R:dr (reglementets 75 § 6 mom.) » 10,833: 16. — Transport R:dr 451,446: 40. — Utaf anslaget för en kanal genom Tjufholmssundet vid Luleå 8,000 R:dr, (samma §:s 7 mom.) » 4,000: Återstoden af anslaget för Ljusne-elfs upprensning mellan sjöarne Or och Warpen i Helsingland, 10,700 R:dr, (samma §:s 8 mom.) » ,3,560: 32. — Utaf anslaget för vägars anläggning eller förbättring och omläggande, 470,000 R:dr (samma §:s 9 mom.) » 135,685: 18. 8.
Mils nådiga framställning, medgifvil, att Häradsskrifvare!! i Ljunits och Herrestads fögderi, sä länge of vannämnda enka lefver, må, i afvaktan ä det honom pä lön anslagna bohemmans tillträdande, få från allmänna indragningsslaten uppbära ett emot hemmanets afkastning svarande ersältnings-belopp af (550 R:dr Runt årligen; kommande della alt iakttagas vid regleringen af ulgifterne under Riks-slatens 9 hufvud-litel. /r) För öfrigt har E. K. M:t äskat löne-anslag för följande nya tjenster, nemligen: 1 Häradsskrifvare-tjenst i Stora Kopparbergs län. 1 Länsmans-ljenst i Upsala län, för Dannemora tingslag 1 d:o i Skaraborgs län, lör Gudhems härad 1 d:o i Westmanlands län, för Ramnäs och Sura socknar 1 d:o i Östergöthlands län, för Motala distrikt 1 d:o i Stora Kopparbergs län, för Loos socken, 1 d:o i Kalmar län, lör Stranda härads norra distrikt, 1 d:o i Christianstads län, för en del af Åsbo och Rjäre härads fögderi. 1 Vaktmästare-syssla vid Läns-styrelsen i Upsala; 1 d:o vid Läns-styrelsen i Jönköping; varande de nya anslagen upptagne till samma belopp, som för dessa tjenslegrader blifvit af E. K. M:l föreslagna, hvadan den sålunda erforderliga summan uppgår lill 7,850 R:dr. Enär, enligt hvad Rikets Ständer inhemta), med inrättandet af ofvannämnda nya Härads-skrifvare-ljensi i Stora Kopparbergs län alses en nödig befunnen delning af det Härads-skrifvare-distrikt, som nu omfattar både Westerbergslag och Westerdah fogde - Expeditions-fjts/collets Förslog lill underd. Skrifvelse IS':o 196.
Då de inkomna medlen icke tarfvas för Kyrkornas egna närvarande behof, tillkännagifves ofördröjligen uti någon af Provinsens tidningar, att så beskaffade medel finnas till utlåning mot behörig säkerhet. Ganska ofta händer, att Kyrkoräkningarne afslutas, som sker med den siste Ap 1 il, innan säker låntagare hunnit anmäla sig. Detta gör, att både större och mindre summor förekomma utbalansei ade uti de årliga Räkenskaperna, under namn af Kontant i Kassan, om än ulan tillägg af förvarade i Kyrkokistan, likväl alltid der nedlagda. Att vi sjelfve icke innehaft större oförräntade behållningar af Kyrkornas medel, än sorn Kongl Instruktionen af den 12 Jpril 1815 Jöreskrifver, är hvad vi med lull trygghet kunna försäkra, och härmed tro vi ess i underdånighet — 402 — hafva besvarat den emot våra Kyrkoräkningar gjorda första anmärkningen. 2:0 Hvad den andra anmärkningen vidkommer: att Jnventarieconlo saknats vid åtskilliga Kjrkoräkningar, och der de afgifvits, varit med mindre noggranhet upprättade , äfvensom sådana böcker och handlingar saknats, som böra finnas uti Kyrkornas arkiver, få vi i underdånighet afgifva den förklaring, det vi icke kunna erinra oss hafva uraktlåtit, att, vid aflemnandet af årliga Kyrkoräkenskaperna, äfven bifoga ett så beskaffadt conto, upptagande Kyrkornas tillbörigheter så noggrant, sorn oss varit möjligt. Skulle, emot förmodan, Kyrkornas arkiv vara i brist af sådana böcker och handlingar , som der böra finnas , skole vi icke underlåta att förskaffa detsamma den i denna väg erforderliga fullständighet. 3:o Tredje och sista anmärkningen: att hvarken i Kongl. Instruktionen af den 12 April 1815, eller i Räkenskaperna, hafva Revisoreme funnit orsaken för de utgifter, som till ajlöningen utgått i flera Församlingar dels åt Kyrkoherdar, dels åt Skollärare, ‘Orgelnisten, Klockare, Orgeltrampare och Barnmorskor, gå vi att möta med följande underdåniga förklaring.
För den händelse Eders Kongl. Maj:t härå behagade fästa nådigt afseende och gilla de uttalade åsigterna hemställdes, huruvida Eders Kongl. Maj:t ej funne skål att till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition derom, att Rikets Ständer ville anvisa ett belopp af Tre Tusen Fem Hundra Riksdaler Riksmynt årligen under nästinstundande statsregleringsperiod, till aflönande af en kringresande undervisare i landthushållningens olika delar inom Westerbottens lån, hvaraf Tre Tusen Riksdaler såsom årsarfvode och Fem Hundra Riksdaler såsom reseersåttningsmedel. Afven öfver detta memorial har Förvaltnings-komitén sig yttrat, samt, under åberopande af sitt förra utlåtande och den särskilda framställning, Komitén gjort om anslag till ytterligare en för hela riket gemensam undervisare i boskapsskötseln och mejerihushållningen, vidblifvit sitt förra afstyrkande; men tillika förklarat, att derest Eders Kongl. Maj:t emellertid skulle anse lämpligt, det försök borde göras med anställande till en början under någon kortare tid af en särskild undervisare för Westerbottens lån, på sått Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnda lån föreslagit, Komitén i sådan händelse funne sig böra underdånigst hemställa: att denna person må benämnas efter sin afsedda verksamhet, ej för “reseinspektör“, utan helt enkelt för undervisare i landthushållningen, alldenstund det ej kan eller bör tillkomma honom att inspektera enskildes egendomar; men vål att, efter gjorde reqvisitioner, vid dem infinna sig för att lemna råd och upplysningar; att aflöningen för denne undervisare ej må blifva högre ån för LandtbruksIngeniörerne eller undervisaren i boskapsskötseln; att dagtraktamentet under förråttningarne må godtgöras af reqvirenterne eller af Hushållnings-Sållskapet, på sått föreskrifvet år för erhållande af biträde af Statens Landtbruks-Ingeniörer och undervisarne i öfrige delar af landthushållningen, med hvilken utgift
Af den 17 Mars l83o, angående förnyad reglering af RiksSlalens 3:dje IIufvud-Titel. i83o d. 29 April föredragen; och hafva Krigs-Collegium oell Stals-Contoret deraf erhållit del. 41:° Af den 2 Januari! och 17 Mars i83o, om anvisning af 70,000 R:dr för Krigs-ColJegii f. d. Departementers iraleriela behof och kruttillverkningskostnader. i83o d. 29 April föredragen; och Stats-Contoret om Rikets Ständer* beslut försländigadt. 4^ O Af den 17 Mars i83o, angående anslagne medel för en Vattenlednings anläggande vid Carlskrona. i83o d. 29 April föredragen; och Förvaltningen af Sjö-Ärendena om Rikets Ständers beslut underrättad. Sedan Förvaltningen derefter till Kongl. Majit inkommit med underdånig framställning om de i detta afseende vidtagna förberedande anstalter ecb gjorda undersökningar, har Kongl. Majit under den 22 December i83a funnit ändamålet, eller Stadens förseende med sött vatten, säkrast oell bäst kunna vinnas genom en vattenledning med jernrör från Lyckeby-å till Staden och uppförandet af en vatlen-reservoir derstädes, hvarom Förvaltningen erhållit vidare förordnande. 43.0 Af den 22 December 1829, med hemställan i afseende på den, vissa Socknar åliggande skyldigheten att utgöra tjenstbarheter m. m. till Dylta Svafvelbruk. r83o d. 29 April föredragen; och en Comité förordnad att i ämnet sig utlåta. Denna Comites sedermera afgifna underdåniga utlåtande har, under deu 4 Mars 1831, blifvit till Krigs-Kammaroch Rergs-Collegierne remitleradt. ' / iG Bil. till R. St. Ju.t. Om/m,Isin, Eini.
Voteringen har utfallit med Sjuttiofem Ja och Fyratiofyra Nej; och, då Ja alrså vunnit, kommer följaktligen, på sätt Kongl. Majit i Nåder äskat samt Statsoch Bevillnings-Utskotten uti gemensamt Betänkande den 2 sistledne April tillstyrkt, en stadgad afgift utaf 3 skillin g om året af hvarje Mantalsskrifven person att erläggas och disponeras serskildt inom hvarje Län till den del, som derstädes inflyter, i och för nödige Curhus-anstalter till den Vene~ riska smittans hämmande, samt, t händelse öfverskott uppkommer, användas för den öfriga hälsovårdens befrämjande. Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat vördsamligen anmäla. Stockholm den 25 Junii 1818. Riksens Högloft. Ständers Stafs - Utskotts Utlåtande och Förslag angående RiksStändens ser skildte Beslut rörande Recognitions - Skogarnes upplåtande och försäljning till Skatte. id afgörandet utaf den hos Höglofl. Ridder* skåpet ceh Adeln väckte samt af Stats-Utskotte* 1956 Stats-TJtskottets Betäiikandeii. handlagde frågan om Recognitions-Skogarne, hafva Respective Riks - Standen stadnat i olika beslut i så måtto, sorn Högvördige Präst-Ståndet och Vallöf!.' Borgare-Ståndet bifallit Uiskottets, uti den 20 sist . Maji afgifvet Utlåtande, gjorde tillstyrkanden , att Riksens Höglofl.
Är betalningstiden bestämd i vecka, månad eller år efter utgifvandet, eller efter uppvisandet, lände till efterrättelse hvad om sådan tids beräkning i 94 § sägs. 37 '§. Vexel, som lyder å betalning vid uppvisandet (sigt), varde vid uppvisandet iidöst. Om tiden, inom hvilken sådan vexel skall till betalning uppvisas och om påföljden för uraktlåtenhet deraf, vare lag, som om förevisning till godkännande af vexel, den der lyder å viss tid efter sigt, i 19 § sagdt är. 38 §. Vexel skall betalas i det myntslag, hvarå den lyder. Är det mynt inom landet ej gångbart, då må vexelsumman gäldas uti inländskt mynt, efter det värde, som å den ort, der betalningen erlägges, eller närmast derintill belägne vexelplats, för det utländska myntet gäller, vid den tid liqviden sker, eldigt vexelkurs för vexlar, som lyda å betalning vid uppvisandet, eller om sådan vexelkurs saknas, enligt vexelkursen för vexlar, som äro ställda att betalas viss tid efter utgifvandet, med tillägg i ty fall af ränta under sagda tid, efter fem för hundrade om året. 39 g. Är förfallotid inne, och varder godkänd vexel ej af godkännaren inlöst, då den ho - Lag-Utskottets Betänkande, N.‘o 39. ii nom till betalning förevisas, vare lian skyldig att för hvad lian enligt 38 § betala skall, gälda ränta efter sex för hundrade om året från den dag vexeln till betalning honom förevistes; så ock att för de genom dröjsmålet innehafvaren åbragta kostnader gifva full ersättning. Skall betalning ske efter vexelkurs, och har den fallit sedan vexeln godkännaren till betalning förevistes, varde den kurs beräknad, som gällde när förevisandet skedde. Har innehafvaren dröjt med vexelns förevisande och kursen derunder stigit, njute han ej högre kurs tillgodo än den som gällde vid förfallotiden. 40 §. Vexelgäldenär vare ej skyldig betala, der ej vexeln till honom aflemnas och qvitteras.
Storskiftes-stadga, som för sin tid var ett mästerverk i oeconomisk Lagstiftning, då landtbruket ännu låg i linda, och dess idkare hvarken kände jorden till egenskaper eller användbarhet, finnér man vid genomläsningen af sammanföringen af 71, 72, 83 och 85 §§., att egograderingarnes verkställande och stadfästande skulle föregå all skiflesläggning och, i händelse af klagomål, jemte alla öfriga för skiftesläggningen, öfverlemnas till Domstolens afgörande, hvilket förfarande hvarje sundt och opartiskt mennisko-omdöme måste finna vara rättast, innan någon af jordegarne kommit till kännedom om dess blifvande egoskifte, och en" hvar således tvingas att afhålla sig från egennyttiga beräkningar vid jordvärdenas bestämmande, så mycket hellre, som allt för ofta röjes benägenhet i menniskolynnet att se egen lott för liten och andras för stor, hvadan Lagstiftaren af samma Författning visligen sökt förekomma användandet och verkan af denna benägenhet efter verkställd skiftesläggning. I öfverensstämmelse med denna Författning, hafva också Kongl. En* skiftes-Stadgarne afåren i8o3, 1807 och 1812 visligen blifvit upprättade, och således uti den bibehållen en lika helgd för utgörandet af grunderna för egodelningars verkställande.
Väl finge, enligt först åberopade Kongl. Förordning, remedium i vigt vara högre för de mindre än för de större mynten, men som bestämmelsen af remedium medgåfve lika stor limit öfver som under den fastställda normala vigten, följde deraf, att om det ena myntstycket, inom gränserna för remedium, understege i vigt, ett annat deremot kunde öfverstiga normala vigten, så att, på sådant sätt, en stor qvantitet af samma myntsort kunde, på det hela, utvisa den bestämda normala 8 Banko-Utekottefs Betänkande N:o 15. vigten. Det kunde derför icke antagas att utförsel af mynt å 1 R:dr och derunder skulle lemna ett sämre resultat för exportörer, än utförsel af mynt å 4 R:dr och 2 R:dr, men deremot vore det obestridligt, att emedan myntningskostnaden för alla mynt af 1 R:dr och derunder är större, än för mynt af högre valörer, förlusten för Staten och Banken ock blefve större då mynt af de lägre valörerna användes till utförsel; och till denna utförsel kunde förbudet att från Banken utvexla silfvermynt af 4 R:dr och 2 R:dr lätt leda. — Men om ock deri ökade transportkostnad, som det mindre silfvermyntet sannolikt ådrager exportören, eller andra orsaker skulle afhålla vederbörande från användandet af mindre silfvermyntvalörer till liqvider å utrikes ort, kunde det ifrågasättas, huruvida det vore lämpligt att omöjliggöra utbekommandet från Banken af de högsta silfvermyntvalörerna. Den under sednaste åren minskade utvexlingen af nämnda valörer syntes antyda att spekulation i stort å samma valör icke ilrågakommit, och någon betydlig förlust på denna vexling hade således icke uppstått. Utvexlingen kunde deremot anses ha haft till hufvudsakligt syfte att för små liqvider å utrikes ort bereda sig ett derstädes kändt mynt; och till erhållande deraf i Banken borde väl den trafikerande kunna anses ega skäliga anspråk, då han till inlösen företer denna Banks egna sedlar.
Antti egentligen tänkte och hvad han ämnade göra! Men det fick jag naturligtvis ej, då jag icke kunde närma mig honom med en blick, ett ord eller den minsta åtbörd. Jag kunde icke ens förmå mig att räcka honom de asietter, som råkade stå i min närhet, då han icke räkte mig dem, som voro närmast honom. Stoltheten gjorde hvarderas sinne hårdt och vidgade klyftan mellan oss alt mera. Rummet föreföll mig tomare än vanligt, då Antti gått bort. Omedvetet hade jag likväl kanske önskat och väntat att han skulle säga någonting eller att någondera af en tillfällighet fått anledning att yttra ett ord. Men Antti slutade sin måltid före oss, stolen skrapade i golfvet, och dörren slöt sig efter honom. Om en stund gick han åter ut i staden. Mitt sinne blef alt mörkare. Detta var dock altför sorgligt. Han gick ut i staden, skötte lugnt sina angelägenheter och brydde sig icke ett grand om att förhållandet emellan oss var brutet? Eller hvad viste jag kanske företog han åter i dag någon utfärd med Agnes? Kanske omtalade han just nu för Agnes min svartsjuka, och kanske skrattade de åt mig? Det föreföll mig först alldeles omöjligt. Men när denna tanke engång slagit rot i min hjärna, så lossade den icke mer därifrån. Om jag äfven för en stund lyckades fördrifva den, så kom den snart åter med dubbel styrka och förvandlades småningom till säker öfvertygelse. Mitt hat från i går började åter sjuda inom mig. Jag måste få tag i dem, måste få Jag viste inte rätt hvad jag ärnade göra, tog blott hatten, parasollen och handskarna och begynte gå åt gästgifveriet till. Ingalunda var hon väl nu hemma, men kanske viste man där, hvart hon gått. De skulle åtminstone kunna säga i hvems sällskap hon gått ut... Om fröken Verther var hemma? Joo fick jag till svar. Och en beskäftig kypare med serviett på armen skyndade framför mig genom korridoren och öppnade dörren till Agnes' rum. Vid första ögonkastet såg jag att Antti icke var där. Agnes var ensam och halflåg utsträkt i en hvilstol. Lisi Hon riktade på mig en matt blick. Det var bra att du kom. Är du sjuk Agnes? Nej. Trött? Inte just det häller. Men mätt. På hvad? På oss här?
Titeln. ningar m. m.j b. 23 Okt. 1863; 53 54 132 54 49 N:o crq 95 5 sr ^ CO H. Heinrici, om pension åt Provincial läkaren W. M Helgonsshyld, om ändring i Kongl. Brefvet den 17 Sept. 1856, i afseende på lämpligare fördelning af Helsingborg, om anslag för uppförande af nytt gymnastikhus åt läroverket i » angående förändring i vilkoren för ett till dervarande hamns utvidgning beviljadt lån Hembudsskyldighet vid handel af jord å landet, om upphörande af, se Jordabalken. Hemlexor, om upphörande af s. k. inom läroverken Hemman och nybyggen inom Norrbottens län, om upplåtelse, mot utgörande af skogaränta, al kronan tillhöriga smärre jordrymder åt Hemmansklyfning och jordafsöndring, om ändring i föreskrifterna rörande ... - I anledning af äterremiss . » angående stadgande att afhandling, hvarigenom jord blifvit för alltid afsöndrad från hemman, skall för att ega bestånd, intecknas Hemmantal, om upphörande af tilllätnpning utaf oförmedladt och förmedladt samt antagande af fyrktalet till beräkningsgrund. Hemsö kapellförsamling, om löne Register ö/v. Bih. t. R. St. Prot § s 3 a & ? N:0 2 ft> pso o Sr*-® i-" § I .— e.J» N:o Sid. Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln. Se b. 30 Sept. Nionde b. 4 Febr. Åttonde b. 29 Sept. Hufvud - b. 7 Febr. Hufvud - b. 29 Sept. visning. b. 17 Juni å. 1 April 6 Nov. 1863 b. 20 Okt. 1863 Titeln. g. 11 Febr. Titeln. b. 30 Sept.
Ilos Kongl. Majit hade Chefen för Kameral-departementet i Fångvårdsstyrelsen Carl Mauritz Kruskopf, med företeende af behörigt läkarebetyg derom, att han lede af en periodiskt återkommande ögonsjukdom jemte led-rheumatism, i underdånighet anhållit att, enär omförmälda lidande, hvaraf hans förmåga att uthärda del med kameral-departemenlschefs-befattningen i Fångvårdsstyrelsen förbundna ansträngande arbete under sednare åren förminskats, numera lemnade föga förhoppning att kunna afhjelpas, så länge den dertill i synnerhet verkande orsaken, ögonens öfveransträngning, fortfore, Kongl. Majit mätte täckas genom nådig framställning lill Rikets Ständer bereda sökanden å allmänna indragnings-staten enahanda pensionsrält, som tillkomme embetsman i allmänhet vid 65 års ålder, derest han, som den 18 sistlidne September uppnått 60 lefnadsår, blefve af fortfarande sjuklighet nödsakad att från nämnda befallning begära entledigande; varande af sökanden i öfrigt åberopadt, att han, som saknade ärfd förmögenhet, under tjensletiden icke, oaktadt ett alltid indraget lefnadssätt, kunna på knappa löneinkomster göra besparingar till betryggande af hans eget och hans hustrus uppehälle på ålderdomen. Jemlikt företedd tjensteförteckning, hade sökanden, som vore född den 18 September 1802, blifvit den 8 Februari 1826 antagen i Statens Ijenst, den 51 Mars 1840 utnämnd till Kammarskrifvare och den 13 Juni 1844 befordrad till Notarie och Revisor i Krigs-kollegium, äfvensom han den 5 September 1845 erhållit nådigt förordnande såsom extra Kameral-ledamot i Styrelsen, och den 50 Oktober samma år medelst konstitutorial till Kameral-ledamot derstädes förordnats, hvarefter han fortfarande qvarstått uti sin tjenst hos Krigs-kollegium, den han dock, i följd af gällande föreskrifter, icke under tiden utöfvat.
Diskonternes ITtlånings-summor ultimo December 1 8 14, faststäides såsom maximum för Diskonternes rörelse, och skulle Götha Canal-Diskonts-rörelse utvidgas, i samma mon, sorn Götheborgs Diskont, vid dess Octroytids annalkande slut, indrogs. Dessa maxiini-summor voio: för Götha CanalDiskont 4,781,717 R:d 44 sk. 1 isst, for Götheborgs 2,311,896 R:d 20 sk. & r:st., för Malmö 1,842,433 B:d 26 sk. 8 r:st, tillsammans 8,935, 547 R:d 43 sk. 5 r:st. Af denna Total-summa äro likväl redan till ultimo December sistledit år 2,284,140 Rul 37 sk. b rist, ur rörelsen försvundna, oberaknadt den indragning, sorn derefter i Diskonterne ägt rum till ultimo Mars delta är, sorn gör circa 300,000 R:d Sättet huru det skett, är lätt forklaradt, dä man vet, att endast Gotha Canal-Diskont månailigen , under lfa, ■— StatsOch Banio-Utsiotens Betänltanden. 351 en läng tid, indragit omkring loo,oooR:d, och Götheborgs Diskont, i anseende till sin förestående upplösning, minskat sin rörelse. Fortsattes denna indragning ytterligare, i enlighet med det förevarande Förslaget, så inträffar en inskränkning i det omlöpande Capitalet af 8,935,’ 547 R:d 43 sk. 5 rist. och således långt större än den i Beredningens Förslag upptagne summa af omkring 4,000,000 R:d. Vid beräkningen af den minskning, Rörelse-Capitalet redan undergått, bör man äfven göra afseende på förändring gen i myntets värde, då det spriddes, emot nu: