Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström bar påstått det vara öfverflödigt att stadga något sådant, som jag, för min del, tillstyrkt, och till bevis för sin mening, har han uppläst 75 § Riksd.ordn., men den sisla meningen af denna § bevisar just att man behöfver eli sådant stadgande, som det jag föreslagit. Der står nemi.: ”Ar åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”. Hvilka äro nu de frågor, som kunna förfalla, eller de som ej kunna det? Det är just bristen på en tillfredsställande förklaring i detta hänseende, som har vållat att såväl under denna^ som under föregående riksdagar, RiksSt:n slädnät i olika meningar hvilka de frågor äro, sorn kunna förfalla, oeller icke kunna det. Hvad Hr Akerman här sist yttrat, vill jag ej till vederläggning upptaga. Det är för en hvar klart, att, om man förutsätter en sådan ensidighet, att man säger ja tili den ena, men nej 9 H. 31 48? Den 26 September. till den andra frågan, oaktadt de äro af lika beskaffenhet, så kan ensidigheten likväl Itelinnas inom Hiskin, sora inora Stånden. Inom de förra har raan blott färre ledamöter att inverka på än inora Stånden. Det tillägg Hr von Hohenhausen föreslagit, gillar jag för mia del; ty del visar eli bemödande att söka förmå RiksSim till att komma öfverens, innan raan beslutar att låta saken falla. Ora således R. o. Ad. skulle godkänna den mening, som han och jag yllrat och sora Hr Printzensköld äfvenledes biträdt, sä skulle ordalydelse!] blifva följande: ”Stadna RiksSim uti olika meningar, huruvida en fråga kan förfalla eller bör till afgörande i förstärkt Ulsk. upptagas, gälle hvad tre Stånd derom beslutat. Stadna två Ständ derutinnan mot två, och sig ej efter hvarannan foga” (ty viljan sätter jag ej i fråga) ”förfalla frågan”. Hr Aminoff, Joli. Fredr.:
Gripenstedt, Joli. Aug.i Utskit har erkänt behofvet af en tillökning i den summa, som är föreslagen »för underhåll och vård af möbler och andra, staten tillhöriga invenH. lil. 13 194 Oen 13 Mari f. m. tarier i de K. slotten»; men Utsk:t har likväl ansett sig böra anvisa denna förhöjning endast lör åren 1864, 1805 och 1806. Såsom skäl dertill har Utsk:t anfört, att »närmare erfarenhet borde vinnas rörande det ändarnålsenligaste sättet, så väl att tillvägabringa den såsom nödig ansedda kompletteringen af de Iv. slottens möbler och inventarier, som ock att anordna dessas underhåll, — innan det ifrågav:de anslaget till något visst belopp för framliden uppfördes.» För min del kan jag verkligen icke inse, hvad Utsk:t egentligen menat med denna »närmare erfarenhet», som skulle vinnas; och jag anser obestridligt att de af Utsk:t i denna pnnkt anförde skäl äro temligen svaga. Efter mitt förmenande hade det nemi. varit mera både rationelt och lämpligt att, då man erkänt behofvet af delta anslag, också nu på definitiv stat uppföra det belopp, som ansågs nödigt; men då, genom Utsk:ts förslag, behofvet uti berörde hänseende likväl fy lies lör nästkommande stats-regleringsperiod, samt, efter all sannolikhet, äfven följande Ständer skola hvad härutinnan nödigt är bevilja, så och då mot Utsk:ts förslag icke någon reservation finnes afgifven, som ger anledning att genom återremiss ändring i beslutet skulle vinnas, anser jag mig icke böra yrka någon ändring i Utsk:ts här gjorda hemställan. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef Utsk:ts hemställan af R. o. Ad. bifallen. 3:dje, 4:de och 5:te punkterna. Biföllos. 6:te punkten och i sammanhang dermed första punkten i Utlåt:t N:o 65, hvaruti Utsk:t afstyrkt bifall till väckta motioner örn förhöjning af det ordinarie anslaget till K. M:s hofhållning.
S. D. Fortsattes föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande, M 21, i an» ledning af Rikets Ständers åren 1860 och 1861 församlade Revisorers berättelser, angående nämnda år verkställda granskningar af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under åren 1858 och 1859, dervid § 26 bifölls; § 27 blef förkastad af Ståndet, som antog en af Höglofliga Ridderskapet och Adeln, medelst Protokollsutdrag, gjord inbjudning att instämma i samma Stånds beslut derom, att till Kongl. Maj:t skulle a (låtas underdånig skrifvelse i enlighet med 1860 års Revisorers uti §:n omförmälda förslag; §§ 28, 29 och 30 biföllos; § 31 lades med underkännande af Utskottets deruti uttalade omdöme, till handlingarne; samt §§ 32 och 33 lades till handlingarne. S D. Vid ånyo skedd föredragning lades till handlingarne Konstitutionsutskottets Memorial, JVS 5, angående föreslaget tillsättande of ett särskildt Utskott för behandling af väckta frågor rörande elementarläroverken, m. m. S. D. Föredrogos och godkändes Stats-Utskottets Utlåtanden: JV2 23, i anledning af väckt motion om utdelning bland Riks-Ståndens ledamöter af kommitterades underdåniga betänkande, angående bankväsendet i riket, och förändrad organisation af bankanstalterne; M 24, i anledning af väckt motion om ett anslag af 12,000 R:dr till er sättande af utgifter för undersökning af den s. k. Nynäs-banan; M 25, i anledning af Kongl.
Men hvem målar deras förvåning, häpnad och förskräckelse, då de kommit på vinden och sågo baronen lefvande hänga der och på ett litet afstånd hans dotter ligga utsträckt och död. Sedan han några ögonblick låtit dem se ett sådant skådespel, befriade Harald baronen ifrån den leda och försmädliga snaran. Nu ämnade baronen bedja de tvenne karlarna, kusken och betjenten, kanske äfven kammarjunkaren gripa Harald; han ämnade tillochmed beskylla honom för att vara Irenes mördare, men åsynen af den hemlighetsfulla qvinnan förjagade allt hans mod och bandt hans tunga. Nu talade Harald: – Baron Arvid Henning, du skulle gerna vilja befalla alla dem du här ser att tillfoga mig det värrsta, men tungan nekar dig sin tjenst och så är äfven bäst, ty jag tror ej, att de vågade eller ville lyda dig nu. Så hören mig nu. Inför er alla, egna och fremmande, förklarar jag nu baronen Arvid Henning för en tjuf och en röfvare, en äreskändare och en flerfaldig mördare. Sen denna hans dotter, hans eget barn, huru hon nu ligger der blek och stum, sen märken efter det obarmhertiga repet om hennes hvita och späda hals, sen märken efter grymma naglar, som sargat hennes nacke. Sådant har hennes fader gjort och hvarföre? Af hämndbegär eller för att ifrån sig sjelf bortvältra fruktan för verldslig lag. Derom kunde helt säkert tvenne af oss bättre upplysa de öfriga och det skulle de icke underlåta, så vida jag tror, att hedern och samvetet äro dem dyrbara nemligen om sådan upplysning vore af nöden och egentligen hörande till saken. Nu kan det vara nog att många bevis säga för oss, att det icke var hon sjelf, såsom hennes fader vill låtsa tro, utan just han, som dödade henne. Och om dessa bevis anses otillräckliga och halfva, så betänke man, att sjelfva lagen anser halfva bevis för fullt bindande, när de äro emot en, den der förut blifvit öfverbevisad om stora nidingsdåd och brott.
Grufligt rart och snällt af herrskapet att vilja låta mig komma med, men inte duger jag till något annat än att vara gemen — ty det tycks då vara och förbli min specialitet, bära mig åt hur jag vill! Men skulle inte herrskapet kunna införa någon ann » lös » värdinna, hvars specialitet skulle vara att hålla tummen på ögonen på de där utmärkt snälla flickorna, som ska torka af borden, bara man säger till?? Jag försäkrar goda fru — e —, att när vi » folkkökade », hade de afdunstat allihopa, utom en, som daskade omkring med en våt handduk och sa, » att hon väl inte var mer än en människa heller! » Men henne räknar jag inte, efter hon inte hörde dit efter hvad jag nu v e t! Och så tycker jag att herrskapet gärna kunde införa halfportioner, och så tycker jag att herrskapet gärna kunde pyssla om de så kallade bättre fattiga, så de trifcles vid herrskapets bord! Ge dem blanka knifvar, litet blommor, serveter m. m., och de ska komma i ett långt, blekt tåg. — Det är inte alltid arbetaren, som är mest i behof af stärkande föda! Hvad » Unga " Sverige » angår, fick jag riktigt tårar i ögonen, när jag läste om hur lyckligt det är » öfver att få välja sin m a t ». Joo, stackars Unga Sverige är inte vandt få välja sin mat, det, tacka Gud det har någon mat alls! Men hvarför goda fru — e — anser, att en och hvar, som inte betraktar folkköket med Unga Sveriges ögon, går omkring och bär på trollskår f v or, begriper jag inte. Inte behöfver man väl vara nå- got troll, o m man också ser på sitt sätt och säger hvad man ser? För öfrigt var det inte jag som sa det där lilla ordet » bara ». Men det där vill jag inte röra vid af fruktan att någon ska tro, att jag vill skylla ifrån mig, ty det vill jag visst inte! Var emellertid så utsökt snäll och läs om den meningen en gång till, så kanske goda fru — e — får klart för sig, i hvilkens öga skärfvan sitter! För de vänliga orden o m mitt hjärta, tackar jag särskildt. Ja, inte är det något fel med det, men hur det är för öfrigt, vete Gud!
— Då emellertid utgifterna för dessa pedagogier torde hädanefter blifva af lika ständig beskaffenhet som anslagen till elementar-läroverken, samt äfven lärarne vid ett stort antal af ifrågavarande skolor, ifall Utskottets härom afgifna förslag godkännes, skulle i afseende å aflöuingsförmåner och lönetur, erhålla samma rättigheter som lärarne vid elementar-! ärovorken, har Utskottet för sin d"el ansett det vara lämpligast, att de medel, som varda anvisade för pedagogierna, upptagas i Riks-staten såsom ordinarie anslag och sammanföras med det för folkskolorna anvisade belopp under den gemensamma rubriken pedagogier och folkskolor; och då de af Kongl. Majit till 24,000 R:dr årligen beräknade utgifter för pedagogierna skulle, enligt Utskottets förslag, ökas med hvad som erfordras för att höja rektors-lönerna vid 13 af dessa skolor från 1,200 till 2,000 R-jdr eller tillhopa 10,400 R:dr, men, efter hvad Utskottet iuliemtat, utom nu ifrågavarande anslag för pedagogierna finnas särskilda af donationer m. m. uppkomna tillgångar, hvilka kunna uppskattas åtminstone till 3,000 å 4,000 R:dr, skulle anslaget blifva fullt tillräckligt, om det bestämmes till 31,000 Ridr; dock torde med afseende derå att något aflöningsbidrag från vederbörande kommuner hädanefter icke lärer vara att påräkna för de pedagogier, hvilkas lärare komma i samma ställning som lärarne vid elementar-läroverken, anslaget böra ytterligare ökas med ett belopp af 4,000 R:dr; hemställande alltså Utskottet, e) att, i stället för Riks-statens anslag till folkskolorna, som, med iakttagande af de uti 54:de punkten tillstyrkta öfverflyttningar, utgör 21,713 R:dr, må för pedagogier och folkskolor uppföras en summa af 56,713 R:dr; börande tillökningen i detta anslag användas till löneförbättring vid samt utvidgning af sådana pedagogier, uti hvilka undervisningen vunnit en högre grad af utveckling. 63:o.
THEA-ROS-PARFYM M. f l. prisbelönta vid i8gj års utställning med GULDMEDALJ Forsäljes i v&amp;ra butiker A. T. A. T. 2497. samt kos alla finart parfymkandlare i riket. » Solvejgs Sang&gt; för stråkorkester, hvilka förekommo på första konsertens program, utfördes n u som orkesternummer trenne originella symfoniska danser och en förtjusande melodi för stråkorkester, kallad » Det förste Möde »; vidare åtskilliga sånger med piano, förträffligt utförda af fru Möller äfvensom de storslagna körstyckena » Föran Sydens Kloster » för soli, damkor och orkester samt » Landkjending » för barytonsolo, manskör och orkester. I de båda sistnämnda numren, som erhöllo ett alltigenom praktfullt utförande, sköttes solostämmorna högst förtjänstfullt af fruarna Linden och Möller samt h r Lundqvist. » Landkjending » hänförde publiken formligen och måste i sin helhet omtagas. Entusiasmen var för öfrigt hela aftonen omisskännlig och otaliga inropningar förekommo. — P å den tredje Grieg-konserten den 9 dennes utgjordes de egentliga nyheterna för kvällen af den framstående pianisten Leonard Borwicks insats i programmet: pianostämman i den u t m ä r k t storslagna a-moll-konserten för piano och ' orkester samt några solostycken ur suiten » Fra Holbergs tid ». H e r r B:s verkligt besjälade utförande väckte fullkomligt jubel, som i lika hög grad gällde komponisten och kompositören. F r u Möllers sånger — bland hvilka Ragna och Ragnhild voro nya för kvällen — h r O. F. Lundqvists ståtliga stämma i » Henrik Wergeland » och » Landkjending », hofkapellets u t m ä r k t a spel i de symfoniska danserna m. m. — allt bidrog till den äkta högtidsstämning, i hvilken äfven denna gång flere medlemmar af konungahuset deltogo. TEMPUS. TZUNGL. TEATERN.
Herr Grefve Hamilton, Jacob: ”Emot Utskottets beslut i 39 §, rörande mantalsoch skattskrifningen , får jag mig reservera, på den grund, att jag anser det af Utskottet till nämnde § beslutade lillägg utgöra ett ämne, som icke tillhör Bevillnings-Utskottets handläggning.” Härmed förenade sig Herrar Friherre Oxenstjerna, Friherre Åkerhjelm, Friherre von Knorring, T Vollrath, Grefve Hamilton, Hago, Herr Édenhjelm, Kyrkoherden Bergvall, Prosten Hallbeck, Prosten Svedelius, Prosten Gahne, Herrar Norin, 'Vestman samt Rydin, den sistnämnde med tillägg, att genom Utskottets beslut lösdrifvarnes antal skulle komma att ökas. Herr Friherre Oxenstjerna och Borgmästare Westman reserverade sig emot beslutet om centonal-afgiftens upphörande. Herr Grefve Posse: ”Vid § 15, Hästhandlare, anmäler jag min reservation emot ordet Följeslagare, då bit kunna tydas drängar, som vid försäljningstillfällen endast ålfölja de hästar, hvilka skola afyttras. Jag tror om det nyttjades orden hufvudman eller medhjelpare i handeln, skulle dermed Utskottets mening mera vara uttryckt. Äfvensom vid sista punkten af denna rubrik jag tror det förr begagnade ordet idkar vara lämpligaie, än behof ver, som nu är an vänd t. Bevillnings-Utskottcts Betänkande, N.-o 12. 27 Rubriken Utländningar, sora k ringresa, eller så kallade Proben Reuters. Deras beskattning bestrides ej, men emot beslutet, att den först ■arlagde summan endast skall giilla en månad, reserverar jag mig, då jag anser obilligt, att dfen, sorn har en kort resa af 5—6 mil från inpasseringslället, dit bans affärer äro afslutade, och den, som till sin bestämmelseort har 60—70 mil, äro ganska olika beskattade; den förra kan ganska Lätt, den senare knapt inom en månad hafva sina affärer uträttade.
Utskottet ansett sig böra egna en synnerlig uppmärksamhet åt de omständigheter, i stöd hvaraf Erasmi väckte anspråk på nedsättning i arrendet och återbekommande af hvad han såsom sådant till kronan för mycket erlagt, blifvit, ej mindre af vederbörande härads-rätt och Kongl. Götha Hof-rätt, till hufvudsaklig del, samt af Skaraborgs läns lagmansrätt helt och hållet bifallet, utan ock af trenne ledamöter i Kongl. Maj:ts Högsta domstol vid sakens afgörande godkändt, i öfverensstämmelse med Hofrättens ofvanomförmäldte domslut. Utskottet omfattar visserligen den åsigt, att en person, som på auktion inropar arrende-rätten lill en kronans lägenhet, bör, likaväl som om han inginge ett dylikt aftal med en enskild, skaffa sig kännedom om lägenhetens beskaffenhet, Siats-Utskottets Utlåtande, N:0 7jf". 9 fenhet, eller ock, derest han sådant underlåter, skylla sig sjelf för de förluster, sorn en för högt erbjuden arrendeafgift medför; men Utskottet anser derjemte, att staten å sin sida bör vara serdeles angelägen derom, att, vid arrende-auktion å en kronans egendom, alla för egendomens bedömande erforderlige upplysningar, så vidt de kunna anskaffas, äro för spekulanter att tillgå, alldenstund det icke är med statens värdighet förenligt att af den enskildes okunnighet om vidden af de förmodade förmåner, hvarför han ikläder sig motsvarande skyldigheter, draga fördel. Enligt Erasmis uti oftanämnde tvistemål gjorde och, så vidt handlingarne utvisa, icke motsagde påslående, fanns, före och vid den inför Konungens befallningshafvande i Skaraborgs län den 8 December 1837 förrattade arrendeauktion å kornettboslället Boda, någon annan för boställets bedömande erforderlig handling icke tillgänglig, än ett af Kongl. Kammar-kollegium
Härigenom bibehåller man för sig möjligheten att kunna yttra sig öfver ett tilläfventyrs kommande förslag från Constit.Utsk. till ändring af nämnde §. i:sta punkten blef af R. o. Ad. bifallen. a:dra punkten 1 i t. a. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Konungens propos. i detta ämne föreslår, att markegångssättningen skulle göras för 5 år i sender af R. St. sjelfva, men efter säkrare grunder än de, som nu följas, nemi. sålunda, att de gångbara prisen skulle tagas, både för hösten och vintern, inom Mars månads slut, i stallet att de nu tagas i början af Nov. R. o. Ad. har dock, lika med Utsk., ej funnit lämpligt att antaga detta förslag , dels emedan dertill skulle erfordras en ändring i 75 § Reg.F., som vållade uppskof, och dels af andra skal, såsom svårigheten för R. St. att i dylika ämnen fatta allm. beslut, hvilka måste vara grundade på noggrann sakkännedom för att ej leda till orättvisa. Men i stället för detta icke antagna förslag har StatsUtsk. gjort ett annat, nemi. att taga 10 års medelpris lill efterrättelse. Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på följderna häraf. Enligt Utsk:s förslag måste vid hvarje markegångssättning ett år borttagas ur beräkningen och ett nytt i stället tilläggas, hvarigenom för hvarje år uppkommer en förändring i markegångspriset. Detta skulle således afven hädanefter komma att undergå en årlig rubbning. Fördelen af ett ständigt eller för viss tid bestämdt markegångspris ginge altså förlorad. Men deremot uppkomma genom Utsk:s förslag tvenne nya svårigheter, eller orättvisa i tvenne afseenden. För det första: om i ett landskap missväxt inträffar under flera hvarandra påföljande år, såsom det nyligen handt i Norrland, så blifver följden, att invånarne komma att lida deraf icke blott under sjelfva missväxtåren, utan äfven under påföljande 9 goda år, då markegången derigenom höjes öfver det gångbara priset, till stor skada för räntegifvarne och till oskälig vinst för räntetagarne.
PROTOKOLL VID Lagtima Riksdagen i Stockholm åren 1865 och 1866. «tm» «jow ANDRA SAMLINGEN. lista Afdelningen; jRikets Ständers Revisorers samt Justitie-ombudsmans Berättelser. AWBBA B AJVBB T. 1864 års Revisions-berättelser. ' ' RIKETS HÖGLOFL. STÄNDERS REVISORERS BERÄTTELSE om den år 18641 al dem verkställda granskning af STÅTS-VERKETS samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning under år 186*5; jemte de, i anledning af samma berättelse, infordrade och till KONGL. MAJsT afgifna underdåniga Utlåtanden. STOCKHOLM, TRYCKT HOS A. L. NORMAN, 1805. v, t n ii »ni a« ^ i . ibsI: I Z*m n -mp i u .. c kgedan den revision af statsverkets, jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för år 1862, hvilken, enligt gällande föreskrifter, den 15 nästlidne Augusti tagit sin början, numera blifvit fullbordad, få Rikets Ständers Revisorer derom afgifva den i 7 § af gällande instruktion föreskrifna berättelse. Vid revisionens början lingö
Tillkommen utan näringsfrihet består den till större delen af personer, hvilka till kropp och själ fastvuxit vid ensidiga handteringar och idéer, hvarvid de af vanan så ovilkorligen fasthålla*, att de omöjligen till något annat duga. Endast vane att arbeta i rum , bestående dessutom till stor del al ålderstegne , af Krymplingar och Barn, gifves för dem, under andre näringsförhållanden , ej annat alternativ än öfvergång till en total sysslolöshet, med andra ord, till tiggeri och brott. Sedan vi således genom Handelsfriheten lemnat utlänningen ett medel att sätta oss i ett fullkomligt beroende och att upplösa sjelfva märgen i vår Statskropp, tarfligheten och den enskildta idogheten, så »kola äfven vi öfversvämmas af desse Den 28 Junii f. m. 279 Lazaronij äfven Sverige få en Pöbel, hittills endast till namnet känd af Svenska Folket, Söke vi deremot, uti den inhemska Näringsfriheten, ett correctiv emot Fabriksternes dyrhet och sämre beskaffenhet så skola nu varande Fabriksarbetare, till en början, äga sitt uppehälle genom deras redan förvärfvade skicklighet; och det beror af dem sjelfva att oafbrutit bibehålla detta försprång, under det att hela Nationen, på ett välgörande sätt sporras af inhemsk täflan. Då vi derjemte böra påräkna höga exempel af tarflighet och Nationalitet, hvarigenom sådant blir en heder som nu är en skam, då är jag fullkomligen öfvertygad , att det välstånd som Bevillningsutskottet afsedt — med Förslaget till Handelsfrihet, ovilkorligen skall vinnas, utan att vår arbetsförmåga och vårt beroende gifves till sköflings åt utländningen. Ingen som ej vill, kan vara okunnig om Fabrikernes framsteg i Sverige, intill närvarande penningeförlägenhet: att anföra specifika exempel skulle blifva alltför vidlyftigt.
Författarinnan var genom ett dödsfall, som djupt gripit henne, hennes sons, förhindrad att infinna sig vid kongressen, hvilket gaf ordföranden anledning med några stämningsfulla ord å kongressens vägnar framföra dess deltagande i mrs Hemeaways smärtsamma förlust. Börande denna dam må särskildt framhållas en sak, som äger sitt intresse för oss svenskar: hon är den första, som infört den svenska gymnastiken i sin stat i Amerika. (Qualité Inghilterra) (Forts. o. slut fr. föreg. n-.r.) » Ja — - förstås — nog var jag ansedd, när jag gick ut ur skolan, jag har nog glömt — man glömmer — men — ja, det är ju just här det stoppar för mig, » brast hon ut hjälplöst. » De säga ju alla så mycket ulmärktare saker, än jag kan tänka ens — men det är ju inte ens tänkbart, att de kunna hinna med ordentliga kurser — - det syns ju på skolschemat! » » Ja — ett konstigt land, det här » — sade Nils med en liten egen glimt i ögonen, och så blåste han hela moln öfver Hannas upphettade ansikte. Så gick sommaren, och de många planerna för egen verksamhet veko mer och mer i bakgrunden. Praktiska sysselsättningar voro omöjliga att täfla om. Hvar och en hade sin egen lilla metod och brydde sig icke om hur arbetet kom till — bara resultatet blef bra. Det såg så vårdslöst ut, och Hanna hatade detta arbetssätt — det var ju bara godtköpsfasoner. Frisk och stark hade hon blifvit, och lifvet gled fram rätt angenämt, nu sedan de husliga sysslorna voro en gammal vana. Föreläsningar och besök hos några damer, hon lärt känna i staden, fyllde ut tiden. Visst var det tomt ibland — och humöret växlade betydligt — men hade hon icke gjort allt, hvad hon kunnat? En dag föreslog hr Knudsen, att de skulle spara duktigt i vinter, så kunde hon resa hem till Danmark ett slag i mars. Men Hanna kände rakt ingen håg. » Jag är inte alls lifvad för att resa hem, » sade hon. Hvad hösten var praktfull i Longwood! Jätteträden i dungarne lyste rubinröda, eldröda, guldröda — en prakt och ett regn af nötter och kastanjer på marken, som lockade unga och gamla.