Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarje Stats Minister eller Stats Secreterare, då han af laga förfall hindras att målens föredragning inför Konungen öfvervara, företrädes af det Stats Råd, eller den Person, som Konung dertill utser, hvilken enahanda ansvar åligge.» Vid slutet af 7 § Reg.Formen gjordes fölljande tillägg: »Till Ärendernes föredragande förordne Konungen, efter de i föregående §§ lagde grunder, Chefer» &c. lika med Konungens förslag. Vid granskningen af 8 § yrkade Herr Doctor Wijkman och Commerce Rådet Santesson att tre Ledamöter af Stats Rådet, utom Föredraganden måtte, nu som förr och af samma skäl, tillstädes vara, då Konungen beslutar i de mål denna § omförmäler; hälst Stats Rådets antal ej blifvit förminskadt. Herr Kammarherren Silverstolpe: föreslog, till billig jemnkning imellan den säkerhet Riksens Ständer vilja förvara och den verksamhet Kongl. Maj :t åsyftar, att en medelväg i dessa ömsesidiga fordringar måtte tagas, så att de närvarandes antal bestämdes till 2, utom Föredraganden, som utgjorde den 3 :dje, och genom sin uplysning och kännedom af Ärenderne bäst kunde meddela Den 12 Augusti 1812 395 underrättelser, ledande till att bestämma eller förena de bägge andra rådgifvarnes möjligen motsatta åsigter. Med bifall till denna mening, beslöt Utskottet följande ändring i förslaget till 8 § : »Ej må Konungen fatta något beslut i de mål, hvaröfver Stats Rådet höras bör, derest icke tvänne af Stats Rådets Ledamöter, jemte den Föredragande tillstädes äro. Stats Rådets samtelige Ledamöter» &c. lika. Början af 9 § skulle på följande sätt redigeras: »Öfver alla mål, som hos Konungen eller Regeringen föredragas, skall Protocoll föras; blifvande de närvarande Ledamöter af Stats-Rådet och Föredraganden ovillkorligen förbundne att deras meningar» &c. Det öfriga lika.1 Utskottet åtskildes kl. 2 eft. m. In fidem Aug. von Hartmansdorff. Här har i protokollet stått ett stycke av följande innehåll: »10 § antogs oförändrad.
Jag bestrider således det af Utskottet föreslagne arfvode!; och anhåller om proposition till afslag å Utlåtandet i denna del, med förklarande, att jag i vidrigt fall begär votering, samt att Nej-propositionen må innefatta endast afslag, utan något appendix. Grefve Horn, Claes Fredrik: Om jag skulle yttra mig fullkomligen enligt min öfvertygelse, skulle jag yrka afslag å arfvodet, men jag anser det lika så öfverflödigt som onyttigt, då man sett, attRidderskapet och Adeln med så stor pluralitet opinerat för ett Generalitet och dess pensionering, Likväl får jag för min del bestrida allt sådant anslag. Men då nu Rid - Den i Öctober. 7 dcrskapet och Adeln anslagit särskilte löner för Generalitetet, förmodar jag, alt Konungen till Generaler utnämner de skickligaste Militairpersoner, och att bland dessa GeneralAdjutanten väljes. Då blir det en person, sorn redan har Generals-lön, och jag tror ej, att han behöfver någon särskild. Jag ämnar ej begära votering i denna sak, men har blott velat anföra detta till min tillfredsställelse, såsom en reservation emot allt anslag i denna fråga, äfvensom emot de redan beviljade, hvilkas beslutande jag ej var i tillfälle alt öfvervara. Friherre af Tibell, Gustaf Wilhelm: Instämmande i de grunder, sorn Herr Nordenfalk yttrat, får jag, lika med honom, anhålla om proposition till bifall å hvad Kongl. Maj:t föreslagit. Friherre Cederström, Jacob: Det kan visserligen ingen hindra Herr Rosenqvist att få votering, och att dervid få i contrapropositionen afslag å Utskottets Utlåtande. På andra sidan är hegardt bifall till Konungens proposition; men i händelse Herr Rosenqvist skulle vinna, och afslag följa, blefve följden ingen minskning i arfvodet för GeneralAdjutanten, utan endast alt Chefsbostället vid f. d. AdelsfaneRegementet ej kunde användas vid löneregleringen, och det blott för så till sagan - 8 Den i October, des en nycks skull. Den besparing StatsTJtskottet tillstyrkt utgör sammanräknadt 1200 R;dr.
Änlagom åter en monarki, som inför den lika arfsrällen, sä komme den att öfvergå till en democrati, hvilken slutligen skulle leda till republiken. Det är denna tanke, som synes hafva varit syflet för deras sträfvande, hvilka under de sista 20 åren sökt att omskapa våra arfslagar, och hvilka äfven hunnit sä långt deri, att nu 2:ne RiksSt. antagit förslaget. Sveriges arfslag följer en medelväg emellan ofvannämnde ytterligheter, en medelväg, som icke litet bidragit att utbilda Sveriges nuvar. statsskick sådant det är, till en lagbunden monarki, inom hvilken de aristocratisk-conservativa och de democratiska progressiva elementerna slå lika fria och oberoende bredvid hvarandra. Denna arfslag, utan att befordra förstfödslorätten, lemnar likväl åt sonen, i concurrence med dottern, den dubbla lotten af jord, och lättar sålunda möjligheten för honom att ostyckadt bibehålla den af fadren ärfda jorden. Det är häri, som företrädet egentligen ligger i den gamla lagen emot den nya, mindre i faclioneringarnes olika förhållanden. Om hemmanet delas efter den gamla lagen, hälften till brödren och hvar sin fjerdedel till 2me systrar, eller delas efter den nya lagen i tre lika lotter, kan såsom factionering vara nära likgilltigt för staten, men skillnaden, den stora skillnaden ligger deri, att den gamla lagens syfte är, att hemmanet skall bibehållas helt, enär i det åberopade fallet t. ex. blott hälften deraf behöfver lösas, under det alt den nya lagens syfte är, att hemmanet skall styckas, enär §:delar deraf måste lösas, hvilket naturligtvis är svårare för sonen, än det förra alternativet, och sätter honom mera pä obestånd än detta. Enahanda är proportionen i alla andra factioneringar. Alt afhjelpa detta medelst en lag, som bestämmer minimibesutenheten, ur ganska svårt, hvarpå Irland lemnar ett bedröfligt exempel, der den stora styckningen härrör från arrenden och underarrenden, hvilka en sådan lag icke kan afhjelpa. Dessutom ligger en uppenbar motsägelse i en arfslag, som säger stycka, emot en annan lag, som säger stycka icke.
M. funne med omständigheterlie förenlige,” har E. K. M. behagat B. St. tillkännagifva; att utarbetandet af ett förslag till en förändrad, med närvarande tids-förhållanden mera instämmande Inqvarterings-ordning blifvit i Nåder anbefalldt; att handläggningen deraf för närvarande beror uppå vederbörande Embetsverk; samt att, i den händelse ej medhinnas skulle att samma förslag under nu påstående Riksdag till B. St:s pröfning öfverlemna, E. K, M. anser lämpligast vara, att Inqvartei ings-besvärets belopp i penningar varder intill nästa Riksdag beräknadt efter hvad det hitintills utgjort, eller på grund af uppställd specifik beräkning för n Inqvnrterings-gifvande Städer, till en summa af 122,430 Rdr, för betäckande hvaraf den vissa Stapelstäder tillflytande Inqvarteringj-Tolag påräknas till ett belopp af 49>boo Exp, Utsi, Förslag till und. Skrijv, N:o 34a. 5 Rdr, så att bristen eller skillnaden emellan dessa båda summor skulle komma att utgöra omkring 73,930 Rdr B:co. Efter öfvervägande så väl häraf samt af de, för upplysning i dessa ämnen, på E. K. M:s Nådiga befallning till R. St. öfverlemnade handlingar, som äfven af hvad både äldre och nyare Författningar och Kongl. Resolutioner i förevarande fråga innehålla, hafva R. St., ehuru, för en fullständig behandling af detta vigtiga ärende, åtskilliga förberedande åtgärder i administrativ väg ännu erfordras, hvilkas saknad för närvarande gör för R. St. ouudvikligt att till nästa Riksdag uppskjuta delsammas slutliga pröfning och reglerande, likväl, för att omsider öppna en möjlighet för denna frågas betraktande ur en allmän och rättvis synpunkt, samt derigenom undanrödja de mångsidiga förklaringar och olika slutsallser, som af äldre tiders, hvarannan motsägande
Uti en till mig insänd skrift hade Öfverbefälhafvaren för Norra Hallands frivilliga Skarpskytteförening till laglig beifran anmält, att vice Pastorn S. vägrat att uti Lindome och Elfsåkers kyrkor, Söndagen den 2 sistlidna April, uppläsa en kungörelse, hvarigenom bemälde Öfverbefälhafvare kallade Lindome och Elfsåkers socknars afdelningar af nämnde förening till exercis efter gudstjenstens slut påföljande söndag; förmälande klaganden i nämnde skrift vidare, att ifrågavarande Skarpskytteförening stält sig till efterrättelse föreskrifterna i Kongl. Kungörelsen den 8 Mars 1861 och således vore berättigad till åtnjutande af de fördelar, högstberörda Kungörelse tillerkände hvarje sådan förening; att Skarpskytteidén vore ett uttryck af folkmedvetandets allt mer och mer kända behof af en starkare materiel garanti för landets oberoende; att denna idé vore vacker och nyttig och ej borde få förtryckas, hvilket skulle ske om exercisöfningarne hindrades på landet om Söndagarne, den enda tid allmogen i allmänhet utan för stor uppoffring kunde disponera för dessa öfningar; att regering och ständer också befrämjat idéen; att skarpskyttarnes söndagsöfningar borde vara lika litet fördömliga som arméens, hvilka tolererades af både regering och presterskap; och att det vore uppenbart, att vice Pastorn S., med glömska af stadgandet af Kongl. Förordningen den 8 Maj 1849, att auktoriteters och enskildes kungörelser skola omedelbart efter gudstjenstens slut från predikstolen af presten uppläsas i den ordning, som hittills vore föreskrifven, genom sin vägran att uppläsa kungörelsen i fråga, gjort sig skyldig till ett groft tjenstefel, hvilket icke kunde ursäktas med den presterskapet i Kongl. Cirkulärbrefvet den 12 Augusti 1812 om kungörelsers uppläsande tillagda rätt till pröfning. Denna klagoskrift har jag öfversändt till Domkapitlet i Göteborg jemte skrifvelse, hvaruti jag utvecklade de grunder, på hvilka jag stödde min åsigt, att S. felaktigt förfarit, och anmodade
Han är då så glad? Men hvarför? Se ej ut, Katri! Dock, du ser redan! Dina oskyldiga ögon se måhända syner, efter de så der vidgas och bli blodsprängda af vild smärta? Hvad ser du? Det dammar på gatan utanför fönstret, det efterlängtade dammolnet är ändtligen just utanför. Det bullrar så hemskt, det är kedjor som rassla, lifjern och fotjern. Det är en som bär alltihop. Det är en som sjunger och knäpper med fingrarne. Men det är ingen vansinnig. Tro icke det, Katri, han har icke den ursäkten. Han är ej ens drucken, du kan ej trösta dig dermed, det är någonting annat... Så vacker han är! Hans bruna lockar falla lika käckt som förr, hans solbrända kinder och höga panna äro lika rena som förr, hans hvita tänder glimma i solskenet, och blott det trotsiga leendet är litet trotsigare än då; det är allt! Det tunga jernet bär han som vore det blomsterkransar för bröllopet. Så han svänger då han går! Samvetsqval och ånger tynga icke de spänstiga stegen, han tycktes vara nöjd med sig sjelf. Fadermord, brodermord förmörka ej glansen af dessa bruna ögon! Och du, Katri, du stelnar af att bara se honom komma så. Hvarför mördade du så i ett ögonblick också Katris själafrid! Du grymme, hvarför? En träta med bror och far, en träta uppkommen vid fråga om ditt förestående giftermål en liten obetydlig träta, och det tröga finska blodet kom i en svallning som lika ogerna stillar sig som det djupa haf, hvilket af orkanen bragts i rörelse. Länge närd svartsjuka, som med ens bröt ut i låga, blindt raseri, utan hejd, utan tygel derhän har det fört honom, som ännu i går var så lycklig. Och nu är du på väg till häktet. Der nere i källarn är så svalt, der blir du kanske lugnare. Och i morgon fortsättes resan. Du har god tid att tänka öfver din gerning på färden öfver stepperna till det fjerran Sibirien. Till dess, hvissla och sjung! Hon der i fönstret dör icke deraf! Ack nej! Stackars Katri! Det är ingen dröm. Det är verklighet.
I öfrigt äro ej mindre utmaning till envig eller antagande af sådan utmaning, utan att envig derpå följer, än envig, som slutas med eller ulan kroppsskada, men ulan att lif spiiies, brottsliga företag, för hvilka ansvar bör utsättas, men hvarom de i motionen uppräknade §§ i iG Cap. af förslaget till Straff-Balk icke något förmäla, af orsak, att samma förslag i 3 Cap. upptager straffbestämmelser för försök till brott i allmänhet. För kroppsskada, som i envig tillfogas, synes serskildt plikt efter lag böra föreskrifvas; och i afseende på den, hvilken frambär utmaning tili envig eller såsom vittne vid envig biträder, lärer en hänvisning till hvad lagen, angående deläg tighet i missgeiningar, stadgar, blifva nödig. På grund af sådant allt, hemställer Utskottet vördsamt, det matte Kongl. Förbudet den 22 Augusti 168st, angående dueller och slagsmål, jemte de, i anledning deraf utkomne tillägg och förklaringar, upphäfvas, samt en Förordning emot envig utfärdas, sä lydande: Den, som sjelf eller genom annan utmanar någon till envig, eller sådan utmaning antager, straffes, ändå att det ej till envig kom, med fängelse frän Tre till Sex månader. Nu hafva två, efter aftal, sig i envig med hvarannan inlåtit: sker deri ej skada till lif; straffes hvardera med fängelse från Sex månader till Ett är. Får någon i det envig sär eller lyte; plikte gerningsmannen derför serskildt efter lag Hvar, som dödar annan i envig; miste lif vet. För delagtighet i envig eller utmaning dertill vare straff, som i allmänna lagen utsatt är. Stockholm den i5 December 1840. STOCKHOLM. Tryckt hos A. G. Hellsten, 1840. Lag-Utslottets Utlåtande, N:o 175. 1 N:o 178, Ant. till Exp.-Utsk. den 14 Januari, kl. n f. m. Utlåtande, i anledning af återremisser utaf åtskillige från LagUtskottet afgifne Betänkanden.
Genom inrättandet af detta nya Fögderi, vanns den förmån, alt Fögderiindelningen blef lika med ilen af Domsagorna i Länet, men af den sålunda skedde förändringen hafva dessutom visat sig de för det allmänna fördelaktiga verkningar, att skatle-bidragen från de orter, som utgöra det nya Fögderiet, hafva vida jemnare och bättre än tillförene ingått, och att förbättringar i hvarjehanda ekonomiska fall, såsom hvad angår väganläggningar, skjutsregleringar ra. ra. dylikt, kunnat lättare tillvägabringas. Yid samma lid sorn Korr-Sysslets Fögderi organiserades, hafva 2:ne Capeder blifvit uppförde inom Elfvedahls Härads Finnbyggd, under benämning af Norraoch Södra Finnskoga Capell samt särskild af Staten lönad CapellPredikant der anställd, hvilken skiftesvis förrättar Gudstjenst i Capellerne och besörjer Pastoral-vården. i de sålunda inrättade, från Moderkyrkan långt aflägsne Capell-församlingarne, hvarjemte tvenne klockare blifvit i dessa församlingar antagne med lön på stat och förbindelse att biträda vid barnundervisningen. Detta, jemte det att den för någon lid tillbaka upparbetade, men under långvarig tvist om underhålls-skyldigbeten, förfallna väg, sora genomlöper Finnbygden från Lethafors till Christrnefors Bruk, blifvit iståndsalt och med Gästgifvaregårdar försedd', har verkat utomordentligt på eulLuren i denna aflägsna trakt, hvars innevånare förut, i anseende till det långa afståndet och bristen på vägar, sällan besökte kyrkorna, dit de hörde ogIi till hvilken trakt Presterskapet af samma orsak äfven sällan kunde komma. Såsom förut i denna berättelse är omnämdt, har äfven väg nyligen blifvit upparbetad emellan de nya Capellerne. Skolor: i hvilka Lancasterska Läromethoden följes, finnas väl i flere Socknar och vid Bruk, men i allmänhet begagnar Allmogen till sina harns undervisning, ambulaloiiska Skolmästare, emedan det för många skulle. — 4° medföra betydliga kostnader och olägenheter, att sända barnen till någon Skol inrättning, långväga från hemmet.
Le länder, der blott Adel och Prester warit räknade för Riks-Ständ, manligen kallas lener» LtLt, utgör icke mindre hos osi, än annorstädes , en högst uplyst och driftig del af Nationen; men om möjligen en sädan tilökt Folk. samling kunde rymmas inom desia murar, fruktar jag dock at efter nuwarande Författningar en brydsam Collision kunde hända emellan Ledamöter, som ffulle wäljas efter ännu obestämda förhällanden och antal, samt emellan Ledamöter, som til följe af börd, äga en bäde peeulicre och transftrable rättighet Lil RiksLagsmannaffaM - Maki Den Z Juiri. Man har ock för ofrälse Ständspersonerna welat tilsiä et särskilt s:te Rlks-Ständ. Om de nuwarande fyra Standen stola orubbligen förblifwa i sitt antagna stick, sä blefwe denna utwäg förmodligen Len enda för Lesia wanlottade Samhälls-Medlemmar, som likwäl lik den allmänna Skattkistan frambära en större gärd, än twanne werkliga'Riks-Ständ tilsamman, at fa Lil godo njuta den Swenstmannarättighetcn, at beskatta sig sjelf, at fä öfwerse hushällningen med de sammanstutna Statsmedlen, och fa deltaga uti Lagstiftningen, och til Högsta magten fä framföra sina petitioner. Men ju mera Medborgare. af olika Ständ, wid sina öfwerläggningar söndras ifrän hwarandra, ju mindre redighet och öfverensstämmelse winnås uti Bestuten: Samlade deremot under et tak, der den ene kan upllysa den andra, winner sanningen sin rätta styrka och befordrar en lycklig enighet, som ock erfarenheten i Comitier och Utstött merendels besannar.. Den allrabästa wilja, förutan förständ, tjenar wid et Riksmöte til föga bätnad. Männe dä ingen utwäg gifwes, at ju icke hwarje Rikets Inbyggare sjelf, eller genom sitt Ombud, ma wid et Riksmöte kunna fä et yrd med i laget om den allmänna Skatten och om den gemensamma säkerheten, utan at fördelas i fyra eller fem Kamrar?
Den siste Talaren tyckes icke bestrida, att ju SpecieR:drn skall blifva densamma efter 1776 års myntfot, som efter 1664; och när i Betänkandet icke omtalas annat än 1 R:dr, så kan 378 Den 16 October e. m. dermed väl icke menas annat, än ett SpecieRiksdalersstycke efter 1664 års myntfot. Friherre Cederström, Jacob'. Det synes undfalla Herr Rosenblad, att hans framställning innehåller en contradiction emot hvad han sjelf påstår. Han uppgifver, att man skulle förklara hvad 1664 års myntfot betyder. Det kan icke vilja säga annat än 1664 års myntfot, och icke någon annan, vare sig af 1772 eller hvilket annat år som heldst. Vi skola derföre bedja honom att icke oroa sig med några skuggbilder, heldst han sjelf medgifvit, att 1664 års myntfot blott är för Riksdalersstycket. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yitrade, alt då Ridderskapet och Adeln redan bifallit Hans Excellences hemställan, att frågan om myntfoten måtte uppskjutas, till dess i2:te punkten förekommer, återstod för närvarande ej annat, än att framställa proposition å första punkten i öfrigt; men som densamma, genom Ridderskapets och Adelns bifall till Utskottens förut under N:o 1 meddeldte Betänkande, redan blifvit af Ridderskapet och Adeln godkänd, ansåg Hans Excellence berörde punkt nu icke erfordra någon vidare åtgärd; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma, 2:dra Punkten. Att proportionen af Bankens reella fond Den 16 October e. m. 379 till Sedelstocken, dertill räknadt Bancooch Riksgäldssedlarnes sammanlagda belopp efter ett afdrag, motsvarande Bancolånen på metaller, exportabla effecter och LåneBanksobligationer, må förklaras skola blifva som 5 till 8, innan silfverutvexlingen får taga sin början. 3:dje Punkten.
Häruti anhåller jag om den ändring, att orden: "efter två års "förlopp anmäla sig hos domstolen att", måtte utgå och i stället insättas ordet "kunna", så att meningen blir denna: dock att den således sakfällde må, der han sitt lefverne bättrat, kunna åter varda myndig förklarad. Detta yttrande skulle äfven åtfölja den nyss beslutade återremissen. Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s den 22 sistl. Augusti på bordet lagda betänk. N:o io5, i anledn. af väckt motion, om ändring i sättet för testamentens kungörande, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 22 sisth Augusti på bordet lagda betänk. N:o 106, i anledn. af väckt fråga om upphörande af frälsemäns rättighet att i vissa mål dömmas af Hofrätt såsom första domstol. Hr Ribbing, Arvid: Inom detta rum förevar icke längesedan en fråga ang:de förmyndarekammares inrättande. Jag hade då tillfälle att yttra några ord i afseende derpå, huruvida frälsemans rätt kan lida derigenom att del district, hvaröfver Hofrätten har inseende, vore för vidsträckt, då deremot domstolen i orten, hvars district är mindre, lättare kan fullgöra sin pligt såsom öfverförmyndare. Jag erinrade mig då icke att ett sådant betänk., som detta, var att förvänta. Det är således på grund af hvad jag förut anfört, som jag tillstyrker antagande af Utsk:s förevarande betänk., men med ändå meia utsträckning, hvarom jag torde få framdeles yttra mig. Frih. Leijonhufvud, Abrah.: Det gifves ett mo dernt talesätt, som mycket begagnas, nemi. att alla samhällsförhållanden skola jernnäs, och att enhet bör införas småningom uti lagstiftningen och administrationen. För min del gifver jag min fullkomliga hyllning åt denna idde, såvida den i verkställigheten är tänkbar, och såvida den står tillsammans med den naturordning, som säger, att det är omöjligt att jemna allt.
1 morn., deri Fattigvårds-Styrelsen tillerkännes målsmansoch husbonderätt öfver dem, som åtnjuta lull fattigförsörjning, så ock husbonderätt öfver den, som för maka och barn åtnjuter enahanda försörjning, samt olver andra understödstagare, så länge de, till följd af fortfarande behof, af fattigvården uppbära bidrag till sitt uppehälle, icke är tillämpligt, torde för hvar och en vara tydligt; hvarföre och då Utskotten icke kunna uti den af Herr Prosten uttalade mening, att samma stadgande till sina följder vore otillbörligen strängt, instämma, enär Fattigvårds-Styrelsen otvifvelaktigt bör öfver alla dem, som för sitt eller de sinäs försörjning af fattigvårdssamhället uppbära understöd, ega sådana rättigheter, sorn dels kunna minska eller ersätta tfe kostnader, samhället genom desse personer lä vidkännas, samt dels-lemna nödig säkerhet derför, att understödet för det afsedda ändamålet behörigen användes, Utskotten vördsamt få hemställa, att å ifrågavarande yrkande afseende icke må fästas. 4 mom. af Peter Gabrielsson, att den deri förekommande bestämmelse, att, om arbetsför person, som står under fattigvårds-styrelsens husb onde välde, vägrar att fullgöra det arbete, honom af Styrelsen eller af annan, utaf densamma utsedd, husbonde föresättes, eller om fattighjon eljest visar tredska, sjelfsvåld, oordentlighet eller sturskhet, utan att låta sig rätta deraf, att dess underhåll för någon tid lämpligen varder af Styrelsen minskadt, sådan person må till behandling såsom försvarslös i vederbörlig ordning anmälas, mätte varda upphäfd; varande derjemte af Peter Gabrielsson mot såväl berörde stadgande, som stadgandet i nämnde §:s 2 morn., anmärkt, att de icke voro med förut omförmälda bestämmelse i 1 §. förenliga, då, efter Peter Gabrielssons förmenande, Fattigvårds-Styrelse ej bör kunna tillerkännas husbonderätt öfver frisk och arbetsför person, enär denna icke vore till fattigunderstöd berättigad.