Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Våld, som sätter i fara den angripnes lif eller helsa, eller hvarmed man vill tvinga annan lill otukt, eller olofligen beröfva honom dess frihet, berättigar således den angripne till nödvärn.” Emot de inskränkande bestämmelserne i besk ii lii ingen på de rättigheter, som skulle våldföras om nödvärn finge användas, har, så vidt angår de kännetecken, som från Kommittéens förslag äro bibehållna i 55 § af Kongl. Maj:(s Proposition och jag kunnat erfara, hvarken inom Kommittéen eller Beredningen reservation egt rum eller vid granskning af Kommittéens förslag anmärkning blifvit gjord. Väl hlefvo vid 1854 års riksdag från beskrifningen på det fysiska våld, som skulle utgöra kännetecknet på rån och bestå i hot, som innebar trängande (ära för lif och helsa, uteslutne orden "för lif och helsa”, emedan ett hot kunde innebära trängande lära af den mest svåra art, utan att vara riktadt emot den öfverlännes lif eller helsa; men dervid bör erinras, att redan i 1734 års lag andre kännetecken förekomma å rån, än å det våld som berättigar till användande af nödvärn, och i 56 § af förevarande lag äro intagne bestämmelser då faran afser förlust af egendom. Genom den af Utskottet vidtagna förändring af 55 § har icke nog tydligt blifvit utmärkt, att deri omlörmälda våld får ulöfvas då lära uppstår för ens rätt lill sin person, till skilnad från det i 56 § der angreppet närmast alser ens egendom. På grund af hvad jag sålunda anfört, tillstyrker jag bifall till 55 § i Kongl. Majds Proposition. § 57. I 57 § har Utskottet tillstyrkt, att då fånge eller häktad person rymmer, skulle ock det våld få brukas, sorn lill rymningens förekommande vore nödigt. Härigenom är rättighet lemnad att nedskjuta hvar och en rymmande fänge, äfven den som lill följd af bevakningens vårdslöshet, sprungit undan vaktare, ulan alt fången användt det ringaste våld, oell utan alt det ens fordras att fången är en för allmänna säkerheten vådlig person.
S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 52. i anledning af väckt motion om ändring i 17 kapitlet 5 §. Hättegångs-Balken samt Kongl. Kungörelsen den 20 November 1845 i fråga om ersättning till vittnen. S. it. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets nedan omförmälda Memorial och Utlåtande: N:o 265, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Riks-Stånden» skiljaktiga beslut i fråga om ett anslag till Lifbevärings-regementet. Den föreslagna voterings-proposilionen godkändes. N:o 266, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om beviljande af anslag för folkundervisningens befrämjande. Bifölls. S. D. Vid ånyo skedd föredragning bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 70, i anledning af väckt motion, angående antagande af förändrade föreskrifter om utöfning af patronats-rätten. Frän Vällofl. Borgare-Ständet. S. I). Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets Betänkande N:o 70, i anledning af väckt motion, angående antagande af förändrade föreskrifter örn utöfning af patronats-rätten. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 266, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga framställning om beviljande af anslag för folkundervisningens befrämjande. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Memorial N:o 265, med förslag til! voterings-proposition, i anledning af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om ett anslag för Lifbevärings-regementet. Voterings-propositionen godkändes. S. D. Ånyo föredrogs Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande N:o 52, i anledning af väckt motion om ändring i i 7 kap. 5 § Hättegångs-Balken, samt Kongl.
Discussionerne gått ifrån föremålet, nemligen om §. är tydelig eller ej, till en öfverläggning aldeles från ämnet, om en annan fråga, nemligen huruvida vissa gällande föreskrifter efterlefvas eller icke, tager jag mig friheten anhålla , att man må återgå till det egenteliga ämnet. Jag tror att der Lagar äro gifne mea ej efterföljas, sådant ej hjelpes genom deras förnyande eller derigenom att deras antal ölcas. — Det är redan omöjligt för någon att känna demi alla. — Då allmänna Lagen och öfrige Författningar tillräckligen förebygga Regementschefers möjliga missbruk, och då en föreskrift i sådant ändamål ingalunda kan i Gtundlagen få ett rum , tror jag att den serskilt uppkomna frågan ej förtjenar att vidare discuteras, heitse Motions-tiden redan är förliden; men då jag, hvad §, beträffar ? icke kan undgå anmärka 384 Den af Aprit huru vigtigt det är att vara tydlig, instämmer jag i de erindringar som dervid blifvit gjorde. I Mose Lag äro budén ofta negativa, men de ära äfven ofta positiva; deremot saknar ifrågavarande Redaction all positiv bestämdhet, och innefattar blott ett negativt Stadgand-e. I min tanka är Kongl. Maj:ts Instruction för dess General Adjutant för år igro tydligare; och det är på denna grund, jag förenar mig i det hufvudsakligaste med hvad Grefve Gyllenborg i ämnet yttrat, samt anhåller om återrerniss af Redactionen. Friherre Björnstjerna, Magnus.- Jemte det > jag förenar mig med hvad Herr Påhlman anfort, angående den af Friherre Staé‘1 yrkade påminnelse till Herrar Regements-Chefs, får jag den äran upplysa, att samma fråga blifvit väckt hos Hedervärda Bonde-Ståndet, samt att i anledning deraf Kongl. Maj:t låtit afgå förnyad Nådig befallning till saintelige HerrarRegements-Chefs att noga iagttaga de föreskrifter, som röra Rustoch Rotehällares rättigheter och skyldigheter.
Jag har med upmärksamhet genomläst detta Betänk., och kan dervid icke komma till något annat resultat än att begära afslag å det af Utsk. äskade anslag af 45,000 Rdr Rmt såsom gåfva och 22,500 s. m. såsom lån. Denna summa är allt för betydlig att kasta bort på ett såsom mig synes ganska oändamålsenligt sätt. Med denna Domkyrka är förhållandet helt annorlunda än med den föreg:de, hvartill R. o. Ad. beviljat anslag. Vid Linköpings Domkyrka pågår nemi. ett reparations-arbete som afser att återställa den i dess rätta skick; här åter synes af Utsk:s Betänk, att ändamålet med reparationen, hvilken ännu icke börjats, är att förändra den arkitektur som finnes i kyrkan (hvilken upförts under 3 olika århundraden) och det på ett sätt att jag tviflar det sjelfva byggnads-monumentet derpå skall vinna i arkitektoniskt afs:de. Hvad åter beträffar den remna som hotar att allt mer och mer ökas, så synes det visserligen vara af vigt att den i höst blir reparerad och att man söker förekomma dess tilltagande, men denna reparation är i jemförelse med det hela af så obetydlig vigt och fordrar så litet anslag att jag tror kyrkan kunna bekosta den af egna medel. Jag får på grund af hvad jag baft äran anföra, anhålla att R. o. Ad. måtte afslå detta Betänk, så mycket hellre som det skulle medföra en betydlig, och efter mitt förmenande nära nog gagnlös upgift under en tid, då Den 6 Februari. 559 Statens medel blifvit s§ hardt anlitade och hvilket icke en utan flere gånger blifvit af StatsUtsk. sjelf omnämnt. Hr Bildt, Didrik Gillis: StatsOtsk. skulle verkligen göra sig förtjent af den beskyllning den siste talaren framställt, om StatsUtsk. tilltrott sig att tillstyrka R.
De åter, som både kunna och 74 Den i Jani. vilja närmare granska nämnda tulltaxa, skola snart finna att ofvan anförda lilla ord ingalunda på vinst och förlust är omkringkastadt, utan att tvertom ett noga följdt och väl afvägdt system ligger till grund för dess användande. Och hvilket är väl detta system? A ena sidan tullfrihet vid import af förnödeuhetsvaror och råämnen. A andra sidan skyddstullen för de artiklar, som äro föremål för inhemsk produktion, äfvensom finanstullen på åtskilliga andra utländska förädlade varor, de förstnämnda så afvägda att de ej medgifva att denna produktion med lojhet och vårdslöshet handhafves, men deremot, der industrien med kraft och omsorg bedrifves, fullt motsvarar dennas behof; ett skydd således, som tvingar och lifvar till täflan och manar till verksamhet. Endast få undantag eger ifrån detta system rum, och dessa föranledda af orsaker, som af hvar och en lätt kunna fattas. Statens behof af tullinkomster har vållat att på några få af de förnödenhetsvaror, som till största mängd införas, en låg tull blifvit bibehållen. Tullfrihet åter eger rum för några förädlade artiklar, der dessa i sin ordning såsom råvaror ingå och till myckenhet förbrukas af andra industrigrenar och der den inhemska produktionen af den väl utan skydd kan bestå. De betydligaste och nästan de enda af dessa artiklar äro: fartyg och båtar med tillbehör, tackjern, stångjern och stål, plåtar, bleck och spik till bearbetning och förhydning, papper, förhydningsoch press-, samt redskap, machinerier, ångmachiner och ångpannor. Om tullar å desea artiklar sattes, blefve deli gifna följden att, hvad fartyg m. m. beträffar, frakthandeln och, hvad de öfriga angår, all den industri, som i så hög grad förbrukar eller betjenar sig af den, skulle antingen fördyras eller med större svårighet bestå.
10-t. bjelkar till hammarband å pålarne . 95Ö: — 48 tolft. 3-t. plank till bädd på hammarbanden å 12 R:dr 576: — 100 tolft, diverse bräder till kolfningar landgångar ställningar och hvalfbågar å 8 R:dr 800: — Diverse sorters spik och smiden 1,666: 32. 30,000 st. nytt murtegel till diverse reparationer å väggar och källarhvalf å 33: 16 sk 1,000: — 30 läster kalk 400: — 150 lass sand 200: — Transporter 666: 32. 800 ny 18X18 tums plansten ■ 800: — Transport 33,909: 16. 8 R iddar hu s-Utskot te tä Utlåtande N:o 15. För uppmurning af källartrapporna . 500: — Arbetslön för spänn och bärbjelkarnes uppsättning och flyttning jemte källarmurarnes och hvalfvcns lagning samt golfvets omläggning dels med gammal och dels med-ny'planoch tegelsten 3,000: — Summa B:co R:dr 37,409: 10. Stockholm den 18 Maj 1857. Evald Thavenius. STOCKHOLM, Typografiska Föreningens Boktryckeri, 1857. Riddarlins-Utskottets Utlåtande N:o 16. Utlåtande i anledning af återremiss å Utskottets Memorial Nio 12 angående vilkoren för utdelning af en medalj öfver Presidenten Aug. von Hartmansdorff. Hörsamt Memorial. Till Riddarhus-Utskottet har Högh Ridd. och Adeln behagat återremittera Utskottets Utlåtande N:o 12 med förslag till gravering och inskriptioner å en medalj öfver framlidne Presidenten Aug. von Hartmansdorff. Denna återremiss är föranledd, dels af anmärkningar mot Utskottets förslag till gravering och inskrifter åden teslutade medaljen, dels af flera ledamöters erinringar dervid, att
Stockholm den 26 November 1862. B. Cederström, (JIOIIVjo (HO' i irlili , Iii,. _ ■ ■ I:o 87. Af Friherre Cederström. Rudolf* angående förhöjning af den åt Landssekreteraren Olof Henrik Förberg beviljade pension. Sällan torde mer verkligt ömmande och behjertansvärda skäl kunna anföras, än de äro, hvilka jag går att här andraga, till stöd för en fortsatt och ökad välvilja å Rikets Ständers sida emot Herr Landssekreteraren Olof Henrik Förberg, fordom en nitisk och högt aktad embetsman, men sedermera, i följd af öfveransträngande arbete, förlustig helsa och välfärd, urståndsatt att vidare fortfara i Statens tjenst, och med en sjuklig maka bringad till djupt armod och tärande bekymmer öfver en allt mera mörk och hotande framtid. På sätt en härhos i tryck bifogad s. k. »ödmjuk relation» med dertill hörande »vördsam supplik» närmare innehålla, åtföljda af de utaf Herr Professor O. Glas i Upsala afgifna läkarebetyg öfver Herr och Fru Förbergs ytterligt sjukliga helsotillstånd, samt Konungens Belällningshafvandes i Upsala län utfärdade, i högst fördelaktiga och hedrande ordalag affattade tjenstebetyg och afskedsbref för Landssekreteraren Förberg, finne vi, att han, på en tid, då Staten icke bekostade aflöning åt Länsnotarien bestridt ej allenast länsnotarieoch ej sällan derjemte landskanslist-sysslorna, men äfven samtidigt dermed landssekreterare-tjensten, den han sammanräknadt i 5 år förrättadt, utan att i enskildt arfvode af ordinarie Landssekreteraren uppbära högre belopp än 400 R:dr om året, som först de tvänne sista åren ökades till 600 R:dr för året; och under fullständigt förrättande af landssekreterare-tjensten måste alltid hälften af inflytande expeditionslösen till ordinarie tjenstinnehafvaren afstås, ehuru denne icke afstod något af sin lön.
Derefter, och sedan Direktionens ledamot Herr Grefve Lewenhaupt under den 12 Mars 1861 afgifvit sitt betänkande, huru med Lilliehöökska ätterna sig förhåller, har ej mindre Herr Grefven, än Direktionens öfrige Herrar ledamöter, vid öfvervägande af hvad i ämnet förekommit, genom beslut den 2 derpåföljande Juli ansett sig sakna giltiga skäl att vidtaga några ändringar i stamtaflorna öfver ätterna Lilliehöök; vid hvilken utgång af frågan Direktionen ålagt Herr Anrep att, inom två månader efter af beslutet erhållen del, låta omtrycka dc delar af Svenska Adelns Hidda rhns-Utskottets Utlåtande JM 4. 3 Ättartaflor, som omfatta Adliga Ätterna Lilliehöök, så att dessa blifva i full öfverenstämmelse med Riddarhusets genealogier samt att låta de sålunda omtryckta Lilliehöökska stamtaflorna såsom bihang medfölja det näst derefter utkommande häfte af Svenska Adelns Ättartaflor. Och skulle framtida utbetalningen af det Herr Anrep beviljade anslag inställas intill dess han visat sig hafva fullgjort ofvanberörde åläggande — ett beslut hvilket Herr Anrep ställt sig till efterrättelse. Sedan således vid innevarande Riksdag en enligt stamtaflan antecknad Ättemän å Adliga ätten Lilliehöök JK 1, Contre-Amiralen, Kommendören af Kongl. Svärds-Orden Herr Johan Lilliehöök hos Riddarhus-Direktionen anmält sig till utbekommande af polett till säte och stämma på Riddarhuset för nämnde Ätt och jemväl sådan polett erhållit, har Herr Aanrep uti ett den 20 sistlidne Oktober till Ridd. o Adeln afgifvet Memorial, väckt den motion, att den å Riddarhusets genealogier såsom lefvande upptagna Adliga Ätten fMl 1 Lilliehöök af Fårdala skulle förklaras vara utslocknad och den af Riddarhus-Direktionen till en medlem af Ståndet utlemnade polett att för nämnde ätt intaga säte och stämma på Riddarhuset, genom vederbörande tjensteman, återfordras; hvilken motion är vorden till Riddarhus-Utskottets
Ur nö'dig, emedan den allmänna lagen eljest vore tillräcklig. Härvid visar sig dä, bland andra, jemväl behofvet af ett så beskaffadt stadgande, hvarigenom det må förekommas, att dessa banker träda i en alltför nära beröring med den större allmänheten, hvilken icke är i tillfälle att pröfva, hvad credit inrättningen bör äga. Denna grundsats är yrkad i de länder, der privatbanksväsendet hunnit sin största utveckling, nemi. i England och Amerika, der missbruk och förluster visat nödvändigheten deraf, att icke sådana sedlar utgifvas, hvilka komma i händerna på personer, de der ej förstå att bedöma, huruvida de böra emottaga dem eller ej. Jag vill ej yrka det påstående, att 72 § Reg F. lägger hinder i vägen för privatbankerna att utgifva creditsedlar, ehuru jag icke kan undgå att förklara, att den mening, som i 72 §:s bud, att R. St. allena genom deras Bank äga att utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas, afser ett förbud mot all slags sedelemission af andra inrättningar, äger vida mer stöd för sig än de slutsatser, som, vid denna riksdag, man af andra samma §:s bud sökt hemta mot rättigheten för R. St. att i lag söka band mot egna missbruk af deras rätt att göra reglementen för deras egen Banks förvaltning; ty jag kan icke neka, att ehvad namn man vill gifva de ifrågavar. privatbankernas sedlar af creditsedlar, depositbevis o. d. m., komma de att i rörelsen företräda, hvad man efter allmänna språkbruket förstår med mynt. Men då jag erkänner, att man kan förklara 72 §:s slutmening så, att med ordet mynt endast förstås sådana penningar eller bytesmedel, som inför lagen och i statens uppbörd emottagas, och jag är öfvertygad, att, utan rätt till någon sedelemission, inga privatbanker kunna — för det närvarande åtminstone — uppkomma, så vill jag medgifva den lindrigare tolkningen af oftanämnde grundlagsbud. Dock vågar jag icke, å andra sidan, sträcka min villfarighet så långt som Utskrn i 27 §, deri det föreslås, att solidariska banker må äga rätt utgifva sedlar på en r:dr.
Ed föreskrifwes detze Förmyndare; hälst enligt Regerings-Lagarne icke ens Konungen fär emottaga Riksstyrelsen utan at han för sine Undersåtare en stadgad försäkran aflågt och Edeligt bekräftat, och jämlikt Försattmngarne hwarken nägvn Ämbets - och Tjenste. man Den Lg Augusti. 1871 man eller Borgare högre och lägre fär träda i utöfning af sitt kall förr än han jemte tro och huldhets Eden äfwen Edeligen bekräftat ett noggrant iagttagande af Åliggande pligter; Samt Nationen säledes har ostridig rätt at fordra en sädan Borgen af dem hwilka skola nied full Konungslig Magt til äfwentyrs under längre tidepnnct Riksstyrelsen handhafwa. Hwa. dan i händelse detta mitt tilstyrkande winner Riksens Högloft. Ständers bifall, det torde ock ConstitutionsUtskottet updragas, at til verina Förmyndare.Ed föreftä ett Formulaire, som sedermera til Riksens Högloft. Ständers widare granskning och bepröfwande öfwerlämnas. Herr Idre, /elbrecbt, anförde följande: Innan Deliberationen i veste ämnen uphörer anhäller jag wördsammast det Herr Grefwen och Landtmarffalken samt Högloft. Ridderffapet och Adeln ej illa uptager at jag nu först anmäler en och annan ytterligare anmärkning, torde bända af mindre betydenhet, men som jag dels under upläsandet af Projectet ej hunnit göra, dels wäntat af någon annan mera uplpst Ledamot bättre kunna anföras. Til alla delar förenar jag mig med hwad af flere wärda Ledamöter sä wäl innom Hög. loft. Ridderffapet och Adeln som i Constitutions-Utffottet sä grundeligen och efter min tanka öfwertygande pämint emot de nya principer som i Z8 §. äro antagne om röstning i Utffott per Capita, samt en Ledamots Utlottning.
I afseende på frågan om decharge för Directionen öfver Götha Canal Bolags f. d. DiscontContoir i Götheborg. N I afseende på frågan om decharge för Directionen öfver Götha Canal-Bolags f. d. DiscontContoir i Stockholm. Ridd, 0. Ad. Prat. V. Band. 30 Den iS Junii f. m, N;0 229. Angående förre Kamerersren vid Götha Canal-Bolags f. d. Discont-Contoir i Götheborg, C. A. Iggeströms ansökan om afskrifning och eftergift af dess iråkade balance. I afseende på frågan om decharge för Directionen öfver Götheborgs f. d. DiscontVerk. N:o 233; Angående den af ÖfversteLieu-' tenanten Tornerhjelm hos Herrar Revisorer förde klagan öfver förment lidande vid Hqvi<den af dess skuld till Malmö f. d. DiscontVerk. Rörande föreslaget arfvode för Öfver-Cornmissarien Ek, för dess biträde vid Discontgöromålen. Angående beviljad befrielse från bysättning för åtskillige f. d. FilialDisconternes gäldenärer, Från BankoUiskottei: Af den 5 dennes: N:o iS. Angående bestämdt stadgande /furu i sådane fall, då en å Bankens Auction försåld fastighet inropas af förre ägaren s vid liqviden bör förhållas. f Den 13 Junii J. m. 4 g j Frän Lagutskottet: Af den 24 sistledne Maj: I anledning af väckt fråga om rättighet för fordringsägare, att sjelfve välja utmätningsman. Vid förnyad föredragning af Statsoch Banko Utskottens deli 31 sistledne Maj under N:o 23 r afgifne samt den 11 deanes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, angående inlöste Douppletter och Trippletter af Malmö f. d. DiscontVerks på Banken dragne assignationer; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Utlåtande endast borde läggas till handlingarne. Företogs till pröfning
Förhållandet med Kongl. Theatern, och att det verkligen behöfs ökadt anslag är fullständigt utredt i Prosten Berlins reservation, men som jag förmodar att 214 Den 21 0 k t o b er e. m. större delen af R. o. Ad:s medlemmar redan tagit kännedom om densamma, så vill jag icke besvära med dess upläsande. Jag skall endast i korthet redogöra för innehållet. Somliga, säger han, anse Kongl. Theatern endast vara en monarkisk stats-lyx, hvarföre den borde underhållas af första Hufvudtiteln; andra anse allmänheten böra underhålla den och så Theatern förskaffa sig detta underhåll sjelf, och slutligen anse andra att Kongl. Theaterns underhåll uteslutande åligger Staten. Prosten Berlin synes mig hafva besvarat frågan riktigt, då han säger, att man icke bör tvista om hvilkendera af dessa tre moraliska personer rätteligen bör draga kostnaden af denna inrättning, utan att den bör fördelas mellan dem alla tre. Betraktar man då huru dessa tre personligheter under en period af 34 år fullgjort denna deras skyldighet, så finner man att allmänheten, bidragit med sammanlagt 5,508,000 Rdr, att K. M. bidragit med något öfver 2 millioner och dessutom lått öfvertaga Kongl. Theaterns under samma tid gjorda skulder, till ett belopp af nära en half million, på det att denna angelägna inrättning icke skulle uphöra, häruti likväl icke inberäknndt de 238,000 Rdr som Kongl. Familjen under samma tid betalt för sina loger. Betraktar man nu förhållandet i andra länder så finner man, att i ett mindre land än vårt, i Danmark erhåller Kongl. Theatern ett årligt understöd af 200,000 Rdr. Nu anmärker man kanske att detta utgår af Konungens civillista; det är sannt, — men huru stor är Konungens af Danmark civillista? Den är 3 gånger så stor som K. M. civillista och dessutom har den Danska Konunga-familjens öfrige medlemmar ett årligt anslag af nära i million Rdr Rint.
Statsrådet hade gamla sympatier för Lund. Han visste af egen erfarenhet, att lifvet dernere icke erbjöd några distraherande lockelser, och han hade hört, att de omogna idéer, som redan börjat sticka upp sina hufvuden vid det högsvenska universitetet, ännu icke funnit lämplig jordmån i gamle biskop Absalons stad. Derför hade han bestämt sig för att skicka pojken dit. Max å sin sida hade ingenting emot Lund; det låg ju alltid närmare Christinelund. På vägen ditner hade han också gjort ett kort besök hos farbrodern, och han hade med heroisk ståndaktighet genomfört sin plan att visa sig kallsinnig mot sin vackra kusin. Men efteråt förföljde honom minnet om de grå ögonen. Hvad betydde deras uttryck! Och hur hade hon icke sett på honom! Så hade ingen menniska någonsin sett på honom förut! Om hon satt djupare fast än hon sjelf visste af? Max vred sin gryende mustasch med ett skadegladt leende; men i det leendet fans också något annat, som gjorde att det icke blef fult. Statsrådet hade icke påyrkat, att sonen strax skulle kasta sig öfver studierna till en embetsexamen; han var ju ung och hade tiden för sig. Det första året kunde han ju använda till att orientera sig vid akademien, studera lifvet och möjligen fördjupa sig i ett eller annat ämne, som han kände särskild håg och fallenhet för. Max hade ingenting emot att studera lifvet vid akademien. Han mindes farbroderns skildringar från luftningens och idéhängifvenhetens tid och han hade ett slags dunkel föreställning om, att universitetet var en anstalt, der unga docenter hvarannan dag talade hänförelsens och hjertats språk till lyssnande studenter. Med hufvudet fullt af oklara drömmar och famnen full af lefnadsglädje kastade han sig in i det besjungna studentlifvet, der han trodde sig skola finna hela fantasiens skönhetsverld realiserad: alla fina tankar, alla varma känslor för det, som var stort och godt — drufvans safter, sångens toner, ungdomens brusande lefnadsmod och en otvungen munterhet öfver en solbelyst tillvaro.