Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ådalens Poesi Ett svenskt skaldeöde. DET var en afton på vårvintern, då jag satt samman med ett par af mina litterära vänner, och samtalet råkade falla på den geniale unge målaren Sager-Nelson, hvilken då nyligen aflidit. Nu är det med den svenska konsten och litteraturen alldeles som med vildmarkens människor. Bland dem händer så mycket, som intet öga ser och intet öra hör och i ingen människas hjärta skrifvet är. Där formas stora människoöden, där stiga de vildaste drömmar mot himmelen, där dö dessa stora drömmare, innan de hunnit gifva sina tankar blifvande lif. Det är ofta en slump, om ett förstående öga, när det länge sedan blifvit för sent, upptäcker hvad ett sådant människoöde varit och söker återställa bilden af en sådan diktare eller konstnär för den stora mängden af hans landsmän, hvilka med undran skola lyssna till sagan — och fortfara att stå likgiltiga inför hvarje nytt sådant människoöde, som inför deras ögon utspelar sin traditionela tragik. Om detta och mycket annat därmed sammanhängande talade vi denna afton, och från Sager-Nelson kom samtalet att springa öfver till den unge diktare, hvilkens namn ännu är obekant för alla andra än för dem, hvilka hörde till hans personliga bekanta, och de få, hvilka i tidskrifter och kalendrar med förkärlek dröja vid den förhoppning, som ligger i en gryende, okänd talang. Vi kommo nämligen att tala om Pelle Molin, om hans märkliga och egenartade begåfning. Den ene berättade om sitt intryck af den starka originalitet, hvilken väller fram i noveller sådana som »Historien om Gunnel» eller »En ringdans medan mor väntar». En annan hade att förtälja drag och sägner ur ett lif, som bär prägeln af sagans äfventyrslust och sagoprinsens kamp med trollen om prinsessan och riket. Att vi så direkt kunde komma öfver från SagerNelson, som då redan var död, till Pelle Molin, som vi trodde oss veta vara vid god hälsa uppe i Nordland, har sedermera gjort ett besynnerligt, nära nog vidskepligt intryck på mig. Ty det förgick endast en dag mellan detta samtal och den aprilmorgon, då jag läste, att Pelle Molin hastigt aflidit i Bodö, långt borta från familj och hemmavarande vänner, endast 32 år gammal.
Denna åtgärd, rigtad mot författare, som utan ringaste brott mot Tryckfrihets-lagen, endast med frimodighet beBihang till R. S. Prof. 3:dje Sami. 17, j 50 ConstitutionsVtskobbets betänkanden. gagna yttrande rätten till Medborgerlig upplysning, har icke utseende af den oväld, hvarmed föredragande bör tillämpa Grundlagen. Samma anmärkning torde med fog kunna göras vid behandlings-sättet af alla mål af dylik beskaffenhet, som kommit under Regeringens pröfning. Under den /j. September 1822, Förbud för enskildt man att i Hufvudstaden inrätta en Theater, gifver vid handen, att föredragande åsidosatt den rättighet honom. lemnäs i RegeringsFormen 38 §., hvarigenom ett Regeringens beslut tillkommit, som, tvärtemot 60 Jf. samma RegeringsForm, förklarar en Theater-inrättning i Stockholm för Kronans Monopolium. 3:0 Genom Handelsoch FinanceExpeditionen. Under den 19 April 18J9, Kongl, Mapts Nådiga Skrifvelse, som förbjuder export af Skogsproducter från Bohus Län, och Under den 6 December 1820, Kongl, Maj :ts Nådiga Skrifvelse, som tillåter samma producters utförande från Westergöthland genom Röhus Län; hvilka mot hvarandra stridande Regeringens beslut synas förutsätta ett vacklande system, alltid mot - Constitutions-Ustkottets betcinkanden. 131 verkande den productiva Industrien, och dessutom rakt stridande mot 60 §. RegeringsFormen, som förbjuder några Monopoliers fastställande för enskildta personer.
Här är handlingen öfverflyttad till de fattige, folkets döttrar, till dem, som man förför och hvil kas barn man ej vill erkänna, dem, hvilka herrarne, sedan de en gång skämt dem, återlemna åt gatan eller till hustrur jkt arbetaren. Derför säger Blanka, då man öppnat hennes ögon: » Kan den man tala om gudsfruktan, som lockar en fattig flicka med pengar och sedan kastar henne ifrån sig och tror, att han uppfylt alla sina skyldigheter mot henne, då han ger henne en sparbanksbok med några hundra kronor? Oéh om jämlikhet! Kan man göra så mot en flicka af sin egen klass? Och fins det jämlikhet, när fadern kan bära sitt hufvud högt och aktas af alla, medan dottern — . Och de fattiga ha det bra och borde vara nöjda och tacka gud och de högre klasserna for deras godhet. » När man, såsom fru Edgren, ordar så mycket om qvinnan, torde man kunna fråga, hvad hon älskar för slags qvinnotyp. Kärleksfullt dröjer hon vid det enkla och naturliga, vid skära öch ljufva bilder af den oskyldiga unga flickan, men hon visar tillika, såsom framställningen lärt öss, att en qvinna, så beskaffad, icke passar i samhället. Hvad blir af Arla — eller af Elfvan t. ex.? och hjeltinnan. i » Ett bröllop », är hon icke ett godt bevis för oskuldens tragik? Uppfostrad * på landet och i skydd för allt orent, växer hon som liljan, lika skär och oskuldsfull. Sådan blir hon förenad med en lidelsefull man. Det är en djupt rörande skildring, och den tyder på ett missförhållande. Skrams » Gertrude Coldbjörnsen » af handlar samma ämne; dock har ej fru Edgren gått så långt i dess utveckling. Alltså: den qvinnotyp, förf. skapat sig, liknar ej den, hvilken jag nyss omnämt. Hon är mer praktisk; hon tänker på verkligheten och det lif, som väntar qvinnan. Dettaär, som sagdt, icke heller något ideallif. Det är snarare en kamp, en strid för mat och oberoende, en farlig bergvandring, der det gäller att vara väl rustad. Derför är fru Edgrens qvinna stark och djerf. Hon är Bertha, hon är Alie och senast Ulla Rosenhane.
Majit i öfrigt beträffande artikeln Tråd föreslagit, innefattande, jemte en redaklions-förbältring i afseende å Guldoch Silfversamt förgylld eller försilfrad koppareller metall-tråd, nedsättning i tullen å Bomullstråd, alla slag, från 18 sk 10 rist till 12 sk. 9,60 r:st eller 40 öre skålpundet och å Linnetråd från 28 sk. .5 r:sh till 12 sk. 9,60 r:st. eller 40 öre för oblekt Bevitlnings-Utskotlels lielänkande Jfå 10. 45 och 16 sk., eller 50 öre för blekt eller färgad skålpundet, får Utskottet tillstyrka bifall och hemställer, att det i öfverensstämmelse dermed för dessa artiklar uppgjorda bifogade laxe-försläg mätte godkännas. Vid kommilterades, af Kongl. Majit godkända, förslag lill tull-bestämmelser Trävaror. för artikeln Trävaror vid införsel har Utskottet icke någon annan anmärkning alt framställa, än alt, dä, enligt hvad upplyst blifvit, genom miss-skrifning artikeln stäfver, laggoch botten-, alla slag, hvilken i nu gällande tulltaxa är upptagen i förteckningen öfver vid införsel tullfria varor, kommit all i förslaget uteslutas, rättelse häraf lärer böra iakttagas ; hemställande Utskottet alltså, att bilagde förslag till införsels-larif för artikeln trävaror mätte fastställas. De hufvudsakligare förändringar i nu för artikeln Väfnader gällande tullVäfnader. bestämmelser, som af kommitlerade blifvit föreslagne, utgöra beträffande Hand. Helsiden; att, med undantag af sammet, alla hit hänförhga artiklar blifvit under en tull bestämmelse sammanslagne; alt sammanräknade afgiften å de under nuvarande rubrik alngods, andra slag, hänförlige väfnader, 4 IUdr 45 sk. 2 rist. banko, blifvit nedsatt lill 6 Ridr Riksmynt, samt å shawlar, shawlelter och dukar fran 6 Ridr 5 sk.
Stockholm den io Dec. 1834* Reservation af Herr Santesson, B. IL: ”Jemte åberopande af min reservation vid Utskottets förra Betänkande i detta ämne, N:o ac)3, får jag nu ytterligare reservera mig emot pluralitstens af Högh Utskottet beslut, att, med ett så knapphändigt svar på 3:ne RiksStånds återremisser, afstyrka allt afseende på så väl Konungens Proposition, som anmärkningarne i Riks-Stånden. Hvarjemte jag vid detta senare Betänkande nu får anmärka, att hvarken den af Herr Leffler inom Utskottet gjorda motion, eller de UtskottsLedamöters yrkande, som densamma biträdt, hafva afsett eller begärt någon garantie af Rikets Ständer för den ifrågasatte tippoch utlånings-rörelsen, enär de fastmera ådagalagt, att Commeree-Collegii egna ManufacturDiscontfond är mera än tillräcklig att garantera dess förvaltning och lånöoperationernes lagliga och jemna gång; hvadan jag för min del fortfar alt tillstyrka antagande i allo af det förslag, som, på grund af nämnde motion, Herr Capitaine Oxehufvud senaste gång uppgaf, och finnes intaget i slutet af dess reservation, pag. g, af ofvannämnde Betänkande N‘o 2()3. Häruti hafva H:rr Oxehufvud, G. A» och af Billbergh, J■ P., instämt. STOCKHOLM", i834, hos J. A. WuLoe». Stats-Utskottets Berättelse N:o 382. \ N:o 382. Ankom till Exp.-Utsk. d. a4 Dce. Berättelse, om verkställd revision af Kongl. Mynt-Verkets Räkenskaper för år 1831. (I. A.) Berörde, i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar granskade, Räkenskaper upptaga I Debet: Guld Silfver Bancosedlar Ducater R:dr sk. rst. R:dr sk. rst, Balance från år i83o: Inkomst :
Denna ofullstandighet, &amp; vida den ej m6jligen genom en kommande del afhjiilpes, minskar i viss grad arbetets anvtindbarhzt, och man miste derför komma till det slutomdömet, att detsamma, i trots af m h g a och betydande förtjänster, icke i allo genomfört det program som författarue i företalet sjalfva uppstallt. X. Stockholmstypelp förr och nu tecknade af ClaBs Lundin; Stockholm, Fr. Skoglunds förlag. Med ett v&amp;lkomnande leende öppnar mani denna bok som gifver ett nytt bevis pi % den kande krbikörens outtröttliga flit och stiindigt vakna intresse för allt som rör den stad, bvars akta barn han ar. Xllardrottningen, det Stockholm som al * och # mir mera det Stockhoh som var, skildras bar i en serie med Iatt hand tecknade bilder. P1 de första bladen, der ordet föres af " min van författaren ", Irrellas detta att skrifva tidsenligt för vart nervösa Arhundrade och i öfrigt fAr m m, aiitid i samrna lekande nagot sj#lfsv&amp;ldlgz: ton, en slags redogörelse för rnotiverna, arbetssättet, " de lokale for ' iold " vid tiUkonrisieni af dessr uppsatser, med alskvad blygsamhet af förf. sjaif kallade " srn&amp;krcfsfl. Bland skisserna, uppgAende till ett antal nf sexton, finnas %era, Pivilkz, med allt skal kunna kallas för novelletter. af olika egrde, en och annan n8got antikveradt schablonmiissig men erbjudande en stor omvaxling i karaktper och situationer, s i mrcket rikrare som tiden afven riixlar, fr %n 1820-talet till panoptikons och orientalistkongressens dagar. Af större intresse gro dock de bertittelser hrilke riiia sig om vissa samliiillsklasser eller vilja kasta Uns ö !ver samh~l1sför ' riiilande~ hvilka diskuteras som nutidens brännande fragor.
Godkändes, med iakttagande af de förändringar, som uppkomma genom Ståndets, i afseende på föregående punkter, fattade, ifrån Utskottets tillstyrkanden afvikande, beslut. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 48, i anledning af väckta frågor, huruvida de vid sednaste riksmöte embetsoch tjenstemännen beviljade löneförhöjningar skola bibehållas och på ordinarie stat uppföras, eiler om nedsättning deri bör ega rum, m. m. Härvid förekommo: Första punkten eller Utskottets hemställan, pag. 8. Bifölls. Andra punkten, eller tillstyrkandet, pag. 9. Afslogs. Och Ståndet beslöt, att Rikets Ständer må förklara, att, i de fall, der lönernas definitiva uppförande på stat pröfvas lämpligt, sådant kommer att, vid huf vudtitlarnes genomgående, särskildt beslutas för hvarje Stat eller Verk; men att lör öfrigt och i allmänhet aflönings-anslagen må beviljas endast för den tid, nästa statsreglerings-period omfattar, samt att följaktligen de vid sista riksdagen i detta hänseende stadgade vilkor må fortfarande blifva gällande. Hvad pag. 10 och 11 i Utlåtandet förekommer, dels i sammanhang med 2:dra punkten, dels angående den tredje. Godkändes. 256 Prot.-Utdrag den U Februari i860. Pag. 1 i gjord anmälan, i afseende på behandling af de allmänna grunderna för embetsoch tjenstemän» pensionsrätt. Lades till handling arne. Fjerde punkten, eller Utskottets hemställan, att frågan om en allmän indragning af Kanslistoch Kopist-befattningarne må förfalla. Bifölls; och yttrandet, pag. 13, angående inskränkning uti Kanslisters och Kopisters nuvarande antal. * - Dervid lät Ståndet bero. S. I). Till Stats-Utskotlel remitterades ett denna dag af Herr Wahlbom inlemnadt anförande, i en på Stats-Utskottets handläggning beroende fråga, angående läget af södra stambanan ifrån Finja-sjön. Från Hederv. Bonde-Ständet.
För de 7 yngre Kommissarierne och Advokat-fiskalen, lön ä 4,000 . 32,000. 67,200 (Åtnjutande dock de Kommissarier, som tjenstgör i Banko-diskonten, deras löner på detta Verks stat.) Andra tj enstegraden: För 7 Kamererare, 6 Kassörer och Sekreteraren hos Under-styrelsen, lön å 3,000 R:dr 42,000 Tredje tj ens tegraden: För 14 Bokhållare, 2 Revisorer, Registrator!), tillika Aktuarie, samt 3 Notarier, lön å 2,000 R:dr 40,000 Fjerde tjenstegraden: För 12 Kontorsskrifvare och 5 Kanslister, lön å 1,000 R:dr 17,000 FjT.tr För 6 Kassaskrifvare, arfvode å 1,150 R:dr 6,900 Konst-idkare: Tryckeri-föreståndare, lön 2,400 Förvaltare vid Tumba bruk (uppbär sin lön på brukets stat). Förste Sedeltryckare, lön 800 2 Sedeltryckare, lön å 300 R:dr 600 Övervaktmästare, tillika Brandmästare, lön 800 (Jemte fria husrum och nödig vedbrand.) Transport 177,700 Uanbo-Vlslioiiels Memorial I\' Transport 177,700* Fahll eije ning: För 10 Vaktmästare, lön ä 000 R:dr 6,000. 14,400. 1927100. och å Supplenicntar-stat: 'l-j e n s t g ö r i n g s p e n n i n g a r till Forsla tjenste» raden: 16 arfvoden å 600 R:dr (Hvaraf likväl de i Bankodiskonten tjenstgörande Kommissariers arfvoden utgå på nämnda Verks stat.) Tredje tjenste»raden: 20 arfvoden å 300 R:dr
Boye har önskat sig tre Stånds ogillande af för - Den 19 April f. m. ao3 slaget, såsom elt moraliskt intyg öfver dess oduglighet, äfven olss det, genom förstärkta Const.Utsk:s dom, blifver hvilande lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. Detta kan så vara; men otvunget ledes man till den anmärkn., ali dä dessa trenne Stand ägt rättighet att yttra sin mening och yrka sina satser, men ej gjort det, så hafva de derigenom icke blolt förklarat sig mot det speciella förslaget, utan tillika uttryckt en protest mot sjelfva reformen; ty då man icke föreslår något annat i stället för det som ogillas, så måste deraf följa, alt man icke vill hafva någon förändring. Deremot kan invändas, att man väl ville något bättre, men att man hindras derifrån genom de principer, som redan äro upptagna. Låtom oss då se till, huruvida dessa principer om samfälld valrätt och tvåkammarsysteme verkligen utesluta hvad man säger sig önska. Man begär t. ex. en större andel i valen, förbehållen ät rikedomen: godt! så höj då valcensus ända derhän, orri man så vill, att endast de, som skatta 1,000 r:dr och derutöfver, blifva berättigade. Anser man vidare nödigt att försäkra sig om en högre giad af bildning inom representationen, så går det ju an att inskränka valbarheten blott till de graduerades antal, och fäster man synnerligt afseende på börden, — nå väl! så gör då äfven högvälborenhet till villkor för valbarheten. Hvar och en finner, att jag nämnt dessa öfverdrifter, blott för att visa hurusom fältet ännu är fritt för nästan hvilken representationsbyggnad som helst, utan hinder af de tvänne isolerade principer, hvartill man är bunden Men man svarar mig kanhända, att någon slags reform uti denna del verkligen icke är behöflig. Utan att söka visa huru mycket denna mening strider emot den gemensamma tanke, R. o. Ad. ledan afgifvit, så tager jag mig äfven friheten att för R. o. Ad. uppläsa hvad några män, hvilkas opinion torde förtjena något afseende, fordom yttrat i denna sak.
Dä i betraktande deraf, att för ett af Banken utgifvet lån af ifrågavarande slag sedlar ej kunna indragas förr än lånet till betalning förfaller, den af motionären föreslagna lånetid af högst 2 år synes vara alltför lång, samt den ifrågaställda uppsägningen och ränte-liqviden, enligt Utskottets tanke, skulle ej allenast motverka enkelhet i räkenskaperna, utan äfven medföra osäkerhet och olägenhet för låntagarne, hvilka en i allmänna tidningarne införd uppsägning lätteligen kunde undfalla, har Utskottet trott det vara lämpligast, att utlånings-tiden bestämmes till endast 3 månader, hvarigenom icke allenast de för lånen utgifna sedlarne komma fortare att till Banken återgå, utan 4 Banko-Utskottets Utlåtande JH 72. äfven uppsägningen, jemte deraf följande särskilda ränte-liqvider med låntagarne, kunde undvikas; varande härvid dock af Utskottet förutsatt, att omsättning af lån må, efter vederbörandps bepröfvande, kunna ega rum. Slutligen och för att, så vidt möjligt är, söka förekomma sådana förluster, som, under det guldoch silfver-belåning i Banken egde rum, någon gång föranleddes derigenom att blotta innehafvandet af en guldeller silfverpjes berättigade till låns erhållande, utan att låntagaren behöfde vara ens till namnet känd, har den förändring ansetts erforderlig, att de å lånen utfärdade bevis eller s. k. pantsedlar böra utställas på viss man oeh för utlösen af panten eller omsättning af lånet gälla allenast i dennes eller hans rätts innehafvares hand. På grund häraf får Utskottet till Rikets Ständers godkännande vördsamt afgifva följande förslag till föreskrifter, beträffande Belåning af Guld oell Silfver. Lo. Lån utgifvas i Rikets Ständers Bank och vid dess Lånekontor mot pant af guld och silfver, arbetadt eller oarbetadt, som är försedt med Svensk kontroll-stämpel, Svenska och Holländska dukater samt guldoch silfver-medaljer, dock ej å panter, som understiga Tre skålpund eller 300 ort silfver och, hvad guld angår, Tjugu dukater. 2:0.
Supp/. 31 242 Expedition*-Utskottets Förslug till lindard, Skrifvelse N.n 198. nämnda belopp erfordrades ytterligare 300,000 R.dr, eller tillsammans 450,000 Ridr, alt utgå under åren 1861, 1862 och 1863, då hela byggnaden lill början af år 1864 kunde vara fullbordad. Såsom anledning tili delta ytterligare behof af medel hade Byggnadschefen uppgifvit dels de, sedan förra förslaget ingafs, synnerligen under är 1857 stegrade arbetslöner och pris på malerialier, al hvilka de förstnämnda sedermera förblifvil oförändrade utan att kunna nedsättas, dels bristande erfarenhet att rätt uppskatta kostnaderna för elt i aila hänseenden svårt och i vårt land så ovanligt arbete, som museibyggnaden ; tilläggande Chefen, att slulinreduingen vore beräknad att utlöras med all möjlig sparsamhet, såvidt sådant kunde stå i ett värdigt sammanhang med det öfriga, samt att det egentligen kostbara i museibyggnaden haft tili föremål dess fasthet och styrka, på samma gäng som man sökt att dermed förena elt verkligt och för all framtid beståndande konstvärde. Vid ärendets föredragning hade Departements-chefen i underdånighet anfört, att Rikets Ständer, då de beviljat de föregående anslagen till museibyggnaden, dermed utan tvifvel afselt åstadkommandet af ett verk, värdigt elt folk med kärlek till vetenskap och konst, med vördnadför sina forntidsminnen, och hvilket till efterkommande skulle bära vittnesbörd, huru dessa föremål af vår tid varit omhuldade och uppskattade. Rikets Sländer skulle derföre visserligen ock Annas villige alt ytterligare anslå det ovänladt stora belopp, som än vidare erfordrades för det storartade arbetets utförande. Emellertid borde härvid icke döljas, att innan museum kunde för sitt ändamål begagnas och alla med denna byggnad sammanhängande utgifter blifvit bestridda, fordrades dertill ganska betydliga kostnader, hvilka, såsom icke afseende sjelfva byggnaden, ej vore i förslaget upptagna.
Då för öfrigt följden af förra förhållandet med Arméens pensionering hade varit och, derest det bibehölles, måste blifva den, att tjenstemannen efter upphunnen pensionsålder qvarstannar i sin tjenst, heldre än att se sina inkomster minskade till ett belopp, som ingalunda kan anses vara tillräckligt för hans bergning; samt denna omständighet måste hafva ett menligt inflytande pä Arméens tjenstbarhet, derigenom att en del befälsplatser upptagas af öfverårige och för aktiv tjenstgöring mindre lämpliga personer, — ett förhållande, som utan tvifvel i ökad grad skulle komma att ega rum, om ej pensionerna samtidigt med lönerna förhöjdes; så vore icke allenast i löntagarens utan äfven i Statens intresse, att pensionerna blefve sä tillräckliga, att löntagaren ej nödgas i tjensten qvarstå, sedan han icke mera besitter den rörlighet och användbarhet, som för tjenstgöringen erfordras. Och som Rikets Ständer, vid granskning af de upprättade pensionsstaterna, ansett bestämmelserna om pensionsbeloppen, pensionsåldern och pensionärernes efter afskedet åliggande förbindelser med de flera föreskrifter, rörande den nya pensioneringen, sorn blifvit föreslagna,“ både^ lämpliga och ändamålsenliga, så funno Rikets Ständer för godt att, med undantag för Arméens Läkare, om hvilkas pensionering särskildt stadgades, under vissa ytterligare bestämmelser gilla dessa pensionsstater, samt. anvisade för åren 1858, 1859 och 1860 å Riksgälds-kontoret ett årligt kreditiv af 150,000 R:dr, att , i mån af behof utbetalas och användas till betäckande af den skillnad, som för Arméens Pensionskassa under nämnda är kunde uppstå genom den nya pensioneringens tillämpning, med förbehållen rättighet för Pensions-kassan, att hvad det ena eller andra året af kreditivct, efter skedda utbetalningar, kunde öfverblifva under följande år, om sådant behöfves, utbekomma.
Då de s. k. Bro-equipagernäs (bryggtross-afdelningarnes) antal måste rättas ej allenast efter arméens styrka, utan äfven efter bredden och mängden af de vattendrag, hvilka under ett fälttåg kunna komma att öfvergås, samt då derjemte bör tagas i betraktande, att denna tross kan behöfva delas, för att vara att tillgå inom särskilda, långt ifrån hvarandra belägna krigstheatrar, har jag, efter erhållna upplysningar af i detta ämne kunnige personer, kommit till den öfvertygelse, att en i medlersta Sverige opererande armée bör, med hänseende till vattendragens bredd och öfriga förhållanden, åtföljas af 6 bro-equipager, tillhopa motsvarande en brygga af omkring 570 alnars längd, hvarförutan 4 sådana böra finnas vid norra fördelningen. För arméen skulle således behöfvas tio bro-equipager, hvilkas anskaffning, enligt de af Chefen för lngeniör-corpsen uppgjorda beräkningar, skulle, då hvarje equipage upptagits, utom hästar, till 13,800 Ridr B:ko, fordra en kostnadssumma af 158,000 Ridr B:ko.
St. föreslogo, att parter måtte kostnadsfritt återfå till domstolar ingifna protocoll, utslag och andra handlingar af sådan beskaffenhet, alt bufvudskrift dertill hos vederbör, embetsmyndighet funnes att tillgå. Någon våda kan således icke uppslå deraf, att sådana handlingar utlemnas. På dessa och de af Hr Hjerta anförda skäl, instämmer jag med honom uti anhållan om återremiss. Frih. Cederström, Thure: Det är i anledn. af Hr Hjertås yttrande, jag funnit mig uppkallad för att fasta uppmärksamheten derpå, alt vid härads-, kämnärsoch rådstufvurätter hinder icke möter för återbekommande af de handlingar, sorn blifvit af parten i original inlemnade, och att det tvertom är dessa domstolars skyldighet att sådana handlingar utan lösen lill vederbör, återställa. Sådant är förhållandet vid underrätterna. I Flofrätterna deremot förhåller det sig så, som Hr Hjerta vltrat, att nemi. man icke kan återfå hufvudskrifterna, utan afskrifter deraf blifvit ingifna. Hr Rosenqvist: Reservanterne hafva så väl motiverat deras med motionärens öfverensstämmande åsigt, att jag icke har något att tillägga för anhållan om återremiss af betänkandet. Hr Gunther, Claes Ephraim: Skulle förhållandet vara sådant, som Hr Hjerta uppgifvit, nemi. att LagUtsk:s Den 8 April e. m. förevar, betänk, är återremitteradt af 2:ne Ständ, så vill jag icke motsätta mig återremis deraf lios R. o. Ad. I annat fall har jag trott mig böra tillkännagifva min åsigt af motionen, som jag anser vara af den art, att den icke bör bifallas. Jag bar följaktligen inom LagUtsk. tillhört majoriteten, och anhåller att med några ord få redogöra för motiven till Utskts beslut; hvarvid likväl, till en början, torde böra upplysas, huru detta ärende vid sista riksdag behandlades. Då afgafs en, om icke flera motioner af det syftemål, att parter skulle kunna från alla domstolar, så väl undersom öfverrätter, återfå ingifna handlingar.