Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
1 Ordet fräcka är överstruket med ett kraftigt streck, se T. F. O. 1810 § 3 mom. 13. s Marginalanteckning av Uörners hand; med anteckningen avses, att orden grof och uppenbart skulle utgå liksom ordet fräcka; jfr pleniprotokollet 19 juni, se ovan sid. 213! 3 Marginalanteckning av Mörner; se pleniprotokollet den 19 juni, ovan sid. 213! 4 Ordet Nämnden har stått inom parentes men överkorsats. 5 Jfr ifråga om § 3, jämte förut angivna ställen i beredningsproto kollet, även beredningsprotokollet 16 juni, e. m., ovan sid. Bilaga till protokollet den 19 Juni 1812 237 Rättighet att confisquera äge (endast i de fall)2 aldrig HofCanzlern).1 2 :o. Till befrämjande af detta ändamål vare härmed till ovägerlig efterlefnad föreskrifvet, gamla redaction bibehålles3 (att i samma stund, ej sednare, * än af en skrift från Tryckeriet till försäljning)1 att af dagblad1 (och veckoblad,1 3ne timmar innan de till försäljning eller till spridande på hvad annat sätt som häldst utgifvas i Stockholm till HofCanzlern och i hvarje annan ort till Hans förordnade Ombud altid ett exemplar bör öfverlemnas. Detta bör ske ej förr än kl. 6 om morgonen och ej sednare än Kl. 6 om aftonen, och utgifningen således ej förr än kl. 9 om morgonen kunna begynnas. Boktryckare eller utgifvare, som denna föreskrift uragtlåter, bote Ista gången 100 rd., 2 gången 300 rd. och 3 :dje gången 500 rd.5 Af alla andra skrifter, skall i samma stund ej sednare än de till försäljning eller spridande, på hvad sätt som häldst utgifvas, ett exemplar till HofCanzlern eller hans ombud) aflemnas.1 1 Den överkorsade meningen fr. o. m. ordet ägandes t. o. m. ordet HofCanzlern återfinnes i 1810 års T. F. O. § 4, mom. 1.
' l ' ill s ~ m m u fond har ind der året tvenne större donationer öfverlenlnnts 11Mrnligen en ii kronor tio tusen (10,000) och en 8, lironor fem tusen (5,000), biida sk5ukt: i med villror af lifriinta åt gifvarne. Den förra gåfvan (10,000) Zemnsdes af niimera aflidna fru Fredrika Limnell, deil sediiare genom professor Sundén i Upsala friin en person som öilskar var: ~ oniiuind. Föriitoni ofvanniiinnda giifvor har frökcn Elleii Bergnitin ijfver-. leimilst: ': kronor tv&amp; hundra (200) till allmänna stjpeadiefoilden. Donationsfo~idernc?, hafva ökats ined ett belopp af kronor fyrtiotretuseil (43,000) som af fröken Ellen Bergiiim öfverleimats plncer: .tcle i obligationer och inteckning skankta till den af henne B. ?r 1 S90 stiftiide » slägtstipei~diefoiide~~ -. * Af dessa kroiior 200 ~ilieuiiii~cles 100 sed: iii riikenskaperiiii for Aret afsliitats, !iv; it %re endast 100 sta upptagna i 18 ' 32 &amp; rs riilienskq~er. Frhr1 cloni~tionsfondernn har i~ricler Aret den första stipendieutdelningen egt rum i det tvenne stipendier, ett,?, kronor femhundni (500) och ett &amp; kronor fyrahundra (400) iitdelats fran donationsfonden afsedd för kvinnor som studera medicin. V d: tf stipendiater verkfitalldes geponl den af förhui~dsstyrelsen utsedda valniirnnden, som tilldelade medicine kandidaten fröken Ellen Sandeliii Upsela det större och med. fil. kandidaten fröken Sophie Holmgren Lund det mindre stipendiet.
Herr Grefve Mörner. Tillförordnade Stats-Secreteraren, Förste Expeditions-Secreteraren Danckwardt. Af tillförordnade Stats-Secreteraren upplästes i underdånighet till justering det på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning författade förslag till Proposition till Rikets Ständer, angående fortfarande af den utaf Kongl. Maj:t inrättade provisoriska Läns-Styrelsen på Öland. Kongl. Maj:t, som på Stats-Rådets nu närvarande Ledamöters underdåniga tillstyrkande, behagade detta förslag i Nåder gilla, befallte, att Dess Nådiga Proposition, i enlighet dermed skulle till Rikets Ständer, på vanligt sätt, öfverlemnas. Ex Protocollo J. B. Berndes. i/f Stats-Utskottets Betänkanden. Kongl. Majits Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående fortfarandet af den af Kongl. Majit inrättade provisoriska LåneStyrelse på Öland: Gifven Stockholms Slott den 8 Januarii 1823- XJ"nder de allmänna omsorger, hvilka Kongl. Majit oafbrutit egnat åt jordbruket, såsom den hufvudnäring, hvars framsteg eger på alla andra Näringars uppkomst och trefnad en afgjord inflytelse, har Kongl. Majits uppmärksamhet i detta afseende varit särskild fästad på det i betydlig mon af naturen gynnade Öland, der ej mindre vidsträckta, Staten tillhörande, och till stor del odlingsbara trakter, som hittills föga begagnats, än äfven ett förmonligare användande af den enskilda jorden länge påkallat sådana verksamma anstalter, somför framtiden kunde åt Innevånarne på denna Ö bereda ett större välstånd i förening med ökade inkomster för Statsverket. För sådant ändamål hade redan år 1813, af Kongl.
Då man således af dessa förhållanden finner, dels att soldatens tjenstgöring utom roten i allmänhet är under fred inskränkt till en kortare tid, dels ock att den på någon längre tids kommendering beordrade soldaten ofta derför åtnjuter skälig ersättning, så torde man inse, att någon rimlig anledning icke gifves för soldaten, att söka uti årstjensten ett skydd för inställelse till krigstjenst. Hrad åter båtsmannen vidkommer, så är förhållandet, att de dertill antagna personer ofta uplordras till kronans tjenst för hela året och således äro skiljda från sin rote icke allenast i 4 månader, som soldaten, utan i åratal. Vid sådant förhållande kan det väl icke bestridas, att en större frestelse finnes för båtsmannen än för soldaten att söka undandraga sig kronans tjenst; och att raan genom nu föreslagna stadgande skulle gifva en slags upmuntran åt lagstadd dräng, som tagit lega som båtsman, att, medelst förblifvande i den enskildta tjensten, undgå den mer besvärliga och långvariga sjötjensten. En sålunda nyantagen båtsman skulle nemi. derigenom, att han tagit årstjenst, få samtidigt upbära lön både af husbonden och kronan. Jag hemställer, huruvida det kan vara skäl att gifva den, som låter lega sig till båtsman, ett premium derföre, att han undandrager sig tjenstgöring sedan han tagit lega? Det gifves dock ännu ett skäl, som synes hafva legat till grund för ifrågavale lagstiftning, hvilken ännu i våra dagar har gällande kraft. Det är den öfvertygelse, att om man gifver den lagstadde drängen rättighet att upbära sin lön från och med den dag han blifvit till båtsman antagen, så bereder man derigenom en husbonde tillfälle att med en tjenare öfverenskomma derom att åtaga sig den enskildta tjensten för lägre lön än förut. Det låter ganska väl tänka sig, att en husbonde yttrar till sin tjenare: »Du slipper att under denna tid tjenstgöra vid flottan, men »erhåller dock båtsmanslönen; och derför bör du kunna nöja dig »med en mindre dränglön». Sådana läll kunna inträffa och skola ofelbart inträffa, om denna motion vinner framgång.
Då Riksens Ständer sålunda redan förklarat, att Bruksdriften vid Ädelfors icke vidare hör fortsättas, lärer den utaf Herr Rothlieb alternativt gjorde hemställan, om medels anvisande till Guldverkets återsättande i gång af sig sjelf förfalla; Och beträffande de öfrige uti Herr Rotldiebs och Riksdags-Fullmägtigen Sandstens Memorialer omförmälde omständigheter; så enär desamma, jemte andre dermed gemenskap egande, af så väl Riksens Ständer vid sista Riksdag, som af Kongl. Kammaroch Bergs-Collegierne derefter särskildt i underdånighet anmälde frågor, enligt hvad Stats-Utskottet har sig bekant, och Riksdags-Fullmägtigen Sandsten äfven vid handen gifvit, för närvarande, uppå Kongl. Majrts Nådiga pröfning hero , anser Utskottet sig icke tillkomma, att något yttrande deröfver nu meddela; Yarandes Utskottet öfvertygadt, att Kongl. Majrt, så snart alla nödige upplysningar i ämnet hunnit infordras, låter Handlingarne sig i underdånighet 3o8 Stats-Utskottets föredragas, samt dervid å Riksens Ständers förut gjorda framställning fäster det Nådiga afseende hvartill förhållandet föranleder. Till Riksens Höglofl. Ständers härmare bepröfvande hemställes detta vördsamligen. Stockholm den 21 Julii 1823. Ankom den 28 Julii 1823. Betänkande öfver Herr Friherre August Anckarsvärds motion, angående de för Beklädnaden vid Nerikes Regemente anslagne Hemmans-Räntor. Uti Memorial, som Höglofl. Ridderskapet och Adeln till Stats-Utskottets åtgärd remitterat, har Herr Friherre Aug.
Jag har föreslagit, att bygata skulle uttagas, för att lemna dem plats, hvilkas förmögenhet var mindre än att de kunde köpa så stor hemmansdel, att de derpå kunde vara besutlne, men dock tillräcklig för dem, att då de mot billig jordskyld kunde erhålla säker grund, både derpå uppbygga ett anständigt hus och sig med tillhjelp af sin arbetsförtjenst rundeligen försörja, ja mycket bättre än då de, såsom nu är fallet, då ingen säker grund kan erhållas, utan genom köp, för sitt lilla capital köpa några tunnland med åsatt hemmantal, hvarpå de ejärobesuttne, och hvilka de efter några års förlopp mäste lemna, försatta i yttersta fattigdom. Det finnes väl ännu ett sätt hvarigenom de kunna skaffa sig säker besittning, eller genom jordafsöndring på viss tid; men utom att det, åtminstone uti den ort jag känner, är nästan omöjligt att på så sätt erhålla besittningsrätt af jord, och då någon ingår på alt lemna dylik, han alltid tager öfver skäl betaldt, så åtginge arbetarens lilla capital till största delen för besittningsrätten till den Den 5 September e. ra. IÖS jord, hvarpå han ville uppföra sitt hus. Ifan hade litet att uppföra detta för och alldeles icke något öfverskott, sorn sälte honom i stånd att föra en beriiknad hushållning. Utsktn låra ej hafva gjort sig fullkomligt reda för hvad med kronogatuhus förstås, då de förvexlat dem med backstugor. Om jag rätt lyckats uppfatta betydelsen af detta sednare ord — alt jag misstager mig kan vara möjligt, ty så benämnda hus finnas icke uti den landsbygd jag egentligen känner — lära dessa s. k. backstugor vara 1:0 byggda på enskild mans grund, 2:0 vara ett slags usla kojor till hälften nedgrufda uti jorden och öfvertäckta ined torf, sådana jag minnes mig der och hvar hafva sett uti några delar af Småland, och, om jag ej misstager mig, i Westergöthland med flera delar af öfra Sverige, icke olika de boningar Eskimoen har på Grönland eller sådan man kan föreställa sig Kettils local, då han tre år i förtid tog boning i högen.
Då Bankens säkerhet det kräfver, ega Fullmägtige att, till förstärkande af metailiska kassan, å utrikes ort upptaga lån eller bereda Banken kreditivrätt till belopp, motsvarande högst Tolf Millioner Riksdaler Riksmynt. I sådant afseende hafva Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, det Kongl. Maj:t, uppå Fullmägtiges anmälan i ämnet, täcktes låta bemedla det af Fullmägtige lör Bankens säkerhet nödigt ansedda lånet under den form, som lör ändamålet kan finnas erforderlig samt å ett sådant lån meddela Dess nådiga garanti. Då allt det silfver och guld, som på grund af Kongl. Myntverkets attester emottages, beräknas till beloppet i fint, har det synts Fullmägtige, det stadgandet 13:de §:n att silfrets och guldets halt kan föranleda till vägradt inköp deraf icke tillhöra Banken, utan Kongl. Myntverket; hvadan Fullmägtige hemställt om uteslutande från §:n af sista meningen, så lydande: “beroende det af Fullmäglige at I bestämma, huruvida silfver och guld under den i allmänhet bestämda lägsta hal må emottagas.11 6 Banko-Utskottets Betänkande N:o IS. Till denna hemställan, får Utskottet tillstyrka bifall; kommande, under förutsättning häraf, 13:de § att lyda som följer: 9:o. Allt silfver, som till
Då ineranämnde afgifter, af hvilka de till Wadstena KrigsmanshusCassa redan i mera än i5o års tid utgått efter nu gällande beräkningsgrunder, utgöra ett af de betydligaste bidrag för uppfyllande af de med dessa Cassör åsyftade ändamål, hvadan fråga om upphörande af eller nedsättning uti samma afgifter svårligen torde kunna ega rum , så vida ieke nämnde cassör genom motsvarande stats-anslag hölles skadeslösa för derigenom uppkommande minskning i behöfliga och påräknade inkomster; så och enär för öfrigt ifrågavarande afgifter, hvilka äro af tillfällig egenskap och endast utgå i de fall, då, i följd af gåfva, testamente, köp eller annan laga afhandling, egandeeller åborätten till rusthåll eller vissa båtsmansrotehemman öfvergår till annan person, således synas vara att hänföra till de för allmogen minst tryckande skattebördor, har Utskottet funnit sig böra hemställa, att det af förrbemälde motionärer väckte förslag, hvilket äfven vid sistiörflutne Riksdag varit framstäldt, men då af Rikets Stan - 8 Stats-Vtskottets Utlåtande, N:o 195. der lemnats utan afseende, nu icke eller måtte till någon åtgärd å Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 10 Februari 1845. Ankom tiil Exp.-Utsk. d. 11 Febr., kl. 1 «. m. Utlåtande, i anledning af väckt motion, angående förmedling af hemmantalen ä Wisingsö. (I. A.) Från Bonde-Ståndet har Stats-Utskotlet erhållit remiss å elt af J. Samuelsson från Jönköpings
Ank. till Exp.-Otsk. den 7 Febr. 1860, k), a e. m. Utlåtande, i anledning af vackla förslag om Banko-vinstens användande, samt om Bankens deltagande i ett utländskt län. Sedan Kori"!. Maj:ts deri 17 November 1859 till Rikets Ständer aflåtna Nådiga Proposition om anskaffande af medel för fortsättning af Statens jernvägsbyggnader, jemte andra dermed sammanhang egande ämnen, blifvit af samtliga Riks-Stånden till Ilöglofl. StatsUtskottet remitterad, dervid likväl Högvörd. Preste-Ståndet och Hederv. Ronde-Ständet förklarat, att berörde Nädiga Proposition, i hvad den Rikets Ständers Bank anginge, borde af Banko-Utskottet behandlas; samt Slals-Utskottet sedermera af 3:ne Riks-Ständ anmodats att till behandling oförtöfvadt företaga samma Nädiga Proposition; så har, enär denna anmodan innebure att älven Banko-Utskottet borde skyndsamt handlägga den till Utskottet remitterade del af den Nådiga Propositionen, deruti förslag är vordet väckt om användande af Bankens vinstmedel till inköp af stals-obligationer för det lån, som Kongl. Majit till jernvägs-arbetenas fortsättning ansett böra för Statens räkning upptagas, Banko-Utskottet, uti dess till Rikets Ständer afgifna Memoiial JV2 14, hemställt örn bemyndigande för Utskottet att, utan hinder af föreskriften i <§ 2, punkt. 4 af deri för Ut>kottet gällande Instruktion, öfverväga och till Rikets Ständer särskildt sig utlåta om användande af den sedan 1857 års början upplupna Banko-vinst; och som, enligt Utskottet tillhandakomma protokolls-utdrag al den 25 och 28 nästlidne Januari samt den 1 innevarande månad, Högloll. Ridderskapet och Adeln, Högvörd. Presle-Slåndet och Välluf]. Borgare-Ståndet bilallit nyssnämnde, af Hederv.
Jag vill, att, såvida civil-myndighet, om än blott stadsfiscal , är att tillgå, skall den militära icke utan dess reqvisition kunna skrida till vapnens bruk. Regeln förblifver således, att civil-myndigliets reqvisition skall föregå vapnens bruk; och jag vill ej afhandla det fall att reqvisitionens uleblifvande, dä den påtagligen borde ske, bildar för mililär-myndigheten en medborgerlig pligt, att, förbiseende egen trygghet mot påföljande ansvar, handla på eget bevåg. — Sådana undantagsfall existera för oss alla sorn tjena, i civileber mifilär-väg, i krig som i fred. De äro att anse som takstenen, hvilken träffar den sorn går på gatan. De kunna ej nfhandlas. Väl när de träffa den lyckosamma eller den nackstyfva. Men regeln har andra undantag , hvilka lagstiftningen icke får förbise. Civil-myndighets ledning skola vaktbefäfliafvare sällan, men skiltvakter och småpalruller aldrig äga alt sig tillförse. Påtagligt är likväl, att under orolighetsuppträden skola förekomma fall, då desse måste bruka vapnen till eget försvar, eller pliglenligt och ovillkorligen böra bruka dem till eget skydd och räddning åt aofallne personers lif eller egendom. — Härom äro lagförslagen likväl stumma, men något bör ju derom stadgas. Då tiden var långt liden och flere talare ännu anmält sig, blef fortsättningen af discussionen uppskjuten till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Den l^ Octoljcr c. m. 4«j3 Lördagen den 17 October i84o. Plenum kl. 6 e. in. Justerades 3 prot.utdr. för denna dag f. m. Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af. LagUlskts betänk. iN:o ia3, i anledn. af så val K. M:s nåd. propos. med förslag till förordning emot olofliga folksamlingar, som ock särskilda i detta ämne väckta motioner. Hr Bildt, Knut, uppläste följande.
Men en morgon öfverraskades tvenne ynglingar, som vandrade ut till Akademia, för att der åhöra Krysanteus, vid åsynen af en gestalt, som befann sig på den ensamme pelaren och besynnerligt rörde sig deruppe. Förvånade gingo de närmare och funno, att gestalten var en gubbe, som knäböjde, reste sig upp och knäböjde åter, med ansigtet vändt emot den nyss uppgångna solen. Han fortfor på detta sätt, sålänge de betraktade honom. I stället för att fortsätta vandringen till Akademia, skyndade ynglingarne tillbaka till staden och berättade hvad de sett. Ryktet spridde sig med otrolig hastighet inom den nyfikna och lifliga befolkningen, och under hela dagen strömmade stadsboarna, Kristianer och hedningar blandade om hvarandra, genom dubbelporten, för att taga den nya företeelsen i skärskådande. Man trängdes, för att icke komma försent; slätten uppfylldes af en brokig blandning utaf fotvandrare, åkande, ryttare och bärstolar, af borgare, främlingar, soldater, barn och qvinnor. Men brådskan var öfverflödig. Ännu vid middagstiden var den långskäggiga, hiskligt fula, för alla obekanta varelsen på sin besynnerliga plats och fortsatte med korta mellanskof sina enformiga kroppsrörelser. Han tycktes ej ha öga för de tusen, som hvimlade kring pelaren och betraktade honom med blandade känslor af nyfikenhet, beundran, afsky och förskräckelse. Men hans ansigte var nu vändt emot söder, hvarifrån middagssolen sände sina brännande strålar. Hvem var han? De vidskeplige bland hedningarne betviflade, att han var en menniska; de ansågo honom för ett oerhördt, förfärligt järtecken, som bådade gräsliga olyckor, en skengestalt, som visade sig, för att snart försvinna. Men nyckeln till gåtan blef funnen, då emot aftonen stadens kristianska presterskap, anfördt af biskopen, med kors och fanor tågade ut till pelaren, ordnade sig kring densamma, sjöng psalmer, knäföll och i korus bad om den obekantes välsignelse.
För öfrigt och just i ani. af hvad den siste talaren yttrat, tror jag, att då en mängd nya tjenster tillkommit, sedan 1752 års reglemente utgafs, det är ett ytterligare skäl att förändra denna författning, så att den kommer i öfverensstämmelse med nuvarande tidsomständigheter. Jag tror detta icke blott derföre, att man med säkerhet kan påräkna utmärkt ordentlighet hos dessa f. d. underofficerare och korporaler, utan äfven derföre att andra länders erfarenhet uppmuntrar dertill. I Ryssland, för att taga exemplet derifrån, äro nästan alla dylika platser gifna åt utmärkta f. d. underofficerare och korporaler. I Preussen är största delen af konduktörerna vid jernvägarne f. d. militärer. Så äfven i Frankrike, der dessutom nästa alla »sergents de ville» äro dylika f. d. militärer. Jag anser således ganska goda skäl förefinnas för att behjerta motionen, och förenar mig derföre med Gr. Björnstjerna i hans begäran om återremiss. Frih. Cederström, Rudolf: Genom ett förbiseende har mitt namn icke blifvit antecknadt såsom reservant. Förslaget har jag inom Utsk:t velat biträda. Måhända hade det emellertid varit forsigtigast, om motionären inskränkt sitt förslag så, att, då 1752 års författning talar om militärer som gjort krig, och tillika tjenat under 12 års förlopp, han i stället föreslagit, alt de militärer, som under fredstid tjenat i 20 år, skulle efter erhållet afsked ega företrädesrätt till de af författningen åsyftade platser. Desse krigare hafva hvarje ögonblick varit redobogne att utgjuta sitt blod för fäderneslandet, ehuru de dertill saknat tillfälle. För denna beredvillighet bör dock samhället visa dem heder och tacksamhet, helst som deras yrkes anseende derigenom, äfven efter ett långvarigare fredslugn, i sin mån bättre upprätthålles. Jag tror, att det är med mycket skäl. som den siste värde talaren fästat uppmärksamheten derpå, att krigareyrket i andra länder på allt sätt hedras. Särdeles lyckligt vore, om Svenska statsverket hade medel att förse sina krigare på äldre dagar med tillräckliga pensioner.
Då hela bränvinshandteringen, med undantag af den för ofvannämnda tvänne ändamål, hvilar på en lögn, att nemligen en frisk menniska behöfver bränvin för att uthärda arbete och emotstå klimatets inverkan, och underhål - 44 Bevilln.-j Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.-Vtskotlens Betänkande j N:o 1. les af girigheten, lyxen och njutningsbegäret; så är det lika omöjligt att, genom åtgärder i lagstiftningsväg, af detta onda göra något godt, sorn det är omöjligt att krama vattnet ur snön. — Men alldenstund genom ett hastigt eller mindre förbered t brän vinsbränningsförbud mångens ekonomiska välstånd skulle äfventyras, helst bränvinspannan varit och mångenstädes är landlhushållningens centrum, ville jag, att bränningstiden måtte förkortas successivt med leiler! månad årligen, tills denna rörelse efter 6, sist 12 år måtte alldeles upphöra. På hvad sätt bränvinsbränningen under tiden bedrifves, kan i det hela vara mig likgiltigt; dock förekommer mig den Kongl, propositionen mest rationell, så väl i beräkningen af skatten, relativt till produktionsförmågan, som ock i skattens förhöjning i allmänhet på bränvinstillverkningen; på det att bränvinet mätte tillhållas att i någon mån städa och göra rent elter sig. Derför har jag i Utskotten röstat för antagandet af den Kongl, propositionen, med blott en liten förändring till förmån för husbehofsbränningen under 2 månader. Men då nämnda Kongl, proposition blifvit under behandlingen i Utskottet söndersplittrad och proportionen mellan beskattningen af de enkla pannorne och fabriksbränningen rubbad, och dessutom de principer, på hvilka han är byggd, äro ännu för nya och icke synas hafva Jyckats tillvinna sig sympathier inom riksförsamlingen, har jag med min åsigt af hela saken ingenting emot att, efter nödiga rättelser tili förebyggande af eludering, och med förhöjning af skatten, nu gällande brän vinsförordning bibehåiles. Då jag i mensklighetens namn dömt bränvinspannan till döden, skulls det vara inhumant att icke låta henne under beredelsetiden sjelf välja trädet, hvari hon skall hängas.
De sprungo allt emellanåt upp till henne behagade. Kom så ändtligen den dag, då den lilla för att prata en stuud och se på underbarväntade skådade ljuset. Fru Amy låg blek net, men tröttnade snart vid lilla Saras och u t m a t t a d efter den utståndna svåra märkvärdigheter och den barnkammaratmospersen och beskådade med hänryckt blick fär, som hela det lilla hemmets karaktär den lilla skatt, man höll framför henne. och intressen antagit. Så föll hon i sömn med ett lyckligt leende » Ja, nog tar du ditt moderskall på skärpå läpparne, och hennes make satte sig, pen alltid, » menade Lisa. » Man kunde pretrött och enerverad efter den genomvakade cis lika gärna dömas till galérerna, som att natten, vid sitt skrifbord för a t t i glädtiga på detta sätt göras till slaf för sitt barn. » bref och telegram för släkt och vänner i » Det är emellertid för väl, att jag, såväl östan och västan notificera sin förstföddas som andra mödrar, med någorlunda gladt födelse. Det var inte utan, att första inmod underkastar mig slafgörat att sköta trycket var en smula snopenhet öfver att mitt lilla barn, » sade Amy med värdighet. barnet inte var en son; men fastän det n u » Nåja, men när man har råd att hålla var en dotter, genomströmmades den vinge sköterska och hjälp, s å. » menade Lisa. mannens själ af underliga och ofattbara » Ja, så rik är jag i alla fall inte, att jag känslor af fröjd och ansvar inför det nya öfverlämnar vården om mitt barn i främkallet såsom fader. mande händer. » Nu kommer hans svägerska Lisa stormande » Nej, det kunde du ju låta bli då. Men in i rummet. Han tecknar åt henne att i alla fall kunde du ta ' det med mera ro förhålla sig stillsamt, och de draga sig båda och lämna barnungen litet mera i fred. Låt " Familjemeddelanden ". Julia Sara. » Jo, för all del, det gör jag visst. Sara far bestämdt lika väl — ja, mycket bättre — af att inte vara en sådan hufvudperson. Uff, hvad Charles måtte ha det tråkigt!