Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant har en alltför stark smak af slafhandel för att hos oss längre böra talas; och jag tror ej att Sverige skulle vanhedras af förfiningen, att vara den förste bland Europas Stater, som afskaffa! och utplånat denna, den aldra sista qvarlefva af lif-egenskapen och slafveriet. Det är i sanning rysvärd! att påtänka, det fordringsägare gifvas, som utan ringaste hopp att genom denna hårda medfart kunna vinna sin betalning, likviil af harm och hämnd och med egen ytterligare depence, låta sin, genom revers kopta gäldenär, ofta hela sin återstående lifstid långsamt aftyna och försmägta i fängelse, 74 Den i Martii» skilj(1 från hustru och barn, som förut blifvit afpantade allt. Skäligen tyckes det dock böra göra tillfyllest för långifvarens harin, att vid bristande betalning äga frihet, att i Allmänna Tidningar få annoncera, att hans gäldenär vore oförmögen att betala, och att man borde akta sig att med honom ingå i penninge-nogocer,- men efter en sådan tagen hämnd skulle fordrings-ägaren också ej äga något vidare anspråk på gäldenären, utan denne befrias från ali betalnings-skyldighet, ehvad framtida förbättring han ock i sina omständigheter genom arf, testamente eller gåfva m. m. erhålla kunde. Härigenom torde ock en civil eller militair gäldbunden hederlig man, som fordom genom bysättning äfventyrat både tjenst och timmelig välfärd oftast i sina unga och bästa år, hädanefter kunna undgå detta hårda öde, då esprit de Corps ej fordrade ett sådant o iler för en obetydlig, ej så djupt sårande annonce i Tidningarne. Jag hör väl likasom flere inkast göras emot olägenheten af en slik författning, men detta onda försvinner genom vanan, utan att efter sig lemna skadliga följder för Samhället, och bör för ingen del afskräcka, vid betraktande af de vida öfverstigande stora fördelar, som deraf ofelbart skola blifva att förvänta, då derigenom vägen i det närmaste skall tillbommas för allt procenteri, eller åtminstone så besås med tistel
Kollegium anfört besvär öfver ett af Konungens Befallningshafvande den 10 Maj 1856 gifvet utslag uppå hans ansökning om uttagande hos ätskiilige husegare å Fjellbacka strand af ogulden lön till båtsmannen; vid hvilket förhållande och då den väckta frågan således vore beroende pä handläggning och utredning af Kongl. Kammar kollegium Utskottet hemställde att densamma icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda: och blef detta Utlåtande af samtliga Riksstånden bifallet. Under den 31 Maj 1858 har Kongl. Kammar-kollegium gillat Konungens Befallningshafvandes omförmälda öfverklagade beslut, genom utslag, deremot klagan icke lärer blifvit förd; och enär sålunda den fråga, hvarom motionen handlar är af vederbörande myndighet pröfvad och de hvilka saken rätteligen rörer, om de icke med beslutet åtnöjts, ega att sin talan i behörig ordning fullfölja, hemställer Utskottet att ifrågavarande motion icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o H4. N:o 114. Ank. till Exp.-Utsk. den 27 Jani 1860, kl. 12 mield. Betänkande, i anledning af väckt motion om allmogens i Garpenbergs socken befrielse frän skyldighet att utgöra tjenslbarheter dt Garpenbergs bruk samt upphörande af socknens roterings-frihet. I Memorial, som Hedervärda Bonde-Ståndet remitterat till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, har Riksdags-fullmägligen Liss Lars Olsson från Stora Kopparbergs län anfört, att hemmansegarne inom Garpenbergs socken i nämnde län från äldre tider och innan ett ständigt knektehåll inom länet genom hemmanens rotering infördes, ålnjutit befrielse från utskrifning till krigstjenst, emot det att hemmansegarne för lindrig betalning beljenade det inom socknen belägna Garpenbergs kopparverk med kolning, vedhuggning, grufarbete samt körslor.
Så snart en eller flera av den till arbete avförde gäldenärens övriga fordringsägare påstå hans besättning, handräckning genast lämnas, även om han inte hunnit arbeta av skulden hos den förste. Kongl Maj: t har inte bifallit de två första omständigheterna men däremot att en gäldenär som blivit ålagd att uträtta enskilt arbete hos borgenär, en annan fordringsägare inte kan göra sin rätt till bysättning gällande. Stockholm den 3 juni H A v STROKIRCH Kungörelse angående tillåtelse att till förbrukning här i riket införa Bourgogne vin. Stockholm den 5 juni 1822 Införsel av Bourgogne vin är för närvarande förbjudet, men bör hädanefter kunna för förbrukning i riket tillåtas mot samma tull som för övriga franska viner. Stockholm den 5 juni 1822 C af KLINTBERG Kungörelse angående ändring i 2 § av Kongl Förordningen, den 20 juni 1820, om Lotsoch Båtinrättningarna i riket. Stockholm den 10 juni 1822 Alla från Öland kommande öppna båtar, som kommer från öppen sjö, är följaktligen enligt förordningarna av den 20 juni 1820 om Lotsoch Båtinrättningar, skyldiga att ta ombord lots till nästa ombyte. Denna skyldighet upphör. Stockholm den 10 juni 1822 VICTOR von STEDINGK Kungörelse angående handeln mellan Sverige och fasta landet av Södra Amerika. Stockholm den 18 juni 1822 Det är Våra undersåtar obetaget att driva handel på alla orter på fasta landet av Södra Amerika. För att uppmuntra handeln skall den minskning av tull, som kallas Västindisk lindring, utsträckas till varor av Sydameriskanskt ursprung, som införs till Sverige med svenska fartyg. Även sydamerikanska båtar från hamnar där svenska fartyg mottas och behandlas vänskapligt, får inlöpa i svenska hamnar med lovgivna varor, producerade på fasta landet i Sydamerika och uppköpa returladdningar. Stockholm den 18 juni 1822 C af KLINTBERG Universal angående rättighet för brottmålsoch extra domare, att vid rannsakningars förrättande av häktade personer, beräkna dagtraktamente för expeditionsdagar. Stockholm den 20 juni 1822 Kongl Maj: t har förordnat att extra domare i brottmål har rätt till traktamente för två expeditionsdagar för varje förrättning och resa till och från tingsstället.
Sedan hon kommit till östra ändan af Blegedamsboulevarden, vek hon in i de många smågatorna som sedan äldre tider korsade hvar andra i den stadsdel hvilken var bygd på den i forntiden uttorkade Sortedams sjö, föga vackra kvarter, men där de förnämste ododiontillverkarne hade sina stora magasin. Där bodde också den vidt bekanta ododion-firman Sörensen, Sörensen & Sörensen, från början ett bolag af tre personer, nu mera en vidsträckt förening af flera hundra arbetare. Denna förening ej blott tillverkade och sålde förträffliga luktklaver som hade ett stort anseende i Europa och Afrika, utan anordnade äfven luktkonserter för de konstnärer som önskade uppträda i Köbenhavn och besörjde anskaffande af alt som kunde höra till en sådan konsert, till och med af en uppmärksam och lifvad publik. Aromasia fann detta förträffligt och öfverlät åt föreningen att sörja för alla förberedelser, med undantag af luktsatsernas tillredning, vid hvilken hon själf ovilkorligt ville vara närvarande. Föreningens daghafvande föreståndare ansåg den försigtigheten helt och hållet öfverflödig och gick i borgen för att icke någon olägenhet skulle uppstå, äfven om konstnärinnan icke öfvervakade kemisten, samt att fram för alt icke någon sådan olycka kunde inträffa som vid senaste konserten i Göteborg. Aromasia stod likväl fast vid sin föresats och lät gifva sig anvisning på den bäste kemisten hvilken hade sitt laboratorium vid Erikböghsgatan, en urgammal gata som fordom kallades Fredericiagatan eller Blancogatan, men på 2,300:talet var en af stadens förnämsta. Det var för den i fråga varande kemisten icke likgiltigt hvar han hade sin verkstad, ty tilloppet af dem som sökte hans råd och hjälp samt hos honom gjorde beställningar var utomordentligt stort. Hos Hydrogenius, så var kemistens namn, träffade Aromasia icke blott slöjdidkare som infunnit sig för att rådgöra med vetenskapsmannen, utan äfven andra vetenskapsmän och för öfrigt folk af alla yrken. På 2,300- talet samlades man ofta på lediga stunder i kemisternas laboratorier, liksom man i forntiden gick till konstnärernes arbetsrum. Förr beundrade man eller gjorde sina anmärkningar öfver konstverken, nu öfver de kemiska rönen.
Ridderskapets och Adelns Protocolls-Utdrag, af den a 6 sistlidne Februarii, innehållande inbjudning att deltaga i Ridderskapets och Adelns beslut, att den nu mera bestämda summa af 4,650 R:dr Banco, hvilken, såsom ersättning blifvit beviljad Gfverrte. Lieutenanten G. U. Adlerstam för dess, genom en rättegång med Rikets Ständers Bank, orsakade lidande, må öfverlemnas till Herr Adlerstams egen disposition samt följaktligen till honom utbetalas; och fann BondeStåndet för godt att denna inbjudning antaga, S. D. BondeStåndet, som beviljade Samuel Jönsson från Oland, tillstånd att, den 8 i denna månad från Riksdagen afresa, utsåg nu Johan Olsson från Westerås .Län att, i Samuel a6 Prot.^Utdrag den 4 Mars 1830. Jönssons ställe * vara Ledamot i ExpeditionsUtskottet. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D Vid förnyad föredragning af Statsutskottets Memorial, N.'o 4*1, med en fortsättning af förslaget till Reglementet för Riksgälds-Contoiret, fann Preste-Ståndet för godt att, med bifall till Utskottets härutinnan gjorda hemställan , den bifogade fortsättningen af Reglementet gilla. S. D. Antog Preste-Ståndet den af Ridderskapet och Adeln, genom Pr o tocolls-Utdrag den 22 sisth Februarii, gjorda inbjudning att, vid bifallet till Statsoch BancoUtskottens Betänkande, N:o 25, i fråga om understöd af allmänna medel till Södertelje Canal, borde iakttagas att, i likhet med hvad i afseende på reparations-fonden för Götha Canal blifvit föreslaget, dervid förbehalles, att reparations-fonden forblifver innestående Prot.-Utdrag den 4 Mars 1830. 27 i Riksgälds-Contoiret emot ränta, intill dess behofvet af dess användande uppstår. S. D.
— Hr von Ehrenheim, P. J., om anvisande af medel för En köpings trek lassiga elementar-läroverks utvidgning till femklassigt (N:o 115 i Bihanget): l. 120, R. 120; II. — Hr Ekenstéen, F. O. L., om ett anslag å 5,000 Riksdaler till inköp af afvelsdjur utaf ädlare kreaturs racer (N — Hr von Feilitzen, J. A. C., om ändring af 12:te §:n i Jagt Stadgan, för så vidt den rörer ejder-skytte (N:o 12 i Bihanget): I. 33, H. 33; B. IV. 476; V. 43, 66, A. 66. Skr. 332, 354, A. 354. af Hr Fåhraäus, E., angående upprättande af ett universitet i hufvudstaden (N:o 4 i Bihanget): I. 32, R. 32, B. 516, 520; II. 5, A, 37. — d:o angående ändring i nu gällande författning rörande stämpel-pappers-afgiften (N:o 5 i Bihanget): I. 32, R. 32: B. III. 93, 201, 359, A. 359, 361, 362, 363, 369, 370; B. V. 244, 297, 323, A. 323, E. 609. — d:o angående tryckning och utdelning en gång i månaden af förteckning öfver Ridderskapets och Adelns vid Riksdagen röstberättigade ledamöter: I. 95, R. 95; B. 182“ 184, A. 185, B. 527; II. 40, 55, A. 56. — d:o angående anslags beviljande till ett nytt fullständigt Elementar-läroverk i Slockholm (N:o 78 i Bihanget): 8 114 — M — I.
Jag anser detta strida emot sjelfva beskattms-principen, och jag hade derföre, i likhet med Gr. Mörner, önskat, att §:n måtte erhålla en så beskaffad lydelse, att bevillms-beredningen på landet komme att bestå af 2 eller 3 eller högst 5 i orten bosatte personer, hvilka sig emellan utse ordförande. Jag vill under ingen förevändning, att K. H:s Befide skall kunna tillförordna kronofogden till ordförande; men jag får dertill säga att, efter livad Gr. Lagerbjelke yttrat, äfven jag anser det var af nöden att ett Kronans ombud är närvarande för att tillse, det icke alltför mycken ojemnhet sker. Det förefaller mig som en slags kontradiktion, att ej bevillms-beredningens ledamöter sjelfva få välja sin ordförande, då deremot, enligt 48:de §:n, tax:s-komitéen, som är den vigtigaste, eger denna rätt och K. M:s Bef:de blott är berättigad att deltaga i öfverläggningarne, men alldeles icke i besluten. På dessa skäl fortfar jag i min begäran om bifall till sjelfva §:n, med de undantag, som jag omnämnt. Gr. Lagerbjelke: Den olikhet, som, enligt den siste värde talarens utsago, eger rum emellan tax:s-och beredn:s-komitéerna, har sin grund deruti, att den sednare blott föreslår, men den föra beslutar bevillmn. Vid sådant förhållande har man icke velat att någon annan, än de skattskj-ldige, skola deri deltaga, och derföre har man ställt Kronans ombud bredvid, utan beslutande-rätt. Beredningarne deremot hafva icke annat att göra, än bereda ärenderna och till följd deraf har man ansett att Kronans ombud der kunde leda förhandlingarna. Eli annan talare, Gr. Mörner, har i sitt sista anförande förnyat sin anmärkning derom, att de skattskyldiges rätt skulle vara för nära trädd, hufvudsakligen derföre, att, sedan Kronans ombud kommit med i första instansen, hade man afskurit all möjlighet till klagomål hos högsta instansen.
Han, som till hvardags så omisskänneligt påminde om en liten ockrare, hvars hy blifvit blek i någon liten, skrubblik butik med gamla kläder, fick en dylik festafton hemma hos sig en riktig nimbus öfver sin lilla, fnaskiga gestalt. Det var som han sög till sig reflexer från alla de stora konstnärsnamnen, hvilka prunkade på väggarnes taflor, från signeringsmärket under det saxiska porslinet, som visade dess dyrbara äkthet, från silfverpjesernas kontroll, från allt siden och sammet, allt lysande och glänsande, som fans i rummen, från alla fina herrar med ordnar och alla eleganta damer med blixtrande diamantsmycken, hvilka rörde sig af och an i hans våning. Han liksom omgafs af en lysande gloria – förstå mig rätt, icke den der barnsliga, sägnernas och legendernas värdelösa gloria, väfd af solljus kring en ädel panna, nej en verklig gloria af riktigt gull, hvars alla trådar hade många karat – nutidens skimrande mammongloria. Och i qväll här inne i det i morisk stil hållna rökrummet med dess divaner i rika färger, dess alla skimrande och förgylda arabesker, fingo hans ord en verklig orakelmässig karaktär, liksom kursiverade med klangen från skakade dukatrullar. Som sagdt, samtalet var ytterst lifligt. Man hade språkat om broderlandet Norge. Sällskapet hade enat sig i en karakteristik öfver Sverdrup, som började med hans obehagliga fysionomi och slutade med hans dåliga affärer. En gammal procentare och stadsfullmäktig hade sagt några vältaliga ord om idealet af en statsman, hvarvid hans röst åstadkommit en så sympatisk dallring på vokalerna, att en kyrkoherde, som satt midt emot, kände sig manad att bedja herrarne dricka med den »sista högt värderade och afhållne talaren». Till sist afslutade ett f. d. statsråd exekutionen af den hersklystna demagogen med en verkligt magistral axelryckning. Så låg det nära till hands att grufva sig öfver bondeväldet här hemma. »Att vi bildade skola styras af okunniga bönder,» började en liten judisk grosshandlare, känd och beryktad för sin brist på sinne för ortografi.
Utlätandeni tur dessa skola alltid blifva förflyttade, efter anvisning af det omvexlande behofvet, för att just derigenom åstadkomma den högsta nytta. Det skulle således ofta inträffa, att den, sorn begagnat sig af spannemåls-beläningen, sedan lian, i brist af afsättning, lemnat sin spannemål till Magazinet, vid uttagandet derifrån föranledes att föra den tillbaka, emedan beliofvet af varan yppats åt ett helt annat håll, än han förmodade, och kanske inom hans eget luis. Några få sällsynta fall af spannemåls-utförsel från Sveriges hamnar förändra icke gilltigheten af denna åsigt. Man har anfört, att svårigheterne vid större spannemåls-upplag i detta land , der transporterna äro långa och der hela producten åter skall consumeras, skulle kunna afhjelpas genom tillåtelsen och beredandet af Häradseller Socken-upplag; och åtskillige förslag hafva blifvit till Utskotten inlemnade om lämpligaste styrelsen af sådane Inrättningar. Man har föreslagit, att Innevånarne innom Districtet för hvarje Upplags-ställe, efter visse föreslagne grunder, skulle välja förvalltare, men bibehålla hela ansvaret för förvallrnirigen och för de allmänna Lånebiträden, sorn kunde dessa Inrättningar tilldelas.
Men om likartade exempel i förening med åtrå efter yttre utmärkelser m. m. kunna för många Klerker innefatta lockelse att sätta Kyrkans tjenst å sido, för att deltaga i dagens politiska tvister, så lemnäs dock dervid alldeles ur sigte de gudomliga sanningar, för hvilka presterskapet bör lefva och verka. Bevis på ett dylikt förbiseende af presterskapets höga bestämmelse lemnar det Representations-förslag, hvarmed Utskottet nu är sysselsatt. Detta förslags antagande skulle omisskäuneligen bereda obscuranlismen seger öfver upplysningen, ty att dels bibehålla presterskapet i dess förut egande, skadliga, politiska egenskap, och afsöndra detsamma från dess rent kyrkliga syftemål, dels ännu vidare utbreda Byråkratiens med Adelsväldet nära förknippade inflytande, är ovedersägligen att betrakta som en öppen krigsförklaring mot alla liberala ideer. Christendomen åsyftar broderlig jemnlikhet, grundad på en innerlig och lior till Constitutions-Utf kottets Memorial, N:o 226. sedlig befrielse från egenkärlekens och ondskans magt. Constitutions-Utskoltets representations-förslag har ett annat syfte. Det undertrycker det moralbud och den rättsprincip, enligt hvilka den lagbundna frihetens fördelar borde, vid National-Representationens ombildning, i möjligaste måtto, efter jemnlikhets-grunder, tillfalla samhällets oförvitlige medlemmar. Det hyllar börds-fördomarnes legitimitet och kast-intressenas företräde. Det behandlar lägre Stadsborgare såsom omyndige, hvilka man mot deras vilja bemödar sig att lyckliggöra och med tvång hindra från pligt-afvikelser. Det flyttar Nationens cultur-period flere sekler tillbaka och söker gifva en slags legalitet åt den starkares rätt ofver den svagare. Det är uttrycket af den krassaste politiska materialism och banar en bred väg för Byråkratiens skräckvälde. Må emedlertid Constitutions-Utskottet eftersinna, att det i våra dagar icke är den sansade friheten, som störer samhällens ro, men att Staternas största fara deremot ligger i Stats-Corporationernes och Hierarchiens oaflåtliga missbruk, till medborgerliga rättigheters förtryck.
Jag är den första att erkänna dessa lagars nödvändighet — att deras syfte är öfver hvarje loford upphöjdt — att de redan verkat och skola framgent verka till fäderneslandets sanna väl —• men detta oaktadt måste ock erkännas att de inverkat menligt, ej allenast på enskilda, utan äfven på hela landsdelars ekonomiska ställning. Östergötland, som näst Skåne af rikets provinser producerar största qvantitet säd, använder en stor del af denna säd för bränvinsbränning; både större och mindre jordbrukare betjenade sig af denna industri. Bränvinet var nemi. lättare afsättligt och framför allt lättare transportabelt än säden. Då genom den nya lagstiftningen den mindre jordbrukaren, snart sagdt, helt och hållet stängdes från bränvinstillverkning och denna tillverkning för den större betydligt försvårades, blef följden en bekymmersam stockning i hela landtmannanäringen, genom försvårad och bristande afsättning på säden, den hufvudsakligaste källan till landtbrukarens inkomst. Genom långa och svåra transporter till afsättningsorterna, hamnarna vid Östersjön eller vid Vettern, betungades nemi. säden med så dryga omkostnader att föga behållning derå vid försäljning kunde påräknas. Enda utvägen att få dessa missförhållanden afhjelpta är att bereda provinsen lättade kommunikationer. Mig synes att då Staten genom förändrad lagstiftning minskat, ja till stor del borttagit en hel provins hufvudsakligaste inkomstkälla, är ock Staten skyldig att söka afhjelpa ole missförhållanden som härigenom uppstått. På denna grund är det som jag anser mig böra tala för bifall till ett anslag af 500 tusen rdr för fortsättning af arbetena å jernbanan från Norrköping till Linköping, på det att provinsen så skyndsamt som 366 Den 17 Maj f. ra. möjligt måtte komma i åtnjutande af lättade kommunikationsutvägar. Men, säger man, Östergötland är pligtigt att, då bränvinsbränningen ej mera kan såsom förr i och för realisering af säden utöfva», förändra sitt jordbruk derhän att i stället för säd produceras ladugårdsprodukter. Lätt sagdt, och sannt sagdt; men svårt att utföra i och för bristande förlagskapitaler, och i hvarje hänseende, äfven 0111 dylika vöre. lätt tillgängliga, omöjligt att i en hast åstadkomma.
Detta enda skäl är, enl. min öfvertygelse, så tillräckligt bevisande, att jag anser alla de åtgärder som kunna vidtagas för att åstadkomma skattejemkning, leda till intet annat än att för en tid förorsaka en betydlig förändring i jordegendomarnes värden samt en ganska betänklig rubbning och villervalla i bestående, sedan sekler tillkomna förhållanden. Detta är det hufvudsakliga skäl hvarföre jag för min del tillstyrker R. o. Ad. alt såväl nu som framdeles afstå alla dylika framställningar. Häruti instämde Hr Printzensköld, Carl: Gr. Björnstjerna, Carl Magnus: Jag vågar vara af motsatt tanke med den siste värde lalaien. Jag tror att det hufvudskål han anfört emot Gr. Liljencrantz^ motion icke är så bevisande, att det vore skål för R. St. all afslå den upmaning de erhållit att så fort som möjligt afhjelpa det allmänt i landel öfverklagade onda, som ligger i Svenska jordens olika beskattning, och detta på ett sätt, hvarigenom ingen i sjelfva verket blefve lidande. För min del anser jag de af motionären upgifna grunder vara de rätta och att om R. St. öfverlemnade till K. M. att föranstalta om ett förslags upgörande, som hufvudsakligen vöre på dessa grunder bygdt, så skulle ett för fäderneslandets lugna och fredliga utveckling till ett högre och allmännare spridt välstånd gagneligt resultat kunna upkomma. Jag anser den sanna konservatismens bestämmelse och pligt vara att i tid söka undanrödja alla sådana i samhället befintliga förhållanden, hvilka kunua gifva de revolutionäre en i mängdens ögon grundad anledning att förorda det bestående samhällsskickets omstörtande, och om konservatismen försummar denna sin pligt, blifver ovilkorligen följden den, att propagandan tager likasom fasta på dessa förhållanden och begagnar dem till de käpphästar, hvarpå den i tid och otid rider, tilldess den slutligen hunnit så fullkomligt hos folket inpregla öfvertygelse!! om dessa förhållandens skadlighet och orättvisa, att massan finner sig upmanad att på hvad sätt som helst blifva ett så tryckande ok qvitt.
Men då jag för öfrigt år öfvertygad om skadligheien för Banken af alla fastighets lån, sk-dl jag nu såtta mig emot ali tillökning deraf. Hvad betråffar Friherre Wrangels förslag, att infordra alla nu utelöpande sedlar till utbyte mot nya, blott för att få veta, huru många som åro i rörelsen, så hemståller jag, huruvida det nu vo. re tjenligt, att återkalla från Finnland allt, hvad der år. Blotta ryktet om en sådan åtgård kunde inkasta många millioner på vår börs, och höja vår cours till det belopp, som jag ej önskar, att den någonsin må komma. Herr Stråle, Nils TVilhelm'. Når Utskotten i sitt första Betånkande uppställde den sats, ett Banco-sedelstocken skulle beståmmas till 3o millioner, var meningen dermed icke sådan, att ett bestämdt förbud skulle rneddelas, som hindrade att ej någon Bancosedel utöfver denna ziffra kunde utgifvas. Utskottens afsigt var att såsom princip framställa, att man ej borde utgifva nya sedlar utan fond, emedan det hade va. rit att fortgå i banqueroutte-systemet. Det var således blott såsom calcul, som man nämnde da 5o millionerne, ej för att dermed binda sig. Ridderskapet och Adeln har redan bifallit den punkten i första Betänkandet, och jag hemstål; It September e.rwf' ler, om det år mödan vårdt att derom ingå uti vidare discussion. Finner man så stora omständigheter fordra ett större rörelse-capital, att de öfverväga olägenheten af att utgifva sedlar titan fond, så tror jag, att man bör deruppå ingå; men jag vet ej, hvarom vi nu tala, innan vi veta, om några behof finnas. Således tror jag, att vi böra gå öfver i2:te och i5:de punkterne, till dess vi först få afgjordt, om skäl finnes till någon jemkning, och att således desse punkter böra lämnas oafgjorde, till dess vi komma till de punkter, der det är fråga om behofven.