Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sorn, enligt ankomna Protokolls-utdrag af den 27 och 29 nästlidne September, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet afslagit, men Borgareoch Bonde-Stånden bifallit den af Banko-Utskottet i Memorialet N:o 60, i anledning af Utskottets Utlåtanden N:ris 14 och 49, angående decimal-systemets tillämpning på rikets mynt, föreslagna Voterings-proposition, i fråga huruvida myntoch räkne-enheten bör till enahanda värde bestämmas; hvaremot öfriga i berörde Memorial framstälde Voterings-propositioner blifvit, dels af Tre, dels ock af samtliga Riks-Stånden godkända; så har Banko-Utskottet, förstärkt till det i 73 § Riksdags-ordningen föreskrifna antal ledamöter, denna dag anställt omröstning öfver de godkända propositionerna, nemligen!: l:oi Den som, i enlighet med Utskottets, af Borgareoch Bonde-Stån^ den gillade förslag, anser silfvermy ntet å 10 öre böra blifva 12-lödigt, och alltså innehålla l2 delar fint silfver mot 4 delar koppar, röstar Ja, den det icke vill, Nej. Bih. till R. St. Vinner Neij besluta Rikets Ständer att 10-öre-stycket skall, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts af Ridderskapet och Adeln samt PresteSlåndet bifallna nådiga förslag, utmyntas af 8-lödigt silfver, och således bestå af lika delar fint silfver och koppar. Voteringen har utfallit med 88 Ja och 31 Nej; och enär Ja således vunnit, hafva Rikets Ständer ansett, att silfvermyntet å 10 öre bör blifva /U2-lödigtJ och alltså innehålla 12 delar fint silfver mot 4 delar koppar. 2:o. Den som, i likhet med Borgareoch Boude-Stånden, anser frågan om utmyntning af ^-öre-stycken böra förfalla, röstar Ja ; den det icke gor, Ne).
Ständers StatS-Utskotts ytterligare betänkande af den 7 i denne manad, i anledning af Kongl. Maj.-ts Nädiga Proposition af den Zi sisilidne October, rörande nödiga medel, att atta Officers-och Under-Officers löner, som förut warit anflagne pä Sweaborgs sch Äbo EscadrerneS Stater, ma pä Swensta Staten, med undantag af Okwerste-lönen, vfwerföras och bibebällas, samt angäende Kongl. Majus titlkännagifne Nädige Onstan, att afwcn Finsta Artillerst-Negimentet mätte pä Swenst Stat öst rverftvttas, bcflöt Borgarc-Standet, att till alta delar gilla och godkänna hwad Stats-Utstottet i berörde betänkande föreslagit, samt de derwid fogade Stater, sä för Finsta Artillerst - Regimentet, som för dem af Sweaborgs och Äbo EscadrerneS Officerare, Ander, Officerare och Manskap, m. m. brvilke pä Swcnffe Staten stola öfwerflyttad Och skutte underrättelse härom de Respective Medsiänden wördsamt och wänligen meddelas. Utt supra. S. D. Riksens Högloft. Ständers Stats-Utstotts förnyade utlätande, i Memo-ial af den li dennes, angäende Allmänna indragnings - Staten, utgörande Bilagan Lit. Ltitt Utskottets Betänkande om Stats Regleringen, Alef af Borgare-Ständer bifallit, med de förändringar, som HögloftNidderskapet och Adeln, enligt detta Ständs, genom Deputation communicerade Protocolls, Utdrag, af den .0 och 2i i denne mänad, för sin del beflutit; Hwilket wördsamt och wänligen skulle till de öfrige Respective Ständen inbcrättas. Ot supra. S. D. Dä BorgareStändet titt granskning företog Riksens Högloft. Ständers
Maj:t hemställa, huruvida någon lindring kunde medgifvas i de stadganden, som röra skyldigheten för emellan inrikes orter gående fartyg, att lägga till för undergående af tullvisitation vid utanför destinationsorten belägen tullstation, såsom Furusund, Sandhamn m. fl.» af Herr af Edholm, E., och J. M. Lundahl från Skaraborgs län. 8 Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 49. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Febr. 1866, kl. 12 midd. Betänkande, i anledning af väckt motion om Smålands Husarregementes afsittande. Under åberopande af hvad i denna fråga vid en mängd föregående riksdagar blifvit anfördt, har C. J. Svensén från Calmar län, med hvilken J. Erickzon, S. Johnsson och Johannes Andersson från Jönköpings län samt J. Jonasson från Kronobergs län sig förenat, i motionen N:o 114 ånyo fästat uppmärksamheten på svårigheten för Småländska provinsen att fullgöra rustningen och remonteringen samt på grund deraf anhållit, «att Rikets Ständer måtte för sin del besluta, att, utan ifrågasättande af någon minskning i kavalleriets nuvarande styrka, Smålands Husarregemente måtte förvandlas till infanteri, i likhet med den redan afsutna delen af samma regemente». Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet, till hvars behandling denna motion nu, såsom tillförene, blifvit remitterad, anser sig böra påminna, att ifrågavarande förslag väl vid 1840 års riksdag föranledde en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t med anhållan, att Kongl Maj:t måtte, i sammanhang med den förändrade organisation af rikets försvarsverk, hvarom Rikets
Hermelin uppläst är ganska riktigt af mig afgifvet vid 1823 års riksdag, dä jag var af motsatt mening lill den, jag nu yrkar. Jag har redan omtalat den. Jag var dä ung och oerfaren, första gången jag bevistade en riksdag. Jag led då af samma villfarelse, hvaraf mina nuvar. motståndare besväras. Annu en gång måste jag återkomma till den frågan, som så ofta blifvit upprepad, alt landt-adeln skulle genom bänkm.-s-inrältningen kunna lättare verka på Utsk:s-valen, än om hon icke funnes. Men Gr. Hamilton, Henning, och Hr Gripenstedt hafva gjort mig den tjensten att förklara, den sednare, att man omöjligen emellan bänkm:s-valen, som ske pä f. m., och Electorsvalen, som ske på e. m., medhinner att uppgöra Electorslistor, och Gr. Hamilton, att det vore alldeles fruktlöst, om man än ville det, att utan samråd med andra ensam plocka ihop en lista, ty derigenom skulle man sedermera vid valet med sin enstaka röst intet uträtta. Detta bevisar ju, att listorna måste vara på förhand uppgjorda och utdelade, oaktadt hänkmis-inrältningen finnes. Så länge lion består, är det endast en lottkastning som äger rum mellan listan A, eller listan B. Det är denna slump jag velat förebygga. Vill man bibehålla honom, så är det bäst att tillvägagå så som tillförene, och öfverlemna ät dem, som hafva bästa tillfället att leda slumpen, nemi. Konungens rådgifvare, att bemäktiga sig riksdagsförhandlingarne. Hr Lagerhjelm har yttrat, att mitt förslag innebure ett försök att spränga de oväldige. Detta har aldrig varit min önskan, tvertom har mitt mål varit, att bringa de oväldige på min sida. Om medelvägsmännens sprängande behöfver man icke bemöda sig, ty de göra det sjelfmant ändå, och för alt framtaga ett exempel, så nämner jag endast bränvinsbränningen och dit hörande frågor, hvarom de med hvarannan så mycket tvistat. Jag fortfar att vördsamt yrka återremiss.
Slukeligen har Herr 8trZ1e yrkat, att de propositioner, Stats-Utstoitrt läkit göra Directiouen af allmänna Brandförsäkrings - Fonden stola wara stridande emot >807 ärs ashondnng och de med Rlksgälds-Contoiret ingängne öfwrrenskommelser, och all StatS'Utsto:ter sjelf medgiswit orättwrsm as detza Förstag. Sädant kan likwäl Stats Utskottet icke för nägon del widkännaS. — Det är redan erindkat, att 1807 ärs afhandling, den enda öfwerenskommelse, fom skulle kunna äbervpas, icke mnehäller nägot annat ätagande af Riksgälds-Contoiret, än att bispringa allmänna Brandförsäkrings-Weckel med Län till Brandskadors ersättande, när hela dest Fond wore utlänt lill enskildt; och denna förbmbelfe, edum beswärande »or Riksgälds. Contoiret, har SkatS-Ulstottet trott sig böra erkänna, likwäl endast pä den grund art den blifwit ingängen uti Riksens Högloft. Ständers namn, men icke har Stats-Utskottet derföre medgiswit säsom en följd af berörde afhandling, att det skulle fä ankomma pä Directionen af Allmänna BrandförfäkringS-Fonden, att ensam fä öestämma willkoren, pä hwilka Brandförfäkrings med - Den iv Januarli. 525 medlen hädanefter skulle uppbäras och förräntas uti Rcksgätds-Contoiret, sä att Herr 8trLIc8 emot StatS-Utskottet g,orde tillwitelse att hafwa welar kränka »ngängne förbindelser want alldeles obehörig. Beträffande
Men äfven här be« sannas det gamla ordspråket, att får man blott in ett finger, nog får man sedan in hela handen. Jag förenar mig med Grefve von Platen, ätt köpmannen bör vara skyldig känna de författningar, som gälla i länder, med hvilka han handlar. Kunde det blifva ett skäl lill ersällnings-vinnande, att 5 36 D e fi a s No vena b er c. w. förbud på främmande ort blifvit utfärdade mellan varans ditsändning och ditkomst, eller att man vid laddningens affärdande varit om förbudet okunnig, så skulle ersättnings-anspråken blifva a))t för stora. Jag afstyrker såledesHerr Hjertås, oeh tillstyrker Friherre Hjertås förslag i denna punct. Grefve von Platen: Jag anhål ler blött att få rätta ett på visst sätt af mig gjordt misstag, då jag påstod att man vore skyldig, att känna de lagar, som äro gällande i ett land, Visserligen måste så lång lid vara förliden, att det kan vara möjligt att känna dem, och att posten kan framföra dem ; meni då en sådan tid ägt rum, har man ej något skäl att undskylla sig. med okunnighet. Om åter lagar existerat, och man sett igenom fingren vid deras tillämpning, är det tydligt, att jag begagnat ett obehörigt tillstånd, och om jag gör det till min fördel, så måste jag ikläda mig den risque, som deraf följer. Jag får då skylla mig sjelf för förlusten. Grefve von Rosen: Det är gan ska gru»dadt hvad Grefve Cronstedt anfört om ställningen efter 1812, naen det lär ej vara fråga om ersättning för några fartyg, som gått efter nämnde tid. Dess* decreter existerade redan före 1810, men då förändrades de så, att det rar till Fransk» Co*- Den aj November é, to-, i 37 Consulen, sora man Öonet klarerade afgif k « ~ terne, och betalade föröfrigt den itu!, sulu skulle erläggas enligt författningarne i den Stat, dit raan kom. Vi bade ej 'biträdt continenta l-systemet mera än till en del, ända till den 10 November t8io.
Hyresförskottet af 8000 R:dr icke häftade för någon skuld till Staten; att Huset, först ämnadt att byggas af träd, blifvit uppförd af Sten, till vinnande af prydlighet och varaktighet; att Staden å dess sida hittills oklandradt, fastän med stora förluster, uppfyllt Contractets alla vilkor; att Byggnadskostnaden uppgått till mera än 16,000 R:dr i bättre mynt, utom dagsverken - Betänk anden, N:o 329. 33 verken nf det fattigare Borgerskapet, sorn ej mäktat med penningar utgöra sina bidrag; att, då Borgerskapet ej begärt iner än ungefärligen £:delar af Husets värde och då alla i Riket nu befintelige Landshöfdinge-boställen blifvit af Kronan inköpte; äfven Hernösands Stad nf ofvananförde skäl bordt få bugna sig af ett annat behandlingssätt, än att med våld tvingas till förbindelser, som den ej mäktade uppfylla, då den ej finge komma till åtnjutande af påräknade fördelar; samt sluteligen, att, med afseende å de stora Summor, hvartill Landshöfdinge-Residence
Sig icke kunna bifalla deras underdåniga anhållan om de till Löfås SilfverVerks drift, förlänte förmåners och friheters indragning till Kronan: att hvad Ri kienj Ständer fihtng till Ritt-St, Prut, fJi Stml. 18*3. 16 Underdåniga Skrifvelser. i sammanhang dermed i öfrigt yttrar, alitsa korn. ine attj förfalla; men atf E. K. M. deremot i Nåder förständigat BergsCollegiutn , att med noggranhet hålla hand deröfver , att SilfverVerket behörigen blefve vidmakthållet och i öfrigt, uti hvad på Cqllegium kunde ankomma , tillse, att de vilkor och förbindelser uppfylldes och iagttogos, som blifvit vid Verkets upplåtelse fästade; Och borde 6a snart det befunnes, att Silfver-Verkets Innehafvare i ett eller annat afseende brusto i sina skyldigheter vid Verkets drift, i behörig ordning pröfvas, om Innehafvarne vid de Verket förunnade förmåner vidare finge? bibehållas. Efter de sålunda uti ämnet af E. K. M. i Nåder meddelda upplysningar, finna Riksens Ständer, det all fråga om indragning af de genorr? A.rrende-Contractet å LöfåsSilfyer-Verk, BergsFogden Forslind förunnade friheter och förläningar, för närvarande förfaller; Deremot och somt Riksens Ständer in peentat, huruledes den KrpnoTionde Spannemå 1, Disponenten af Löfås lör Ver? kets bedrifvande är berättigad lösa inom vissa Socknar i Stora Kopparbergs-Län, blifvit med endast En R:dc i Bancq Sedlar, per Tuana betald, ehuru vid beviljandet af denna förmån, enligt Riksens Stäris ders underdåniga skrifvelse den 30.
Stat s-T! t skett ct Memorial JV:o 250 och aai. 1 N:o 220. Ankom till Exp.—TJtsk. den 20 Julii. Memorial, i anledning af erhållen återremiss på Ståts-Utskottets Utlåtande N: Sy. Ifrån Bonde-Ståndet har Utskottet erhållit återremiss å dess Utlåtande N:o 87, angående reglering af utgifterna under Riks-Statens JVionde 1 lufvud-Titel; men sorn, enligt från Riks-Stånden ankomne Protocolls-Utdrag, berörde Utlåtande blifvit bifallet af Ridderskapet och Adeln samt BorgareStåndet den 28, och af Preste-Ståndet den 3o sistlidue Maji; så anser Utskottet, lill följd af 75 §. Riksdags-Ordningen, denna fråga vara afgjord, oek kan således dermed icke taga någon ridare befattning. Ankom tiil Exp. Utsk, den 20 Julik Utlåtande j i anledning af gjorde anmärkningar vid Betänkandet JV:o 88 j angående regleringen af Riks-Statens Tionde Hufvud-Titel. 1:0.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 10. yttrande under nämnde förhållanden kunna uppkomma, hemtat anledning föreslå, alt, med bibehållande i öfrigt af de uti ofvan åberopade Kongl, kungörelse den 5 Mars 1831 gifna föreskrifter, måtte stadgas, att auktioner å landet, hvilka hållas från och med den 1 Mars till och med den 15 Oktober, få fortsättas till klockan nio eftermiddagen. Stockholm den 28 April -1848. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 April, kl. 11 f. m. Betänkande, i anledning af väckt motion, att resandes åkdon måtte vägas och förses med stämpel, utvisande den tyngd, de innehålla. Med anledning af de olägenheter, hvilka ansågos uppkomma deraf, att resande, vid begagnande af skjuts, icke sällan medhade åkdon af sådan tyngd, att, synnerligen på svåra och backiga vägar, de skjutsandes hästar deraf togo skada, har riks dags fullmäktig en Anders Gunnarsson från Elfsborgs län, med hvilken Johan Bergström från Skaraborgs län och Gustaf Johansson från Kronobergs län sig förenat, uti ett hos Hederv. Bonde-ståndet afgifvet, till Lagutskottet remitteradt, memorial föreslagit, att resandes åkdon måtte af fabrikanten eller kronobetjeningen vägas och med stämpel öfver den tyngd de innehålla förses, på det att, såsom motionären anmärkt, med inberäknande af åkdonet, större tyngd efter hvarje häst icke må påläggas, än som med gällande föreskrifter öfverensstämmer. Hvad motionären sålanda hemställt, samt i öfrigt vid öfverläggning i ämnet inom det Hederv. Ståndet förekommit, hafva Lagoch Ekonomi-utskotten i öfvervägande tagit; men då den af motionären föreslagna åtgärd, oberäknad! de svårigheter, som för verkställighet deraf torde möta, icke lärer uppfylla det åsyftade ändamålet, helst åkdonets mer eller mindre tjenliga konstruktion Lagsamt Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 10.
w » Nå, ocli ni fann heniie ?~ &gt;Nej, hoii var ej dar. Eon liade gått ' upp på sitt rum, troddes det. ' Hon mådde visst icke riktigt bra. » &gt; H a r ni traffat lienne sedan32 Det s a i ett uttryck af spänd nyfikenhet i Martlias ansikte, då hoii gjorde denna fråga, nien det öfvergicli till ett något osiikert leende vid doktorns svar. &gt;Nej, jag har aldrig traffat henne, ocli jag minnes ej heller hennes utseende nog för att kanna igen henne. Det enda jag minnes däraf ar ögonen. D e vor0 sk stora och fundersam1na.s ~ H v a d skiille ni då göra, om ni träffade lieme? » fragade Martha, alltjäint leende. All, bah! J a g kan ej siiga det)). » Kanske sade jag henne, l m saken förhöll sig, kanske icke. Det finge bero på omstaiidigheterna, - under hvilka förhållanden vi traffade hvaraiidra - om vi blefvo mycket bekanta eller ej. B » H a r iii någonsin t h k t er in i, liiir iion kan liafva iipptagit er kritik?)) sade Miirtha l&amp;&amp;. Det var, som kunde hon ej ' fullt beliarska sin röst. Tja! - jag liar visst försökt tanka mig in i det, men jag vet icke. Föririodligeii grät hon en vers öfver mig - ocli fick väl en afgjord afsky för mig meii för resten! - inånga andras beröm vagde nog förmer i vkgskblen an mitt uppriktiga klander jag tanker lioii tröstade sig nog . .D 2 Ocli om lioii tog det aiinorliinda? » fr %gade RIärtlia. w Om lion ansag ert omdöme riktigare, inera värdt a t t fasta sig vid än andras beröni hon hade kaliske hört er vara af frinistående begafning och såg måhända något stort i er, - om så vore, då kan inan j11 tanka sig, a t t edra ord fiiigo större betydelse för henne icke s a m t?
Rättighet att enligt föregående § å andra tillåtna utskänkningsställen än gästgifveriet äfvensom å minuthandels-ställe i socknen försälja bränvin, meddelas af Konungens Befallningshafvande för högst tre år i sender. § is. Inrättandet af en ny tideräkning under benämning »försäljningsår,» synes föga påkallad af behofvet och kan möjligen endast tjena till att inveckla en i sig sjelf enkel sak, helst två särskilda begvnnelse-perioder blifvit bestämda för den nya aeran. Af detta skäl får jag föreslå, att den af Utskottet föreslagna § IS måtte få utgå och i stället under samma § införas ett, i händelse den af mig vid § 14 föreslagna ändring bi fal les, behöfligt, af Ridderskapet och Adeln beslutadt stadgande, så lydande: Då Konungens Befallningshafvande, enligt nästföregående §, meddelat tillstånd till minuthandel med eller utskänkning af bränvin, bestämme näst derefter för socknen sammanträdande Taxeringskommitté det kannetal bränvin, som anses å hvarje sådant ställe årligen blifva försåldt, under den tid tillstånds-resolutionen är gällande. Skulle dessa ändringar varda antagne, föreslås, i följd deraf, för §§ 16 och 17 följande förändrade lydelse, nemligen: § 16. Vid beräkning, som är t 8 § för stad föreskrifven, må kannetal icke sättas för minuthandelseller utskäoknings-ställe under 800. Ej heller får auktionsanbud, som enligt 10 § för hvartdera slaget af handel antages, understiga det här bestämda kannetal. Vid beräkning, som är i 12 g för gästgifverier å landet föreskrifven, äfven - 16 som för minuthandelsoch utskänknings—ställen å landet, hvilka enligt 14 § tillåtas, må kannetal icke sättas under 400 kannor.
Det kunde icke skada oa äfven bland herrar teaterdirektörer den belefvenhetskutymen finge göra sig gällande. Af Södra teaterns sista program öfversteg förpjesen Drey-fus? » Greken », nu omdöpt till » Trätofrön », uppenbarligen de spelandes krafter. Efterpjesen, » Barndopet », en modernisering af en gammal pjes, lofvade ganska mycket första akten, men fastän här och der icke så litet lustig mattades den sedan belt uppenbart. Till framkallandet af det understundom ganska starka jublet från publiken gåfvo jämte pjesen och rättvisligen mer än den herrar Bergström och Wagner (den äldre) mesta anledningen. Båda voro onekligen icke litet lyckade. Efter 0 ä 7 års frånvaro från scenen gjorde fru Christi-ern8son i dessa pjeser sitt återinträde. Det är en uppenbar omöjlighet att efter en enda gång förutsäga huru ett dyliki djeift experiment kommer att slå ut. Hennes spel denna gång var visat inte dåligt eller ointelligent, men inte häller något märkvärdigt utmärkt. För en finare och yngre genre synas alk icke utseende, sätt eller organ lämpa sig, utan föreföllo roller snarlika med den i efterpjesen vara lämpligare för begåf ningen; den komiska förmågan synes dock skäligen saftlös och stereotyp. Organen var klangfull, men grof och bård och icke upptränad till smidighet och omväxling. Djurgårdsteatern lär i regeln lemna goda recetter, d. v. a. för de uthyrande, ej för de hyrande. Så antagligen äfven i sommar. Södra teaterns sällskap föregicks der i sommar afAug. Lindbergs, Med en sangviniskhet, som förefaller egendomlig hos en eljest så klok och omtänksam direktör, hade br L. grundat hela denna sejour på en enda trumf, Aug. Strindbergs Hemsöborna, och när denna slog fel, förnämligast genom den vårdslösade dramatiska utarbetningen, stod han der bara med gamla pjeser. Det Strindbergska snillet förnekar sig sällan helt och hållet och med alla sina fel stod denna pjes i värde högt öfver så godt som alla folkpjeser vi sett på många år. Deri funnos verkliga kulturbilder.
Han var klädd i flottans uniform, och denna drägt, som kanske mest af alla är egnad att gifva ett elegant och manligt utseende, gjorde den spänstiga och smidiga formen ännu märkbarare. Det svarta, knollriga håret föll ned i pannan, som i motsats till de solbrända kinderna var alldeles snöhvit. Och ögonen, de mörka, strålande ögonen, de spelade lika skälmskt som i forna dagar. Det var som ett solljus i dem – o, hur hade hon icke förr badat sig deri! – men nu ängslade och bländade det henne. Hon kände sig också besvärad af den elegans och förfining, som omgaf honom; hennes egen stillösa drägt, hennes åldrade utseende, det nakna, otrefliga rummet, den tarfliga middagen – allt utgjorde en så pinande kontrast dertill, att tårarne oupphörligt stego henne uppåt ögonen. Och på samma gång denna namnlösa, vansinniga längtan! Hon förstod nu, att en otillfredsstäld kärlek aldrig kan dödas. Den kan slumra under långa år, den kan som vattnet hårdna till is, men det behöfves blott ett ord, och sömnen är bruten, en solstråle, och vårböljorna flöda lika brusande som förr. Middagen förflöt emellertid ganska angenämt, och maten räckte bra till. Lyckligtvis hade majoren några vinbuteljer qvar från forna tider, och dessa togos nu upp. Majoren var vid ett briljant lynne och bad sin unge slägting om ursäkt att här var så otrefligt, men han och Anna skulle just i dagarne flytta till en annan, komfortablare och vackrare våning, som låg mera fritt, och derför sålde han nu undan litet skräp. Anna rodnade vid faderns ord och löjtnanten hostade för att dölja ett småleende; han mindes sedan gammalt, hur gubben brukade ljuga. Mot slutet af middagen blef majoren känslosam och började tala om sin ende bror, löjtnantens aflidne far. Han sträckte handen åt Edward, under det han bedyrade, att en sådan far och bror aldrig funnits, och han spådde högtidligt, att många generationer skulle födas och dö, innan en dylik åter uppstode.
Denna sednare motion rörer ett ämne, hvari Ständerna icke ega ensam beslutande rätt, utan måste förslaget, ifall det vinner bifall hos R. St., underställas K. M:s nådiga pröfning. Jag anhåller derföre, att motionen måtte till det blifvande BankoUtsk. remitteras. Frih. Sprengtporten, Jakob Wilh.: Jag anhåller, att Gr. Frölichs första motion mätte få hvila på bordet. Hr Gr. o. Landtm, förklarade: att Gr. Frölichs först afgifna motion, enl. motionärens och Frih. Sprengtporten begäran, komme att hvila på bordet. Uppå sedermera af Hr Mannerskantz, Carl Axel, framställd begäran, blef äfven den andra af Gr. Frölichs nu väckta motioner, lagd på bordet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. % till 11 f. m. In fidem protocolli, Alberl Munck. 36 Den 31 Oktober. Fredagen den 31 Oktober 1856. Plenum kl. 11 f. nu Just. 1 prot.utdr. för d. 25 dennes. Öpnades Hrr Elektorers vid i går anstäldt val uprättade listor å Ledamöter och Suppleanter i Utsk:n; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Cons tit ut iöns-Utskott et. Ledamöter: Gr. Lagerbjelke, Gustaf; — 139. » Wirsén, Axel Emil; — 140. Frih. Leuhusen, Carl Herman; — 260. b von Saltza, Anton Philip Carl; — 311. b af Ugglas, Curt Gustaf; — 369. b Lagerstråle, Fullm. Hr Tersmeden, Nils. Suppleanter: — 370. Frih. Paijkull, Johan Gustaf; — 1038. Hr Bogeman, Johan Ludvig. Stats-Utskottet. Ledamöter: — 338. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik; — 1.