Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är detta förhållande-, som jag här framställt, måhända mindre klart, än det förtjenst, eller mindre våldsamt, än kanske försigtigheten fordrat, det är detta förhållande, säger jag, som jag tror, att författarena lill Const.Utsk:s förslag haft för ögonen, dä de icke föreslagit oss 2:ne kamrar af så diametralt olika behof och sammansättning, som man i allmänhet, enligt den nämnda dogmen, tror vara den enda rätta. Jag föreställer mig en nationalförsamling här i hufvudstaden, sammankommen efter de valgrunder, som Const.Utsk:s förslag innehåller; jag föreställer mig en vänskaplig sammankomst mellan tvä eller llere ledamöter af dessa 2:ne särskilda kamrar; jag föreställer mig, att dagens samtal rörer något föremål, som nyss blifvit afgjordt i kamrarna; jag föreställer mig, att ledamoten af nedre kammaren, som är af olika tanke om ärendet med den af öfre kammaren, skall börja med att förklara sin opinion vara folkets. Hvad skulle man då svara en sådan man, i händelse män tillhörde den öfre kammaren? om icke: Min unga vän! vi äro valde af samma valkrets, vi äro valde inom samma calhegorier uti fäderneslandet; det finnes ingen skillnad oss emellan i det väsendtligaste förhållandet, men ni är vald på försök för en riksdag, ni är 25 år, har ännu icke fyllt 30, det är möjligt, det är troligt, att ert företräde skall visa sig framför mitt, men jag är dock vald af samma valcollegium för 5 riksdagar. Mina valmän hafva möjligen tagit miste om min person, men dock är deras förtroende numeriskt 5 gånger starkare till mig än lill er; jag skall, enligt lagen, vara 35 år gammal för att vara valbar, ni behöfver icke vara mera än 25. Man kan vara mycket förståndig och klok vid denna sistnämnda ålder, och klokare mången gång än vid 60, men det ligger i demonstrationens natur, att 8 II. 31 242 Den 13 Mars f. m. den som yngre är, icke kan förebära att han derföre har mera erfarenhet. Jag hemställer, hvar en sådan man, som hörer till den nedre kammaren och säger sig företrädesvis vara vald af folket, skall hemta fäste af den ringaste grund för ett sådant påstående.
I den fyrstolpade höga paulunen hvilade den tinga modern, det gyllne håret omgaf som en gloria hennes väna anlete. De strålande blå ögonen voro vidöppna, riktade uppåt. Hon såg och hon såg icke, såsom den gör, som är helt försjunken i bön. Och modern bad för sitt lilla barn! De små tomtarne pysslade omkring vaggan, medan den gamla kvinna, som en gång i tiden vårdat den lilles mormor, helt fridfullt slumrat in därinvid. Väggohyra, Mal och Bakterier Tornklockan slog midnattsslagen. Slottsanden, som ej visade sig oftare än då nytt lif gjorde sitt inträde i det gamla slottet, eller då död gästade där, kom hvit och hög susande genom gemaken. Inne i sofgemaket vid den lilles vagga stannade den som på vakt, och de små tomtarne veko undan. I samma stund började ljusen i lampetterna att flämta matt, förlorande sitt sken, och glimmandet från glöden i marmorspiseln tedde sig som mörker. Det var inför det bländande hvita ljus, som så småningom fyllde rummet, trängande in utifrån genom själfva den väldiga muren, hvilken, genombruten, bildade en ingång af strålande ljus för insväfvande väsen af himmelskt ursprung. Väsen, genom hvilkas hvita slöjor framskymtade anletsdrag af outsäglig skönhet. De voro tre, som buro skimrande dräkter af ljusaste rosenfärg, af vårens första gröna och af himmelens blå. Kärleken, hoppet, tron voro namnen som buro. De sväfvade in till den lille, som låg där i sin vagga — inför dem ett naket jordebarn, ty indiskt silke och kostbara sömnader äro som annat jordiskt stoft inför väsen af himmelsk art. Kärlekens genius log ljust och lade sin hand på den lilles hjärta; lätt som en vårfläkt vidrörde Hoppet hans läppar, Tron strök öfver dess panna och ögon, stilla, allvarligt. Slottsanden inne i gemaket log stolt och triumferande. Genierna hade denna gång kommit alla tre förenade. Gåfvan, som de så i förening skänkte, månde betyda stor utmärkelse, ära och makt, kärlekens lycka och långt lif för slottets unge ättling.
FRITHIOF HELLBERG. För » Platssökande » o. » Lediga platser » Träffas säkrast kl. 2 — 3. 25 öre för hvarje päbörjadt tiotal stafv. Lösnummerpris 15 öre Redaktionssekr. : J. Nordling. (lösn.r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Redaktör och utgifvare: TJtgifningstid: hvarje helgfri fredag. Fanny Hjelm. M oderna växla. F ö r hundra år sedan var miniatyrmåleriet på modet. H v a r o c h en något bemedlad dam, som såg någorlunda bra ut eller åtminstone själf trodde det, skulle ovillkorligt ha sitt porträtt i miniatyr, o c h herrarne ville också vara m e d. D e t var ett oemotståndligt behof att få se sig själf o c h sina släktingar och vänner i förminskadt mått på en liten bit glänsande elfenben. Helst skulle här i Stockholm Sparrgren göra bilden o c h kanske ännu hellre P e h r Hall, om han bara hållit sig hemma, men han lefde i Paris o c h hjälpte till att storma bastiljen, hvilket egentligen icke var något miniatyrarbete. Så k o m man in på adertonhundratalet, och miniatyrporträtten voro ej längre moderna. N u skulle man ha sin bild i svartkrita, ritad af mamsell R ö h l, o c h det höll man på m e d ända till dess daguerreotypin erbjöd ett, som man tyckte, lika osvikligt som lättvindigt sätt att föreviga kära drag, både egnas o c h andras. H u r u det sedan gått, känna vi alla, som fått sitta i halsjärn för herrar fotografer, ända till dess ögonblicksfotograf e n k o m o c h befriade oss, men för att på sekunden » taga » oss. Porträttmåleriet har nog icke alldeles försummats under fotografiåldcrn. Man har tvärtom allt mera lärt sig inse, att det är ondast målarkonsten, som kan åstadkomma den fullt sanningsenliga människobilden. Men de stora porträtten i olja ha obestridligt fått tränga sig fram bland alla de tusentals små fotografikorten.
ömt de slö t o sig om mina, när jag vacklade framåt i min barndoms första tider, under barnaårens strider, än i skratt och än i gråt. De mig buro, de mig skötte, värnade, då faror mötte, smekte mig till sömnens ro; säll jag gick vid dessa händer hän till fantasiens länder öfver sagans vackra bro. Och jag ser dem rastlöst sträfva, aldrig någon hvila kräfva, lyfta nya bördor blott, oafldtlig omsorg lämna och min väg med kärlek jämna, för att jag skall ha det godt. Och i drömmen jag förnimmer liksom änglavingars skimmer från en öfverjordisk värld! Plötsligt drömmens bild sig vänder: vin gar ne bli modershänder, signande min hufvudgärd. 349 Så har tiden snabbt förflutit, medan deras, hägn jag njutit, trygg i hvarje lifvets storm. Mödorna ha lämnat tecken kvar uti de djupa vecken, sköflat deras mjuka form. Nu de darra, darra sakta. Aldrig nog jag kan dem akta, kyssa dem till lön för allt hvad de burit, hvad de bära! Modershänder, ära, ära vare eder tusen faldt! * Ernst Högman. I " damernas paradis. " En vandring genom K. Lundbergs nya affärspalats vid Stureplan. J) å » Almska stiftelsen » i hörnet af Biblioteksoch Birger Jarlsgatan hösten 1896 sten för sten började sönderplockas af beskäftiga händer, uppstod på Biblioteksgatans enda lilla smala trottoar, dit mänskoströmmen obarmhärtigt pressades, ett kryssande och ett väjande, ett armbå- gande och ett fäktande, så att man icke hann ägna en blick, än mindre en tanke åt hvad som försiggick på den afundsjukt inhägnade tomten. Men en vacker dag två år fram i tiden var planket som bortblåst. Och då stannade man, äfven om man hade aldrig så brådtom, och då tittade man, om man aldrig tittat förr. Det var ändå något annat än den gamla nunnelika » stiftelsen » den där stolta, palatslika byggnaden med sockel och pelare af granit och med kopparhjälm på sin högburna hjässa. På de ännu hvitmenade rutorna lästes i jätteskrift K.
Af desse exeptioner synes mig den soia lennar Deri 17 Februarii. lemnar förmånsrätt för kyrko och fattighusmedel maei grundlös, sedan sådana medel nume< ra ej godtyckligt förvaltas, utan flere personer, förenade i Commitéer eller kyrkoråd, dermed Hafva befattning, och uppbörden har én så nära contröll, ätt bälance ej är ätt bé> fara. Jag kan således i betragtande af det hinder vid penningeförsträckningar, bibehållandet af detta stadgande förorsakar ej finna, att lagstiftaren bör anse betänkligt, att borttaga en sådan förmånsrätt , emedan man kan vara viss, att försigtigheten och uppmärksamheten hos dera, sorn äro satte, att vaka öfver slike medels uppbärande, och användande, och som derföre i allt fall stå i ansvar, skall göra förmonsrätten öfverflödig. Hvad angår ali annan uppbörd, såsom i allmänhet ägande större omfattning, och hvarpå controllen i följd deraf ej kan vara så verksam, visar erfarenheten, hvilken måste stå i bredd med théorie», då fråga är om lagstiftning!, att nu gällande till sin princip origtiga föreskrift om förmånsrätt i uppbördsmans egendom för oredovisad uppbörd, icke gör tillfyllest, ty när så beskaffad uppbördsman ko innöt derhän, att han tillgriper de nledtl han om händer har, äf beloppet omöjligt att bestämma, helst det beror af den mer elier mindre skicklighet hvarmed han förstår att till en tid dölja tillgreppet eller ock måttet af hans tilltagsenhet} och Bil. till Ridd. 'o. yld. Pr. I Band. 27 Dea 17 Februari/. då uppbördsman sällan äga större enskild förmögenhet vinnes vanligtvis ingenting genom förenämnde stadgande, utan lägger det endast hinder i vägen för den redlige uppbördsmannen, att beläna sin lilla fastighet , för att genom förbättringar och odlingar derå, gifva den ett högre värde och genom denna utväg i förening med omtanka och verksamhet åt sin ålderdom bereda det oberoende, som utgör föremålet för hvarje tänkande mans omsorger.
Jag har endast velat lämna uppgifter från min egen erfarenhet, som faktiskt öfverensstämma m e d verkliga förhållandet. Gärna får » den uppretade äkta mannen » återkomma m e d sina förfrågningar, såvida jag nöjsamt kan besvara dem, m e n jag hoppas att han ej skall behöfva det, då så många goda råd gifvits, för hvilka jag är m y c k e t tacksam, o c h särskildt hvad » Georgina » yttrat b ö r hvar och en lägga på hjärtat, o c h öfverensstämmer jag uti allt m e d henne samt önskar, att hennes yttranden måtte falla i g o d jord. m e d några kantningar kunnat ha sådana i 3 år. Underkläder syr jag mig alltid själf o c h syr i regel / dussin hvarje år, än af den ena sorten o c h än af den andra, m e d godt tyg o c h broderi, ej virkade spetsar, ty de äro ej starka. Småsaker såsom förkläden, handskar, kragar, strumpor och dylikt har jag alltid haft turen att få o c h då jag alltid märker o c h reparerar alla kläder själf, har jag ingen särskild utgift för detta konto. Ungefär så får jag fördela utgifterna hvarje år, o m de därtill afsedda 125 kronorna skola räcka. E j m y c k e t sparsamt kanske, då många af insändarinnorna, s o m lefvat » ute i världen », ej behöft att använda ens så mycket. V o r e roligt att höra någon annan, s o m lefver i ungefär mina förhållanden, yttra sig i ämnet. Då » klädpenningfrågan » visar sig äga så stort o c h allmänt intresse — hvilket är helt naturligt, då den för hvar o c h en dagligen gör sig så kännbar — tror undertecknad det vore till stort gagn, M i n lilla u p p s a t s d e d i c e r a r j a g till » m o - o m någon erfaren ville lämna några vägledande råd o c h anvisningar härutinnan för den kategori derlös », o c h kunna j u andra intresserade af kvinnor som, i den ena eller andra branschen, s e d a n därifrån g ö r a s m å u t v i k n i n g a r eller höra till de » tjänandes » klass.
Genom liera vid innevarande riksmöte gjorda framställningar, har Rikets Ständers uppmärksamhet blifvit fästad å det inträffade missförhållande, att, vid tillämpningen af rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständers beslut om landshöfdinge-ackordernas inlösande, under vilkor, att 6 procents ränta å den summa, sorn i ackord blifvit utbetald, skulle årligen af lönerne vid de landshöfdinge-beställningar, hvilka från ackord befriades, lill statsverket ingå, intilldess den förskjutna summan, med 4 procents ränta derå, blifvit godtgjord, landshöfdingen i Wermlands län, ehuru egande ringare löne-inkomster, än ålskillige andre landshöfdingar, likväl för sin befattning är betungad med den högsta ackordssumman samt att ränta och a morter ings-å f gifter ne derå äro större än i något annat län, med undantag af dem, som erläggas af landshöfdingen i Calmar län, uti hvilkens lön dock ingår afkastningen, upptagen till endast 1,600 r:dr banko, utaf Skälby boställe, 5 mantal. I betraktande häraf och då i öfrigt förekommit, att ackordssumman för landshöfdingebeställningen i Wermlands län, 20,000 r:dr banko, blifvit till nuvarande innehafvarens företrädare er lagd samt att de afgifter till ränta och kapital-afbetalning härå, hvilka landshöfdingen i merherörda län årligen till 1869 måste vidkännas, uppgå till 1,200 r:dr, eller nära en fjerdedel af den honom bestådda lön, 5,000 r:dr, hvaraf återstoden, sedan utgifterne för hans 86 Expeditions-Utskottets Förslag till tind.
Jör någon icke äger rum, anställes, med iakttagande af hvad 69 f)\ om lika rösters förekommande Coust. Utsli. Betänkanden. 59 stadgar, ny 'Dotering med slutna sedlar, till antagande af den, som de flesta rösterna erhållit, eller, om han icke ant ages, af den, som näst honom blifvit af de fleste Electorerne kallad och så 'vidare. Inträffar den händelsen etc.« lii ks dagsOrdningen. §. 6r. »Då val till Konung om en person sig förenat. Omröstningen ibland Nämnden skall ske per Capita och med slutna sedlar. Hvar och en af Nämnden upp gifve, ibland, dem af Stånden föreslagne, den han anser böra utköras. Falla dervid rösterne, till mer än hälften af de röstandes antal, på en Man, rare han behörigen vald. yl ro åter rösterne så delade, alt en sådan full pluralitet icke äger rum, anställes, enligt det i 53 beskrifna voteringssätt, ny omröstning till antagande af deri, som flesta rösterna erhållit, och, om han ej ant ages, af den, om hvilken, näst efter honom, de fleste af Nämnders sig förenat. Inträffar den etc.<c §. 62. v Skol a Riksens Ständer tillsätta Förmyndare för en omyndig Konung, sammanträde de sist dagen efter den, då Riksdagen å Rikssalen Öppnad blifvit, och utvälje, genom allmän omröstning i deras särskilta Plena, till en Nämnd, sexton per - 6o Const. Ut sk. Betänhanden. sorter för hvarje Stånd, hvilka röste per Capita, och icke Ståndsvis, om de, af Plena till antalet bestämda Förmyndare, sorn. skola vara antingen En, Tre eller Feni. Hvarje Ledamot af Nämnden upptéckne å en sluten vallista, de män dem han anser, förtroendet värdiga, o< h så mångå att de med en person öfverstiga det af Ständerna utsatta antal. Af dem, som dervid kommit i åtanka, ställes, på sätt uti 53 stadgas, först deri, sorn flesta röst erne erhållit, under ny omröstning, då Nämndens pluralitet gifve utslaget.
Rå- och Rörs-Hemman Frälse-Hemman . , Frälse-Skatte-Hemman Krono-Hemman r Krono-Rusthall • dito Augments-Hemman . Rrono-Skatte-Hemman Rrono-Skatte-Rusthåll dito Augments-Hemman Militise-Boställen • , t Civile-Boställen t Ecclesiasticiue_^os^^en" Gymnasii oc h Scholae-Hemman, Skatte Hospitals och Barnhus-Hemman, Säteri Dito Frälse Dito Skatte Dito Krono Krigsmanshus-Hemman Skatte Dito Krono Recognitions Skogs-IIemman Skattlagde Bebyggde Torp, Utjordar, Urfjellar m. fl utan mantal, tegripne, Dito Dito sorn ej under Frälse Skatte Krono något Hemmans ränta äro in Dito, obebyggde Oskattlagde, Bebyggde dito, deraf Ryttare, Soldat och Båtsmans Torp 3,319 st Krono-Torp med Friliets-År Backstugor Bebyggde Lägenheter, afsöndrade från Hemman, under ständig ägande rätt. Dito på viss tid eUer Lifstid . Skattlagde Fisken och Fiske Lägenheter af särskildte slag, som ej under något Hemmans ränta äro inbegvipne, Skatte Hemmantal. "i Qe g O p - St. 2 2i 222|4 55 984*1 Lägenheter Dito Dito Krono, Frälse deraf 6 st. Öde ugna Tull-mjölqvarnar med 648 pär stenar Tull-Sågqvarnar, Grofbladige Dito Finbladige Husbehofs Mjölqvarnar • Stångjerns-verk med io Hamrar Amnes-verk med ,2 Hamrar [Masugnar med frihets-år intill 18.I9 Jern-manufactur-verk af serskilte slag, Stå Glasbruk , Pappersbruk Tegelbruk , Olje-Slageri . ^ r ‘ ... Garfverier . Kalkugnar Pottaskebruk • • Färgerier • . Bomulls och Ull-spinnerier \ Underhållne Kreatur. Potatoes. Hvete.
Föredrogs ånyo och lades till handlingarne Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 26 och 31 sistlidne Augusti på bordet lagda Utlåtande N:o 108, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 97, så vidt detta rörer den i Upsala nuvarande medicinska fakultetens förening med Carolinska medico-chirurgiska institutet i Stockholm. S. D. Föredrogs ånyo och af slogs Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets den 26 och 31 sistlidne Augusti på bordet lagda Utlåtande N:o 109, i anledning af återremiss utaf Betänkandet N:o 81, i fråga om befrielse lör Svenska ångfartyg, som göra reguliera resor, från skyldig heten att taga lots då de komma från sjön. S. D. Föredrogos och biföllos Stats-Utskottets nedannämnde den 31 sistlidne Augusti på bordet lagda Utlåtanden: N:o 115, angående medels anvisande till lån fpr kyrkooch skol-byggnader; N:o 116, angående begärdt lån för återuppbyggande af Wallentuna försam lings genom åsk-eld förstörda kyrka; N:o 117, angående ett föreslaget lån för fullbordande af reparationsjemte andra arbeten å Skara domkyrka samt liqviderandet af kyrkans skuld; N:o 118, angående en för fortskyndande af innevarande års arbeten å vestra stambanan begärd förskotts-summas anvisning till utgående från Riksgälds-kontoret; N:o 119, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift af Direktören A. L.
Ridd. och Adelns Prot. B. XIV. pp. 49> ,to> ' 5o, IQ 2, 207, 210, 248, B. XVII. p. 6." B. XVIII. p. 280. B. XXI. p. 101. B. VII. pp. o3, 3 j 7. B. XXI. p. 113. PresLe-Ståndets d:o B. X. p. 349» 3p8. B. XI. p. 107, 208. B. XIV. p. io5, 108. B. XV. p. 180. B. XVIII, p. 166. Borgare-Ståndets d:o B. V. p. 787. B. VI. p. 27, 53, 126. B. VII. p. 93, 3o8. B. VIII. p. 172, 471. B. IX. p. 769, 851. Bond».-Ståndets d;o B. VIII. p. 487, 4.91» 492, BIX* p. 007. B. X. p. 277. T 11 Y C r. T HOS ,T. A. WiLlDÉS, 18 40. ConstitiUions-Ulskotlets Memorial iV.o 2. 1 N:o 2. Antom till Exp. Utsk. den Febi'., kl. 4 em. Memorial till Hedervärda Bonde-Ståndet, angående grundlagsenligheten af en yrkad, men vägrad Proposition.
Samma tafla, i ädla stenar infattad, skall sedan länge förvarats i Sverige, men blifvit olofligen af erkebiskop Gustaf Trolle förd till Köpenhamn, der han borttog juvelerna och gaf taflan åt en prest i Roskild, hvilken, då han sedan kom till Söfde pastorat i Skåne, inskref taflan i kyrkans inventarium. Sedan troddes att biskopen i Lund, Nils Hvid, som skall hafva varit en stor samlare af antiqviteter, stulit taflan från Söfde kyrka, i anledning hvaraf magister Jakob, som ansågs för en vitter man, skref pasqviller emot Hvid, hvarför Jakob, sedan af biskopen förföljd, år 1586 förlorade sitt hufvud. Ännu vid stupstocken utbrast magistern i följande rim: ”Skall nu Mäster Jakop miste sitt lif for hanen gal, Saa er dog bispen en tyv for stenen han stal.” Under sitt härnadståg till Gardarike eller Ryssland berättas Ivar Widfamne hafva, då han med sin flotta anländt till Kyrialand eller Karelen, drömt en besynnerlig dröm, hvilken mycket oroade honom, och om hvars förklaring han anmodade sin fosterfader. Han hade nämligen drömt, att en eldsprutande drake, åtföljd af alla nordlandens fåglar, flugit upp ur sjön öster ifrån och spridt ett starkt sken öfver hela nejden; ett åskmoln hade då omgifvit dem alla, ett väldigt gny vester ifrån hördes öfver hela Ivars rike och alla hans skepp blefvo förvandlade till hvalfiskar. Horder, Ivars fosterfader, missnöjd med sin fostersons omättliga ärelystnad, våldsgerningar och falskhet, ville nu begagna tillfället att säga honom den osminkade sanningen. Han förklarade derför, att Ivar snart skulle dö och hans länder delas. Vredgad öfver denna uttydning bad Ivar fosterfadern, som stod på ett annat skepp, komma ombord till honom och vidare uttala sin mening; men härtill nekade den gamle. Ivar sporde honom då ytterligare, huru hans slägtingar mådde i Walhall, och Horder svarade, att de der stodo i högt anseende, men voro mycket förbittrade på honom.
Ständer vid innevarande riksdag afgifna nådiga proposition, angående statsverkets tillstånd och behof, föreslagit, att, ”då de åtgärder, hvilka för skolväsendets ordnande komme att vidtagas, blefve af det omfång, att de icke kunde inom ecklesiastik-departementet medhinnas, utan serskildt biträde 8 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 81. af personer, sorn i ämnet egde speciel kännedom och erfarenhet, Rikets Ständer mätte på stat uppföra ett årligt anslag af 3,000 r:dr banko, alt i nämnde afseende användas,” så vore likväl de åligganden, som skulle tillkomma de sakkunnige män, hvilkas biträde borde i berörde hänseende anlitas, icke i den Kongl, propositionen närmare bestämde; och då det åsyftade vigtiga ändamålet icke syntes på det af Kongl. Majit i nåder föreslagna sätt kunna med någon fullständighet, jemnhet och säkerhet vinnas, har motionären föreslagit, dels att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att, i stället för det obestämda biträde af sakkunnige män vid skolväsendets ordnande, som med det begärda anslaget åsyftades, Kongl.
Liksom man, i fall man verkligen förmår uppskatta värdet af det naturliga, finner obehagligt, att en men-niskokropp utan några tvingande omständigheter till störredelen svepes in i en kappa, så är det nästan lika motbjudande att få se en för öfrigt lyckad figur med armar, hvilka fram ifrån förekomma som stympade. Det fattas något i den naturliga figuren, tycker man, och vill man vara kitts-lig, så kommer man med den anmärkningen: konstnären vet icke hvar han skall göra af armarne, då han icke vill använda den “ obligata “ kappan. Men det är möjligt, att jag har orätt, att konstnären som låter Geijer hålla händerna på ryggen är större realist än granskaren sjelf och att denne senare ännu är bunden af gamla konventionela åsigter och dumma fördomar. Sådant kan ju hända, ty det är ofantligt svårt för en gammal menniska att frigöra sig från alla falska föreställningar, hvilka man i ungdomen nött in i henne. Men till dess jag öfver-bevisats om att hafva misstagit mig, fasthåller jag vid den åsigten, att konstnären gjort orätt i att låta Geijer hålla händerna på ryggen. Hvad som bestämdt är orätt af Börjeson, det är, vågar jag påstå, att han satt den förkroppsligade tanken vid Gei-jers fötter. Ofverst på minnesvården ser man Geijer, men nere på fotställningen varseblir man en qvinlig figur, som låter högra handen leka på en lyra. Det är “ Gei jer s tanke " eller bara “ tanken ", säger man. Hvad bevisar att så är? Är det något enda kännetecken på att.denna figur skall vara en tanke? Huru ser en tanke ut? Vet hr Börjeson det? Är det någon annan som vet det? Nej, svarar man, men man kan ju komma öfver ens om att så är. Der ha vi det konventionela, det gamla otyget, som verklighetens friska konst borde befria oss ifrån. Der ha vi orsaken, hvarför man ej ännu kan helsa Börjeson riktigt välkommen på den konstens område. Man måste således komma öfver ens om, att det är en tanke.