Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till slut anhåller jag få anmärka, att jag icke finner Friherre Palmstjernas yttrande hvarken rigtigt till princip eller consequent, då han sagt att StatsUtskottet ej skulle fälla sitt omdöme om någre stridige opinioner. Först och främst hade Utskottet bordt göra det, eftersom sådont är nödvändigt i afseende på framtiden och för möjligheten att Rikets Ständer utan återremiss skulle kunna gilla deras Betänkande. För det andra har Utskottet verkligen gifvit sin opinion, sedan de tagit hvad som förekommit i öfvervägande. Men att opinionen icke är rigtig, är en annan sak. Detta är äfven min tanka, och jag anhåller derföre, att mitt anförande måtte få åtfölja återremissen till StatsUtskottet. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att Herr af Wingårds och Grefve Frölichs anföranden, innefattande svar å Herr Lefrens, Johan Pehr, den iq dennes f. m. till StatsUtskottet remitterade, yttrande, i anledning af Utskottets under N:o 67 afgifne, och sistnämde dag återremitterade Utlåtande, öfver Rikets Ständers åren iSaS och 1827 församlade Herrar Revisorers Berät - ai4 Den 23 Mars f. ro. telser om granskningen af RiksgäldsVerket, General-Assistance-Contoiret och f. d. Filial-Discont-Inrättningarne, äfven måtte till StatsUtskottet förvisas. Ropades Ja. Herr Tham, Wolrath, uppläste följande: Uti Högloft. Stats-Utskottets Protocoll af den i4 Mars, som blifvit RiksgäldsContoiret tillstäldt, och innehåller Rikets Ständers beslut, så väl om antalet af den vid samtelige Utskotten antagna Betjening, som angående den för dem bestämda månatliga aflöning, har följande mening influtit: Hvarjemte Rikets Högfojl.
Napts oeb Rikets Krigsoeb Kammar-Lollegier underdänigst ankört, attdädeilrägakomne lägenbeterna, bland b vilka de ä kronoparken Vsen, elter b vad Kandsbökdingen upplät, vore ak ofruktbar beskalkenbet, kunna, utan olägenbet kör parken eller Kungsgården, derifrån aksöndras, något binder körderas upplätande ät llllospitalet destomindre körekomme, som desamma icke kunde derigenom anses säsom Kronan akbände; men som Kungs-ladugärden tillbörde de Kronans egendomar, bvilka, enligt i Regeringsformen, skola förvaltas elter de grunder, Rikets 8tänder föreskrifva, kunne (lollegierne sig böra bemställa, att, innan bifall till omkörwälde jordtrakters aksvndrande krän Ulltuna Kungs-ladugärd i Väder meddelas.
— Genom afvittringarne och visse i fjelltrakterne tolererade nybyggesauläggningar hafva Lapparnes fordom obegränsade, vidsträckta områden på sine ställen onekligen blifvit mindre välbetänkt styckade, och ej sällan tillfogas denna befolkning stora förluster genom sjukdomar bland rendjuren, deras snart sagdt enda och förnämsta egendom; — så har, till exempel, såkallad klöfhälta förlidet år anställt ett stort nederlag bland renjordarne i Härjeådalens fjell, oaktadt biträde af Veterinär-Läkare så fort som möjligt erhölls. På sätt jag uti sista berättelsen anfört förenar Jemtlands allmoge, med en jemförelsevis bog bildningsgrad, ett fogligt och fridsamt sinnelag jemte sedlighet och laglydnad, så att brott af svårare beskaffenhet äro ganska sällsporda. — Förhållandet med nykterheten är i allmänhet utmärkt godt. Företagsam och fyndig, saknar likväl Jemtlänningen ofta ihärdighet; är maklig i arbete och tjenaren uträttar i allmänhet icke mer än han sjelf vill; hvaremot hans anspråk på vällefnad och ledighet äro svåra att fylla; anspråk, hvarmed husbonden oftast måste ha öfverseende för att ej ställa sig ulan allt biträde, helst föreskriften om laga tjenst hålles i föga helgd. De sednaste årens goda skördar i förening med hitintills okända, betydliga inkomster för skogseffekter, desammas afverkning och forsling, hafva visserligen, efter hvad ofvan är nämndt, åstadkommit ett förut främmande välstånd, men ock hos allmogen alstrat en tillförene likaledes okänd lyx så i mat och dryck som klädedrägt. Härjeådalens 9 Härjeådalens invånare deremot bibehålla ännu till största delen sin fordna enkelhet, både i klädedrägt och lefnadsvanor, ehuru hos den yngre befolkningen en slags lyx äfven der börjar göra sig hemmastadd. Antalet för brott sakfällde personer, hvilket uppgick år 1846 till 168. » 1847 » 324.
Regerings - Formens 70 H kan emot tydliga ordalydelsen och en physisk omöjlighet icke annorlunda fbrstäs, än att deruti nämnde uppgift af grunderna har afseende pä den af Riksens Ständer bestämde Summans fördelande och utgörande, med tillämpning deraf i hwarje serskildt fall, men ingalunda pä den plan som Riksens Ständer finna godt att för en sädan si»gS 4082 Den io (vctobek. flags Beskattning i allmänhet uppgöra. Det »vore kika som en gäldenär skulle läfwa att owillkorligcn betala sin skuld wid anfordran, men med förbindelsesätt pä intet sätt wara betänkt pä möjligheten och sättet att anskaffa penningar förr än sedan han wcrkeligeN blikwit krafd. — Sälunda kan grundlagens i ofw nnämnde § gjorde föreskrift, att dä icke längre får dröjas med BcwillnmgS-ärcnkerNaS remitterande till Utskottet, pä intet sätt innefatta nägot förbud, att, enär Ständcrne nödigst prökwa, äfwen förut om planens Upgörande till Bcwillnings-grunderne i allmänhet förs anstalta. Efter ett anttat stutningSsätt, skulle pä sams nia grund ben 70 Z kunna äbcropas till bestridande af BcwillningS - Utskottets befattning med de bewillninas - Summor af flere särskildte stag som L Regerings - Formen omtalas, ty i 70 §. NämNes ordet Summa blott i Singular! Mcd egcntcligt afseende pä Dewillniagcn i dest förhällande till StatS-Regleringen. M^d ringaste Urskillning lärer likwäl icke kunna bestridas att Utskottets befattning är enahanda med de öfrige Summor som efter 6z och 66 §:ne RegeringsFormen böra anstäs.
Riksens HögloFh Ständers sist församlade Revisorers gransknings åtgärder sträckte sig, i afseende på Allmänna Magazins-Inrättningens förvaltning, till och med September månad år 1823 samt till 1819 och 1830 årens afslutade Räkenskaper. För de trenne sista måhaderne af förstnämde år, liar StatsTJtskottet i fortsättning granskat Inrättningens Styrelse och dervid funnit, att ej nrgre ä‘- render af vigt eller större infljUande under samma tidslopf) till afgörande förekommit, äfvensom Inrättningens ställning i allmänhet icke eller kan sägas hafva undergått särdeles förändring, sedan 4 Samt, 4 Band, 102 Stats^Ufskotfets Be fän k a tid Sfi.- 18sa års Revisions-Berättelse Klef afgifven. Kågon granskning af 1821 års fiäkeilskaper för' Allmänna Magazins-IbrätthiftgPn har Stats-tJiskottef ej kttnnat företaga, emedan nämnde års Bokslut ännu Lefinnes ofullbordadt. Imellerlid får Stals-Ltskottef till Riksens H< g. loft. Ständers kännedom anmäla, htad Stats-lltskottet i ett eller annat fall, vid Protocollens ganomläsande, ansett vara af mer eller mindre' anmärkningsvärd beskaffenhet. i-o Bill förre Inte essentétrne uti dé’n för Allmänna Magazins-Inrättningens raknir g inköpte så kallade Eldqvarnen, har, enligt Protocollens föranled. iliden Kongl. Allmänna Magazins-Directioflen, i följd af Pluralitetens beslut, den 31 öctr_- ber 1822', låtit utbetala i förskott å Köpeskillingen 3000 R:dr Banco, samt tiil Tömteös friköp särskildt 8is R:dr 18 sk10' rst., den förstnämnde Summan emot 3 procents Ränta intilldess Liqvid kommer att ske, och den senare utan räntas erläggande, hvilken förskotts Utbetalning
Men s å afstannad e åte r denn a stor a rörel - Rik va r Ester s lifsgärning, kor t henne s se ino m barnavärlden. Barne n växlad e om, lefnads saga. Låto m os s afslut a de n me d och d e äldre, so m skull e led a dem, trött - skaldens betydelsefull a ord: nade. Mång a lärar e i folkskolorn a vor o likgiltiga elle r motståndare, därfö r at t d e Klage n icke, nä r döde n sände r bud, ansågo gossarn a bör a f å saml a äg g oc h Grafkullen ä r et t trappsteg, so m närmar os s till uppstoppa fåglar. D e uppmanad e snarar e Gud. Och aldri g ligge r himlen s å nära mänskans famn, till djurplågeri. Som nä r al l jordisk lycka försvinner so m en hamn. Detta upprörd e Topelius. I et t föredra g i Helsingfor s de n 2 2 jul i Då väx a minnet s roso r förutan törne n opp, Då tänd s som morgonrodnad odödlighetens hopp. 1891 uttala r ha n si n har m oc h si n sor g Då svarva r öfve r grifte n e j döden s änge l blott, öfver de n råhet, so m bli r e n följ d jus t häraf. Uppståndelsen och lifvet ha r mänska n d å förstått. Till-föräldrar oc h skolo r säge r han: » Hvarför uppfostre n I vilddjure t i män - Adelaide Nauchhoff. niskan? Vete n I icke, at t grymhe t förhärdar, att råhe t förvildar, at t djurplågar e ocks å • bli människoplågare? Läg g märk e til l hvad denn a fordra n innebär, nä r de n ut - T yst, den kommer, skuggan ifrån Finland, sträckes til l all t lefvande.
Jag medgifver att då PoliceMagtens föremål blifvit uppgifvit såsom bibehållande af Allmänna SamhällsOrdningen; en Definition, hvars fullständighet jag ej här vill undersöka; dessa ord medgifva en så vidsträckt och mångfaldig tydning, att enär dessutom PoliceMagten i Samhället måste vara försedd med styrkan af en yttre magt, farhågor för dess missbruk ej utan anledning kunna uppstå hos nitiske och vältänkande ifrare för den Medborgerliga Friheten. Jag delar alldeles med dem denna farhåga, så mycket mer, sorn Utländska och Inländska äldre och nyare Exempel än mer berättiga dertill; men jag tror att säkerhet emot sådana missbruk, snarare vinnes genom åtskiljande, än genom förblandning af Domareoch Police - Den Januarii. 225 Magterne. J;ig finner således elen individuella säkerheten mycket mindre försäkrad genom att inblanda en Ordinarie Domstol i Police-ärenderna, eller, som Herr Grönhagen uttrycker sig, genom att sätta Po 1 icekam 111 are 11 under Kongl. HofRätten, än genom ett noga bestämmande och strängt afskiljande af de serskildta ärender, hvarmed PoliceMagten och DomareMagten äga att sig befatta. Jag medger att detta är ett svårt Problem; men det måtte ej vara svårare, att i denna del af Lagstiftningen, än i någon annan, vinna approximation till fullständighet; helst då man påminner sig att fråga blott är att inskränka missbruken af en laglig Magt, icke missbruken af styrkan, hvilka innebära uppbufvande af allt Laglighets-tillstånd, och således genom ingen Lag kunna förekotnmas. Af en värd Ledamot, Herr Grefve Gyllenborg, är redan Motion väckt om ett sådant noga utstakande af hvad, som hör hänföras till Policemål eller ej.
då han nemi. väckt uppmärksamheten derpå, att-10 och i4-sk:s-sedlarne kunde bidraga till en lättare vexling, som eljest skulle åstadkommas med kopparmyntet, och dessa to och 14 sk:s utgifvande skulle således åstadkomma besparing, icke blott af de öfriga småsedlarna, utan äfven af kopparmyntet, som är temmeligen dy 11. Jag får hembära honom min tacksamhet för det han vackt Ståndets uppmärksamhet derpå. Den compliment, som de 3:ne Stånd, hvilka beslutat att småsedlarna fortfarande skola u (gifvas, i så måtto, fått uppbära, som de skola afvikit från den bildade allmänhetens önskningar, kunna dessa 3:ne Stånd naturligtvis icke besvara; men jag behöfver likväl icke uppträda som deras ombud. Det är emedlertid icke från detta rum, som sådant borde vankas. Hr von Hartmansdorff: Hr Stuart har sagt att Utsk. saknat anledn. att tillstyrka annat än hvad det gjort. Disk. må gerna göra sina tillstyrkanden med eller utan anledning. Jag har icke talat om Utsk:s bevekelsegrunder; men dess sätt att förhålla sig är icke någon regel för detta Stånd, till hvilket jag gjort min framställning om ett annat Den 5 September f. m. >43 beslut. Farhågan för de sedlar, på hvilka det står kopparmynt, härleder sig utan tvifvel derifrån, att en K. kungörelse utgått om daler koppnrmynts-sedlnrnes afskaffande. Sådana svårigheter hafva likväl icke mött dessa sedlars utlemnande till allmänheten, att en ny kungörelse synes behöflig. Men om så skulle vara, lärer K. M. nog derom föranstalta, i händelse sedlarne bibehållas. Samme talare har klagat öfver den stora massa olika sedelslag, som finnes i rörelsen. Vill man förminska deras antal, så tror jag att början snarare borde göras med prival-baokernes än med Stats* bankens Sedlar. Derom torde likväl mycken tvist uppstå, och för min del vill jag icke väcka fråga derom.
Kleen alt., äfven under innevarande år, å Bankens och Riksgälds-Kontorets vägnar, såsom Ledamot, deltaga i Götha Kanal-Direktion samt Ordföranden i Bankens Ofver-Styrelse och Riddaren af Kongl. Nordstjerne-Orden, Herr Grefve Guslaf Lagerbjelke, att granska Kanal-verkets räkenskaper och förvaltning, för åren 1855 och 1856, hvilken revision redan är vorden verkställd och berättelse derom afgifven. § «• Sedan Rikets nu församlade Ständer förordnat att de, till undvikande af penninge-försändningar med posterna emellan Stockholm och de orter, hvarest Banken har Låne-Kontor vidtagna åtgärder skola fortfarande iakttagas, hafva Fullmäktige, vid det förhållande att tillfället att erhålla anvisningar på Bankens Låne-Kontor i jemförelsevis ganska ringa mohn härstädes begagnas, under det alt detsamma med begärlighet omfattas i LåneKontoren, hvadan stora behållningar i banko-sedlar hos de sednare samlas, ansett sig böra hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t i nåder täcktes anbefalla de vederbörande, som hafva penninge-försändningar till orter, der Riks-Banken har Låne-Kontor, att hos Banken uttaga anvisningar å bemäldta Kontor, hvarigenom de derstädes befintliga och städse sig ökande behållningar kunde förminskas. Följande räkenskaps-sammandrag utvisar huru denna rörelse blifvit begagnad efter den 27 September 1856, intill hvilken dag redovisning derför återfinnes i Banko-Fullmäktiges berättelse till Banko-Utskottet vid denna riksdag. Val af Ledamot i Götha Iian a lDircktion m. m. Postremiss unvisnivgar. Revisorernes Berätt. äng. Bankoverket. 2 10 Tableau, utvisande rörelsen vid de serskildta anstalterna till förekommande af penninge Anvisningar utfärdade af Rikets Ständers Bank på « Götheborgs Låne-Kontor på « Malmö dito på * Wisby dito på « Stockholms Enskilda Bank på Summa Assignationer utfärdade af Malmö Låne-Kontor på Rikets Ständers Bank .
Sådana voro i allmänhet, mindre förändringar i 1807 och l8tr årens författningar oberäknade, Judarnes rättigheter bestämdt inom vissa gränsor utstakade, men icke beroende af godtycke, intill år i8i5, då, under den 3t Aug., K. M. kungjorde den undantagslag eller författning: att Judar icke, utan Hans nåd. tillstånd, kunde få i Riket inflytta. Så blef då rätt, äfven för Judar, utbytt mot nåd, och ettjnagistraternes bestyr öfverlagd af K. M., och vid denna tid, märkligt nog, Svenska allmänhetens inflytande på Judarna förbytt till deras på henne, eller hvem minnes icke, sedan denna tid, deras sysslande, ej allenast i vigtiga, utan äfven det allmänna ang:de värf. Månne man ej nu börjar komma orsakerna på spåren till ett och annat missljud, som redan då lät höra sig? Men på sätt ord för ord upptages i ett Utsk:s betänk, vid i834 års riksdag, inskränkte It. St. vid 1815 års riksmöte deras slutliga åtgärd, i fråga om Judarna, till en lind. anhållan, att Judar derefter ej mattei Pöket inflytta; och de motioner, som väcktes emot dem vid 1823 års riksdag, föranledde, uppå Ekon.Utsk:s tillstyrkande, icke något annat resultat, än en und. hemställan, dels alt domarena måtte förständigas att icke bevilja uppbud och fasta å egendomar, sålda till Judar, och dels att förbudet i 19 och 20 §§:na af Jude-regl:tet, det ingen Jude måtte på landsbygden kringfara och derunder eller å olofliga resor mellan Rikets städer handel drifva, kunde varda upplifvadt och förnyad t. Icke dessmindre fick man i K. brefvet den 4 Maj 1827 för första gången höra talas om Judar, såsom Svenske undersåtare, och att de K. resolutioner, hvarigenom Judar redan blifvit eller framdeles blifva dertill upptagne, personligen skulle gälla endast för den, som en sådan resolution erhållit, så framt icke barn och efterkommande voro i sjelfva resolutionen uttryckligen nämnda.
— Men att hjelpa misstag genom öfverträdande af den gräns Grundlagarne för Oss, Nationens Representanter, stadgat, deremot protesterar jag pä det högsta. Om Cnnstitutionen anses fel«gtig och tarfva förändring eller förklaring t\ må den i behörig ordning sökas och vinnas $ men jag bestrider blott att något Riks-Ständ emot tydeliga bokstafven i Grundlagarne äger frihet sjelf utom den stadgade ordning göra denna förklaring , som i det hela varder en ny Lag; och derjemte besluta att den, skall medföra retroactive verkan på redan framfarne händelser, hvilka skulle efter denna nya Lag bedömmas. _ Och jag tror, att under en lugn granskning af dessa mina principer de skola hos hvarje fördomsfri Medlem af detta Riksstånd vinna samma bifall, som de grundsatser, jag förut vid flere Riksmöten yttrat och följt. Friherre Mannerheim, Lare August? Hufvudvilkoret för en öfverläggning, för behofvet af upplysande Handlingar, så vida meningen är att komma till ett beslut, måste vara tillvarelsen af ett ämne hvaröfver öfverläggning äger eller kan äga rum. Att ett sådant här saknas, skall jag söka att under ledning af Grundlagen bevisa. > f frågor om Anmärknings-mål emot StatsRådets Ledamöter, med flere, tillåter Graad - Den 27 Apil. 427 Jager» ej någon förutgående kännedom deraf hos Rikets Ständer. Den föreskrifne Formeln är derpå bevis. Anledningar till öfverläggning måste således uppkomma i, kraft af Conptitutions-Utskottets Betänkande, rörande gjorda Anmärkningar, och de fall, då dessa anledningar aga rum, äro ganska fa. Ty om Con* stitutions-Utskottet finner 106 §. Regerings. Formen tiliämpelig, iemnar det åt Justitiae-Om* . budsman att saken inför Riks-Rätt utföra. I detta fall beslutar Utskottet, och gifver sådant Ständerna ad notitiam tillkänna j deröfver blir således ingen öfverläggning. Under tillämpning af 107 §., kan Utskottet också fria, och såsom det sker med beslutande rätt, uppkommer ej heller deröfver någon öfverläggning.
Att vederlägga Friherre Anckarswärds mot mig personligt rigtade anfall, för mina olika tänkesätt i delta ämne, och för det jag högeligen önskat hvad Regeringen för Landets väl funnit sig föranlåten besluta, dermed ämnar jag ej upptaga Högloft. Ridderskapets och Adelns tid. Jag nyttjar således den enda utväg, hvilken sig för mig erbjuder, den nemligen, att öfverlemna hvad som förevarit åt allmänhetens, åt Svenska Folkets bedömmande, huruvida Friherre Anckarsvärd, genom invectiver mot en enskilt Motionär, går med lagern ur striden? Jag vill aldrig bestrida, det Friherre Anckarswärd i snart sagt allt äger hvad många sakna, men hvarföre då ensidigt använda en så stor förmåga? Det är endast i ett fall jag upptar handsken lill täflan, det är i god vilja. Må det förunnas mig, att vid Herr Friherrens anmärkningar mot min Motion göra några få eriridringar. Jag skall söka hålla mig uteslutande vid saken. Herr Friherren har såsom skäl för dess anmärkningar mot mig anfört: Tiden för min Motions af gifvande, såsom nära inträffad med Regeringens Skrifvelse till Riksens Ständer i samma ämne, samt min Motions återtagande. Detta irriga begrepp om mitt handlingssätt må upphöra eller bibehållas af Den 3 Julii. 7 den eller dem som behaga; men mina tankar i ämnet voro redan i en Tidning tryckta , äfven som Motioner i de öfrige Stånden väckte om Bränvinsbränningens inställande under vissa månader; således Heres opinion uttryckt, före det Kongl. Beslutets meddelande; och skälet för min Motions återtagande ligger i öppen dag, sedan den Nådiga Skrifvelsen blef bekant. För öfrigt tror jag, det hvarken Friherre Anckarsvärd sjelf eller någon annan Motionair ännu anmält sig i Regeringens Byrauer med förfrågningar, om beslut blifvit tagne, innan Motionerne afgifvits. Herr Friherren påstår det Bränvinsförbudet är klandervärdt, emedan Ständernes hörande ej föregått, och ur skäl, att Ständernes Skrifvelse den 20
Oell om lian än der har lärt sig grundligt skriflräkningen i sorler, kan lian dock svårligen i bufvudet följa dess alla reglor, i brist på så liflig fantasi, alt den kunde upptaga både ziffrorna och columnerna; det blir således alllid slutet, att han känner sig ofta confunderad, och slutligen icke sjelf tror sig säker utan den skrifna zifFran. I det nu nämnda afseendet är naturligtvis bäst att göra systemet Decimalt i strängaste bemärkelse, men äfven ett Centecimalt gör dock något gagn. Desharmonien är åtminstone då betydligt mindre emellan de två omtalta sätten alt uppfatta, bibehålla och beli andla begreppen om storheter, hvilka bägge den skrifkunnige alltid har så svårt att icke, dels ömsom, dels på en gång, nyttja. Men det finns en annan vigtig hänsigt, i hvilken det egentliga Decimal-systemet har ett stort företräde, som det Cenlecimala alldeles saknar. Den icke skrifkunnige lefver helt och hållit inom språkets verld; han äger icke något klart begrepp, som ej för honom är genom ord fäsladt. När man således vill besvara frågan, hvilketdera indelningssystem för honom är bäst, bör man afse räkneordens formationssätt på modersmålet. Dessa .ord äro, mer och mindre i olika språk, ordnade efter Decimalsystem, men ingenstädes efter ett Centecimalt, och det vore IO Den 14 Augusti f. rn. system för alla sorl-indelningar kunna erhålla, som utgör ett af detta systems största företräden; och derförutan skulle jag hvarken för vettenskapsmannens, eller ens för bokförarnes, gagn, kunna tillstyrka en rubbning i alla de mångå personers sortindelningar, som räkna i hufvudel. Dessa sistnämnda personers räknemöda hör besparas, men ännu sorgfälligare bör deras räkneförmåga bibehållas; och jag tror mig kunna påslå, hvad äfven erfarenheten redan på många ställen besannat, alt ju mer skrifkonsten utsprides, hvilket numera ingen hvarken kan hindra, eller, såsom jag hoppas, vill göra, ju mer skall Folkets räkneförmåga aftaga’, om icke Decimalräkning införes.
Men när så fästfolket infann sig, åtföljdt af den elegante baronen och den tillbakadragna, liksom förskrämda friherrinnan Koskull, förvandlades det diskreta sorlet till ett högljudt komplimenterande och gratulerande. John Hall såg högtidligt lycklig ut, och Constance Koskull var strålande vacker. Hon höll alltid en stor fästmöbukett af de skönaste rosor i handen och tjusade med sitt insinuerande koketteri alla karlar och afväpnade med sin älskvärdhet fruarnas afund och klanderlystnad. Den sköna Constance bar äfven det så mycket omtalade juvelhalsbandet, John Halls fästmansgåfva. Sannerligen, det var kungligt! Den som hört, hvad det påstods kosta, kunde heller ej förundra sig däröfver. Naturligtvis hade Hallen nu som alltid blifvit lurad, men i alla fall, diamanter, stora som hasselnötter, fås ej för vrakpris! Fruarna bådo den söta Constance komma närmare och luta sig fram, så att de bättre kunde beskåda och admirera halsbandet. Herrarne ville också se, och Constance var inte svårbedd. Skrattande gick hon från den ena gruppen till den andra och ställde ut sig till beskådande, med händerna på ryggen och hufvudet tillbakakastadt. Fruarna beundrade halsbandet, och herrarne komplimenterade henne för den bländhvita, gudomligt formade hals, på hvilken det blixtrade. De båda nyförlofvade uppförde sig för öfrigt på ett mönstergillt sätt i societeten. Intet kyssande bakom dörrar, intet klifs bakom fönstergardiner. John Hall var alltför blyg och stel för att vilja exponera sig inför obehöriga, och Constance skulle aldrig tillåtit honom att göra det. Men enhvar, som hade ögon, kunde se, med hvilka lyckliga blickar John Hall följde sin fästmös strålande uppenbarelse, på en gång glad öfver att se så mycken skönhet och säll, därför att denna skönhet tillhörde honom. Han tyckte om att visa Constance, liksom han tyckte om att visa Gunnebo och sitt palats i staden, sina samlingar, sina konstskatter och sina böcker. John Hall var aldrig njugg. När han själf njöt, ville han också att andra skulle njuta.