Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I berömvärd motsats till föregående regimer, hvilka plägade samvetsgrannt sammanplocka personalens fulaste och odrägligaste roster till repertoarens mästerverk (» som nog gå ändå »), hade hr Nordqvist församlat sina förnämsta förmågor att illustrera det herrliga mästerverket, diamanten bland Rossinis juveler. Fm Edling har länge på sin konsertrepertoar egt såväl Mathildas aria som duo, hvilka bägge hon med sin vanligaframgång utförde bl. a. vid sin turné 1879 med Oscar Ar-noldson, hvilken sekunderade henne i duetten och foröfrigt sjöng sina gamla chevaux de bataille: Oluson, Hvita frun, * Hör trumman går » o. s. v. Nu som förr föredrogs den ljufva romanzan: Seha opaca, dereta brughiera med mycken innerlighet, «huru några finare nyanser från crescendo till pianissimo, hvari Miolan-Carvalho exellerade &amp; Grand Opéra på 70: talet, ej kommo till sin ratt. Duon sjöng fru Edling särdeles val, hvarför allegrot gerna kunnat gifvas i sin helhet, hvaremot tredje finalen ligger för högt för henne, hvadan de vanliga stryk-ningaroe har voro befogade. Åfven trion lände den utmärkta flångerskan till stor heder; som sångparti betraktadt har Mathilda «j på 10, 12 år eller sedan Fredrika Stenhammar, fått ett så gediget utförande. I dramatiskt hänseende står fru E. i denna roll precis au niveau med denna sin lärarinna, men å andra sidan är partiet som man vet så dramatiskt sterilt att det med forkärlek plär användas af debutanter, som här ogeneradt kunna egna alla sina tankar åt sången, hvadan alla en mer utpräglad dramatisk sångerskas ansträngningar blifva föga annat än tacklösa. Hr Ödynanns försök i Arnolds roll kröntes med lysande framgång.
De främmande måga icke med egna eller befraktade utländska fartyg, vid Confiskation af skepp och gods, ifrån nästa års början hitföra andra än de* ras egna Landsprodukter. UesVé ooh Ekon. Utsk« Betänkanden Då nu fråga om den önskade handels» friheten angår Trädvaror, som äro en Svensk Produkt, då den vidare angår denna Svenska Produkts utförsel, men alldeles icke utförseln af någon utländsk Produkt, så är emellan ProduktPlakatets innehåll och denna fråga alldeles samma skillnad som emellan export och import, det vill säga, som emellan norr och söder, eller emellan dag och natt. I afseende dernäst på Bergsrörelsens yrkade anspråk, är det ostridigt, att, då äganderätten i allt respekteras, kan denna näring aldrig genom exportfriheten i sina rättigheter förnärmas, emedan de skogar, hvilka tillhöra densamma, härefter, såsom hittills, orubbade dertill måste disponeras, så länge ägaren det sjelf vill, äfven om det skulle ske med hans verkliga förlust, äfven om deras produkter kunde med större vinst på annat sätt användas, eller samma jord, genomt odling och vattnets utsläppande, frambringa större ren afkastning. Härvid bör likväl anmärkas, att, då endast ung och mindre aflägsen skog användes till kolning, måste det vara Bruksägarens eget ostridiga intresse, att för de träd, som hunnit förbi denna ålder, och för dem, som genom afståndet ej till detta behof kunna användas, kan genom handelsfriheten beredas en afsättning, som betalar deras rätta värde, hvilket under årens lopp alltid tillväxer i en större proportion, än transportkostnaden försvåras. Bihang till RihsSt. N;r 79 8<>> Hesv. och Ekon. TJtsk. Eetänkanden. Förgäfves åberopar man otillgängligheten af en stor del skogar.
Prol, i834 och 1835- 4:de Sami i -.sta AJd. Salje Band. t 26'.te Häftet. B Slats-Ulslcottets Memorial N:o 40Zt Credit-Sedel-Verket. Härvid anser Utskottet till en början sig böra upplysningsvis anmärka, att vid Credit-Sedel-Verket hafva sysslorne blifvit förrättade endast efter provisionel förordnanden, men ock att, ibland de vid nämnde Verk nu anstälde personer, äfven finnas sådane, som innehafva tjenster på ordinarie Staten, fastän i lägre lönings-grader, så att t. ex. en Bokhållare på ordinarie Stat kan vara förordnad att tills vidare förrätta en Kamereraresyssla vid Credit-Sedel-Verket, och likaledes en Kammarskrifvare att bestrida en Casseurs-tjenst vid nämnde Verk. Och då göromålen vid CreditSedel-Verket redan förminskats, och dag från dag komma att ytterligare förminskas, så har Utskottet skolat föreslå, att, utaf de på Credit-Sedel-Verkets Stat uppförde tjenstebefattningar, följande ovilkorligen varda, senast iuom 1835 års utgång, indragne, nemi.: En Vexlings-Casseur, En Bokhållare, T vå Contors-Skrifvare, ’ ' 'il f J1 En Cassa-Skrifvare och Fyra Kammardrängar. Vid regleringen af de återstående befattningarne vid Credit-SedelVerket och Expectance-lönerne, kommer att tjena till efterrättelse, så vä! hvad i dessa hänseenden finnes stadgadt uti 1810 års Reglemente för Riksgälds-Contoret, som ock Rikets Ständers vid innevarande Riksdag, med bifall till Stats-Utskottets Betänkande N:o 3n, gifne resolution på fyra äldre Tjenstemäns vid Credit-Sedel-Verket ansökning, att varda bibehållne vid nu innehafvande löner m. m.
Han får icke tala tio ord utan att afbrytas, men med en utomordentlig fyndighet och en grym skoningslöshet vet han att straffa hvarje obstruktör han kan anträffa på bar gerning eller som han anser värd sin hämd, så alt den slagne skummar af ursinne och man är osäker om, huruvida det ej i nästa sekund skall komma till öppen batalj. Inom kort gör hela kammaren intrycket af en sam-ling deliranter, hvilka man anser sig behöfva kalla duscher •eller solida tvångströjor för att bemästra. Men nej, saken är enklare. Då talaren urladdat sig allt sitt gift, känner han sig böjd att bestryka såren med helande salva, och så improviserar han en vacker fras om fransk storsinthet, fransk esprit, fransk tapperhet och alla möjliga andra vackra saker, man kan säga om sig sjelf och &lt;le sina i ett ögonblick af godt lynne ... Och nu är vinden alldeles omvänd; nu applåderar en hvar och yttrar sitt bifall med samma ifver, hvarmed han kort förut yttrat sin harm. Orkanen är öfver; solen blickar åter fram mellan skyarne. Liknande roller spela i ötrigt flera af högerns medlemmar. Den satiriske biskop Freppel från Angers, hertig de la Rochefoucauld-Bisaccia, representant för Sarthe, den brutale, trångbröstade deputeraden för Gognac, mr Grenéo d ’ Ornano, samt, kanske mest af alla, den rike Vendée-ari-stokraten Baudry-d ’ Asson, alla republikanernes bittra fiender. Men huru illa de än tilltyga sina vedersakare under ordskiftet, äro de alltid säkra om applåder, blott de vilja beqväma sig till några sockrade meningar om den franska intelligensen och ett proklamerande af att Frankrike varit, är och skall vara främst i alla tider. Vid de under deputeradevalsperiodema så vanliga politiska mötena upprepas samma slags scener, men med den förändringen att talarens vedersakare inskränka sig till att tiga, då han rör vid dessa strängar, så att det blott är hans medhållare, som få bestå bifallet.
Om jag sålunda får förstå Herr Thams mening, hafva vi en utgångspunkt för våra tvister, och kunna möjligen nalkas något resultat. Herr Lagerhjelm: Prohibitiv-Systémet har af Herr Tham blifvit förklaradt vara blott ett TullSysténte, eller bestå i Tull - Den 3o December f. m. 353 författningar. Om så vöre, torde man dock erindra sig, att, då fråga var om inrättandet af ett Östersjö-Compagnie, samt, i sammanhang dermed, om upplag af omkring 5o,ooo Sk© Östersjö-Stångjern i Götheborg, en allmän förskräckelse uppkom. Jag känner icke, om Herr Tham delade denna allmänna förskräckelse, mendet är också likgiltigt. Nog af: denna händelse tillkännagifver icke samma liberala principer för Tull-systemet angående jernet, som nu vilja göra sig gällande angående alla andra varor. Herr von Hartmansdorff: Jag kan ej påminna mig, alt jag vid sista Riksdag tog någon närmare del i finance-frågorna. Men om Herr Tham kan bestämt uppgifva något sådant yttrande af mig, så skall jag besvara hvad han deremot kan vilja anmärka. I alla fall tyckes det icke höra hit. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, att Herr Lefrens ifrågavarande motion måtte, tillika med de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämnen, nu afgifne yttranden, till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitteras; hvilket bifölls. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken lillkännagaf, att plenum komme kl. i till 6 i eftermiddag att fortsättas. Föredrogs ånyo Friherre Cederströms, Anders, den i5 sisth December e. m. på hordet lagde Motion, angående understöd för Gustafsbergs Porcellaines-Fabrique å .Wermdön. Herr af Ekenstam, Israels hade inlemnat följande, som upplästes: Friherre Anders Cederström har uti sin motion om understöd för Gustafsbergs Postlinsbruk begärt, att det Utskott, som med motionen tager befattning, skulle infordra närmare uppgift från Gustafsbergs delägare, om storleken af det behof, som borde fyllas.
Af dessa anledningar och då nuvarande lagstadgande i detta fall är allmänt öfverklagadt, då dess nödvändiga förändring medförer ingens skada, men mångas fördel, får jag till följd af flerfaldiga uppmaningar af både gäldenärer, fordringsegare och äfven exsekutorer, vördsamt föreslå, det Rikets Ständer ville för sin del besluta och hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om sådan förändring i detta afseende a) att betalning för på utmätningsauktion försåld lös egendom måtte erläggas inom en månad efter auktionsdagen, och b) att af betalning, för på sådan auktion försåld fast egendom, minst J bör erläggas inom fjorton dagar, ytterligare £ inom tre månader och återstoden inom sex månader från samma dag. 4 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. Med anhållan om remiss häraf till Höglofliga Lag-Utskottet öfverlemnar jag till samma Utskott pröfningen af hvilka lagparagrafer må behöfva förändras för genomförande af mitt vördsamma förslag. Stockholm den 1 November 1865. i Sv. Rosenberg, från Christianstads län. 4. Af Sv. Rosenberg från Christianstads län, om bestämmande af den undervisningstid, som må anses motsvara den folkskolelärare tillerkända minimilön. Sedan Kongl. Maj:t, uppå Rikets Ständers vid 1859 och 1860 årens Riksdag gjorda hemställan, i nåder löreskrifvit, att den i 1842 års Stadga om Folkundervisningen i riket bestämda minimilön för folkskollärare borde anses motsvara åtta månaders årlig undervisningstid i skolan och att, lör hvarje månad undervisningen utsträcktes öfver donna tid borde till skolläraren erläggas en tillökning af två tunnor spannmål, har Kongl. Maj:t till följd af Rikets Ständers beslut vid 1862 och 1863 årens riksdag föreskrifvit, att folkskollärares minimilön skall, utom husrum, vedbrand, kofoder och, der så anvisas kan, lämpligt planteringsland, utgöra tillsammans Fyrahundra Riksdaler, utan att dervid blifvit bestämdt någon tid, som skulle anses motsvara denna lön.
Deputation, som ägde att dem emottaga och r Riddarhus-salen införa. Herr Laron och Landtmarskalken an säg det wanliga mottagningssättet genom en enda veputaöon, som ägde at möta dem wid dörren til Riddarhus-salen wara det mest läm peliga: och hwad sjelfwa inv-tationen anginge, torde Ridderffapet och Adeln behaga updräga mig att personligen derom besörja. Detta understöddes af Hans Lxceiiencs Herr Grefwe Lrabe, och blef af Ridderffapet och Adeln bifallit. Uppä gjord erinran af Friherre Lleetrvoocl, sacod, förmälte Herr Laron och Landtmarffalken sig Hafwa fogat anstalt om uppsättningen af Lrotocolls Utdraget, rörande tacksägelse-aLretzs til oftabemälte Herrar, hwilktt komme at i morgon in pleno justeras. Friherre Losen, Otto L reclric, utbad sig fä weta, om de personer nu ffulle utses, hwilka ffrrlle gä i äeputattonen til emottagande af bemälte Herrar. Herr Laron och Landtmarskalken frägade om Ridderffapet och Adeln behagade updraga honom at veste personer utse. Bifölls. Uppä gjord proposition ätffiljdes Ridder^ ffapet och Adeln kl. ^ till Z eftermiddagen. Lör - Lördagen den 6 Maji §Z rånnum kl. ii formiddagen. sustei-raLs ?rotoLo!i8-Utdraget af förlednö gärdag rörande tacksägelse-Mrc88<- til Hans Lxrotwncs Herr Grefwe i^iin?;5por. Herr Oenerat Najoren /, Nlorci eu c/., Herr Ofverste nancen ^Nle>'8p»l-reoch alla Siveriges serskil ta ^.linLe-LorpZ..-^ sä lydande: Utdrag af lllotocollr-t chällit hosHöglofl.
Och »fins det en själavandring, så nog vet jag hvad »jag blir efter döden. »Innan vi blefvo bekanta, under mina sista »skolår, hade jag på landet en präktig stöfvare, »som hette Pan. Då jag fick den, var den en vuxen »valp, och jag lefde med den sommaren igenom »för att uppfostra den till en mönsterjakthund. »Det blef den också, och efter ett par jakter till»sammans med mina äldre hundar var Pan vuxen »hvilken som hälst af våra vana stöfvare. »Jag fäste mig vid hunden som vid en vän, »och vi delade både rum och bädd. Men det löj»ligaste af altsammans var att Pan började likna »mig. Den härmade mitt sätt, den var uppslup»pen som jag, och framför alt, den hade alldeles »likadana ögon, icke bara i färg utan äfven i ut»tryck. Det lade de också hemma märke till. »En vacker dag i september, när jag lyckats »få lof från skolan och for hem för att jaga, var »Pan sjuk. Det blef ingenting af jakten den gån»gen; jag slog mig på att bli sjukskötare. Det »kom inte i fråga att jag skulle fara in till sko»lan, så länge Pans lif var i fara. Han låg i min »säng och såg litet lidande ut, medan jag matade »och pysslade om honom. Jag kommer ihåg huru »hans utseende och blick ändrades dag för dag, »och huru det kom någonting mystiskt och själ»fullt i hans grå ögon. Men han var munter midt »under sjukdomen och gläfsade gladt som förr, »när jag kom in till honom. Slutligen en dag »sträckte han på sig, krafsade med tassen på min »hand, slickade den och dog. »Sedan dess har jag inte skaffat mig någon »favorit bland alla jakthundar jag haft. Jag har »varit Pan trogen ända hittills. »Nu kan du naturligtvis inte annat än små»flina, om jag säger att Pan utöfvat ett formligt »inflytande på mig. Det är barockt, förstås.
Jag vill icke dölja, att jag tror den blir tvifvelaktig; men är det möjligt, Ferdinand, att beveka hans hjerta till mildhet, så lita derpå, att din sak icke kan vara förtrodd åt ett ifrigare nit för dess lyckliga slut. ”Tack, goda, bästa Rosa!” sade Ling med en lätt suck, och kysste sin fästmös hand. ”När vill du gå till professorn?” ”I morgon,” svarade Rosa; ”och var åtminstone säker,” tillade hon med ett uppmuntrande småleende, ”att jag skall pröfva kraften af min vältalighet.” Nu inträdde kommerserådinnan, och som kaptenen icke var vid lynne att inlåta sig i samtal öfver likgiltiga ämnen, föregaf han göromål i tjensten, samt aflägsnade sig, ehuru hans tillernade svärmor på det enträgnaste bad honom stanna qvar. – ”Han är difficil och litet ledsam; icke så obetydligt ändå,” sade kommerserådinnan, sedan Ferdinand tillslutit dörren, hvarpå hon tog sitt arbete och satte sig vid fönstret. Skymningen hade ännu icke fullt inträdt, då det långsamma, men starka bullret af hjul tillkännagaf ankomsten af en större vagn. ”Hvem kan det vara?” ropade kommerserådinnan nyfiken, då hon såg ett litet fyrkantigt hus, snarare än en vagn, stanna framför stadens största värdshus, midtemot grosshandlaren Widens hus. ”Hvad menar du, kära Rosa! Se huru traktören sjelf, kyparen och husets halfva personal skyndar ut på trappan.” Medan kommerserådinnan talade, öppnades vagnsdörren, och derifrån utsteg en mycket lång och smal herre, i medelålderns middagshöjd, samt gick med stadig och, såsom fru Widen uttryckte sig, ”förbåldt förnäm hållning” uppför trappan. – ”Jag ville just veta hvad detta är för en person,” återtog kommerserådinnan, efter ett par sekunders tystnad, ”det ville jag veta. Få nu se, på hvilken sida ljusen bli tända. Blir det åt denna sida, då är det säkert någon man af betydenhet; ty det är just sjelfva statrummen.” Rosa skänkte den resande, hans vagn, hållning och förnämhet knappt en enda tanke; hon hade så oändligen mycket annat att tänka på.
Offentligen och i enskilda kretsar höres allmänt en klagan, att den närvarande liden är hos oss synnerligen fattig på utmärktare embetsmannaförmågor, och att såsom man yttrat, ”i Axel Oxenstjernas land förgäfves letas efter män på de högre platserna med vidsträckta statsmannainsigter och omfattande uphöjd blick.” Naturligen gör man sig den frågan, hvad är orsaken härtill? och, huru skall denna brist kunna afhjelpas? Svaret blifver utan tvifvel olika efter hvars och ens skiljaktiga upfattning af förhållandet. Man skall härleda det onda ifrån en mera än förr på ytan gående bildningmå ske! ifrån en större slapphet och veklighet i karakteren, som skyggar tillbaka för det trägna, ansträngande arbetet och hängifver sig ät njutningen och nöjet o. s. v. — fel, hvilka endast upfostran anses kunna undanrödja hos ett kommande slägte. I hvad mån detta må äga verklig grund, låter jag vara osagdt; för min del ser jag saken ifrån en praktisk sida, och föremålet för denna min vördsamma framställning är, alt föreslå ett botemedel af praktisk karakter, hvilket i min tanka äger förmågan att verka hastigt till bättring och icke skjuter det ondas afhjelpande till en oviss framtid. Hvad är det, sorn inova det industriella lifvet framkallar och utvecklar skickligheten ? I stort sedt, ingenting annat än afsättning efterfrågan, upmuntran. Äger månne hos oss den, sorn egnar sig åt embetsmanna-yrket, någon sådan sporre till ansträngning och utbildning af sin förmåga? Jag fruktar alt härpå måste svaras ett obetipgadt nej! Eller huru många Chefer finnas, som taga kännedom om de unga män, hvilka inkomma i verket, undersöka deras duglighet, göra sig bekanta med hvars och ens serskilda användbarhet, söka utveckla de gryende anlagen samt stärka och lifva den unges förmåga, på samma sätt som man stärker magnetens kraft medelst vidhängande af allt större och större tyngder?
– Jag tycker, att solen är lycklig, som, hvarthelst hon må komma, alltid är älskad. – Och det att vara älskad, är det då en så stor lycka? – Älskad, ja ja, det är en lycka ... den högsta lycka. – Ni menar kanske, att man icke vill dö då? – Ja, jag menar så: När man är älskad, vill man lefva. Men hvarföre gör ni mig sådana frågor? – Dem gjorde jag utan beräkning, kanske omedvetet, och ... fröken förlåter mig Samma frågor hade ni kunnat göra mig; kanske jag ... svarat på samma sätt. – Men ni är en man. Hela verlden står ju mannen öppen, och hvad skulle han vilja dö, för det han ej är älskad! Hvad menade Irene med detta ordet älskad, huru vidsträckt tog hon det? För sådant skulle hon visst icke kunnat göra reda, och Harald gjorde väl bäst att icke fråga henne derom. Att hon saknat ömhet i all sin dar, tycktes emellertid honom klart. Det uppstod en tystnad, hvarunder Irene såg drömmande nedåt jorden och Harald med sin käpp afslog några veronikor, hvaraf på den platsen fanns ymnigt förråd. Då Irene märkte detta, lade hon sin fina hand emellan käppens doppsko och den veronika, hvars öde det blifvit att nästa gång afmejas. Hon såg upp på Harald med en vänligt förebrående min och sade: – Nej, låt dem vara; de må så bra och vilja visst lefva. De äro omgifna af slägtingar och vänner, som älska dem, som förstå dem. Här liksom hejdade hon sig, men känslan blef henne öfvermäktig och med en röst, hvars tonfärg djupt rörde Haralds själ, utbrast hon: – Vänner ja, och jag har ... ingen enda. Med en sakta och tvekande röst sade Harald: – Blommorna äro era vänner och tonerna era syskon. De förstå er. Med en blick, i hvilken tacksamhet, vemod och skälmskhet utgjorde beståndsdelar, svarade Irene: – Men ni förstår väl, att jag omöjligen kan vara en så etherisk varelse, som med dem vore belåten. Den förmenta prosan i dessa ord smittade Harald, så att han skrattade rätt hjertligt – jemte Irene. – Magistern kommer ifrån pastor Ortman, är det icke så?
Södra Stambanan och Landskrona af viss dol utaf Kronans omkring nämnda siad belinlliga fästningsverk. Underdånig skrifvelse i anledning af Kongl. Majds Nådiga Proposition, angående upplåtelse af mark lill ulvigdning al Upsala Genlralhospitals område. angående beviljad! anslag lill fortsättning af reparation å Linkopings domkyrka. i anledning af Kongl. Maj:Is Nådiga Proposition angående försäljning till skalle af de s. k. Halländska kyrko hemmane a. dito dito, angående afsöndring af jord från lläradshöfdinge-bostället Hvetlanda Thomasoch halta-gården i Östra härad af Jönköpings län. dito dito, i fråga om nedsättning i räntan för åtskilliga skogslotter å Kronoparken Hr.lia-Tall pä Oland. ■ i anledning af väckt fråga om närmare bestämmelser r afseende å sättet för erhållande af skatterätt å Krononybyggen. angående frånträdande af Kronans rätt Idl ålerlösen af de s. k. Tripp ska hemmanen i Halland. angående beviljad t statsanslag till uppförande ef en ny byggnad för Svenska Slöjdföreningens skota i hufvudstaden. i anledning af Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition om tillägg uti 15 § af Kongl. Kungörelsen den 13 November 1860, angående den allmänna Beväringen. i anledning af besluladt upphörande af’ Riksbankens fastighetslånerörelse. i anledning af framställda förslag, angående bestämmande af viss tid O O7 o för doms u/kunnande i Rådstufvurätt. angående dels åtgärder för tillvägabringande af ett för de tre skandina viska rikena gemensamt mått-, vigtoch myntsystem, dels ock sammanfattande i en enda förordning af alla nu gällande sladganden om mätt oell vigter samt deras justering och arfvode! härför. i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående bestridandet af begrafninysoch öfriga kostnader vied anledning af H. Al. Enkedrottning
Sådana böra fördenskull undanrödjas från hvarje universitet, som har klar medvetenhet af Universitets-inrättningens ursprungliga åsyftning: att vara ett fritt forskande samfund, som af allt, hvad såsom kunskap erbjuder sig, inhämtar, pröfvar, behåller det bästa, – d. ä. det profhaltigaste, det vigtigaste, det till fäderneslandets och mänsklighetens Väl mest ländande. Härvid uppkommer, af sakens egen natur, en indelning i fyra Faculteter, som, i stigande ordning, äga till syftemål: den philosophiska, Lifvets ljus, eller det högst Sanna; den medicinska, Lifvets kraft, eller det högst Naturliga; den juridiska, Lifvets säkerhet, eller det högst Menskliga; den theologiska, Lifvets salighet, eller det högst Gudomliga. – Besynnerligt förekommer, att de praktiska förslagen blifvit ställda i inledningen. Afhandlingen sjelf har intet enda sådant; med undantag af den i slutraderne anbefallda lärostolen för ”Conciliation des Widerstreits in Allem”; en lärostol, från hvilken – såsom titelbladet antyder – total-reformen sedan egentligen skulle utgå. Vända vi oss nu omsider enkom till sjelfva boken ”Archimetria”, för att deraf taga en öfversigt: så har läsaren, såsom det synes, blifvit förd till urskriften på en omväg genom commentarier. Men vid gjord bekantskap, antingen (hvad bäst är) omedelbart med boken, eller åtminstone med öfversigten, skall han troligen finna, att den skenbara omvägen varit – en genväg: utan hvilken, i förra fallet, hans uppfattning af det helas mening skulle försvårats eller fördröjts genom methodens och föredragets flerfaldiga egenheter; i sednare fallet, min framställning ej kunnat undvika en kanske tröttande vidlyftighet.