Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sant, att tilloppet i Banken under vissa tider är stort, men det är endast undantagsvis och hufvudsakligast då Krono-Utskylderne inom hufvudstaden skola inbetalas, och vid denna tid må man ställa med Banken huru man vill, så kommer alltid denna olägenhet Hr von Hartmansdorff omnämnt att fortfara. Emedlertid hoppas jag, alt något hinder icke måtte möta för antagande af Utsk:s förslag, och det hinder, Hr von Hartmansdorff framställt, blir fortfarande, huru än Banken organiseras. Många ledamöter hördes ropa på propos. Hr Printzensköld: Såsom skäl för antagligheten af Utsk:s förslag, har Hr Arnell åberopat förhållandet vid Hypotheksföreningarnes qvartalssaramankomster, vid hvilka, säger han, den mängd expeditioner utfärdas, att, om någon af Bankens tjenstemän kunde få se de göromål, som vid dessa sammankomster förefiunas, han skulle genast antaga Utsk:s förslag. Jag betviflar 16* 244 Den 14 Oktober e. m. ingalunda den värde talarens upgifter, tvertom är jag Öfvertygad, att Hr Arnell sanningsenl. omförmält de expeditioner, som af Föreningarnes Styrelse utfärdas; men jag får fästa hans upmärksamhet derpå, att del heter qvartals-sammankomster derföre, att •. dessa sammankomster inträffa 4 gånger om äret. Att anstränga sig 4 gånger om året, är väl icke någon svårighet underkastadt, men om Hr Arnell, i egenskap af ledamot i Styrelsen öfver en Hypoteksförening, skall på samma sätt anstränga sina krafter året om, betvifiar jag, att han dermed finnér sig belåten. Hr Arnell kan med sitt kompani forceras möjligen en eller annan Håg, men om delta dagligen sker, mäste han komma att tröttna. Tjenstemäns göromål skola bedömas sådane de hvarje söcknedag äret om måste bestridas och icke så som förhållandet med dem vid något serskildt tillfälle kan vara. Man kan icke begära, att tjenstemannen skall anstränga sina krafter utöfver en viss gräns, nälen sådan ansträngning erfordras dagligen.
Detta bruk, synnerligast i hvad beträffar bondscenerna, hvilka förekomma i fyra af hans stycken, vann i vår vitterhet en så allmän efterföljd, att i de flesta följande stycken bondscener förefinnas, antingen inflickade i handlingen, eller ock bildande ett sjelfständigt helt. I ”Tisbe” uppträder bonden Raffuel och klagar öfver sin otrogna hustru och det stryk han får af henne; men denne bonde har icke någon nationel pregel; han kan likaväl vara af hvilken annan nation som helst. Deremot äro alla Messenii och hans efterföljares bönder äkta svenska bönder. De hafva alla svenska namn, utom hos Rondeletius, ehuru dock bönderna äfven i hans stycken röra sig i inhemska former och förhållanden. Vi tro oss icke taga fel, om vi påstå, att det synnerligast varit Messenii föredöme, som gifvit vårt drama denna rigtning på det folkliga, och hvarpå vi i det följande skola finna många exempel. Vi hafva på annat ställe i ett sammanhang redogjort för de komiska scenerna i Messenii stycken och hänvisa dit317. Här må vi endast bemärka, att Messenius efter exemplet af de engelska Jiggs318 — vare sig han lärt känna dem ur de engelska komedierna eller ur Ayrer — i ett af sina stycken, ”Blancka Märeta,” har en på folkvisemelodi skrifven sång, inflätad uti en dialog emellan två personer, hvilka icke i handlingen deltaga, och hvilken sång sålunda är en fullständig Jigg. I närmaste sammanhang med de komiska scenerna stå de för Messenius egendomliga satiriska scenerna, hvilka afse att bestraffa någon af tidens lyten och oarter. Det är om dessa vi yttrat, att de upptagit det egentligen moraliserande, som finnes i Messenii dramer. Sådana påträffas i ”Signill” och ”Blancka Märeta.” De vända sig dels mot ungdomens vekliga uppfostran, dels mot en narraktig andryghet. Hans satir hämtar dock från karikatyren sin förnämsta styrka. Ännu en egenhet i det Messeniska dramat är det regelbundna inflätandet af visor. Att dessa hos samtiden mycket bidragit till styckenas framgång, är lika säkert, som att de för nutiden utgöra det nästan enda njutbara uti dem.
S. D. Stats-Utskottets utlåtande, N:o 35, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Andra Hufvud-Titel, företogs punktvis, oell ldefvo de 4 första punkterna, angående löne-förhöjning lör Högste Domstolen samt Rikets tvänne Hof-Rätter, nu genomgångna samt Utskottets tillstyrkanden af Ståndet bifallne. Den 28 October. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Sedan Rikets Ständer beslutat det skall, på sätt 97 och 98 §§ Regeringsformen och 63 § Riksdags-Ordningen bestämma, val af Rikets Ständers Jusliliae-Ombudsman och den man, sorn honom efterträda bör, i händelse han afsäger sig det erhållna förtroendet eller innan nästföljande Riksdag med döden afgår, denna dag förrättas, företogs nu i behörig ordning val af Electorer från detta Stånd, hvilka komma att med Deputerade från Med-Slånden förenämnde Justitiae-Ombudsman och dess suppleant utse; och befunnos, efter valsedlarnes öppnande och rösternes summering, följande hafva af Ståndet blifvit utsedde till Electorer, nemligen: Biskop Holmström, Biskop Nibelius, Biskop Hallström, Doctor Ödmann, Professor Fries, Doctor Stenhammar, Doctor Gumcelius, Doctor Hwasser, Doctor Reuterdahl, Doctor Thomander, Doctor Sandberg, och Prosten Sidner; 254 Prot.-Utdrag, den 28 och 3<> Oclober 1844• samt till Suppleanter: Doctor Grafström j • Doctor Laurenius, och Doctor Anjou. Den 28 och 30 Oclober. Från Högv. Preste-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ulskoltets utlåtande, IS:o 38, angående regleringen af utgifterne under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel:
Sedan Direktionen ofver Lånekontoret i Malmö uti skrifvelse den 3 December 1858 hos Rikets Ständers Fullmäktige i Banken till den i 78:de § 1 mom. af BankoReglementet föreskrifna åtgärd anmält, att förre Riksdagsfullmäktigen Ola Månsson såsom kommissionär tagit befattning med låneansökningar hos nämnda Diskont verk; samt i anledning häraf och enär Direktionen i dess vid skrifvelsen bifogade protokoll för den 24 nästförutgångne November tillika yttrat, att Ola Månsson, då han i anförde måtto handlade mot stadgandet i nämnde §, tillika forfarit egennyttigt, Bankofullmäktige i skrifvelse den 16 December med åberopande af 5:te § i Ansvarighets-lagen för de af Rikets Ständer förordnade Direktörer för Lånekontoren i Orternc den 4 November 1851, berörda förhållande hos Rikets Ständers Justitie-Ombudsman anmält till den åtgärd Justitie-Ombudsmannen kunde anse samma förhållande föranleda, hvarjemte Bankofullmäktige tillkännagifvit, att då nvssberörde § i Ansvarighets-lagen innehölle, att den Direktör, om hvilken anmälan ägt rum, skulle afhålla sig från utöfningen af Direktörsbefattningen från det anmärkningen skett, intilldess den tilltalade blifvit genom laga kraftvunnen dom frikänd. Fullmäktige ombesörjt att annan ledamot under tiden komme att i Direktionen öfver Malmö Lånekontor deltaga, så har Justitie-Ombudsmannen, i skrifvelse till Advokat-Fiskals-embetet den 18 December, anmodat nyssbemälda embete, att i vederbörlig ordning ställa Ola Månsson under tilltal inför Hofrätten för hvad sålunda emot Ola Månsson blifvit anmärkt. Och har. tiil följd af detta förordnande, AdvokatFiskalen Billbergh, uti ett den 28 December till Hofrätten ingifvet Memorial, tilltalat Ola Månsson derför, att, enligt hvad angifvit blifvit, Ola Månsson, under den tid han tjenstgjort såsom Direktör vid Lånekontoret , icke allenast, såsom
För att, intilldess uppbörden af nästa års bränvinsbrännings-afgift hinner ingå, åt Kongl. Slats-konlorel bereda möjligen erforderlig särskild tillgång för bestridande af lith. till n. Sl. Prat. 1853 & 1854. i Sami. 1 Afd. 3 Band. 39 Haft. 2 10 Stats-Vtskotlets Memorial, N:o 3SS. de detta verk dessförinnan åliggande utgifter, hafva Rikets Ständer beviljat och å Riksgälds-konloret anvisat ett tillfälligt kreditiv af Femhundratusen R:dr; hvilken kreditivsumma alltså skall, i mån af behof, uppå skeende reqvisilioner, Kongl. Statskontoret af Riksgälds-kontoret tillhandahållas under September, Oktober och November månader instundande år 1855; dock bör Kongl. Stats-kontoret, under loppet af nästkommande Augusti'månad, underrätta Riksgälds-kontoret, huruvida och till hvad belopp detta kreditiv behöfver af Kongl. Stats-kontoret begagnas; och skall hvad häraf lyftas vara till Riksgälds-kontoret återbetaldt före den l:ste December sagde år. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1S54. Slals-Ulsliollels Memorial, JM 586. I JW 586. Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Dcc. 1834. lil. 2 e. rn. Memorial, med förslag till 2:ne af Rikets Sländers beslut i fråga om brånvinstillverkningen föranledda §§ i Riksgålds-kontorels Reglemente.
Likasä dä Riksförestäkidaren , den Äldre, behöfdc den ringare menigheten at motwaga Adelns afund, sä anställdes en allmännare sammankallelse; dock skedde ännu aldrig särskildta sammanträden el. ler omröstningar Ständswis. Konung den I:ste lät mänga gängor kalla Bönder til Riksdagar, men oftare anställdes blott Herredagar ; och lärer första gängen, jämte Adel och Biskopar, nägre tilkallade Präster frän Capitlen, Köpstadsmän och Bönder, hafwa ar »227 undertecknat et Riksdagsbeslut, eller den sä kallade Westeräs-Rccetz. Under Gustawianffa Konungahusets följande Regeringar utskrcfwos ibland mera allmänna Riksmöten »ned alla Ständens Ledamöter, ibland allenast Herredagar; ibland kallades jämte Biffoparnc twänne Adelsmän ifrän hwar Lagsaga, med wifta StadSFullmägtige, alldeles förutan Allmoge, och detta allt efter som afsigterne bäst kunde befrämjas. Sedan pä i7Seelet fpra Ständ sätt efterhand särskildta Samlingsrum, samt egna Talemän och Canlftier, »ned derät följande särffildta öfwcrläggningar och Beflnt, hafira söndringar Ständ emellan »nera bändt. Sedan Högloft. Ridderskapets och Adelns votum clseisivum up hört. 24 Den 3 I«!ii> hört, sä hafwa Riksens Ständer ibland blif wit försatta uti inactivitet, dä twänne Ständ siadnat i beslut emot twänne andra Stand: Afwensä har ibland
Domstolar afgjorda, och att således åtgärder till dessa förskotters indrifvande ej kunnat vidtagas. — 53 — I anledning häraf har Öfver-Post-Direklörs-Erubetet trott sig böra i underdånighet upplysa: alt sedan, genom dess den 27 Juni 1843 utfärdade och af Eders Kongl. Majrts och Rikets Kammar-Rätt den 20 derpå följde Juli fastställda Resolution, afskrifning af den sedan förra åren balanserade posten, 54 R:dr 4 sk., som utgjorde förskjuten skjutsoch traktaments-kostnad för aflidne Postmästaren i Enköping Hvasser, blifvit medgifven, denna post kommer i sistlidet års Hufvudbok att definitift afföras; att Öfver-Post-Direklörs-Embetet tills vidare icke har något att tillgöra i afseende på indrifning eller afskrifning af Svenska Postverkets, i dess räkenskaper sedan längre tid tillbaka balanserade, fordran hos det Norska; samt att, hvad vidkommer de uti 1840 och 1841 årens Balans-berättelser upptagna förskotter af skjutsoch traktaments-penningar till t. f. Ledamöter i blandade Postoch Rådstufvu-Rätter, hvilka förskotter uppgå till ett sammanräknadt belopp af 200 R:dr 34 sk. 4 r:st., Öfver-Post-Direklörs-Embetet hittills ej varit i tillfälle att någon ersättning för dem indrifva, enär laga kraftvunna Utslag i dithörande mål ännu ej kommit Embetet tillhanda; skolande, efter det Postverket numera blifvit försedt med en Ombudsman, Embetet hädanefter årligen låta tillställa honom en förteckning öfver de till påföljande år balanserade poster, för alt vidtaga de åtgärder till balansernas utredning, som på honom möjligen kunna ankomma. De remitterade handlingarne varda härhos i underdånighet återställda. Stockholm den 10 Maj 1844. Efter Nådigste Förordnande, Gust. PEYRON. J. PV. Grundelstjerna. 54 Kongl. General-Tull-Styrelsens underd. Utlåtande, i anledning af 1843 års Revisions-Beråttelse rörande Tullverkets förvaltning och räkenskaper.
Fröt. 1853 § 1854. 6 Sami. 1 Afd. 7 Haft. i 2 Bariko-Utsliottets Utlåtande, N:o 15. att, vid tid efter annan sökt verkställighet af konkurs-domarne, enligt inkomna utmätnings-bevis, någon tillgång icke hos någon af gäldenärerne funnits. Vid sådant förhållande och då Direktionen derjemte förklarat sig anse föga om ens någon förhoppning förefinnas, att annorlunda, än genom antagande af nu gjorda erbjudande, kunna få merberörde, sedan år 1845 inom linien förda kapital-fordringar godtgjorda, anser Utskottet sig ega skid att, såsom med Diskontverkets fördel öfverensstämmande, tillstyrka, att räntan å ifrågavarande 2:ne lån må eftergifvas och afskrifvas, under vilkor, att, inom fjorton dagar efter det beslutet härom blifvit handlanden M. IV. Lindström delgifvet, till Diskontverket kontant inbetalas ej mindre fulla kapital-återstoden 889 r:dr af Bankodiskont-lånet, än äfven 245 r:dr banko i afräkning å lånet från Handelsoch Närings-diskonten, samt att, inom lika tid, till godtgörande af sistnämnde Diskonts derefter återstående kapital-fordran, till Diskontverket aflemnas en af apothekaren C. F. siskar och fabrikören Erik Enberg, en för begge och begge för en, utgifven förbindelse, att till Handelsoch Närings-diskonten, eller ordres, betala femhundra riksdaler den 1 Februari 1855, femhundra riksdaler den 1 Februari 1856 , femhundra riksdaler den 1 Februari 1857, samt femhundra riksdaler, allt banko, den 1 Februari 1858. Stockholm den 16 Februari 1854. Bank*-Utskottets Utlåtande., N:o IS. 3 N:o 16. Ank. till Exp.-Utsk. d. 25 Febr. 1854, kl. 1 e. m. Utlåtande, i fråga om afskrifning af ett i Banko-Diskonlverket af nu mera aflidne Gårdsegaren J. E. Borin upptaget lån.
att frågan borde till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, för att, efter infordrade underdåniga yttranden af Dess Befallningshafvander, huruvida det nu i Författningarne stadgade bestraffnirtgsBätt i och för Hållkarlars förseelser borde förby tas, den samma till Nådig pröfning företaga. Detta allt har Lag-Utskottet till förnyadt öfvervägande låtit förekomma; Och som Utskottet funnit, att stadgandet uti 14 §. af Kongl. Majus ofvan omförmäldte Nådiga Förklaring den 11 December 1766 icke egenteligen har afseende på den händelse, då Hållkarl med höflighet till en resande framställer begäran om erhållande af drickspenningar, hvilken åtgärd e» huru i sig sjelf obehörig, icke kan medföra nå-} gra menliga följder för den resande , enär för honom, utan hinder eller uppehåll i dess fortkomst är öppet, att, efter eget godtfinnande, bet Lag-Utsköttets Eetiinkandm. vilja eller afslå berörde anhållan, hvarföre ock Utskottet ej inser någon anledning till den förmodan, som skulle besagde stadgande till sådane händelser blifva tillätnpadt, eller ens möjlighet, det laglige åtal dera skedt, utan Författningen , geuom det begagnade ordalag fordrar drickspenningar, synes nog tydligen utmärka, att Hållkarlens förbrytelse skall bestå deruti att han såmedelst tvingar den resande alt mot dess vtllja tilldela sig berörde belöning , det
Från klostren utgå desse män, som barfota, höljda i grofva mantlar och med rep om lifvet, egna sig, likt apostlarne, åt fattigdomen och evangeliets förkunnande – som emottaga allmosan vid lekmannens dörr, för att i utbyte gifva ordets himmelska spis. Medelst kyrkan har sålunda en vall uppkastats mot det ondas öfvermagt. Den kristne har något skäl att ropa: »du helvete hvar är din seger?» ty fastän afgrundens skaror alltjemt förökas med förtappade själar, svinga sig dock numera tusen sinom tusen frälsta till empyréen, vare sig omedelbart eller på en omväg genom skärselden. Främst bland desse salige, som, blandade med englarne, omgifva Guds tron, stå helgonen. Deras förböner gälla förmer än serafernas; deras kraft i striden mot demonerna öfverträffar kerubernas. Fördenskull hafva rikena, kommunerna, stånden, ordnarne, gillena, ja äfven de vanryktade eller olagliga näringarne (hvilka mer än andra behöfva nåd och förböner) sina skyddspatroner i helgonens leder. Den enskilde skyddas af det helgon, till hvars namn han blifvit döpt. Kyrkan är Guds rike på jorden, dess presterliga hierarki en afbild af den himmelska, dess högste styresman påfven Guds ståthållare. Kyrkans bestämmelse att utbredas öfver hela jorden, så att alla länder och alla folk falla inom hennes magiska krets skulle icke kunna uppnås, om hon ej egde att befalla öfver kristenhetens konungar och deras härar. Det är för öfrigt klart, att den andliga magten är förmer än den verldsliga: den förra skyddar själen, den sednare endast kroppen. De förhålla sig till hvarandra såsom anden och materien. Också är det påfven, som förlänar den högsta verldsliga värdigheten: de romerska cesarernas. Han är kejsarens länsherre, likasom kejsaren är eller borde vara konungarnes, furstarnes och de fria städernas. Vore det icke så – vore de store och små herrarne oberoende af religionens väktare – ve då den stora massan af undersåter!
— En förtjusande drägt, sade han högt, vänd till Berthier. Der är då ett stycke äkta Lyonersiden, och det gläder mig att se något franskt i detta kosmopolitiska sällskap. Med en bugning för drottningen, sade han småleende: Madame, vi två äro visst ensamma om att representera Frankrike här i salen. Hennes Majestät svarade blott med en reverens, och Förste Konsuln gick vidare. De flesta hade redan igenkänt Mademoiselle de La Feuillade under masken. Efter Förste Konsulns markerade komplimang blef hon ännu mer uppmärksammad än förr. Prætorianen hade all möda att bana henne väg till deras plats, då den efterhängsne scheiken plötsligt dök upp igen. — Soupern börjar. Hans Majestät kalifen (Berthier bar denna drägt) befaller mig att föra Ers Majestät till hedersgästernas bord. Plats! — Plats för Frankrikes drottning! Bonaparte gick först — allena, och utan borddam — in i den som ett orientaliskt tält arrangerade matsalen. Berthier satt vid hans högra sida, men på den venstra stod platsen tom. Han såg skarpt bort åt ingången till balsalen; ingen var auktoriserad att sätta sig på den tomma stolen och ingen vågade göra det af sig sjelf. Nu kom Duroc med Mademoiselle de La Feuillade. Förste Konsuln gjorde tecken till honom, men Edmée hade redan med säker takt valt sin plats på andra sidan bordet, snedt emot honom. Ett ögonblick såg han skarpt på henne. Så höjde han ögonbrynen och smålog. Duroc böjde sig mot Edmée och hviskade: — Tillåt, Mademoiselle, att jag komplimenterar er. Det var klokt — han hade i nästa ögonblick ångrat det. General Bonaparte tycker icke om att se en dam kompromettera sig. Förste Konsuln reste sig, och öfver bordet, som under hundratals ljus strålade af vermeil och silfver och rubinrödt glas från Venedig — allt krigets rika byte — sökte hans ögon Mademoiselle de La Feuillade. Han höjde Champagneglaset: — Medborgare och vänner! En skål för fördraget i Lunéville, sade han högt, med sin starka stämma. Lefve äran, friheten och freden! Lefve Frankrike!
Om nu conseqvensen, som här blifvit åberopad, fordrar att 9 § upptager hvad den 107 § föreskrifver, så skulle i följd deraf äfven i den 9§ införas orden ”oväld, nit, skicklighet och drift”; ty då först skulle den 9 § blifva fullt motsvarande den 107 §, äfven i den ordställning, Den 4 September e. m. ISO som man bär tyckes hafva åstundat. Då skulle den 9 § innehålla, att Statsrådets ledamöter i deras rådslag böra ådagalägga oväld, nit, skicklighet och drift, under den ansvarighet och påföljd, hvarom 106 och 107 §§ vidare stadga. Jag kan ej finna, att det som står pä ett ställe i grundlagen, bör upprepas på ett annat; den 9 § är regeln och den 107 § är tillämpningen. Skulle regeln innehålla samma ord, som föreskriften om tillämpningen, hvartill tjenar denna då? Den kan så gerna vara borta. Det råd, som Hr Gripenstedt gifvit molståndarne till förslaget, att nemi. genom en motion söka komma derhän, att orden ”rikets sannskyldiga nytta” i den 107 § skulle utgå, är visserligen ganska godt för dem, som vilja hafva bort dem derifrån; men detta kan ej blifva ett skäl att införa dem i den 9 §. Åtminstone kan jag ej finna det vara ett stöd för den mening, sora är motsatt min. Emedlertid, fastän jag icke kan finna, att de ord, man nu föreslagit såsom de der börande införas i den 9 §, der skulle komma att stå på sitt rätta ställe, och der uttrycka hvad de böra uttrycka, utan snarare der kunna gifva anledn. till misstydning och orättvisa i tidens längd; så medgifver jag dock, atti 107 §, der slå de på sitt rätta ställe, och jag skulle för min del icke önska, att de derifrån borltoges. Jag afstyrker likväl helt och hållet deras intagande i den 9 §. Hr L agerheim, Lars Magnus:
Ständer få häröfver i undérdånighet sig utlåta, att innan någon,omarbetning ax Brottsmåls Rågen i allmänhet kan medhin-*- *31 Den 4 Augusti nas, Riksens Ständer anse någon vidare föreskrift om bestraffningen för åverkan å Skogsplanteringar ej böra utfärdas, än hvad 64 §. i 1805 års Kongl, Skogsordning redan innefattar; likväl och på det allmänheten ma om stadgandet uti omförrnälte § äga nödig kännedom, och det samma blifva vid frågor om öfverträdelser deraf tillämpadt, hafva Riksens Ständer velat i underdånighet hemställa, att sammi 5. må en gång hvarje år från Predikstolarna ide orter, der Skogsplanteringar äro eller varda anlagde, uppläsas. Vidkommande åter den omständigheten, huruvida Uppsyningsman öfver Skogsplanteringar må tilläggas vidsträcktare rätt att vittna i åverkans mål, så och enär Riksens Ständer härom icke kunnat i ett visst slut sig förena, utan två Stånd stadnat emot två, förfaller denna fråga jemlikt Regeringsformens '87 hvilket Riksens Ständer bordt till Eders Kongl, Maj:t i underdånighet inberätta. Riksens Ständer framhärda med djup un-' dersåtlig vördnad , trohet och nit Stormägtigste Allernadigste Konung Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, trophgtigste tjenare och ua dersåter På Ridd. ooh Adelns På Prest-Ståndets vägnar Cctrl Mörner, h. t. Landtmarskalk vägnar 1 f, A. Lindblom, n. t. Talman På Den 4 Augusti >35 På Borgare Stanclets vägnar H. Seinu an. På Bonde ,Ståndets vägnar Lars Olsson. n. v. Talman h* t. Talma» Uppläst bos samtcliga Riks -Stånden d. 4 Augusti. Stormägtigste Allernådigste Konung!
Att staten med lätthet bär bördan af den skuld, vi nu hafva, och äfven den, som nu är föreslagen, det har Finans-Ministerns berättelse tydligen visat, och att vi till och med skulle få öfverskott. Således behöfver man icke heller frukta för de ökade skattebördor, som de värde Frilune ansett skulle följa deraf. Frih. Hamilton har föreslagit ytterligare en komité, som skulle utreda vår finansiela ställning och som skulle hafva sådan framtidsblick, att den kunde framlägga vårt tillstånd om 40 år, och dertill skall Gud veta att jag gerna vill bidraga, ty det skulle vara mycket intressant att deraf få en skildring för en tid då vi icke mera finnas till. Att handelsbalansen ligger under, är en naturlig följd af landets starka utveckling, och vi måste derför konsumera mera för närv:de, ehuru vi icke ännu kunna skörda frukten af vår utveckling. Om jag har en egendom, som jag lagt ned mycket penningar på och som icke är färdig, så kunna inkomsterna ännu icke motsvara utgifterna. De värde Frilune, sorn båda två äro stora agronomer och gjort stora förbättringar på sina egendomar, hafva säkert gjort den erfarenhet, att förbättringarne bära frukt i framtiden, såvida penningarne äro klokt använda. Sverige har kastat sig in på skuldsättningsbanan. Andra länder hafva gjort skuld för hoflyx, för krig och för andra improduktiva ändamål; men vi hafva gjort det för våra jernvägsbvggnader. Den värde Frilun har påpekat den bedröfliga ställning i penningeväsendet, som är rådande i deri rikaste provinsen i landet — jag förmodar att han alser Skåne — och har påstått, att man der icke skall kunna ens betala räntan på skulderna. Såsom ledamot i banken och liypotheksföreningen derstädes, har jag dock icke haft tillfälle alt göra denna erfarenhet. Om inom Skåne det är ondt om penningar, så är det naturligt, att penningebehofvet är störst der 160 Den 9 Maj f. mu det mest arbetas och der det erfordras större kapital; men i samma mån som jorden är rik, lönar det sig att nedlägga mer penningar, och efter några år af dåliga skördar, blifva de rikaste provinserna mest lidande, ehuru der rättas också förhållandena lättast.