Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich, David: Jag ämnar icke yttra mig öfver de särskildt gjorda anmärkningarna, utan blott öfver den frågan, hvarom åtskillige talare synas vara något tvekande., huruvida det går an att här genast göra de rättelser, hvarom Ståndet kan sig förena. Sådant går icke an, när en skrifvelse kommit från ett Utsk., utan måste i detta hänseende så tillgå, att anmärkningarna ordagrannt antecknas i prot., hvarefter anteckning skei' på löparen, som sedermera går till de öfriga Stånden. Ifall de öfriga Stånden gilla anmärkningarna eller gilla skrifvelsen, sfi har Exped.Utsk. sedermera att tillse hvad det får rätta eller icke får rätta. Det lärer icke gå an att på det sättet knapphändigt i det ena Ståndet ändra skrifvelser från Exped.Utsk., utan att de öfriga Stånden få taga kännedom deraf. Att utbyta orden täcke och sängkläder till öfverensstämmelse med de Irenne Ståndens beslut, torde icke möta något hinder, men att göra någon förändring i strid med hvad Irenne Stånd antagit, lärer icke gå an. Gr. von Platen: Ehuru det visserligen står R. o. Ad. öppet att återremittera skrifvelsen, och, när densamma återkommer, besluta sisla strofens uttagande, önskar jag dock att på förhand måtte beslutas, huruvida sista strofen skall Den i3 Januari f. m. utgå eller ej. Att jag önskar densammas bibehållande är klart, då jag i Utsk. röstat för det betänk., hvaruti den finnes och som legat till grund för denna skrifvelse ; och då nämnda betänk, är af RiksSt:n antaget, kan jag icke stillatigande afhöra att ledamöter af Exped.TJtsk. vilja utstryka densamma. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad först anginge borttagandet af den af Gr. von Platen sednast nämnda sista strofen, finge Hr Landtm, förklara sin mening vara, att denna strof icke kunde borttagas, då den utgjorde en del af det beslut, sorn R.
Utöfver dess innehåll må det likväl tillåtas mig att i underdånighet anmäla, det Kam mar-kollegii åtgärd i skrifvelsen af den 15 sistlidne Februari att, med afseende å dess kontors-ljeustemäns trägna och maktpåliggande befattningar, föreslå högre löner för bemälde tjenstemän, än för Kansliets i samma grad, så att t. ex. Kammarförvandt skulle erhålla i lön 2,400, men Notarie blott 2,100 R.dr. Riksmynt, har föranledt Kollegii Notarier, alt emot denna del af förslaget, uti en underdånig skrift af den 15 nästlidne April, afgifva påminnelser med anhållan, att Notarierne måtte i nåder uppföras till enahanda lön å stal, som deras vederlikar i kontoren. Då i afseende på denna fråga förekommer, att Notarierne hittills, genom större andelar i utfallande sportler, haft högre årliga inkomster, än Kammarförvandterne och Kollegium icke uppgifvit någon inträffad omständighet, hvarigenom de sistnämndes göromål skulle under sednare lider blifvit, i högre grad än Notariernes, ökade i myckenhet eller vigt, hemställer jag i underdånighet, att omförmälda befattningar, såsom de der fortfarande tillhöra samma tjenstegrad, måtte varda i nåder uppförde till lika lönebelopp, öfverstigaude hvardera sysslans hittillsvarande inkomster, så väl af lön som sportler, hvilka sistnämnde skulle till statsverket in dragas. ® 14 Bil. N:o 6 lill Kongl. Maj:ls Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1856. “Genom en sådan förhöjning lill lika belopp för begge sysslorne blefve också, i sjelfva verket, den tillökning, som af Kammarförvandterne komme att åtnjutas. större än den som (illfölle Notarierna. “Den tabell, som jag i underdånighet åberopat, är af följande innehåll: Arfvoden, ljuspenSumma nuvarande Föredragandens Nuvarande löner ningar och andra inSportler i Kollegii Embeten och förslag. på stat. komster af allmänna medel. medeltal. inkomst. förslagtjens ter.
Emot denna Hr Frihrns åsigt tager jag mig friheten hemställa, hvad följden skulle blifva, om ett Stånd, efter en slik återremiss, ändock funne att StatsUtsk. det oaktadt icke gjort afseende på Ståndets yttrade mening. I händelse, på sätt Frih:n synes önska, det då ånyo skulle beslutas återremiss, så kunde det in infinitum blifva återremisser, ty det vore möjligt 23 H. 3u 3o6 Dea 6 April e. m. att StatsUtsk., vid uppgörande af voter:s-propos:r, aldrig rätt ville uppfatta ett Stånds mening, och då Liefve återremiss på återremiss, såvida icke afslag kunde få äga rum. Jag har likväl hufvudsakligen begärt ordet för att få förklara mitt bestämda ogillande af den bild, som Gr. Frölich behagat uppställa, i det han liknat R. St. vid en brukspatron och Regeringen vid dess inspector. Delta yttrande var, i min tanke, både opassande och oklokt, ty det synes deraf nästan för tydligt livart den ädle Grefven pekar. I öfrigt får jag lika med Frih. Cederström anhålla, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes gifva propos. derpå, att Ståndet, med ogillande af StatsUlsk:s utlåt., ville lägga detsamma till handlingarna. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Denna discussion tyckes hafva tagit en sådan utsträckning, att det nära nog blir ett åliggande för en hvar, som hyser en bestämd öfvertygelse, att yttra den. För min del är jag, i afseende på nyttan af den ifrågavar. nnstalten, af en alldeles motsatt tanke, emot den, som Gr. Horn framställt. Jag tror deremot, att det vore den mest ändamålsenliga åtgärd, en åtgärd, som borde komma att äga det aldra fördelaktigaste inflytande på det allmänna, derigenom alt alla slags misstankar i afseende på allmänna medels förvaltning på en gång
Inno rid berättelsen angående Kongl. Stats-kontoret, § 10. a) af Herr Stråle, G. H,: »Uti 10 § af Revisorernes berättelse, angående Kongl. Stats-kontoret, hafva Revisorernes pluralitet uttryckt den åsigt, att.de.»ansett sig vara »förhindrade att granska en redogörelse, för hvilken Kongl. Majit redan lenmat vederbörande full decharge». ' Då jag härutinnan icke kan med Herrar Revisorers pluralitet instämma, anser jag mig böra redogöra för de skäl, på grund hvaraf jag kommit till en motsatt slutsats. Alldenstund det torde kunna såsom obestridligt antagas, att Kongl. Maj:t ägt rättighet att på Chefen för Ecklesiastik-departementet disponera omnämnde belopp, till »förbättrande och tillhandahållande af undervisningsmateriel samt till understöd för ut»gifvande aflämpliga läroböcker, kartor m. m. för folkskolorne», så måste deraf äfven lika ovedersägligt följa, att bemälde Chef, efter verkställdt uppdrag, endast inför Kongl. Majit kunnat och bordt redogöra för de medels användande, hvilka ä honom blifvit disponerade, hvarefter, såsom en nödvändig följd af hvad sålunda förekommit, Kongl. Majit, »enär någon anledning till anmärkning icke förekommit», funnit skäl meddela bemälde Chef fulldecharge och, jemte bref af den 16 Mars 1860, till Kongl. Stats-kontoret öfverlemnat den af Departements-chefen uppgjorda räkning med tillhörande verifikationer. Man har sagt, att det skulle vara stridande emot den konstitutionella principen, att Rikets Ständers Revisorer skulle kunna ingå uti granskning af räkenskaper, för hvilka Kongl. Majit, hvars gerningar, enligt Regeringsformen, äro för allt åtal fredade, meddelat full decharge, samt att, om detta oaktadt granskning företoges och anmärkning förekom, densamma, enär den redovisande Chefen redan erhållit decharge, måste emot ett af Kongl. Majit fattadt beslut framställas. För mig framgår klart att det, just under en konstitutionell styrelse och med inför Rikets Ständer ansvarige rådgifvare, är möjligt att, oaktadt Kongl.
S. D. Till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet remitterades följande motioner: Herr Lundbergs, N:o 159, angående stapelfrihet för staden Falkenberg; Herr Ekelunds, N:o 160, angående förhöjning i nuvarande skjutslega; Herr Hammars, N:o 162, derom, att de skjuts-skyldige må antingen befrias från snällpost-skjuts, eller ock för dylik skjuts undfå högre betalning; Herr Hammars, N:o 163, angående stapelstads-rätt för staden Kongsbacka; Herr Grapes, N:o 179, angående tillägg uti 1 Kap. 3 § 1 mom. af Kongl. Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852; Herr Ekholms, N:o 196, angående en förändrad organisation af styrelseverken; och Herr Wallenbergs, N:o 205, derom, att Svenska ångfartyg, som göra reguliera resor, måtte befrias från skyldighet, att, kommande från sjön, taga lots. S. D. Till Stals-Utskottet remitterades följande motioner: Herr Wetterbergs, N:o 220, om anslag till uppmuddring af segelleden genom Nordre grenen af Götha eif; Herr Wetterbergs, N:o 221, angående pensionsrätt för lärare vid Elementarläroverken ; 404 Prot.-Utdrag den 4 December 1856.
Detta togs nu i öfvervägande, hvarvid uppdagades att missnöjet med de närvarande förhållandena hade betydligt ökats genom påbudet af de nya snöplogarne, som förordsakade så mycket arbete och kostnad för dem som hade sina plogskiften efter de större vägarna, hvarföre de yrkade, att en förhöjning af plogpenningarna borde ifrågakomma. Men sedan annex-socknarnas ombud förklarat sig nöjda med den gamla delningen och snöplogsbetalningen, antogs den äfven af Rödöns socknemän, då gällstämman beslutade att för de följande fem åren antaga den gamla delningen i oförändradt skick. § 3 Dernäst uppstod fråga om pastorshusets målning, då det enhälligt beslöts att mangårdsbyggningen skulle instundande sommar utvändigt målas med röd krita samt fenster och taklist olje-målas. Vid samma tillfälle skulle och bryggstuga samt magazin rödmålas. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem. J. Kerfstedt P. L. 163 Protocollet justeradt samma dag betyga å gällstämmans vägnar: Nils Larsson i Tullus, Lars Larsson i Häste, Jonas Ersson Dille, Måns Pehrsson Trusta. Uppläst i Rödöns kyrka den 19 maj med besvärs hänvisning betyga Olof Larsson i Häste kyrkoverd. Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 231–232, ÖLA. Protocoll hållet vid allmän sockenstämma med Rödön och Näskott d. 5 maj 1861. § 1 Till förbättring af folkskole-lärarens lön vid Rödöns och Näskotts gemensamma fasta folkskola, der lönen hittills utgått med 250 r.d. r.m:t utom husrum och ved, beslöts nu att den skulle ökas med 120 r.d. samma mynt, om näml. 75 riksdaler kunde erhållas af de stats-medel, som under nu instundande statsregleringsperiod vore af rikets sist församlade ständer dertill anslagna, hvaraf församlingarna trodde sig böra komma i åtnjutande, då de äfven hittills utom alla andra årliga utgifter för skolan af egna medel tillskjutit en penninge-summa som ungefärligen motsvarade den skydds-afgift som årligen erhålls.
Hr Fåhraeus har äfven sagt, att man ej borde vackla i sina författnings-grundsatser, utan vidhålla dem man engång antagit. Olyc kan för oss är, att, när vi icke äro betänksamme nog för att låta nya, ofta falska theoder hafva sin öfvergång i andra länder, utan vilja vara på modet och följa med vår tid, såsom det heter, så vidtaga vi ändringarne först dä, när de äro utdömda af andra. Så gick det hos oss med näringsförfattningarne. Sedan Preussen redan är 1845 börjat återgå till det gamla näringsförhållandet, så kastade vi oss 1846 in på den orikliga banan, likasom vore hvarje folk fördömdt att genomgå samma olyckor som andra, utan att låta af deras dyrköpta erfarenhet hålla sig derifrån. Slutligen har Hr Fåhraeus talat om den orättvisa man i hän delse 1846 års författning ändrades, skulle begå mot vissa lärlingar, som egnat sig åt handtverk, under förhoppning att denna författning skulle blifva beståndande. Hvad skall man då säga om orättvisan mot alla handtverkare, hvilka före 1846 egnat sig åt sine yrken, under förtröstan, att då gällande författningar skulle bestå. Jag hemställer vördsamt att R. o. Ad. måtte bifalla den ifrågavar:de punkten hvilken, såsom sagdt blifvit, är den vigtigaste. Frih. von Stedingk: Hvad Hr von Hartmansdorff yttrat var mig alldeles icke oväntadt, då jag vet alt han är emot hela författningen. Men det är en sak för sig, om man vill tala öfver densamma i sin helhet, sägande att den icke är bra: det må gerna vara, och jag skulle vara färdig att ingå på hvad den värde ledamoten sagt i det fallet; likväl fortfar jag att påstå, att så länge den 12:te §:n qvarstår, tjenar det ej till något att göra förändringar i de öfrige. Jag vill således endast hälla mig till den punkt som angår Mästareprofs afläggande, och hvarom Hr von Hartmansdorff yttrat att sådant vore vigtigt, på det alt allmänheten skulle kunna vara förvissad alt få godt arbete.
Genom ett sådant förfogande skulle säkerligen den minsta rubbning uti den redan långt Iramskridne statsregleringen komma att ega rum. Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte till Stats-Utsk:t få åtfölja remissen af den K. Proposm. Hr Stjernsvärd: Det finnes omständigheter, som hafva ett så nära sammanhang med den föredragna K. Proposm, at jag icke anser att de böra blifva oanmärkta. Jag vill dem ant föra under anhållan, att hvad jag kommer att yttra, måtte til| Stats-Utsk:t få åtfölja remissen af den K. Proposm. Vid flera föreg:de riksdagar har jag sökt göra den efter min uppfattning rättsenliga maximen gällande, att det endast är funktion, förenad med verkligt arbete, som gifver anspråk på underhåll från statens sida. I öfverensstämmelse härmed, har jag äfven å lista hufvudtitelns anslag påyrkat berörde åsigters genomförande. Jag har således påyrkat, att underhåll från 340 Den lt Februari f. m. statens sida endast borde tillkomma Konung och Kronprins (thronföljaren) såsom egande tillvaro för vårt samhälls-skick, samt deras enkor. Deremot har jag ansett, att något underhåll för öfrige medlemmar af den K. familjen icke bör ifrågakomma. Det var i fullkomlig konseqvens med dessa åsigter, som jag år 1857 den 23 September, då nuv:de II. Konungen med anledning af Konung Oscars sjukdom uppdrogs, att med Konungslig makt och myndighet såsom regent föra riks-styrelsen, gjorde en motion, som jag ber att få uppläsa. Den lydde som följer: »Vid ett löreg:de tillfälle, då regleringen af Kiks-Statens i:sta hufvudtitel till afgörande förevar, påyrkade jag åtskilliga förändringar inom denna hufvudtitel, som jag dock hade föga hopp se gillade af majoriteten inom detta hus. Denna omständighet hindrade mig likväl icke att dem framställa, då min öfvertygelse sade mig, att de voro rättsenliga.
Hvilkeldera, som nu är det rätta, det måste jag lemna åt andra att upplysa; men jag tror ej, att hvarken jag eller den värde talaren har nog kännedom i den saken, för alt kunna bestämdt säga, hvilkeldera som varit en uppoffring eller önskan å Konungens sida för ändamålets vinnande. Den värde ledamoten bar slutligen bestridt mitt yrkande, emedan lian påstått, alt den propos. jag begärt, icke skulle vara öfverensstämmande med den vanliga ordningen för ärendenas föredragning. Jag vill ej bestrida den värde talaren alt fä propos. pä Utsk:s betänk., men för den händelse, att denna propos. skulle med blandade ja och nej besvaras, sä hoppas jag att den värde talaren icke vill bestrida mig alt få milt yrkande antaget som contrapropos. Jag kati icke inse, att 16i Den II Januari f. ra. deruti ligger något, sora är nied bruket af ärendenas föredragning mindre öfverensstämmande. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum kom me att fortsättas kl. 6 e. in. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Det II. Ståndet af liandlar på en gång 2:ne ämnen: det ena, hvad man skall be sluta i tull-lagstiftningen, och del andra, huru man skall gå tillväga vid föredragningen. Ehuru den sednare är både af Riksd.- Ordn. och bruket bestämd, har man likväl fästat vid densamma en alldeles ovanlig vigt. Ulsk:s Ordförande, Konungens fordna rådgifvare och Chef för varuförädlingen och handeln, Konungens nuvarande rådgifvare oell Chef för näringarne, fordom en utmärkt embetsman vid Tullverket, nuvarande Chefen för Tullstyrelsen, Ordföranden i Ekon.Utsk. m. fl. hafva uppträdt med samlad makt för alt genomdrifva det föredragningssätt, som Gr. Cronhjelm yrkat. Kan derpå ligga en så utomordentlig vigt, att en så ovanlig coaliiion skulle deraf föranledas?
Men sjelfva denna osäkerhet är för mig ett tillräckligt skäl alt icke tillstyrka ett stadgande, om hvars gagnelighet jag icke är öfvertygad» Visserligen önskar jag dock att de ofta öfverklagade missbruken af gårdfariliandeln, måtte, så vidt möjligt är, förekom.inas. Men i fall, utom de Lagsamt Allm. Bcsv. och Oecon. Ulsk, Betänkande i4, 59 för detta findam ål tedan föreskrifna contvoler, ännu några ytterligare skulle kunna stadga-s, så förmodar jag att de ej lära undgå Regeringens uppmärksamhet, hvilken genom de senast förflutna Riksdagarnes förhandlingar ulan tvifvel redan är tillräckligen fästad på detta ämne. Jag anser derföre lämpligast att ninn, utan att för det närvarande ingå med någon underdånig skrifvelse rörande detta anine, öf verlein nar det åt Kongl. Majit Sjelf att mot Gårdfarihandefns missbruk vidtaga de åtgärder, hvilka kunna pr öfva s mest ändamålsenliga, till dess hela frågan om denna handels fortvarande och reglerande kail blifva behandlad och afgjord i sammanhang med den allmännare frågan om en för ut vecklingeh af Nationens industriela lif erforderlig utvidgad näringsfrihet.” Häruti instämde Herr Grefve Posse, Herr Gre'fvei Horn, Herr Grefve Sparre, Herr af Forsell, Herr von Sydow, Herr Prosten Mittag, llerr Piosen Bolander, Herr Hessle, Herr Höök och Herr Olbers. X.o Af II err Rydin'. ”Jemte det jag delar sammansatta Lagoch Oeconomie-Vtskottets yttrade mening, angående rättigheten för de 7 häraderna i Elfsborgs Län till gårdfarihandeln, då det lika litet bör kunna förmenas dess invånare, som Sveriges öfrige allmoge, att fritt försälja sina lillålne tillverkningar, kan jag å andra sidan ej gilla Utskottets beslut angående Städerna Borås och Ulricehamn, af följande skäl: 1:0 Betänkandet är stridande mot analogien af andre gällande Författningar. Kongl.
Det kan nemi. hända, att i ett eller annat län, der skatteförhällanderne inora dess serskilda delar äro betydligt olika ('såsom t. ex. Orebro län) det kunde vara nödigt alt bestämma olika slags hufvudräntor för vissa districkter, äfvensom det också möjligen kan blifva skäl att på något ställe, (såsom t. ex. Stora Kopparbergs län) der nästan alla räntor utgå i skogsprodukter, hvilka mera än andra synas utsatta för en fortgående prisstegring, omflytta dessa hufvndräntor i några andra persedlar; men allt detta fordrar speciella undersökningar och utredningar, som af local-auctoriteterne eller af serskildt för sådant ändamål utsedde komiterade torde böra företaI gas, och hvarvid, enl. min tanka, orterna sjelfva, genom fullmäktige, borde få tillfälle att yttra sig”. Det synes alltså leiu Iigen klart af den föredragande Departits-Chefens anförande, som åtföljer den K. Propos:n, och till hvilket anförande K. M. uli ( denna Propos. vid flere tillfällen hänvisar, att Depart:ts-Chefen / tydligt uttryckt att det på vissa ställen torde vara nödvändigt, att förvandla hufvudpersedlar i andra persedlar. Att man således här, ehuru man synes hafva temligen noga genomläst handlingarne i målet, kan påstå att K. M. Propos vid sista Riksdagen icke gifvit Utsk. anledn. till det slut, hvartill Utsk. kommit i afseende på vissa hufvudräntepersedlars förvandling till andra hufvudräntepersedlar, förundrar mig i sanning, äfvensom att Utsk. kunnat anses obefogadt, att i detta hänseende afgifva förslag, och att man vågar påstå, att dessa förslag äro stridande emot de af K. M. och R. St:r fattade beslut. Här har blifvit vttradt, att det skulle vara omöjligt att säga hvad hufvudräntepersedel är. Jag har tagit mig friheten anföra, att K. M. i Dess Nåd.
Ar 1812 lemnade Kongl. Maj:t till Ständerne vidlyftiga förslag till ändringar i Grundlagarne, som hvilade till i8i5 års Riksdag, då de företogos till afgörande, först på Riddarhuset och sedan hos de öfrige Stånden. E11 stor del af de föreslagne förändringarne förkastades, endast några få antogos, likväl fann sig Konungen icke dess mindre lagligen förbunden, att utfärda Grundlagarne: med de förändringar, som blifvit antagne. Ständerne hafva således 1815, i afseende på GrundLagarne, utöfvat samma l ätt, som Konungen nu med RiddarhusOrdningen. Om närvarande Riddarhusordning skulle vara i strid mot Grund - Den 18 Noyember f. ra. i55 • Lagarne, eller något, yid utfärdandet, befinnas ändradt i det förslag, Ridderskapet och Adeln till Konungens granskning i underdånighet ingifvit, bör anmärkning eller lättelse i laglig ordning göras, men om nu alla §§. äro lika med hvad, som i Ridderskapets och Adelns protocoll för förra Riksdagen finnes uppfattadt, så förfaller detta. Ridderskapet och Adeln kan ej ålägga Kongl. Majit, att antaga alla de föreslagne §§.; en Lag, hvarefter sådant kunde ske, finnes ej. Att Kongl. Majit åter skulle hafva lemnat en contraproposition i ämnet, finnér Ridderskapet och Adeln säkert, i anseende till tiden, hafva varit omöjligt, emedan Ständerne åtskiljdes, innan contrapropositionen kunde hinna ankomma. En sådan handling kan, då tiden det medgifver, väl lemnäs, men icke å någondera sidan lagligen fordras.
Gode män gemensamt åligger, att granska inkomna förmyndareräkningar med dertill hörande bevis och, om de finna att förmyndaren bör ställa säkerhet för innéhafvande penningar eller, äfven om han sådant fullgjort, icke är skicklig eller vederhäftig, att ornhänderhåfva den omyndiges egendom, eller att han densamma ej rätteligen förestått eller eljest brustit i hvad honom enligt lag ålegat, sådant hos Rätten i stad eller domaren å landet skyndsamligen anmäla. Underlåter förmyndare art behörigen aflemna räkning. vare ock det. anmäldt. £ 8. Omyndiges Ränder ege att hos gode män taga del af förmyndareräkning: och ege de i afseende derå samma rätt, som i 7:de § omförmäles. År omyndig till de är kommen, att han sjelf finna kail. det förmyndaren ej väl hans egendom förvaltar; stände ock honom fritt att det hos Rätten eller domaren angifva. ; 9. Till gode män varde, såsom arfvode, af förmyndare inbetal 'It ett för hundra af den omyndiges räntor eller inkomster. Häraf åtnjuter ordföranden hälften och de öfrige den andra hälften. § 10. Sker sådan anmälan, sorn i § 7 sagd är, pröfve Rätten af omständigheterna, huruvida annan förmyndare genast må förordnas. Tå! -akon uppskof och har förmyndare underlåtit att afgifva räkning, tillhälla honom Rätten, vid lämpligt t ite. att fullgöra siri skyldighet. Innefattar den skedda anmälan annan anmärkning mot förmyndareförvaltning, förelägge Rätten förmyndaren, derest hans hörande finnes af nöden, vid vite eller att ärendet ändock pröfvas, viss rättegångsdag tili förklarings afgifvande: och. bifoge förmyndaren, derest säkerhet för innehafvande penningar fordras, vid sin förklaring styrkt afskrift af säkerhefshandlingar. vid äfventyr att han anses hafva vägrat att säkerhet ställa. 5; I !.
Öfre kanten utklippes i uddar. Ett sådant korgfoder kan efter behof lätt rengöras med ljumt vatten och en trasa. Några sådana korgfoder bli säkert en välkommen present till en praktisk mamma. Madame de R. j Cakes o. Biscuits försändes öfver hela riket. Vid köksspiseln. Ur en ung kvinnas Af dagbok. H e r n a. ag var allaredan sexton är gammal, då jag I en vacker dag kom underfund med, att ^! / jag blott förstod tillaga en enda rätt — smörgås. Jag skyndade mig genast till far och mor, bad dem om tillåtelse att få lära mig koka mat hos Emerentia där ute i köket. Och för första gången blef min önskan genast uppfylld. För visso — läroplanen i våra fruntimmersskolor förtjänar den högsta beundran. Botaniken t. ex. är obestridligen nyttig och angenäm nog för hvarje ung kvinna, dock skulle det ej skada oss, om vi äfven finge lära oss tillreda ett och annat ur växtvärldenMed all respekt för rosor och liljor så äro ej heller sockerärterna att förakta. Aritmetiken är en härlig vetenskap, och det bereder en hvar ett stilla nöje att kunna upphöja ett tal i kvadrat och sedan draga kubikroten därutur, men af ännu större vikt är det — åtminstone för middagen — att då en gul rofva just behöfves i köket, gå ut i trädgården och där draga den rätta roten ur jorden. Utan tvifvel eger historien sin betydelse, och det länder en ingalunda till skada att kunna säga, hvilken inverkan vissa marsoeh julidagar utöfvat på mänsklighetens utvecklingsgång, dock är det ingalunda någon skam, om man därjämte vet, att kräftorna äro onjutbara i mars, och att det hör till god ton att i juli låta hvarje hare springa oantastad förbi ens dörr.