Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad derefter angår 3 §:n, så, och enär samme § icke nämner annan ort för döpelsens förrättande, än kyrkan och hemmet, med hvilket sednare ord alltid förståtts barnets hem, lärer detta hafva gifvit anledning dertill, att prest vägrat döpa barn så väl i sin egen bostad, som å annat ställe, der preslen inträffat och dit barnet af sådan anledning blifvit lordt från föräldrahemmet. Denna tillämpning, huru mycket den än må anses strida mot lagens anda, står dock i bokstaflig öfverensstämmelse med dess nuvarande ordalydelse. För undanrödjande af det tillfälle lill misstydning, lagen sålunda lemnar. och de olägenheter, en sådan tydning kan medföra, torde alltså en förklaring af lagens rätta mening erfordras; Och hafva Rikets Ständer derföre, för sin del, jemväl beslutat den förklaring af 3 Kap. 3 § Kyrkolagen, att hvad i samma lagrum finnes stadgadt derom, all del heliga dopet skall förrättas i kyrkan, när icke nödfall eller andra skäliga orsaker äro, som fordra, alt barnet skall döpas hemma, ej utgör hinder derför, att dopet må, der skäl förefinnes, ske i prestens bostad eller å annat lämpligt ställe. Hvilket Rikets Ständer härmed få hos E. K. Maj:t i underdånighet anmäla; framhärdande etc. Slockholm den 12 November 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1864. Ex])editions-Utskottets Förslag lill anderd. Skrifvelse, N:o 464. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Addri den 18 Nov. 1863. Presle-Slåndel den 18 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 80 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition med förslag till ny Sjölag. (Särskilda Utskottets Betänkande N:o 2, Utlåtande N:o 3 och Mern. N:o 4.) S. A. K. Uti cn den 28 Februari innevarande år till Rikets nu församlade Ständer aflåten Proposition, har E. K.
Allt ifrån det ögonblick, då hon som tolfårig till sin lärarinnas häpnad förklarade, att hon ej ämnade tro på Gud och odödligheten, förrän man skaffat henne bevis derpå, hade hon namn om sig att vara ett geni, och man fick följaktligen ett slags helig respekt för hennes nycker och infall. Vid docentens inträde stod hon midt på golfvet, med ena handen stödd mot ett bord. Hon gick icke emot honom, han fick komma ända fram till henne – då räckte hon honom sin hand och helsade honom välkommen. »Sitt ned», sade hon derefter, i det hon sjelf satte sig i en gungstol och med handen visade på soffan. »Vet ni, jag har ganska länge väntat detta besök», började hon leende, i det hon sakta förde gungstolen af och an. »Så-å? Verkligen?» svarade docenten och slog sig ned i soffan. »Det gläder mig att höra ...» »Gläder det er? Jag trodde icke, att ni för närvarande kunde ha mera än ett glädjeämne ...» Hon tog ett visitkort ur korgen på bordet och förde ett par gånger sitt finger deröfver. »Ja, jag kan ej neka till, att detta kort förvånade mig. Jag ... kors, det är ju sant, jag har alldeles glömt att gratulera er!» Hon vände sig mot honom och räckte honom lyckönskande sin hand. »Jag tackar», svarade han allvarligt, – litet sträft. »Ja, jag blef verkligen öfverraskad – det vill säga, så öfverraskad jag kan bli öfver någonting – och jag har under denna tid tänkt mycket på er och er framtid. Jag har visserligen icke nöjet att personligen känna er fästmö, men jag har hört henne beskrifvas och ... ni tillåter ju att jag talar alldeles upprigtigt?» Hon satte sig upp i stolen och böjde sig leende emot honom. »Naturligtvis. När ha vi två gjort annat med hvarandra?» »Nej, det är sant. Ni är den ende, som låtit mig känna, att jag kanske icke är så öfverlägsen, som jag sjelf inbillar mig.» »Men min bästa fröken, när har väl någonsin jag underkänt er begåfning?» utbrast docenten med en till hälften ironisk, till hälften förvånad ton.
På grund af hvad sålunda blifvit anföfdt, tillstyrker alltså Utskottet, att Rikets Ständer, med förbehåll att framdeles för de särskilda grenarne af jerntillverkningen bestämma de bcvillningsafgiftcr, som efter förändrade förhållanden kunna finnas lämpliga, samt under vilkor att utförselstullen å tackjern och malm kommer att nedsättas åtminstone till hälften af don i nu gällande tulltaxa stadgade afgift, för sin del besluta: l:o) att stångjcrnstillverkningen inom hola riket skall från och med nästa statsrcglerings-period från hammarskatt befrias; och 2:o) att tackjernstionden af alla hyttor, belägna utom do egentligen tackj erns blåsande bergslagen, likaledes skall från och med nämnde tid upphöra; hvarom, i händelse Utskottets förslag i dessa delar vinner Rikets Ständers bifall, underdånig skrifvelse torde böra till Kongl. Maj:t aflåtas; hemställande Utskottet, att i sammanhang härmod underdånig framställning må hos Kongl. Maj:t göras att, derest de egentligen tackjernsblåsande bergslagen derom skulle väcka fråga, Kongl. Majit i nåder behagade låta verkställa en utredning af dessa bergslags återstående privilegier saint derefter till Rikets Ständer aflåta nådig Proposition, 0111 och med hvilka vilkor befrielse från taclcjernstiondens utgörande jemväl må dessa bergslag varda tillerkänd. Stockholm den 13 Januari 1800. Reservationer:
Detta sista stadgande åsyftar tydligen att förekomma, det uppgörelser till någon fordringsegares förfång må kunna ske, äfvensom att i de solidariska Eankerne erinra lottegare om hvad som dem i lagsökningsväg kan förestå. **) Del har redan blifvit antydt i Anmärkn. N:o 13, att, vid fråga om concurs för Bank-bolag, Domstolens pröfningsrätt borde sträcka sig så val till förbud derför som tvärtom. 20 Hor till Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande IV.o 4- Kan inlösen ej ske, vare ändock förbindelsens innehafvare skyldig, alt, inom sagde tid, till bokföring och erhållande af påskrift derom, uppvisa förbindelsen inför den eller dem, Rätten i sådant afseende till* förordnar. $. i3. I afseende på ullånings-rörelsen iakttages: 1:0 att adier eller lottbref icke få belånas i den Sedelbank, der de äro utgifne; 2:0 att, med undantag af cassacreditiv, lån icke må beviljas på längre tid än nio månader; 3:o alt, i de fall, der räntan för meddelade lån ej är utfäst till mer än fem för hundradet om året, Banken eger, vid låns lifgifvande, afdraga räntan för hela lånetiden, samt, efter förfallodagen, såsom straffränta sig till godo beräkna | procent i månaden, eller 8 procent för året, dock med skyldighet för Banken, att, så vida den af sistnämnde förmon sig begagna vill, föranstalta, det lagsökning till lånets indrifvande, sist inom en månad efter förfallotiden deraf, varder anställd, och, i allt hvad på Banken ankomma kan, skyndsamligen utföres. Vid fordringars indrifvande njute Banken samma handräckning, som för Rikets Ständers Banks Diseontverk stadgas. $. 14- Varor och gods, som i Banken belånas, kunna, derest desamma icke inlösas vid förfallotiden, genast derefter, utan föregående hembjudning eller uppbud, genom offentlig auction försäljas.
General-Poststvrelsen, som öfver ansökningen hördes, anförde, att i de fall, då det berodde af enskilda personers Konstitutions-UlskoUels Memorial N:o i7. 23 godtfinnande alf bereda en tjensteman åtnjutande af sportler, eller ställa sig så, att tjensternannen deraf Liefve i mistning, tjenstemannen icke kunde hafva någon ovilkorlig rätt att städse fä åtnjuta sportlerne oförminskade, utan mäste han lika väl vidkännas minskning deri, som honom skulle lillgodokotnma uppstående tillökning., Endast dä Staten till sig toge en förut utgående sporlelinkomst, såsom när lösen för offentliga handlingar blifvit lagd i stämpladt papper, eller dä rekommendationsafgiflen indrogs till Postverket, med flere likartade fall, hvaraf dock i förevarande fråga icke något vore för handen, kunde tjenstemannen hafva skäligt anspråk alt lör sin tjenstetid erhålla ersättning för hvad Staten från honom sig tillegnat. Hvad särskildt beträffade sökanden, som icke till Post-styrelsen ingifvit ansökningen om sin nu innehafvande Post-inspektorstjenst, sä hade General-Posl-styrelsen, vid upprättande af förslaget lill tjensten, i den underdåniga skrifvelse!) derom fästat uppmärksamhet ä den blifvande minskning i inkomster, hvartill den redan då å bane varande inrättningen af de 3:ne post-expeditionerna skulle föranleda, hvadan sökanden icke bordt kunna 0111 ett sådant förhållande vara okunnig eller okunnighet åberopa. General-Post-styrelsen anförde vidare, att sökandens företrädare visserligen hade vid ett likarladt fäll undfått ersättning, men sådan hade sedermera blifvit flere andre Postförvaltare vägrad, och ännu lieie hade derföre ansett det utan ändamål att om dylik ersättning väcka fråga; skulle nu en motsatt grundsats antagas, torde likartade anspråk icke uteblifva.
Skogsägaren; icke med inskränkning af en enda produkt: skogseffekterna, hvilken, för att blifva den vigtigaste af alla, ej behöfver iner, än att det tillätes. Om utländska fraktfartens politiska angelägenhet är så stor, så bör hela nationen genom en allmän särskilt bevillning sammanskjuta en summa årligen åt Skeppsredarne, för att kunna bibehålla densamma, hvilket, ehuru orimligt det bör synas, i närvarande fall, likväl vore det mindre, och i alla fall mera rättvist, än att en viss klass, till större delen den fattigaste i nationen, skall, i stället för penningar till näringsme - 623 Beil), och Ekon. Utsk. Betänkanden. del och andra nödvändiga behof, utom sina utskylder till Kronan, åtnöjas med barken af de mastträd eller bjelkar, hvilka det nu vägras honom att fritt använda och försälja. Till följe af dessa skäl, jemte flera som Utskottets Betänkande innehåller, kan jag ej anse Utskottet hafva uppfyllt dess åliggande , då det, ehuru under medgifvande af handelsfrihetens stora angelägenhet i allmänhet, för öfrigt endast öfverlemnat detta mål till Kongl. Maj:ts visa pröfning och Beslut. För min enskifta del anser jag mig skyldig till Rikets Högloft. Ständer vördsamt föreslå, att hos Kongl. Maj:t måtte i underdånighet bestämt tillstyrkas Nådigt bifall till följande förändringar i nu gällande författningar angående handeln med skogseffekter: 1:0 Att alla Skogseffekter, äfven masteträd och gröfre bjelkar, må blifva tillåtne att både med egna och främmande fartyg utföras, utan inskränkning uti dimensioner eller myckenhet. 2.0 Att utgående Tullen för dessa varor med Svenska skepp må bestämmas till närmaste likhet, i proportion af värdet, med utgående Tullen för andra Svenska Produkter. 5:0 Att utgående Tullen med fr ammande skepp, som nu för dessa varor är tredub. hel, afven måtte nedsättas i jemförelse med hvad Svenska Skepp erlägga, till närmaste likhet med Svenska produkter, hvilka, efter sura - Besv. och Ekon, Utsk.
Stånd finner sig i behof af deras upplys - Den 17 O c t o b c r f. m. ningar och påkallar inställelsen. Jag inser ej heller, att det redan fattade heslutet utgör något hinder för antagandet af mitt tillägg, då ordet aga efter språkbruket är så tvetydigt, att det kan innefatta både rättighet och pligt. Hr Lagerh jelm, Pehr: Jag är icke ense med Hr Cederschjöld i saken, men väl i formen, och ser intet binder för honom att få propos. å sitt tillägg framställd för alt underställas Ståndets pröfning. Frih. Ehrenborgh: Det gör mig ondt att nödgas vara af annan tanka, än tvenne af mina värda medbroder i Constit.CJtsk., men jag kan ej fatta annat, än att Hr Cederschjölds tillägg i sjelfva verket är motsatt Hr v. Hartmansdorifs af R. o. Ad. redan antagna förslag. Jag öfverlemnar till Ståndets afgörande, 0111 icke ordet åge, i den mening det här står och på sätt jag accepterat det, blott innefattar en rättighet, då deremot Hr Cederschjöld sjelf sagt sig åsyfta en bestämd skyldighet, och jar hemställer, om icke en motsägelse skulle ligga i antagandet af så motsatta förslag. Hr Cederschjöld: Den siste värde talaren skulle hafva rätt, om jag hade yrkat, att Statsrådets ledamöter alltid skulle vara tillstädes i RiksSt:n; men då jag blott fordrat en rättighet för Stånden att påkalla någon Statsrådsledamots inställelse, när Ståndet funne sådant behöfligt, såsom svarande mot den åt Statsrådsledamöterna nu medgifna rättigheten att sjelfmant infinna sig, när de å sin sida så finna för godt, synes mig talaren hafva orätt. Jag lägger för öfrigt ganska liten vigt på sjelfva saken, men försvarar nu endast principen, att propos. å mitt tillägg kan framställas. Hr von Hartmansdorff: Jag instämmer med Frih.
Den består uti en mängd Persedlar af ortens egen afkastning: Spannemäl» Häst, Ko, Svin, Får, Gås, Ull, Fisk, Tjära, Yed, Gråskinn, Håning, Tran, (Fårgödsel, Tyskt Öl, och ännu flere underbara persedlar. Länens Jordeböcker kunna innehålla 25 3o särskilda sådane artiklar, ja derutöfver. Mantals Räntan, bestående merendels uti Landttogs-gärden, Byggnings-hjelpen, Saltpetter-hjelpen, Boskapspenningar och Åkerskatt, Skjutsfärdspenningar, Dagsverkspenningar. Alla dessa räntor hafva väl från början endast varit tillfälliga Bevillningar blott för en tid, men, utan vidare fråga derom, fått fortfara att beständigt utgå; hvadan desamma nu mera, under ett huf - Den 12 December f. m. vudnamn af MantalsRäntan, äro lika beständiga, sora den Ordinarie Räntan. Med både JordeBoks, eller Ordinarie, och IlemmanlalsRäntan är nu dessutom olika förhållande så val emellan särskilda Landskap och Län, som ock, inom Länen, emellan särskilda Härader och Socknar, ej allenast i skattemått efter kronovärde, utan ock i förvandling ifrån en räntepersedel till en annan. Exempel: I Upland beräknas en årlig häst i Håbo härad till 6 öre, i Bro och Åsunda till io öre 4 f P‘gr‘ ^ Håbo utgår denna Räntehäst förvandlad i penningar, i Bro och Åsunda förvandlad i 3 öre penningar samt 3| k:pr Spannmål; att förtiga oräkneliga dylika skiljaktigheter, hvarom hvarenda öppnad JordeBok kan vittna och hvilka här icke kunna specificeras Man borde icke behöfva förlora ord för bevisandet af olägenheterne af detta intrasslade förhållande. Vi räkne bland dem allmänneligen: Ojemn Beskattning. Synnerligen den bonde, som ärft sin jord, undgår icke att erfara det tryckande deri, att grannens hemman af bättre beskaffenhet är lindrigare beskaltadt.
För att då underlätta återgången till dessa mindre framstående platser eller alldeles privata sysselsättningar, hvilken hindrades af den höga rang, som åtföljde statsråden, äfven efter sedan de tagit afsked, beslöt man att upp-häfva statsrådens rang efter afskedstagandet. Helt visst hade man icke på den tiden gjort sig någon föreställning om det reträttsystem, som sedan kom i gång och hvarigenom rent politiska personer betraktade konseljen såsom en ingångsport till höga embetsmannaplatser, på hvilka de gema kunde behålla sin höga rang. Detta tänkte man sig uppenbarligen icke i det nya statsskickets menlösa dagar, och derför stadgades genom kongL brefvet den 10 Januari 1868, » att den värdighet, somgrundlagen tillägger statsministrar och statsråd, skall af dem innehafvas endast så länge de sina embeten bekläda ». Detta står nog också i full öfverensstämmelse med grundlagens mening, hvilken blott afser att med den omtalade höga värdigheten bekläda de män, som om-gifva konungen, men alldeles icke, att personer, blott derför att de en gång varit statsråd, skola fortfarande sättas så högt på rangskalan. Likaledes var det naturligtvis kongl. maj: t fullkomligt obetaget att stipulera, * » att de som beklädt statsministers-, riksmarskalkseller statsrådsembete, skola, sedan de derifrån afgått, jemte serafimerriddame, sins emellan efter tiden för deras utnämning ega värdighet näst efter statsrådets i tjenst varande ledamöter ». Härigenom bringas i detta afseende rangbestämmelsema i full öfverensstämmelse med 34 § regeringsformen. Serafimerriddame konkurrera nu icke mer efter fullmaktsdatum med det tjenstgörande statsrådet utan fingo komma i rang efter dem. Men steget togs dock icke fullt ut för att göra nyssnämnda grund-lagsparagraf till en sanning, ithy att fortfarande den bestämmelse bibehölls, att lika värdighet med statsmini-strame tillkommer riksmarskalken, hvarigenom således statsråden i rang fortfarande kommo efter riksmarskalken.
Enär besia redogörelser hunnit sä wida att en revision deras kan företagas, ärnar Kongl. Waj:t förordna nagra ersarne män, under hwilkas inseende och ledning densamma efter en bestämd plan, uiä med tillbörlig noggrannhet och drift förrättas» Kongl. Maj:t, som wid alla tilsällett sökek ädagalägga sitt förtroende till Rikets Ständer och förekomma Deras Mliga önskningar, will i »ader erbjuda Dem att i berörde styrelse af Revisionen öfwer den speciela förwaltningen af krigSmedlen deltaga genom en eller twänne Ledamöter af hwarje Riks-Ständ, hwilka til! Riksens Ständer wid Deras nästa sammankomst kunna afgifwa tillförlitelig berättelse om det fundna förhällanvet: Och öfwerlämnar Kongl. Maj:k till Riksens Ständer hurnwida desie Deras Deputerade tllika ma, med dem som Kongl. Maj:t i näder urnämner, besörja om krigsffuldens afbördande pä det sätt och af de medel, som Riksens Ständer Dertill litse. Kongl. Den 2i December. i4ri Kongs. Majit förblifwer Riksens Ständer med all Kongl. Näo och Pnnest städse wälbewägen. vt 8upra. c ^ ui.. blane ^ärl». Protokoll hallit inför Hans Majit Konungen pä Stockholms Slott den 21 December -809. i närwaro af Hans Exeellenee Stars-Ministern för Utrikes ärenderne Herr Friherre von Loxssrräm. Stats,Raden Friherre Uoeenblsö. Friherre von klaten. Friherre ^ 61«rbsrb.j Hof«Caneelleren Friherre sk VVettersreZr. Underteknad Stats-Secreterare.
Till och med i ditt fädernesland blef du snart glömd, snarare än du trodde och snarare än dina små täcka „Minnen“ bort berättiga dig till; men de hade dock gett dina sista dagar glädje, och de voro ju då ej bortkastade! På samma tid lefde ännu en tredje qvinna i Åbo, om hvilken jag vill berätta något för dig. Också hon flyttade till Stockholm, och man må väl säga, att ödet styrt väl till för Finland, som bortfört härifrån så många ämnen till författarinnor. Ofta hörde jag henne omnämnas, halft försmädligt, halft med åtlöje. „Hon höll litterära soireer“, sade man, „hon talade endast om författare, hon var vacker och hade endast af kapris afslagit flera „fördelaktiga anbud“, ja hon till och med hade troligen idkat skriftställeri; „men Gud bevare mig, icke vill jag komma folk ondt rykte uppå; kanske det inte är sannt; jag påstår visst inte, att hon skrifver o. s. v.“ Jag var nyfiken att se denna „lärd i stubb“. En dag såg jag i ett sällskap inträda en ung dam, omsorgsfullt, men icke väl, klädd. Husets unga dotter, känd för sin qvicka och, hvassa tunga, gick emot henne och sade: „Åh kors, se Fika, det var ju både konst och natur“. Fika rodnade, men svarade ingenting på sarkasmen, som var rigtad emot hennes drägt. Också Fika Lindqvist såg jag sedan någongång, fick också veta, att man verkligen ett par aftnar hos henne läst en roman, och att hon var nära bekant till Hammarsköld, Atterbom och några andra den tidens unge svenske författare och hade med intresse talat om dem någongång, – hon var således lärd. Ett sinne öppet för det vackra i lifvet låg i hennes blick och smög sig stundom fram i något ord. Äfven hon flyttade sedan till Sverge, der hon vid sin död stiftade något stipendium för studerande i Upsala. Efter hennes död samlades och utgafs ett häfte reflexioner, dem man funnit bland hennes papper.
— Frih. Silfverschöld, C. O., angående anslag af stats-medel till befrämjande af täck-dikning: I. 83, R. 102; B. VII. 97, 196. A. 196. — <1:0 angående beviljande af så kallad »drawback» vid utför sel af bränvin: II. 52, R 52 B. VIII. 171, 226, 352, A. 359, 360; B. IX. 232, 367, A. 367. — Hr Silfverstolpe. D. L., om pension åt framlidne Ofver Direk tören Sven Adolf Norlings äldsta dotter: II. 16, R. 17. (Besvarad i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). — d:o angående beviljande af pension åt framlidne Professor ren vid Veterinär-Inrättningen i Stockholm, Reinhold Dahlströms enka: VII. 126, R. 127. (Besvarad i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel), — M — 171 Motioner, väckta hos Ridderskapet och Adeln: af Hr af Sillén, A. W., om anslag till Lithogrnfen Carl Johan Billmark för fortsättande af hans arbete »Sverige, Aqvarell-Lithografier och Tontryck»: II. 124, R. 127. (Besvarad i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 123, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Åttonde Hufvud-Titel), — d:o angående pension åt framlidne Intendenten Theodor Sandströms enka och barn: II. 125. R. 127.
Det är besynnerligt, att når de värf. vade JRegementernes personal utgjordes, kanske till hälften, af vanfräjdade personer, dä desse endast med käppen, ej, såsom nu, af hederskänslan, tvingades till sine pligters uppfyllande, då klagades icke öfver dessa illa kände och ofta högst vanartige personers vandring i Landet. Men nu, då värfningen sker med urval, och då knektarne vid vanhedrande brott bortköras, vill man inskränka den vårfvade Soldatens rättigheter inom så trånga gränsor, att endast Lösdrifvare och missdådare kunna med honom komma i jemnförelse.’ Synnerligen, detta synes mig vara så illiberalt tänkt, att det står i en ren contradiction med tidens anda och billighetens grunder. Sedan jag i korthet nu sökt framställa orättvisan af det tvång man vili pålägga värtvade Soldater, torde mig tillåtas äfven nämna da menliga följder deraf skulle uppkomma. Om permitterade karlar icke finge permission utan under förbindelse, att vistas på ett och samma ställe, skulle ingen per» mission gagnas, utan gemenskapen förblef då heldre inom garniZonsorten. Då nu för det antal af 15 man på hvarje Compagnie, Sorn, med undantag af execitie tiden skola vara permitterade för kronans räkning, icke bestås någon aflöning för de 10 mä-. naderne LagUsskottets Betdnkandeni 673 månaderna af året, så skulle det ju erfordras nytt Statsanslag af medel, för att kunna aflöna de förut permitterade, och hvilket anslag belöper sig, efter medföljande calcul, till en summa stor 19,266 R:dr 5a sk. Banco. De karlar, som mest begagna permission åt Landet, hafva vanligen sina hustrut öch barn der. Så är åtminstone förhållan. det i afseende på Götha Artillerie.
Skulle nu Staten stå för förlitsten vid misslyckandet, så uppmuntrades köpmannen till en otillåten han» del, som kan inveckla en Stat, och har ofta invecklat oss i mångå ledsamheter, Betta går ej an * men detta är icke helier hvad jag, och de, som jemts mig tala i de ersättniiigs-sökarides namn* här påslå. Betta förekoinmes, om man antager de grunder, som Friherre Hjerta Och Friherre af Nordin uppgifvit > och då en noggrann undersökning sker öfver de ersättnings-sökandes rättigheter. Med Herr vort Hohenhausen förenar jag mig i den theo-, rie han framställt rörande frågan, huruvida en constltutionel Stat skulle kunna afsäga några rättigheter för dess medborgare, med tillägg , att samma pligt åligger alla Regeringar, med den blotta skillnad , att endast de constitutionella äro i thy fall svaromålsskyldighet underkastade. Krigs-lillslåndet fubbar allmänna rättstillståndet. Bå detta vid freds-slulet åter skall upprättas, handlar Regeringen i hela Nationens namn. Bet Ridd. o. Ad. Prof. i ö JR. ». Afd, 6J 498 Den as November f. nu Sr Bela landets val, som då är i fråga., ef enskilde interessen, och lika med Herr von Hohenhausen jtlrar jag, att då kunna väl tillfällen gifvas, der man finner sig nödsakad att utan ersättning förlora mera än det skadestånd man ger sine egne Handlande. Men så står ej ens förevarande frå« ga, ty vi lia panten i händer. Jag förenar mig med Friherre Hjerth. Grefve von Rosen, Axel: Lika med den siste värde Talaren kan jag ej annat, än anse denna sak, såsom en isolerad fråga, hvilken ej i framtiden kan leda till piaejudicat, helst det ovanliga förhållande , som dertill gifvit anledning, icke mera lärer i Europa återkomma. Jag tror, att Ridderskapets och Adelns rättskänsla ovillkorligen påkallar ersättnings lemnande vid detta tillfälle.