Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Högste Domstolens fleste Ledamöter förestälde sig äfven deö möjlighet, att vinst af Egendomen kunde utfalla på en oförsåld lott, för hvilken händelse nödigt vore att föreskrift meddelades; och sorn egenskapen af ifrågavarande försäljningssätt vöre så beskaffad, att all möjlig vinst, likaså väl Som all förlust i bör drabba säljaren, ansågO desse Högste Domstolens Ledamöter, att, derest den lott, hvarå vinst af Egendomen utföll, vore oförsåld , borde säljaren få behåll Egendomen och tillika få uppbära behållningen af Lottmedlen. 1 öfverensstämmelse härmed ahSågo desse Högsta Domstolens Ledamöter sig böra föreslå en sålunda förändrad redaction a£ 7 §. Anmäler sig ej hos Konungens Befallningshafvande den som Egendomen vunnit, inom åf och dag sedan dragningen verkstäld är, vare han sin vinst qvitt och Egendomen återfalla till egaren. Skulle åter så hända, att vinst af Egendomen utfaller å Lott, som oförsåld är * behålle säljaren likaledes egendomen. Tager ej den, å hvars lott penningeVinst fallit, vinsten hos Ämbets-Verket ut, inom sex månader ef® 6g Om fast egendoms försäljning a. Lotteri. ter dragningen , vare ock samma vinst hemfallen till säljaren.
Alajrt "bellagacie, i ciess utlä, llancie kungörelse om siilverm^n"tets emottagan-ie i uppbörli, intaga, att lie nu gällancie "Lrciis-st. clervici sipola gälla för 2 Lrclr 32 sk. "eller 4 Lrr Lrglis." Ocl» tio Utskotten sig kunna, mell fullt Iiopp om bifall, föreslå: att ll. biäste-8tänclct oell V. Lvrgare-8tanclet maga äfven för lierås clei instämma uti lietta tillägg. vörevarsnlie 8röe bunet kommer lia att eriiälla följande orciai)'cleiser sr//ve,v,r^/rt^ e/ier c/e»/rlr /-estlinr/rr/rgsgrn/rc/^ ma trÄatas t/// emottaga/rc/e r a// /frono-n/i/i/Mrl/, oc/l /ros /f.
Denna frihet att pröfva och domina, — ganska helig och naturlig, — men oftast svår att sjelfständigt begagna, vill man nu ock utsträcka till handling, om ock denna pröfvande dom, denna fria handling verkar störande, ja förstörande för samhället, och härför tror man sig som stöd kunna åberopa en medborgerlig rättighet. Ar sådant ens rimligt? Har detta samhälle eller dess styrelse ingen rätt till begränsning af en sådan frihet, ingen skyldighet att skydda den fromme, den enfaldige som blott önskar lugn och frid, andlig som verldslig, för sig och de sina. Men tiden är vek, den religiösa andan svag. Den lika svaga menniskan tager deraf intryck, hög som låg. Om någon inser det rätta, saknas doek viljan och kraften att det uttala. Men, säger man slutligen, de andliga behofven kännas större, de deraf följande rörelser äro så betänkliga, att något måste göras. Det ondas rot bör väl då sökas och kännas, innan botemedel föreslås. Dessa rörelser visa ingalunda någon sträfvan at.t rubba vår Evangeliska tro, tvertom, alla som söndrat sig för enskilda andaktsöfningar äro så fasta i denna tro, att de å mången ort sätta Luthers bekännelse-böcker och skrifter nära nog framför den Heliga Skrift, och anse sig framför Statskyrkan utgöra den rätta Evangeliska församlingen. Det kan således ej vara för deras skull man tror sig böra lemna en hvar full frihet till affall till en rent främmande lära. Många af våra andliga ifrare rädes ock för denna tilltänkta frihet. Vi äga ej heller några aflällingar bland dessa separatister. De få sådana man känner hafva uteslutande varit till fördel för den Katholska bekännelsen. Det torde möjligen, till någon del vara just för dessas skull, mot hvilka man ej vill tillämpa gällande lag, som vår kyrka nu skall öpna dörren för ett utträdande, med rättighet dock för dem att i deras land stadna, för att med hjelp af den andliga makt, hvars öfverhufvud och lidande princip de erkänna, arbeta för ett mål, som är stridande mot vårt samhälles och vår kyrkas. Man vill ej erkänna och inse, att den hemliga meningen just med dessa offer hvilka ej vilja emottaga Konungens Nåd, är att genom desamma kunna inför verlden framställa
De föreskrifva, att Sländerne derom få vända sig till Hof-Cantzleren. Längre kunna ej Grundlagars stadganden sträcka sig. De böra och kunna ej föreskrifva, huru, i sin detail, Kongl. Majit skall föranstalte om, sättet, att till sig, ifrån sina underlydande Einoetsmän, insamla dessa upplysningar. Ständerne endast kunna veta hvilka upplysningar de behöfva! de allenast kunna begära dem, och rättigheten till den.1 na begäran kan dem ej vägras. A Ständernas sida är denna begäran blott en underdånig önskan , och en sådan kan ej af Grundlagen föreskrit vas. Betraktad såsom en underdånig önskan, måste Den 18 Juni. 1385 måste äfven motionen af Oeeonomie-Utskottet kunna upptagas; hvarföre jag instämmer med dem, som på berörde Utskotts närvarande yttrande begärt proposition till återrennss., 4:0 Dictanien af Herr Friherre Staél Yon Holstein, C. L. ”Herr Silverstolpe har i det mesta förekommit mig. Det kan omöjligen strida emot Grundlagen, att Ständerne få alla möjliga upplysningar. Genom Ilof - Cantleren hafva Ständerne rättighet att aska sådant af Collegiér och andra Autoritéter här på stället; med Landsbofdingarrta låter det sig likväl icke göra. Då Ständerne skola anskaffa penningar till behofven, aga de^ onekligen att få kännedom om Allmänna hushållningen och Statistiska underrättelser i alla de ämnen de aslunda.” Utskottet har tagit i Öfvervägande hvad så“ Junda blifvit anmärkt, och jemte det Utskottgt 1 förbigående ber nämna, att Utskottet icke, på säl1 Herr Förste Archiatern von Schulzenheim förmenar, undandragit sig att på Herr Förste Archiatérns förra Memorial afgifva svar, utur det skäl, att någon remiss af MemoVialet ieke ankommit från de öfriga 3:ne Riks Stånden, då Utskottets ifrågavarande Betänkande innehåller, at
För besparande af besvär, såväl för vederbörande myndigheter, som för utskänkarne, anser jag, att det hade varit vida enklare att bibehålla den löreskrift, som nu finnes, nemi. att, när rättigheten en gång är beviljad, densamma fortfarande anses ega rum, om icke förslag väcks, att den skall upphäfvas. 1 synnerhet under öfvergångsliden skulle borttagandet af denna föreskrift förorsaka stora svårigheter, då innehafvarne af utskänkningsrättigheter icke kunna hafva reda på den fina distinktionen emellan det gamla stadgandet och det nya, så att de i tid kunna göra sin anmälan, utan sålunda förlora sin rättighet, hvilken de först följande år, efter gjord anmälan, kunna återfå. Jag anhåller derlör, att R. o. Ad. täcktes besluta, det 14:de §:ns 2:dra mom. finge qvarstå, hvarigenom äfven mycket skrifveri och embetsgöromål skulle undvikas. Frih. Alströmer: I)å Utsk:ts motivering i denna punkt icke är så fullständig, som den bort vara, anhåller jag att få anföra några skäl till bemötande af Hr Fahnehjelms yttrande. I delta moni. har Utsk:t föreslagit, att en kroglägenhet på landet, som erhållit utskänkningsrättighef, icke må kunna i oändlighet fortfara. Derigenom kommer utskänkningsrältigheten på landet i samma kategori som i städerna, så att den, då tiden är bestämd till elt år, kommer alt upphöra sedan detta tilländalupit, såvida icke anmälan om dess fortsättande göres. Att en sådan anmälan skulle medföra så mycket besvär, kan jag Den 4 Juli f. m. 310 icke finna. Det fordras endast att kommunalstämman och kommunalnämnden skola yttra sig, huruvida de anse, att krogarne böra fortfara eller ej, hvarefter K. M:s Beflude skall fatta sitt beslut. Dessutom äro utskänkningsställena på landet icke så särdeles många, att de kunna förorsaka något farligt skrifveri. Frih. af Ugglas: Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. Alströmer.
Herrarne få således ursäkta värdinnan, som kommer att springa från och till under måltiden. » Den goda frun hade varit så vänlig mot Hanna, att denna kände det riktigt varmt gent emot henne och ville gärna visa henne litet erkänsla därför. Ett ögonblick kämpade hon m e d sin stolthet och äfven med sin naturliga blyghet, men nästa ögonblick frågade hon: » Kanske att jag kunde — öfverta erhusjungfrus åligganden? » » Ni, fröken Gohte — nej, det går aldrig an. » » Hvarför ej » — svarade Hanna — » jag vet ungefär, hur serveringen vid ett fint bord skall skötas, ehuru jag ej förr lagt hand därvid, och den främmande känner mig ej. Er man kan ni j u förbereda. » Fru Eeis betänkte sig litet, men antog sedan den erbjudna hjälpen. Ett hvitt förkläde samt en liten mössa förvandlade snart Hanna till en liten prydlig husjungfru. Men om Hanna anat, hvad som väntade henne, hade hon ej lånat sig till en sådan komedi. Det var först när de tre bordsgästerna redan tagit plats och hon bar in den rykande soppskålen, som hennes marter började. Först träffades hennes känsliga öra af tonfallen i en röst, som uppväckte några dunkla erinringar hos henne. Säkert hade hon hört den förr, men hvar? Hon vågade ej se upp, där hon stod och väntade på den tallrik, hon skulle ställa framför gästen, och hon visste ej hvaraf det kom sig, att hennes hjärta klappade så vildt. Vore kanske en ny svimning i antågande — det vore olyckligt! Men hon ville lugna sig. Hennes hand darrade märkbart, när hon räckte honom tallriken, och dock hade hon ej en enda gång lyftat ögonen mot hans ansikte. Det vågade hon e j. Åter stod hon bredvid värdinnans stol för att taga emot en ny tallrik, och hon tyckte sig tvärs igenom ögonlocken se, hur den främmandes blickar spörjande häftade vid henne. Men hon såg ej ändå upp, och när hon äfven serverat herrn i huset, drog hon sig tillbaka till serverfngsrummet. Hvarför var hon så upprörd? Kunde hon ej se en främmande människa rakt i ansiktet? Hvilken svag, dåraktig varelse hon var — nej, hon måste bemästra sig och söka gå i land med hvad hon åtagit sig!
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att dess mening var, att förra delen af motionen, som rörer anslag af Statsmedel till inköp af en Cylindrisk Boktryckarpräss, skulle remitteras till StatsUtskottet, samt sednare delen deraf, rörande uthyrande af några å Riddarhusets tomt belägna byggnader till en Boktryckare, öfverlemnas till RiddarhusUtskottets Utlåtande; och hemställde Hans Excellence å nyo, om Ridderskapet och Adeln skulle finna lämpligt att, i öfverensstämmelse med hvad Hans Excellence nyss föreslagit, bevilja remiss af ifrågavarande motion. Ropades Ja. Å nyo föredrogs Herr Crusenstolpes, Magnus Jacob, den 20 dennes f. m. på bordet lagde Motion om ändring af, eller tillägg i, Kongl. Maj:ts Nådiga Ordning för Dess och Rikets Cancellie i afseende pä Allmänna Handlingar, hvilka kunna utur Riket utföras. Den 3o Mars f. m. »99 Friherre Ridderstolpej Fredrik_, hade inlemnat ett Anförande, som upplästes, så lydande: Om den motion, som Herr Crusenstolpe gjort, leder till utgifvande af någon förordning, sådan som den i berörde motion af honom blifvit önskad, iakttager jag härmed tillfället att, lika frivilligt som högtidligen, medgifva, att denna förordning må retroactift verka på alla de handlingar, hvilka genom min åtgärd blifvit lemnade från den samling, som genom arf mig lagligen tillkommit. Herr von Schulzenheim, David: Äfven jag fäster en stor vigt vid bevarandet af våra Historiska urkunder. Jag delar således Motionärens nit förderas bibehållande, och, såsom ett medel dertill, för deras återförande, så vidt lagligen ske kan, till Statensägo. Men jag skulle ej önska, att detta nit sträckte sig derhän, att förbise den enskilda äganderätten så långt, att man inträngde i private personers Archiver.
Hvad hufvudsaken beträffar, så är jag färdig att bifalla Ulskts betänk., egentligen pa den grund, att då jag väntar vid denna riksdag ett förnyande af det påstående, som så starkt drefs vid sista riksdag, nemi. om tillåtelse att exportera tackjern, och jag förutser, att jag vid denna, såsom vid sisla riksdagen, kommer att sätta mig deremot, derföre att det skulle innebära ett uppoch nedvändande af bergsmanna-väsendet, att stAngjernssmidet skulle störtas, för att hjelpa tackjernsblåsarne; så är jag glad att, genom bifall lill detta betänk., kunna ådagalägga den benägenhet jag äger, att så vidt som möjligt gå tackjernsblåsarnes önskan till mötes, så mycket hellre, som denna förmån förmodligen uppväges af den, som blifvit beviljad stångjernssmidet genom tullens nedsättning till halfva beloppet. Hr Ribbing, Arvid: Då frågan nu mera synes hafva öfvergått från den del deraf, hvaruti sakkunskap erfordras, och som jag icke äger, till enkel rättsfråga, beder jag att få yttra några ord. Skall någon undersökning för sigga. ang:de nedsättning af skatten för dem, som tillverka tackjern; så synes, med samma skäl, en undersökning hafva bort föregå tullnedsättningen för stångjerns-exporten. Nu har fördelen blifvit lika för alla, så väl de större som de mindre härdarna. Vidare har man satt i fråga, huruvida StatsUtsk. hade bort tillstyrka frågans hänskjutande till K. I detta hänseende hafva de ledamöter af StatsUtsk., hvilka yttrat sig, icke påstått, att K. M:s sanclion icke skall begäras, ulan endast att framställningen derom kan iakttagas af Exped.Utsk. vid uppsättningen af Ståndens beslut, i hvilket hänseende Stånden äga frihet att göra de rättelser uti Exped Utsk:s förslag till skrifvelse, som erfordras, för att bringa skrifvelsen i öfverensstämmelse med hvad Stånden önska. För min del anser jag anmärkntna rör:de underställning icke vara af den vigt, att betänk, af sådan anledn. bör återremitteras. Frih.
På sätt Revisorerne anmärkt, hafva uti en del af de i hufvudsladén varande, till boställshus anslagne, publika, byggnader åtskillige mindre reparationer, såsom till eldstäders vidmagthållande, fensters kittning, glasrutor, tapeter m. m., blifvit verkställda på bekostnad af det till underhåll af Kronans hus och byggnader härstädes å 8:de Hufvud-Titeln uppförde anslag, hvilket föihållande Revisorerne ansett stridande emot stadgandet i 4 och 5 §. §. af E. K. M:s den 11 Januari 1820 utfärdade Reglemente, enligt hvilket boställs - Expeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 26g.
Hvad sålunda förekommit hafva Utskotten öfvervägat, och funnit, att både billigheten och lätt visan af Jemtländska roteringens bringande lill likhet med hvad som eger rum i det öfriga Sverige blifvit ej mindre f Betänkandet än uti Rikets Ständers å förra Riksdagen i ämnet aflåtne Siats samt Allm. Be sv. och öecon.~ Utsi:. T] tlåtande N;o ^5. 5 ubderdåniga skrifvelse, sorn i Be länkande t åberopas, så fullständigt utvecklade och ådagalagde, att Utskotten anse något i afseende derå icke vara af t förändra eller tillägga; äfvensom, då roteringskostnadernes olika belopp i olika provincer lärer bero på hemmanens beskaffenhet samt tillgången på torplägenheter ål manskapet, och, efter Utskottens förslag, hemmanen» godhet skall vid den nya rolejemkningen i Jemtland afses; så torde, hvad i denna del blifvit anmärkt, jemväl böra förfalla. Beträffande anmärkningarne, rörande det af Utskotten tillstyrkte anslag; få Utskotten erinra, att, på sätt Betänkandet äfven utvisar, den nuvarande roleregleringen i Jemtland endast blifvit för en tid af 8 år, räknade från r8?.S års början, af Rotéhåliarne antagen, och således tilländalöpor med år i835, samt att, enligt &o §. Regerings-Formen, någon förändi ing i Indelningsverket icke kan ega ram utan bägge Stats-magterneS bifall.
Angifves någon för brott af sådan beskaffenhet, att han derföre häktas må, och äskar det angifvaren, vare den, som häkla eger, berättigad att verkställa häktningen, på angifvarens ansvar, hvad bevisningsskyldigheten öngår, så vida angifvaren har embete eller tjenst eller fast egendom eller eljest bofast/är. 26. Ej skall häktad person till arbete tvingas. Vill han arbeta; håfve der iof till, om han sjelf tjenligt arbete sig förskaffar, eller tillgång härtill inom häktet finnes, der ej domaren sådant uttryckligen förbjudit. 28. Vill någon besöka häktad person; gifve ock den, som vård öfver häktet häfver, dertill lof, om ej säkerheten i den häktades vård deraf äfventyras, eller annat giltigt skäl deremot förekommer: ege dock viss tid utsätta, å hvilken besöket ske skall, så ock låta en eller flere personer dervid när vara, om så nödigt finnes. Ej må likväl häktad person förmenas att i enrum tala med prest eller läkare. Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 18. Och skulle, i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts nu fattade beslut, nådig proposition, sädan bilagan vid detta protokoll utvisar, till Rikets Ständer allåtas. In fidem. N. A. Heurlin. Utdrag af serskildt Protokoll öfver ett Justitie-ärende, hållet uti Kongl. Maj:ts Högsta Domstol den 27 Mars 1843. Närvarande: Justitieråden: Themptander, Isberg, Nyblaeus, Backman, Nordenstolpe, Grefve Carl Sparre, Grefve Gust. Ad. Sparre. Fortsattes och slutades den, jemlikt protokollet för nästlidne gårdag, då företagna granskning af Lagberedningens förslag till Författning om nya Strafflagens införande, af hvilket förslag ett tryckt exemplar finnes detta protokoll bilagdt; och skulle här i ett sammanhang upptagas de under granskningen gjorda anmärkningar. 8 3- Under godkännande af förslaget i l:sta punkten derom, att uppenbar kyrkoplikt och enskild skrift, likasom afbön och utställning att skämmas, må alldeles afskaffas, ville likväl Högsta
När man känner den vacklande ställning, hvaruti ifrågavar:de Embetsverk sig befinner, så tror jag att all grannlagenhet och välvilja är utöfvad emot < Collini, dä bibehållande af det nuvar:de anslaget tillstyrkts; och det synes mig att man borde vara nöjd dermed, att det nuvande anslaget blifvit tillstyrkt, utan att en enda reservation afgifvils, likasom icke heller någon reservation blifvit gjord i syftning att erhålla ett större anslag. Hvad beträffar de gjorda anmärkmne derom att svar icke skulle , hafva på Kongl. Maj:ts anmärknir afgifvits, så vågar jag hysa den äsigten, att ett svar kan på flerehanda olika sätt afgifvas. Man kan gifva ett sv*ar, ntrustadt med åtskilliga direkta skäl för afslag, men man kan äfven på ett höfligt och undfallande sätt gifva enahanda resultat tillkänna, lika tydligt som i förra fallet. Hvad beträffar de 2:ne punkter, på hvilka man velat hafva )| serskildt svar, så har Utsk. ingalunda afstyrkt att de ifrågavaride 800 R:dr, som i första punkten förekomma, må årligen utbetalas af 6:te Hufvudtitelns anslag ”lill befrämjande i allmänhet af bergs5 bruket”; hvilket anslag visat sig under tiden äfven dertill lemna tillgång; och då Utsk. icke har afstyrkt denna åtgärd, så synes K. M. vara fullkomligt oförhindrad att densamma vidtaga.' Hvad åter angår stipendiaterna, så har Utsk. i denna fråga uttryckligen förklarat, att det anser K. M. oförhindrad att af anslaget till befrämjande i allmänhet af bergsbruket disponera sådaue medel. Den farhåga man uttryckt, att Exped.Utsk. skulle tillåta sig att vid upsättande af förslag till den afgifvande underd. skrifvelsen utesluta denna fras anser jag öfverflödig, och vågar på Exped.Utsk:s vägnar försäkra, att Utsk: icke lärer tillåta sig att utstryka ett väsendtligt motiv, en sats, som väsendtligen hörer till besvarandet af Kongl. Maj:ts Nåd.
att denna plan blifvit af Wisby stads innevånare enhälligt antagen samt sedermera af styrelsen för vägoch vattenbyggnader godkänd; och slutelig*» att bemälde styrelse ansett, att, om inre hamnen iständsattes och StatsUltkottets Utlåtande, N:o 163. 3 fördjupades sa, att 13 fot djupgående fartyg derstädes kunde vid kajerna Jasla och lossa, ett förhållande, som vid den primitiva planens för hamnbyggnaden uppgörande icke ansågs möjligt, med vågbrytaren och hamn-armarna derutanför icke behöfde afses annat än att bryta sjögången till förekommande af fartygens stampning emot bottnen uti inre' hamnen; förklarande styrelsen tillika, att vågbrytaren och landt-armarna väl icke kunde anses kompletta, äfven sedan grundläggningen blifvit efter det sednare förslaget utvidgad och förstärkt, innan en ändamålsenlig öfverbyggnad å desamma vore gjord, men då inre hanmen blefve användbar till lastoch lossningsplats, samt vågbrytare och landtarmar ej, såsom först varit tillämnadt, skulle bilda lastoch lossningshamn, utan blott tjena till skydd för den egentliga hamnen, kunde merberörde öfverbyggnad uppskjutas och för närvarande vågbrytaren och landtarmarna endast förstärkas till grunden, hvarföre kostnaden uppginge till den af Kongl. Majit begärda summa af 84,625 R:dr.
Då emedlertid hvarken 1817 Ers Revision, eller Råneo Utskottet vid jSi8 Ers Riksdag, at denna omständighet lernnat någon slags uppmärksamhet, likasom Rikets Ständers Revisorer, ar 1820, icke heller dervid specieit fästat sig, synes sådant antyda, att saken i början ej visat sig i samma skick, som efter arbetets fieråripa framskridande, då O * forst, såsom en följd af kostnadtens betydlighet, en mera detaillerad undersökning kom i fråga, för att få bestämdt utrédt, på hvilka föremål samma kostnad egentligen blifvit använd. Byggnadens utvidgande utöfver hvad från början var föreslaget och beraknadt, var en följd af det så kallade mindre Kuselska husets inköp, hvartill anledning af 1818 års Banco-Utskott blef Herrar Banco-Fullmägtige gifven; och de skäl, som föranläto Herrar Fullin ägt ige, att på uppgjorde vilkor, i Martii 1819, afsiuta denna handel, har Utskottet funnit af den beskaffenhet, att deremot ej varit något att erinra. 2:0 Utskottet har vidare med sorgfällighet granskat Banco-Styrelsens gifne föreskrifter i afseende på verkställigheten, och huru desamma blifvit iakttagne, samt Verkets föjrdelar bevakade och befrämjade? De af Herrar Banco-Fullmägtige tid efter annan gifne föreskrifter, rörande den beslutade byggnaden, åsyfta ovedersägiigen Banqueps bästa, samt innefatta flere förnyade an - Bento ■ ZJ:s'knttfts Bctiinkanden. 577 maningar till Banqtaens Cornrriissariat, om iakttagande af omtänksam sparsamhet och hushållning.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Fångvårds-styrelsen, sorn, lika med Revisorerne, ansett att ersättning borde tillgodokomma fångvårdsanslaget, jemväl för de kronoarbetskarlar, hvilka sysselsättas vid befästningsarbetena, bland annat, beträffande uppkomsten af det anmärkta förhållandet, meddelat, att Kongl. Maj:t, vid kronoarbetskorpsens inrättande, genom nådigt Bref den 8 Augusti 1842 förordnat, att — enär Rikets Ständer under den 19 Maj 1841, med anhållan, att korrektionister och arbetsfångar samt arbetslöse personer måtte till befästningsarbetena uti Stockholms skärgård å Waxholm, Carlsborg, Carlsten och vid inloppen till Carlskrona företrädesvis användas, medgifvit, att de kostnader, hvilka erfordrades för de vid dessa arbeten använde fångars vård och underhåll m. m., finge af fångvårdsanslaget fortfarande utgå, samt af Chefen för Ingeniörkorpsen blifvit fullständigt utredt, att, med de till påföljande riksdag beviljade fortifikationsanslag, sysselsättning ej kunde vid befästningsarbetena beredas för ökadt antal pionierer eller kronoarbetskarlar, om icke sistnämnda anslag befriades åtminstone från den ersättning för dagsverken och sjukvård, som då egde rum, — fästningsbyggnadsanslaget finge intill näfsta statsregleringsperiod befrias från ersättning för dagsverken och för sjukvård till arbetskompanierna; hvaremot, då alla kostnaderna för de i Carlskrona förut förlagda kompanier af allmänna arbetskarlar varit bestridda af Flottan, för hvars räkning, intilldess annorlunda kunde i nåder förordnas, dessa kompanier derefter, likasom förut, borde arbeta, Kongl. Majit i nåder förordnat, att detta arbete af Flottans anslag skulle ersättas med ett visst af Kongl. Majit bestämdt pris, hvilket sednast genom Kongl. StatsUtskottets Utlåtande N:o 21. 15 Brefvet den 11 Februari 1847 blifvit faststäldt till 12 skillingar banko eller 37 1/2 öre riksmynt för hvarje effektivt dagsverke.