Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag fick befallning alt uppgöra ett förslag, som gick ut på Regementets uppsättande på 3:ne Batailloner. Jag ingal' äfven ett sådant, men bifogade dervid ett annat, som utgick från åsigten af Regementets uppsättande på 2 Batailloner, med utväg att tillika kunna, äfven i*ider fredstid, uppsätta den 3:dje Bataillonen. Den 22 December f. nr. lor Jag yttrade ling då på följande sättr Sedan Kongl. Maj:ts Nådiga befallning härutinnan blifvit verk stiihl', tror jag mig, med anledning af ofvan åberopade Nådiga skrifvelse, ej kunna underlåta , att framställa de betänkligheter, som böra uppstå vid ifrågavarande organisation för detta Regemente och de olägenheter, som deraf skulle följa utan någon, för mig synbar, motsvarande förmån. På elt annat ställe suger jag: ”Då ty värr blotta namnet indelning inom detta. Regemente åtminstone icke bevisar en sådan godhet, att Capitainerne kunna blifva belåtne med de flesta Lieutenantsoch Fändriks-indélningar och så vidare. Jag liar bär uttryckt den mening att jag ansåg de indelta lönerne genom den nya organisationen komma att ryckas ur sitt sammanhang; ty förhållandet var det att Majorerne fingo Capitainesindelningar, de fleste Capitainerne Lieutenants-och Lieulenanterne Fändrikseller kanske till och med blott Unde rO lii c e r s i nd e In i 11 ga r. Vidare förekommer på elt annat ställe: Då ej åtminstone någre Underofficerare vid hvarje Compagnie äro bättre lönade, måste tjenstgöringen hemma i landet nödvändigt eftersättas och soldaten finnas odanad, då befälet ej mäktar bestrida de beständiga resor, visitationer och syner, hvarpå hela den indelta Armeens tenue är grundad och hvarå, dess 102 Den 22 December f. m. store Stiftare haft sä synbart afseende vid Indelningarnas reglerande. Den tillökning
Jag hemställer om icke lista proposm borde blifva på ålerremiss? I fall den skulle vinna Ståndets bifall, så vore man ifrån saken. Hr von Engeström: Jag får vördsamt anhålla att, i enlighet med Hr Gr. o. Landtm:s första framställning, propus, på bifall må blifva den första. Hr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, alt Utsk. afstyrkt bifall till 2, 3, 5 och 6 punkterne af den ifrågavar. motionen samt att ingen ledamot under diskussionen bestridt bifall lill hvad Utsk. i denna del föreslagit. Hr von Engeström: Jag ber om förlåtelse, jag måtte hafva uttryckt mig orätt; jag menade bifall lill betänk. Hr Gr. o. Landtm., sorn i anledn. häraf yttrade, att han redan förklarat det han ansåg sig skyldig framställa särskilda propostr å de delar af betänk, i afseende hvarpå skiljaktiga yrkanden blifvit gjorde, hemställde sedermera, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i afseende på 2, 3, 5 och 6 punkterne af ifrägavar. motion föreslagit. Ropades Ja. Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle alt, på sätt i lista mom. af Utsk:s i afseende på motionens 4:de punkt gjorda tillstyrkande blifvit föreslaget, R. St. hos K. M. i uud. anhålla, det K. M. täcktes meddela den nåd. föreskrift, alt det antal hästar, hvarmed en entreprenör bör vara försedd, för att vid anfordran de resande tillhandahållas, icke får bestämmas högre än lill det antal, som under förut varande förhållanden vid gästgifvaregården varit för resandes fortkomst till - 312 Den 18 Mars. gängligt, samt att tiden för de derutöfver erforderliga hästarnes framskaffande skall bestämmas i förhållande till de nuvar. reserv.- hemmanens aflägsenhet från stationen, besvarades denna propos. med starka Ja, blandade med många nej; hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna, alt härvid Ja varit öfvervägande.
Då det i synnerhet är Stora Kopparbergs Bergslags Kolfångst-rättighet, sorn blifvit föremål för klander och sorn väckt uppseende, och det är den ortens allmoge, som, okunnig om det rätta förhållandet, serdeles anser sin frihet vara för nära gången, och Utskottet genom pluraliteténs åsigt gifvit en styrka åt denna allmogens tro, så nödsakas jag genom min reservation inför Stånden framlägga det sanna förhållandet. Att det är blott en af gammalt känd sak, ehuru nu afglömd, som jag har att anföra, är något som jag ej kan hjelpa. Härvid får jag då först anmärka, alt det är ett stort misstag, som allmogen begår, då den anser Stora Kopparbergs bergsmän hafva blifvit gyn - Allm. Besv.- och Ekon-Utskottets Betänkande, IV.o 1/jo. 23 nade pä allmogens bekostnad. Händelsen är belt enkelt den , att då d-et befanns, att God uti vårt berg nedlagt en stor skatt af kopparmalm , så stor, alt deraf en lid kunde tagas huru mycket man behagade, och det för Iliket under store Konungar var af vigt alt begagna denna skatt, hvilket begagnande då berodde på kol-tillgången, så låg det magt uppå , att till bergel anskaffa så mycket kol som möjligt. Denna koloch vedmassa, under det att grufvan drefs med eldsättning, uppgick en tid, på jöoo-talet, till öfver 600,000 stigar årligen, samt lemnade ifrån Tolf till Tjugu Tusen Skeppund koppar. Deraf tog Kronan, som i Konung Gustaf den Förstes tid hade blott circa 60 SAM årlig skatt, nu ända til] 6000 SAM. i skatt, och derigenom var det äfven, som det lyckades Riket att bekosta flera krig, serdeles de Pohlska och 3o-åra krigen, som räddade ej blott vår politiska frihet, utan äfven hvad vida mer är, vår samvetsfrihet. Alla Rikets invånare hade dervid af kriget så mycken lunga som de möjligen kunde draga.
Fartyg i sjön verkeligen anträffas, och tillika bådas verkan blifvit undanröjd i alla de omständigheter, som 1816 års Inslruction annorlunda bestämt, Den anmärkning, att hvarje förändring uti Oeconomiska Författningar hör allmänt kungöras, är utan tvifvel grundad, men 0111 ock ett tillägg, sådant sorn det närvarande uti Instructionen för trenne Kustbevakning s» C h e fe r kan kallas en ändring uti Oeconomiska Författningarne, finnér jag dock icke uti Regerings-Formen någon anledning, att en sådan promulgation skulle genom Konungens Rådgifvare i Coinmando-mål besörjas.” ”Äfvenså är i min tanka den anmärkning öfverensstämmande med allmänna begrepp om behörig ordning uti Administrationen, att inga ärender böra föredragas, eller beslut utfärdas, utan genom de personer, till hvilkas Ämbets-krets de böra; men då en föreskrift för Kust-Bevakningen om Fartygs införande ej kan sägas vara utom GeneralAdjutantens för Flottorne tjenstebefattning, och jag tillika anser, samt äfveii Handlingarne utvisa, att Constitutions-Utskottet förklarat formerne rörande Commando-mål, ej yara i Grundlagarne nog fullständigt bestäm - i o 12 Riksens Ständers da, finner jag icke något på Regerings-Formens eller A11 s va ri gh e ts-la ge lis ordalydelse grundadt skäl, att i detta afseende uti RiksRätt döma Herr Friherre Cederström till ansvar.” ”Hvad slutligen de uppgifna skadliga påföljderna af denna Instruction angår, nemligen förlusterna genom uppehåll, förlorad handelsvinst, rättegångs-kostnad, m. m., anser jag dem icke hafva härrört af Instructioncn, utan af Skepparens och Godsegarnes uraktlåtande, att uppfylla tydliga föreskriften af 1774 års Seglations-Ordning. Denna Författnings 3 §. stadgar följande: Skeppare meddele Jagt-Lieutenanten och Tull-Betjente all erforderlig underrättelse örn både resa och laddning, och upp vise för dem de Handlingar , ‘sorn Skepp och gods angå kunna.
— Den inskränkning härutinnan, som förut egt rum, och ej mindre af kommitterade för fattigvårdsärendena, än ock af Rikets Ständer vid 1840—1841 årens riksdag var föreslagen, eller att mantalsskrifning, utan medgifvande af fattigvårds-styrelsen, icke må ske för personer, sorn synbart äro i de vilkor, att ett närä för handen varande fattigvårdsbehof för dem skäligen kan befaras, är, enligt Rikets Ständers öfvertygelse, oundviklig, om man icke vill äfventyra en täflan emellan socknarne att på hvarannan öfverflytta en redan känd, eller, såsom snart inträffande, förutsedd fa ttigvårdstunga, jemte alla de ganska vådliga oordningar, som deraf måste blifva en följd. Något hinder för den individuella verksamheten lärer, genom en sådan inskränkning i allmänhet icke kunna anses uppkomma, då den endast rörer mantalsskrifningen, samt någon derigenom icke kan tvingas att inskränka sitt vistande inom mantalsskrifningsorten. Att dessa vilkor för mantalsskrifningen, ehuru de icke omedelbart inskränka valet af bostad, likväl till äfventyrs kunna verka till något återhåll emot ofta förnyade inflyttningar från en ort till en annan, lärer väl vara sannolikt; men Rikets Ständer föreställa sig, att ett sådant återhåll snarare verkar fördelaktigt, än menligt på den arbetande klassen, genom rigtningen till stadga och sorgfällighet att förvärfva och bibehålla förtroende inom sin omgifning. Om, för serskildte tillfällen, tillgångar till arbetsförtjenst skulle visa sig förmonligare å en ort, än en annan, möter uti en dylik lagstiftning icke något det ringaste hinder för begagnande deraf. Utgående från dessa åsigter, hvilka hufvudsakligen äro desamma, som, Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse, N.o 198.
Det har t. ex. handl att vid prestoch klockareval, åboer blifvit påropade, hvilka varit döda iO å 20 år dessförinnan. Sådana misstag visa bäst huru otill lörlitlig mantalslängden är och det är då äfven klart att onera, med ledning af den samma upprättade vallängden, blifva origtiga. Jag föreslår derföre: alt Bevillnings-förordningen måtte innefatta en §, som ålägger hvarje köpare af fast egendom å landet att, vid verkande vile, inom viss, för de särskilda länen olika bestämd tid, uppvisa sina köpekontrakler å egendo marne för Häradsskrifvaren i orten, om ock för vinnande af detta ändamål gällande expeditionstaxa skulle ändras i så måtto, att Häradsskrifvaren icke skulle ega rättighet att tillgodoberäkna sig lösen för beviset om köpekontraktets företeende, äfvensom alt samma § må innehålla förhud för Domhafvande att meddela uppbud å något köp, derest å köpe kontraktet saknas Häradsskrifvarens påskrift att detsamma blifvit i Kronans handlingar antecknadt. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 50 November 1862. Ola Lasson, från Christianstads län. N:o 489. t Motioner i BondeStåndet 1862. Af Oiof Olsson i Slängserud från Wermlands län, derom, att det uti Kongl. Maj:ls nådiga Proposition angående jernväg arne i riket för nordvestra stambanan äskade belopp måtte under nästa statsregleringsperiod användas till byggande af bandelen emellan trakten af Porla och Christinehamn. Sedan det stora nationalföretaget, Östersjöns förbindande medelst jernväg med Westerhaget, genom de båda Statsmagternas eniga samverkan blifvit fullbordad, så år det gifvet alt Svenska folkets och dess representanters blickar skola fästas uppå de delar af vårt jernbanesystem, hvilka under den närmaste framtiden böra före tagas och utföras. Bland dessa förtjenar otvifvelaktig! den så kallade nordvestra stambanan, eller den bana, hvilken skulle utgå ifrån vestra stambanan, i riglning mot Norrige, att blifva föremål för Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet.
R:dr 6,500,000: »f fast egenMed stöd af Reglementets 140 § och sedan af den dom' andel af nämnde kapital, sorn, jemlikt förstberörde § mom. 2 litt. b, skall hållas lill handa för inteckningar i egendom å landet, öfverskott tid efter annan uppstått, hafva Fullmäktige, till förstärkning af fonden för diskontering och utlåning i och för handel och näringar samt till kassa-kreditiv vid BankoDiskont-Verket, för en tid af högst sex månader, anvisat: den 22 Maj 100,000: och den 18 September 50,000: så att omförniälde cirkulationskapital nu utgör . 6,550,000: 6,500,000: — Som antalet af sökta lån mot pant af fast egendom i städerna under de förflutna åren ständigt stigit och dylika lån-ansökningar på fullständiga lånhandlingar vore, i brist af tillgång, hvilande till en sammanräknad summa af omkring 80,000 R:dr; har hos Fullmäktige framställning blifvit gjord derom att få använda ett motsvarande belopp af öfverskottet utaf fonden för belåning af fast egendom å landet, för att fylla nämnde brist; men Fullmäktiges pluralitet har, uppå de i protokollet för den 3 April detta år utvecklade skäl, ansett Reglementets föreskrifter icke berättiga Fullmäktige att medgifva någon förändring i den fördelning af cirkulations kapitalet emellan landet och städerna, Reglementet innefattar. § 30. Upp och afI de berättelser, Direktionerne öfver de särskilda Diskont-Verken till Höglofl. iVreisenS" Utskottet afgifvit, meddelas närmare redogörelse angående beloppet af de medel, hvilka, på grund af föreskriften i 167 § af Banko-Reglementet, blifvit på Uppoch Afskrifningsräkning emottagna, och Fullmäktige få, med åberopande af 61 § i Revisorernas berättelser, i detta hänseende anmäla att på nämnde räkning innestod: vid Banko-Diskont-Verket, den 26 September
Denna principfråga föranleder mig att, ehuru jag ej är nöjd med BondeStåndets beslut, likväl tillstyrka antagande deraf, utan afseende på felaktigheter deri, som jag anser vara af mindre vigt. Jag skulle erkänna, att enskiftesprincipen betalt en stor del af sin skuld till Fäderneslandet, om den lill någon del bidragit till beredande af municipai-inrättningar och pctitions-i ätt. Det vore en angenäm syn för mig, om jag linge se allmogen komma med anmärkningar vid denna St,adga, hvilka voro af sådan vigt, att derpå gjordes afseende. Herr Hjerta: Då detta ämne första gången förevar, hemställde jag, att den skrifvelse Utskotten föreslagit, hvilken jag nyss uppläste, måtte sålunda förändras: ”att Ri”kcts Ständer borde i underdånig skrifvelse ”anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes, genom ”vederbörande Authoriteter, infordra säkra ”och fullständiga upplysningar om de vidale hinder, som må kunna ligga i vägen ”mot SkiftesStadgans tillämplighet i Rikets ”alla provincer, samt derefter och på det ”den i allo må uppfylla dess för Landtbruket välgörande ändamål, i nåder vidtaga 208 Den 27 Augusti e. m. ”de ändringar i densamma, som pröfvas nö”dige och icke rubba sådana lmfvudgrunder, ”hvilka angå egentliga ägande-rätts förhållanden, såsom delningsgrund, råskillnad ”och taxering, och hvilka äro af natur, att ”lämpligast tillhöra CivilLagen.” Jag vågade göra denna framställning af det skäl, att här uppstår det fall, att ingrepp skett i Rikets Ständers lagstiftande rätt derigenom, att man gjort till ekonomiskt, hvad som hör tillhöra CivilLagen. Det finnes vissa delar i Stadgan, hvilka tillhöra CivilLagen, fastän det öfriga ej hörer dit; såsom t. ex. delningsgrund, råskillnad och taxering. Sådant borde ej kunna rubbas, utan Rikets Ständers hörande, men allt det öfriga borde Konungen kunna jemka.
Emot pant af guld och silfver, ett låne-belopp af 407,280: » » » jern, koppar m. fl. vågförde effekter: i Stockholm 134,490: 37. 7. i Götheborg 178,610: » » » tackjern, i Stockholm 960: » » » fast egendom på landet och återbetalnings skyldighet i sedlar 3,503,272:47. 9. » » » d:o i städerne och d:o i d:o 853,131:29. 6. » » » d:o på landet samt i städerne och d:o i silfver *) 367,393: 14. 3. Till skiften och odlingar 70,739: 33. — Till Fahlu Bergslag på s. k. kopparsedlar 36,964: 2. 3. Till Sparbankerne i riket 26,600: Vid BanJco-Diskont-Verket i Stockholm: Uti allmänna rörelsen 2,099,416:23.10. » Handelsoch Närings-Diskont d:o 698,794: 21. 7. » Publika pappers d:o 127,388:31. 7. Vid Malmö Lånekontor: Uti allmänna rörelsen 710,900: » Handelsoch Närings-Diskont d:o 256,466: 52. — Å kreditivet till Manufaktur-Diskonten 1,302,194: 24. 9. » d:o till Jernkontoret 379,520: » d:o till Skånska Hypotheks-föreningen 46,200: » d:o lill Bruksegares Hypotheks-kassa 248,000: Sgr 19,489,572: 3. 5. Emot pant af Lane-Banko-Obligationer 45,217:15. — Till städer och korporationer 44,103:11. 5.
Hvad i anledning deraf till obligationseller kuponsinnehafvaren omedelbart utbetalas, skall afräknas och innehållas på de enligt § 10 till annuitetsliqvidernas fullgörande afgående remissor. § 14- För bestyret med den inlösning af till detta lån hörande utlottade obligationer och förfallna räntekuponer, sora utom Sverige eger rum, äfvensom för redovisningen öfver de för sådant ändamål emottagna medel, erlägger Riksgälds-kontoret till det bankirhus, som, enligt öfverenskommelse mellan Kontoret och låneöfvertagarne, fått sig befattningen härmed uppdragen, till vedergällning ett arfvode af en half (|) procent af de utlottade eller förfallna och utom Sverige inlösta obligationers och räntekuponers belopp. Nyssnämnde redovisning samt infriade obligationer och kuponer skola till Riksgälds-kontoret öfversändas eller efter öfverenskommelse på uppgifvet ställe deponeras sednast tre månader efter förfallodagen; börande alla till de infriade obligationerna hörande, icke förfallna räntekuponer äfven då aflemnas. § 15. Obligationer och räntekuponer, som till betalning äro förfallna, men icke inom två år efter deras förfallotid till inlösen företes på någotdera af de i obligationerna uppgifna betalningsställen, varda derefter endast hos Riksgälds-kontoret i Stockholm inlösta; och skola fördenskull de i följd af § 10 till annuitetens afliqviderande öfversända medel, som icke inom sagda tid blifvit för dermed afsedda ändamål använda, till Riksgäldskontoret ofördröjligen, jemte vederbörlig redovisning, återställas. § 16. Innehafvare af obligationer, hvilkas kapitalbelopp icke inom femton (15) år efter deras genom utlottning eller uppsägning bestämda och vederbörligen kungjorda förfallotid hos Riksgälds-kontoret uttages, såsom ock innehafvare af räntekuponer, som icke blifvit till inlösen hos Riksgälds-kontoret företedda inom tio (10) år från deras förfallodag, hafva förlorat all vidare rätt till betalning.
En annan fråga, som är af högsta vigt, afhand - Den a6 Navember f. ffl. 271 Jas i 6 §, (Jer det stadgas: ”Att offentliga bolagshandelej ”må utgifva creditsedlar, invisningar och andra förbin”delser till större sammantaget belopp, än som motsvarar ”den af delägarne i contantcr och hypothek insalta och in”nestående grundfond, jemte de contanta medel, Banken derutöfver innehafver, och summan af dervarande depositioner.” Starka strider uppstodo, på sätt reservationerna utvisa, i Utsk:n i anledning af detta förslag. För min del kan jag icke instämma, hvarken i den ena eller andra af de framställda åsigterna. Jag erkänner, att jag icke kan antaga ,Utsk:ns redaction, enär der beräknas förbindelser af hvad slag som helst, och således äfven å längre tid bland de skulder, som icke finge öfverstiga den innestående fonden, och under sådana vilkor skulle i sjelfva England icke ett bankföretag kunna blifva lönande. Men å en annan sida medger jag ock, att, om det blott skulle heta ”insätta grundfond,” vore sådant ett fullkomligt non-sens, utan att innebära någon säkerhet och endast tillhörande de der stora orden, hvarmed man slår dunst i ögonen på enfaldigt folk. Jag får härvid erinra om det af mig i vintras anförda exemplet af en bank i Amerika, sorn, för att fylla lagens bokstaf, på 24 timmar lånade sin föreskrifna fond af en annan bank. Lika litet komme här en insatt fond att betyda, som ej mera funnes. Jag anser, att bland de förbindelser, som skola motsvaras af grundfonden eller för hvilka ett stadgande behöfves, ej böra inbegripas sådana, som äro utgifna för upptagna lån på längre tid. Kunna sådana lån fås till rörelsens utvidgning, är det ganska bra, och några hinder deremot böra icke läggas.
Lagstiftarne på Riddarhuset d. 19 Mars 1835 funno, att afseende icke borde göras på ett så obetydligt behof. Har icke en liten provins samma rätt till underlättnad som en större? Vore det nu skal alt 428 Den ig Mars e. m. för dessa provinser, af så olika behof, stadga en lika summa. Jag har framställt detta exempel för att bibringa den öfvertygelse, att aetieteckningen bör rätta sig efter ortens behof; men man behöfver pretexter, när man ej vill hafva privatbanker. Jag ber E. o. Ad. att få påminna om den erfarenhet, vi äga af förhållandet med Wermländska privatbanken, sorn understöd sig att börja sin rörelse på 55o,ooo Ttdrs grundfond, hvilket K. M., som påminte sig vara såväl deras som capitalisternes Konung, tillät. Officiel t har det blifvit ovedersägligen bevisadt, att denna bank varit och är af obeskriflig nytta för provinsen. Lagsökningarna i orten, som före privatbankens inrättande uppgingo tili öfver Boo om året, hafva sedermera icke öfverstigit 200, och banken har gifvit actieägarne 9 proc. i utdelning. Hade den lag, man nu föreslår, ägt rum, förrän Wermländska banken inrättades, så skulle denna nyttiga anstalt icke hafva uppkommit. Med Ystads privatbank är förhållandet enahanda. Den har varit af oberäknelig fördel för Skåne, ehuru, om jag ej irrar mig, den icke grundar sig på större teekningssumma äp 3oo,ooo r:dr. Jag upprepar derföre ännu en gång, hvad jag torde hafva visat vara fullkomligen ovedersägligt, att om privatbankerna skola uppfylla deras ändamål, nemi. be^ reda provinsernas fördel och nytta och icke blott befordra Stockholms och Götheborgs capitalisters interesse, så måste såväl teckningssumman som actiens storlek få lämpas efter provinsernas behof och delägarnes tillgångar. Hr Stuart:
Jag skulle derföre tro, att R. o. Ad. bör endast på det sätt bifalla den ifrågavar. punkten, alt, derest tull-lindringarna varda genom R. St:s beslut uphäfde, införseltullen å Mascovad eller brunt oell gult, ordinärt Terresoch Tetes-socker samt hvilt Pudersocker må bestämmas till 2 sk. 3 rist skålpundet, men att, i annat fall, nu gällande införseltull å berörde slags socker må med 3 sk. skålpundet framgent bibehållas. Gr. Gyldenstolpe: Om Frih. Cederström med sin vanliga skarpsinnighet genomläst Utskis betänk., hade Frilen funnit, alt Utsk. just föreslagit, hvad Frilen önskat. Utsk. har nemi. tillstyrkt ”alt samtidigt med tull-lindringarnes uphörande, införseltullen ä Mascovadeller brunt och gult ordinärt Terresoch Tetessocker samt hvilt Pudersocker må bestämmas till 2 sk. 3 rist skålpundet. ” Utsk. har dessutom i slutet af betänk, yttrat, alt i alla de punkter uti nu gällande tulltaxa, hvari Utsk. icke gjort någon ändring, de nuvaride tullsalserne skola fortfarande bibehållas, och således kommer för den lid, som förflyter, intilldess tull-lindringarna möjligen kunna uphöra, den vid sista riksdagen bestämda tull af 3 sk. alt fortfara, äfvensom, i händelse tull-liudringarne icke komma att uphöra, denne tullsats fortfarande skall bibehållas. 6 Den 13 Juni. Hr Fåll rreus: Mitt tillstyrkande af bifall till den föreslagne tullnedsättningen afsåg uttryckligen att denna nedsättning icke skulle ifrågakomma förr, än tull-lindringarna uphört, hvarföre, om dessa framgent bibehållas, någon tullnedsättning icke eller kan ega ruin. Hr von Hartmansdorff:
Landtbruksmöte^ Binäringar och hemslöjd. 13 Landtbruksmöten hafva regelmässigt hållits hvarje är, omskiftande å olika ställen i länet, dervid profplöjningar samt utställningar af kreatur, äfvensom af jordbruksoch slöjdalster, egt rum, premier tilldelats dem, som deraf funnits förtjente, oell öfverläggningar hållits i landtbruket rörande ämnen. Till bestridande af kostnaderna dervid har Hushållnings-sällskapet ärligen anslagit 1,000 Kalr. Ar 1800 inställdes dock länslandtbruksmötet i anseende dertill, att allmänt Svenskt landtbruksmöte då blef hållet inom länet; men på det att länets jordbrukare skulle sättas i tillfälle att deltaga i det allmänna mötets täflingsutställningar med så stort antal kreatur, redskaper, jordbruksoch slöjdalster, som möjligt, blef det för landtbruksmötet vanliga ;irsanslaget 1,000 lkdr anvisadt till bestridande af kostnaderne för utställningsföreinålens transporterande till oell från mötesorten. Ar 1858 anlades å Partilleds egendom, med vanligt understöd af Staten, en landtbruksskola, hvarest tolf frilärlingar åtnjuta undervisning i öfverensstämmelse med Kongl. Reglementet den 14 Jan. 1851. Hushållnings-sällskapet har med denna undervisningsanstalt förenat uppdrag för en lärare att, emot särskildt arfvode af 1,500 R:dr, under resor i länet vid lämplig tid af sommaren, lemna råd och upplysningar åt jordbrukare, som sådant begära, i till landtbruk och ladugårdsskötsel hörande ämnen, synnerligen grunddikning och ängsvattning. Beträffande Hushållnings-sällskapets åtgärder för folkundervisningens befrämjande hänvisas till hvad derom nedanföre förmäles.