Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Den innehåller nämligen ett syntetiskt omdöme, i det att idéen om den rena viljan är i den samma förknippad med den ändliga bestämbara viljan, och visserligen ett syntetiskt omdöme a priori, emedan den innehåller föreställningen om en i förhållande till förnuftiga väsen, oberoende af deras i erfarenheten gifna beskaffenhet, allmängiltig fordran18. Men giltigheten af ett syntetiskt omdöme a priori måste, såsom Kant med skärpa gent emot den föregående dogmatismen framhållit, grundas eller bevisas. Ett dylikt bevis kan med afseende å det här föreliggande omdömet icke föras på samma sätt som i fråga om de i matematiken och den rena naturvetenskapen gifna syntetiska aprioriska omdömena, d. v. s. så att det uppvisas såsom erfarenhetens förutsättning, emedan det är aprioriskt icke allenast i den meningen, att det icke är ur erfarenheten härledt, utan äfven så, att det går utöfver hvarje erfarenhet, i det att intet i erfarenheten gifvet innehåll kan bestämmas såsom med det samma fullt adæqvat19. Det måste sålunda sökas en annan väg för deduktionen. Kant verkställer den samma i Grundlegung förmedelst frihetsbegreppet. Viljan är en art af kausalitet hos lefvande väsen. Viljefrihet är den egenskap hos denna kausalitet, att den verkar oberoende af andra bestämmande orsaker, sålunda är själfständig. Nu sker all kausalitet efter lagar. Alltså är viljefrihet själfständig kausalitet efter lagar. För att dessa bestämningar skola kunna stå tillsammans, fordras, att den fria viljan gifver sig själf lagarne för sin kausalitet. Nu är lagen såsom sådan allmängiltig (gäller ej blott subjektive, utan äfven objektive); alltså involverar idéen om friheten idéen om viljan såsom allmänt lagstiftande, d. v. s. idéen om den rena viljan. Nu ligger det i ett förnuftigt väsendes begrepp att i sin handling sätta sig såsom princip för handlingen, alltså att handla under frihetens idé, sålunda ock under idéen om den fria viljan. Emellertid är härmed ingalunda uppvisadt, hvad som skulle bevisas, nämligen (den teoretiska) giltigheten af föreställningen om idéen om den rena viljan såsom förbindande för en af böjelser solliciterad, i förhållande till förnuftet bestämbar, sålunda icke redan bestämd vilja.
Föredrogs ånyo och bifölls Lag-Utskottets den 9 och 12 dennes på bordet lagda Betänkande Nio 30 i anledning af väckt motion, om rätt för part att återfå till öfverrätt ingifna, handlingar. Från Högv. Preste-Ståndet: S. D. Föredrogos ånyo Stats-Utskottets nedanstående Memorialer: Nio 223, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet Nio 160, i fråga om ytterligare anslag till uppförande af Cellfängelser. Ståndet, som bifallit Utlåtandet Nio 160, vidblef sitt beslut och lade Memorialet Nio 223, till handiingarne. Nio 224, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet Nio 161, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Landtförsvars-Departementets handläggning. 384 Prot.-Utdrag den 15 Juli 1851. Med vidblrfvande af sina här omförmälda beslut, lade Preste-Ståndet Memorialet till handlingarne. N:o 225, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 162, angående extra statsanslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-Departementet. Preste-Ståndet, som vidblef sitt i afseende på 3:dje punkten fattade beslut, lade Memorialet till handlingarne. N:o 226, i anledning af erhållne återremisser å Utlåtandet N:o 163, angående itrågaställde extra statsanslag till föremål, tillhörande Civil-Departementets handläggning. 1, 4, 6, 10, 11, 13, 16 och 21 punkterna lades till handlingarne. Ståndet vidblef sina i 5 och S punkterna omförmälda beslut och lade dessa punkter till handlingarne. Utskottets förändrade tillstyrkande i 7:de punkten bifölls.
Jorden behöfver alltid hufvuden och armar till dess bruk, och den kommunalafgift, som af jordegendom erlägges en viss tid, kommer innehafvaren af samma egendom en annan tid till godo. På rörligare fot än jordegaren är redan fabriksidkaren, bergsbruksidkare inberäknade, då han beror af tillfälliga handelskonjunkturer, hvilka kunna nödga honom att indraga eller aldeles nedlägga sin rörelse, vid hvilken ofta kapitalet dessutom utgör en väsendtligare del än den lilla jordrymd med eller utan ett vattenfall, på hvilken anläggningen skett. Kapitalet deremot i och för sig sjelft behöfver sällan någon mera person till sin förvaltning än egaren sjelf. Kapitalisten tillika med arbetaren äro till den församling, hvari de bo, i ett så löst förhållande, att de när som helst, om omständigheterna så föranleda, kunna ombyta vistelseort, och således äfven välja en sådan, der kommunen icke tager allt för stora bidrag i anspråk. Det är icke att afvika ifrån utan blott noggrannare tillämpa nu gällande lagstiftnings grundsatser, om man, såsom hittills, låter jordegendom vidkännas den tyngsta bördan af ifrågavarande skyldigheter, fabriks och dermed jemförlig rörelse en proportionsvis något mindre, och kapital och arbete en ännu vida mindre, så som rättvisa och billighet synes kräfva. Utan anspråk att till siffran träffa det rättaste, hvilket för vederbörligt Utskott efter mogen ompröfning är lättare än för den enskilde motionären, vågar jag af nu anförda skäl vördsamt föreslå att Rikets Ständer i aflåten underdånig skrifvelse anhålla att Kongl. Maj:t täcktes i nåder utfärda en författning, som, med upphäfvande af hvad förut stadgadt är, föreskrifver: l:o. Alla de som i socknen bo skola bygga och underhålla kyrka och begrafningsplats och hvad dertill hörer, såsom klockstapel, kyrkomur, (skolhus,) socknestuga och fattighus. 2:o. Samtliga kostnaderna härtill böra, innan byggnaden eller arbetet företages, uppskattas i penningevårde, och byggnaden utföras antingen efter entreprenad eller enligt å kyrkostämma företedt, granskadt och stadfästadt kontrakt med till arbetets utförande skicklig person. 3:o.
Löjtnanten knep ihop läpparne och sköt ut sin kraftiga underkäk, så att hans hufvud fick någonting, som kamraterna kallade »napoleonskt». Det är en sak, som likt ett ondt öde förföljer mig, gör mig olycklig och tillintetgör alla behagliga drömmar. Och hvad är det? Det vore väl märkvärdigt, om vi inte kunde få bugt med det, hvad är det? Jag har haft ett äfventyr, Adolf, en flicka... Äsch, att du bryr dig om sådant, Thorsten, du som har så fina bekantskaper! Du? Hon var alldeles galen i mig. Det är ju helt naturligt, men sedan? Jag lofvade henne Att gifta dig? Löjtnanten drog en djup suck ... han svarade icke. Och nu? Nu hotar hon att göra skandal, om jag inte genast ger henne... Hur mycket? Tusen kronor, bror, tusen kronor, och der har du mig nu... Tusen kronor. Herr Adolf gick af och an på golfvet, så att den sidenfodrade rocken stod som en räddningsboj omkring honom. Hans ansigte började glöda. Små lilasfärgade fläckar brände honom på kinderna. Ett martyrskimmer upplyste hans eljes bleka anlete, men så kom han att se på löjtnanten, som just nu qväfde en gäspning. Han stannade tvärt och sade, i det han ansträngde sig att få sin röst fast och låg: Thorsten, af mig får du inte de penningarne ... aldrig nej, du, aldrig! Thorsten Ulf steg upp ur fåtöljen, med handen krampaktigt fäst om sitt silfvergehäng. Jaså, du säger det, Adolf aldrig? Aldrig! Det lät som ur djupet af ett fängelsehvalf. Är det ditt sista ord, kusin? Ja, Thorsten, mitt sista ord. Herr Adolf darrade som ett asplöf, då han sade det. Löjtnanten bet sina läppar och hvälfde sina ljusblå ögon. Han tog sin napoleonska min och rynkan i hans panna såg ut som hade den blifvit ristad dit af ett svärd. Han knöt den ena handen i luften, tittade åt kakelugnen, der just en fredlig brasa glödde, och sade: Så är det då beslutadt och bestämdt! Det är slut! Allt!
Emedlertid ar det, i afseende härå, som Utskotten hafva tillstyrkt, att pris skulle fastställas för Bankens inköp af Silfver inom Riket, hvarmed den värde Ledamotens afsigt, att den, som har Silfver, må kunna förvandla det till curant mynt, ginare torde anses vunnet, än genom det föreslagne utbytet till Silfver-Sedlar, med hvilka man uti allmänna rörelsen icke vöre till det ända - 476 Statsoch Bartbo-Utsbotteris Betänbandert. jall, söm åsyftas, mera betjent, än med sjelfva' Silfret. Med mycken beredvillighet gå Utskotten , att lärkänna de sakrika Anmärkningar, en annan ■värd .Ledamot af Högloft. Ridderskapet och Adeln vid Utskottens Betänkande behagat göra. Medgifvande gärna, att grund-orsakerne till närvarande financiella ställning kunnat och, må hända, bordt vidsträcktare sökas och fullständigare framställas, än som skedt, förklara Utskotten deras upprigtiga förbindelse för den upplysande utvickling, ämnet genom den värda Leda; mötens handläggning ärhållit. Då Utskotten emedlertid tro sig finna skilnaden emellan den värde Ledamotens oeh deras resultat, mindre bestå uti sjelfva åtgärderna, än i epoken för deras tillämpning; helst den i i morn. gjorda ärindran, att planen icke ger säkerhet tillfyllest, vid pröfningen af de reglementariska förslagen, väsendtligen torde blifva undanröjd; och för den anmärkning i 3:dje momentet, att planen hvilar på en inskränknings-pricip, efter hvad Utskotten här ofvan haft tillfälle framställa, icke torde vara nog anledning; böra Utskotten nu inskränka sig till den förklaring, att tidskiftet till nästa Riksdag, efter Utskottens åsigt, kommer så helt och hållet att upptagas af de yttersta krafternes användande för bibehållandet af ett stationairt tillstånd, så att hvarje plan forén öfvergång till något derutöfver sträckt mål, oaktadt all sin fullständighet, genom en förtidig tillämpning kunde förfelas. Detta är förhållandet lika med mynt-värdet.
Län å eria, samt Jönköpings och Calmare Län å andra sidan, en märkbar skillnad visat sig, ehuru denna näring synes böra kunna i dc begge senar* Länen idkas med nära samma fräta - 173; Konungens Nä<l-. Propositioneni. framgång, sorn i det förra, så hade Kommittera de trott sig finna orsaken dertill, ligga i svårigheten för Styresmannen , Öfver-Direktören och Biddaren. Kihlström att sträcka sin omsorg lika verksamt till de flere Länen af hans Sjuderi-Distrikt, hvarföre Kominitterade i underdånighet hemställt och Edex Kongl. Maj:t i Nåder bifallit, att serskilte Styresmän skulle i Jonköping* och Calmare Län tillsättas, hvilket ock redan skett och af hvilkas skicklighet och drift näringens tillvexä bor förväntas. Hallands Län.. i 8 l 6' års Saltpeter-tillverkning har utgjort: 125 Lisp. och således 56, Lisp. mera än år 18 ij Saltpeter-Lador efter Österbottniska metoden voro 25 , efter Sehvarlziska modellen 6 och aT de förra voro fyra anlaggde år 18 16, fyra andra. Lador skulle inom. detta, års slut blifva full-, bordade* Gottlands Län.. Salfpeter-tillverkningen har år 18 16 uppgått till 490 Lisp., sorn, utgjorde 7% Lisp. mindre än Länets gärd. U'i Martebo Socken var en väl inrättad. Salt peterLada anlaggd, och 5 till 6 Laduanläggnirigar blifva detta år verkställde. Skaraborgs Län. Länets Saltpeter-tillverkning år i 8 1 f» uppgeck till 887 Lisp. och var således 246 Lisp. större än 1815 års. De Konungens Nåd. De sistnämnde ar befintlige Saltpeter-Ladors antal hade år 1816 blifvit ökadt. Elfsborgs Län. Saltpeter Ladornes antal var i 'Veslgötha 'delen af Länet ökadt från 8 till 30.
Junii P. 160, 3o8, 434’ P. io45. «— i anledning af Konungens Proposition om reglering af Remisslaget för Kongl. Räntmästarne och LaudlRäntmästarne. Julii P. 1207. Aug. P. 19r, 373, 410. — öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande om anslag af medel till inköp af Astronomiske Instrumenter åt Observatorium i Stockholm. Auer. SlalsUlskottets Betänkanden, Memorial och Pi oloeollsUtdrag: i anledning af Konungens Nådigt Remiss uppå Chefens för 3:dje Cavalin ie-Brigaden underdåniga memorial, om utbekommande af Adini anis-arfvode. J tini i P. 160, 3oS, 4'24’ Sept. P. 4o2, •— i anledning af anmärkningar vid Utskottets yttrande i fråga 0111 lönföl hätti ing för EronoBetjeningen på Gottland och i Bolms Län, samt angående tryckningskostnaden af Landshöfdingai nes EmbttsKungörelser. Juni i P. 106, 447» 499* — angående fråga om Rothållarne i Fellingsbro Härad af ålder anslagen Spanmålsundsättniugs tillgodonjutande. Junii P. 160, 3o8, 424- »— i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående anslag af Statsmedlen lill kostnadens bestridande för en hamnbyggnad vid Jönköping. Junii P. 298, 5qq, 6i 4* Julii P» t237- Aug. P. i33, 198. «— i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande angående liqviden af Svenska Ministern Lagersvärds andelar i Genuesiska Statslånet. Junii P. 290, 355, 427* — i anledning af Konungens Nådiga Proposition 0111 StalsYerkets tillstånd och behof under RiksStatens Första HufvudTittel. Junii P. 728.
2497. tröstefulla v ä l, att d u inte hade års utställning GULDMEDALJ ordet: H a d e v i fått vid i8qj prisbelönta vändningen: däraf. Programmet inleddes m e d ett litet obetydligt o c h ganska gammalmodigt enaktsstycke, » Hjärtesorg » af André, Theuriet, i hvilket fru Lindberg var den, som höll åskådarnes intresse v i d makt g e n o m sin själfulla o c h energiska framställning af hufvudrollen, hvartill k o m att fru L. behandlade den versifierade dialogen på ett sätt, s o m erinrade o m den gyllene tidsålder, då versframsägningens vackra konst hölls varmt i ära på landets främsta talscen. Herr Palme var däremot ej så litet misslyckad som ung matros. H o n sörjes närmast af dottern, d e n bekanta sångerskan samt sångo c h plastiklärarinnan Signe o c h vidare e n dotter, gift m e d direktören i danska utrikesministeriet, geheimelegationsrådet P. Vedel. Vendela H e b b e s porträtt jämte biografi återfinnas i I d u n n:r 46 för år 1889, hvartill vi hänvisa våra läsarinnor. Programmets hufvudnummer utgjordes af V. Sardous muntra treaktsfars sFjärilafebern », ej gifven härslädes sedan år 1888. H r Personne var en ytterst skrattretande Champignac, hr Ekelund d u m o c h blond o c h följaktligen bra o c h hr Hedlund spelade svartsjuk älskare, så böra icke underlåta att begära våra profver. Q A M E R, HVILKA KLÄDA SIG EFTER De utvalda sidentygerna sändas till Sverige endast direkt till privatpersoner tulloch fraktfritt NYASTE MODET, Smedman den äldres Tandläkare TOM von HALL. — Hvard. HELGD. ALLM. Stockholm. ALLM. Tandläkare G. W.Widfond Drottnlngg. — RIKSTEL. GARANTI FÖR HÅLLBARHET. Tandläk. f Tandläkaren Sidentygs-Export, Guldmedalj vid flera fortgår som hittills. V22 — VaS Lundby Skönfärgeri och Kem.
Huru ett så groft sedeförderf kunnat så allmänt spridas, är svårt att förklara, då bristande nit hos presterskap, domare eller kronobetjening, hvarken nu eller tillförene, kan såsom anledning dertill uppgifvas; men af den under sednaste år tillvägabragte förbättring uti folkundervisningen, samt den fullständigare polisuppsigt, sorn, genom sockennämndens verksamma biträde, numera bör åstadkommas, torde, uti en ej aflägsen framtid, ett förändradt förhållande kunna emotses. Allmogen uti flera socknar af Helsingland har från längre tider tillbaka visat benägenhet för en art pietism, hvars anhängare vanligen benämnas läsare. Desse, hvilkas antal inom Helsingland förut varit ganska stort, men nu är betydligen minskadt, hafva egentligen utmärkt sig genom en i högre grad visad fromhet, som mån - 7 gen, måhända oriktigt, velat anse tillgjord, samt genom de särskilda sammankomster, som de för andaktsöfningar hållit. Så länge de, jemte sina enskilda sammankomster för andaktsöfningar, bevistade de allmänna gudstjensterna och i allo iakttogo kyrkliga föreskrifter, lemnades de icke allenast ostörde vid sina sammankomster, utan äfven, måhända stundom oförsigtigt, uppmanades till sådane af åtskillige ibland presterskapet; men sedan bonden Erik Jansson från Sonkarby, österunda socken af Westerås län, hvilken under loppet af flera år besökt Helsingland för att afyttra hvetemjöl, år 1843 med dem förenat sig och ibland dem uppträdt såsom talare, så utbildades från dem en särskild sekt, som, efter honom kallade Jansenister eller Erik Jansister, inom orten åstadkommit mycken oro och svåra bekymmer. Ilan skiljde sig i början icke från de åsigter, som de så kallade läsarne förut hyllat; men sedan han tillvunnit sig deras förtroende, utspridde lian ibland dem förvillande lärosatser, och slutade med att predika fullkomlig syndfrihet för sina anhängare, fördöma Lutherska läran, samt från trycket utgifva af honom författade så kallade psalmer, äfvensom kateches.
Nu hemställer jag, om en Exped.Chef i Just.StatsExpedm skall tjena för 5,000? Om linn är ogift, kan det visserligen vara tillräckligt; men lian kan hvarje dag gifta sig och få familj. Jag förnyar således min anhållan om prop. på 5,500 Rdrs lön åt ifrågavrde Exped.Chef. H. Exc Hr Frih. De Geer, Louis: Då StatsUtsk:t i den föreslagna regleringen af andra hufvud-titeln i allmänhet så välvilligt gått K. M:ts Propos. till mötes, är jag ledsen att för min del icke kunna medge de lå afvikelse!-, som Utsk:t föreslagit. Med fästadt afseende på Exp.-ChefsEmbelets vigt, anser jag likväl att någon nedsättning i K. M:ts prop. icke kan ske utan verkligt mehn. För så vidt Konungen, vid valet af 6ina föredragande rådgifvare, icke skall vara inskränkt till egentliga fackmän, så är nödvändigt att till Exp.-Chefsplatser kunna erhållas du skickligaste embetsman inom facket, och, äfven under förutsättning att Departements-Chefen eger full fackkännedom, äro Stats-Råden så öfverhopade af göromål, att de ganska väl behöfva en man, på hvilken de kunna lita sorn på sig sjelfva. Vid Exped.-Chefsplatsernas inrättande 1840 års riksdag bestämdes deras arfvoden också till 4,500 Rdr Rgs, under det att lönerna för äldsta Kevisions-Sekreterarue voro omkring 2,000 Rdr och för äldsta Hof-Ratts-Råden 1,800 Rdr bko, med någon förhöjning för spanmålsberäkning under lönen. Exp.- Chefen aflönades således då omkring 50 proc. högre än nämnde embetsman. StatsUtsk:t har nu föreslagit att de skulle sättas till samma lönebelopp, hvarigenom Revisions-Sekreterarne och Hof-Rätts
Af de Utskotten meddelade Handlingar, har inhemtats, att Commerce-Collegium på anförde grunder, ansett, att det urbota-ansvar sorn Förordningen af den 12 Febr. 1820, i vissa delar stadgar för Lurendrägerioch Tullförsnillningsbrott, borde allt framgent ega rum,' likväl hade 6 af bemälde Ledamöter varit härifrån skiljaktige, och i underdånighet hemstält, att sedan en noga öfversigt blifvit anstäld, huruvida någre, och i slikt fall hvilka, af de Betänkanden. a33 för det närvarande till införsel förbjudne Fabrikater , borde genom vanan af deras förbrukning, numera i det närmaste kunna anses utgöra ett af nödvändigheten påkalladt behof, samt huruvida, lika beskaffade Fabrikater till ett emot behofvet svarande belopp, och till erforderlig godhet, kunna inom Riket tillverkas, bestraffningen både för Lurendrägare» af de varor, sorn efter en sådan granskning bestämmas vara i Riket till införsel tillåtne , och äfven för Tullförsnillning af tillåtet utländskt gods, måtte stadgas tili förlust af det anhållna godset, samt penninge-böter efter den berak nings-grund sorn i 1799 års Förordning och Kungörelsen af den 5 Aug. 1812 varit antagne, eller ock bötes-beloppet något förhöjas då Lurendrägeri och Tullförsnillning företages med större varu-mängd, men att urbota-straff icke matte egä rum, förr än förbrytaren med brottet 3:dje resan beträdes.
Den hvälfvande himlen stralar I stjernornas %erglans. De lysa i täta rader På blånande etherstig. De draga med sällsam tjusning I natten inin sjal till sig. Dock finnes der en bland alla, Som oftast mitt öga fäst, Till hvilken i skymmande qväliar Jag alltid har blickat mest. Hon Som Hon Hon är ej lik de andra, skrida i rymden hall, tindrar ej gladt och vanligt, har ett så eget sken An flammar hon våldsamt, häftigt, An ar hennes glans blott half. Det tycks, som hon Hämtade Sngsligt På himnielens blila hvalf. Jag sett henne m h g a gånger G&amp; upp öfver snöigt fj31 Och sanda de skygga strilar I gnistrande rinteryvall. På str %larnc då jag aktat Och hört hvad de hviskat &amp; !t. De ha i brutna bitar Förtäljt hennes sagas gestalt. Hon ar en verld i daning, Der jasande krafter bo, Som kanipa i trotsig ~ 2 n d ~ Och ännu ej idtt till ra. I hennes inre det glöder, På hennes yta ar eld, Som sjuder i heta strömma: Och flammar ifrig och vild. För henne, der fram hon stormar I rymden fran pol till pol, Ej svalkande vindar finnas Och ingen lysande sol. Omtöcknad på villsam 1) nna Som tvungen hon fratnit gir Och kampar mot egna krafter, S i itin$ hennes mod förs&amp;. Hon vet ej hvad stunden bringar, Ej hvad hennes framtid kan bli, Om hon en gång skall komma Till ordning och harmoni. Och derför så sällsam tycks hon, Der okänd makt henne ställt, Bland alla d e andra stjernor På himmelens blåa fält. Och derför, då upp vi blicka I vinterqvällen sen, Vi se henne alltid flämta Med ängsligt darrande sken. A. S ?jertcstedt.
Detta torde vara tillräckligt för ådagaläggande af stadgandets olämplighet och jag förnyar min anhållan att LagUtskis utlåt, i denna del icke måtte af R. o. Ad. bifallas. Hr Dalman: Gr. Mörner medgifves hafva rätt i afseende på sådana inteckningar, som äro oupsägbara, men deras antal lärer vara ringa. Dessutom torde det kunna förutsättas, att den, som gifvit en oupsägbar inteckning eller den, som utlånat sina penningar emot en sådan, nog lärer tillse, att denna säkerhet icke i någon mån rubbas till följd af den nya lagen. Denna lag minskar i min tanka alldeles icke den säkerhet, sora förut finnes, utan blott fördelar den. Den 15 A ugusti. 243 Hvad återigen angår Gr. Mörners sista genmäle, så förfaller det helt och hållet i afseende på alla inteckningar, som icke äro oupsägbara, men då man lemuar långifvaren en så lång tiderymd som 10 år för att rangera de missförhållanden, hvilka möjligen skalle kunna blifva följd af den nya lagen, efter denna tid, så har man derigenom gått så liberalt tillväga, som någon lagstiftare kunnat göra, och jag kan icke inse alt man derigenom förnärmat någons rätt. Måhända kan följden af den nya lagen snarare blifva den, att en mängd lån blifva upsagda, på det att man må komma i tillfälle att använda säkerheterna på annat sätt. Jag anhåller fortfarande om bifall till Utsk:s utlåt. H. Ex. Hr Gr. Sparre: Missbelåtenheten med den nuvar:de lagen torde vara så mycket mera erkänd som förslager till förändring uti 18 och 19 §§:ne blifvit framställda vid hvarje riksdag allt sedan år 1823, och varit föremål för R. St:s ganska alfvarliga öfverläggningar. Den lag, som nu blifvit af K. M. föreslagen år i denna del upslälld alldeles i enlighet med den som af U. St. blifvit vid förra riksdagen antagen. Det har blifvit yltradt att många vådor vore att befara genom upsägning af ett betydligt antal inteckningar derest en viss tid skulle bestämmas för ifrågavar:de lags tillämpning.