Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderffapet och Adeln Detta ämne sjelf granskat och sig bcröfwer utlätit, skulle det oagtadt denna ulwäg som jag bestrider, likrväl blifwa ansedd nödig för ordningenbibehällande, dör i sädan händelse, en sädan författning af en Riddar - Den Zo October. 4737 dårhus - Fiscal, utan wäld, utan mannamohn, pä dek noggrannaste sätt werkställas och handhafwas; jag med» Sifwer att Utskottet sä äfwen funnit det, men jag medSifwer intet att Utskottet tillräckligen stadgat derom» dä de ej antagit den enda och förmodligen tjenligaste utwäg som finnes och jag yrkat, nemligen att stadga: Det Riddarhus - Ziscalen åligger, att utan invändning, utan mannamohn, och utan anseende till'person som sig förbrutit, uttaga de för hwarje händelse äsatte böter, eller erlägga sjelf hwad som bewisaS kan han underlåtit atala eller hos den felande uttaga. Jag har wisst icke gjort denna anmärkning, eller stödjer denna tillstyrkan pä nägon slags misstänka om wär nu wa« rande Herr Riddarhus - Fiscals tänkesätt, icke eller, jag gär äfwen sä längt, känner jag af Riddarhus - Historien nägon händelse att en Riddarhus - Fiscal hittills warit Partisk eller Elak; men dä jag anser dea fullkomligaste
HusObservera, att de flesta män ännu på gamla mödrarna köpa den i kryddboden, servera den, dagar gå raskt, under det många kvinnor redan man förtär den med smak och vänjer sig vid vid fyrtio år äro till hälften krymplingar och de Men härunder kommer ingen att tänka flesta med all säkerhet vid femtio mer eller mindre den. skrala i gången! Genom den smärta och ansträngpå den omständliga och ofta besvärliga procening, gåendet förorsakar, spännas därjämte de dur, som denna konservvara måste undergå, klena musklerna och de finare, ytligt liggande innan den med sin pikanta smak är i stånd blodkärlen onaturligt — följden blir de hos kvinnan så vanliga åderbråcken, som äro både plågatt krydda vår aptit och utgöra en af vårt samma och farliga genom de täta blödningarna. smörgåsbords allra vanligaste rätter. Helt förStrumpebandet, strumpebandet! klarligt för resten! Hvem gör sig t. ex. reda Hvarje förståndig moder borde tillse, att hennes för, hvilket otroligt kapital af lefvande kraft, lilla dotter aldrig begagnar detta blifvande tortyrmedel. Är det rim och reson att för nöjet eller hvilka mödor och omsorger som nedläggas för fåfängan eller gud vete hvad för anledning begagna att framkalla en så vanlig artikel som socker en liten bandstump omkring benet, uppoffra hälsa, eller kaffe? Och dock ligger den tid icke så krafter, rörelseförmåga för kanske tredjedelen af långt bakom oss, då husmodern själf måste sitt lif? känna till konsten att lägga in anjovis, ifall Kvinnorna veta mycket väl, hvilka andra ända målsenliga och fullt oskadliga medel finnas för hon ville ha sådan i huset, eller med andra att hålla strumporna uppe; de senare börja ord, då denna vara ej fanns tillgänglig i handeln. verkligen också till hygienens fromma uttränga Det har fallit mig in, att möjligen de af de förra, men äro ännu långt ifrån ensamma herrar på täppan, hvilket är synnerligen beklagIduns läsarinnor, hvilka dagligdags i hushållet ligt. De » förståndiga », » hygieniska » strumpeanvända denna konservartikel, skulle kunna banden, hvilka i olikhet med de andra applifinna intresse uti att veta något om såväl dess ceras i lodrätt riktning — I förstån mig!
Och beträffande åter den yrkade nedsättning, eller befrielse ifrån Bevillning och Bränvins minuterings afgift för de Gästgifveriet hvilka endast äro att anse såsom skjuts-ombytningsställen, samt af Gästgifveri-rörelsen icke hafva någon fördel, så emedan Bevillnings - 300 Stats-Utskottets Bctänkanden. Utskottet, uti dess till Riksens Högloft. Ständer aflåtne förslag till BevillningsStadgan ochförnyad Författning, angående Bränvins-bränningen i Riket, redan föreslagit, att de Gästgifvaregårdar, som icke hafva någon förtjenst af sin Gästgifveri-rörelse, utan endast kunna anses för skjuts-ombytes-ställen, må, efter Taxeringsmännens pröfning, befrias ej mindre från Bevillning för Näring och rörelse, än äfven för Bränvins-Minuteringsafgiften, anser Bevillnings-Utskottet sig för sin del endast böra samma förslag i förevarande ämne åberopa: Hvilket allt vördsamt öfverlemnas till Riksens Högloft. Ständers bepröfvande. Stockholm den 18 November i8a3. Ankom den aG Nor. i8a3. Riksens Höglofl. Stånders Statssamt Allmänna Besvärs och Ekonomi - Utskotts förnyade Yttrande, rörande Dykeri-Verket. mot Utskottets under dan 10 sistlidne Stats-Utskottets Betänkandeti. aoi October, rörande detta ämne, afgifne Betänkande N:o 549» hafva inom Vällofl. Borgare-Ståndet åtskillige anmärkningar blifvit gjorda, dels i afseende på Utskottens tillstyrkande, att Dykeri-Inrättningen, vid nu gällande Octroijs slut, måtte till Privat Bolag ånyo upplåtas dels vid de hufvudgrunder Utskotten uppgifvit för ett förnyadt Reglemente; och har i detta sednare hänseende särskildt blifvit klandradt, det Utskotten underlåtit att för Malmö och de Norra Provincernes Städer för framtiden föreslå enahanda förmån som hittills varit desse Städers Handlande förunnad, att nemligen deras Fartyg
N:o 104 och Uti. N:o 148.) S. A. K. Hos Rikets Ständer har blifvit yrkadt, att Kongl. Förordningen den 26 Augusti 1813, emot fylleri och dryckenskap, måtte, såsom ej uppfyllande det dermed afsedda ändamål, helt och hållet upphäfvas, eller åtminstone en förklaring öfver 1 §. deraf meddelas, så att den, på hvilken det kan förmärkas, att han starka drycker förtärt, utan att han likväl är så öfverlastad, att han deraf är oredig till sin sinnesförfattning och synbarligen drucken, blifver från ansvar fredad, äfvensom att 11 §. måtte undergå den förändring, att endast Häradsrätt varder behörig Domstol att upptaga och afdöma dryckenskapsförseelser, begångna å landet; till stöd för hvilka yrkanden blifvit anfördt: att omförmälda Förordning, tillkommen i den öfvertygelse, att stränga straffbeslämmelser skulle hämma en last, som i sitt tilltagande hotade samhället med ett djupt ingripande ondt, innebure ett misstag deruti, att man icke allenast bestraffade en last, utan äfven stadgade allt för stränga straff, så att, enligt samma Förordning, en person kunde, fastän han aldrig i rusigt tillstånd begått någon annan förseelse, blifva, lika med våldsverkaren, en fästningsfånge och derigenom från välstånd i fattigdom försatt, hvarjemte Författningen lätt lämpade sig till förföljelse; att den i Förordningens 1 §. anförde beskrifning på den, som gjort sig skyldig till ansvar för dryckenskap, vore i så måtto ofullständig , att den person, hvilken väl icke öfverlastat sig af starka drycker eller med oredig sinnesförfattning ett sådant tillstånd röjde, men på hvilken det dock kunde märkas, att han af starka drycker njutit, icke vore, genom något i §. gjordt undantag, från ansvar fredad; att stadgandet, det Konungens Befallningshafvande eger döma, i fråga om dryckenskapsBih. till R. St.
Den unga modern sväfvar försummas under denna alltid tillgängliga täckmantel i djup ångest. Hennes man önskar, att en läkare skall för den ljufva beqvämligheten och blir så för vår tillkallas. Först blir dock en väninna till huset, en afkomma till ett fruktansvärdt ondt, som likt en äldre, synnerligen nerfaren » dam tagen till råds, mordengel härjar i deras led. Detta onda är barhvilken med ofelbar säkerhet uttalar det visa ordet: nens tarmkatarr, som obetingadt bidrager med den » det kommer från tänderna ». Den efterskickade största kontingenten — särskildt i storstäderna — barnmorskan bekräftar med tadelvärd efterlåtenhet till den enorma dödligheten bland småbarn, då den för de ärade kundernas fördomar: » det kommer från enligt statistiska beräkningar bär skulden för minst tänderna ». Herrn i huset är således öfverröstad och 40, ja, ända upp till 75 procent af alla bland dibarn måste foga sig efter flertalets dom. Så lägger man förekommande dödsfall. Äfven här är det åter den händerna i knäet och väntar. Men tänderna vilja outrotliga barnkammarfördomen, som till en stor del icke komma, och sjukdomen tillväxer med hast. Ett har ansvaret för de bedröfliga statistiska fakta. » Det fullständigt krampanfall infinner sig och upprepas kommer från tänderna », lyder äfven här mormödrars efter åtskilliga timmars paus, allt häftigare och häfoch » barnfruars » omutliga dom — » det är tandtigare. Den slutligen — ehuru for sent — tillkallade diarrhé » — » man skall inte undertrycka det » — läkaren kan endast konstatera, att kramp, som så » det skyddar för kramp » — och hur de nu allt heta ofta sker, uppstått genom oordningar i matsmältninalla de falska och förderfliga slagord, som från gegen på grund af dietfel, att genom inskridande i rätt neration till generation gå i arf likt en ond sjuktid faran hade kunnat afvändas, men att nu den dom, och mot hvilka lärdomarne af vetenskapens lilla sjukas krafter genom de upprepade anfallen ha framsteg och erfarenhetens språk magtlösa studsa till uttömts, och att den sorgliga katastrofen ej är långt baka som från en stålad sköld. borta.
Vår tid fogar dertill ordet piigt och är medveten att hvarje rättighet medför en skyldighet. Att detta tidens kraf erkännes kan väl kuappt förnekas; - att det icke hörsammas är en annan sak, att ännu ofta kvinlig feghet kallas för försigtighet, svaghet för godhj ärtenhet, dådlös slapp het f ör ödmjuk anspråkslöshet, det kan icke heller förnekas. Men det är dock mycket vunnet med att ha ' ändrat signaler, f&amp;tt målet klarare, idealet högre stäldt. Tycker nu n&amp;gon att detta är ett h&amp;rdt tal och frågar hvart det specifikt kvinliga tager vägen, behaget, mildheten, offervilligheten, de vanliga dygder som icke endast försköna lifvet utan göra det värdt att lefva, sh svaras att det ar sörjdt för att traden icke växa upp i himlen, och naturen själf, denna underbara makt som manniskan blott kan beherrska genom lydnad för dess lagar, ser nog till att das ewig weibliche icke förkväfves, icke dör ut. Alltså, i höjandet af kvinnans allmänanda, vidgandet af hennes bsigter, starkandet af hennes ansvarskänsla skulle vi finna ett af tidens största framsteg. Äfven här må ett belysande exempel tillåtas: Förliden sommar på Pariserutställningen voro tre damer tillsammans på ett kafe. Vid mottagande af likviden för det som efter ett odrägligt dröjsmal serverats, sade uppassaren halfhögt till en kamrat, troligen i tanke att utländingarne icke skulle förstå: " Tiens, ces dames sont ghereuses! " - " Huru, icke noga om slanten? Gomment, pas dures a la d&amp;ente ?n blef det frigande svaret, atföljdt af den vanliga mångtydiga fransyska axelryckningen. Då den betalande af sällskapet tillfrågades om hon verkligen varit så ovanligt frikostig, svarade hon nej, men tillade a t t hon noga följde bruket i detta fall i de land hon besökte. nFruntimmer " sade hon, " blifva så ofta illa bemötta just.
Allmänna Bestämmelser. § I Med Offentlig Bolags-Bank förstås en till Bankrörelses bedrifvande stiftad Inrättning, deruti ett större antal, personer äro delegare-, och som, ställd under control af offentlig myndighet, är förvaltad af en Direction, hvilken delegarne, ibland dem sjelfve genom val, utse, med Inslruction förse och kunna efter godtfinnande afsätta. Offentlig Bolags-Bank är grundad antingen på Actier, i hvilket fall den kallas Actie-Bankeller på Lotter med solidarisk ansvarighet, då den kallas Solidarisk Bank. § 2. Vilja enskilde inrätta Offentlig Bolags-Bank, söke hos Kongl. Maj:t i underdånighet privilegium derå, med öfverlemnande tillika af de för Inrättningen uppgjorde grundreglor och Utlånings-Reglemente. På Kongl. Maj:t ankomme att, efter granskning häraf och pröfning, huruvida den anmälda Bank-Inrättningen kan vara för landet fördelaktig eller menlig, det sökta privilegium bevilja eller förvägra. Dock må privilegium ej förunnas för längre tid än högst i5 år, § 3. Önskar Bank-Bolaget att sin rörelse fortsätta utöfver den i privilegium bestämda tid, gore hos Kongl. Majit underdånig ansökning derom 18 månader före privilegiitidens utgång. § 4- Endast Offentliga Bolags-Banker, inrättade på sätt och i den ordning här ofvan är vordet stadgadt, kunna erhålla privilegium till bedrifvande af Bankrörelse med egne tryckte eller graverade creditsedlar. aa Bancooch Lag-Utskottens Bet.
Rödön som ofvan, in fidem. M. Öberg E. Sparman Cominister Erik Zakariasson, Wike Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 205, ÖLA. Protocoll hållet den 21 nov. 1858 i allmän sockenstämma med Rödöns socknemän. § 1 Gamla pigan Elisabeth Jonsdotter i Sota anmäldes till erhållande af något understöd, med villkor af öfverlemnande till fattig-cassan af den lilla sparpenning, som för henne ännu återstode, men som socknemännen nogsamt kände hennes sträfhet och oförnöjsamhet, ville de att hennes förmyndare först skulle använda hennes små tillgångar till hennes behöfliga underhåll, då de sedan förklarade sig villiga, att lemna denna det understöd, som hon i framtiden tarfvade. 152 Jägaren Jöns Palm, boende på Frösön begärde något bidrag för sin sjuka son, och beslöts, att fattigföreståndaren skulle tilldela honom 6 r.d. riksmynt af fattig-cassan. § 2 Den till folkskole-läraren bevilja[de] veden, äfvensom den ved, som erfordrades för skolrummens eldning skulle å enterprenad auction inköpas och medlen derför intagas i sockenjemnads-räkningen. Rödöns sockenstuga som ofvan. In fidem J. Kerfstedt P. L. Protokollet uppläst och justeradt den 5 dec. 1858, betyga å socknemännens vägnar: Nils Nilsson, Hufvulsvik Johan Larsson i Silje Rödöns kyrkoarkiv, vol. K I:1, s. 206–207, ÖLA. Protocoll hållet å allmän sockenstämma med Rödöns socknemän den 2 jan. 1859. § 1 Sedan herr krono-länsmannen Larsson afsagt sig sockenskrifvare-befattningen, skulle nu enl. laglig pålysning nytt val anställas, och sedan ordföranden tillfrågat socknemännen om de rättligheter och skyldigheter, dem protokollet af d. 16 nov.
Den nu föredragna punktenär af en särdeles granlaga beskaffenhet, emedan Lifbev.Reg:tets Officerskorps var den enda, som vid i orra Riksdagen icke erhöll någon löneförhöjning. R. St:r anhöllo deremot i underddiet hos K. M:l, att denna korps måtte antingen omorganiseras eller på andra reg:ten transporteras, hvilket också föranledt K. Mits Nåd. Propos. i ämnet. enligt hvilken korpsen skulle komma att uphöra, och i stället Gardenas Officerskorpser komma att ökas. Vid behandlingen inom UIsk:t voro tankarne mycket delade i afseende på den ersättning, som billigheten synes fordra att man bör gifva åt de nuv:de Officerarue. Det har visserligen blifvit föreslaget, att desse skulle antingen förflyttas på Gardena eller Landtreg:tena, men dessa förslag kunde ej gerna antagas, emedan de skulle ingripa i K. M:ts rätt att göra utnämningar. Deremot trodde man att, om deu Nåd. Proposm icke bi föl les i så bestämda ordalag, som densamma sjelf innehåller, så kunde K. M:t lättare göra organisationen och handla efter omständigheterna. Detta tror jag också vara orsaken till ilen otydlighet, som Hr Björnstjerna nyss påpekat, nemi. att det icke är fullt tydligt uttryckt om, när vakans npstår, medlen bora besparas, och vakansen icke fyllas, inom hvilken grad den än inträffar. Detta har, såsom jag fattat Utskrts mening vara. just afse 11 att icke binda händerna på K. M:t. Då det varit fråga om uplösning af andra korpser, hafva deras officerare vanligen blifvit antingen transporterade på andra regrten eller också pensionerade. Jag tror för min del icke, att någonting vinnes genom en återremiss. Orri man åter vill såsom Hr Lilliehöök och Hr v. Francken synas önska, åt dessa officerare bevilja arfvoden, så bör man också bestämma dessas belopp, ty då 2 Stånd redan bifallit Utskits hemställan, så kommer, enligt en gammal och nödvändig praxis, Utskrt icke att vidare behandla frågan, utan torde vidblifva sitt förra beslut.
Varder sådan ränteoch capital-inbetalning, som icke skall i sammanhang med allmänna utskylderna verkställas, ej på bestämd tid fullgjord, är låntagaren pligtig att å det till liquid förfallna beloppet erlägga fem procents årlig ränta, intill dess full betalning sker. 5:o Likaså åligger det Riksgälds-Contorets styrelse att tillse, det de stats-medel till Contoret i behörig ordning ingå, hvilkas återfordrande, till följd af uraktlåtet uppfyllande af hvad arbets-plan eller contract innehåller, kan af Kongl. Majit anbefallas. 6:o De låneoch säkerhets-handlingar, som för stats-bidrags utbekommande, till Riksgälds-Contoret aflemnas, förblifva i Contorets vård, dock skola sådane handlingar, som vederbörande Embets-myndigheter kunna blifva i behof att begagna, till dem, på behörig requisition, utlemnas. 7:0 Alla kostnader, som med dessa eller andra, i följd af erhållne anslag och lån, uppkommande förhållanden kunna vara förenade, af hvad namn de vara må, skola utan undantag bestridas eller godtgöras af den eller dem, som stats-bidragen erhållit. Beträffande serskildt de lån, sorn äro eller varda beviljade till understöd för vatten-aftappningar eller andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag, så skola, jemlikt Kongl. Majits och Rikets Ständers, under innevarande Riksdag fattade och i 38 §. redan omförmäldte, beslut, de corporationer eller menigbeter, som af sådane lån vilja komma i åtnjutande, ställa serskild, af Kongl. Majit pröfvad och godkänd, säkerhet för så väl det företags behöriga fullbordan, hvartill lånet är vordet lemnadt, sorn ock för sjelfva låne-beloppet, intilldess arbets-företaget blifvit slutadt och godkändt samt den årliga återbetälnings-skyldigheten vidtagit.
St:s gällande, vare sig till bifall, afslag eller förändring, men att om blott två Stånd stanna uti enahanda beslut, och icke något af de andra, uppå Utsk:s skeende framställning, sig efter de sammanstämmande Stånden fogar, skall frågans behandling hänskjutas lill förstärkt Const.Ulsk., såsom föreslaget blifvit; — hvarjemte 11. o. Ad. anser, att den Const.Ulsk., enligt 56 § uti nu gällande Reg.F., åliggande skyldighet, att samtliga RiksSuns vid första föredragningen yttrade tankar till ett belt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, bör bestämdare uttryckas. Gr. Frölich: Klockan är nu redan öfver 10, och discussionen fortgår icke dessmindre. Jag förmodar, all såsom vanligt ledamöterne aflägsna sig den ena efter den andra, och det torde då vara det rätta tillfället alt nu uppläsa milt förslag till gemensam tanka. Jag vill derförinnan blott anmärka, all det har gått precist såsom jag anat, dä det nemi. bar lyckats Hr von Hartmansdorff alt få de ledamöter, som skulle utgöra anfallsphalangen emot hans fästning, alt strida sinsemellan och sönderdela sig i åtskilliga meningar. Jag får nu uppläsa mitt förslag till gemensam tanka. Härefter uppläste Gr. Frölich följande: Förslag till gemensam tanka, i anledn. af Const.Utsk:s mern. N:o 33, ang:de ändringar och tillägg i föreskrifterna om grundlagsfrågors behandling.
Utom det invecklade i ämnets egen art, tillkomma de till våda gränsande följder af för handen varande särskilta brytning uti CreditförhåU ianderne, och omvexlingarne i Myntvärdet, sorn,’ så till sägandes, befallande indela det uti tvänne hvarannan alldeles motsatta, men hvardera för sig till ytterlighet bragta åsigter. De i detta Rike mera än i andra Länder mar-i keliga skillnader uti locala förhållanden, samt den olika riktning, Närings-företagen och medlen, dertill erhållit uti den ena Provinsen mot den andra, gifva åt förenämnde bägge motsatser err ytterligare skarphet , sorn har till följd att, då de först sammanträffa, de mera såra än läka. Fullmägtige från de af Rikets Provinser,1 der mängden näppeligen vet hvad Discont-Lån är: der den från Fadren mottagna Jorden, utan gravation af Fastighets - Lån, åt Barnen öfverlåtes, vidmakthållen och förbättrad under tiden Bihang till Rikt-St, Proc. igiy-lSiS6,tc Sami. Nrr 55, ^6, 4?6 Statsoch Banko-Utskottens Betänkande»< låtan Odlings-Lån; der binäringar redan hunnit till stadga och gjort idogheten hemmastadd och behaglig, genom trefnaden och oberoendet, sorn ga i dess spår; desse .Fullmägtige mätte medföra från deras Ort helt andra begrepp om hvad sora för stadga och ordning i Myntväsendet kan vara lämpligt, än de, hvilka sett en stigande förlägenhet i enäkilta forhållanden , hastigt och med fart så gripa ikring sig, att flere Familier hotas med undergång, och nödgas öfvergifva den ärfda jord, på hvars upparbetande de användt egna tillgångar och arbetskrafter, jemte de af andre upplånta Capitaler. Utskotten hafva under handläggningen vid arbetet, deladt för öfrigt med andre ärender, som tillhöra hvardera Utskottens särskildta befattningar, . erfarit detta förhållande och anse för pligt, att sådant Upprigtigt tillkännagifva.
Kronofogden var afsigkommen nu, var alldeles för tjock för att kunna sköta om sig, men äta och dricka det kunde han. För resten var han ogift och behandlades som ett omyndigt barn af sin hushållerska, samt hämnades för de af henne lidna oförrätterna med att gräla och bråka med sitt biträde, som skötte tjänsten åt honom. Och länsman! Han var en enstöring också han, änkling och barnlös. Men spela kort, det var han med om. En präktig fyrväppling: kronofogden, länsman, klockaren och Lars, förvaltaren. Tyvärr gick det alltför fort utför med Lottas man. Han kunde inte hålla sig uppe, så som han stormade på. Af kamraterna sade klockarn först ifrån. Han ville inte vara kamrat med en, som jämt gick och var dödfull. Man kunde godt tycka bra om starkt och glada sig åt lifvet, men när man skulle visa sig för folk, måste man vara presentabel och inte så där gång på gång dumma sig. Så började länsman dra öronen åt sig. Lasse var så lösmunt, när han fått något i sig. Hade han inte gått och talt om en hel hop, skvallrat för Per och Pål, berättat hvad han hört af socknens mysterier, sådant, som blott länsman kunde ha reda på, skrutit och skadat sin sagesman på allt möjligt sätt. Sist svek kronofogden. Lasse var hans ålders tröst, den ende, som inte lät honom känna hur afsigkommen och förfallen han var. Lasse var hans bästa själsfrände, ingen förstod såsom han, hur man kunde längta att glömma allt, då lifvet varit så kargt och världen så blind, att den låtit det gå illa för den, som förtjänat ett bättre öde. Men Lasse blef för svår. Han bara skrålade och skrattade och ville alls inte mer sitta tyst och dåsa bort i en stilla bedöfning, såsom kronofogden önskade. Det blef skilsmässa också där. Lasse fick sämre sällskap ... gästgifvarn och hans folk, Agreens och den gamle smeden borta vid byns utkant. Till slut blef han, som sagdt, ensam. Det var bara för Lottas skull, som frun ännu behöll honom. En dräng hade man i huset, han visade sig ha utmärkta anlag både att se till andras arbete och att själf arbeta.
Jag tror, att man då skall komma att finna, att långsamheten med arbetenas verkställande härledde sig derifrån, alt man utfärdade nya instruetioner för hvar sjette vecka och experimenterade med oförsökta theorier. Det torde äfven då komma att upplysas, om icke någon viss borgmästare förrättade besigtning å arbetet samt casserade, hvad sakkunniga män, efter af dem skedd undersökning, funno fullkomligt godt och antagligt o. s. v. Frågan är ej densamma nu som förr. Nu är frågan icke mindre än den, huruvida man skall öfverlemna åt splittring och försäljning för en hundpenning en bland de yppersta och fullkomligaste inrättningar i Svea land, hvilken kostat emellan 5 ä 600,000 R:dr och hvars nödvändighet synes nästan afgjord, såvida man icke vill med mångdubbel uppoffring anskaffa en annan, som kan motsvara den. Och om man vill fästa auetoritet vid personer och namn, tror jag, att verkstadens bestånd har en sådan för sig, hvilken, fastän den icke numera tillhör de lefvandes antal, likväl icke torde kunna frånkännas allt anspråk på afseende. Remitterades till StatsUtskottet. IJ. R. 0. Ad. åtskiljdes kl. half till 4 e. M* In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 3 Mars 1834- Plenum kl. 6 e. m. Vid förnyad föredragning af Frih. Löfvenskjolds, Salomon, d. 27 gist!, Fehr på bordet lagda motion om ett för* Den 3 Mars e. m. q47 lagslän af 3o,ooo R:dr B:co för clrifvandet af Höganäs Stenkolsverk blef samma motion till StatsUtsk. remitterad. Å nyo föredrogs Hr Gyllenhaal, Lars Herman, d. 27 sisth Febr. på bordet lagda motion, med förslag till ändringar i nu gällande Skiftesstadga. Ilr Gyllenhaal, Lars Herman: Jag har tagit mig friheten att begära ordet för att närmare förklara en uppgift i mitt anförande, som eljest kunde blifva missförstådd.