Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna rätt, som gäller för hvarje särskildt käril, gär dock förlorad, der den ej begagnas förr, än varorna blifvit emottagna. Den kan ej göras gällande, om befälhafvaren vid inlastningen anmärkt, att kärilet varit bristfälligt, och derom å konnossementet anteckning gjort. § Hl. För det gods, sorn genom skeppsbrott, plundring af sjöröfvare, uppbringning, vådeld ombord eller annat olycksfall går alldeles förloradt, vare egare ej skyldig att frakt gälda. Är frakten på förhand betalad, håfve han rätt att den återfå § 112. Oaktadt gods gått förloradt, beräknas full frakt för detsamma: 1. när det ersättes i gemensamt haveri; 2. när det under resa blifvit såldt lör fartygets behof, såvida ej fartyget och det öfriga godset efteråt lörolyckas. § 113. Blifver hela eiler någon del af lasten efter skeppsbrott bergad, eller efter uppbringning fiigifven, då beräknas för det bergade eller frigifna godset frakt till olycksslället, enligt de grunder § 8 bestämmer. Fortskaflfar fartygs befälhafvare det gods lii! bestämmelseorten, njute full frakt. § 114. Sker skada å fartyg under resa, sä alt nödhamn måste anlöpas och lasten utlossas, och vill iastegare eller hans ombud ej afbida fartygets iståndsättande, utan öfver lasten förfoga; gälde full betingad frakt. Är åter skadan så svår, att fartyget ej kan sättas i segelbart skick, då beräknas frakt endast i förhållande till den väg, det seglat vid nödhamnens anlöpande. Har i sistnämnde fall Iastegare ej ombud på stället, vare då befälhafvaren skyldig att mot den lindrigaste frakt, som, enligt mäklares betyg, å den ort erhållas kan, med annat fartyg låta fortskaffa lasten till sin bestämmelse, eller, der sådan lägenhet ej finnes, lasten för egarens räkning upplägga; och åligge befälhafvaren i båda fallen att om åtgärden med lasten egaren underrätta.
Då någon ändring i dessa stadganden icke af Motionairen är vorden yrkad, torde vidare yttrande icke erfordras, än den upplysning, hvarmed Utskotten nu tillliandagått. 6 och 7 §§. Af Anders Ericsson från Örebro Län: att bäfde-uppskatlning (bestämning om odlings-ersältning) och ståndskogs-uppskattning, såsom beroende af skiftes-förrättningens bestånd, icke borde företagas förrän skiftet blifvit slutligen fasitställdt. Om det å ena sidan bör medgifvas, att rubbning i skiftesförrältning ofta medför rubbning i uträkningen öfver ersättning för ståndskog och verkställde odlingar, bör å andra sidan icke förbises, att dylik ersättning med största säkerhet kan bestämmas i sammanhang med skiftet, då delegarne bäst äro i tillfälle att bedöma billigheten af hvarandras anspråk och biläg - i6 Lagsamt Allm, Bes v.- och Oecon,-Utsk‘.s Betänkande JY:o sr ga möjligen uppkommande tvister. Derjemte torde icke böra lemnäs utan uppmärksamhet, att det föreslagna stadgandet ofelbart skulle leda dels till förökade rättegångar och dels hufvudsakligen till uppehåll uti de delegares rätt, som skulle tillgodonjuta berörde ersättning. På dessa skäl (tillstyrka Utskotten, alt Anders Ericssons ifrågavarande förslag icke må bifallas. 18 Cap. i §. Åf Peter Andersson från Halland: att, då enbet i lagskipningen, så vidt ske kan, alltid bör tillvägabringas, men sådant under nuvarande förhållanden icke, hvad skiftesmål beträffar, med säkerhet kan förväntas, helst Häradshöfdingarne icke sällan erhålla tjenstledighet, då deras embeten förvaltas af vicarier1, stundom ovana vid behandling af skiftesärenden, så vöre det både nyttigt och nödigt att en enda Egodclnfngsdomare inom hvarje Län anställdes.
Man ucdveke ock härigenom att utgifva 2 olika slag af Svenska obligationer, nemligen Svenska, så kallade inhemska, möjligen löpande med en kurs, och Svenska utländska, löpande med en annan. Ehuru Utskottet uttryckligen förklarat sig icke vilja föreslå, att obligationerna för det lån, som nu erfordras, ovilkorligen borde, på det sätt Utskottet sålunda antydt, utfärdas både i Svenskt och utlänkskt mynt samt, efter visst på förhand bestämdt förhållande mellan det Svenska och utländska myntet, göras betalbara både i Sverige och å utländsk ort, har dock Utskottet ansett sig böra i korthet till besvarande upptaga den anmärkning mot förslaget, som inom Ridderskapet och Adeln blifvit gjord, att detsamma skulle vara ”mindre praktiskt”, enär skyldigheten för låntagaren alt infria den förfallna obligationen i den af de begge myntsorterna, som obligations-innehafvaren helst önskade, skulle för Svenska Staten såsom låntagare kunna medföra betydliga svårigheter och ökade uppoffringar, i anseende till de förändringar i förhållandet emellan de särskilda myntsorterna, som kunde inträffa under den långa amorteringstiden. Utskottet torde härvid endast behöfva fästa uppmärksamheten derpå, att utländska obligations-innehafvare naturligtvis hellre skola önska alt i sitt hemland få, i der gällande myntslag, emottaga den årliga räntan äfvensom betalning för förfallna obligationer, än alt nödgas på eget äfventyr hitsända räntekuponer och obligationer, för att här utbytas mot Svenskt mynt, hvilket derefter genom ombud skulle i annat mynt till utlandet remitteras. Det faller sig dessutom helt naturligt att, om man vill undvika olägenheten deraf att Riksgälds-kontoret skulle nödgas tillhandahålla valutan för en och samma obligation både här och å utrikes ort, så kan sådant lätteligen ske derigenom, att rättigheten till valutans utbekommande i Svenskt mynt göres beroende deraf, alt obligations-innehafvaren på förhand betingat sig en sådan Bih. till B. St.
Härför har dock Staten till större delen att tacka nitet hos Landshöfdingen i Malmöhus Län, som i detta fall upträdt som medlare och visat Skåningarne, å ena sidan, hvad Staten gifvit dem, och å den andra, hvad de voro skyldiga Staten. På detta sätt blef expropriationskostnaden i Skåne, hvilken man ansåg komma att blifva hög, jemförelsevis ganska ringa. Hvad åter den summa beträffar, som är uptagen för expropriationskostnader för vägen emellan Orebro—Halsberg, är den, enligt min upfattning, ganska hög, och sannolikt skulle den kunna icke obetydligt nedsättas. Nu föreställer jag mig, att om för denna jernväg från Örebro till Halsberg beviljades tillräckliga medel, och derifrån endast det belopp undantoges, sorn erfordrades till expropriations-kostnaderna, så skulle de enskilda ganska säkert tillskjuta hvad som behöfdes för att få denna bana i öfrigt gratis för sin rörelse och industri. Att upoffringarne i detta hänseende uti Nerike voro vida större, då det gälde Noravägen, det veta vi alla samt aktie-egarne säkrast. De veta knappast ännu hvad de komma att betala; ty expropriationskostnaden för denna Noraväg har kostat 3 till 4 gånger mera äu beräknadt varit. Min öfvertygelse är, att på det af raig föreslagna sätt expropriationskostnaden blir ganska lätt betald. Hade denna grundsats gjort sig gällande vid förra Riksdagen, skulle sannerligen innebyggarne, såväl vid norra banan från Stockholm åt Westerås, som i de vestra orterna, hafva tillskjutit och betalt expropriationskostnaderna, så snart nemligen detta blifvit framstäldt såsom ett alternativ och vilkor för banans anläggning. Så har det gått till i Småland, på sätt Uthdet utvisar. Båda orterua hafva erbjudit sig att betala expropriationskostnaderna. Summan, som genom ett dylikt förfaringssätt bespares, är icke obetydlig.
Besv. ock Ekon.-Utskottens Utlåtande, N:o 3, 25 leljvis, och åklagare i allmänhet ansåge rättigheten till en sådan försäljning häfdvunnen, så att högst sällan åtal derå skedde, ifrågavarande stadgande borde sålunda ändras, alt för den, som till bränvinsminutering ej blifvit serskildt berättigad, ansvar såsom för oloflig bränvinsminutering skulle vid försäljning af andra brända och distillerade drycker ega rum endast i den händelse, alt sådana drycker af honom såldes i mindre qvantitet än { kanna eller på butelj af samma rymd; och att, då man egde rättighet att på buteljer införtulla utländska spirituösa drycker, man ock borde vara berättigad att dem buteljvis föryttra. Som grunden för de i förordningen meddelade förbud emot utminutering, i vissa fall, af bränvin eger tillämpning jemväl på sådan försäljning af andra, vare sig ineller utländska, spirituösa drycker, anse sig Utskotten böra vidblifva sitt till förevarande § afgifna förslag. I öfverensstämmelse med den förändring i redaktion, som blifvit tillstyrkt för 18 § 2 mom. i sammanhang med förslaget att i en enda och gemensam klass sammanföra all bränvinsbränning med ånga, tillstyrka Utskotten, att från det formulär lill mätningsoch stämplingsbevis, hvilket bör förordningen bifogas, orden: ”med (utan) ång-apparat” varda uteslutna. Slutligen bär bos Utskotten under pröfning kommit ett af Doktor Sandberg bos Preste-ståndet väckt, återremissen till Utskotten föl jäktigt, förslag, att för tillverkning och minutering af bränvin må, förutan den till statsverket ingående bevillning, erläggas lill fattigvården en serskild afgift, motsvarande U nämnde bevillning, hvilken serskilda afgift borde uppbäras ocb redovisas på samma sätt och emot samma arfvode, sorn folkskoleafgifterna, af länsstyrelserna fördelas emellan fattigvärdssamhällena, i förhållande till hvartderas folkmängd, ocb af fattigvårdsstyrelserna i ränterierna afhemtas.
Då här således blott är fråga om Statsmedel, anser jag. njiåjet icke kunna förfalla. Man vill val stödja sig på §-,n-om Statsregleringen: men ett bifall eller afslag roullerar nu blott på en utgift, aom i ena, fallet kommer att gravera Staten, men icke i det andra. Jag anhåller derföre, att detta må! må, återremitteras roed anmodan till Utskottet, att som målet icke kan förfalla, uppsätta förslag till voteringsproposition uti Förstärkta StatsUtskottet. Grefve af Ugglar, (xU&tnfi Jag underställer,' huruvida återrcmiss af detta mål kan ega rum. Det är icke StatsUfskottet tillåtit, att förklara Grundlagen, 75 §. Riksdagsordningen innehåller att för beslut i alla Öfriga ärender, dem undantagne , hvarom i 66 , 69 > 70, 71 och 72 §. § RegeringsFormen serskildt är förordnadt, galle, jemte Konungens samtycke, o Stånds mening. Men skulle 2 Stånd, stadna mot 2 förfaile frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid deri Riksdagen ånyo väckas eller upptagas. Att först och främst, denna fråga icke är af natur, att kun. na förfalla, kari jag ej medgifva. Det är StatsUtskottets tillstyrkanden om Statens reglering, sorn tj får för,iafla; ilten här är ej fråga dosom, utan 45 en 3 Octo bfr J. m. blott örn en underdånig anhållan till Jvongl, Maj:t, att ansia en summa af de medel, som redan stå under Konungens disposition, och detta måtte icke höra till Statsregleringen, Så hafva äfven Ständerne vid detta och förra Riksmöten ansett förhållandet, hvilket dessutom var lika i frågan om hamnbyggnaden i Jönköping, som äfven förföll.
St. föreskrifvit och förordnat, att de nya sedlarna skulle vara färdiga långt före närvar, tidpunkt t 3»6 Den -j Maj. och att Fullmägtige således haft skäl antaga, att de ej borde inställa tillverkningen af sedlar, som bort långt fördetta vara färdiga, men som för oöfvervinneliga hinder ännu ej kunnat blifva det, oaktadt alla bemödanden af den oför-, gätlige, nyligen aflidne ordföranden i Bancostyrelsen, under hvars närmaste ledning och tillsyn delta arbete fortgått och med hvilken jag tror, att ingen af de nu lefvande realisationens och bancoverkets vänner kunna jemnföras i verk-* samhet, Gr, Löwenhjelm, Gust.: Det vore för mig och alla framstegens verkliga vänner och befordrare en stor sak, om man skulle anse utgången af denna debatt otvifvelaktig i afseende på sjelfva qvästio an, eller huruvida vi skola få decimalräkning eller icke, Jag anhåller få göra R, o. Ad. upp niärksamma derpå, att vi länge hört talas om framsteg. Jag har hört det med särdeles glädje, ty jag ifrar mycket för verkliga och nyttiga framsteg; men det kan icke hafva undfallit Ståndet, att vid hvarje ifrågakommet framsteg framställas väldiga betänkligheter, Framstegen vilja vi hafva, men det framsteg, som Tit. föreslår, går ej an; och sorn sådana inkast förnya sig vid hvarje fråga, blifver det rop och intet annat. Hvad nu blifvit föreslaget afser ett verkligt framsteg i civilisationen och icke blott ett framskridande på grannlåtsbanan. Den simplification och sanna nytta, detta förslag åsyftar, behöfver så mycket mindre bevisas, spm vi till och med af förslagets motståndare hört, att decimalsystemet i och för sig sjelf är riktigt, under det de sagt, att vi ej böra antaga det. Jag skulle trott, att detta, förslag, liktidigt med den nu förestående myntbestämningen, vöre verkställbar!; ty att det vore nyttigt, derom hyser jag leke något tvifvelsmål.
Preste-Ståndet har väl beslutat, att till denna § borde fogas ett tilllägg af denna lydelse: ”Silfver af bevisligen inhemsk production inlöses af Banken efter ett pris af 128 sk. för En R:dr Specie, med tillägg af hvad transportkostnaden från Hamburg till Stockholm utgör för det silfver, som derifrån inköpes;” men enär icke något af de öfrige Stånden bi t fäel t Preste-Ståndets mening, lärer densamma ej kunna till någon åtgärd föranleda. 61 §, angående rättighet för B anco-Fullm ägt ige att upptaga län å utrikes ort, är gillad af Ridderskapet och Adeln, Prestesamt B onde-Stånden; vid hvilket förhållande och som framställningar i berörde §, i följd af 3:ne Stånds bifall, utgör ett Rikets Ständers beslut, någon åtgärd icke kan vidtagas i anledning af Borgare-Ståndets förklarande, det Ståndet, sorn ansåge 61 och 62 §§ icke fullständiga, bibehölle 115 § i nu gällande Banko-Reglemente, endast med de förändringar, att uttrycket: i man behof deraf 24 Banco-Utskottets MemorialN.-o 55. göres, hvilket i första mom. förekommer, utbytes Lill dessa ordalag: ”då Bankens säkerhet det oundvikligen kräfver,” och att der ordet Creditiv i 115 § hefinnes, detsamma utbytes till ordet ”lån’'. 62 §, att Rikets Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl.
Det bör ej mera undgå någons uppmärksamhet, åtminstone icke deras, som sett andra länder, huru näringarne der till en förunderlig höjd utbildat sig, och i hvad tillstånd arförlägenhet och oulbildadt skick våra näringar sig befinna. Det är och förblifver en sanning, att i det land, der Styrelsens Ledamöter ej veta, hvad med näringar förstås, eller huru handel skall drifvas, står ock ingen verklig fördel genom handel att vinnas; och då är det fåfängt att förbättra myntväsendet, i händelse det är Den 23 Mars e. m. 299 försämradt, eller att söka täfla med andra länder i konstflit. Hos oss ser man Bergshandteringen, vår hufvudnäring, ännu på en ganska låg ståndpunkt, och så att vi endast hafva att tacka Svenska råämnets förträfflighet, lika som vi i flera andra afseenden endast hafva för vår frihet och lycka att tacka den Svenska naturen, för det vårt jern ännu gäller något i verldsliandeln. Man ser huru våra näringar, under skydd af politisk frihet och freden, icke förmått det minsta utveckla sig , till följd af ekonomiska lagstiftningens envåldsart; huru handtverkerierna genom otydliga författningar, och under en strid hos styrelsen, om hvilka principer man skall följa, och hvilken strid vållat att man på ett felaktigt sätt sökt afhjelpa skråtvånget, huru, säger jag, handtverkerierne borttråna. Man ser, huru fabrikshandtverkerierna undertrycka, i stället att befordra, konstfliten, huru handtverkerierna tvingas alt sluta sig inom några usla städer, i stället alt med mycket större fördel drifvas på landet; huru fabriksanläggningar hindras derigenom att skräna sjelfva hindra handtverksflilen. Om vi gå till andra föremål, hvad se vi? Jo vi se Arme^ns och Flottans materiel vara efter alla andra länders.
Deremot syntes det mest lämpligt, alt det embetsverk, som hade till åliggande att yttra sig öfver ifrågaställde dispositioner å samma medel och följaktligen borde ega kännedom om deras belopp, jemväl hade uppbörden och redovisningen deraf sig anförtrodd. Utskottet vill så mycket mindre bestrida riktigheten af den åsigt, hvarpå revisorernes uti ifrågavarande hänseende gjorda framställning sig grundar, som Utskottet äfven anser, att det ur flera synpunkter skulle vara 20 Stats-Utsk:s Utlåtande, N:o 161. fördelaktigt, om de mellan åtskilliga förvaltande verk fördelade bestyr med uppbörden oell redovisningen af vissa allmänna algifter sammanfördes och förenades hos det embetsverk, som har den egentliga förvaltningen af statens medel sig ålagd, och om alla statsutgifter, som för närvarande bestridas utaf de serskilda verkens inkomster, blefve å riksslaten under sina behöriga tillar uppförda. Men i betraktande af de förhållanden, Kommers-kollegium uppgifvit, och då, hvad extra licentsamt tulloch beslagsmedlen beti alfar, den omständigheten ej heller bör förbises, att dessa medels nuvarande obestämda oell mindre betydliga belopp kommer att ytterligare minskas, i den måll de hittills bibehållna förbuden mot vissa varors ineller utförsel upphäfvas och de förmåner, som genom nyare handelstraktnter blifvit tillerkända åtskilliga främmande nationers fartyg, varda utsträckta till sådana utländska fartyg, för hvilka äldre bestämmelser ännu tillämpas, har Utskottet, som i alli fall icke skulle kunna föreslå de af meranämnda medel endast vilkorligen eller tills vidare beviljade utgifters upp förande å liksstaten, ansett sig föranlåtet att jemväl afstyrka bifall till revisorernes hemställan, rörande dessa medels uppbärande och redovisande samt derå anvisade utbetalningars bestridande genom serskilda statsanslag. 8:0. ylngående användandet af den, under benämni/ig aj Eskilstuna fristads medel, bokförda fond. (1847 års rev-berättelse sid. 12; Kommer s-kollegii utlåtande sid. 4*3 öo.)
Men har Grundlagen först stadgat, att den offentliga Magten ej fär i förwäg lägga nägra hinder för utgifningen af Skrifter och derigenom förbudir all censur, och har Grundlagen sedan stadgat, att efter utgifningen bör, till allmänna lugnets dervarande, alla skadliga Skrifters runehäll kunna efter en wist tydlig Lag beifras och Författarns derföre straffas; dä har denna Grundlag i sina föreskrifter warit sammanhängig, fullstan» dig och redig. Sädant anser jag ock för min del stadgandet i 86 §. RegeringsFormen wara, och tror mig icke, ware sig här eller innom mitt Ständ, wara Den Z Zcbril-rii. 72 wara tillstandigt, att derifrån wika i frägan om T>ycksrihetsLagen, der wisserligen ve naturlige LagPrinciper aro noga iagttaqne, att dek mä bero af hwar och cn att wäl eller illa bruka sina rättigheter, mea ock art missbruket stall straffas, och att möjligheten att det kan straffas förutsätter möjligheten, att det kan begäs. För öfrigt förklarar jag uppriktigt, att om jag kunde med öfweriogelse göra en annan tolkning än den jag gjort af GruudLageus föreskrifter, skulle iag garna inga i den föreslagna modificationen, att Tit. larne af Skriftetal, predikningar, m. m., hwilka popularisera andliga Skrifter, skulle göra dessa Skrifter underkastade censur.
I anseende hwartill Ständet altsä beslöt att vfwannämnde Betänkande Kulle till wälbemäldte serflildte Utflott äterförwisas, med anmodan att i anledning af deste anmärkningar med förnyadt yttrande inkomma; samt de Respective Med - Ständen härom wördsaml och »vänligen underrättas genom detta ProtocotlsUtdrag. vt luxra. Lx krötocollo ^ Ol. Lstsrton» Grefwe Os la Varäie. Dä af de NU UplästS Protocolls - Utdragen synes, att Presteoch BorgareStänden till Jämknings.Utflottet äierremitterat Dest afgifne Förflag, torde Ridverflapet och Adeln äfwett deri instämma. Zerr Greftven sch Landtmarskalkefl' crrm drade att det samma först borde upläsas och pröft was, dä, ifall det ej wimne bifall och amoges^ dkk till Utskottet borde återremitteras HZ6 Den 22 November. H.mS Excellence Herr Grefwe kuutb, önskave att för lydelighe ens skull hwar §. serskild, jemförd Med det första Forslaget lill pröfning skulle företagas Dä alla häri hördes instämma företogs uplästungen af Jämknings Utffottets Förstag pä det af Hans Excellens Herr Grefwe kuutk föresiagne sätt. I anledning af rz Z. yttrade sig: Friherre Icäannerbmm, lö-ars ^ugulk. Att ors saken hwarföre Abo och Borgo influtit i Cvnstitutions, Uiskottets Förslag wore, att freden icke hade warit asstuiad när det aflämnades, och man således icke annu bordt antaga förlusten utaf Finland fä» som gifiven. Grefwe Os la Oaräie förklarade, att samma skäl nu, sedan freden wore stuten, föranledt Jamktiings-Utstotkek, att ur §. bortlaga Äba och Borgo. §- §. 14 och rZ, lämnades utan anmärkningar.
När, af brist på afsättning, possessionaten slagtat sina får, bonden icke funnit någon lön för sitt arbete med jorden, då först skall det fattiga Sverige blifva rätt fattigt, tionden rätt ringa och Embetsmännens och Statens arfvoden rätt svåra att utkräfva. lior till Bevillnings-Utskotlels Utlåtande N.-o /f.5. Lyfter sig icke landet till välstånd genom egen production, icke kommer det dit genom andra länders goda priser oell den beskattning, som säges uppkomma genom den jemförelsevis högre betalning på den inhemske producten, den för med sig landets sanna vinning. Detta första skäl torde sålanda icke förtjena något afseende. Det andra skälet, eller hämmandet af de lagöfverlrädelser, som, till följd af absoluta förbud, ega rum, har i det föregående till väsendtlig del blifvit vederlagd t. Fordrar landets väl, att undantag måste finnas, så måste ock, om samhället skall kunna bestå, hvarje öfverträdare deraf stämplas som förbrytare, så väl af allmänna lagen, som af allmänna opinionen, — den opinion nemi., som uttalas af fosterlandets sanna vänner: — någon annan erkänner jag ej. Men dessa brott, hvilka alla äro motverkade af den enskilda vinningslystnaden, skola icke försvinna, om än alla Tull-Taxans förbud gå bort; de skola endast byta form och namn, kunna mindre våldsamt och svårt utöfvas och blifva svårare att upptäcka. Det är sålunda grundfalskt och en irring i begreppen rådande, då man vill borttaga en god lag, på det den icke uppenbarligen må öfverträdas och sätta . en annan i stället, som, utan att uppfylla sitt ändamål, i löndom och ostraffadt kan gäckas. Det tredje skälet var reciprocitet. Utom det, att det ännu torde vara mycket oafgjordt, huruvida det så mycket beprisade reciprociletssystemet verkligen medför all den nytta för Sverige, som dermed varit åsyftadt, så faller det lätt i ögonen, alt det måste vara våra grannrikens interesse att predika antagandet af detta system i hela sin vidd. Men grannens fördel är icke alltid naboens.
Under det vi hänvisa våra läsarinnor till denna, kunna vi alltså nu inskränka oss till en helt kortfattad notis. Köpmansdotter från Borås upptogs Marie Sophie Birath som eget barn af en familj i hufvudstaden, där hon 1 8 4 0 ingick äktenskap med den bekante vetenskapsmannen öfverdirektör G. M. Schwartz och hade med honom bl. a. sönerna disponenten W. Schwartz och skolföreståndaren Eugen Schwartz härstädes. Fru Schwartz hör, som bekant, till våra mest produktiva och ännu i denna dag lästa författarinnor och har utgifvit en mängd romaner och berättelser, af hvilka flere äro öfversatta på främmande språk. V i erinra om de på sin tid mycket lästa » Mannen af börd och kvinnan af folket », » Skuld och oskuld », » Arbetet adlar mannen », » Positivspelarens son », m. fl. » Hennes arbeten, » så skref Lea den gången i ldun, och vi anföra på nytt dessa träffande ord, » ha väl lika litet som andras kunnat vara felfria. Men säkert är, att hon ej sändt dem ut i världen » blöt til lyst », utan alltid genom dem vetat ställa fram en fostrande tanke, påpeka ett tryckande missförhållande, sträfva för ett ädelt mål. Och däri ligger hennes ära samt troligen också den egentliga grunden till hennes popularitet. » Många varma och hjärtliga tankar gå också i dag från svenska bygder och bem till den gamla författarinnans vårsmyckade graf. H o s oss är skilnaden p å kött partvis o c h per kg. Skånska Med dagens nummer följa tvänne ark af romanbilagan, det ena som ersättning för det förra veckan nteblifna. i Småland. A. R. Fru E. har äfven uppträdt s å s o m förfatlarinna. 6 ö r e. * * Ur notisboken. Den af A f de medel — 6, 0 0 0 kr. •NLIEAS-n DOTTER. Valborg Wettergrund, d o t t e r till revisor W. Full ansvarsfrihet beviljades styrelsen. W i s i n g, hvilka alla återvaldes. Fru H. C l a s o n. C a r d o i i, fru E. Teater och musik. Kung. K.