Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ronneby hamn, angående stats-anslag till —; motion af Herr Enar Wilhelm Nordenfelt: se Motioner. ■— köping, angående rättighet för densamma att, i likhet med städer, få uppbära 4/s af inom köpingen inflytande afgifter för minuthandel med och utskänkning af bränvin: B. VIII. 228, 375, A. 375. —- —, att densamma mätte bestämmas till rendez-vous-plats för Ronneby sockens båtsmän: B. IV. 472, 493, A. 496. Roos af Hjelmsäter, Axel, dess yttranden : I. 270 ; V. 156. Rosell, Johan, Magister och Adjunkt vid Skara ifögre Elementarläroverk, angående pension på Allmänna Indragnings-Staten åt honom: III. 13, R. 12. (se vidare Stats-Utskottets Utlåtande N:o 152, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvud-Titel). Rosen. Grefve Adolf Eugéne, dess yttranden; I 523, 540; II. 94, 96, 167, 174, 513 Ro én, Friherre Erik Gabriel von, dess yttrande: I. 432. Rote-bonde, angående rättighet för honom att erhålla ersättning för soldat-torpets brukande under det soldaten är kommenderad på arbete: B. V. 240, 278, A. 278; U. IX. 58, 110, A. 110 Rote delegares skyldigheter att förvara rotekista, angående nyare och fullständigare föreskrifter rörande —: B. IV. 472. A, 493. 15 226 — R — Rote-frihets-afgift å hemmanet Fahlskog N:o 2, angående återbäring af oriktig debitering deraf: B. III. 313, 457, 526, A. 526, E. 638.
De i räkenskaperna från längre tid tillbaka omförmälde propriebalanser uppgingo vid revisiousårets slut till ett belopp af 3,552 R:dr 55 öre, och utgjordes, enligt hvad den Styrelsens hufvudbok åtföljande balansförklaring gifver vid handen, af följande fordringar nemligen: hos förre redogöraren vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen, A. Söderströms sterbhus 1 2 242: 14. beroende på afskrifning; » förre redogöraren vid samma fängelse, J. P. Weidels sterbhus 762: 7. jemväl beroende på afskrifning; samt hos förre re t ogöraren vid straffängelset i Karlskrona, C. A. ;t4 beroende på Kongl. Kammar-rättens pröfning. å 225 !,' dr, utgörande Styrelsens fordran hos f. d. Kapitenen A. Roos’ sterbhus, och — 119 — Härförutom balanseras sedan flera år tillbaka i Styrelsens hufvudbok ett belopp å 225 K:dr, utgörande Styrelsens fordran hos f. d. Kapitenen A. Roos’ sterbhus, och hvilken fordran numera är på afskrifning beroende. B). Ans Inget för vård och underhåll af läns* och kronohäkten. Redogörelsen öfver detta anslag, hvilken blifvit i Kongl. Kammar-rätten granskad utan anmärkning, utvisar förhållandet med inkomster och utgifter sålunda: Debet. Balans från år 1861: Uppbörd: Statsanslag 13,500: — Balans till år 1863: Kredit. Balans från år 1861: Utgifter: Diverse omkostnader 14,696: 65, Balans till år 1863: Summa 18,622: 76. C) Anslagen till cellfängelsebyggnader. Räkenskaperna, som omfatta anslagen till såväl länsoch häradssom stadsfängelserna utom Stockholm och för revisionsåret undergått granskning i Kongl. Kammar-rätten utan anmärkning, utvisa följande förhållanden emellan inkomster och utgifter: — 120 — Debet. Länshäkten. Häradshäkten. Kr edit. Utgifter:
Då nu å nyo föredrogs StatsUtskottets den 5 dennes under N:o 217 afgifne samt den 11 derpåföljde eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets den 24 sistledne Mars meddeldte Betänkande, angående begärdt anslag af Statsmedlen till kostnadens bestridande för en hamnbyggnad vid jönköping; blef samma Utlåtande af Riddcrskapet och Adeln bifallit. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Lagstmt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskot* tens den 14 sistledne Maj under N:o 55 afgifne, samt den 23 i samma månad eftermiddagen på bordet lagda Betänkande, angående yrkad Den 15 Junii e. m. v förklaring af Kongl. Kungörelsen den 6 April i8io, angående skyldigheten för Ledamöter af Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, att för deras jord, hus och tomter i Städerne, deltaga uti allmänna åligganden; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln gilladt. Ut Supra. Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till n om aftonen. In fidem Protocolii, O. J. Lagerheim, Lördagen den 28 .lunii. Plenum klockan half till 9 förrniddlgeni Föredrogs å nyo och remitterades till LagUtskottet, Kongl. Maj:ts den 9 sistledne Den 28 Junii f. m. aflåtne samt den 25 dennes förmiddagen på bordet lagde Nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående lörklaring öfver 5 § uti 25 Cap. RättegångsBalken samt 4 §• uti 3 Cap. MissgerningsBalken. Föredrogs å nyo Kongl. Majfs den 4 dennes aflåtne samt den 25 i samma månad förmiddagen på bordet lagde Nådiga skrifvelse till Riksens Ständer, angående ett lånebiträde till fullbordande af nya Bibliotheks-byggnaden vid Upsala Universitet. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: anlörde skriftligen. (Se Bilagan N:o 1.)
M. i^ro^iosr^roTr k/U llr/cers KleHc/ers «rr A^«6»c?6 ^orstt^nr»^ err r?e/ rn/^k/re Lro?ro/e/Ae?r^eter,' 6//- r'e?r Ll/oc/k/ro/niS 8lo^ c/c» A?' 1846. lili alerilvelae lill Kongl. Naj:l al 6en 30 Oelolier 1834, lilllkänna gäkvo Kileela 8läncler, all, elnien nägra omaläncliglieler iclee inlrälläl, 80in liunnal löranleela lränlräelanöel ni Hillel 8länller8 är 1823 ^llraöe äaigl, kill Knng8gärelar oeli Knngala6ngär6ar ielee lioröe Kronan alliiinöaa, Ilileela 8läneler lileväl lroöele, all, elereal lörliällanelel meä nägon Kung8gär3, Knng8- laclngärä eller annan lill looalälle ielee snalagen leronolägenliet 8leulle linnäa aääanl, all verlelig lorelel lör alalen njijilmmms genom egenöomena köraäl^ning lill alrallo, i stället lör elensammaa ntarrenclersnöe esler lieatämöa grnneler, aäelan löraäljning 3ä liorele lninna ega ruin; volt anliöllo elerlöre Kileela 8län3er, all Kongl. Ugj:l malle läla veelei öörligen ntrecla lörliällanclet i lierorcle alaeeuele oeli löralag i amuel clereller lill Kileela 8tän3er olrerlemna. I clella änäamäl lilelvo ^älöl^ancle arel Kongl.
Fiske är deremot en bihandtering, som lemnar icke allenast orten tillräckligt för eget behof, utan bedrifves äfven med sådan fördel, att, på sätt tillförene är i underdånighet nämndt, ett betydligt quantum kan till andra orter utföras. Hit hör i främsta rummet laxfisket, men äfven fångsten af strömming, sik, gädda och annat småfiske förtjenar att nämnas. På 1820-talet uppstod en vigtig tvist emellan Kronan och skattemännen om äganderätten till laxfisket i elfvarne. Efter flerårig rättegång, som fullföljdes till högsta instansen, slets frågan på det sätt, att äganderätten ömsom stannade hos Kronan, ömsom hos de enskilda. I Torneå eif, hvarest laxfisket äges af Kronan, men nu sedan 1791 på 100 års tid åt Svenska och Finska sidans invånare är utarrenderadt, bedrifves detta med största fördel och gifver 400 å 500 tunnor öfverhufvud årligen åt Svenska delägare. Af skärgårdarnes inbyggare bedrifves skjälfisket icke utan framgång. Handsågning. Bland de sednare årens biförtjenster inom orten förtjenar denna ett stort afseende vid betraktande af den behållning binäringarne lemnat. Dertill är lätt att sluta allenast deraf, att ett icke ringa antal hemmansägare, hufvudsakligen med afseende på handsågning af bräder och plankor samt tillverkningen af bjelkar, begagnat flera drängar och försett sig med ett större antal hästar, så att en enda bonde 21 understundom tillverkat ända till 170 å 180 tolfter bräder. Jag saknar tillförlitlig grund för uppgiften om den myckenhet bräder och plankor, som allmogen ensamt tillverkat, men af de 184,419 stycken sparrar och bjelkar, hvilka jag här ofvan uppgifvit hafva tillskyndat landet en behållning af 491,794 R:dr, har ett ganska ringa antal tillhört andra än allmogen.
1 fråga om den sökta afskrifningen, har Banko-Diskont-Direktionen anfört att, ehuru det belopp, hvarmed kapital-återstoden blifvit af Kinnman liqviderad, och hvartill han, efter hvad Diskont-verkets ombud inom Stora Kopparbergs län vitsordat, icke kunnat bereda sig utväg annorledes än genom skuldsättning bos enskild person, vida öfverstege hvad af hans konkursmassa möjligen varit att ytterligare förvänta, samt annan godtgörelse för ifrågavarande räntor icke stöde att erhålla, än som tilläfventyrs må kunna al Kinnman utbekommas, Direktionen likväl, i saknad af närmare kännedom om Kinnmans ekonomiska ställning och förmåga att sina åtagna förbindelser fullgöra, ansett sig icke ega gillig anledning att å ansökningen tillstyrka bifall. Då emellertid, enligt de upplysningar Utskottet varit i tillfälle sig förskaffa, Kinnman, som är nära 60 år gammal med 5 oförsörjda barn att uppfostra, befinner sig i den ställning, att ban icke kan bela den upplupna räntan gälda, har Utskottet, med afseende derå, alt hans skuld till Verket hufvudsakligen uppkommit genom ingångna borgens-lörbindelser, funnit sig böra i så måtto understödja den gjorda ansökningen, att Utskottet vördsamt hemställer, att, så vida Kinnman till Banko-Diskont-Verket inbetalar den upplupna öfver-räntan å hans eget lån med 124 R:dr 19 sk. 7 r:st. Banko-VIslcottets Memorial N:o 21. 11 B:ko, inom 6 månader från den dag Rikets Ständers härom fattade beslut blifvit honom delgifvet, han må befrias från erläggande af Diskont-verkets hos honom egande öfriga räntefordran. Slockholm den 24 Mars 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den 2a Mars 18S7, kl. 2 e. m. Memorial, med hemställan om afskrifning aj o:ne Jean Banken ulgifna odlingslån»
Att han ville komma henne att glömma ett groft fel, var ingenting mera, än hvad hvarje menniska borde göra. Men den lifliga omsorgen för henne, den djupa medkänslan äfven för hennes minsta sorger, förtjusningen öfver hvarje bevis på hennes tillgifvenhet, hvar fanns något af allt detta? Han hade ju till och med insomnat förr än hon och sofvit lugnt och godt. Och dessutom – så var dock hennes plan för klädningstyget ohjelpligen ramlad; ty att nu bedja honom om något, det skulle blott vara en ytterligare förnedring. Nej, hon hade gifvit honom för godt köp. På det viset kunde han aldrig återföras till sin pligt! – Och hvad var hans pligt? Ingenting mindre, än att åter bli kär och förtjust, såsom fordom. Att detta var hans oeftergifliga skyldighet, derpå hade hon aldrig tviflat, men väl greps hon numera ibland af tvekan, om han skulle kunna återföras dertill. Då förtviflade hon – men sedan hoppades hon åter. Följande dagen måste han gå ut tidigare än vanligt, och den lilla makan hade derföre tid på sig till hvarjehanda funderingar. Till hennes lof måste sägas, att hon deremellan för soppans skull tidt och ofta tittade in i köket. Också tycktes den smaka mannen. Han sade åtminstone ingenting derom, äfvensom det föröfrigt talades litet vid den något tvungna måltiden. Men till sin olycka visste hon redan, hvad som hade händt. Vid ett köksbesök, då hon skickat pigan till närmsta kryddbod, hade hon funnit soppan för litet saltad och hade afhjelpt olägenheten. Den stackars pigan skulle soppans beskaffenhet icke hafva förundrat, ty hon hade ännu icke anlitat saltkaret och gjorde det derföre så snart hon återkommit, utan att veta, det frun blandat sig så djupt i hennes affärer. Genom den dubbla välviljan erhöll soppan en temligen märkbar öfversälta. Med klappande hjerta och spanande blick följde Märtha nu den skeds rörelser, som förde den olycksaliga soppan till husets herres mund. Men, som sagdt, intet kunde märkas; blott att han, sedan han slutat, drack ur ett helt glas vatten. Det var henne, som skulle hon tömt ett lika mått af den bittraste ättika.
Endast ett är vid detta Betänk, att klandra, och det är, att man, af fruktan för att saken icke skall vinna framgång, ej genast nedsatte portot lill 3 sk., hvilket enl. min åsigt varit det rättaste. Om så skett, hade både korrespondansen och inkomsterne ökats i högre grad, och man mycket förr kommit lill det förhållande man söker: men ty värr! är icke alltid önskningarnas mål det, som ligger närmast, då en oblidkelig konservatism ligger i vägen derför. Här vågar man Den 16 Augusti e. m." 395 icke ens antaga (le i andia länder mest konstaterade förbättringar, utan att den försigliga konservatismen väcker ett motstånd, hvilket icke grundas på någon bestämd beräkning, utan blott på behofvet att hämma framåtskridandet. Jag tror, att man dock i detta hänseende kan bespara sig all onödig farhåga och att det snart nog skall visa sig, att besparingar upkomma, äfvensom att posternes hastigare gang skall framkalla en till den grad ökad brefvexling, alt man snart vinner igen, om man på förändringen kommer att något upoffra. Man har frågat hvem som skall betala ett möjligen upkommande deficit, om icke Staten. Ja! visserligen; men det är ju visadt, alt genom ett medelporto af 4 sk. kommer icke något deficit att upsla. Således är den fruktan öfverflödig. Hvad angår medelportots inpassande i decimalsystemet, så har Gr. Lagerbjelke redan visat möjligheten häraf. Jag röstar för bifall till Betänk. Hr Printzensköld, Carl: Det är en af ålder erkänd sanning, att inom Europa icke finnes någon nation, hvilken, såsom den Svenska, likt och olikt efterapar utlänningen. Det förslag, hvarpå, Utsk:s utlåt, är grundadt, har icke omedelbarligen utgått från K. M. Det har egentligen sitt ursprung från R. St:r, ty om icke mitt minne allt för mycket bedrager mig, ingingo R. St:r vid sista Riksdagen till K. M. med en underd. skrifvelse i ämnet, och det är just denna skrifvelses innehåll K.
Genom en sådan komitées inrättande borde den i detta afseende så högst magtpåliggande enhet och kontinuitet, både hvad sjelfva grunderna och hvad deras tillämpning beträffar, i möjligaste måtto ernås; och den föga betydliga kostnad denna komitées upprättande kunde förorsaka, skulle otvifvelaktigt fullt uppvägas af den besparing, som genom ett väl beräknadt handhafvande af denna del at krigsförvaltningen snart skulle uppstå. Då för de i hufvudstaden bosatte, i tjenst varande ledamöter af komitéen annan ersättning, åtminstone af större belopp, icke torde varae rforderlig, än jetons de presence, samt, om kostsammare försök behöfde anställas, särskilda medel dertill torde kunna anvisas eller af Rikets Ständer erhållas, anser jag ett anslag af 10,000 Riksdaler om året böra blifva tillräckligt för bestridande af de med komitéens verksamhet förenade kostnader. Ehuru jag ansett denna komité, i följd af dess hufvudsakliga uppgift, böra benämnas ”Vapen-komité”, föreställer jag mig likväl, att anskaffandet af krigets förnödenheter och försvarsmedel i allmänhet icke borde vara samma komité främmande, samt att följaktligen äfven det vigtiga intendentsväsendet och fästningsförsvaret icke, vid tillfällen då dertill hörande frågor förekomme, borde deruti sakna sina representanter, eller, i vigtigare fall, vara undandragna dess omdöme och utlåtande. Det förslag jag nu dristat framställa lärer länge hafva varit i Frankrike och hos andra stora Magter, till stort gagn för deras arméers krigsduglighet, realiseradt; och jag är öfvertygad att Svenska nationen skulle uti förenämnda institution finna en ny garanti, ej blott för ett ändamålsenligt användande af de till dess försvarsverk utgående medel, utan äfven för dess militära krafters uppbringande till en styrka, motsvarande landets ställning och behof. Om remiss till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. C. E. Ljungberg. 128 Motioner i Borgare-Ståndet 1865.
Lag-Utskottet, till hvars behandling denna motion blifvit öfverlemnad, hav tagit densamma i öfvervägande; men då det ligger i sakens natur, att beloppet af den kostnad, för hvilken en part eller ett vittne må ega rätt till ersättning, beror på serskilde omständigheter i hvarje mål, hvarföre ock lagen i 21 Cap. i § Rältegångs-Balken stadgat, att hvar, som i rättegång vill fordra betalning för kostnad och skada, skall derå ingifva förteckning; då följagtligen någon taxa ej skulle kunna uppgöras, som egde allmän tillämplighet; och då, beträffande senare delen af motionen, ansvar för rältegångs-missbruk redan finnes uti 29 Cap. nämnde Balk bestämdt, samt några nya föreskrifter i detta afseende, på sätt motionären yrkat, ej lära vara af nöden; så hemställer Utskottet vördsamt, att ifrågavarande motion måtte lemnäs utan afseende. Slockholm den 18 September 1840. Bih, till R. St. Anis. till Exp. Utsk. d. 13 Sept., kl. 13 midd. Betänkande, i anledning vackt motion om rättighet för den, sorn till försäljning emoltagit varor och derpå lemnat egaren förskott, att derför njuta, framför andra borgenärer, företräde till betalning ur samma varor. Uti en lill Vällofl. Borgare-Ståndet ingifven och sedermera lill Lagutskottet remitterad motion, har Herr Olof Wijk yLlrat, att tvist ofta skall uppstå, huruvida den, som innehar varor, dem han till försäljning af egaren emottagit och på hvilka han till denne lemnat förskott, hör, i händelse egaren till borgenärerne afträder sin egendom, för förskottet njuta företrädesrätt till belalning ur samma varor.
Yill man ur författningen lösrycka en eller annan § och läsa den särskildt, så kan man möjligen komma till det resultat, som Gr. Mörner gjort, eller att K. Mits Bef:de kunde befalla en magistrats-person att resa land och rike omkring. Men om Hr Gr:n läser 32:dra §:n, så finnér han der stadgadt huru i stad särskildt och på landet särskildt skall tillgå med utseende af ordföranden, och då visar sig att så icke kan cga rum som Gr:n antagit. Medan jag har ordet, hemställer jag till Gr. Lagerbjelke, om det icke kunde gå an att omflytta de båda morn., så att det första blefve det sednare. Jag tror, i likhet med Hr Adelborg, att en sådan förändring bör göras till följd af ändringen i 32:dra §:n. Gr. Mörner: Jag nödgas bestrida den gjorda anmärkningen emot mig. I 32:dra §:n står: På landet bör bevis-bered ningen utgöras af kronofogden eller annan af K. Mits Befide förordnad person, »som eger» etc. Jag kan alldeles icke tro att ej en magistrats-person kan hänföras under rubriken »annan», och då må han väl kunna utses till ordförande. Pinnes han inom de lefvandes antal, så måste han väl vara någon. Gr. Lagerbjelke: Med anledning af Hr Beutersvärds hemställan till mig, ber jag att få förklara, att jag gerna går in på hans förslag. Så vida B. o. Ad. beslutar en sådan förändring, bör ordet »annan» i det då blifvande lista mom. utgå, hvarom jag anhåller att propos. måtte framställas. Hr Beutersvärd: Jag är förekommen af Gr. Lagerbjel ke. Om ordet »annan» borttages, tror jag att äfven Gr. Mörner skall finna §:n tydlig. Gr. Mörner: Jag har aldrig funnit denna § otydlig, utom tvertom ganska tydlig i den mening, jag uppfattat densamma, nemligen att det kan blifva uppdraget åt kronofogde eller magistrats-person att resa omkring för att fungera som ordförande. Emellertid skulle jag hemställa, om icke Erih.
De pä Höaste Embetens Stak upförde Lön och Taffelpenningar tor Stens. Ministern för Utrikes Ävenderne 6002 R:d. Denne astöning grundar sig pä Kongl. Mai: s och Riksens nu för-amlade Skänders faststälde Stak för detta Enibeke; och Stats-Ukskottet kan icke upgifwa någon närmare Specifikation berch än hwad S a^en innehäller nemligen att ZOoo R:d beräknas såsom Lön, och zooo R.d säsom Taffelpenningar. z:o De till indragning och besparing genast med sörlidit ärs stut upförde 1,006; 5. 4. D §e utgifter äro sävane, som i anledning afven nya Sta s» regleringen och andre vinst lndighe er funni.s af den beskaffenhet, att de till Statens lisa och u'an förnärmande af nägons räkt kunnat genast indragas — Och Sta-s-Utskottet förmodar icke, att den warde Ledamoten af dek Hederrvärda Bonde Seander önskar, akt fä dem äler pä Stat upförde, dä StalsUtstottet werkeligen funnit dem sädane, akt de bade böra och kunna besparas. En Ledamot af Höglofl. Ridderskap» och Adeln har anmärkt, att ätski ige Enibeisoch Tjensteman af för detta Inrikes Civil Expeditionen stola istina Löner och Spvrclar utan ait göra tjenst, och hwarföre hemställes, att äfwen de, enligt Urstotlels antagne S28 Den 12 Zebruaril. princip, mätte flyttas pä allmänna Jndragnings-Sta» ten.
Vi har under nuvarande omständigheter funnit nödvändigt att förbjuda all utförsel ur riket av beväringspersedlar och krigsammunition av vad slag som helst, så vida inte Vårt särskilda tillstånd ges. Stockholms slott den 5 maj 1813. CARL. Förordning om nederlag och vad därvid bör iakttagas. Stockholm den 5 maj 1813. Det har lyckats Oss att genom allmänna inskränkningar bevara betydande handelsförmåner. Vi vill särskilt följa verkningarna av den hastigt utvidgade nederlagsoch transitohandeln. De hittills gällande författningarna är beräknade på betydligt mindre omfattande rörelse. Därför förordnar Vi denna stadga. Om Nederlagsrättigheten Till Göteborg och Karlshamn skall hädanefter alla slags utrikes varor tillåtas både till in och utförsel uppläggas i nederlag. De får föras på svenska eller främmande handelsfartyg av ineller utländsk man och varorna får Stockholm får nederlagsfrihet för alla med svenska fartyg inkommande till export lämpliga produkter om de kommer från Östersjöhamnar. Undantag endast brännvin. I Strömstad kommer nederlag att finnas för danska och norska varor. I alla stapelstäder oräknat det ständiga saltupplaget, får nederlag finnas för omalen spannmål och hampa. För svenska Ostindiska Kompaniet gäller det privilegium som utfärdades den 3 mars 1806. Nederlagsfrihet gäller för Göta Kanalbolag och har blivit förlagt till Göteborg och Söderköping. Gäller så snart kanalen blir klar. Om nederlagsvarors mottagande och uppläggning. Om ägaren önskar att varorna blir kvar i landet betalas tull. Skall de åter utföras till annat land eller till någon berättigad stapelstad får detta inte ske på landsväg. Varor som inte är tillåtna skall alltid föraras i särskilda magasin. I Göteborg, som har mindre magasinsutrymme kan ägaren få förvara varorna under eget ansvar, när han betalt tullavgiften. Gäller inte vin och utländska drycker. Om Nederlagsrecognitionen. Recognitionsavgiften (nederlagsavgift) är ½ % för tillåtna varor och 1 % för förbjudna. Gäller inte salt. Ligger varorna mer än 2 år betalas ny avgift. Undantag salt och spannmål. Avgiften beräknas på inköpspriset. Om angivningen och räkenskaperna. När skeppen kommit skall ägaren till varorna lämna upplysning till tullkammaren om sina varor. Namn, antal mått eller vikt, märken, nummer på packar, fat eller kistor skall uppges. I lossningsrulla som tullkammaren utfärdar skall tullavgiften påtecknas.
Jag tror följaktligen att förslaget del R. o. Ad. skall sjelft underhålla sina Riksdagsmän, är af den beskaffenhet, som Bellman sagt om ett annat förhållande, nemi. att del ej kan värderas af menskligt förnuft. Jag orkar nu icke fortsätta längre, utan anhåller att återfå ordet [>å e. ra. Frih. Cederström, Rudolf: Tillgifvenheten för vanda, kända och älskade lefnadsförhållanden kämpar, efter mellantider af likgiltighet, i nästan hvarje menniskobröst, med den stundom af verkligt behof, stundom af en vilseledd känsla härflytande längtan efter förändring och förbättring i sin ställning, till krafternes utveckling, till ökad frihet och verksamhet; — eller ock, från oroliga och fruktlösa sträfvanden, nalkas en öfvergång till en mera koncentrerad, lugnare ordnad kraft. En sådan inre strid föregår äfven, lid efter annan, i nationernas lif.- Vis är den man, som har i sigte ej mindre alt vårda och bevara det goda honom är beskärdt, än genom omtanka förkofra och öka dess värde. Samma varsamhet, samma nit, åligga med desto högre ansvar dem, som äga en röst i det allmänna och äro skyldiga att bevaka dess bästa; det åligger oss i dag att, efter sorgfällig pröfning, samvetsgrann! afgöra den vigtiga samhällsfråga i grundlagsenlig ordning oss nu lill besvarande föreligger. R. St. och deribland R. o. Ad. hafva inom loppet af ett tiotal af år funnit sig icke kunna anlaga 2:ne efter hvarandra hvilande förslag lill nationalrepresentationens ombildning. Dessa beslut hafva utgjort kraftiga bevis för R. Stars och särskildt R. o. Ad:s tillgifvenhet för vår statsförfattning, men egentligen för dess grundvalar, för den anda, som inom slatslifvet uttalat sig. Hvilka äro dessa grundvalar, hvad är denna anda, om ej da under tidernas egen naturliga utveckling väckla andliga krafter, hvilka sökt sig ett uttryck i statsförhållanderne?