Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Frän Högö. Preslc-Ständet. S. D. Föredrogs ånyo Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande N:o 7, i anledning af Kongl. Majlis nådiga Proposition angående - Prot.-UIdrag den 18 Maj 1860. 401 gående förnyad författning om utskrifningssältet oell inrättningen af allmänna bevärings-manskapet, dels ock enskilda motioner i samma ämne, äfvensom, i sammanhang dermed, ett meddeladl utdrag N:o 281 af llederv. Bonde-Ståndets Protokoll den 28 sistlidne April, innehållande dels hemälda Biks-Stånds vid pröfning af lörberörde Betänkande fattade beslut, dels inbjudning till Med-Slånden alt i delta beslut med Bonde-Ståndet sig förena. Preste-Slåndet biföll till alla delar hvad Utskottet i detta Betänkande föreslagit, med erinran allenast att det oriktigt influtna ordet ”rtW”, på raden 3 uti § 7 mom. 2, malte rättas till ”i”; och ansågs, efter hvad Ståndet sålunda beslutat, Bonde-Ståndets lörenämnda inbjudning ej föranleda till annan ålgård än alt läggat till handlingarna. Frän Vällofl. Borgare-Stdndet. S. D. Föredrogos ånyo Konslilulions-Utskottels Memorialer: N:o 14, med förslag till ändring i 21 § Biksdags-ordningen. Ståndet beslöt, såsom sin gemensamma tanka, att hänskjuta förslaget till Konstitutions-Utskoltet, med förklarande, att Ståndet godkänner förslaget, så vidt det afser all inrymma åt Presteoch Bonde-Stånden, i fråga om riksdagsmans behörighet, samma pröfningsrält, som är Borgare-Ståndet medgifven, men att Ståndet deremot afslår sednare delen af förslaget, såsom onödig och onyttig.
4,000: - * Förbindelsen A 25,000 - resten 2,000 tillhör Bergmanska fonden. ~) &gt;. Transport 2,000: - kr. 4,000: - 2 25,000: » 16,200: 43,200: - Sumnia kronor 47,200: - med nfdrag af: af fröken Bergman uttagna (se protokoll. 13 /, 1893 200: kronor 47,000: Sistniiimda belopp iiï placertzdt s. f. Aktiebolaget Bergman Huniinel obl: r ... 2,000: Kopparb. Hofors siigv. A.-B: s förbindelser 2,000: Bergslagernas jernv. A.-B: s oB1: r ... 18,000: Forsbaclrn jeriiverks A.-B: s inteckning 25,000: kronor 47,000: - Samtliga i berättelsen ornuäinnda värdepapper, hvil ka vi funnit förvarade uti styrelsens kassafack i Stockholms Enskilda bank, äro efter vh öfvertygelse fullt betryggande och iiro alla utgifter styrlrtn med oss förevisade verifilratioaer. styrelsen derjenite efter v&amp;r uppfattning ph ett mycket beröinviirdt s5tt iakttagit &gt;förbundets » intressen, ar det oss ett nöje, att hiiriiiecl kiinna tillstyrka densamma ful1 och tackenm clechnrge för 1892 Ars förvaltning. Dr51rtreforn1föreiliiigeas verksamhet har under det sjui~cle niibetshret fortgktt efter sanima plan som de fösegiiende Aren. Utstiillningar af föreningens hela modallserie 11af~yn egt rum i Helsingborg, Rmlstad, Lniidskronn och I (i.istinehamn.
Det torde tverlom vara kändt, att denna fråga då diskuterades med mycken värma inom de serskildta RiksSi.-n och det var endast under vilkor af legningsrälten som Borgare och synnerligast Bonde-St:n, hvilkas söner i främsta rummet voro de, som skulle lida af legningsrättens uphörande biföllo 1812 års beväringslag. Denna legningsrätt är ett conditio sine qua non, om jag så får säga för konskriptionens existens och jag tror således att i samma ögonblick som man tager bort legningsrälten, så har man gifvit en grundstöt åt beväringssystemel. lJå grund af allt detta tror jag att den förevar:de motionen är skadlig och önskar derföre att densamma icke måtte vinna B. Stms bifall. Jag anhåller att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja motionen till Ulsk. Frih. Klinkowström, Bud. Mauritz: Hufvudsakligen instämmande uti de anmärkmr, som Hr Bildt har gjort emot Frih. Raabs motion rör:de uphörande af legningsrälten, ber jag dock fä nämna några ord i afseende på denna motion och den fråga, som dermed äger sammanhang. Under anhållan alt milt yttrande mätte må åtfölja motionen till Utsk. När konskriptionslagen förevar hos R. St. år 1812, så tillsattes ett serskilt Utsk. för att behandla denna fråga. Utsk. tillstyrkte legningsrättens bibehållande, icke af grundsats, utan derföre, alt Utsk. ansåg, att Svenska folket icke ännu var moget för uphörande af denna urgamla rättighet. Legningsrälten har nemi. varit lika gammal med vår stående amice. Redan under utskrifningarne medgafs legningsrälten och det är endast undantagsvis, som denna rättighet uphört. Jag påminner mig serskildt 1631 års utskrifning, der K. M. förbjöd alt legningsrälten skulle få ega rum, men i allmänhet egde den rum, och der icke legningsrälten lick komma i fråga, så fingo hela menigheter och provinser lemna penningar, i st. f. alt lega folk.
Af den händelse, som inträffade för några plenidagar sedan, nemi. att nej-proposm blefja-propos. och ja-proposm blef nej-propos., har Gr. Lagerbjelke velat drifva det derhän, att samma ordning vid proposmes upställande, alltid skall iakttagas. Jag vill fästa upmärksamheten uppå, att, i den förra frågan ja-proposm innebar en afvikelse ifrån Utsk:s betänk. och att det då verkligen fanns uti samma propos. någonting att 362 Den 12 April e. m. med ja besvara. Här återigen förekommer ieke ett sådant förhållande. Frågan är endast om ett enkelt bifall eller afslag på betänk. Nu stadgar Riksd.Ordn. alt propos. först skall framställas på bifall till Utsk:s förslag. De öfriga proposme, som sedan kunna framställas, må man besvara med ja eller nej, hvilketdera man behagar. När propos. framställdes till afslag, oell Hr Frih. o. Landtm, fann det ja, som meddelades, vara öfvervägande, så begärdes votering af dem, som önskade bifall lill betänk. När så är och när den, som begärt votering har gjort det, för att kunna lägga sitt ja till Utsk:s förslag, så förefaller det mig högst besynnerligt* alt man vill göra detta ja till nej, och alt de, som vilja motsatsen, böra svara ja. Det vore ett besynnerligt förhållande om man skulle vända om frågorne ifrån deras rälta natur, så att de komme att, så till sågandes, behandlas bakfram. Att R. o. Ad, förut har iakttagit hvad Hr von Hartmansdorff har föreslagit, derom torde jag ej behöfva påminna, då R. o. Ad. tvifvelsutan erinrar sig, att för några plenidagar sedan, också var fråga om ett Utsk:s betänk, dervid R. o. Ad. med nej, besvarade Hr Frih. o. Landtnäs framställde propos. på bifall och sedan ja på propos. å afslag hvarefter votering begärdes, dä bifall till förslaget blef ja-propos. och afslag, blef, såsom del borde vara, nej-propos.
IV. B. 350. A. 373. Stats - ( 137 ) Stats-Ulskoliels Memorialer, Betänkanden oell Utlåtanden : — N:o 145. i anledning af väckt motion, att för Domaren i Östra härad af Jönköpings Län malte anvisas annat boställshemman. IV. B. 350. A. 373. — N:o 146. i anledning af väckt motion, om befrielse för städerna i riket från utgifter för Kronouppbörden, byggnad och underhåll af tullhus samt fångvården, och dessa utgifters utförande på Rikets stat. IV. B. 350. A. 373. — N:o 147. i anledning af erhållen ålerremiss å Utlåtandet N:o 38, angående ulgifterne under Riks-Statens Första Hufvudtitel. IV. B. 446. A. 501. IX. E. 587. A. 594. — N:o 148. i anledning af erhållne återremisser A Betänkandet N:o 39, angående regleringen af ulgifterne under Riks-Statens Andra Hufvnd-Tilel. IX. E. 587. A. 594. — N:o 149. i anledning af erhållne återremisser A Betänkandet iN:o 73, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Fjerde Hufyud-Titel. IX. E. 587. A. 594. — N:o 150. i anledning af erhållne återremisser å Betänkandet N:o 74, angående regleringen af ulgifterne under Riks-Statens Femte Hufvud-Titel. IX. E. 587. A. 594. N:o 151. i anledniug af erhållne återremisser å Betänkandet —N:o 90, angående ulgifterne under Riks-Statens Sjette HufvudTitel. IX. E. 587. A. 594. — N:o 152. i anledning af erhållne återremisser å betänkandet N:o 91, angående regleringen af ulgifterne under Riks-Statens Sjunde Hufvud-Titel.
– Men Brodermördarens – den tecknades – dens barn, hvilkens missgerning var större än att hon måtte honom förlåten varda – Det står jag icke ut med. Tystnad. Era: Och den gemena, den hårdsinte Fransmannen, som har hjerta att kalla dem fram ur marmorn! Han måtte inga barn åtminstone ha sjelf – Ja han förtjente precist samma öde hans aftecknade grupp nyss fick. Det börjar ljusna litet för Gunlas förstånd, men hon tiger allt. Eva: Gunla säg, för du har tänkt på de sakerna, mer än jag. Kan rättvisa icke vara grymhet? Gunnilla: Menniskors. Eva: Ja men det var ingen menniska som vållade, att Cain icke dog barnlös Eva ryser till, far upp – kastande armarna om Gunnillas hals, trycker hon ansigtet mot hennes bröst och säger med låg, tårqväfd stämma: Ack Gunla, Gunla! Jag har aldrig tänkt på allt det der, förr än i afton Nu blef tid och tillfälle för Gunnilla att tala. Hvad en af Sveriges fordna Konungar, af ålder, bekymmer, – och hemliga samvetsagg – nedtryckt, hoppades, när han med handen på den unga sonens hufvud utbrast i ett Han skall göra det, trodde Gunnilla om Gud Det tyngande, krossande – det orimliga – Större och mäktigare än detta, än allt – vore Han som är – Enligt denna tro talade Gunnilla alltid Klockan slog ett, klockan slog tu. – I Evas rum visstes nu ingen reda på tiden. Eva hade åter höjt sitt hufvud. Nyss trodde hon sig aldrig mer komina att le, men leende syntes åter på hennes ljusnade anlete. Klockan slog tre – En stund hade begge vännerna varit tysta. ”Nej det är tid att sofva” sade slutligen Gunnilla. Eva: Sofva! Jag jag tror verkligen jag skulle kunna sofva. För ett par timmar sedan tänkte jag sömn aldrig mer kom i mina ögon – God natt, god natt du Seths barn, men säg mig ändå först om du icke tror Här lindade Eva åter armarna om Gunnillas hals och återstoden af meningen framhviskades i Gunnillas öra. Hvad Eva icke vågade högt uttala, hvi skulle det skrifvas?
Men då den minsta sats rubbar ett helt system, så måste en systematiker alltid vara beredd till strid och kan ej, utan fara för hela systemet, tillåta, att ett enda jota deraf afprutas. Universitetet i Tübingen står, som det säges, för närvarande icke i kunglig nåd, emedan andan hos ungdomen icke är den behagliga. Thronföljaren, en 18 års yngling, studerade dock nu i Tübingen, d. v. s. han vistades der en termin och tog privat undervisning af några universitetslärare. Konungen gjorde från Stuttgart ett besök i staden till hans examen, men dröjde blott några timmar, och kuskade sjelf, med egna hästar, helt obemärkt tillbaka, likasom han kommit. Han är icke personligen så mycket omtyckt, som styrelsen förtjenar att lofordas. Statsinkomsternas förvaltning är isynnerhet på god fot. Inrikes och finansministern äro båda af obetydlig, borgerlig härkomst, och båda berömda. Den sednare, Heerdegen, skall isynnerhet vara en utmärkt man. Årligen besparas halfannan million fl. Rhein., och af denna besparing användas frikostiga summor till allmänt nyttiga företag, offentliga byggnader o. s. v. Dagbladscensuren är äfven här ganska sträng; dock kunna regeringsåtgärder i dem afhandlas, ehuru icke direkt tadlas. Toma spalter visa för hvarje gång, huru mycket censuren tillegnat sig. Klagomål mot ministrarne och autoriteter i sista instansen kunna inlemnas till kamrarne. Würtemberg har på 360 qv. mil en befolkning af 1,600,000 invånare, således 4400 på qv. milen, d. ä. nära dubbelt flera på hvarje qv. mil, än Hannover, och nära 1½ gång så mycket, som Preussen öfverhufvud. Af tyska länder hafva endast konungariket Saxen och Saxen Altenburg en tätare befolkning, samt Nassau och Hessen-Darmstadt en nästan liknande. Men i dessa länder finnas också ringa ouppodlad mark.
Jag ber få fästa Ridder-* skåpets oell Adelns uppmärksamhet derpå, att Herr Ribbing väl anfort, det anmärkningar blifvit gjorda öfver vissa Cassors förvaltning, men, att Kongl, Maj:t ej fattat beslut deröfver, bär Herr Ribbing ej bevisat. Jag är nu ej beredd att göra redo för denna sak, och man har ej eller bestämdt yttrat, om anmärkningarne varit under Kongl. Majrls pröfning, Jag vågar dock säga, att om anmärkningarne blifvit gjorde, och i underdånighet anmäldte, hafva de ej blifvit lemnade utan åtgärd, Det kan ej vara Kongl. Maj:ts afsigt att låta anmärkningar, hvilka förtjena att fullföljas, förfalla. Orsaken, hvarföre Kongl. Majrt ej velat gifva sitt bifall dertill, att anmärkningar må genast full-* följas, utan att hos Kongl, Majrt anmälas, var, att Kongl, Majrt funnit, det KammarRätten utfärdat anmärkningar mot hela menigheter, på grund af missförstånd eller otydlighet i Författningar. Oro och bekym-* mer skulle genom sådana anmärkningars fullföljande endast hafva föranledts, utan någon nytta, Då sådana anmärkningar förekommit i StatsRådet, har Kongl. Majrt derföre befallt, att de ej vidare skulle fullföljas, Har deremot anmärkningen angått ett Collegii förvaltning, tror jag ej ett enda exempel finnes, att den blifvit nedlagd. Jag anser derföre Herr Ribbings förslag öfverflödigt och onödigt, hvarföre jag också får afstyrka bi-, fall till detsamma, Den i S Jan u a r i i f. m. 279 Herr Ribbing: Då den siste Talaren ansett mitt förslag onödigt, liar han säkerligen ej hört, att något fullföljande ej ägt rum å den af mig citerade anmärkning. Jag torde derföre ånyo få uppläsa de af mig citerade handlingar. Sedan detta skedt, fortfor Herr Ribbing: Det synes sålunda vara en rund lid, sedan dessa anmärkningar väcktes.
Ad:s föreskrift i delta fall) och jag hemställer derföre, öm icke R. o. Ad. behagade ytlra sig öfver den enkla frågan, huruvida någon betänklighet kan förefinnas vid att företaga votering öfver de ifrågavarande punkterna vid Utskts nästa sammanträde, hvilket är utsatt till Tisdags e. m. kl. 6. Hr von Hartmansdorff, Augt jag får vördsamt fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att öfverläggningen kommit att omfatta (vänne ämnen på en gång, Vi hafva nemi. en inbjudning från BorgareSt. röride åtskilliga sUmmor, hörande till extra-statsregleringen. Denna inbjudning slår icke uppförd på föredragningslistan, på sätt Gr, Frölich erinrat. Någon pröfning af densamma kan således icke äga rom i dag, eller förrän målet kommit på listan. Delar följaktligen ulan ändamål att nu uppehålla sig dermed, Den andra frågan är förstärkta StalsUtskis anmälan, att de afBorgareStis ledamöter, hvilka voro närvarande vid UtskiS sista sammanträde, förklarat sig af grannlagenhet förhindrade alt rösta öfver de frågor, anglde hvilka BorgareSt. gjort inbjudning till R. o. Ad. samt PresteSt. Detta är således blott en grannlagenhets-, en höflighels-fråga, och jag hemställer derföre till de ledamöter, hvilka tagit saken mycket djupt, huruvida man bör förutsätta, att med denna inbjudning åsyftas något annat, än hvad deruti verkligen finnes uttryckt? Jag tror icke, alt man bör säga om andra hvad man icke vili tillåta dem att säga om sig sjelf. R. O. Ad. torde således böra inskränka sin åtgärd till att endast svara på hvad som blifvit frågadt, eller alt, på sätt Frih. Rehbinder för en stund sedan yttrade sig, tillkännagifva, det R, o. Ad. ansåge förstärkta StatsUtsk. icke vara af det Uppskof, Som blifvit beslutadt rör:de pröfningen af BorgareSlts inbjudning, förhindradt att företaga omröstning öfver alla de punkter, hvarom den blifvit ifrågaställd. Lika med Gr. Horn har jag trott, att en sådan invändning, som gjordes Uti förstärkta StatsUtsk., aldrig hade behöfts.
Lyckliga höstdagar, sälla och rusande för mitt hjärta! Solen skiner klar och ljus på det högblå fästet, skuggad då och då med lätt, vällustig kyla af framdansande hvita moln. Längs vägarna, upptinade efter svag morgonfrost, darra lönnbladen stilla – stilla som mina drömmar och purprade som de – i den klara luften. Långsamt faller en frukt från tyngd gren snedt mot det våta gräset. Tordyfveln surrar, grässkäran sorlar på fälten. Då och då flyger en svartstare tungt mellan grenarna, och i de gamla dammarna rör sig iden i trög simning genom det kallnade vattnet. Lyckliga höstdagar! Jag går med Nya Héloïse genom däld och skog, och hvar grå stubbe och hvar mossbelupen sten är en kär hviloplats för mig och mina drömmar. – Saint-Preux’ ord sjunga och klinga i min själ, och hur mången gång vrider jag ej i tankarna till en krans för din grift, o gudomliga Jean Jacques, hvad hösten har fagrast af blad och blommor, medan grankronorna öfver mitt hufvud susa smältande och musikaliskt som tårpilarna vid Ermenonville, de ständigt skälfvande! Himmelska Hedda, ty i denna dagbok skrifven af mitt hjärta och ensamt tillgänglig för det, törs jag väl nämna dig med det namn, som alltsedan barndomstidens flydda år smeksamt dröjer på mina läppar. Himmelska Hedda, alltid just i det ögonblick min rörelse är djupast och jag mest längtar efter en själ, delande min egen söta druckenhet, hör jag sorlet af dina steg och fraset af din klädnad, och du kommer med höstskogens lätta solsken på dina kinder och höstträdgårdens hvita astrar vid ditt bröst. Du sätter dig vid min sida, och bland allt som åtrår att vissna och dö, under bladens trötta fallande, sitter du yppig och frisk. Vi tala. Om hvad?
Äro flera inteckningar i samma egendom beviljade å samma dag, på grund af särskilda lika lydande handlingar, och har, i fall inteckningarne förnyade blifvit, förnyelserna äfven å samma dag skett; då må ej någon af de inteckningar nedsättas, förändras eller dödas, utan att den handling, hvarå inteckningen grundad är. i hufvudskrift företes för den Rätt, som inteckningarne beviljat;» och skulle, i händelse detta förslag godkändes, lista momentet af 24 § i gällande Intecknings-förordning utgå. Vidare har, uti ett till Vallöf]. Borgare-Ståndet ingifvet memorial, hvaröfver Utskottets yttrande jemväl blifvit infordradt, enskild representant, Herr Thollander, likaledes med åberopande af det skiljaktiga förfaringssätt Domstolarne iakttoge i fråga om dödande eller omflyttning af inteckning, då den handling, som legat till grund för inteckningen, blifvit hos annan Rätt för ändamålet företedd och påtecknad samt endast protokolls-utdrag deröfver meddelats den Rätt, hos hvilken man sökte få inteckningsrätten i det ena eller andra hänseendet förändrad, och enär vidtagande af åtgärder till sådan förändring, enligt motionärens tanke, borde, i likhet med hvad som egde rum i afseende på inteckningars förnyande, underlättas, så vidt det kunde ske utan att föranleda oreda och osäkerhet hvad anginge inteckningars inbördes företräde, föreslagit ett sådant tillägg till 23 § uti berörde Kongl. Förordning, att förändringar uti inteckningsrätten, ehvad de åsyftade omflyttning af förmånsrätten, nedsättning af intecknade summan eller upphäfvande af inteckningssäkerheten i viss del af panten, finge med laga verkan ske i enahanda ordning, som angående inteckningsförnyelse vöre stadgad; hvarjemte det likväl borde föreskrifvas, att fordringsägarens medgifvande till sådan ändring alltid skulle skrifvas på den intecknade handlingen och hans underskrift af två vittnen bestyrkas.
Beträffande dernäst frågan om forvagnsoch diligenceinrättningar — hvarom Utsk. förmäler, att nästan alla motionärer yrkat, att dessa måtte befordras —, så, ehuru jag önskar detsamma, har jag likväl, i afseende på sättet, en skiljaktig öfvertygelse med den, som Utskrs betänk, uttrycker, och anser hvardera af nämnda inrättningar böra särskildt betraktas, emedan jag dervid fäster olika begrepp. Enligt min uppfattning är ändamålet med en forvagnsinrättning mindre att fortskaffa resande än paketer, och vårt behof af communicationsanstalter är egentligen att för en sådan eller en paketpost, sorn, för att motsvara andamålet, bör inrättas så, att den sammanbinder alla eller de flesta Rikets residensstäder, utan att derför behöfva oftare eller på andra tider af året förnya sina resor, än landets behof fordrar; hvadan den bör ordnas endast och allenast i afseende derpå, för att ej åstadkomma onödiga förluster. Resande kunna jemväl dermed fortskalfas, dock långsammare och mindre beqvämt, än med annan skjuts, hvadan priset borde rättas derefter. En sådan paketpost skulle i följd häraf göra tätare resor emellan somliga städer, än emellan andra, allt efter som behofvet visade sig genom dess begagnande; men denna-inrättning borde alltid vara förenad med postverket, emedan den endast derigenom kan erhålla en sådan utsträckning, säkerhet och continuitet, som för ändamålet erfordras. Misstag om ändamålet och följaktligen äfven i arrangement, ehuru lätt rättade, hafva vållat, att den emellan Stockholm och Ystad inrättade piketpost förorsakat postverket stora förluster. Första och största misstaget dervid var, att den inrättades med mera afseende på resande än paketer, hvaraf uppstod behofvet af dyra och tunga vagnar, liera och större hästar samt högre skjutslega för hvarje häst, än som hade behöfts, om den genast blifvit på hela linien så inrättad, som den sedermera har blifvit emellan Ystad och Helsingborg. Det hade varit tids nog att utvidga utrymmet i män af behofvet, när erfarenheten visat dess storlek.
Men jag fruktar honom ... jag är alltid så rädd, att göra något, som han skulle klandra. Han är den enda, som aldrig smickrat mig. Men han har aldrig sagt något, och då jag ibland sitter, och betraktar hans kalla, alfvarsamma ansigte, tänker jag alltid: du så sträng, så sluten, så otillgänglig för hvarje svaghet, ... du, skall säkert heller aldrig säga något.» Och hvem var då Efverling, denna enda som förmådde Evelina, att bli hemma från en bal, eller lemna en annan, innan den var slut, af barmhertighet för den stackars gumman Wiberg, som satt der tålig på sin stol, fast hon knappast kunde öppna ögonen för damm och sömn. Var han ung och vacker, sirlig, artig och förekommande? Lefde han på en briljant fot; var han alltid klädd efter nyaste modet? Nej, han var ej något af allt detta. Få i den lilla staden kände honom rätt. Men ibland dessa få, voro tanten och Evelina hans bästa och varmaste vänner. Också då någon af flickorna skämtade öfver hans alfvarsamhet och kallade honom pappa Efverling, rynkade Evelina rätt bistert sin panna: ett tecken till vrede, som de eljest aldrig sågo hos henne. Efverling var possessionat. Hans egendom, som var ganska vacker, låg endast tvänne mil ifrån W., der han äfven mycket vistades. Han låg i vidsträckta affärer, och alla nämnde honom, som den mest reela och hederliga man. Gumman Wiberg hade, sedan några år, förtrott honom alla sina små angelägenheter. Han var hennes högra hand och öga. Och hade Efverling lemnat sitt absoluta veto i en sak, så hade sjelfva grefve Tott ej kunnat förändra hennes beslut. Då Efverling mottog detta förtroende, utbad sig äfven gumman Wiberg, att han aldrig skulle bo hos någon annan än henne. Och Efverling residerade således, från denna tid, i husets båda öfverrum, som alltid stodo varma och putsade då han kom. Han åt vid hennes bord; och aldrig var gumman gladare, än då hon om aftnarne kunde hålla honom qvar, och de då fingo draga sina spader.
Så er kappa, fodrad med niärd, edra gants de Suede och er långa boa, som också jag hade godt af en gång — ni minns, när jag följde er hem från teatern den där kvällen, då det smällde till — pardon, frös på, vill jag säga. Och nu er arm! » Hvad tänker ni på, min herre? » Nej, det är sannt vi ä ' i Stockholm och inte i Paris, och jag är inte heller det minsta förlofvad med er. Det är synd, men det är en sanning. Framåt således, min fröken, på vanligt sätt som ett par istadiga hästar, som inte ännu lärt sig dra jämnt! Vet ni, hvad — » Säg ut! » Det föll mig något in — vet ni hvad det är för väder i dag? » Ni ä " lustig! » Visst inte — det är Lidingöbroväder. Känner ni då inte i tankarne, hur godt det skulle smaka, stufvad lake och gammalt rhenskt, att 189G spisa på den soliga verandan, med fjärden glittrande framför oss. » Men, min h e r r e. » Herregud, det är luften, vårluften, som gör mig yr i hufvudet. Ni med mig på Lidingö- bro,. lake och Johannisberger. det vore världens sista dag — hvad skulle alla edra tanter säga? » » Ni måste vara förnuftig! » Förnuftig — ja, min fröken, jag vill vara förnuftig, men det har sig så svårt. Se då på alla dessa unga damer, eleganta, korrekta, se hur denna fläkt af berusande sydlig vår kommer deras ögon att tindra, läpparne att le, farligare, skälmskare än vanligt — men låtom oss vara förnuftiga! Ingen lake, ingen Johannisberger — en bakelse och en kopp choklad inne hos Hellbachers — » Nej, ingenting — ingenting alls! » Men jag trodde. » Ni har trott galet — tror ni världen ens tillåter en ung dam att äta bakelser och dricka choklad inne på ett konditori med en ung herre? Nej, det går visst inte an!