Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvud första Punkten angar, så kan deni samma lämpeligast delas i följande frågor att afgöra, nemi. i:o Om Allmänna MagazinsDirectionen är rätt organiserad till uppfyllande af sin bestämmelse? eller, i vidrigt fall, huru en ny Administration bör inrättas? 2:0 Huru stora, och af hvad be - Den 16 Maj skalfenhet böra de Fonder blifva, som lemnäs den Administration, hvars omsorg är, att vidmagthålla jemna Spannemålspris, På första frågan svarar jag, att ehuru den nu varande Direction, i min tanka, på det mest hedrande sätt, visat sig harva uppfyllt Konungens Nådiga Förtroende , anser jag en CoilegialStyrelse icke för framtiden kunna fullgöra det ändamål, som åsyftas och nu är under ventilation, derföre, att all executiv befattning, hvaruti flere röstägande Personer deltaga, saknar den enhet och kraft, som erfordras till hastiga och båtande anstalter. — Den väckelse som hämtas af allmänna omdömets bifall eller klander, är också mindre verksam, då den' rörer en hel Corps — än då en enda Person uppbär hedern af en god, eller tadlet för en dålig Administration. Annu ett skäl talar emot närvarande CollegialStyrelse. Tillfällen finnas, då- en nyttig anstalt, under utförandet, måste hållas dold, för att icke motverkas af stridige in. teressen — och hemligheter bevaras svårligen, då de åt många måste anförtros. Af alla förenade orsaker, anser jag således angeläget, att en Enda Person erhåller Öfver-Styrelsen af Magazinslnrättningarne och omsorgen, att med Kongl. Majtts Nådiga bifall, vaka öfver underhållandet af jemna Spannemålspris. Denna Embetsbefattning, som efter nu Den 16 Maj. varande, dertill så sällsynt danade Innehafvare» afgång, lämpeligast torde kunna förenas med StatsSecreterare Syslan vid Handelsoch FinanceExpedilionen, bör i min tanka ovilkorligen stå under Kongl.
En värd Ledamot, Herr Grefve Spens, C. G., har redan för sin del godkändt Betänkandet , då detsamma första gången föredrogs. Hans då afgifne grundeliga Anförande, anhåller jag måtte varda, uppläst, för att i sammanhang med Banco-Utskottets Utlåtande öfver Friherre Cederströms då i samma Ämne gjorde Anmärkning, nu komma under pröfning. Friherre Wirsén, Gustaf Fredric.- Då BanCo-Utskottets förnämsta syftemål borde vara, att icke tillstyrka sådana preliminaira Beslut, hvarmedelst Riksens Ständer möjligt-vis i förhand skulle lagt hinder för Hufvud-frågans fria Den 2 Felruarii: 85 Behandling, så blef det icke möjligt att, med bibehållande af en Provisorisk Reglering, utsträcka åtgärderne å Banquens sida längre, än hvartill den sorn Fordrings-ägare kunde agera. Enär sålunda å ena sidan, man ingalunda borde drifva Discont-Directionerne, att, mot deras vilja, förklara Disconteme i Concours-tillstånd, och Domaren åter hade under tiden upphäft den af Banco Fullmägtige vidtagne Reglering för Massornes oförskingrade bibehållande, återstod för Urskottet icke annat än att uppsöka hvad dernäst möjligast kunde leda till ändamålet. Detta finnes förmodeligen ock i Utskottets tillstyrkande, såsom på en gång lagligt och ändamåls-enligt; nemligen att definitiva Liqviden med Discont Papper icke får sträcka sig längre än vid full betalning af förfallne Skulder , då de deremot vid Omsättningar skola tagas blott som Hypothek. I anledning af hvad jag nyss hörde en värd Ledamot yttra, att man fordrar Banco-Sedlar vid Omsättningar, bör jag erinra, att sådant är icke Utskottets tillstyrkan; tvärtom är den tydlig, att äfven vid sådana Liqvider få Discont-Papper emottagas, dock blott som Hypothek, till befriande af Lagsökning och Öfverränta.
N.o 338, i anledn. af väckt fråga om utbetalning till Bredaryds församling af ett, räntan å hemmanet Bannas Höltagården motsvarande capital. Likaledes bifölls vid förnyad föredragning Stalssamt Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:ns den 7 dennes på bordet lagda betänk. N;o 4J> ■ anledn. af väckt motion om anslag till förhöjd lön åt en skollärare i Östhammar. Ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärsoch EkonUtsktns den 7 dennes på bordet lagda betänk. N:o 42> • anledn. af väckt fråga om inrättande af en skola i Arvika köping. Hr von Hartmansdorff, Arn g.: Mig synes att de sammansatta Utsk:n varit för hårda i deras tillstyrkande rörtde Arvika köping. Det är den skilnad emellan Östhammar, som nyss var i fråga, och Arvika, att Östhammar har ett anslag af 9 t:r kronotionde spanmål, då deremot Arvika har intet. Östhammar är visserligen en stad, men belägen på ett sådant ställe och under sådana förhållanden, att deraf troligen aldrig varder något betydligt. Arvika är visserligen icke annat än en köping hitintills, men belägen på ett sådant ställe, att efter ali anledn. kommer Arvika att stiga och blifva en ort af betydelse för den omkring liggande trakten , eller för hela den medlersta och öfre delen af Wermland, som ligger emot Norrska gränsen. Från Arvika är såsom man vet, sjöfart till Wenersborg och ytterligare ner till Götheborg. Detta ställe är också i tilltagande. När nu en sådan ort finnes, med alla dessa omständigheter för sig, synes det vara skäl att Staten understödjer dess förkofran. Ingen väsendtligare utvecklings-anstalt lärer kunna finnas, än en skola, och om Staten dertill bidroge med något särskildt anslag utöfver det, som i allmänhet är anslaget åt församlingarne, så tror jag man gjorde rätt. Det är icke skäl att anse en köping på samma sätt, som en landsförsamling. Bao Deri 14 October e. m. Köpingen behöfver utan tvifvel betydligare anslag , beböfver det förr och hastigare iin landsförsamlingen.
Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som rörer upliäfvandet af Kongl. Förordningen den 7 December 1787, angående lifsstraff för obehörige omdömen öfver de af Kongl. Maj:t vidtagne författningar, måtte å nyo till Kongl. Majrt inlemnas. Herr Ribbing, Arvid, begärde, att detta Betänkande mätte ytterligare få hvila på bordet. Herr von Hartmansdorff, August, förenade sig med Herr Ribbing. Hans Excellence Herr Grefven och handt Marskalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att LagUtskottets ifrågavarande Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet, komme detsamma ock att, enligt 49 §■ Riksdagsordningen, derstädes förblifva livilande. Den 2 Mars e. m. Föredrogs ånyo LagUtskollels den 16 sisllidne Januarii under N:o 21 afgifne,och den 16 derpåföljde Februarii e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver väckt Motion om stadgande, att lägrad qvinna, som lill sitt barns försörjande vill njuta understöd af Fattigvårdsinrättning, skall åligga att upgifva sin lägersman. Herr Ribbing> Arvid: LagUtskoltets Betänkande, att en lägrad qvinna icke bör åläggas upgifva, hvem som är fader till bennes barn, tror jag vara rigtigt af det skäl att, om lion ej det vill, bon dertill svårligen kan tvingas. Mot de öfriga anförda skälen kunde väl vara åtskilligt att anmärka, men jag förbigår det. Såsom modification af ifrågavarande förslag, skall jag anhålla att få göra en ny motion; nemligen om uphäfvande af Kongl. Brefvet den 17 October 1778 som bland andra orimmeligheter äfven för visse upgifne fall förbjuder husbönder, själasörjare, ja sjelfve föräldrarne, alt efterfråga en hafvande qvinnas tillstånd. Lagstiftaren bör ej lägga sig uti de husliga förhållanden mellan föräldrar barn o. s. v.
Raab har börjat sitt föredrag i denna fråga med en slags rethorisk framställning om de närvar:de politiska tänkesätten här i landet. Ilan har omtalat, huruledes man i detta hänseende skulle befinna sig i ett slags stiltje, som icke vore af vanlig beskaffenhet utan snarare liknande ett töcken, hvilket inom kort skulle framalstra storm, om ingen förändring i nuvar:de representationsform åstadkommes, och, såsom ett ytterligare bevis för nödvändigheten af en sådan förändring, har Frilen yttrat alt, likasom inom den enskilda familjekretsen, kärleken emellan föräldrar och barn säkrast bibehålies derigenom, att barnen njuta lika rätt, så borde äfven lika rättigheter tilldelas alla samhällets medlemmar. Frilen har vidare, för att ådagalägga olämpligheten af R. o. Ad:s bibehållande såsom Riksstånd, åberopat hvad en frägdad talare och ledamot af detta Stånd i det hänseendet anfört. Frilen har äfvenledes, för att bevisa Stånds-representalionens oförmåga ali upfylla sitt kall, yttrat, alt såväl inom Stånden som Utsk. en splittring i meningar skulle ega rum, hvilken gått ända derhän, alt målen stundom, ja oftast afgjordes genom den förseglade voteringssedel!!, äfvensom att landet förlorat allt förtroende för dessa Stånd, sådane de nu åro inrättade, samt följaktligen upgifvit allt hopp, alt de skola kunna i egenskap af R. S(:r upfylla sin bestämmelse; och slutligen har Frib:n sagt, att den nuvar:de representationen icke lyckats, att framkalla en konstitutionel Regering, af hvilka alla omständigheter jemte flere andra, dem jag icke kunnat bibehålla i milt minne, Frilun dragit den slutsatsen, att hos nationen skulle råda icke blott försoffning utan äfven missnöje med både Regering och Ständer, hvarefter Frilun förklarat alt mot detta onda ej funnes annat verksamt botemedel, ån i en förändrad representation af sådan beskaffenhet, som den blifvit föreslagen uti en af Hr Brink vid betänkandet fogad reservation, hvilken Frilun derföre yrkat att R. o. Ad. måtte antaga så som sin gemensamma tanka. Jag skattar Hr Frih.
Den, som misstänkes att hafva begått brott, hvarå dödsstraff eller straffarbete, dock ej under två år, efter lag följa kan eller för hvilket förlust af medborgerligt förtroende för alltid stadgad är, skall i häkte tagas. t). Misstänkes någon att hafva begått brott, som ringare är, än i 5 punkten sägs, men hvarå dock straffarbete efter lag följa kan; den må ock i häkte tagas. Häfver han embete eller tjenst, eller fast egendom, eller eljest stadigt hemvist eller yrke, och kan det ej skäligen befaras, att han afviker, eller att han, genom undanrödjande af bevis eller egendom, sakens tillbörliga utredning hindrar; då skall han på fri fot lemnäs. 7. Okänd person, som undandrager sig att uppgifva sitt namn eller sin hemort eller mot hvilken skälig anledning förekommer, att hans uppgift derom är osann, må, till dess tillförlitlig upplysning i sagda hänseenden vinnes, i häkte tagas, ändå att brott, hvarför han misstänkes, endast med fängelse eller böter belagdt är. 8. Ej må någon såsom misstänkt häktas, der ej misstanke på sannolika skäl grundad är. 9. Konungens Befallningshafvande i länet, så ock Borgmästare och Råd i stad, ege förordna om häkte å viss person, som för brott misstänkt hålles, efter ty i 5, 6 och 7 punkterna sägs: håfve ook Kronofogde eller Länsman å landet och Stadsfiskal i stad magt att, på eget ansvar, sådan person häkta eller häkta låta. 10. Den, som begått brott och å bär gerning eller flyende fot träffas, må af en hvar gripas, om brottet är sådant, som i 5 eller 6 punkten sägs, eller om han, ändå att brottet ringare är, efter 7 punkten häktas kan. Kongl. Majds Nåd. Proposition N:o 93. En hvar håfve ock rätt att gripa don, som, efter Konungens Befallningshaf vandes lysning, för brott häktas bör. 11.
Adeln valde förste Suppleanten, Revisions-Sekreteraren Friherre Carl Gustaf Carlsson Leijonhufvud såsom ledamot i Direktionen inträdt. 2 18 Sedan Ridd. och Adeln vid förra Riksdagen bifallit Direktionens, med anledning af väckt förslag om Riddarhus-Fiskalsoch förste Riddarhus-Kanslist-tjensternas förening, gjorda hemställan, att frågan derom måtte få förfalla och den efter Riddarhus-Sekreteraren Rrakel lediga Riddarhus-Fiskals-befattningen i vanlig ordning tillsättas, har, efter förutgången kungörelse af nämnde tjensts ledighet, Direktionen i Maj månad 1863 till RiddarhusFiskal utnämnt den ende Sökanden, t. f. Riddarhus-Fiskalen, Philosophie Magistern och Juris Utriusque Candidaten Carl Lagerheim. § 7. I afseende å den pensionsinrättning, som under namn af Wadstena Adeliga Jungfru-stift är ställd under Direktionens förvaltning, fattade Ridd. o. Adeln, uppå Direktionens hemställan, vid sista Riksdagen följande beslut: l:o att Wadstena Adliga Jungfru-stifts pensioner skola, i den mån Stiftelsens tillgångar det medgifva, förhöjas från 50 till 100 Rdr Rmt årligen. 2:o att antalet af förhöjda pensioner skola bestämmas i sammanhang med den, jemlikt 29 § i Instruktionen för Riddarhus-Direktionen, årligen skeende reglering af Stifts-pensionerna. 3:o att de förhöjda pensionerna skola tillkomma de äldsta i ordningen varande Stifts-jungfrur. 4:o att det dåvarande antalet pensionsrum, eller 238, väl må, derest kassans ställning sådant ovilkorligen fordrar, förminskas, men icke får öfverskridas förr, än alla pensionärerna blifvit delaktiga af det förhöjda pensionsbeloppet. 5:o att inskrifningsafgifterna skola blifva oförändrade; samt 6:o att den s. k. Familjegåfvan skall upphöra. Sedan
Jag hade ämnat begära ordet för alt besvara en anmärkn., som Frih. Wrede gjort, ronde lättheten för köparen att vända sig lill hvilken handlande som helst, men detta tyckes mig vara tillräckligen besvaradt af Frih. Cederström, som visat hvad svårighet allmogen har på de flesta ställen att välja denna utväg. Hvad beträffar den tidpunkt, inom hvilken den nya stadgan skall sättas i verket, och hvilken tidpunkt Utsk:n bestämt annorlunda än K. M. föreslagit, ijhvilket afseende Utsk:ns förslag äfven blifvit af Frih. Wrede understödt, så får jag fästa Friluns upmärksamhet derpå, att Frih:n d. 24 Februari detta år i sitt redan af flere talare omnämnde yttrande, såsom Den 8 Juli e. m 187 komiterad af Vetenskaps-Akademien till utredning af det ifrågavar:de ämnet, föreslagit den period,fjsom af K. M. nu blifvit proponerad, efter hvilken det skulle stå handlande fritt att begagna det nya systemet. Orsaken hvarföre d. 1 Januari IS57 föreslogs och icke d. 1 Januari 1856, motiveras i K. M:s Nåd. Propos. Vete.nskaps-Akademiens komitterade, hvaraf Frih. Wiede utgjorde en ledamot, hafva således motiverat orsaken hvarföre året 1857 i st. f. 1856 här skulle begagnas, och i hvilken åsigt jag fullkomligt instämmer. Hvad åter beträffar faran för ett helt folk af att för tidigt införa ett nytt och för alla förhållanden så rubbande system, så har man i Frankrike sett hvarthän det kan leda. Då man ä andra sidan åberopat utländska förhållanden till stöd för sina åsigter, så bör det väl icke vara mig förment alt göra på samma sätt. Det är kändt, att i Frankrike decimalsystemet infördes c1795. Tvä år sednare, således 1797, blef metern upmätt. Ar 1801 blef detta system faststäldt att uteslutande begagnas; men hvad hände? 1812 fann man sig föranlåten att bestämma ett s. k. system usuel, som kullkastade det vetenskapliga systemet och detta gällde till år” 1840.
Med anledning häraf hemställes: 1:0 att en öfverflödsförordning må författas: 2:0 att Rikets Ständer nedsatte ett Serskildt Utskott, sorn finge sig mppdraget, att en sådan utarbeta; och 3:0 att den med det snaraste fullbordades, samt under Ständernas sammanvaro underställdes Kongl. Majus Nådiga sanction. 4-0 Memorial af Herr C. Herzenhjehn, Som väl instämmer uti ofvan upptagna yttranden om Ltixens skadliga verkningar, men förklarar sig vara af olika tankar i afseende på m dien till dess hämmande. Herr Ilerz. enhjelin anser med yppighet och öfverflöd böra förstås det skadliga begär, att genom alla slags beqvämlig neter och dyrbarheter, pra t o '1 en lysande lefnad, utmärka sig och öfverträffa sina likar, hvarvid tillgångarne icke rådfrågas, ej heller huruvida medlen till d ras anskaffande äro tillåtlige; eller med andra ord: fåfängans, högmodets och skrytsamhetens bemödanden, att på alla upptänkliga sätt framställa en verklig eller förställd rikedom, för att derigenom vinna anseende och ett förment företräde framför öfriga medborgare. Efter att hafva framställt Laxens moraliska och ekonomiska skadlighet, och de Besv. oéh Ekon. Utsk. Eetänhandeiu 401 flera bevis på dess menliga verkningar, som inom Fäderneslandet förete sig, visar Herr Herzenhjclm, att orsakerne till de dyra tiderna ej endast böra sökas i myntets fallna värde, utan äfven så mycket i närvarande ti. dens tankeocb lefnadssätt, och i nödvändigheten för dem, som villja underhålla en orimlig Lux, att till möjligaste höjd beskatta sina medborgare. Memorialets författare anser dessa olägenheter likväl ej kunna genom en ÖfverflödsFörordning öfvervinnas, då detta så vä! af vår egen som andra länders historia tydeligen bevittnas.
Sä bestaffade hemmansägare eller hemmansbrukare, som efwan äro anförde, hwilka innehafwa flera hemman eller hemmansdelar, de där med ägarens elier brukarens egne bade folk och dragare bris mas - Den 9 Jullin? was och Mas, och aro belägne inom en wils afstånd isrän det ställe där ägaren eller bi akaren är wistande, boende eller mamalsstrifwen, blifwa be» rattigade, akt pä ert ställe uköfwa bränwins tillwerkning för desse inom förenämnde afstånd belägne hemman eller hemmans delar till sä stor pannerymd som swarar emot hwad för desse egendomar sammanräknade är tillätit all gagna, utan alt likwäl den titlförene förestrifne högsta panne rymden 9a kannor derwid fär öfwerffridas om ock för sädane hemman san manräknade en större pannerymd sig belöper, i hwilken händelse den öfwerffjutande pan. rikrymden kommer alt nyttjas i serskildt panna. ro:o. Rättiahcken att försälja bränwin som lösligen blifvit tillwerkadt, emellan alla städer och landet, föiblifwer obehindrad och inbördes, likwäl utan minuterings räte för den andras område; och ma ej eller ägare eller brukare af hemman eller hemmansdelar pä landet, som bränwin tillwerka, af» yttra mindre än ett stop hemma i dess hus eller mindre än en kanna om han förer det lill Stad att där försäljas. r r:o. Om försäljningen af det bränwin som i Stad tillwerkas, mä den, som rättighet till en sädan lillwerkning sig förwarfwat eller de sammansatte bolagen disponera, aftala bränwin i större eller mindre partier, dock icke under ekk stop i sänder, eller akt någon bränwins minutering dermed mä utöfwas annorledes än här nedanföre warder sörordnadt. 12:0.
Så rusade de emot honom alla — alla beto, sparkade, slogo honom, ryckte hans mun i blod med taggbetsel, ilagt, han visste inte på vad sätt, så jagade de honom i vida ringar bland de bruna stubbarna, nedåt, ned mot forsen — den svällande, dödsbringande forsen. Nu visste Micco Pajko bara en utväg till räddning: spången, som gick över forsen. På andra sidan om vattnet gick landsvägen, den lugna, säkra landsvägen. Micco Pajko vände, rusade framåt i snedd och lyckades komma till spången, medan hästarna, vrenskande och svikna galopperade tillbaka till svedjan. Men ur forsen steg ett dovt, hotande mummel, och omkring honom ropade rösterna, nu hotande, de också: »Micco Pajko, Micco Pajko!» Ut på spången! Ut på spången! Men spången var inte ledig. Där satt hans darrande, febersjuka hustru i bara linnet, med sin tomma vattenskål bredvid sig och sina små ynkliga tvillingflickor i knäet — barnen — som han hånat och pinat henne så för och som han befallt henne kasta »åt grisen», fast hon i stället, tagande hur mycket stryk som helst, skött och vårdat dem med tårar och kärlek, så länge de orkade leva. Men inför detta kände Micco Pajko sig med ens säker. De där skulle han nog rå på! Så tog han en sten och kastade mot bilderna på spången. Det var som om den stenen träffat hela skogen, ett sådant gny, skrik, brak och dån blev det. Hästarna kommo tillbaka, frostfolket kom, hättefolket, tomtarna — alla kommo till! Och vad buro blommorna mellan sig? Ett barn — ett puckelryggigt barn — sjukt och eländigt. »Bort, bort du!» skrek Micco Pajko utom sig. »Jag skuffade dig ur trädet med flit — med flit, hör du! Vad behövde du vara vackrare än jag, din bror! Bort, säger jag, bort du!» Ett enda rop av hat — så störtade hela skogen över honom. »Det blå» först! Tomtarna slogo honom med sina hammare, furorna med sina vassaste grenar, hästarna med sina skodda hovar. Myrorna, hättefolket, alla, alla hjälpte de till.
Den 3 Joni e. m. 41 jemväl liela den lokala förvaltningsoch bevaknings-personalon, föranlilles jag pä anlinda skäl anhålla om alslag ä den nu föredragna punkten i Utskits Betänk. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag vill endast tillägga några ord lill hvad den siste värde talaren yttrat. Det är, enligt min tanke, mindre lämpligt alt bestämma tullstatens reglering nu, dels emedan, om protektionist-åsiglerna segra, det torde blifva nödvändigt att fördubbla bevakning-personalen, dels emedan, 0111 deremot exportlullarne komma alt borttagas, en väsendtlig inskränkning i samma personal kan komma i fråga. Under sådane omständigheter lår jag yrka alslag å förevarande punkt af Betänkit. Gr. Mörner: Vid innev:de riksdag bar B. oAd. bifallit en af K. M. gjord framställning om fångvårdspersonalens uppförande å ordinarie stat. [tet förslag, sorn för framställningen låg till grund, var så uppejordt, alt endast en mindre del af personalen lanns uppförd på stal, under det att den öfriga, i afseende hvarå förändringar kunde esomoftast, ifrågakomma, fortfor att hafva sin lön utgående af rict lill fångvården anvisade förslagsanslag. Då, enligt min åsigt, en dylik åtskillnad på personalen borde görns äfven i afseende på tullstalen, hemställer jag, om ej lämpligast vore att återremittera denna punkt, hvarigenom äfven StatsUtsk:t kunde komma i tillfälle alt taga de af Ilrr v. Koch och Fåhraeus anförda skäl i öfvervägande. 1 allmänhet tror jag alt embetsverk, som kunna, oberoende af B. Sius pröfning, erhålla förbättringar i sin allöningsslat, ej önska alt komma på s. k. ordinarie stat; och jag har ej något skäl lill den förmodan, att tullverket skulle härifrån utgöra något undantag. Frih. Stjernstedt; Förekommen af Tlrr Fåhraus och v. Koch, ber jag endast att få förena mig med dem i anhållan om afslag å denna punkt i Utlåtit.
»Vill du inte berätta det för mig?» sade hon och såg ned på knappen af sitt ridspö. Elvira kastade en hastig blick på henne. Det fans i det fullkomligt beherskade men sträfva sättet någonting som i början stötte tillbaka och i längden vann. I den svarta riddrägten, som satt stramt åt både lif och armar, såg hon längre ut än vanligt. Håret var kammadt högt i nacken, men låg ned öfver pannan i en tjock ljusbrun lugg, så att endast en smal rand syntes öfver de något mörkare ögonbrynen. Egentligen var hon ful, med denna platta näsa, hvars spets gick ut i en liten snibb, med den breda låga pannan och den fina skarpa hakan, hvilken gaf ansigtet form af en triangel. Men de kloka, djupt liggande ögonen försonade allt; det var en präktig typ. »Fast jag inte är äldre än du, har jag varit gift längre, och det ger erfarenhet», sade Selma, öfvervinnande sin motvilja att tala i ämnet, »kanhända kunde jag vara dig nyttig med ett eller annat råd.» »Du är så snäll och rar», sade Elvira, undvikande henne med en af dessa fraser, som fruntimmer alltid ha till hands emot hvarandra. »Rar! Hvar kan du få något sådant ifrån?» Selma såg nästan ond ut. »Du är så snäll mot alla här på gården; gumman Boel har sqvallrat på dig.» »Gumman Boel tar inte så noga för hvad hon pratar.» »Du är god mot alla fattiga.» »God! kallar du det god? En egoist är jag. Det är bara behofvet att känna mig nyttig för folk, som drifver mig; det är vigtighetsmakeri, ingenting annat. Var lugn för att jag inte ger bort annat än det jag sjelf inte behöfver eller inte vill ha. Är det att vara god?» Hon hade talat med en viss hetta, framkallad af begäret att öfvertyga. Det fans på bottnen af denna rättframma karaktär en skygghet, som kom hennes inre att krympa tillhopa för hvarje vidrörande. Kanhända var det högmod. »Nu gör du dig till», sade doktorinnan; hon tog det afgjordt för anspråkslöshet. »Ah, – man kan bli sjuk af att höra det!