Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Man har sagt, ifall jag rätt minnes, alt ingenting vore ralionelt rätt i fråga om bestämmelser för representationssätt och mycket annat, som icke utgick ifrån folkets historia och som icke sammanväxt med folkets vanor, begrepp och åsigler: för att kunna besvara denna sats, nödgas jag öppet erkänna, under möjligheten att dervid begå ett stort misstag, att min öfvertygelse, grundad på min erfarenhet och min uppfattning af det historiska af vår representation, ingalunda utfaller till fördel för densamma under något hänseende. Jag är så innerligen öfvertygad om alt Den n Octo ber e. m. 89 ntt del lillbakastående, sorn inom Sverige länge ägt rum, förnämligast är att tillskrifva vårt representationssätt, vårt osammanhängande lags!iflningssätt på 4 särskilda kamrar. Just denna så mycket beprisade ståndssammansältning, just dessa ståndsföriiållanden äro, efter min öfvertygelse om eli riklig uppfattning af det hisloiiska, den rätta orsaken, hvilken vi kunna tillskrifva våra olyckor under de sednare 100, ja 13o åren. Hvad sammanvexlen nied folkets vanor och åsigter beträffar, så är jag äfven af motsatt öfvertygelse med den värda lalaren; jag tror icke, att vårt representationssätt, att våra ståndsföriiållanden äga den minsta rot hos folket; jag lior ej alt folket för dem har någon förkärlek. Jag är så öfverlvgad derom, att jag nästan ville våga hvad som kanske är det djerfvasle af allt, att örn en appel nominal kunde utgå till landets innebyggare af alla Stånd, så skulle den öfvervägande p 11.1 ra I i t et en af alla särskildta Stånd frånkänna sig sin representationsrätt och icke densamma vidhålla ; men min öfvertygelse är också, alt Ständerne, församlade till allmän riksdag, utgöra någonting helt annat än deras beståndsdelar hemma i landel, inom sina yrken, sitt hvardagslif.
är likalydande med 195 § i dito; den 54:de, angående erhållandet af lönerna understigande pensioner, är likalydande med 196 § i dito; den 55:te, angående tjenstemäns öfverflyttande på pensionsstat, är likalydande med 197 § i dito. Slutligen får Utskottet erinra, att hittills gällande reglementes 178 §, angående arfvoden för riksgäldssedlarnes granskning och annullering samt missräkningspenningarne vid sådane sedlars invexlande, numera icke är tillämplig, af hvilken orsak densamma blifvit ur det nya reglementet utesluten. Stockholm den 28 Juli 1848. Slats-Utskollets Memorial, A’:o 295. FÖRSLAG TILL RE^LEIE^TE FÖR RIKETS STÅNDERS RIKSGÄLDSKONTOR. (Fortsättning). Angående Styrelsen öfver Rihsgdlds-kontoret. § 1- Riksgälds-kontoret förblifver, såsom hittills, under Rikets Ständers styrelse, inseende och förvaltning (66 g Regeringsformen). Styrelsen öfver detta verk är af Rikets Ständer uppdragen ät tre af hvarje Riksstånd, enligt 67 § Riksdagsordningen, valda fullmäktige, vid hvilkas sammankomster ordet föres af den Ridderskapets och Adelns fullmäktig, som, jemlikt Riddarhus-ordningen, dertill berättigad är. § 2. Genom dödsfall eller af andra tillfälligheter, bland fullmäktige, mellan riksdagarne, uppkomna ledigheter ersättas, när så fordras, medelst nya val, på sätt af det Stånd, för hvilket sådan ledighet inträffat, är föreskrifvet (69 § Riksdagsordningen). Då någon fullmäktig afgått, bör dess Stånds kansli-direktion, genast efter det sådant blifvit hos fullmäktige anmäldt, härom underrättas samt anmodas foga anstalt om ny fullmäktigs inkallande i den afgångnes ställe. § 3. Enär, i anseende till samtidigt inträffade förfall för flera fullmäktige, göromålens oafbrutna gång sådant fordrar, eger fullmäktiges ordförande att, under tiden, i den af hvarje Riksstånd bestämda ordning, inkalla erforderligt antal suppleanter. § 4.
4S7 andra länder äfven skulle minska lina prohibitiva lagar, då det kunde gå an, men som detta icke skedt, nödgades denna vår Östra granne efter få års försök, att återgå till prohibitivsystemet, för att icke ruinera alla sina Fabriker. England har nu modificerat sitt prohibitivsystem, pä det sättet, att Parlamentet åt Regeringen uppdragit , att negociera med andra magter, om de utvägar som kunna vidtagas till en större frihet i handeln. Jag medJ gifver att andra momentet af första punkten gifver Regeringen en sådan magt, och det för Svenska näriogarne nödvändiga prohibitifsystömet kan således, medelst förslagets antagande, ej kullkastas , då Riksens Ständer åt Kongl.; Maj* öfverlemnat, att förbjuda alla de varor, som han behagar, äfvensom i andra punkten, att efter reciprocitetsförhållanden höja eller sänka tullen. Jag anser således, att antagan^- det af första och andra punkterne ej kan medföra några följder af våda, eller möta någon svårighet, Ehuru basis, som man skulle utgå ifrån, vidalia negociationer; vöre, att allt får injörar, kan Regeringen likväl, (begagnande den gifne rättigheten) förbjuda till införsel de artiklar, hvilkas införande den anser såsom skadeligt för inhämske näringarnes trefnad, och jag tillstyrker derföre antagandet af ifrågavarande punkt. Herr Tham: Det är egentligen i anled ning af Herr af Ekenstams uppmaning, som jag nu uppstiger. Han har trott, att Bevillningsutskottet varit skyldigt att vederlägga dess, D»n i4 Augusti f. en. efter hans tankt, ojäfagtiga uppgifter, att Ryssland varit tvunget att återgå till prohibitifBystemet. Han har väl berättat detta , men Utskottet har ej deruppå fått några ojäfviga bevis. Utskottet har dock. sökt att underrätta sig, och af erhållna upplysningar trott sig finna, att detta systeme långt ifrån att befordra den lycka, sorn han förmodar deraf hafva uppkommit, tvärtom der blott befordrat Lurendrägeriet, utan att upphjelpa Fabrikerne.
Jag åtminstone fattar ocb förstår fullkomligt denna opinionsyttring och instämmer till alla delar i densamma Jag kan i följd deraf aldrig komma att obetingadt tillstyrka 100,000 r:dr årligt anslag för betalande af vederbörandes skulder; men om jag finge erfara några af Regeringen verkligt medgifna eftergifter, något Regeringens afseende å nationens billiga fordringar ocb större samhällsbehof, så skulle äfven jag kunna tillstyrka uppoffringar, såvida de kunde leda till återställande af försvunnen öfverensstämmelse emellan styrelse och folk. Ingen redlig medborgare lärer förneka, att delta är nödvändigt för deras gemensamma väl. Men att yrka att nationen skall göra standiga uppoffringar å sin sida, under det ingenting göres å Styrelsens att uppfylla dess önskningar, detta anser jag oförenligt med representantens pligt. I händelse en återremiss skulle beslutas, anhåller jag alt StatsUtsk. måtte fästa vederbörligt afseende å den utredning jag här visat vara nödig, och af hvilken nationen otvifvelaktigt borde komma att inhemta de åskådligaste grunder för bedömmandet af den framfarna Styrelsens handlingssätt äfvensom af den nuvar. minislerens hyllning åt allena-slyrandets grundsatser, hvilkas följder så ögonskenligen visat sig uti cabinettscassans invecklade förvaltning. Afskrift. Till Hr t. f. Hofcancelleren. Uti skrifvelse af den 29 sisth månad har Hr t. f. Hofcancelleren, med anledning af R. St:s Const.Utsk:s genom dess ordförande hos Hr t. f. Hofcancelleren gjorda begäran alt erhålla del af det eller de inför K. M. i ministeriella mål förda prot. angtde ett för cabinettscassans räkning af frami. H. Ex. Statsministern för utrikes ärendena m. m. Hr Gr. af Wetterstedt år i836 eller 18J7 i England upptaget lån, anmodat mig på K. M:s nåd. befallning alt häröfver lemna nödig upplysning, enär ibland de i K. Hofcancellers - Den 27 Februari f. ra. expeditionen förvarade prot. i ministeriella ärenden icke finnes något röride ofvanomförmälta ämne.
Pluru man således ser saken, finner jag icke skäl vara anförda att afvika från StatsUtsk:s förslag. Den härefter till bifall å förev:de mom. framställde propos:n besvarades med starka Ja jemte ett eller annat Nej; hvarpå Hr Gr:n o. Ordf:den förklarade, att han funnit Ja öfvervägande. IX H. 13 191 Den 21 Oktober, f. m. Mom. d, ang:de löneförhöjning för de i Kansliet tjenstgörande Kanslister. Hr Printzensköld: Vid föredragningen af denna punkt, torde det vara lämpligt att yttra några ord om det sätt, hvarpå KammarR:ns Kansli blifvit beliandladt, i jemförelse med det embetsverk, hvilket af tvenne Regeringens ledamöter blifvit åberopadt såsom stöd för organisationen af KammarR:n. Den omständighet att så väl KammarColl. som KammarRm tillförene haft fi ledamöter, men att de sedermera på egen anhållan fått detta antal minskadt till fem, med den sjette lönens fördelning på de återstående ledamöterna, synes mig utgöra skäl för det antagande, att desse embetsverks göromål voro temligen lika till mängd. Men då de nu hvar för sig förklarat sina göromål vara så ökade, att de hos K. M. begärt återgång till det gamla ledamots-antalet, sålunda att den 6:te ledamoten blott på förordnande skulle tillsättas, så måste väl deraf följa att ärenderna i båda verken äro både till antal och beskaffenhet någorlunda enahanda. När nu göromålen bland ledamöterna så tillökats, att en sjette ledamot blifvit nödvändig, så lärer deraf, såsom mig synes, vara en följd, att en större arbets-produkt skall kunna åstadkommas af desse 6 ledamöter, emot hvad som förut varit förhållandet, då antalet var fem. Alltså, och då Kansliet har till ändamål att i expeditioner upsätta de beslut, som ledamöterna i embets-verket fatta, måste val, enligt mitt förmenande och efter den tankegång, som tränger sig på mig, vara en klar och gifven följd, att Kansliets göromål jemväl skola i samma mån ökas.
Då Kongl. Maj:t, uppå Rikets Ständers begäran, låtit utarbeta förslag till förändrade grunder för rättigheten att tillverka och distillera bränvin, äfvensom för beskattningen derå, Transport R:dr 9,585,996: 102 Kongl. Majlis Nåd. Prop. till R. Transport R:dr 9,585,996:32.— i ändamål att, genom en säkrare kontroll å tillverkningsbeloppet, tillvägabringa så väl en rättvisare beskattning, som förhöjd inkomst för staten, anser Kongl. Maj:t sådant nu, vid beräkningen af denna intrad, äfven böra tagas i betraktande. Vid jemförelse emellan beloppet af bränvinsbränningsafgiften för den förflutna tiden och den sannolika till verkningsqvantiteten, synes det uppenbart, att hela den afgift, som, äfven enligt nu gällande författning, varit beräknad att utgå med ett visst belopp för hvarje tillverkad kanna bränvin, tillföljd af brister i föreskrifterna, icke kommit staten tillgodo. Genom de nya grunderna för beskattningen, sådana de af Kongl. Maj:t blifvit godkända, jemte öfriga föreslagna bestämmelser böia omförmälda brister afhjelpas och afgiften komma i ett mera rigtigt förhållande till verkliga beloppet af tillverkningen; och, under förutsättning af Rikets Ständers bifall till de föreslagna förändrade grunderna för nämnde beskattning, synes, jemlikt den utredning, som innefattas uti bifogade protokoll öfver finans-ärenden för den 9:de denna månad, brän vinsafgiften kunna beräknas till åtminstone 1,250,000: eller till 580,000 R:dr utöfver hvad nu gällande riks-stat upptager. 31:o Restantier, som inflyta, beräknades vid sednaste statsreglering till 155,000 Riksdaler. Medium af berörde fem års inkomster är 181,507 R:dr;dock torde, utan afseende på den tillfälligtvis större inkomsten för år 1844, kunna förblifva vid förra beräkningen 155,000: Säger R:dr 6,508,000. Summa ordinarie och extra-ordinarie inkomster . , .
Han hade redan föranstaltat om de sedvanliga skänkerna till sina närmaste ... men, ack! sjelfva julaftonen inbröto dödens skuggor. Han öfverlefde visserligen tvänne timmar denna efterlängtade dag, men ... då öfvergaf den himmelske gästen Edvard Flygares bräckta stofthydda.” Hans efterlemnade skrifter följa härefter 2. De hafva i sig sjelfva ett betydligt värde, sådana de äro, men då man besinnar att de äro författade af en blott 23-årig yngling, vinna de ännu större märkvärdighet såsom prof på hvad han kunnat uträtta, om han fått lefva längre och samla mera erfarenhet. Visserligen ser man att stora fransyska mönster föresväfvat honom, men hvilken målare har sjelf blifvit mästare utan att förut efterbilda erkända föredömen! Han var mera fri och sjelfständig i sina arbeten, än någon annan författare vid hans ålder. Det finnes många vittra verk som berömmas allmänt, men aldrig läsas, ty de äro tråkiga. Edvard Flygares stycken äro alldeles motsatsen: de väcka uppmärksamheten, roa och lifva; de skola bestämdt blifva mycket lästa, huru de än må bedömmas. Jag är öfvertygad att dessa skrifter skola ådagalägga att han var, icke som hans mera ytliga vänner trodde i hans lifstid, blott originel och kall, utan snillrik, innerlig, lifvad af stora tankar, varm för det goda, för friheten och äran. Hans reseskildringar äro korta men ovanliga. Han fäster sig icke slafviskt, såsom andra resebeskrifvare, vid sådant som står i deras ”guides”, såsom naturföremål, bygnader och konstalster, hvilka alla menniskor känna förut, utan han anmärker och skildrar med noggrannhet menniskor och deras lif samt sådant, som undfallit andra resandes ögon. Han nöjer sig icke att vara blott resebeskrifvare, utan blifver sedeskildrare och framställer scener ur sin främmande omgifning. Så borde alla resebeskrifningar göras. En sådan scen se vi i skizzen om Paris på Pantheon, en far och en son, hvilken sednare berömt sig sjelf såsom flitigt studerande juridiken, men dock befinnes obekant med huset, der undervisning gifves i denna vetenskap.
Bcsv. och Oecon -Utsk, Betänkande 21:o "närer, sedan de inom fäderneslandet till yttersta grad missbrukat medborgerligt förtroende, derefter fly landet, och, medelst skydd hos nästgränsande magter, frikalla sig från allade ansvar Svensk lag en vårdslös gäldenär ålägga, föranledes jag hemställa: om icke Eikets Ständer Lö"ra ingå med underdånig proposition lill Kongl. Majit att den öfverenskommelse må med fremmande magter träffas, att hvartdera Eikets för ”gäld rymde undersåtare må kunna i eclameras.” Yid pröfning af denna fråga, hvilken OeconomieUtskottet ansett böra gemensamt med Lagutskottet behandlas, hafva Utskotten fästat uppmärksamhet dervid, a) att vid benämningen 'vårdslös gäldenär, hvars återfordrande synes i motionen vara företrädesvis åsyftad t, af fremmande lagstiftningar torde fästas helt andra begrepp än hos oss; och vida skiljaklige från den definition 3 Capitlet i nu gällande ConcursLag derpå lemnar; b) att såsom följd färaf, helt andra, möjligen vida lindrigare bestraffningsgrader för vårdslöshet kunna hos fremmande Nationer vara bestämda, äfvensom straff i vissa händelser hos dem till äfventyrs icke finnas, der de hos oss ega rum; c) att Eegeringarne uti de fleste Stater i allmänhet antagit såsom grundsats, att icke utleverera såkallade Statsförbrytare, ej eller på obestånd komna gäldenärer, hvilka der söka beskydd mot ett förtjent straff, förföljelsen eller olyckan; d) att landsflygt, fastän frivillig, i och för sig sjelf måste innebära en tillräckligt hård bestraffning, stundom vida svårare än den Svensk lag för ifrågavarande förseelse ådömer, helst den senare upphör efter viss tids förlopp, då den förra är utsträckt till hela lifstiden; e) att reclamalion af förrymde grofva brottslingar, så vidt Utskotten ha sig bekant, endast i sällsynta fall utgjort föremål för Kongl. Ma j:ts underhandlingar med fremmande Magter; vid hvilket förhållande dylika åtgärders vidtagande serskildt i afseende på gäldenärer icke synes vara af nöden.
Höghet KronPrinsen Carl Johan Knätte, så ofta Kongl, Maj:t af sjuklighet hin - Constitutions-Vt^kottets betänkan Jert. 7 drades från befattning med Regerings-Ärenderna, inträda i utöfningen af Konunqamagten, med all den rätt gällande Grundlagar densamma tillagt, och i Kongl. Maj:ts Namn Rikets Styrelse fora, än äfven under sista Riksmöte , för en ytterligare utveckling af nämnda beslut, lika enhälligen stadgat, att nuvarande Hans Kongl. Höghet KronPrinsen Joseph Frans Oscar »kulle, i enahanda fall, med enahanda magt beklädas ; Att deremot Constitutions-Utskottets under förstberörda Riksdag, med stöd af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, framgifna förslag, bland annat, till den ändring af 43 §• Regerings-Formen att, när Konungen ginge i fält , antingen Thronföljaren , om Han fyllt Aderton år, eller ock Sex Stats-Rådets Ledamöter måtte föra Regeringen, icke vid påföljande 1815 års Riksmöte vunnit Riksens Ständers bifall. I betraktande af dessa omständigheter, sins emellan jemförda, borde naturligtvis Utskottet nu föreställa sig att Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse icke åsyftar någon verklig, för alltid bestående Grundlagsförändring, utan fast häldre ett personelt undantag, en tillfällig modification af Regerings-Formens 43 §. samt att jemväl Resp. Riks-Stånden härutinnan delat Utskottets åsigter, ehuru den generela föreskrifts i i;a punkten af Riksdags-Ordnin - 8 Cons titutions-Uts kottets betänkanden. gens 44 §• skäligen kunnat föranleda Remissen. Troget sin bestämmelse och slutet inom den gräns för sina betänkan dens afgifvande, som 53, 56 och 81 §. §•
St:rs .Revisorer tvenne gånger hafva gjort anmärkningar vid förhållandet. Jag är förvissad nu som då, att denna anordning skulle öpna dörren till mångfaldig mannamån, samt att anläggningarne blifva långt dyrare än de bort blifva, om nödiga kontroller existerat; oell jag är öfvertygad att sanningen af detta förmenande skall snart blifva påtaglig. Detta nämner jag bland annat äfven med ani. af en ledamots framställning om, att man bort taga materielen inom Sverige och icke från utlandet, och jag är öfvertygad att, örn en riktig järnvägsstyrelse funnits, eller behöriga kontroller existerat, så hade äfven så skett. Innan ett enda spadtag togs, yttrade jag mina åsigter, mina farhågor i detta vigtiga ämne, och redan den 14 Januari 1855, vill jag minnas, upmanade jag den person, som bardet obegränsade bestämmandet öfver jernvägsbyggnaderne, att moget öfverväga för handen varande förhållanden, samt så ordna att vi finge vid statens banor en materiel, som passade för vår lokalitet och som kunde tillverkas inom fäderneslandet. Jag är moraliskt öfvertygad, att, om man velat och gifvit sig tid med att moget undersöka frågan, skulle det hafva varit möjligt att erhålla en stor del af materielen af inhemsk tillverkning, och flera millioner skulle på detta sättet hafva slädnät i landet, som nu gått till utlandet, och ökat vår skuld utan att öka vårt rörelsekapital. Mili öfvertygelse är ock att vi på det sättet erhållit en materiel, som bättre passat för vårt land och vära lokaliteter än den vi fått, ty hvarje land har sitt eget skaplynne, sina egna förhållanden, såväl i sitt försvar och sina kornmunikationsanstalter, sorn, snart sagdt, allt annat, från hvilket man icke får aflägsna sig, om man icke vill löpa faran af att få betala för mycket, eller hvad Benjamin Franklin brukade benämna — att betala sin visselpipa för dyrt. Genomträngd af denna öfvertygelse proponerade jag på förra Riksdagen, att R.
Om nu det förra arbetet icke skulle kunna säljas på mindre än 10 år, så förlorar det emedlertid under dessa år intet af sitt värde. När jag gaf ut min första Kalender påstod man likaså, att den icke skulle bära sig; och när jag gaf ut den andra Kalendern, så trodde man att jag var galen, som vågade detta, sedan jag nyss förut utgifvit en dylik. Den gick emedlertid ännu bättre. Hågen och intresset för Adelns historia hafva på sednare tider betydligt tilltagit. Jag vill uplysa, att de arbeten af likartad natur, som för 50 å 60 år sedan utkommo, äro mycket eftersökta, köpas med mycken begärlighet och betalas med ända till 30 Itdr bko hos antiqvariske bokhandlare. Dessa uptaga dock endast stamfäderne, eller dem som blifvit adlade. Den nya skulle deremot uptaga allt, som rörer R. och Ad., och ändock icke gå till mera än 30 Rdr bko, efter som det är af mig beräknådt. De, som nu vilja hafva sina stamtaflor utskrifna, få betala 3 Rdr bko för hvarje ark, och desse torde vara ganska många, ehuru de grufva sig för den stora kostnaden. Andra åter tycka det vara svårt att gå upp på Riddarhuset och grafva i luntorna. Jag tror således nog att boken skulle finna afgång. Gr. Oxenstjerna och Hr af Funck hafva föreslagit, att till en början förlägga blott ett enda häfte. Detta vore på det högsta olämpligt. ' Om jag skulle annonsera och i subskriptions-anmälan säga, att Riddarh.Direktm har tillsyn öfver arbetets ordentliga utgifvande, hvad tiden beträffar, men detta gällde blott ett enda häfte, så skulle allmänheten icke kunna fatta något förtroende till min subskription. Onl jag åter får utgifva boken under Riddarh.Di IV H. ' 9 130 D en 10 Mars. rektms inseende, och jag utsätter detta i min anmälan, så väckes förtroendet till företaget, då man har säkerhet för att boken ordentligt och fullständigt utkommer. Den är då icke beroende af en förläggares möjliga död under tiden.
Innan jag skrider till denna undersökning, måste jag likväl yttra min ledsnad öfver, att denna ledamot icke finnes inom dessa murar, för att kunna besvara de anmärkntr, jag ämnar rikta emot honom; det är en följd af vår fyrdelning, som jag med bästa vilja icke kan afhjelpa. Som dess reservation emedlertid linnes framför oss, tilltalar oss på sätt och vis, måste den besvaras, så vida man icke skall tro, att Ståndet erkänt dess riktighet. Mina anmärkn:r torde äfven komma honom tillhanda, om icke annorstädes, i våra protocoller, så att han inom sitt Stånd kan vederlägga dera, om han så mäktar. Reservationen börjar med en längre ingress, efter hvilken han yttrar sig på följande sätt: ”Det tillhör, efter milt förmenande, hvarje ledamot af Const.Utsk. — den nemi., som äger hjerta, icke blott för sig sjelf och sin enskilda ställning, ulan ock för det allmänna och för Regeringen — att egna en särskild uppmärksamhet åt regeringsärendenas natur, och det som i det framfarna regeringssystemet kan anses hafva utgjort det fortfarande, det bestående 1 Med betydelselösa tillfälligheter, hvilka icke innebära något utmärkande — någonting af egenskap att i det stora hela utöfva inflytelse — behöfver han icke sysselsätta sig.” Efter den sålunda framställda principen, alt Const.Utsk. icke bör bedömma en Regering annorlunda, än efter det ”fortgående, det beståndande”, och icke efter ”betydelselösa tillfälligheter”, upplager reservanten några få, de mest betydelselösa mål i verlden, såsom utnämnandet af ett Kammarråd, afskrifningen af ett län, (ill hvars gäldande all tillgäng saknas, och skatteköpet af en hospitalshemmansdel med häda parters samtycke, för att hänföra dem till ansvar efter 107 § Reg.F., hvilken, enligt dess eget anförande, icke hör tillämpas annorlunda, än för en hel serie af regeringsärenden. Jag hemställer äfven, om dessa mål äro af ”egenskap att i det stora hela utöfva inflytelse”, såsom reservanten yrkar i sitt princip-anförande.