Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon var lat, kyligt indifferent, något tungt anlagd, och af en robust, girig, alltid vaken sensualitet. Han var nervöst energisk, sentimental och ömtåligt finkänslig, med en sjuklig mani för sjelfplågeri. Der hade i hans kärlek, hvilken var som en brännande törst efter att dricka hela hennes väsen upp i sitt, alltid – ända från första början –varit något af hat: ett svartsjukt, instinktmessigt hat till allt det i hennes natur, som var så grundmotsatt hans. Och med en tvifvelsjuk ömhets bittra klarsynthet hade han, redan då han första gången famnade henne, begripit, att den känsla hon nu i naiv, oreflekterad ovetenhet kallade kärlek, i grund och botten ej var annat än den sunda, utvecklade kvinnans intensiva, djuriska egoism, som tvingar henne att ge sig hän, blott för det hon är skapad till moder och behöfver en man. Hon älskade honom – ja, naturligtvis älskade hon honom, men icke som han ville älskas – som den ende, den utvalde, – utan som hon skulle tyckt om enhvar vacker och ståtlig man, som först på allvar begärt henne. Så kom upptäckten med familjescener, skandal och brytning; det bragte dem närmare hvarandra, ty nu var hon, också ekonomiskt, fullständigt beroende af honom. Den första tiden af deras äktenskap, det ständiga sällskapandet med hvarandra i ensamheten på landet och barnets födelse, medförde sedan mera lugn i deras stormigt lidelsefulla kärlekslif, och gjorde på samma gång deras förbindelse för en tid mera solid. Ludvig var starkt fästad vid hemmet, och han tillbad sin dotter. Intet var godt nog åt henne; kläder och leksaker lät han införskrifva från Paris, hennes rum var belagdt med de tjockaste mattor, väggar och möbler voro kapitonnerade, för att hon omöjligen skulle kunna komma åt att stöta sig, och det var icke en småsak i hennes skötsel, han icke med småaktig ängslan befattade sig med. Alice – så hette den lilla – var ett sjukligt, egensinnigt och nervöst barn.
Efter den bästa uppfostran af mina föräldrar hade jag då redan i några år varit anförtrodd åt en præceptor, under hvilken jag hade studerat med missnöje och följaktligen med ringa framsteg, intill dess genom min fars tidiga omsorg en ny lärare mig från Lunds akademi tillsändes, magister Karl Kristian Ebersten4, hvars minne jag med vänskap och erkänsla till mitt sista skall bibehålla. För att öfvervinna min osmak för latin förstod han sätta en författare i min hand, som instämde med mitt lynne, Horatius, hvars oder, ehuruväl i början med någon svårighet, jag studerade med det högsta nöje och läste äfven en del utantill af egen åhåga och utan att därtill förbindas. Min kunskap i det lärda språket fullkomnades under flitigt skrifvande och läsningen af andre författare, isynnerhet Ciceros skrifter, af dem jag tillika inhämtade smaken för den behagligaste och enda nyttiga filosofi, som af människor blifvit upptänkt. Bland mina öfriga studier mins jag ej något enda, som mig mera behagat än Euklides, hvars första 6 böcker jag studerade med ett nöje, som jag ville meddela åt alla, som mig omgåfvo. Efter tvänne terminers vistande i Upsala5 och sedan jag blifvit inskrifven som extra ordinarie i justitierevision6, afsändes jag7 under min älskade ledares inseende till Lunds akademi för att studera lagboken under den i svenska lagfarenhetens historia odödelige Nehrman8. Om jag icke fattade lust för hans vetenskap, var icke skulden hos honom. Det var ej möjligt att afhandla detta torra ämne med mera behag, än han det gjorde. Jag skynde mig likväl med nöje från hans lektion för att studera Eneiden hos Anders Stobeus9, då varande poeseos professor. Besvärad af ständiga giktplågor lefde denna lärda mannen innesluten i sin kammare, där aldrig någon frisk luft i flera tider fått sig intränga. Jag möttes vid ingången i hans hem af den oangenämaste lukt, som var möjlig att andas. Men min vämjelse öfvervants, då han skanderade Virgilii versar med brinnande ögon under den svettiga natthufvan.
Proviantmästaren skulle hvardera erhålla ett belopp af 500 R:dr till adönande af tillfälligt skrifvarebiträde, emot det att i stället en Regementsskrivareoch 11 Kammarskrifvare-beställningar, samt ett arfvode för Kommissförrådets vård vid stastionen indroges, hvarigenom, med tillägg af den i ofvanberörda Registrators-lön inbegripna gamla Kanslist-aflöningen, komme att. i mån af regleringens verkställande, besparas en sammanräknad summa af 5,430 R:dr, hvilken mer än betäckte de ifrågasatta nya anvisningarne; vid Stockholms station: bildandet af nya löner å 2,000 R:dr hvardera, för dels en Kammarförvandt och dels en Förvaltare i och för vården af beklädnads-förrådet och uppbörden i Flottans nya kruthus, eller tillhopa 4,000 R:dr. hvaremot lönen för Bokhållaren vid f. d. Hofjaglvarfvet, 795 R:dr, blefve vid dennes afgång besparad; samt vid Götheborgs Depöt: uppförandet på Stat af ett arfvode af 450 R:dr, att för Auditörs-göromålens vid Depéten bestridande användas, sedan den på indragning ställde Sekreteraren och Auditören derstädes afgått, då hans lön blefve med 1,425 R:dr besparad. Vid jemförelse emellan de sålunda föreslagna dels förhöjda och dels nya aflönings-anslagen, uppgående tillhopa till 9,150 R:dr, med summan af de till indragning afsedda lönebeloppen, 7,650 R:dr, finnes det för denna reglerng af Kongl.
Jag anhåller således om bifall till Utskottens hemställan , eller att Ridderskapet och Adeln må instämma i den föreslagne inbjudningen, och får, om något hinder deremot skulle möta, på förhand begära votering. Friherre af Nordin j Carl Johan A anförde skriftligen: Då de sammansatte Statsoch BancoUtskotten inbjudit Ridderskapet och Adeln att instämma i Presteoch RorgareStåndens beslut, rörande io:de punkten, och jag anser lika nu, scm då frågan förra gången förevar, att den af Utskotten föreslagna depositions-räkning i Banken måste biifva af de mest välgörande följder, intilldess en allmän utvexling kan äga rum, tager jag mig friheten understödja Utskottens inbjudning, och anhåller vördsamt om propqsilion derå, Vigten af den föreslagne depositionsräkningen är efter min öfvertygelse uppenbar, Man må icke bjuda till att dölja för sig, att, intilldess inoch utvexlingen tager sin början, det fattade beslutet om irtyntbestämningen lemnar ingen säker garanti. Att således, under en tid af 2 a 3 år, samma, om ej större, osäkerhet skall fortfara, sorn hitintills, och att derigenom ganska betänkliga följder kunna uppkomma i Rikets Den 17 December f. ni. 2 7 allmänna penningerörelse, samt att mangen medborgare oskyldigt härigenom skall blifva lidande, om ej rent af störtas ifrån välstånd till obestånd, blifvcr en följd, så vida ej ändamålsenliga åtgärder vidtagas. Jag anser så betänklig den mellantid vi gå ti IL mötes, intilldess inoch utvexlingen tager sin början, att jag tror, det Rikets Ständer hafva sig såsom en helig pligt ålagdt, att bereda hvarje tänkbar åtgärd, hvarigenom den skakning i allmänna penningerorelsen, hvarmed vi hotas, må kunna motvägas, om ock derigenom en och annan mindre olägenhet i annat afseende möjligen kunde deraf uppkomma.
(Alla gå, utom Erika och Anton.) TIONDE SCEN. ERIKA, ANTON. Erika. na? Har jag inte så ofta bedt dig vara stilla och Anton lilla, hur kan du vilja göra oss alla så leds from Vill du då inte göra något för min skull, digt tvinga oss till stränghet. som så mycket håller af dig, eller vill du nödvänAnton. häfva dig öfver mig Är inte jag, min egen herre här, så väl som Birger Har inte jag Stränghet Hvad har du för rätt, att upp så stor del i tjufgodset, som han Gå du din väg! jag skrattar, jag, åt fru Birgers vrede. Jag ärnar nu vara herre sjelf. Erika (suckande). Anton. tro Åh, du skulle aldrig kunna räkna mina Ja, sucka du Jag har också suckat, må du Anton, Anton Skall jag höra sådant af suckar. Men du fy är det inte skam, att hustru åt en .. tacka mig, att jag inte säger, hvad för en. du håller hufvudet så upprätt, liksom du inte vore 61 Erika (med stränghet). har jag väl förtjent dem af dig Är det inte Tyst Anton Kom inte igen med såd'na ord! jag, som skött och vårdat dig, under din sjukdom? Var det inte jag, som talat med dina englar, Säg, hur kan du vara så grym? och som så innerligt bad dem inte öfverge dig Anton. vet nog huru du skall ta mig; men du är i alla fall en bra qvinna, ... och jag får väl derföre inte vara elak emot dig. Men ser du, när nattugglan skriar mig något satans tyg i örat, då börjar det med ens att koka i hjernan. Erika. ugglan Hvad menar du Anton Hvad skriar nattAnton. Birger, att du är den klokaste qvinna i verlden? hvad behöfver du då fråga Erika. ofta ser längre än vi. För det jag inte förstår hvad du menar; och du Anton. ingenting jag, som är värdt att höra för de kloka. Jag är en åsna ... en fåne, jag ... jag vet Är du inte så klarsynt som jag Säger inte Du förstår väl att lägga dina ord, Erika. Du
Stockholm den 14 Augusti 18.jo, B es cr vatio ner: af Herr Grefve Horn, C. F.: ”Jag reserverar mig mot beslutet, hufvudsakligen derföre, att Utskotten icke velat afvagla den väntade Kongl. Propositionen, i anledning af Stockholms Stads Grundlagsenliga besvär öfver den nya Båtsmansfördelningen emellan Rikets städer, samt att Utskotten vägrat taga kännedom af de Kongl. Bref, som rörande detta ämne emanerat, sedan den 21 September i83q.” 8 Stats-samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande} IV:o 21. Af Herr Friherre Sprengtporten , Herr Friherre von Kr vern er, Herrar Åbomj Helsingius och Gustafsson, samt af Herr Schartau, som re serverade sig mot delta Utlåtande, emedan han trott den af Herr Helsingius väckta motion hafva bordt på så sätt behandlas, att sammansatta Statsoch Ekonomi-Utskotten tillstyrkt Rikets Höglofl.
Fria. Fria. Flyttsaker: Expeditions-Utskottets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 85. 49 Qvantitet för Införselstullberäktull. ningen. Riksmynt. R:dr öre. Flyttsaker: samt hos General-tullstyrelsen, dä värdet ölverskjuter 300 R:dr R:mt, pröfvas icke öfverstiga 10 egarens behof R:dr 100 Rimt. — Flädermos oell saft; hänföras under Apotheksvaror. Fläsk — Fri t. FllÖske, beredt — Fri t. Fogelum; hänföres under Lim, andra slag. Foglar, lefvande — Fria. slagtade; hänföras under Kött. preparerade till naturalie-samlingar; hänföras till Naturalier. Folier, tenn-, eller Stanniol Foriliar, af jernbläck eller annat ämne för sockerbruken, 1 skalp. 15 tryckoch pappersformar, äfvensom formar, som begagnas till pastellage-arbeten, hänföras till Redskap och Machinerier. Fosfor 1 skålp. 8 Fotografier; se Kopparstick. Fransar; se Gulddragareoch Snörmakare-arbeten. Friktionsstickor och Friktionssvamp; se Tändstickor och Tändsvamp. Fmkter oell Bär, ej specificerade: friska — Fri l. inlagda i bränvin eller ättika 1 skålp. — 30 torra 1 skålp. — 6 insyltade; hänföras under Konfityrer. Frö; kan arie1 skålp. — 4 andra slag — Fria. Fyrverkeriarbeten 1 skålp. 25 Fällar; hänföras under Hudar och Skinn, Pelsverk. Färger och Färgningsämnen: blyhvitt, zinkhvitt och kremserhvitt 1 skålp. 3 kochenilj 1 skålp. 35 Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 85. Färger och Färgniiigsäimieu: indigo Anm.
Vidkommande föremålet för sökandenas förevarande underdåniga framställningar, har Styrelsen vidare sig utlåtit, att, ehuru det å ena sidan ofelbart stöde fast, att de uti bal ance-frågan meddeldta domslut grunda sig på en sträng rättvisa, nödvändig för vården och förvaltningen af allmänna medel, det likväl å den andra icke torde kunna bestridas, att flere mildrande förhållanden sig förete till eftergift i nådeväg af en ersättning, som kännbart drabbade en i mindre goda omständigheter efterlemnad enka och harn, samt en man, hvilken icke saknat anledning till sin hysta förmodan, att han icke häftade i ansvar för eller ens egde att deltaga i förvaltningen af medel, ankomne under hans frånvaro och på en tid, då han begärde alt blifva skiljd från ali befattning med Correelions-inrättningen; att det icke eller syntes böra lemnäs utan afseende, att Jedamöterne af Rireelionen bestridt sina högst ansvarsfulla göromål ulan allt arfvode, samt endast af medborgerligt nit att gagna det allmänna; att emot Gahm visserligen förekomme den besvärande omständighet, alt han under sitt sjuklighets-lilisfånd undertecknat qvilteneet å de från Styrelsen öfversände 4,600 Ii:dr, men alt, då hans rättighet att fordra redovisning för samma medels användande upphört med den t i Mars i83o, hans fel egentligen bestode deruti, att han ej då tillhållit Gapitainen Roos att aflemna den räkning, som denne sedermera undandrog sig alt uppgöra, då Styrelsen affordrade honom densamma; att, beträffande Fåbriks-idkaren Schubert, hvilken syntes hafva fästat det förtroende till Directiom ns Ordförande, att han i dennes vät jo lemnat penningar, hvilka denne ej användt till afsedde ändamål, bemälde fahriks-idkare, genom det sätt, hvarpå han efter Röos's afgång gemensamt med Pabrik s-idka ren J. G. Fagerström deltagit i förvaltningen af Corrections-inrältningen ådagalagt, att hvarken bristande nit eller omtanka från hans - Slals-Utskottets - Utlåtandej N.-o 38a. sida varit orsak till den uppkomne balancen, hvilket ännu mera styrktes at' ett vid Styrelsens utlåtande bilagd t utdrag af räkenskaperne för åren 1828 lill oell med i838, utvisande, att då, under loppet af åren 1828, 1829 och i83o, inkomsten af fångarnes arbeten, med en personal af omkring 200 personer endast uppgått till 4>°91 R;dr om året, hvarföre Statsverket mäste årligen tillskjuta 12,821 R:dr, hade under den senare tiden,
»Ja,» sade löjtnant Gabel, »det är ju inte oförklarligt, när man tänker närmare på saken. Fru Wenschen har troligen aldrig förr haft någon verklig passion, och hon är nu trettiosex år ...» Man instämde, och en af sällskapet beklagade under de andras skratt herr Wenschen, som nu gick omkring med hängande mustascher och förklarade, att hans hustru hade rest ner till Köpenhamn för att hälsa på sina släktingar. Tomas såg ut genom fönstret och betraktade de promenerande på trottoaren. Plötsligt klack det till i honom: fru Brehm och Märta gingo förbi. Hon såg honom, och det lyste upp i hennes ögon, medan hon fortfor att se rakt framför sig, allvarsam och korrekt. Hon var smärt och blek. Tomas satt länge och tänkte på Märta. Han visste icke hvarför, men han ville nästan gråta. Hur skulle framtiden se ut? Skulle Märta Brehm kanhända en gång bli en fru Wenschen? Det hade blifvit tyst i kaféet; Gabel och hans sällskap hade gått. Tomas satt i tankar. Två stiliserade fantasifåglar i ett dörrornament af blått och guld betraktade honom stelt och oafvändt med sina tomma cirkelögon. »Nå, tegelhandlaren alltså –» Han reste sig och gick. Han tog ångslupen öfver till Gustaf III:s staty och gick uppför Slottsbacken. Det dröjde något, innan han fann rätt på Svartmangatan i det spindelnät af gränder, som omger Stortorget. Han kröp in genom en port och upp för en trappa, knackade på en dörr och hörde en röst svara: stig på! Tomas kände sig som om han vore på väg upp i en tentamen. Han bemannade sig, öppnade dörren och kom in i ett tämligen stort rum med kornblåa tapeter; de nedfällda rullgardinerna, mot hvilka solen låg på, lyste ännu mera skärande blåa. En liten välfödd fyrtio års man i rutig sommarkostym stödde sig i en behagsjuk attityd mot kontorspulpeten och betraktade honom intressant afvaktande. Tomas kände genast igen tegelhandlaren på Reckes beskrifning. Han tyckte sig för öfrigt ha sett honom någon gång förr, men kunde icke erinra sig när eller under hvilka omständigheter. Det var i synnerhet de spelande pepparbruna ögonen, som föreföllo honom bekanta.
Af det nya föreningsband, hvaruti dessa landskap inträdt med Svenska staten, har naturligen följt, att de bordt dela de gemensamma bördor, som genom tidernas förändrade behof blifvit oundvikliga, och anse sig förpligtade att bidraga till fullkomnande af de för ett gemeusamt fäderneslands trygghet och förkofran vidtagna inrättningar. Att Ridderskapet och Adeln i de efter år 1.658 med Sverige återförenade landskapen straxt efter denna förening insett den politiska nödvändighetens kraf i detta afseende, är af tillgängliga offentliga handlingar ovedersägligt. Man hade redan, hvad serskildt angar utskrifningsoch roteringsskyldigheten, bordt lägga mindre vigt, än under frågans behandling vid sednaste och föregående riksdagarna skett, på de försäkringar, som i allmänna ordalag blifvit Ridderskapet och Adeln gifna uti ofvannämnda fredsfördrag, om man velat lemna uppmärksamhet ät det svar, hvilket af de Svenska kommissarierna, i deras resolutioner, som äro Malmö Recess bifogade och ega lika gällande auktoritet med sjelfva traktaten, blef rneddeladt på Riddderskapet och Adelns anhållan, att ”ingen utskrifning må densamma påbördas utan dess consens.” Svaret är nemligen mera undvikande än medgifvande, då kommissarierne i Resolutionernes 14 punkt yttra, ”att de intet annorlunda äro informerade, än att Hans Kongl. Maj:t Nådigst vill lemna Stats-Utskottets Utlåtande, AT:o 221. 3 Ridderskapet och Adeln det vilkor, som de i posterande af sina knecktar jemte rusttjensten hafva varit vane: alltså tåla Kongl. Kommissarierne del ork dermed bevtinda." Men redan sju år efter Recessens afslutande i Malmö vidtogs en kraftigare åtgärd för befordrande af Svenska Regeringens afsigter att närmare förbinda de nyss med Sverige återförenade provinserna med det öfriga riket genom sammanjemkning ej mindre af Adelns privilegier än af Danska och Svenska Lagen och Ityrko-ordningen. Vid riksdagen 1668 anfördes både af Adeln och Bondeståndet från Skåne, Halland, Blekinge och Bohus
Då det syntes vara öfverensstämmande med god ordning, att hvad ur kassan utginge, äfven om det skulle användas till köpmannens hushåll, blefve i dagboken inskrifvet samma dag uttagningen skedde, hvilket ej eller kunde vara för köpmannen betungande, då endast det ur kassan uttagna belopp, och ej hvarje särskild dermed sedermera bestridd utgift utgjorde föremål för anteckning i handels-boken; samt ehuruväl af denna borde kunna inhemtas tillförlitlig upplysning om köpmannens liushålls-utgifter stått i tillbörligt förhållande till hans tillgångar, det likväl hvarken för berörde ändamål eller af annan orsak syntes nödigt eller lämpligt att förhindra köpmannen att ur kassan för sitt hushåll eller enskilda behof på en gång uttaga hvad för flera veckor vore beräknadt, eller ålägga honom att i dagboken redovisa, huru mycket af det uttagna för hvarje vecka åtgått, ansågo Högste Domstolens fleste ledamöter de med 2 momentet af ifrågavarande § åsyftade bestämmelser böra uteslutas; hvaremot, enligt bemälde ledamöters åsigt, tydligen borde uttryckas, ätt ej hvarje särskild af köpmannen för hans hushåll eller enskilda behof verställd utgift, utan blott det för desammas bestridande ur kassan uttagna belopp behöfde införas i dagboken, men likväl på sådant sätt, att de lätteligen kunde från de i och för rörelsen gjorde utbetalningar åtskiljas; och ansågs berörde ändam ål lämpligast kunna vinnas, om il momentet uttrycg I* Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 97. ket »för dagen influtit eller utgått» utbyttes emot »för dagen i kassan influtit eller derutur utgått» och i ett nytt moment tillädes ett stadgande derom, att hvad köpmannen till underhåll af sin hushållning eller för enskildt behof uttoge, borda under särskild rubrik utmärkas.
Ständer, att sträcka sin wisa omtanka kill en inrättning, hwars bestämmelse är sä ädel, hwars bibehållande är för Rikets behöfvande Jnnewänare, sä wälgörande och hwars Åtgärder böra medföra sä wäftnteligt nyttiga följder. Men emedan Ut stötten befarar, ast allmänna tankan, föranledd af werknmgarne utaf de mindre rigtiga principer hwarefter Allmänna MagasinsDircctionen i senare tider handfat, torde för pet närwarande förmena ifrägawarande inrättning blifva mindre Riksgagnelig än Utstottm sig fhreställvt, anhälla ds att härmedelst fä upptaga och beswara ds hufwndsakeligaste inkast, som emot Magastnernes bibehållande kunna göras. Desse besia i följande: Magasinerne hofwa icke tjenat per Allmänna, ty deras styrelse har wid infallande Mlstwäxtär merändels lemnat Penningar L stället för Spanmäl; den har anställt upphandlingar i de orter, där mistwäxl redan infallit, hwarigenom Spanmälspriserne blifwit oskäligt uppstegrade, den har, genom handel med utländskt Bränwin och mängfaldiga mera merkantila än Oeconomista operationer, warit mera män om att öka sin egen Fond, än att hidrqga till Rikets hchöfwande Jnwänares understöd, pä hwilkas bekostnad alla de Summor hämtats, hrvarmed
På sätt protokollet öfver landtförsvars-ärenden för den 11 December 1849 innehåller, förordnades Öfverste-lieutenanten Thestrup, hvilken redan under sednast afgångne General-fält-tygmästarens tjenstetid haft enahanda uppdrag, att tills vidare såsom ständig ledamot i Krigskollegium deltaga i de artilleriet rörande göromål, mot åtnjutande af det genom Kongl. Brefvet den 5 Mars 1846 bestämda arfvode, hvilket, enligt derom inhemtad upplysning från Krigskollegium, uppgår till 1,200 Rdr banko årligen. Vid pröfningen häraf har Utskottet ansett nämnde arfvode, derest det af omständigheterna varit påkalladt, helst hafva bordt utgå från den på omförmäldte sätt disponerade General-fält-tygmästare-lönen, och att föredraganden för Landtförsvars-departementet vid sitt tillstyrkande af de Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. 45 ' regeringsbeslut, af hvilka omförmälda, Öfverste-lieutenanten Thestrup gifna, förordnande och den nu tillåtna dispositionen af General-falttygmästare-lönen hlefvo en följd, rätteligen bordt på den anmärkta omständigheten fästa vederbörlig uppmärksamhet. Uraktlåtenheten häraf får Utskottet fördenskull härigenom vördsamt tillkännagifva hos Kikets Höglofl. Ständer. Utom de ärenden, om hvilka Konstitutions-utskottet nu gjort anmälan, hafva äfven andra förekommit, dem Utskottet väl icke funnit vara af den beskaffenhet, att de med hänsyn till 107 § R. F. förtjente tagas under pröfning, men dock nog anmärkningsvärde, att Utskottet ansett sig böra om dem hos Rikets Ständer göra vördsam framställning.
Stats tj t sko 11 et har tillika härvid funnit j ätt då; enligt deri af Riksens Ständer vid i&öt) och 1810 lieris Riksdag aotägnfe princip© för Stats-Vérkets förvaltning, ailä dess Intrader böta ingå och blifva synlige Uti Riks-Statfen samt Inflyta bland Stats-Verkets Intrader och derifrån utgå j ijven någre serskildt© Fonder icke jtamlas och afskild© disponeras; så är det här - Stats-TJtskottcts Betänk anil enl 1633! med instämmande, att ofvanberörde, Hospitalerne anslagne Intrader sålunda bura upptagas och ingå uti Stats •'Verkets Räkenskaper, samt der, till inkomst och utgift, redovisas. Och, enär sådant synes desto nödigare, sorn i annat fall tillgångarne, såsom hitintills för Hospitalsoch Lazaretts-Inrättningarne, icke beräknas i sammanhang utan till obetydlig del igenfinnas uppå Riks - Staten samt till ep vida större utom Stat eller Riksens Ständers kännedom disponeras, men, i händelse af brister eller tillökte behof, måste af Staten fyllas; så har, på desse grunder, Stats-Utskottet ansett sig böra tillstyrka Riksens Höglofl, Ständer, att hos Kongl. Majis i underdånighet anhålla, att ifra» gavarande Siats-Verkets Intrader måtte ifrån och med nästa års början varda uppförde och beräknade bland Stats-Verkets öfrige tillgångar uti Riks-Staten och Räkenskaperne, samt derifrån till det bestämda ändamålet disponeras; äfvensom att, i följd häraf, Kongl. Majit i Nåder täcktes meddela Sanction åt det Beslut, att Räkenskaperne öfver så väl desse, som öfrige till Hospitals-Inrattningarne hörande mede! och förvaltningen derutaf af Riksens Ständer eller de-' ras Revisorer öfverse» och granskas vid samma tillfallen , som Stats-Verket på det hela Revision undergår.- Hvilket dock vördsamligen hemställes till Riksens Höglofl. Ständers bepröf* vande. Stockholm den 26