Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Näringsidkaren sorn saknade säkerhet för alla vidsträcktare företag, speculerade i stället på myntets fallande eller stigande, utan att likväl deruti kunna finna ersättning för den förlust handel och näringar lidit. Den sanna industrien stadnade i overksamhet. Följden blef med få undantag, att alla hafva förlorat. Måtte man då en gång inse, att den ena samhällsclassen icke i längden kan vinna på den andra, utan att det mål, till hvars uppnående vi böra använda våra krafter är gemensamt och att alla ensidiga af* sigter böra försvinna. Men hvad är det då som bör göras för att gifva ett stadgadt värde ät myntrepresentativerne och trygga den enskildte uti besittningen af hvad han äger? Denna fråga utgör den vigtigaste fråga som på denna Riksdag bör upplösas och hvarpå landets väl eller ve så väsenteligen beror. Att en realisation eller utväxling af silfver emot sedlar; art Bankens sättande under sådan förvaltning, att sedlar utan valuta icke mera kunna utgifvas, äro de naturliga och theoriskt rätta medlen lärersvårligen af någon kunna bestridas; men allt hvad sorn är rätt låter icke derföre genast verkställa sig, och man mäste noga tillse, att då man vill utföra en plan i ofvannämnde afseende, 666 Den 24 Februarii, samhället i det hela derpå icke mera förlorar än vinner. Allmänna förtroendet är rubbadt i sina grundhvalar och om äfven silfver nu utgåfves skulle det fordras en lång tid af år innan allmänheten upphörde att frukta, det genom inträffande krig eller olyckor Konung och Ständer kunna finna sig befogade, att vid en trängande nöd använda samma bjelpemedel sorn år 1809. Silfverutväxlingen sorn icke på en gång återförer allmänna förtroendet, skulls deremot i början ganska mycket medtaga Bankens reela fond; den skulle visserligen icke till fullo utgå förr än behofvet af penningar verkade ett uppehåll i siifvers uttagande ; men hälften vore kan bända redan lyftad.
Jag var ibland dem som icke infunnit sig; men det må ankomma på mig alt gå dit, då jag blott är suppleant, så framt jag ansvarar för att 3o ledamöter äro på stället; och jag kan således icke påtaga mig någon uraktlåtenhet derföre att jag icke infann mig i går i Utsk. Gr. Frölich, David: Jag har begärt ordet blott för att yttra min opinion derom att jag icke finner någon föreskrift i grundlagen, som förhindrar de i Utsk. närvar, ledamöterna af det förstarkta SlatsUtsk. att fortsätta voteringen, änskönt en eller flere af det valda antalet icke infinna sig. Valet utaf suppleanter lill sådana förstärkta Utsk. är, såsom man behagade erinra sig, en innovation, en tillsats utöfver hvad grundlagen stadgar. Det är naturligtvis en ganska oskyldig tillsats och har derföre blifvit prakticerad samt må gerna hädanefter prakticeras; men denna tillsats kan efter min förmodan icke hafva den effect i sjelfva saken, att förstärkta StatsUlsk:s voteringar skulle tillintetgöras eller afstanna, derest en eller flere, vare sig ordin, ledamöter eller suppleanter, uteblifva. Om grundlagsstif'tärne hade tänkt sig ett sådant förhållande vid voteringarna i förstärkta Utsk., så skulle de äfven hafva insett att följden icke kunde blifva någon annan, än att det skulle bero på en eller flere ledamöter inom ett eller flera Stånd att göra hela machineriet 0111 intet, hvarigenom en enhet i besluten skulle uppstå på det enda sätt sorn ar möjligt, när man beslutar på 4 karn - D e 11 .ii April f. m rar. Jag får derföre förklara, det jag tror att Gr. Horn varit fullkomligen oförhindrad utaf de gjorda protesterna att fortsätta voteringen så länge någre ledamöter velat qvar stanna. Jag anser ett sådant uteblifvande från voteringarna innefatta afsigtmässiga försök att tillintetgöra hvad sorn icke får tillintetgöras. Den som är ordförande i ett förstärkt Ulsk. har rättighet att fortfara med voteringen på samma sätt som det tillgår i andra Utsk., utan hinder deraf att en eller annan ledamot är frånvarande.
Student-eXamen är så olika, att några decani examinera endast i Latin, och andre Idoli i Malhematik o. s. v. Det hasla synes mig vara att stadga, att den sökande skall hafva någon humanistisk underbyggnad, och att bestämda bevis deröfver skola ingifvas, hvarefter den skickligaste får företräde. Hvad en framtida bestämmelse af Student-examen beträffar, så får jag erinra, alt detta Reglemente gäller blott till nästa Riksdag, hvarförinnau någon förordning rörande Student-examen icke kan utkomma, emedan Konungen sagt, alt han vill låta saken hvila. Derföre synes icke vara någon våda uti att antaga Utskottets förslag, endast med den skillnad, att i betygen bestämdt utsattes, hvilka kunskapsdelar den sökande har inhämtat, och huru långt han hunnit deruti. Herr Lefrén: Grefve Gyldenstolpe har sagt, att man blott behöfver vara inskrifven till Student för att få söka Riddarhus-Stipendium. Häruti är dock något misstag, emedan inga såkallade cautions-Studenter lära kunna få dessa Stipendier. För öfrigt skulle jag. anse att man icke ens borde undantaga från en examen de moderna språken, genom hvilkas kännedom den blifvande slöjdeidkaren blir i tillfälle att ur utländska Journaler inhämta, hvad som hörer lill »nelion, helst meningen lärer vara, icke blott all få handtverkare, utan alt kunna Den 5 F e b r u a r i i f. m. åstadkomma en större bildning inom dessa yrken. Herr von Hartmansdorff': Det som blifvit yttrad t om Student-examens undergående vid 8 å 10 års ålder torde man finna icke höra bit, då det är föreskrifvit alt Riddarhus-Stipendierna först kunna erhållas efter fyllda 16 år. Jag skulle gerna instämma med Herr Lefren i de moderna språkens fordrande; men jag vågar tro, alt om mitt förslag antages, skola dessa språk göra sig sjelfva gällande, utan att man genom deras bestämda äskande väcker några farhågor för öfverdrifna anspråk. Herr Hjerta j Lars: Ehuru ämnet i detta, likasom vid alla de fall, då det Höglofliga RiddarhusUtskottets
Hr von Hartmansdorff anhöll få veta, om prot,- utdr. i detta ämne ankommit från de öfriga Stånden, och i sådant fall hvad beslut de fattat. Underl. Rjdd.Secret, tillkännagaf, att del enda Stånd, Den >2 Augusti f. m. hvarifrån prot.utdr. ankommit, vore BorgåreSt. Det hade i detta ämne fattat följande beslut: ’’Ståndet beslöt, all en ''summa af 10,000 r:dr b:co må å ordinarie-stat uppföras, "såsom anslag till resestipendier samt läroböckers och lärda "verks utgifvande.” Hr von Hartmansdorff: Jag tror mig med säker het vela, att PresteSt. har äfvenledes i detta hänseende bifallit 10,000 r:drs uppförande på ordin.-stat. Om R. o. Ad. instämmer i detta beslut, så är frågan bifallen af frenne Stånd. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s förslag i denna punkt. Ropades nej. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller att propos. må blifva framställd till bifall å K. M:s nåd. förslag, enl. hvilket 10,000 r:dr skulle å stat uppföras till reseunderstöd samt till veltenskapliga rön och försök. Jag anhåller att ännu en gång få höra BorgareScs beslut. BorgareSbs beslut blef ånyo uppläst. Hr von Hartmansdorff: Jag önskar nu propos. i enlighet med det beslut, BorgåreSt. fattat. Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att en summa af 10,000 r:dr b:co skall å ordin.-stat uppföras såsom anslag till resestipendier samt läroböckers och lärda verks utgifvande. 8:de punkten. Dramatiska Spektaklet. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller, att de uti denna punkt förekommande tvänne ämnen, nemi. anslagets bibehållande och det vid anslagets beviljande fästade villkoret måtte vid afgörande! åtskiljas.
Dessa förberedande åtgärder bestå i undersökning, om hvad som tor Brukets behof erfordras, och en sådan undersökning har berodt af vederbörande Embetsman Så länge det icke kan bevisas, att Bruksägaren lagt hinder deiemot, eller genom sitt förvållande aflägsnat den; så länge synes mig också Bruksägaren icke böra blifva lidande, för det han icke anmält sig till erhållande af skatteköp, innan han visste hvad han egenteligen skulle få behålla af den mark han hittills odelad nyttjat. Kongl. Kungörelsen angående användandet af Recognitions-skogarne af den 4 Februari 1811, utvisar tydligen ordningen, som i dessa afseendcn borde iakttagas, och att undersökningarne samt afskiljandet af hvad, som för Brukens behof skulle bibehållas, icke berodt af Bruksägarens begifvande. Han bör således icke blifva sin rätt förlustig derföre, att andra göromål uppehållit dessa förrättningars verkställighet. Då Rikets Ständer vid 1809 års Riksdag erkänt såsom ostridigt, att Staten likaså litet kan ovilkorligen disponera om de till Bergverken uppLtne Recognitions-skogar, som desse kunna af Bergverken utan förbehåll af Sta• tens ägande rätt begagnas, hafva de derigenom framställt en grundsats, som icke gör det troligt, att Rikets Ständer med den utsatte ptaescriptionstiden haft för afsigt, att beröfva Bruks-i ägare den ikogstillgäng, 60m äldre Författ - 640 Den 29 Maji. ningar dem försäkrat, och på hvilken hela Bruks-anläggcingen beror. Det gifves flere sätt, utom detta, att draga förde! af Statens ägande-rätt till Recognitions-skogarne } och minst anser jag böra törmodas, att Bruksägare skulle förlora sin talan, i fråga om skatteköp derföre, att vidlyftigheten af desse detailler, och mångfaldigheten af andra göromål hindrat vederbörande Embetsverk, att nog tidigt lägga hand vid alla särskilta undersökningar, som 6kogarnesafvittringoch skattläggning förutsätter.
Häruti instämde Herrar Gråå, Murén, Henschen och Falhem samt Riksdagsfullmäktige Matts Pehrsson från Stockholms län, Erih Mallmon från Westmanlands län, Anders Pehrsson från Nerikes län och Anders Erssoti från Kopparbergs län. Vid £1 §, af Herr Prosten Arosenius, som anförde: “Det tillägg till Utskottets Betänkande vid § 41, hvarigenom föreslås Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit hemställa om ändring i Kongl Brefven af den 22 December 1846 och den i2 Juni 1852, Stats-Ulskottets Utlåtande N:o 18. 55 anser jag vara hvarken lämpligt eller af behofvet föranledt. I tiel förstnämnda Kongl. Brefvet anbefalles Fångvårds-stjrelsen tillse, att ej genom fängelse-inrältningarnes tällan den frie arbetarens billiga anspråk må förnärmas, och att således inom fängelserna företrädesvis verkställas de arbeten, som äro för Fångvården och Statens behof användbara ; det sednare Kongl. Brefvet innehåller Kongl. Maj.ts Nådiga bifall till ansökning om upphäfvande af ett kontrakt, rörande fångarnes sysselsättning i Norrköping, hvilken ansökning var föranledd af dåvarande svåra konjunktur och bristande arbetstillfällen för den talrika fria befolkningen. Utskottets nu föreslagna hemställan kan icke hafva annat ändamål, än att förklara, det den meddelade Nådiga föreskriften nu mera är onyttig; en åsigt, den jag ingalunda kan biträda. Ty det torde hvarken vara eller någonsin blifva rätt förenligt med den stora ärliga arbetsklassens billiga behof och fördelar, om Slaten till täflan i de fria yrkena använder en massa af fångar, hvilka utan egen omsorg hafva uppfyllda lifvets behof af bostad, värme och föda, dessa behof, hvilka den frie och ärlige arbetaren har att fylla icke blott för sig sjelf, utan ofta äfven för hustru och barn. Dessutom hafva icke hittills lämpliga arbetstillfällen på annat sätt saknats för fångpersonalen, om än den direkta vinsten af arbetet icke kunnat anses särdeles betydlig.
Betänkanden. skottet icke annat kan linna, än att det, i följd af Remissen af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition bordt tillhöra Utskottet, att vid sådant förhållande föreslå ofvannämnda hemmansoch lägenheters undantagande från extra roteringen, förblifver ock Utskottet vid hvad det härom förut yttratj dock bör Utskottet härvid vördsamligen anmäla, att, sedan Utskottet gemensamt med Riksens Höglofl. Ständers Statsutskott, uti nu mera afgifvet särskildt Betänkande, funnit alla nyhemman i Vesteroch Norr* bottens Län, böra, till understöd för gamla roteringen vid Vesterbottens regemente användas, Riksens Höglofl. Ständer torde, i händelse Utskottens mening af dem gillas, i afseende på roteringen af de inom förenämnde tvänne Län varande så beskaffade hemman, böra i den underdåniga Skrifvelsen till Kongl. Maj:t endast åberopa sitt härom fattande Beslut, derigenom hvad i förra Betänkandet i denna del blifvit yttradt således försvinner. Då Utskottet icke, såsom några Stånds Ledamöter trott sig finna, föreslagit, att alla hemman, med mantal borde från deltagande i extra rotering befrias, visar sig icke något behof för Utskottet att granska de skäl, som häremot blifvit framställde. Att Utskottet åter funnit särskilde lägenheter utan åsatt hemmantal, böra vara befriade från ali rotering, enär ds i godhet och förmåner Bcsv. och Ekon■ Vtsk. BetänkanSen• 1333 icke kunna jemnföras med hemman af ofvannämnda mantal, synes ej böra vara underkastadt klander, emedan, om ingen gräns i detta fall är gifven, det måste inträda att derest obetydliga jorddelar, till förvirring och oreda i roteringsvarket, blifva i roteringen upptagne.
Leonhard några steg närmare sin maka och sade med en röst, som skulle vara lugn, ehuru den grufligaste sinnesrörelse skälfde i den: ”Då är det väl jag som skall vika, och jag gör det!” Med dessa ord tog han sin ännu sanslösa maka på sina armar och bar henne långsamt mot dörrn till ett närgränsande rum. Men knappt hade han rört vid låset, innan en tung hand hindrande lade sig öfver hans, och Rudolph stod vid hans sida. Leonhard stannade. Hans blick var eld, hans andedrägt tung och flämtande, men ännu stod han stilla. ”Menniska,” sade han omsider med en ton och blick, för hvilken den andre studsade och drog sig undan, så hemsk och hotande var den, ”låt mig gå, och mana ej i evighet fram djefvulen i mig!” Obehindrad fick han nu aflägsna sig med sin börda och Rudolph hörde i nästa rum, huru regeln drogs för dörrn. Sedan han några minuter stått stilla, slog han den knutna handen för pannan och störtade bort. Imellertid lade Leonhard, darrande af sinnesrörelse, sin ännu sanslösa maka på en soffa och började att gnida hennes händer och tinningar, för att sålunda återväcka henne till lifs. Han ville ej tillkalla någon, på det att man ej skulle finna så alldeles stor orsak till undran. Midt under dessa hans bemödanden med Elisabeth, nåddes hans öron af besynnerliga ljud. Det föreföll som om tätt under fönstret till samma rum, der han var, några raska karlar brottats, och stundom hördes några qväfda rop; men om det var nödrop kunde Leonhard ej fatta. Bestört sprang han till fönstret och såg då klart, belyst af månans strålar en karl lik Rudolph just i detta ögonblick störtas omkull af tvenne stora, grotta, oformliga qvinnogestalter, synbarligen endast förklädda, såg en af dem springa upp på den slagnes bröst der hon ett par gångor hoppade upp och ned, och såg de häftiga, ehuru ej af ett nödrop åtföljda, sprittningarna af honom, som blef trampad lik en mask. Mera såg han ej. Han störtade ut.
Det finnes nemligen ingen provins i Sverige, från hvil - 262 Den 12 Maj f. m. ken så hög skatt för bränvins tillverkning utgår som från denna. Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå, samt bibehållande af den nu i ämnet gällande föreskriften, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag derå, samt bibehållande af hvad i ämnet nu är stadgadt, då svaren likaledes utföllo med många så väl ja som nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. Gr. Björnstjerna begärde votering. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Sammans. Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts å sid. 6 af Betänk:t N:o 1 gjorda hemställan, att, på sätt K. M:t föreslagit, stadgandet om ett högsta medgifna tillverkningsbelopp af bränvin på dygn må ur författningen uteslutas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår K. o. Ad. denna hemställan och bibehåller den nu gällande föreskriften, att den högsta tillverkning på dygn skall vara 1,000 kannor. Voteringen företogs, och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 38. Nej — 28. Den vidare föredragningen af Betänkt uppskjöts till e. in:s plenum. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 4 prot.-utdrag för förmiddagens plenum. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till K. o.
All annan taxering till' utgörande af bevillning, under hvad rubrik som hålst, med undantag af en Den 26 Februarii, lindrig utrikes tuilafgift, skulle uppbäfvas, och med deni den undergräfvanöe indirecta beskattningen försvinna. StatsVerkets behof kunna härigenom bestämmas med tillökning, eller minskning af ett helt markegängs dagsverke. Fåfängt må invändas emot detta enkla systeme, att den arbetande classen b 1 ifver tor hårdt skattlagd, och att denna gärd icke utgåi, samt a(.t Ca pita i isten härigenom icke skattlägges för mera" än personalen; svaret blir lika enkelt som grunderne till beskattningen: arbetskarlen kan lätteligen förstöra på 4 arbetefrie dagar ora året uti otillbörlig dryc-j kenskap, hvad han troligen kommer att erlägga uti skatt, är således icke hardt beskattad; utom dess kan han mera än någon annan ,betinga-sin daglön. Husbonde och husfader borde då, som nu, ansvara för utskyiderne, och skulle den påräknade personella afgiften icke utgå till sitt fulla belopp, delar sättet samma öde, sorn de nu gällande beskattningsmethod r. Samma opinionen hos taxeringsrnännen bestämde då som nu, värdet af den enskildt» förmögenheten, och om änteltgen capitalisten skall i sksttberäkning råkas, hvilket torde vara svårt och föga att hoppas, så kan ingen annan utväg finnas än att lagen bestämmer, det ingen revers med inteckning i fast egendom gäller vid uisökningsmål, än den hvarå bevillningsprocenten vöre erlagd, och allt detta , vid ätvenfyr att förlora capitalet, hvaraf följde att, så väl hedern, som eget interesse, skulle fötbjuda alla andra än procentare, att äfventyra det ena eller det andra, önskeligt 862 Den '26 Februarii* vorei att om detta bevillningssätt vinner stadga, Statens Embetsman kommo att njuta sine löner beräknade i Riksmarkegåbgsdagsverken, på enahanda sätt som Statsverket sin intrad, hvarigenom mera oföränderlighet i deras inkomster äfven vunnes.
R:dr utaf den utan återbetalnings-skyldighet beviljade anslags-summan från Riksgälds-kontoret utbekommas under innevarande och derpå följande 2:ne år; men den öfriga anslagssummans utbetalning kommer icke att verkställas förr än efter 1860 års utgång. 6:o. Ulbetalnings-lerminerna för lånemedlen böra lämpas efter antalet af de för jernvägs-anläggningens verkställande bestämda år, så att under hvarje arbets-års lopp motsvarande andel af lånesumman får lyftas; dock bör, förr än något utöfver lånets halfva belopp utbetalas, på förut stadgadt sätt vara styrkt, att hela aktiesumman är tecknad samt aklie-egarnes förbindelser i afseende på denna summas utgörande blifvit vederbörligen deponerade. 7:o. Delta lån får, utan ränta och kapital-afbetåjning, innehafves under den för arbetets utförande afsedda tid, men efter dess förlopp skall å hela den utbekomna lånesumman, inom slutet af hvarje år, inbetalas Fem procent, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts, beräknas Fyra procent årlig ränta, och återstoden utgör kapital-afbetalning. Skulle det förfallna inbetalnings-beloppet icke varda i föreskrifven ordning eilagdl, bör derför af bolaget utgöras Fem procent årlig ränta intill dess samma belopp vederbörligen inbetalas. 8:o. För den händelse, atl den för oftanämnde kommunikations-led och jernvags-anläggning fastställda arbetsplanen icke skulle följas och derifrån, utan vederbörligen sökt och erhållen tillåtelse, skedd afvikelse icke varder på föreskrifvet sätt rättad, eller i fall arbetena icke skulle i stadgad ordning fortsättas samt inom derför bestämd tid fullbordas, eger Kongl. Maj:t låta inställa all vidare utbetalning af det beviljade slats-bidraget samt återfordra hvad deraf utbekommits, att, på en gång eller successivt, till Hiksgälds-kontoret inbetalas inom den tid, Kongl. Maj:t finnér för godt bestämma.
Då detta icke kan vara Hrr:nes mening här, som yrkat återremiss, så hemställer jag till dem och till R. o. Ad., huruvida det icke då vore lärapli - 530 Den 29 Juni e m. gasl, alt göra såsom Hr von Troil och Frih. Cederström och äfven jag förut yrkat, nemi. alt bifalla Ulsk:s Utlåt, sådant som det är, och återremittera den punkt i motionen, som StatsUtsk. icke besvarat. Hr von Hartmansdorff: Att bifalla Utsk:s Betänk., sådant det är, har sina svårigheter. Der står nemi.: ”det R. St. för upmuddriug af Arboga å frän staden intill Hjelmare kanals utlopp invid Grafudden, mätte anvisa en summa af 20,000 R:dr, deraf 10,000 R:dr såsom anslag och 10,000 R:dr såsom lån, samt för å-rännans uprensning ifrån nämnde utlopp, till Mälaren, 15,000 R:dr, att utan återbetalningsskyldigket ifrån Riksg:s-kont. utgå.” Hvem eger stränderna från Grafudden till Mälaren? är det staden, enskilda, eller Kronan? Skall staden föranstalta om arbetet eller hvem? Något förutseende i detta fall finnes icke i förslaget. Det är just för brist på sådant, sora jag anhåller om återremiss. Den synes äfven vara nödig i andra hänseenden, ty man får af Utsk:s Betänk, icke veta, burn med dessa penningar förfaras bör. Att de skola gräfvas ned från Grafudden lill Mälaren, det ser man, men hvem som skall göra det, och om det kan ske utan hinder af vederbönde slrand-egare, är ej omförmäldt. Hr Adelborg, Auders Otto:
Sällskapet vandrade tillsammans, allt under sång, dans och spektakel af de tvenne tjenarne, längs Marseilles gator, der äfven otaliga andra skaror af hemvandrande söndagsspatserare funnos. Lyftade ankar kl. 4 på morgonen och gingo ut i det herrligaste, varmaste sommarväder och god, ehuru mycket svag vind. Det gick ovanligt bra att komma ut från den trånga och instängda hamnen, så att kaptenen, som otaliga gånger färdats här, sade sig högst sällan sluppit ut så väl och lyckligt. Jag satt på akterhusdäcket, glad i min själ att ha Frankrike i ryggen och sväfva på det älskeliga haf, dit jag så länge längtat. Vädret var det herrligaste man kan önska och den köld jag haft under hela resan från Paris och som med fuktig och kylig dimma allt ännu till stor del fortfarit i Marseille, var nu försvunnen och värmen såsom hos oss den vackraste sommardag. Landet, hamnen och hafvet hade härifrån, så väl som från bergen på land, något tycke af Helsingfors, men stränderna voro högre och spetsigare, bestående tror jag till största delen af samma sorts bergart, som jag sett öfverallt här i landet. Ej heller voro skären så många eller så vackra som hos oss, ty här voro de alldeles kala och nakna; förgäfves sökte jag få se ett enda träd, blott torniga, kantiga höjder och berg, formande sig i de underligaste fasoner, ofta enstaka stående pelare, liknande de förunderliga kusterna af Normandie. Men hvad som mest förundrade och behagade mig var vattnets klara djupblåa färg, hvars like jag ännu aldrig sett. Ty i Östersjön och Nordsjön är det alldeles grått, jemfördt med detta. Här hade det en klar, fullkomligen himmelskt azurblå färg, så att bottnen på de upphängda båtarne, deri afspeglade, voro alldeles blåa. Vi sågo på långt håll Hiéres-öarne och inloppet till Toulon, seglade hela veckan för god vind, som mest om dagen mojnade ut, men om natten friskade mera i, tills vi om lördagen den 28 oktober om morgonen långt förut sågo Etna och andra höga spetsar af Sicilien.