Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Graesén, J. L., t. f. Bokhållare, angående dess ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån. Se Eftergift. Gratifikation, om beviljande af en lämplig sådan åt den vid Ridderskapet och Adelns plena kommenderade vakt. I. 271. II. R. 7. lil. B. 479. IV. 162. 353. A. 355. — om sådan åt Herr Stats-Kommissarien Kock. Se Kock. •— om sådan åt Regements-Skrifvaren Carl Leopold. Se Leopold. •— om sådan åt förste Landtmätaren Albin för en af honom uppgjord karta öfver Jemtland. Se Albin. — om sådan åt Ofver-Kommissarien Fredin. Se Riks-Hufvudbok. — angående sådan till vaklmästarne vid Banko-Diskonlverket. XI. B. 121. A. 140. — om sådan åt en lios Stals-Ulskottet anställd extra Kanslist. XIII. B. 333. A. 372. Gratifikalions-medel åt e. o. tjenstemän och vaktbetjente, angående fördelning af anslagne. IV. B. 168. A. 369. V. E. 6. Grevell, G. J., Andre Landtmätare, angående förhöjd pension åt. Se Pension. Gripenberg, Carl Fredrik Wilhelm, yttrande. Gripenstjerna, Charlotta, Enka eller Krigs-Rådet S. G. Ehrenstam, om pension för henne. Se Pension. Gripensvärd, Jacob Olof, yttranden. II. 325. Gripsholms Slott, om anslag till ålskillige byggnadsarbeten tili. XII. R. 117. XIII. Grubbe, S., Stats-Råd, angående pension åt Enkan efter. Se Pension. Grufve-Stadga, om antagande af ny sådan. Grundelstjerna, Axel Wilhelm, yttrande. XI. 220. Grunddikning, om fördelning af kostnaden för sådan å boställen. II. 180. R. 240. IX. B. 278. A. 348. Grundlagarne, angående förslag till förändrad behandling af frågor om ändring uti.
Statsrådets yttrande till prot, när den K. propostn antogs; och sorn uti detta yttrande just förekommer den frågan, när den militära maktens skyldigheter vidtaga, så anhåller jag att få uppläsa detta prot., hvilket lyder sålunda: ”Statsrådets ledamöter,som, lika med Högsta Domstolen, ansågo lämpligare att, i stället för de i 5 §:n af förslaget uppräknade stadgnnden, en särskild varning må uppläsas och ett ålvarningstecken höjas, innan vapen mot fulket begagnas, funno derjemte att comiterades förslag till 5 §:n icke tydligen utmärker, huruvida krigsmanskap jemväl finge användas till upplopps stillande. Sådant kunde likväl någon gång blifva nödigt. Om en folkmängd, på sätt i ofvanstående 6 § omförmäles, samlade sig och störde lugnet eller allmänna ordningen, d. v. s. gjorde upplopp, utan att tydligen lägga det uppsåt å daga, som i 1 §:n säg''i kunde dock en sådan hemlig afsigt finnas hos anstiftare eller anförare. Upplopp öfverginge lätt lill uppror, och vid lagens verkställighet vore ofta svårt, om icke omöjligt, att bestämma gränsen emellan dessa brott. JVär en folkmängd , som gjorde upplopp, oaktadt tillsägelse och varning, icke skingrade sig, och den civila myndigheten ej förmådde göra sig åtlydd, inträffade oslridigt behof af krigsmanskaps biträde att hämma upploppet och förekomma de vådliga följder, som kunde uppstå, om folksamlingen utan motstånd finge tilltaga i antal och styrka, så att den på stället varande förenade civila och militära makt slutligen blefve otillräcklig att dämpa upploppet.
Proposition, N:o 69. vexel med det förbud, hvarom här sägs, således i bestämdt uttryckt afsigt att få, i händelse af återgångstalan, uppgöra med en viss person, likasom den godkännare, hvilken accepterat en sålunda inskränkt vexel, under förutsättning att få liqvidera med viss person, må rättsenligen kunna befrias från vidsträcktare ansvarighet, än den, hvari de häfta till ifrågavarande vissa person, och alltså, derest de hos honom hafva qviltnings-rätt, ega att åberopa densamma äfven emot annan innehafvare af vexell], så att sistnämnde innehafvare icke emot omförmälde vexel-gäldenärer åtnjuter vidsträcktare vexel-rätt, än efter 12 §; men de åter, hvilka, oaktadt ifrågavarande inskränkning, öfverlåtit vexeln, likasom den godkännare, hvilken accepterat, sedan vexeln honom veterligen blifvit sålunda öfverlåten, eller ock förr, än någon öfverlåtares förbehåll emot vidare transport tillkom, eller å sådant exemplar af vexeln, deraf förbud emot öfverlåtelse» ej syntes, torde ej böra ega att anföra det gjorda förbudet, med gällande verkan till egen befrielse. I öfverensstämmelse med dessa grunder, hemställde Justitie-rådet, om icke 11 § kunde erhålla följande lydelse: “Har vexelgifvare i sjelfva vexeln uttryckligen förbudit öfverlåtelse deraf, eller innehåller öfverlåtelse uttryckligt förbud att vexeln vidare öfverlåta, gifve öfverlåtelse, som ändå sker, icke emot den, hvilken förbude.t gaf, och icke eller emot godkännare, med mindre godkännandet finnes vara utan samband dermed teckuadt, annan rätt, än som i 12 § syssloman tii!erkännes.“ Justitie-rådet Schmidt lemnade förslaget i denna § utan anmärkning. 13 och 14 §§. Vid jemförelse emellan dessa §§ af hvilka endast den 14:de tillåter, att viss tid får i vexeln bestämmas för densammas uppvisande till godkännande, ansågo Högsta
Cederström, 202 Den 6 Februarii (. m. som länner våra Grundlagar, och förstår att tillämpa dem efter sina åsigter, får jag ställa den erinran, att, om hans nu gjorda ogillande skall hafva någon påföljd, fordras dertill bifall af fern sjettedelar bland Ståndets Ledamöter. Min känsla säger mig, att det icke är en sjettedel, som instämmer med Friherre Cederström, och som icke snarare med ovilja hört detta hans försök alt inskränka yttranderätten. Herr Anckarswärdj August: Om jag utber mig att få upptaga Ridderskapets och Adelns tid några ögonblick med händelser, passerade för 20 år sedan, så hoppas jag på Ridderskapets och Adelns rättskänsla och billighet, att detta icke lägges mig, utan Friherre Cederström till last, då Friherren andra gången uppträdt med anklagelser emot Vestra Arméens befäl. Herr Friherren har denna gång varit något bestämdare i sina insinuationer, så att man nu åtminstone kan gissa, hvarpå han syftar. Detta torde vara på ett år 1809 gängse rykte om ett beslut, som skulle blifvit fattadt bland Vestra Arméens befäl, att utropa Carl XIII till Konung, innan RegeringsFormen ännu blifvit antagen. Detta yttrande får jag, i hvad det rörer Corpsens Chef, förklara vara fullkomligen grundfalskt. Det kan för öfrigt icke förefalla någon underligt, om vid det fattade beslutet, att tillvägabringa ett botemedel mot samhällets oredor, man i första Den 6 Februarii f. m. 203 rummet skulle tänkt på att gifva sig en Konung, i stället för den man nödgades skilja sig vid; och jag ser icke, att en sådan tanka, om den ock funnits, skäligen hör kunna läggas Corpsen till last.
Tumba; så och efter det samtliga Riks-stånden, genom godkännande af Banko-Utskottets i detta ämne afgifna Memorial N:o 53, dels uttalat den åsigt, att ofvan föreslagna åtgärd vore för Tumba bruk nödig och nyttig samt alltså borde till verkställighet befordras; dels ock bifallit, att ärendet finge öfverlemnas till Stats-Utskottet, för den vidare åtgärd, som på detta Utskott ankomme, har, genom protokolls-utdrag från Banko-Utskottet af den 27 November nästlidet år, Stats-Utskottet blifvit härom underrättadt samt erhållit de till detta mål hörande handlingar. I Stats-Utskottets Utlåtande N:o 234. 9 I anledning häraf och då Rikets Ständer, genom godkännande af BankoUtskottets ofvannämnde Memorial, redan fattat sitt beslut i hufvudsaken, men åter vilkoren för det ifrågaställda utbytet af berörde boställen och det sednares öfverlåtande till Tumba pappersbruk icke kunna närmare bestämmas förr än vederbörande Embetsverk, på grund af de förhållanden, som ega rurh i afseende å hethmanens godhet och beskalfenhet, samt räntor och utskylder m. m., dertill afgifvit fullständigt förslag, hvilket icke torde medhinnas under den tid som återstår af nu pågående Riksmöte, har Stats-Utskottet ansett sig böra föreslå, att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse till Kongl. Majit dels i underdånighet anmäla, att, i anledning af de uti Banko Utskottets Memorial
Då Utskottet derföre ansåg sig icke kunna för Rikets Ständer framlägga ett förslag till allt skjutsbesvärs fullkomliga upphörande, förmodades dock de åtgärder, som af Utskottet skulle föreslås, kunna blifva en tjenlig förberedelse och ingång på den bana, hvilken borde leda till ändamålets ernående i framtiden. Åtminstone hoppades Utskottet en utväg derigenom öppnas, så att hemmansegaren må kunna befrias från det skjutslvång, hvaröfver lian mest klagat,-—en utväg, sorn troddes af honom skola begagnas, i samma nion, som han lärde sig alt förstå sitt rätta intresse och att uppskatta värdet af det fria arbetet framför det aftvungna. Hållskjutsen var i allmänhet ansedd såsom den mest förderfliga, i synnerhet, när man afser dess menliga inflytande på folkets sedlighet. Mängden af de hållsjuts-skyldiges barn och tjenåre inöfvas i ett sedeslöst och lättjefullt kroglefverne, eller åtminstone hafva att motse farliga frestelser dertill. De utsättas dessutom för en godtycklig behandling af gästgifvare och måhända äfven af resande, deremot correctiv förgäfves sökes uti äfven de strängaste Police-ordningar, hvilka icke förmå att förebygga sådane förhållandens skadliga inflytande på folklynnet. Men detta förhållande ansågs verka lika förderfligt på de reserv-skyldige och i vissa orter i ännu större grad, emedan skjuls-uppbudningen, obestämd IJih. till R. Sl. Prot. i8fo. 8 Sami. 8 Haft. 2 io Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkandej N:o 26. och derföre ofta befarad, hindrar den reserv-skyldige att begagna sin tid och sina dragare till ett nyttigt arbete, eller ock ryckes han derifrån, för att fullgöra en besvärlig servitut. Den mindre omtänksamme från barndomen vid detta förhållande invande jordbrukaren förledes äfven lätt att med välbehag omfatta tillfallet till en efterlängtad förströelse på skjutsfärden. Barn och tjenare lemna dessutom ett förlåtligt företräde åt detta slags sjelfsvåldiga lefnadssätt framför ett mödosamt arbete vid gården.
Jo, Ulsk:s hänvisning lill vederböra upsigt, det oloflig handel icke bedrifves, är ungefärligen detsamma, som att tala med den blinde om färgen. Man har yttrat, att genom landthandel beredes-jordbrukaren tillfälle ali afsätta sina varor. Jag belviflar det. Handel med dem eller försäljning af spanmål, kött och fläsk, m. m. har länge varit tillåten, men ännu torde ingen hafva lyckats att af den lill landthandlare försälja något betydligare belopp. Hvem som vidare gör försök dermed, får otvifvelaktigt erfara sanningen häraf. Såsom skäl för landthandelns bibehållande har blifvit anfördt, att han vore ett försfirjningsmedel. Det torde sällan inträffa, att landtbomsysselsätta sig med denna näring, utan det är stadsboer, hvilka flytta ut på landel, för att der bedrifva handel. Vida bättre vore, om desse, hvilka sakna sysselsättning, utvandrade till Amerika eller annorstädes, innan de blifvit fatiighjon här hemma eller förderfvat andra, än att deras utvandring sedermera sker. Hr Fåhrasus, hvilken yttrat sig emot mig med mera hofsamhet än öfrige talare, måhända derföre, att han äger mera sakkännedom, har sagt, att de handlande ökats, sedan de af honom kontrasignerade näringsförfattningarne utkommo. Det tror jag nog, ty det ligger i sakens natur, att ju större frihet man lemnar, desto flere begagna sig deraf, men del är äfven en sanning, att ju flere de handlande blifva, ju mindre afsättning får en hvar, och ju fattigare varda de. Följaktligen bör man icke räkna huru 200 Den 29 Ma i s f. m. många handlande man har, nian lillse hurudane de äro. Den, som är ledamot i Kammar-rätten, förnimmer om icke dagligen, åtminstone någon gång i veckan, de betydliga afkortningar, som i krono-räkenskaperna måste göras af svaga eller afsigkomne handlandes utskylder. Slutligen har man förmodat, att moraliteten inom landet blifvit förbättrad genom de nya näringsförfattningarne, och alt hon dittills varit af gällande lagar motverkad.
Vid härvarande tvänne Skeppsvarf, hafva under de fem sistförflulne åren Trettiotvå större och mindre fartyg blifvit nybyggda af tillsammans 3,858| läster; och har kostnaden för reparationer å fartyg vid samma varf, under berörde lid, uppgått lill 7,082 R:dr B:co. Under sistförflutne äthäfva nära nog dubbelt så många fartyg blifvit härstädes byggde, som under hvarje af de fyra föregående åren. Stadens handel och sjöfart synes således icke hafva saknat liflighet; men välmågan hos de Handlande kan derföre icke anses hafva varit i tilU tagande, emedan antalet af dem under de sista fem åren betydligt tilltagit, hvarigenom inkomsterne af handel och sjöfart blifvit delade på flere händer. Dessutom voro de sistförflutne tvänne åren för jernexporten mindre fördelaktige, i anseende till den i Amerika, dit största jernexporten härifrån äger rum, inträffade oreda i penningeverket. Handtverkerierne i Gefle äro i förhållande till folkmängden och handelsrörelsen icke i den tillväxt, som man bort kunna vänta. År 1887 utgjorde antalet af Handtverkare 108, hvilka idkade 29 särskildta handtverk. Flere af Rikets Städer, med betydligt mindre folkmängd än Gefle, hafva ett vida större antal handtverkare än denna Stad; och borde således med skäl kunna förmodas, att det jemförelsevis ringa antal handtverkare, sorn här finnas, skulle V3ra i goda omständigheter, hvilket likväl icke är föihållandet. Några synas visserligen hafva liflig rörelse och kunna äfven anses äga någon ringa förmögenhet; men största delen hemta af sitt yrke en knapp bergning och många befinna sig i verklig fattigdom.
Maj:ts nu uppläste Nådiga skrifvelse icke kan blifva något direct öfverläggningsätnne inom Högloflige Ridderskapet och Adeln, och afsa» dan anledning ej eller kan behandlas på annat sätt, än att läggas till handlingarne, tror jag likväl, att den kan och bör föranleda till en öfverläggning af ganska mycken vigt, ej blott hos Ridderskapet och Adeln, utan äfven uti de öfrige Stånden. Riksens Ständer hafva, i den ordning Grundjagarne föreskrifva, afgjordt och beslutat, att från Banken meddela Manufactur-Discont-Verket, till förökande af den fond, hvarmed det verkställer utlåningar till förlag åt Manufacturister, ett nytt ytterlin gare creditiv, samt att låta det MagazinDirectionen, vid sista Riksdag, beviljade creditiv fortfara äfven til! nästa Riksdag; allt med det tillagde vilkor eller correctiv, som det blifvit kalladt, att, i händelse Riksens Ständers Revisorer, vid Revisionerne, skulle finna afvikelse vara skedd från de af Rikets Ständer stadgade grunder, Revisorerne skulle äga att indraga hälften af dessa credifiver Under detta vilkor har Kongl. Maj:t genom den nu uppläste nådiga sktifvelsen, efter som jag fattat dess innehåll, tillkännagifva sig icke kunnat emottaga dessa Riksens Ständers creditiv-anslag på Banken.
Någon remiss af nu gjorda anföranden i detta ämne torde derföre ej behöfvas; ty jag skall fästa Utsk:s uppmärksamhet vid misstaget, och prot. kommer att upptaga, det jag varit orsaken dertill. Gr. Cronhjelm: Till förekommande af discussionens vidare utsträckande ber jag att få upplysa Hr Tham derom, att ifrågavar. betänk, är återremitteradt och att alla de skäl, han anfört, då blefvo uppgifna af de talare, som yttrade Sig emot betänk., d. v. s. just af den sidans talare, som Hr Tham tillhör. Hr Rosenblad: I anledn. af Hr Dalmans svar på min anmärkning emot Ridd. CJtsk. anser jag mig böra förklara, att jag aldrig satt i fråga, hvarken att Utsk. eller dess secreterare med afsigt framställt ifrågavar. oriktiga uppgift, men att jag såsom ledamot af R. o. Ad. tror mig hafva rätt alt fordra, det Utsk. sjelf tillser eller tillhåller sin secreterare, då han erhåller förtroendet uppsätta Utsk:s utlåt:n, att deri inga andra uppgifter än de, sorn med verkligen sanna förhållanden öfverensstämma, få inkomma, och anser jag mig derjemte böra lästa uppmärksamhet derå, att Ridd.Utsk:s särdeles vid denna riksdag afgifna utlåt:n varit så få, att, utan synnerligen stegrade anspråk på den aflönade secreterarens noggrannhet och nit, han kunnat uppfylla, hvad i detta hänseende varit hans ovilkorliga pligt. R. o. Ad. beslöt, att Hr Rosenblads anförande, tillika med hvad i anledn. deraf blifvit yttradt, skulle åtfölja den i plenum d. 12 dennes beslutade återremiss af Ridd.Utsk:s förslag, rör:de afskaffandet af andra uppropet vid val och voteringar. Uppå derom af H. Ex. Hr Gr. Landtm, gjord framställning biföll R. o. Ad.
Sluteligen får jag i underdånighet anhålla, att den efter undsättningsanstalten öfverblifna Spanmålsbeliållning, utgörande 43 Tunnor 12f kappar Råg, 63 Tunnor 3 kappar Korn och 83 Tunnor 50 kappar Hafra, måtte få återlemnas till Kronans Magaziner, och således, med dess efter försäljningspriset ägande värde, tillhopa 1972 R:dr 13 sk., öfvertagas till disposition af Eder Kongl. Majits och Rikets StatsContoir, i afräkning på StatsVerkets fordran för Spanmål in natura; hvilket så mycket häldre synes hafva skäl för sig, som på denna Spanmål tvifvelsutan uppkommer betydlig vinst, i anseende till de jemförelsevis höga pris, hvarefter densamma blifver Statsverket godtgjord. Till ledning vid den granskning af Redogörelsen, om hvilken Eder Kongl. Maj:t förklarat sig vilja i Nåder förordna, får jag underdånigst härjemte bilägga samlingar af: l:o. Mine till Eder Kongl. Majit i underdånighet afgifne Berättelser och Utlåtanden om missväxten och följderne deraf, samt undsättningsbeliofvet och åtgärderne till dettas afhjelpande. 2:o. Eder Kongl. Maj:ts Nådiga Bref och föreskrifter om Nådigst gjorde anslag af Spanmål och af Penningar till Spanmåls upphandling, samt om undsättningsanstalterne i allmänhet, och grunder för Spanmåls utborgning, m. m. 3:o. Åf mine i Länet utfärdade Kungörelser och till Vederbörande aflåtne CirculaireBref om missväxten, dess följder och medlen till dessas hindrande, samt om Spanmåls-undsättnings-anstalterne och utborgningsvilkoren, m. m. Med djupaste undersåtlig vördnad, nit och trohet framhärdar Eder Kongl. Maj:ts TJndcrdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte PAUL SANDELHJELM. Wenersborg å LanilsContoirct ilen 51 Dcc. 1027.
Med mycken ledsnad finner jag, att den värde talaren förbisett, att rättare tillfällen för ämnets behandling vid inkomslstatens discuterande redan är förbi, och vid hvilket tillfälle den värde talarens politiske vänner med framgång motsatte sig lagmansoch häradshöfdinge-räntans upphörande, såsomen naturlig slutföljd af författarens lill den gula boken åsigt, alt ingen större orättvisa kunde åbanebringas än skattejordens lindring ifrån sina grundskatter, hvilket den gula bokens författare ansett vara eii orättvisa mot det öfriga samhället, som derigenom skulle få vidkännas en högre skatt och såsom en olycka för dem, som tillgodonjöto lindringen; emedan, efter dess djupa statsekonomiska åsigter, det genom skatteminskningen uppkomna förhöjda egendomsvärdet skulle åter jemna förhållandet och vid arfskiften och köp åstadkomma en större förlägenhet än den, sorn uppkommer ifrån jordafkastningens öfverlåtande åt Staten i form af skattebelopp. Det hade för Riddarhus-minorileten blifvit ett ovärderligt stöd och för Svenska allmänheten en outsäglig til Ifreds12 H. 2 lo Den 13 Augusti. s!ä11 eIse om vid discilssionen öfver inkomsl-belänk. man fini* nit Hr Gr. Löwenhjelm uppträdande såsom förfäktare af det förhållande han säger sig veta och beklaga, nemi. sitt i Sverige jorden är utöfver allt billigt förhållande betungad; men jag fruktar, att den värde talaren missräknat sig, om han påräknat något understöd i delta hänseende ifrån Hr von Hartmansdorff, den gula bokens patriotiske förfaltare, och af Hr Gr. Löwenhjelm hedrad med erkännandet af inbördes politiska vänskaps fö rliål landen. Den värde talaren yttrar, att vårt statsverk ju är välsignadt med tillgångar, ymnigare än Sverige under sednare halft annat sekel er lefva t, och att i den mån den fosterländska viljan att hjelpa är hos Ständer upplyst, i samma mån blifva dessa rika tillgångar använda att hindra, ja att i möjligaste måtto häfva lidanden.
Hos oss, hvars Criminal-lagar i alla öfriga händelser fordra afgörande genom på Juridisk visshet motiverade domslut, har man blott i Tryckfrihetsmål afvikit från denna allmänna grundsatts, och infört en godtyckligt afgörande Jury. Men hvarför i detta enda fall ändra vår Criminella Rättegångsordning och sålunda underkasta den tvenne motsatta principer; hvarföre frånkänna en i enlighet med J?, 28, 31, och 33 §.§ Regeringsformen samt allmän Lag tillsatt Domarecorps, som enligt 36 §. är oberoende af allt utom lagen, mett också ansvarig inför den och skyldig att på deft grunda sina beslut, och som äger sig uppdragit det dyrbara värf att skydda de i 16 §. RegeringsFormen Svenska Folket försäkrade heliga rättigheter af lif, ära, egendom, perfonlig frihet och välfärd, hvarföre, säger jag, frånkänna den - s4o Den 21 Maji f. m. na Domarecorps skyddandet af Svenska Folkets rätt att i tryck yttra sina tankar, men också att ej genom tryck blifva till sina heli. ga rättigheter förnärmad elier se allmänt lugn stördtj och i det ställe öfverlemna detta skydd åt en Rätt, hvars afgörande med någon skicklighet hos den anklagade nästan helt och hållit beror af denne? Ty vår Juryssammansättning, deri olik den Engelska, är sådan, att blott en enda röst utom de Ledamöters, af den anklagade sjelf tillsatte, fordras för att frikänna. Månne ej också såsom en följd häraf skulle kunna inträffa frikännande af uppenbart mot Tryckfrihetsförordningen stridande skriftef, underlättadt äfven derigenom, att den verklige fast ej uppgifne Författaren sjelf kommit att sitta i Juryn och således att dömma i egen sak? månne ej å en annan sida, då en anklagad saknar skicklighet eller vilja, att till egen förmån begagna lagens brister, den händelse skulle blifva möjlig, att en af samma personer sammansatt Jury, under alldeles lika förhållanden inkallar en anklagad, men förklarar en annan skyldig till en förbrytelse, som med» för förlusten af en af de dyrbaraste medborgerliga rättigheter?
Så vida ifrågavarande tull-lindringar skola bibehållas och de dermed hufvudsakligen afsedda ändamål, svenska sjöfartens uppmuntran och beredandet af förmånligare afsättning för inhemska produkter, vinnas, anser utskottet nödvändigt, att det af Kongl. Maj:t föreslagna vilkor för tull-lindringarnes åtnjutande, hvarmed likartade stadganden finnas i andra länder, antages. Men då dessa partiella tull-lindringar, huru nyttiga de än må hafva varit under den tid, de såsom tillfälliga premier för nya handelsvägars öppnande beviljades, numera, sedan svenska handeln och sjöfarten vunnit den utsträckning, som med premiernas beviljande afsågs, icke äro behöfliga, utan fastheldre gifva handeln en konstlad riktning, som i det hela måste vara skadlig, har utskottet funnit sig böra tillstyrka Kikets Ständer att i underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t hemställa, det dessa partiella tull-lindringar måtte med V3:del årligen minskas och efter tre års förlopp alldeles upphöra, samt införseltullen å sådana artiklar, hvarför tull—lindringarne hufvudsakligen åtnjutas, i samma mån nedsättas. Emellertid anser utskottet ifrågavarande § böra i tulltaxeunderrättelserna intagas; hvadan utskottet, som, lika med hvad Kongl. Maj:t föreslagit, tror den för siden-, halfsidenoch bomullsväfnader nu medgifna förmån att få direkt införas från Ostindien mot tull af 10 procent höra upphöra och undantaget för dessa väfnader från tillgodonjutande af den i allmänhet, enligt förevarande §, medgifna tull-lindring följaktligen icke eller böra fortfara, men funnit §:ns första moment tarfva förändrad redaktion, tillstyrker, att 23 §, sådan den i utskottets bilagde förslag finnes införd, måtte godkännas. Stockholm den 8:de Maj 1848. Reservationer: Af herr grefve Posse: »Uti den af herr Prytz afgifna reservation får jag mig i allo förena uti allt hvad, som rörer inoch utförseltullen, som under Lit.