Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s förnyade nådiga militim-boställs-ordning d. 23 Januari 1836; N:o 39, i anledn. af väckt fråga om befrielse för kyrkoherde alt vara ordf:de i socknestämma; 288 Den 30 Augusti. N:o 40, med förslag till sammanjemnkning af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, i anledn. af Utsk:ns betänk. N:o 35; N:o 41, i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för hämmande af det s. k. stat-torpareoch proletär-systemet; samt N:o 42, i anledn. af väckte frågor om ändring i^skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 8 om aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Lördagen den 2 September 1848. Plenum kl. 10 f. m. Justerades ett prot.utdr. för den 30 sisth Augusti. Hr Gr. o. Landtm, yttrade att redan vid andra bordläggningen af LagUlskts betänk. N:o 64, i anledn. af åtskilliga motioner, ang:de förändring i brottmäls-Iagstiftningen, R. o. Ad. beslutat alt med pröfningen deraf skulle anstå tills LagUtsk. inkommit med sitt numera under N.o 58, afgifna betänk., i anledn. af K. M:s nåd. propos. om antagande af ny strafflag, förstnämnde betänk. N:o 64 blifvit uppfördt främst å denna dags föredragningslista, men all måhända R. o. Ad. likväl icke önskade företaga detsamma till afgörande innan Ståndet i afseende på betänk. N:o 58 fattat sitt beslut, och Hr Landtm, derföre finge hemställa om R. o. Ad. ansåge pröfningen af LagUtsk:s betänk. N:o 64 böra uppskjutas tills R. o. Ad. behandlat samma Utsk:s betänk. Ropades ja; hvarjemte Hr von Hartmansdorff, Aug., anmälde sig och yttrade:
Om remiss till vederbörligt Utskott, samt communication med de öfrige Stånden, anhålles vördsamt. Latles på bordet. Herr Rothlieb3 Axel 3 anförde skriftligen: Erfarenheten bar nogsamt vitsordat, att den nu gällande Författningen om vägars grusning och påfyllning sommartiden ej är den rätta; dels påkommer detta arbete den tid Landtmannen är sysselsatt med sin såning och åkerberedning, dels blir alltid det påkostade väg-påfyllningsarbetet om sommaren fÖrfeladt, såmedelst att vägarne blifva tunga och grusningen bortryker. Det är af sådan anledning jag vågar Ödmjukast föreslå återgång till den gamla ordningen, som bestämmer vägarnes egent - Den 12 December e. m. liga iståndsättande till hösttiden efter skörden; derigenom blifva de hårda och tillkörda , samt mindre blottställde att förderfvas genom utskärning, föranledd af häftigt regn. Jag anhåller ödmjukast om remiss häraf till Högloft. Ekonomioch BesvärsUtskottet. Lades på bordet. Herr Hallenborg Carl Johan _, hade inlemnat ett så lydande Memorial: 5*7 § af vår RegeringsForm stadgar: ”Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af Rikets Ständer allena ”vid Allmän Riksdag;” och ^3 §. af samma grundlag bjuder: ”inga nya pålagor, utskrif”ningar af manskap, eller af penningar och ”varor, må hädanefter, utan Rikets Ständers ”fria vilja och samtycke i den ordning för”ut nämndt är, påbjudas, uppbäras eller ”fordras.”
Xannen, Konrad Säfve, ar af ett vekt, kontemplativt skaplynne, faderns konstnärsnatur, som hade s&amp; svart att förena sig med affarsbestyren, har gått i art till sonen. Och unge Säfves motvilja för kontorslifvet är kanske ännu mera utpraglad än den gamles. Men d % äldste sonen, Karl Henrik, som var best#md att; en gång intaga faderns plats i firman, omkom p i en segeltur, måste onr rad; fast med svidande bjärta, afbryta sina akademiska studier och intaga broderns plats på kontoret. Eleonore, dotter till en fattig tjänsteman med manga barn, hzlde i hemlighet varit förlofvad med Karl Henrik. Efter dennes död blef Wilhelm Kiirt hennes mest gynnade tillbedjare, men då lians blyghet Iiindrade honom att förklara sina känslor, förekoms lian af Konrad. Kurts beundran för Eleonore fortfor oförminskad äfven sedan hon ' ' ' blifvit kompanjonens liustru. I elfva år hade hon varit hans ledande försyn vid alla viktigare tillfallen i lifvet, gjort upp menun .vid hans middagar, ordnat viiningen och anskaffat liushållerskor. Darf ör kännes det också för Eleonore soin en personlig förolämpning, när Kurt, henne ovetande, går och förlofvar sig med en iing inålarinna, Vanda Lindat .. Och an värre blir det, då fru Vanda själf med sin friare uppfattning af lifvet och dess förhållanden, sina vidare vyer, som sträcka sig en bit utom Kungspsrtsavenyn och Hasselbladska ängen, uppträder på scenen. ~ e n i a l i s k, varmhjärtad och okonstlad, passar hon icke in i ramen Safve, Kurt &amp; C: o och slår » societeten » med häpnad. Hon går pk första visit i yllekladning ocli pelsmössa, inrättar sin salong - som fru Eleonore haft så mycken möda att ordna efter wbrukets strängaste fordringar)) - till atelier och bjuder på middag med endast fyra rätter mat! Nar därtill kommer, att Iion röker cigarrett och liåller tal ar hon olijalpligt dömd.
N.o 84. lat föreställa sig egentliga föremålet der.» före hafva varit, att påkalla uppmärksamhet på nödvändigheten af bestämda stadganden i detta ämne, då sådana, efter Motionairens förmenande, skola saknas» I förra fallet anser Utskottet förslaget lika olämpligt som i verkställigheten omöj-. ligt; ty, då ali håll-oeh reserv-skjuts upptages af Kungs-skjatsen, kunde andra resande icke blifva fortskaffade utan de svåraste hinder och olägenheter. Och då Gästgifveri-skjutslegan icke kunde prasstera det antal hästar, sorn för Kungs-.skjutsen erfordrades, hvilket oftast skulle inträffa, vore de Höga Resandes fortkomst beroende af möjligheten att, genom serskildta accorder, kunna anskaffa det bristande häst-antalet, hvaraf det olämpliga och opassande synes Utskottet så mycket mera uppenbartsorn det Allmännas val och fördel utgör föremålet för Konungens resor, och som Konungens och Dess Familjs rätt att, utan större svårigheter, dem hvarje Svensk Med-, borgare må<ste underkasta sig, blifva på sina resor fortskaffade, icke kan sättas i fråga. I senare fallet åter har Utskottet endast att hänvisa till Riksdags-Beslutet af deu 21 Febr. 1642, sorn innehåller en be-. Allm. Besv.- och Oec.-Utsk. Bet. N;o 84■ 11 slämd lag om fri Kungs-skjuts af frälst och ofrälst, samt till 1649 ärs Kongl. Försäkran, hvarigenom betalning för Kungsskjuts blifvit utlefvad. Då dessa Lagar icke äro upphäfna, tror Utskottet icke, att något nytt stadgande behöfves, för att åt Kungsås,kjuts-sskyldigheten gifva laglighet; den styrkes dessutom vidare af Kongl. Förordningen den 3 April 1789, Kongl. Kungörelsen den 19 Aug. 1801 om Postbönders befrielse från Kungsskjuts, Kongl. Kungörelserna den t
Deha medel kunna wara mangfaldiga; men icke alla konna ens rätt kännas, och sä af de kända annorlunda än stumpwis, eller pä ett halft och veftenryckrligt sätt amvändas, under en märkligt rädande brist pä den speciella statistiska kännedom af landet, pä hwilken endast, och ej pä den öswerslagSwis gistade, nagra fullt riktiga och räktwisa förbältringsförflag kunna byggas. Icke ens fördomen emot de statehushällningsprinciper Lmitb, och deras efterföljare framlagt, kan fullkomligen brytas, sä länge icke hos ost kjelfwe rön äro gisna, lika med dem hwilka fädt deras läror, dessa skola intill dest behandlas såsom phjsosophi ett i dcsta lider synnerligen anwändt ord till nedsättande af alla omfattande sanningars warde. Hwarje Regerings uödwändiga behof af penningar och folk, hafwa i detta rike framdrifwit irenne ganska betydande statistiska anstalter: jordeböckerna, landtmäteri och tabellrverket. Dessa anstalter äro bragte kill mycken fullkomlighet, men torde wäl wid en noga granskning, icke äga all den som behöfwes. Likwal, om de den ägde, Hwad inhännas mera genom dem, än kunskapcrne »m jordens naturer, dest specialrymdcr, bcst .s allmänna egcnffaper och folkmängden? och vesta kunsta - Den i Iunii. 437 skaper äro, pä mycket längt när, icke de enda som fordras. En högst wigtig special kännedom saknas aldeles, den om landers produktion, sä wäl om den weckliga, som ännu mer om den möjliga.
De bildade klassernas exempel undgå aldrig alt inverka på de lägre; oell detta, i förening med nitiska och ifriga bemödanden för nykterhetens sak, torde inom denna ort hafva lörorsakat det önskvärda förhållande i afseende å bruket af bränvin, som jag nyss haft ISåden anföra. Man vill väl emot en eller annan af nykterhelspredikanterne anmärka, alt de af nit för det goda ändamålet, hvilket de anse endast genom ett absolut afhållande från bränvinels bruk kunna vinnas, låta förleda sig till satser, som icke slå väl tillsamman med det nloraliska begreppet om rätt och orätt; men om äfven dessa anmärkningar skulle äga någon grund, och om äfven det större eller mindre antalet af namn på nykterhelslistorne är af mindre betydenhet, då största antalet af de tecknande väl förut tillhört de måttliges klass och de drinkare som anteckna sig oftast återfalla, verka dock de ofta förnyade framställningarne om skadlighelen af bränvinels nyttjande på öfverlygelsen, så att nykterhetens sak med säkra steg går framåt, serdeles på landet. Ännu har jag icke, under mina många resor inom Länet vid gästgifvaregårdarne, af gammalt tillhållet för drinkare, anträffat någon öfverlastad, och flere gästgifvare inom Länet, som funnit vinsten af brällvinsminutering icke motsvara 14 dea derför bestämda minimiafeiilen 6 R:dr, hafva helt och hållet afsagt C? o sig samma rörelse. Såsom lika glädjande som säkert bevis på en tilltagande nykterhet, må jag sluteligen äfven i underdånighet anföra, ali då vid ett tillfälle under detta års Beväringsmöte, dervid omkring 600 ynglingar voro till vapenöfning församlade, extra förplägning utdeltes, deras antal, som icke nyttjade bränvin, uppgick till 150 eller i af hela styrkan. Under de hegge sednare åren har, nästan öfverallt i Länet, varit brist på arbetare, oell i följd deraf höga dagsverkslöner. — De hafva sommartiden varierat emellan 32 sk. å 1 R:dr för ett mansdags verke och 1 R:dr 8 sk. å 1 R:dr 16 sk.
Arells enka, Albertina Heimberger, från utgifvande af observationsprocent och anmärkningsrnedel, hvilka blifvit hennes man i lifstiden till gäldande ädömda; 17:o angående upphörande af den såkallade Näs kungsgårdshjelp; 18:o angående försäljning lill skatte af Ljusne Stora Krono-laxfiske i Gefleborgs län; 19:o angående åtgärder lill behöfvandes undsättning i missvextår; 20:o angående upplåtande under ständig besittningsrätt af en jordrymd vid Kungsöhrs Norra Kungsladugård; 21:o angående utbyte af Komministers-bostället Svensbohl i Rudskoga socken emot Sergeants-bostället Höjdebråten i Nysunds socken; 22:o angående försäljning till enskild person af en Komministers-bostället Hof Dalbogård i Kronobergs län tillhörig del af den såkallade Spetsamosseu. b^ Skrivelser: 23:o i fråga om ersättning af Statsverket till Irenne Officers-enkor, för innehållen aflöning för deras numera aflidne män under krigsfångenskap; Bih. lill R. St. Pro t. 1862 & 1863. 9 Sami. 2 10 Prot.-Utdrag den 1 November 1862. 24:o i anledning af Cimbritshamns stads ansökning om eftergift af återstoden å ett staden beviljadt amorteringslån; 25:o angående hegardt anstånd med föreskrifna kapitaloch ränteinbetalningar å de till Norbergs jernvägsanläggning af allmänna medel anvisade lån; och 26:o angående Markaryds församlings framställning om befrielse från skyldigheten att betala åsterstoden af ett för dess kyrkobyggnad beviljadt lån utaf all männa medel. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne, Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, om förordnande af en Stats-Rådsledamot i afseende på handläggningen af vissa i Riksdags-ordningens 36 och 42 §§ omförmälda riksdags-ärenden. Frän Vdllofl. Borgare-Ståndet.
Såsom följd häraf uppgingo de inom linien förda fordringarne och tillgångarne vid sistlidet års slut till ett belopp af R:dr 14,571,753: 36. motsvarande detta belopp nära dc inom linien upptagna skul clerne, som vid samma tidpunkt utgjorde , 14,701,235: 65. och bland hvilka den största sålunda bokförda skulden under sistlidet år tillkommit genom nyssnämnda då utfärdade grundfonds-obligationer. Under den efter sednastc riksdags slut förflutna tid har blott ett enda af de från Riksgälds-kontoret utbekomna och uti nu gällande Reglemente uppgifna lån, nemligen det, enligt Reglementets 75 §, förre Expeditious-fogden C. J. Moritz beviljade lånet å 3,000 Riksdaler för sänkning af sjön ökvattnet i Westerbottens län, blifvit genom verkställd liqvid till fullo betaldt. Utaf de lån, sorn blifvit af Kongl. Maj:t beviljade och från Riksgäldskontoret utbetalda utaf de för sjösänkningar och mvrutdikniugar samt andra vattenaftappniugsföretag anvisade medel, är det med 30,000 Riksdaler utbekomna låneunderstödet för sänkningen af sjön Tåkern i Östergötland genom årliga, i sammanhang med allmänna utskylderna verkställda liqvider numera till hela sitt belopp återbetald!. Efter skedda utbetalningar af de under sistförflutna riksdag beviljade särskilda lån, hvilka vederbörande låntagare medelst fullgörandet af de i sådant afseende meddelade föreskrifter samt aflemnandet af antagliga skuldoch borgensförbindelser hittills gjort sig berättigade utbekomma, hafva Riksgälds-kontorets i ofvan antecknade §§ af Reglementet oinförmälda lånefordringar numera ökats genom tillkomna dylika fordringar för l:o lånet, till Borås jern vägsaktiebolag, för jcrnvägsauläggningen mellan nämnde stad och Statens vestra stambana, af hvilket lån utbetalts 718,000 R:dr; 14 Siats-Utskottets Memorial N:o 3.
Hvad Utskottet i detta betänkande tillstyrkt, i afseende på aflåtande till Kongl. Maj:t af en underdånig skrifvelse från Rikets Ständer, ajslogs; men vid hvad Utskottet i öfrigt föreslagit och hemställt lät Ståndet bero. S. D. Föredrogs ånyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottens betänkande, N:o 7, i anledning af väckt motion om vidtagande af försigtighetsmått emot catholicismens utbredande: Bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Banco-Utskottels följande utlåtanden : J\T:o 19, i anledning af Fabrikören A■ L. Soldins ansökning om eftergift af upplupne straffräntor å 2:ne lån i Banco-Disconten; N:o 20, i anledning af Riksdagsfullmägtigen Fr. v. Zweigbergks motion om återbekommande af ett hos honom för Bankens räkning uttaget penningebeiopp; N:o 21, i anledning af väekt motion, att fastighetslån, som på completta handlingar i Banken beviljats, mätte utgå. äfven i händelse låntagaren skulle hafva aflidit förr, än lånet hunnit utfalla, eller Banken åtminstone tillförbindas att ersätta koslnaderne för lånehandlingarnes anskaffande. Prat-Utdrag, den i3 November 1844. 319 Från Väliofl. Borgare-Ståndet. S. D. Efter å nyo skedd föredragning af Banco-Ulskollels memorial, N:o 22, i fråga om Banco-fullmägliges rätt att med vexelhandel sig befatta, godkände Ståndet Utskottets tillstyrkande, alt Banco-fulhnägtige må berättigas att uppköpa och försälja vexlar; och blef nämnde memorial i öfrigt, pä grund af dervid gjorde anmärkningar, återremitterad t. S. J). Föredrogos å nyo och biföllos Lag-Utskottets betänkanden:
så enär härtill kommer, aLt Krono-Uppbörds-Commissarierne, utom berörde extra utgifter, nödgas af ofvannämade löneinkomst bestrida kostnaden till vanligt skrifvare-bilräde med circa 200 R:dr inom hvarje nppbörds-dislrict, finna Utskotten, att desse, med mödosamma och ansvarsfulla göromål betungade, tjenstemän, ehvad de stadgade straffböterna komma att användas till hufvudstadens fattigförsörjning eller andra cominunala behof, böra i någon nion hållas skadeslöse för den, i följd af restan - Stalssamt Allm. Bcsv.- oeh Ekon.-Utskottens Betänkande, II.o 3j. J restantiernes ständigt tillväxande antal, uppkommande betydliga minskning i de nog knappa lönevilkoren; och få derföre, med afseende jemväl A uppbördsmännens serskilda besvär med debitering och redovisning af straffböterne, vördsamt föreslå, att Krono-Uppbörds-Cömmissarierne i Stockholm må af det inflytande bötesbeloppet få åtnjuta 20 procent, samt att underdånig skrifvelse derom måtte till Kongl. Maj:t aflåtas. Stockholm den 16 Januari i845. Reservationer. Af Herr Friherre Palmstjerna, C. O., som ansåg Krono-UppbördsGommissarierne i Stockholm vara Stadens tjenstemän och att de på den grund ej borde erhålla löneförhöjning af Statens medel. Af Herr Friherre Oxenstjerna, Carl, anfördes reservation emot sista punkten uti Betänkandet. Af Herr af Harmens, emedan Uppbörds-Commissariernes i Stockholm löner icke borde förhöjas genom att fråntaga de fattige en inkomst, sorn dessa åtnjutit i 3i år. Af Herr von Rosen, Georg, sorn instämde uti Herr Friherre Palnistjernas reservation. Af Herr Schartau: ”Sedan Höglofl.
243 ning fullständig, så att inga konstgjorda råmärken hädanefter må skilja den ene medborgaren ifrån den andre; hvilket allt dock ingalunda kan förhindra att den fria aktning, som af ett folk alltid hembäres åt slägter, hvilkas medlemmar under århundraden lefvat och verkat för det allmänna, denna aktning, som utgör all Adels grund och vilkor, skall efter likasom före reformens antagande komma dem till del, hvilka deraf gjort sig förtjenta. Och såsom individer, såsom slägter komma vi ju alltid att stå qvar på samma punkt som tillförene; det är blott den politiska korporationen, hvars upplösande nu är i fråga. Att öfverge en position, som ej längre är hållbar, detta är hvad vår Konung och vårt folk i detta ögonblick af oss fordrar. Och det är ju icke nu fråga om någon retrograd rörelse inför en fiende, en åtgärd, som, äfven den, någon gång kan af pligt och nödvändighet ovilkorligt kräfvas; här gäller någonting helt annat, här gäller det att ifrån en enstaka, ensidigt intagen position tåga ut på fältet för att der ansluta sig till den nationela hufvudhären och i dess leder gemensamt deltaga i kampen för rätt, ljus och frihet. Denna hufvudhär har nu — för att fullfölja bilden — mangrannt och troget samlat sig ikring det Kongl, baneret, hvaruppå är tecknad i raska, tydliga drag, icke en i flera mångfärgade fält fördelad vapensköld, utan Svenskhetens urgamla symbol med den outplånliga inskriften: ett folk och en Konung. Skall R. o. Ad. nu tveka att sluta sig till samma fana? Jag vill, jag kan icke tro det. Låtom oss derföre nu, med åsidosättande af alla häfdvunna fördomar, alla smärre betänkligheter, visa nationen, att vi i denna stund likasom i fordomtimma ha fäderneslandets väl till vårt främsta ögonmärke, att vi förstå att akta på tidens tecken, att lyssna till folkets önskningar; och då skall — jag vågar här uttala denna förutsägelse — ett ur Svenska hjertans djup utgånget, från landets alla delar tusenfaldigt upprepadt lefve! tacksamt jublande höjas för Sveriges Rikes Ridderskap och Adel.
Stats-Utskottet, har under den af Riksgälds, Werket förrättade granskning, erfarit, att den för, ändrade organisation, af Riksgälds-Werkets administration, medelst inrättande af ett Commisfariat, som, till följd af Riksens Högloft. Ständers wid Riks, dagen i Stockholm arén 1829 och »tzls widtagne Författning, blifwit införd, till alla delar uppfyldt det med denna nva inrättning afyltade ändamål att ef mindre betrygga Contoirets säkerhet, än afwen befrämja mera drift och skyndsamhet wid wise Courant, : men dock mycket angelägne arenders expedierande. Med ivor Den z Julik. Med tillfredsställelse-har Stats-Utskottet också ägt tillfälle öswertyga sig terrin, att Herrar Fullmägtige med oafbruten uppmärksamhet vch nit följt och wardat Contoirets anoelägenh/ter saint at dem ägnat en berömwärd omsorg. Äfwensom Herrar Fullmägtige ställt sig till noga efterrättelse de af Riksens Högloft. Ständer meddelade Jnstructioner vch Föreskrifter, och da Herrar Fullmägtige genom en klok och nitisk Förwaltning till alla delar rättfärdigat det wigtiga och dyrbara förtroende Riksens Högloft. Stander at dem uppdragit, anser StatsUtskottet sin pligt fordra att hos Riksens Högloflige Ständer tillstyrka: att Herrar Fullmägtige srikallas fran ali answarighet för de af dem inom den zi nästledne Mars widtagne beslut och åtgärder, hwilka äro upptagne uti de till samma tid as Utskottet granskade Protvcoll. örebro den r Julii 1312. Pä Hkgwörd. Prest-Ständets Lcdam. magnar 6u8ts.k ^tura^. Pä Högt. Ridd. och Adelns Ledam. wägnar Larl körner. Pä Wälloff. Borgarc-Stän» detS Ledam. wägnar Wedelin. Pä Hederw. Bonde-Ständets Lcdam. wägnar ketir jonsson.
Djupare ner än idén om härskarviljan utan skrankor någonsin förut nått, trängde den med hans bild. Med honom blef öfvermänniskans typ tillgänglig för bourgeoisien och omsatt i populär högfärdsgalenskap. Har ni sett de små statyetterna i brons af kejsaren med tvåkantig hatt öfver ansiktets mörka orörlighet och armarna lagda i kors med en gudabilds trygga maktmedvetenhet? Hvilken psykologisk skildrare af vår tids historia skall någonsin kunna räkna, hur många som burit denna docka inom sig och i hemlighet tillbedt den som en fetisch? Balzac, som sett längre in än någon af århundradets professionella historici, han har förstått det. Hans hjältar äro alla små Napoleoner, bankirerna, som exploatera guldet, älskarne, som exploatera kvinnan, uppkomlingen, som som spränger fram öfver nertrampade anförvanter och tillintetgjord lycka, alla ända till bourgeoisiens puttelkrämare som Cesar Birotteau känna sig utvalda till att kämpa sig fram och härska, om också beviset på deras mission är så enkelt som receptet på en ny hårolja. Och sedan har dockan rest från land till land. I ett uselt kyffe i Petersburg sitter en stackars rysk student och svälter öfver sina böcker, och dockan lämnar honom ingen ro. Är man en vanlig lus bland den oräkneliga mänskliga ohyran eller en Napoleon frågar han sig själf och går och mördar en pantlånerska för att få svaret. Men för de flesta var handlingens hjältetyp allt för fordrande och otillgänglig. För dem flyttade romantiken hans idealfigur till känslans och drömmens värld. Mordängeln med svärdet blef passionsängel med facklan. Lidelsen blef den utvaldes öfverhöghet, oförståddheten och omåttligheten hans fursteinsignier. Brottets Kainsmärke stämplade hans bleka panna, och Don Juans öfvergifna och marterade älskarinnor blefvo hans Evmenider. På tusen vis varierade romantiken typen för de mest skiftande behof, höjde den till det sublimaste profetskap, förplattade den till den billigaste romanschablon – men öfver allt fanns den, Napoleonsgestalten flyttad öfver till dröm och känsla.
Då nu i det nådiga förordnandet eller fastställelsen på Rikets Ständers beslut förekommer, att om betalningen icke fordras eller lagsökningen anstälies inom sex månader efter den i 1798 års Förordning stadgade längsta betalningstid tolf månader, och således sammanlagdt inom aderton månader Irån den dag, förskrifningen är utgifven, denna förlorat sin strängare exsekutifva kraft; trodde jag det otydliga i dessa ordalag, eller den icke uttryckta meningen, It. SI. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år 1853. 4 antingen betalningstiden efter uppsägning behöfver inträffa inom tolf månader eller ej, visserligen icke kunna få annan antaglig förklaring, än den som innefattas i Rikets Ständers beslut, att nemligen uppsägningen skall vara så tidigt verkställd, att förfallotiden inträffar inom tolf månader från den dag, skuldebrefvet är utgifvet. Men så vida denna förklaring vore tillförlitlig och enligt lagstiftningsgrund nödvändig; förmodade jag också intet tvifvel äga rum, att ju äfven utgifvaren af en på uppsägning ställd löpande förskrifning är fri från omedelbar bysättning, derest icke uppsägningen sker så tidigt, att betalningstiden inträffar inom toli månader efter förskrifningens utgilvande.