Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
\ §2 för eontrolien tillräckligen vore sörjdt; och hvarje Förvaltnings-chef, i hvad till dess omfattning hörer, bäst synes vara i tillfälle, att gå Konungen och Riksens Ständer tillhanda med de mäst fullständiga upplysningar; så har Utskottet icke trott sig böra tillstyrka, att den föreslagne Ämbetsmannen må antagas, eller Statsverket med någon utgift för nämnde ändamål belastas. Likväl har inom Utskottet olika tankar yppats derom, huruvida Riks - Archivet och det Kongl. Tryckeriet borde stå under inseende af någon bland Stats Rådets icke föredragande Ledamöter, eller af Chefen för Ecclesiastik - Förvaltningen, i afseende hvarpå 2;ne Stånd godkänt det af Committerades pluralitet afgifne förslag*), hvaremot 2.'ne Stånd varit af den tanka, att nämnde inseende vore af sådan beskaffenhet, att det icke borde öfverlemnas åt någon af Förvaltnings-Cheferne; och blifva båda dessa meningar, såsom alternativer, Riksens Höglofl. Ständers pröfning vördsamt underställde. I händelse det sista alternativet skulle komma att antagas, hafva de 2tne Srånd,som detsamma tillstyrkt, ansett lämpeligt, att inseendet å Riks-Archivet och det Kongl. Tryckeriet anförtros åt det fjerde icke föredragande Stats Rådet, som kunde behålla den gamla benämningen af Hof-Canceller, och sorn för möjligheten, att till Riks-Archivet kunna •) Sid, iyo. §3 infordra Stads - Råds-Profocollen, och öfrige Srats - Expeditionerna tillhörande handlingar, som i Riks-Archivet böra förvaras, samt att pär som häldst , och i synnerhet då Förvaltnings-chefen ej är tillstädes, öfver ärendernes gäng kunna lemna upplysningar, jemväl borde föra ett register öfver alla de mål och ärender, som i Stats-Rådet förekomma; äfvensom han der skulle föredraga alla ärenden, sorn anginge det Kongl, Tryckeriet och Riks* Archivet, samt betjeningen vid detta sednare under hans lydnad höra, dä ingen annan expedition för honom klefve behöflig.
Sex under de första och tre under de andra af de Ting som i 9 §:n sagde äro, nemi. under första Tinget Tjugondedag Jul, då den på Måndag infaller, men eljest nästa Måndag derefter, och sedan hvar fjerde Måndag, som inom Tingstidens slut inträffar, så räknadt, att alltid fyra veckor blifva emellan hvarje Måndag, som allmän Rättegångsdag är, samt under andra Tinget första Måndag i Oktober månad, och sedan hvar fjerde Måndag, likasom under första Tinget. Infaller helgedag på någon af de Måndagar, som till Rättegångsdagar nu föreskrifne blifvit, vare nästa söcknedag derefter allmän Rättegångsdag; dock skall ändå tiden till nästa allmänna Rättegångsdag från Måndagen räknas. Den 12 No vem b er. 163 3:o Å första allmänna Rättegångsdagen af hvarje lagtima Tingvarde Gudstjenst å Tingstaden hållen. Sedan Gudstjensten förrättad är, träde Rätten till domsätet, och lyse Domaren Tinget ut, läse ock offentligen de lagar upp, som å Ting kungöras skola, efter hvad derom särskildt förordnas. 4:o Aro målen flere, än att de å allmän Eättegångsdag utföras kunna, vare Eätten pligtig, att näst efterföljande dagar sammanträda, till dess alla målen förevarit; och kungöre Domaren på allmänna Rättegångsdagen, å hvilken af de påföljande dagar hvarje mål, som öfrigt är, skall förekomma, der det ej förut till viss dag utsatt blifvit. Ej må Ting slutas förr, än alla de mål och ärender, som å sista allmänna Rättegångsdagen öfrige äro, förevarit och, der de ej till annat Ting upskjutas böra, afgjorde blifvit, ändå att der till längre tid fordras, än som för Tinget i 1 §:n utsatt finnes. När alla de göromål, som till Lagtima Ting höra, slutade äro, lyse Domaren Tinget af. 5:o Askas Ting emellan de tider, då Lagtima Ting hållas; sätte Domaren, utan dröjsmål, det Ting ut, och gifve det Ofverrätten tillkänna: det kallas Urtima Ting.
Krigs-kolIegii förvaltning hörande föremål, enligt 42:dra punkten; mom. 19:o, 20:o, 21:o och 22:o, angående anskaffande af gevär till ersättning för dem. som komma att utlemnas till skarpskytteföreningarne samt angående anslag till aflöning åt instruktörer; till målskjutningspremier; och till ammunition åt nämnda föreningar, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 67; mom. 23:o, angående ersättning i följd af Näs kungsgårdshjelps upphörande, enligt Stats-Utskottets Utlåtande N:o 59. § 131, mom. l:o och 2:o, angående anslag för anskaffande af ny krigsfartygs-materiel samt för åtskilliga arbeten och anskaffningar vid flottans stationer, grunda sig på Rikets Ständers bifall till Stats-Utskottets hemställanden i 3:dje och 14:de punkterna af Utlåtandet N:o 81, jemte ett af samtliga Riks-Stånden beslutadt tillägg till 3:dje punkten; mom. 3:o, angående anslag till försök för utrönande af pansarplåtars förmåga att motstå skott m. m., öfverensstämmer med Rikets Ständers, genom bifall till Utskottets Utlåtande N:o 32, fattade beslut. § 132, angående de särskilda extra anslagen, som äro hänförliga under 6:te Hufvudtiteln, grundar sig på Rikets Ständers beslut i enlighet med nedanstående punkter i Stats-Utskottets Utlåtande N:o 99 och Memorial N:o 140 samt Förstärkta Stats-Utskottets Memorial N:o 143, nemligen: mom. l:o, angående anslag för ekonomiska karteverkets bearbetande, litte punkten i Utlåtandet N:o 99; . mom. 2:o. angående anslag till skiften och afvittringar, 15:de punkten i samma Utlåtande; mom. 3:o, angående svenska Trädgårds-föreningens elevskola och trädgårdsskötselns befrämjande, 28:de punkten; mom.
Så är vanligen ej förhållandet då man öppnar en konversation med en friliandlare; denne har ej håg att låna örat till afhörande af en utförligare bevisning, utan man afspisas med de ständigt återkommande fraserna, alt man alltid bör köpa der man får för bästa priset, och att allt skall gå bra, om man endast drifver de för oss naturliga näringarne, och icke befattar sig med andra. För mig är det oklart hvad härmed menas. Här i Sverige, likasom i alla andra civiliserade länder, sysselsätter man sig med alla möjliga näringar, ty jag känner sannerligen icke något land, der man endast tillverkar skor eller något annat, eller der man ensamt förfärdigar byxor. Skulle nu Hrr frihandlare i sina vishetspåsar hafva några näringar, som hos oss icke drifvas, så böra de taga fram dem, ty att undandölja dem är förräderi mot landet. Man gör sig oftast illusion, då man tror, att man vid tullnedsättningarne befordrar konsumenternas intressen. Det är vardigen medlaren emellan producenten och konsumenten som skördar vinsten. Jag förmodar, att alla bland eder, Mine Hrr! som äro bosatta i hufvudstaden, nogsamt erinren eder den klagan under förlidet år Den 9 Febrnari. 503 från jonlbrukarnes sida, att de icke kunde sälja sin säd äfven till nedsatta priser, men jag frågar, om någon af Eder kunde förmärka att under denna tid våra bagare ökade brödets storlek med en linie, eller nedsatte priset med ett enda öre? Då voro likväl sädespriserne 25 å 30 proc. under de vanliga. Men då konsumenten häraf icke fick någon fördel, huru kan man då tro att en tullafgilt af några proc., erlagde af en importör för en varuartikel, skall i detaljhandeln medföra gynnsamma resultater för konsumenten? Emedlertid är det sannt, att i vår tulltaxa finnas ännu många tullsatser, sorn kunna ock böra nedsättas, men deremot, enligt min innerliga öfvertygelse, äfven många, som icke lemna sådant skydd åt en del näringar, att de kunna med fördel bestå.
Uti detta betänk, är ett tryckfel på siffrorna och jag anhåller derföre vördsamt, att Hr Frih. 0. Landtm, ville föreslå R. 0. Ad. att med rättelse af summan till 9633 r:dr 16 sk. bifalla denna del af Utsk:s sednaste betänk. Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. ifrågavar:de punkt af Utsk:s utlåt, med den rättelse, att 9,633 r:dr 16 sk. utfördes, i st. f. det oriktigt med 9,333 r:dr 16 sk. uptagna beloppet af ersättningsanslaget för rusthållsafgifterne. 5:le punkten, ang:de Arméens Pensions-kassas medel, Lades till handlingarne. öde punkten, ang:de Invalidhus fondens medel; och 7:de punkten, ang:de Skogsplanterings-kassans medel. Biföllos. 8:de punkten, ang:de Lappmarks Ecklesiastikverks medel. R. 0. Ad. fann Utsk:s yttrande, ang:de den in natura anvisade spanmålen, icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne samt biföll hvad Utsk. i afseende pä kollekl-medlen föreslagit. 9:de punkten, ang:de till Allmänna Hospitalsoch Barnhus-fonden, Danviks Hospital, Stockholms Allmänna Barnhus, Upsala Akademi, Lunds Akademi, samt Domkapitlen och Stockholms Konsistorium anvisade medel. Bifölls. 10:de punkten, ang:de Gerningsören. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof: Genom den i denna punkt föreslagna förändring med Geruingsörenas upbärande, skulle icke någon förenkling åstadkommas, utan endast ett ökadl besvär för vederbönde Landskamererare, som till följd af det upgjorda förslaget, skulle fä en årlig och ganska invecklad räkning att ombesörja. För min del, vore jag mest böjd alt instämma uti den inom BorgareSt. uttalade åsigt, att hela denna afgift måtte försvinna, och om BorgareSt. vidhåller denna mening, så vore det skada, att icke låta dem få sin vilja fram.
Uppå derefter framställd proposition, blef Utskottets förslag i denna del af Ridderskapet och Adeln bifallit. Hans Excellence föreslog, att uti formulairet till fullmagten ordet och malte tillsättas emellan orden hällas och tager. Bifölls. Hans Excellence hemställde, att, i stället för namn och data på Grundlagarne i slutet af Fullmagts-formuiairet, endast måtte införas näst efter ordet: efterrättelse orden: Rikets gällande Grundlagar. Bifölls. §• 9- Bänkarne i PleniRummet numereras säj att första Bänken blir den främsta till höger om LandtMarskalksBordetj andraj den främsta till vänster, tredje_, den andra till höger o. s. v. Vid början af hvarje Riksdag bestämmes alla lefvande Ätters säte å Riddarhuset, så att de främsta intaga första Bänkenj de derefter följande andraj o. s. v. Herr Crusenstolpe, Magrius Jacob: Syftemålet med denna §. är påtagligen, att Den 7 Augusti f. ra. försäkra hvar och en af Adelns Ledamöter om den plats dem tillkommer. Detta synes vunnit genom sista punkten. Den första hemställer jag derföre må försvinna, af anledning, att om offentlighet vid öfverläggningarne, såsom här redan är beslutadt, kommer att eg a rum, måhända en förändring af liela salens inredning tillika med Herr LandtMarskalkens egen plats jemväl kan ske, hvarvid denna föreskrift kunde komma att lägga hinder emot verkställigheten deraf. Herr Bråkenhjelms Pehr Reinhold:
Dess verkliga betydelse på det språk, lill hvilket det hörer, gifves närmast genom ett Svenskt, ehuru icke academiskt ord, bortplottrande, hvilket användes, när man anser medel förslösade, medelst utgifters ändamålsvidrigliet, medelst oordning eller medelst sådan sysleme-vexling, som begynner mycket och fullbordar intet. Min tanke om förevettande anleda, alt så förhållit sig vid användandet af tredje hufvudlitelns medel, skall jag sednare yttra. Emedlertid, och då ordet gaspillage blifvit på åtskilliga bänkar upprepadt, har jag bort utveckla den lindrigafe tydning, jag anser enlig med talarens mening. Under den svårare bemärkelsen skulle detta ord blifva en af de beskyllningar, som visserligen åstadkomma skada, men som minst skada de beskyllda. Sådan kan således icke hafva varit den värde talarens mening. Är det nu så, att medlen blifvit ändamålsvidrigt använda? Detta är en krigsveltenskaps-Pråga, hvars lösande tillhör först forskningen och dernäst sakkunskapen. — Frågan 0111 oordning i förvaltningen beror på en kameralistisk undersökning. Hvad sist angår schustring ifrån det ena systemet lill det andra, tror jag mig veta , och anser jag vara notoriskt, att krigsstyielsen fortgått orubbad af alla de många i tryck och tal anförda klander, hvilka denna styrelse icke ansett komma från fullt sakkunniga domare; och bevis , att denna raka ostörda väg blifvit gången, ligger i det myckna klander , för hvilket just denna oböjlighet äfven blifvit föremål. Sådan är min öfvertygelse; men bevisning på detta rum är nu blott för vidlyftighetens skull mig lika omöjlig, som den vore det för den värde talaren. — Och, enär allt ändå ytterst ankommer på ändamålsenligheten af utgifterna, om hvilken Gr. Frölich ju tänker olika med mig, enär han anförer, och jag bestrider gaspillage, skulle ändå, till ut - 463 Den g Maj f. m. slagets vinnande, tillkallas de, som bättre än både han och jag förstå alt bedomina materiella försvarsanstalters ändamålsenlighet.
Det är denna sammanblandning af frågan om en realisation och om Eanquens publicitet, som jag för min del yrkat måtte uti Betankandet undvikas, dels för att icke förvilla begreppen, dels emedan jag hyser en alldeles skijaktig öfvertygelse i frågan om vilkoren för allrnängörandet af Banquens ställning. De tider äro förbi, då hemlighets-slojan kunde bevara Banquens Credit; den kan det nu mera icke, aldrarriinst dä Banquen icke inlöser sine sedlar med metalliskt mynt;tvertom föder hemligheten misstroende, och det är blott framläggandet af de rätta förhållanderne, tom må kunna återställa allmänna förtroendet HanctoUtikottets Betänkänden. 181 till Rikets penninge-verk. Annu mer måsta det vara nödvändigt att uppgifva Bariquens ställning, då Riksens Ständer skola med bifall elier afslag besluta öfver den så allvarligt väckta frågan om realisation. Om fordna Ständer beslutat i sådane fall, utan att känna hvarom de beslutat: om de helt och hållet förlitat sig på sine Deputerades omdöme, kan detta ingalunda blifva någon regel för närvarande Ständer, eller förbinda dem att tro på andras meningar. Dessa skäl äro för mig tillräckliga, att gifva min röst för Banquens publicitet, ehvad realisation korrt iner att ega rum eller ej. I motsatts mot Utkottets pluralitet tror jag, att just i den händelse att realisationen icke eger rum, det blir ännu nödvändigare, att Banquens ställning årligen uppgifves, för att visa allmänheten huruledes den framskrider i förmåga att kunna företaga realisationen. Deremot hyser jag mycken betänklighet, huruvida det, sedan utvexling af metalliskt mynt börjat, vore nyttigt, att behållningarne derutaf vore a'lmänt kända; och jag tror det vöre då tillräckligt, om Banqyens årliga inkomster och utgifter kungjordes, hvarigenom allmänheten kunde se, att Banquens förkofran fortfore. I Betänkandet åberopas den af Statsoch. Banco - Utskottens Ledamöter sammansatta Finarice - Beredningens åsigter i sjelfva finance • frågan.
Fåhraeus, hvilkens rätt i följd af den sålunda beslutade förändringen blifvit beroende på utgången af omförmälde skatteköpsfråga, för så vidt den anginge grundräntornas bestämmande för framtiden, uti en till Kongl. Maj:t den 7 Januari detta är ingifven skrift, med yttrad öfvertygelse om de för orten gagneliga följder, som af skatteköpets verkställighet kunde emotses, underdånigst förklarat, att någon erinran frän hans sida icke skulle möta vid antagande af det ena eller andra af Kongl. Kammar-kollegii alternativa förslag till grundräntans bestämmande, ej heller vid hvad Kongl. Kollegium för öfrigt i afseende å skatteköpets verkställighet, så vidt det på ränte-afgälden kunde inverka, i underdånighet hemställt, ehvad i en elier annan del Kongl. Maj:t kunde finna någon jemkning af förslaget erforderlig eller icke. Sedan ärendet sålunda blifvit erforderligen beredf, har Kongl. Maj:t uti den nu aflätna Nådiga Propositionen behagat föreslå, att de till Elfsborgs kungsladugård hörande jordlotter, som i Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes den 12 Januari 1853 insända förteckning voro upptagne och ej redan blifvit skatteförsälde eller donerade, mätte, med undantag af de under kungsladugården lydande stat-torp och de till allmänna platser upplåtna tomter, af vederbörande innehafvare få skatteköpas, — de nu utan upplåtelse begagnade eller öde varande i den mån, de blefvo behörigen upplåtne, under följande vilkor, nemligen: a) att innehafvarne af berörde jordlotter framgent utgöra grundräntor i penningar till belopp, motsvarande hvad i sagde förteckning är för hvarje lägenhet uti mansdagsverken föreslaget, eller uti af Kongl.
Ridr, må för folkskolelärarnes pensionering enligt dessa uppgifna grunder användas, och derjemte för pensioneringens upprätthållande anvisat ett årligt anslag på ordinarie stat af 30,000 Ridr; så har, enligt hvad Utskottet inhemtat, vid uppgörandet af det utaf särskilde i nåder förordnade komiterade framlagda förslag, som legat till grund för Kongl. Majits i ofvanberörda nådiga Proposition gjorda framställning, blifvit antaget, att utaf förenämnda besparingar, hvilka sammanräknade uppgå till 151,413 Ridr 72 öre, ett belopp af 78,060 Ridr skulle komma pensionsfonden till godo, för att, med inberäkning af det i Riksgäldskontoret förut afsatta beloppet, 101,940 Ridr, jemte de till understöd för pensionsiurättniugarne i Linköpings och Hernösands stift förut anvisade 18,060 Ridr med derå 4 Stats-Utskottets Memorial JU 125. behållna räntevinster, bilda en grundfond af 200,000 R:dr, hvaremot återstoden af oftanämnda besparingar icke vore för pensionsfonden behöflig. Vid sådant förhållande får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer matte besluta, att ett belopp af 78,060 R:clr utaf den slutliga besparing, hvilken uppkommit å de under 1859 och 1860 års riksdag till folkundervisningens befrämjande för åren 1861, 1862 och 1863 anvisade medel, må till den i Riksgälds-kontoret förut afsatta fond för folkskolelärares pensionering öfverflyttas, för att på enahanda sätt, som fondens öfriga tillgångar, användas och disponeras; hvaremot återstoden af berörda besparing bör, såsom en för andra ändamål disponibel tillgång, Riksgälds-kontoret tillgodokomma samt alltså ur dess räkenskaper afföras.
"Lades på bordet BancoUtsk:s nedannåmnde, denna dag inkomnc betänk., utlåt, och mern.: N-.o 15, med förslag lill ett förändradt myntsystem; 30 Den 5 O c t ö b e r. N:o 16, i anledn. af väckt fräga dels om upphörande med innevar. riksdag af all tillverkning oell utgifning från Banken af sedlar å 16, 12 och 8 sk., och dels alt Bankens berörde sedlar fortfarande matie förfärdigas och utgifvas; samt N:o 18, med hemställan om ett förtydligande och tillägg i 110 § af bancoreglcm. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Del mern. under N:o 18, som nu är inkommet ifrån BancoUlsk., innefattar förslag lill ändring uti en § i reglementet, som innehåller de nu gällande föreskrifterna om Bankens metalliska cassa. BancoUlsk. har tagit i öfvervägande den gynnsamma conjunctur, som nu en lid förefunnits alt förstärka Bankens metalliska cassa. Det är för att icke låta den gå förlorad, som BancoUtsk. nu har inkommit med detta mern., med förslag till en förändring uti nyssnämnde §. Det är af sådan anleda., som jag till R. o. Ad. hemställer, att detta mern. måtte få sättas främst på föredragningslistan för nästa plenum. Det är angeläget att den gynnsamma tidpunkten icke går förlorad, hvarigenom man sedan skulle komma att fä sämre villkor vid silfverköpet. Hr Rosenblad, Bernhard: Jemte det jag instämmer uti den anhållan, Hr von Hohenhausen framställt, får jag likaledes hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att Hr Landtm, täcktes, så fort sig göra låter, sammankalla plenum till företagande af denna fråga. Tiden för verkställande af de åtgärder Utsk. föreslagit, att på en gång öka silfverfonden oell minska penningebristen, är så kort, emedan den heror af öppet vatten, att hvarje dag, som R.
Jag är fullt och fast öfvertygad, att den här blott suponerade händelse, att Bankens silfverfond aldeles uttömdes, icke skall inträffa, då nemligen, jag, såsom ett oumgängligt vilkor för myntbestämningen och den fria silfverutvexlingen, förutsätter, att Banken erhåller en sådan organisation som skyddar den för missbruk af dess Credit, och som för alltid frånskiljer den sådane befattningar som äro oförenlige med naturen af en sedelbank, hvars ovilkorliga åliggande och första syftemål är och måste vara att noggrannt uppfylla sina förbindelser. Det skall då icke hända, att man till någon betydlig del uttager dess silfverförråd; ty hvad skulle man väl göra med speciemyntet? återgifva det såsom mynt i handel och vandel? Man skulle då blott hafva gjort sig ett onödigt besvär att tillvexla sig det. Nedsmälta dst för att deraf lita tillver - Dtn 7 Mttrtii. ka Bordsilfver och dylikt arbete? Sådant Innes detförutan och kan köpas af den som har råd och lust dertill, utan utvexling af Bankens mynt; och att uttaga det i denna afsigt vore en illa beräknad speculation. Slutligen; det sorn man mest befarar; man kunde sända speciemyntet ur landet. Man medgifver, hoppas jag, att det icke sändes ut för ro skull och för intet. Alltså för att betala en ökad import af utländska si kallade öfverfiödsvaror. Men all import har sin gräns och bestämmes af afsättningen, och denna åter af en verksam efterfrågan, nemligen Consumenternes åstundan och förmögenhet att köpe; och jag ken icke inse huru detina verksamma oller effectiva efterfrågan skulle ökas genom tillåtelsen att i Banken tillvexla sig Speciemynt för Bancosedlar. Deraf okas icke Consumenternes inkomst; om si hände voro dst lyckligt och bevisade Nationalvålmågang tillväxt. Men torde man säga, våre Cepitalister skulle utsända Speciemyntet för att insättas uti främmande Statsfonder. Vi håfve ganska få rika Capitalister, och jag tror icke att de skulle vilja äfventyra sin förmögenhet på desse vidtutseende speculationer, eller att utländske
Ridderstapcl och A'elus rättwisa och ära, 01» en sä gränslös olycka, än ytterligare bör förbittras, genom beröi mandet af en egendom, som la >arne sa uttryckeligea försäkrar och med hwilken detze olycklige efter s,elfwa LagenS föcestrift, köpt sorpligtelseti, att ikläda sig det tiliständ hwari oe sig nu befinna. Hög - Drn 20 December. 1241 Hcglcsi. Ridderskap.'! och Aocln käck ' kiliäca wig annu en an.näckninq. Genom mbckalanoet af ocrordS ersäkkniagen minskas krokige» antaiet af de prerans löner four i wrdri r fak kunna komma j -,-räga, ly Nied Niejkighkken af >n tiren gärdshaudel, riker annan.greir af Uikomst, hw'Nili denna, crfäccni.cg kart giswa anledning, stola äcmmsto e dc äldre af Frnnarnc helst gnavftanna i deras fosterbygd, dä ursin denna mvjliohtt de ffola wera mangrant nödqas kasta Ag i wära armar, och kan wal Nationen föeffjma^ dem? ?lf alla de'"a anledningar ulsiurker jan utdela landek a« Accords-mmmorne, äfwen ät de Finska Officerare som gn 'sinna i deras -Fädernesland, Sikwäl med undanlag af dem som ingall i Rink tjenst under sjelfwa kriger, eker obehörigt upgiiwir Rrkers Fästningar ni. m. Termin,rue kiH dcha nr ekalnlngar ina i ofria? jämkas ester möjligheten af till^äugarne oa,- ciden sixeras lili 2, Za 4 är.
Skogman) uppgjorda, af så väl Herrar Banko-fullmägtige som Höglodiga BankoUtskottet gillade, uti Höglodiga Utskottets Betänkande N:o 61 vid 1853 och 1854 årens riksdag, pag. 28 och 29, närmare beskrifna, förslag till en sedermera högst lämplig befunnen och till indragning af en notarieoch en kanslist—tjenst ledande förenkling af den förut följda vidlyftiga protokollsförings-methoden, så att af berörda omständighet ingalunda kan hemtas något slags bevis, än mindre (såsom i motiverna uppgifves) det »säkraste» beviset för det besynnerliga påståendet, att dessa mål vore af den natur, att Under-styrelsen långt före detta skall hafva bordt tillse, att desamma blifvit från Under-styrelsen afskiljda; att påståendet, att den Under-styrelsens vissa ledamöter åliggande »inventering »af dagvexlingsoch special-kassorna ej nu har den omfattning, densamma bör ega, »men ej kan erhålla, utan att förrättas af personer, icke deltagande i vården af Ban»kens förvaringsrum,» ingalunda synes kunna hafva någon rimlig tillämplighet på dessa ledamöter, hvilka icke deltaga i vården af nämnda kassor, utan äro i förhållandet till desamma alldeles oberoende; att det synes ligga för öppen dag, att Under-styrelsen, hvars permanenta ledamöter besitta den största detalj-kännedomen, är den mest behöriga myndigheten, att, såsom första instans, handlägga fråga om anmäld förseelse, begången of tjensteman, som efter förslag af Under-styrelsen tillsättes, eller af vaktbetjent; att, — beträffande hvad som i motiverna ordas om »vidtagandet af förändrin»gar, som främja det ändamål, att bättre betjena den allmänhet, som med Riksban»ken har beröring» och beredandet af större »rörlighet i förvaltningen» — det icke torde böra förbises, att, i ett under publik kontroll stående, inför Rikets