Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rehbinder liar fullkomligt riktigt upfaltat mitt sista yttrande. Jag anser det omöjligt för en Domare, att kunna med någon den ringaste tillförlitlighet bedöma, huruvida en person af full öfvertygelse eller af lättsinne, eller för att håna, begått de brott, hvarom fråga nu är. Det är dessutom icke Domarens rättighet att ingå i undersökning, om brottet skett af lättsinne eller af öfvertygelse, för alt derefter lämpa bestraffningen. Då skulle ju en tjuf, då han beträdes med stöld äfven kunna, för alt undgå allt straff för sin förbrytelse, påstå, att det icke var hans mening att stjäla, utan endast att gäckas med den, från hvilken tillgreppet skedde, och säga, jag ämnade återställa hvad jag stulit. Månne någon domstol kunde tillåta sig, att fästa afseende på ett sådant försvar. Skall ej sjelfva handlingen bedömas, såsom lagen stämplar den? Skall förbrytaren genom sina föregifvanden kunna undandraga sig det straff lagen stadgar? Jag bet vidar det. När den, som af lagen är förbjuden att utdela Nattvarden, likväl sådant verkställt, så är detta ett factum, som Domaren skall bedöma. Han äger ingen rätt, alt inlåta sig i pröfning, om detta utdelande skett af svärmeri eller af hån. Allt nog, handlingen är coustaterad; den måste han bedöma, och beskaffenheten af motiverne inverkar icke på straffet. Just derföre var det mig oväntadt, alt få höra sådane skäl, som deni Gr. Sparre anfört till försvar för Betänk., och hvilka hafva föranledt en så beskaffad tolkning af den föreslagna författn:n, som skulle hon tillämpas endast i de fall, då den tilltalade ansetts af öfvertygelse, af berådt mod, och af trotts mot lagen, hafva utdelat Sakramenten, hvaremot 1 kap. 2 §:n M.B:n skulle tillämpas, om den tilltalade föregifver, att han gjort det endast af lättsinne.
Den hade en vidsträckt gårdsplan, med byggnader nästan rundt omkring och en halfrund plantering utanför boningshuset, som låg något högre än landtbruksbyggnaderna. Från den långhvälfda stenbro, på hvilken körvägen gick upp till hufvudingången, fans det en trappa ned till den lilla halfrunda terrassen. Ett bröstvärn af cement inhägnade denna anläggning, och på ömse sidor om nedgångstrappan höjde sig två stora urnor med bladväxter i. Allt var krattadt, snyggt och ordentligt, men öfversköljdt af regnet fick det ett dystert och glädjelöst uttryck. »Det är ledsamt att det skall vara ett sådant väder», sade Börje missbelåten, »ingenting tar sig ut.» Vid vagnsbullret och bandhundarnas skall kom en dräng för att taga emot hästarne. Börje ledsagade sina gäster in i en stor och ljus förstuga. Någon tambur fans det icke. Från motliggande dörr kom ett äldre fruntimmer. »Här ha vi min hushållerska», sade Börje som presentation, och hushållerskan neg, synbarligen ej rätt säker på om hon borde räcka sin hand eller icke. Hennes smala, spetsnäsiga ansigte såg fryntligt ut, men det som derjemte lyste ur hennes pigga ögon, det var en hög grad af nyfikenhet. I hastiga glimtar tycktes dessa ögon vilja fånga allt som fans att se: ansigte, uttryck, hållning och drägt, – ända in i minsta detalj, – medan den tjenstvilliga minen blef oförändradt den samma. »Ja, hvad säger jungfrun om henne?» sade Börje kamratlikt, »tror jungfrun vi kunna draga jemt med henne?» Det hör inte mig till att säga hvad jag tror», svarade jungfrun anspråkslöst, oaktadt hon kände sig smickrad, »men nog skulle jag vilja säga välkommen till Tomtö, om det inte anses för dristigt.» »Tack, tack», svarade Marianne mycket vänligt, men en smula vårdslöst. Börje slog upp dörren till boningsrummen, och hushållerskan återvände till köket. Genom ett glest möbleradt ytterrum kom man in i förmaket. Mor och dotter sågo sig granskande omkring. Detta rum var likt hundra andra sådana, det var stort – som det var råd till i detta rymliga hus – men der fans ingen elegans, ingen komfort.
Cederströms anhållan, bevilja lagfart å dessa sednare fastigheter, utan att derförinnan företaga den Härads-rätten ovilkorligen åliggande granskning af förre ägarens, Underställa mäslaren Friherre Cederströms åtkomsthandlingar till samma fastigheter, samt att sednare köpare, derest de vid kommissariatets åtgärder fastat den synnerliga vigt, som motionären antydt, i hvilket fall de naturligtvis måst åtminstone taga kännedom af det köpebref kommissariatet utfärdat, ej eller kunnat af kommissariatets åtgärder i någon måtto vilseledas, funne Fiskals-embetet, för sin del, att, om än kommissariatet rätteligen bordt undandraga sig att, såsom ombud för enskild person, å Bankens auktion försälja oftaberörde, lill Banken icke pantforskrifne fastigheter, och jemväl medgåfves, alt kommissariatet uttryckt sig i närmare öfverensstämmelse med lagens bokstaf, derest kommissariatet uti köpebrefvet, i stället att förklara för hvilka af de salda fastigheterna Banken ståndade hemul, intagit ett förklarande för hvilka af fastigheterna Banken frisade sig från hemuls-skyldigheten i likhet med hvad kommissariatet vid auktionstillfället iakttagit, det dock ingalunda kunde antagas, att kommissariatet, genom dess åtgöranden, varit vållande till den förlust,1 sorn i omförmälda matte drabbat Skottes sterbhusdelegare eller inledt köparne och domstolen uti villfarelse om fastigheternas rätta nalur; och hafva så väl Fiskals-embetet, som understyrelsen och Bankofullmäktige, uppå dessa samt i öfrigt anförda skäl, ii 'motionen afstyrkt bifall.
Jag vill icke ingå i någon beräkning öfver sannolikheten af smörets framtida stigande eller fallande i pris, ty del ligger öfver min förmåga. Lika med Gr. Sparre är jag bosatt i Upland men kan dock ej med honom vitsorda, att detta landskaps innebyggares allmänna önskan är, att smöret skall afskrifvas från länets liufvudränte-persedlar, då jag derom saknar tillförlitlig kunskap. För öfrigt anser jag det ligga i sakens natur, att man till värdemätare bör bibehålla åtminstone 2:ne persedlar, när det icke kan blifva flere, hvarföre jag för min del anhåller om bifall till Utsk:s förslag. Uppå härefter serskildt för hvardera mom. af Utsk:s förevar:de tillstyrkande framställde propos:r, blefvo de utan anmärkning lemnade Usta och 3:dje momme bifallne, och förklarade Hr G r. o Landtm., sedan svaren å den till bifall å 2:dra mom. framställda proposm blifvit besvarad med starka Ja, blandade med Nej, alt lian funnit Ja öfvervägande. Stockholms län. Hr Bildt: I consequens med hvad jag nyss yttrat, då fråga var om hö- och dagsverksräntornas inom Upsala län förvandling hälften till spanmål och hälften till smör, anser jag mig äfven nu, i afseende å Stockholms län, böra yttra mig i samma syftning. Om Upsala län icke kan betraktas såsom någon smörproducerande provins, så kan Stockholms län ännu mindre såsom sådan anses. I sistnämnde län produceras mycket litet smör och provinsens innebyggare måste till större delen köpa sitt smör från andra delar af riket. Det är således orimligt att till smör förvandla andra i den ordinarie räntan ingående persedlar, hvilka upgå till vida större summa, än den summa, som motsvarar den nuvar:de smör-räntans värde. Om milt minne ej sviker mig, så upgår dagsverksräntan i Stockholms län till 3 gånger så stort belopp som smörräntan. Nu vill man förvandla denna stora ränta till smör Den 20 Maj e. m. 221 ränta, hvilken f. n. är den 4:de eller 5:te i ordningen, hvad storleken beträffar.
Denna ringa afgift ar för den som densamma erlägger obetydlig, men kommer Lamhet, hwilket har som i de flesta Werk är illa lönadr, mycket wäl til malta. Det ar dessutom wanligt at lösen för betyg och paffrister betalas, jag tror xa manga stallen utan afatt taxa, men oftast wida mer an här betalt blifwit. Jag tilstyrker derföre, at dessa sa kallade insinuations-penningar bibehällas. Friherre ^lann^rbeim, vars AuZust, instämde til alla delar med Grefwe ve la 6arclies yttrande och önffade, at Utskottets förslag til indragning af dessa Insinuations-penningar matte afslas. Sa wäl ^ant?li-Beljeningens winst som de rättsökandes interesse och beqwämlighet fordrade deras bibehållande. Friherre vamilton, Larl, förklarade sig i Utskottet hafwa afstyrkt Insinuations-penningarne af det skäl, at han ansäg alla slags fportlar böra afskaffas, men at, dä han nogsamt insage billigheten af förbättrade wilkor för vam? Iie Betjeningen, hade han tilstyrkt, at dess genom denna indragning upkommande förlust genom en Lön-förhöjning skulle ersättas. Herr Den zr Mars. e« m. i;8r Herr Iliam, pelir, förundrade sig ar Utskottet och Riksens Ständer uptagit en sa ringa sak. Penningar wid lösen och påskrifter af ^Äer hade i alla tider warit i bruk, och han fann ej mera stal at afskaffa den nu an förr. Friherre Ltael von Hollstein, Lorkit2 !-,u6viA. För någre ar sedan erhöllo LandsLecreterarne tilstand at emottaga lösen för Landshöfding-Embetets Utflag. Med samma stal som de erlMit ökra förmåner, synes mig äfwen Lollexierne kunna njuta dem.
• vinna delaktighet deri, skall vara, F de förre, för de hestämda Fem åta. och af de sena* re, till fullo, erlagu Med fästad uppmärksamhet å stadgail* det Uti Reglornas 4 § > ' att hos B1erkels Styrelse bör anmälas i ej mindre när sådana Inrättningar, som fordra oftare och mycken eldning eller gifva anledning till större fåra - Banco-U tsk-.s Betänkande, ]V.-o ii5. ra vid van/ig eldning, i ett f örsäkradt hus äro borttagne, än då de tillökas, ändras eller nya tillkomma, der de förut ej funnits, och det vid förlust af all ersättning, om Brandskada timar af sådana oanmälda inrättningar eller förändringar” j och då, i följd häraf, rätt till brandskadeersättning, genom Husegares försummelse eller uraktlåtenhet att iakttaga den gifna föreskriften, kan förloras, utan att sådant, genom någon lämplig controll från Bankens sida, kan förekommas, samt härtill kommer, att 6 §. innehåller, ”det den ene delegaren icke svarar för den andré; eller en för alla och alla för en, i fall, vid behof af ytterligare tillskott för skade-er sättning, någon af inlcressenterne, emot förmodan, icke skulle kunna betala sin andel”, anser Utskottet det för Bankens betryggande vara nödigt, c. att Borgen ställes, afseende så väl Brandförsäkringen, som det fall, då pant vid skeende utsökning ej uppgår till Bankens fordran, och att således denna Borgensförbindelse till Banken aflemnas, enlig med här bilagde, förut åberopade Formulairet N;o 2. Uti Banco-Reglementet kommer föreskrift att meddelas om hvad Banco-Styrel Bi/t. till R.-St. Brot. i 828-1 ö ■)'■>, G Sami. 3 Band, 10:de tläft• ä 18 Bil-, t. Banco-tjeslds Betänkande, N:o n5. sen liar att iakttaga, till vinnande af upplysning om Löftesmännens fortfarande vederhäftighet, äfvensom att
Jag skulle ej bestrida öfverlcmnandet åt BevillningsUtskottet af denna sak, o.n jag trodd: detta Utskott äga magt att pröfva Amoitisrements anslaget ; jag skulle tillika ;jeif vara dea förste, sorn yrkade Bevillning på öfverflöd men då jag icke tror frågan om ett Anslag kunna till BevillningsUtgkottet remitteras , ej heller ÖlverflödsBevill* ningen afhjelpa det jag önskat förebygga , nemligen ökandet af BeviilningsSumman, sammanslagen af alla arter Bevillning, anhåller jag nu ödmjukast om bifall på Betänkandet, med tillägg, att om, vid, Finance frågans afgörande , utvägar kunna utses till undvikande af BevillningsSutnmans förhöjning, utan minskning i något af Riksens Ständer faststäldt Anslag, detta beslut icke må anses såsom bindande till en högre BeviilningsSumma, än som då blifver nödigt. Herr af Brinckman , Gustaf: Jag anhåller att få upplysa , det Bevillningsutskott icke äger i sin magt, att framställa något förslag , ledande till minskning i det fastställda Bevillnings-beloppet, ulan endast att fördela den BeviilningsSumma, hvilken, af StatsUtskottet uppgifven, blifvit af Riksens Ständer godkändDå trenne Stånd redan gillat Statsutskottets Utlåtande, och det framställda behofvet således är ostridigt , men Bevillnings.
Jag är icke af samma tanke, dels emedan vanligtvis icke en dag behöfver användas för att infinna sig vid uppbördsstämman, och dels emedan skattelevereringen icke i allmänhet tillgår på det sättet, att hvarje skattskyldig person infinner sig vid uppbördsstämman, utan sålunda att flerfalldige skattskyldige inom socknen uppdraga åt samma perion, vanligtvis en sexman , att medtaga och vid uppbördsstämman aflemna skattebeloppet. Deraf synes att böterne icke böra motsvara ett dagsverke utan utgöra ett belopp, som innefattar ett verkligt straff för försummelsen. Min öfvertygelse är, att de, som försumma att å bestämd tid aflemna t. ex. i r;drs skattebidrag, måste vara så fattige, att man icke ytterligare bör öka deras fattigdom genom en hög plikt. Hvad progressionen i bötesbeloppet angår, så skulle jag visserligen gerna önskat en sådan förändring i Utsk:s förslag; men då vi veta, att Den a3 Januari f. m. 365 BondeSt. helt och hållet afslagit betänk., och detsamma möjligtvis bifalles af tvänne Stånd, sådant det ur; så skulle, i händelse R. o. Ad. förändrade beloppet, frågan komma att förfalla, då vi komine att förblifva vid hvad som redan är gällande. Äfven anser jag ett maximum böra utsättas; ty om det icke finnes, utan en livar skall erlägga böter motsvarande en viss proc. af debetsedelns innehåll, så skulle all vinst af försummelsen upphöra, och i och med detsamma försummelsen på visst sätt icke vidare innefatta något moraliskt fördömligt, och jag är öfvertygad att sjelfva böterna , mindre än skammen att från predikstolen höra sitt namn uppläsas bland deras, som icke i rätter tid inbetalat conlributionerna, skola verka till de större skatternas ingående. I afseende på böternes fördelning instämmer jag i deras åsigt, hvilka anse dem böra delas lika emellan de fattiga och kronobeljeningen, emedan kronobetjeningen är så illa aflönt, att, om en förhöjning derigenom uti deras aflöning kunde äga rum, hvilket jag icke tror, denna förhöjning icke blefve större, än hvad de för sin möda väl förtjent.
Handels-Balken warda tilläten, sä ehuru i hufwudfrägan om uphäfwande r hela sin wid af Lagens förenämde stadgande, uti detta samt Högloft. Lag-Utstottet gemensamt, Wällofl. Borgare - Ständeks Ledamöter förklarat frägan wara stridande emöt StänLets Privilegier och yrkat, att densamma borde till Borgare-Ständers egit utlätande öfwerlemnas samt. flere Utskottens Medlemmar äfwen i följe deraf ansett Borgare-Ständets beslut böra afwaktas ; dock emedan, hwad Ullhandeln beträffar, den serskilt» och bewekande omständighet sig derwid företer, att densamma i nägot afseende stulle kunna lätta och upmuntra Färstötseln samt i sä mätto genom en förökad Inrikes tillgäng Pä Ull bidrag» till en mindre införskrifning deraf Ut ' rikes Den 14 Aprk!. 479 rikes ifrän; hwilket stett och annu ster tiss Rikets icke ringa förlust och underwigt pä Handclswägen, samt i öfrigt denna Handel, dä den endast instränkes till nyköp och afytrring af Inrikes falle», Ull , icke synes egenteligen kunna förfördela Städernes Handlande, hwilka, om de någon gäng gjort denna wara »ill ett söremäl för sina Handels-Spcculationer, »visierligen dsrwid begagnat sig af Utländsk Ull i större partier, wik! Utskottet hafwa till Riksens Högiost. Ständers Eget afgörande wördsam»neligen hemstäldt, om icke handeln med Inrikes fallen Ull mätte utan hinher af LagenS stadgande i 6 Cap. Handels-Balken warda för fri förklarad. Riksens Högloft. Ständers Egen uplysia granstning underställas dock allt detta »vördsammeligen. Stockholm den 1 April islO. Pä Högloft. Nidderstapets och Adelns magnar stok». 6. Oxenstierna. Pä Högwvrdige Preste-Ständcts »vägnar stok. c. Nu it.
Slutligen, och då erfarenheten visat, att den i bevilln. förordms 3g § åberopade K. kungörelse numera är i många hänseenden ofullständig och i några äfven mindre ändamålsenlig; men densamma, såsom till fortfarande efterrättelse genom berörde § fastställd, icke, utan ändring deruti, kan upphäfvas, samt de flerfulldiga, röride samma ämne, dels redan särskildt stadgade, och dels ytterligare erforderliga föreskrifter i en ny förordning böra sammanfattas, liemställes: att högstberörde K. kungörelse måtte förklaras gällande endast till dess K. M., sedan fullmäktige i Riksg.cont. med und. förslag i detta afseende inkommit, i nåd. täckes utfärda en ny förorda., angrde hvad som, vid upphörden af, och coutrollen å ifrågavar. bevilln., bör iakttagas. Om remiss å detta anförande till Bevilln.Utsk. anhålles. Jag får äran härmedelst föreslå, att de af Riksg:S-cont. år i83o till R. St:s Bank utfärdade, men i sitt nuvar. skick för sistnämnda verk, i händelsé af behof, föga användbara 4 proc. obligationer måtte tili det capitalbelopp, som återstår efter afdrag af redan verkställda afbetalningar samt hvad som för sådant ändamål kan varda användt af den nu tillgängliga’ bancovinslen , utbytas mot nya, mera ändamålsenliga och disponibla obligationer med enahanda ränta. 4. Enl. 3:dje morn., i 4 §:n af nu gällande förordn. ang:de stämplade pappersafgiften, skall för testamenten å egendom med Den 7 Mars e. tn. 385 med full äganderätt dylik afgift utgöras med -J proc., samt för testamenten ä endast med nyttjande-rutt öfverlåten egendom d proc. af den testamenterade egendomens värde.
Maj:ts Beskickning i London reqvirera en springgumse ur en sådan hjord, var inköpspriset på stället 50 £ eller omkring 900 R:dr R:mt — ett pris, som åtskilliga enskilda Svenska schäferi-ägare äfven funnit med sin fördel öfverensstämmande att för sådana djur be tala. Stockholm den 21 November 1860. På Kongl. Landtbruks-akademiens Förvaltnings-kommittés vägnät: CAHL «. MÖRNER. ,/. Th. Nathhorst. BERÄTTELSE TILL RIKETS HÖGLOFL. STANDER, ANGÅENDE BAMO-VEROT, AP RIKETS STÄNDERS REVISORER. ÅR 1860. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1860. Till Mikels Högloft Sländer.
Hon satt och plockade bland papperen i sin skrifbordslåda och han följde i början rent mekaniskt hennes förehafvande med ögonen. Men till sist greps han af ett oemotståndligt intresse för dessa papperslappar. Han böjde sig fram med det vänliga uttryck som hans ansigte ibland kunde få, tog pröfvande en af lapparne mellan sina fingrar och såg upp på henne med ett leende. »Får jag lof att titta? Hon blef så glad för detta närmande och för detta vackra uttryck i hans ansigte, som hon aldrig förr sett. Det kostade henne en förfärlig ansträngning att öfvervinna sin lust att stryka med sin hand öfver hans svarta kortklippta hår, men hon hade en instinktlik känsla af att detta åter skulle mana fram hans skygghet. »Du är nyfiken?» sade hon blott. »Jag kan inte se minsta papperslapp utan att det riktigt kliar mig i fingrarne. Jag har alltid en förnimmelse, som om den måste innehålla något intressant.» »Här blir du allt kuggad. Det är bara gamla räkningar och skräp.» »Har du ingenting som duger då?» »Hvad skulle det vara?» »Något matnyttigt för en hungrig författar-nyfikenhet gamla bref och anteckningar och sådant.» »Jo, hela luntor.» »Låt mig få fatt i dem?» De ligga i kofferten ännu. Jag har ju inte packat upp.» Han smålog. »Hör der sade du 'inte' för första gång. Det är tacksamt att vara din lärare.» »Det sade din far också.» »När?» »När han läste hvad jag skrifvit.» »Så-å. Hvad skref du då? Tankar? Stämningar?» Det låg en uddfin satir öfver det sätt på hvilket han uttalade de sista orden. Hon märkte det och log. »Nej. Jag är inte en vanlig sentimental liten småstadsfröken. Mina anteckningar äro inga utgjutelser; de likna mest en målares raskt utkastade skizzer. Abstrakta funderingar ligga inte för mig. Men jag kom ju i beröring med en massa menniskor i olika land och det plågade mig att sjelfva rikedomen af stoff skulle göra det omöjligt för mig att kvarhålla allt i minnet.» Han nickade ifrigt bifall till denna uppfattning. »Ja, det är just det», sade han.
— Jag slutar med den förklaring, att om motionen blifver till BankoUtskottet remitterad, så, ehuru jag godkänner föremålet, kommer jag dock icke att derstädes tillstyrka bifall å dgpsamma, åtminstone i dess närvarande gestalt. Friherre Boye, Ludvig: Då remiss af motionen svårligen lärer kunna vägras, skulle jag tro, alt discussionen här endast har till föremål, att gifva Utskottet en ledning, i afseende på de åsigler ämnet fått inom Ståndet. Vid framställningen af min, anhåller jag att få skilja emellan idéen (såten) och utförandet (sättet). Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag Herr Lefréns motion vara ett ibland de mest välgörande förslag, som i Sverige blifvit framställde; och jag begär uppmärksamhet åt bevisen för denna satts. Alia i landet erkänna, att rörelsecapitalet hos oss är för litet, och man måste, äfven 0111 man är döf för landets klagan deröfver, erkänna det, då man kastar en blick på Sveriges framtida öde; ty jag frågar i ekonomiskt afseende, hur det väl är tänkbart, att bortarbeta omkring 100 millioners skuld med 3o millioners De n 20 November f. m. 217 rörelsecapital, och jag frågar i inilitairiskt afseende, huru Sverige väl skall försvaras, då dea summa, som man möjligen skulle kunna utur rörelsecapitalet upptaga, icke förslår till heredelserne för ett halft års fälttåg. Frågan är således, huru rörelsecapitalet skall kunna ökas, utan att derföre öka penningestocken, genom utgifvande af sedlar utan fond. Men ändamålet vinnes, och rörelsecapitalet ökas i effecten, om man låter samma penningestock göra dubbel eller flerdubbel verkan; och se der frugterne af Stocks-systemet. Jag högaktar den siste värde Talaren, och jag känner hans patriotiska tänkesätt för väl, för alt icke vänta mig af honom ett fördelaktigare omdöme om systemet, då han närmare eftersinnar detsamma; eller hvad ondt är det väl uti, alt låta de penningar, som redan finnas, frambringa en sådan verkan?
Till stöd för denna underdåniga ansökning var hufvudsakligen anfördt, att Jerlåsa socken, inom hvilken den aflidna från barndomen vistats och samlat sin lilla förmögenhet, består Sials-Utskottcls Utlåtande N:o 133. af endast 17 oförmedlade mantal, spridda och sönderstyckade i små delar öfver en vidsträckt och ofruktbar skogsbygd, som numera äfven är till stor del uthuggen; att af de 874 innevånarne omkring f delar äro fattige backstugusittare och inhyseshjon; samt att de, till följd häraf, för den öfriga delen af församlingen ovanligt stora och tryckande utgifterna för fattigvården visat sig icke vara tillräckliga för att bereda nödigt understöd åt sådana föräldrar, som hvarken hafva tillfälle att sjelfva undervisa sina barn eller tillgångar att förse dem med kläder och föda för begagnande af socknens med dryga kostnader inrättade och underhållna skola; hvarförutan Kongl; Maj:ts Befallningshafvande i Upsala län, — med vitsordande deraf, att församlingen består af endast 17 oförmedlade mantal, som, med få undantag, i små delar brukas af mindre bemedlade landtbönder, samt att öfriga innevånare utgöras af fattiga torpare och backstugusittare, — uti af gifvet utlåtande understödt ifrågavarande ansökning, dock med vilkor, att danaarfsmedlen för all framtid skulle, under skolstyrelsens ansvar och förvaltning, blifva en stående fond, och att räntan deraf blefve använd till fattiga barns understödjande med kläder och föda under deras skolgång. Med afseende å hvad icke blott församlingen utan ock vederbörande länsstyrelse i målet anförfj har Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit att Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad tillförene vid flere tillfällen egt rum, måtte medgifva, det Kronans rätt till Seraphia Lindskogs qvarlåtenskap må öfverlåtas på Jerlåsa församling, med de förbehåll, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande uppgifvit; — och hemställer Utskottet, att denna Nådiga framställning måtte vinna Rikets Ständers bifall.