Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Adeln sjelf, utan påtryckning från andra, både kan och bör bortrensa de sjukliga utvexter, hvilka, om de fortfarande tilltaga, slutligen måste förorsaka Ståndets fall. Delar Riddarhuset och Adeln denna min åsigt, är jag säker, att vi ännu länge skola häfda vår plats i Svenska samhällsbyggnaden. Men ingen tid får då förloras, innan de mest i ögonen fallande oformligheterne rättas, oformligheter, hvilka ingen af oss hvarken kan eller vill försvara. Främst bland desse framstår den bedröfliga sanningen, att personer här kunna, sjelfve, eller genom fullmakt, upträda såsom Svenska folkets målsmän, utan att ega ens det första vilkor för lagstiftarekallets värdiga upfyllande, det att kunna eller ega något. Den, som här skall afgöra landets väl eller ve, bör väl besitta den bildning, som ensam tillåter honom att sjelf fälla ett omdöme; i annat lall blir han endast en lekboll i andras händer; exempel derå saknas ej, äfven utom detta hus. Staten har således rätt att fordra, det den födde lagstiftaren skall kunna något; den har äfven rätt att fordra, det han skall ega något. Den, som bestämmer utgifterue, bör äfven i någon mån bidraga att bära dem. Ofvan - nämde båda egenskaper måste Ståndet således, efter mitt förmenande, fordra af sina ledamöter, dock under så mild form, som med ändamålets upnående kan förenas. Jag får således vördsamt föreslå det 7 g Riddarh.Ordmn erhåller följ:de 2:ne nya momenter: 9:o. Adelsman, hvilken antingen icke aflagt Studentexamen eller icke är eller varit i Rikets tjenst, med K. fullmakt, anstäld. 10:o. Adelsman, som icke under det sednast förflutna året erlagt bevillning för minst 1,000 rdr rmt inkomst. Gerna medgifver jag, att den, som aldrig aflagt något lärdomsprof, kan besitta långt vidsträcktare kunskaper, än de ringa, hvarpå Studentexamen utgör ett bevis, meu hvem skall bedöma detta. En fast utgångspunkt måste gifvas, en sådan är en offentlig examen, hvilken alltid förutsätter en allmän humanistisk bildning, just den som här erfordras.
— Hvad särskildt angår StätsUtsk:s behandling af denna sak, vill jag icke inlåta mig uti någon 120 Den 8 April f. m. vidlyftig granskning af grundlagens särskilda bestämmelser, jag vill blotI bernia mina skäl från sjcllva sakens natur, nemi från 6 ) §:u Reg F:n, sorn, jemförd med y5 §:n Riksd.- Ordn , bestämmer, att slatsreglts-fi ägor icke skuta underställas K. M:s sanclion, oell att detta tvifvelsutan är en statsreglts-fråga, lärer väl hvar och en böra medgifva. Man bar velat jäfva denna åsigt jiå grund deraf, att ordinarie räntor icke af R St. kunde borttagas. Jag anser det först och främst vara obestämdt,_om Nummer-lotteriet bör räknas till de ordinarie räntorna. Vill man nu också räkna detsamma dit, så skall jag anställa en granskning af hvad 5y §:n Reg.F:n innehåller. Den innehåller i forsla rummet den satsen, att Svenska folket äger att sig beskatta; fördel andra, att de äga att sig allena beskatta; och för det tredje, att denna rättighet är urgammal, hvilket också gilver en förklaring derpå , att de ordinarie skatter, som från äldre tider finnas, hafva på detta sätt tillkommit genom R. Sits urgamla beskattningsrätt. Man åberopar emot tillämpning af 57 §:n Reg.Ftn på de ordinarie räntorna den omständighet, att grundlagen i flera andra §§:r förutsatt eller tänkt sig, att Staten borde hafva ordinarie inkomster och att de, så långt de räckte, likasom bevillningarne i öfrigt, stå till K. M:s disposition; men jag hemställer till hvar' och en, om grundlagen i det minsta derigenom trädes för nära, att de ordinarie skatterna, då de qvarstå och kunna förändras, antingen minskas eller ökas. På detta skäl har SlatsUtsk. stödt sina åtgärder.
Beträffande åter den af Herr Norin gjorda framställning, rörande orsakerna till strömmingsfiskets aftagande samt åtgärder till undanrödjande af de hinder för dess utöfning, som skola förefinnas i Domslolarnes, mot innehållet af 8 §. 2 Capillet Fiskeri-stadgan, meddelade vitesförbud; så finna Utskotten häruti innefattas tvänne väsendtligen skilda frågor, hvilka måste Lagsamt Allm. Besv.- och Ehon.-Utslottens Betånlancle, N:o 67. måste betragtas, den ena ur ekonomisk, den aridra ur juridisk synpunkt. Utskotten kunna ur den förra ingalunda anse de öfverklagade vitesförbuden och kustens fridlysande innefatta någon orsak till strömmingsfiskets aflagande; fast heldre måste de lända lill fiskets bibehållande och framtida utvidgande genom fiskens fredande, såvida de af motionärerne och städernes fiskerskap anförde uppgifter, att strandegarne sjelfve icke utöfva fisket i den vidd, hvartill tillfälle gifves, eger sin läglighet. Emot förenämnde vitesförbud kan således ur ekonomisk synpunkt ingenting vara att invända. Huruvida de åter kunna vara till hinder för utöfvande af den fiskrättighet, som, enligt förrberörde 8 §. i Fiskeri-stadgaii, tillkommer dem, som fiska efter strömming i Norrbottens, Westerbottens, Wester-Norrlands och Gefleborgs Län, beror på uppfattningen ej mindre af ifrågavarande §, än af begreppet om vites-förbuds egenskap, kraft och verkan. Hvad nämnde 8 §. beträffar, så synes det Utskotten klart, att densamma innefattar ett bestämdt undantag från stadgandena i föregående 6 §., inskränkande strandegarens land grund sr ät t eller enskilda fiskrätt vid öppna hafs-, skogs-, bergsoch sten-stränder i nämnde Län, lill blotta rättigheten att tvänne dagar i veekan draga första notvarpet; och deraf följer, att, då Domstols vites-förbud, enligt sin natur, icke är annat än ett stadgande af förhöjdt ansvar, utöfvei hvad Lagen för en viss rättskränkning redan bestämmer, men ingalunda kan medföra förminskning uti annans i Lag försäkrade rätt, de af
Vid Utskls tillstyrkande i detta fall har jag dock en anmärkn. att göra, Utsk. vill nemi. icke lossa honom från förniynderskapet förrän det räckt tvänne år, och han sjelf begär befrielse derifrån, sedan han emedlertid sitt lefverne bättrat. För att vinna ändamålet, skulle han således vara nödsakad att bevisa det han lefvat nyktert under dessa tvänne år, och det är alltför ovanligt, att någon skall tvingas bevisa sin oskuld. För min del tror jag, att en sådan person bör dömmas under förmynderskap på viss tid, t. ex. i eller 2.’ne år, och att han efter den bestämda tidens utgång må varda ifrån förmyndareinseendet befriad, derest han under tiden icke blifvit om nytt fylleri öfverbevisa 2.:dra mom. af i §:n stadgar: 'Om någon inför Konungens 13ef:h:de eller någon domstol, vid allm. sammankomster, ’’läsförhör, stämmor, auctioner, marknader, skjutningar eller ■”skallgångar, finnes af starka drycker öfverlastad, fälles han ”till dubbla böter, emot hvad här ofvan blifvit utstakadt.” Detta anser jag till följd af samma princip orimligt och dessutom öfverflödigt. y:de §:n bestämmer nemi. huru förhållas skall med en person, som på väg eller gata träffas af starka drycker öfverlastad, eller om han i sådant tillstånd befinner sig på värdshus, näringsställen, krogar eller andra allm. ställen. Att visa ut honom från ett sådant ställe, eller att stänga in honom till dess han återvunnit sina sinnens bruk, anser jag vara tillräckligt och det lämpligaste sättet att straffa honom. Uti ? :a morn. af 2:a §:n heter det: ”Är någon annan ”vid förrättande af K. M:s och Kronans tjenst drucken, ”bote dubbelt mot det, som i i §:n i inom utsatt är. Skir ”det tredje gången, blifve han ock, efter omständigheterna, ’’på vissa år eller för alltid från tjensten afsatt.” Första gången kunde han bestraffas dermed, att han utaf sin chef erhöll en varning. Hjelpte icke det, så kunde han suspenderas på viss tid.
Magazin i an. ' seende till Staternes förseende derifrän med Bröd och Span. nemäl, samt ett der hällande stäende Lager af alla flag pro. viant, persedlar. 5 Behöfwes dels för Spänne, l mäls upplag för Kronobergs Län, dels för Ränte-Spänne. Unäls intägt för Castellets behof. Är det enda Magazin i Lä. I net, och kan säledes icke und. '(wårås för Spannemäls upp. lag till undsättning, som detta Län oftast behöfwer. H Är inrättadt i Fästningen en. ?dast för Garnisonens behof. 5 Här har Magazins-Inrätt. I ningen icke nägot Magazin och I Stats. Werkets gamla ar all. ^ beles obrukbart, hwadan Rän. te-Spannemälen blifwit inta. gen uti ett u mil frän Staden wid Torsiebro efter der nedlagt .bränneri bibehällit Magazin. Detta Magazin indrogs 1798 men upptogs äter isor äfwen i afseende pä undsättning der. < utur för Nordmarks Härad af Carlstads Län, men tranSpor. ten af Spannemäl dit är kost, -sam säsom saknande sjöled. Or. 463 Ekesjö. Fahlu. Frösö Gesle. Gripsholms Den iz September. Orten häromkring är den Seminantaste l Jönköpings Län, sä att der kan samlas upplag för mitzrväplär, der har ock in. ^ flutit husbehofS brännings af. gifts säd i goda är, och de senare intagits Ränte-Spannemäl för Trouppers exerceran. ^de under möten, s Är längt belägit frän We. j steräs^ och Gefle, de närmaste ^Sjöstäder, men deremot det ' enda, dit upplag för undsätt, ningars utbetalande inom Lä. Mt i misiwäptär kan ske. t' Enda stallet för upplag ät > Jemtlands Allmoge, som gistar , sin säd att den kan nägot län. bgreJid förwaras oskadad.
Se Likare. 126 — M — Moder-församlings rösträtt vid tillsättande af komminister i Annelförsamling, angående, lil. B. 505. 615 A. 670- Montgominerie Cederhjelm, Robert Nils Germund, yttranden: II. 359 424 III. 12.29. 33. 107. Morén, A. G., Assessor, f. d. Kronofogde, angående ett af honom gjordt ackordsanbud. XI. B. 288. A. 304- Motander, Isak Ulrik, Lands-Fiskal i södra distriktet af Hallands län, angående pension å Allm. Indragningsstaten åt. Musikaliska-Akademien, om förökadt anslag åt. Se vidare Stats-Utskottets Memorial N:o 148. Myndig, angående ogift qvinnas rätt att vid viss ålder vara. VI. 370 R. 464. Myntverket angående beviljande af ett riin 1 efritt lån från Rikets Ständers Bank å 50 000 Rdr Rmt, för dess. behof. VI. 371. R. 464. Målkärl och vigter, om förslag att allmogens endast hvart femte år skola krönas. Mått och vigter, om tillägg till 28 § i Kongl. Instruktionen den 31 Januari 1855 för justerare af. IV. B. 121. A. 126- Måttoell vigt-likare; samt modeller åt Generaloch ProvinsLaudtmiiteri-Kontoren, angående kostnaderna för anskaffande af. VI. 370 R464. XI. B. 85. A. 115- E. 136. Maeckel, W., angående tillfällig Löneförhöjning för. XI. B. 151, 266- A. 280. Mäklare Ordningen den 31 Mars 1853, om ändring i nu gällande. Mälby, Häradshöfdinge-boställe, om låne-understöd af allmänna medel" till byggnadsoch ulflyttnings-kostnader å.
Frågan angår ingen ting mindre än ett erkännande, att 61 §. Regerings-Formen förbjuder Rikets Ständer, det en enhälligt åtagen Bevillning får upptagas, inom möjligen ett helt års lopp, frän den dag densamma blifvit beviljad; om än Rikets oundgängliga behof, under än hvilka oförutsedda händelser sorn helst, skulle göra ett sådant beslut nödvändigt i Rikets Ständers egen tanka. 61 §. Regerings-Formen med paragrapherne å ömse sidor af den - *) Så lydande: Alla afgifter, sorn Rikets Ständer under de t föregående §. nämnde' titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nyss bevillningen af Rikets Ständer fastställd blifver.. 4 Bevillnings-Utslcottets Betänkande N:o 55. samina, referera sig till Slatsregleringen, och då man, med tillhjelp af desse föregående och efterföljande paragrapher, undersöker hvarom denna 61 egentligen handlar, så finner man bestämdt, att hela dess ändamål är gifva en försäkran emot förtidig inhibition af det löpande årets Bevillning. Att nu skilja denna paragraph från de andra, med hvilka den i Grundlagen är sammanställd, och begagna densamma emot Rikets Ständer sjelfve, för att tillintetgöra deras rätt i en så vigtig fråga, som att bestämma tiden när Rikets angelägenheter fordra, att en åtagen Bevillning skall taga sin begynnelse, det s}rnes mig vara ett emot tillämpningen af all Lag stridande behandlingssätt. Skiljaktiga meningar om liden för tillämpningen af nya Tulltaxan har framkallat detta hittills obegagnade försök. Båda de olika åsigterne hafva emedlertid ansett, att uppskofvet med nya Tulltaxans tillämpning, under hela skeppningsåret, skulle medföra stora vådor, hvaraf må nämnas den nya Förordningens eluderande, till Stats-Cassans förfång, genom import och uppläggning af flere års behof af sådane varor, som erhållit en betydligt ökad tull; äfvensom den ofördelaktiga ställning, hvilken vår handelsvåg derigenom skulle erhålla, till men för realisationen under dess första utveckling.
Skulle å en och samma tomt uppföras serskilda byggnader af sten samt af träd, böra, i anseende till terminerne för afbetalningarne å lånen, serskilde härefter lämpade förbindelser af Låntagaren utställas; och skall det ankomma på Comiterades profning och urskiljande att bestämma den lånesumma; sorn hvardera förbindelsen skall innehålla; i4:o Sedan hela den af R. St:r beviljade iånesumman blifvit uttagen och Låntagarnes förbindelser å ett emot denna summa svarande belopp till RiksgäldsContoiret aflemnade samt alla Comiterade påförda räntor betalde, upprättas af Comiterude en GeneraILiqvidatior» in dupplo, och, derest en sådan Lipvidation varder af Fullmäktige godkänd, tecknas å det ena exemplaret Fullmäktiges decharge för Comiterade, i afseende på deras med uppbörden hafde befattning; i5:o Med uppbörden af Capital-afbetalningarne och räntorne å de till RiksgäldsCantoiret allemnade Låntagares förbindelser; förhålles sålunda! att hvarje år, ( 4° ) inom November månads utgång, öfversändes från RiksgäldsContoiret till Konungens Befallningshafvande en fullständig förteckning på hvad som af hvarje Låntagare skall erläggas, hvilken förteckning derefter från Konungens Befallningshafvande remitteras till Magistraten, som det åligger att, under enahanda redovisningsansvar, som för Kronouppbörden, medlen indrifva och till RiksgäldsContoiret kostnadsfritt lefverera; 16:0 Skulle antingen förste Låntagaren , eller ock den, som, genom köp, arf eller testamente, kommer att inträda uti hans rättigheter och skyldigheter, afstå sin egendom till Borgenärers förnöjande, eller ock, i anledning af årsproclama, fatalier skola bevakas, innan ännu den för lånet utgifne förbindelsen lill RiksgäldsContoiret inkommit, böra Comiterade opåminde, vid ansvar, till
Jag anhåller, att StatsUtsk. måtte taga detta i betraktande, och är öfvertygad, att detta anslags beviljande öfverensstämmer med ,SlatsUtsk:s egna åsigter ; ty Utsk. har på siffran tillstyrkt allt hvad academien begärt för det materiella eller samlingarnas underhåll och förökande. Nedsättning har ägt rum endast i de personella anslagen, och jfrågavar. karl hörer så lili det materiella, enl. hvad jag redan haft äran nämna, att jag förmodar Utsk., enl. sin antagna grundsats, skall anse åtminstone hans lön böra höjas från 5oo till 600 rtdr. Hr Hjerta: Jag ber H. R. o. Ad. förlåta mig, om jag vid detta tillfälle icke kan undgå att uttrycka min förundran, att höra någre värde talare göra anmärkntr mot StatsUtsk. äfven i sådana fall, då Utsk. gått tillväga roed verklig frikostighet, och att ända ifrån det ögonblick då statsregler:n började att discuteras hos R. o. Ad., ingen enda röst här höjt sig att yrka på någon minskning i utgifterna, utan alla endast hafva ropat på mera! mera! — Mine herrar! Jag anser mig ännu en gång böra bedja om ursägt, att jag derföre, äfven inom detta rum, vågar göra den hemställan, om det icke vore skäl, att detta H. Stånd någon enda gång kom ihåg, att det ej ensamt utgör hela Representationen, att det äfven finnes andra Stånd, ombud för de närande clasSerna, som anse sig hafva en fullkomligt lika stor rätt att representera Svenska nationen ; och huruvida det icke derföre vore skäl, att det H. Ståndet äfven vid något tillfälle afsåg nationens behof af lindring i sina ntskylder och förbättring i sina villkor, ett behof, så allmänt och Den i3 Maj e. ui. enhälligt uttryckt vid så många tillfällen linder detta riksmöte inom de öfriga Stånden, att det icke af någon kan misskännas. Hr von Hartmansdorff:
Jo, att de äro så klokt uppställda, att de verka till nytta, och att en finansstyrelse fäster sin uppmärksamhet på deras följder, så att, derest de i tillämpningen icke skulle framvisa ett gynnsamt resultat, man hejdar sig och återgår till en annan utgångspunkt. Den 27 Maj e. m. 533 Jag betraktar dessa frågor från en praktisk synpunkt, och är icke fiende till ett frisinnadt handelssystem med billiga tullsatser, och som gör lika rätt åt alla. Ett sådant handelssystem är något helt annat än ett frihandelssystem, som a priori förkastar tulltaxan som en regulator på den stora handeln, och med detsamma allt afseende å reciprocitets-förhållanderna nationerna emellan. Ett frihandelssystem, då det drifves till sina yttersta konseqvenser, kan möjligen göra ett rikt begåfvadt land rikare; men fara är, att det gör ett mindre lyckligt lottadt fattigare. Den praktiska erfarenheten, som vårt nuv:de tullsystem, under de sex år som det fortgått, gifvit, är, att våra handelsförhållanden gestaltat sig på ett för landet högst oförklarligt sätt, då, för att fylla de brister, som genom öfverimporten uppkommit på handelsvågen, ingen annan utväg funnits än att upptaga oerhörda lån i främmande länder, och för ögat eller eftertankan ingen grund erbjuder sig när detta skall upphöra, ty förhållandet är ett sådant, som har sin rot i sig sjelf, framställande i cirkelgång samma ständigt återkommande följder af ständigt samma verkande orsaker. Det är emellertid något, som måste medföra ganska stora bekymmer för hvar och en, som allvarligt tänker derpå. Frih. Gripenstedt har vidare yttrat, att inga skyddstullar böra finnas till förmån för enskilda intressen. I det fallet instämmer jag med honom; men skyddstullar hafva icke för ändamål att gynna den ena näringsidkaren framför den andra, utan för hela samhällets eget bästa. Vill man sålunda söka en rättsgrund för ett skyddstullsystem, så är denna någon annan, än just densamma sorn gäller för finanstullar, och dessa vill ju vår Finans-Minister bibehålla.
Ty af sådan natur anser jag de särskilta lagbestämmelser för Periodiska skrifter, som Utskottet ansett böra blifva surrogat för Tryckfrihetslagens 4;de §:s 8:de moment. I den 3:dje af Hans Excellences propositioner, har Hans Excellence föreslagit, ”att nu varande Tryckfrihets-Nämd må af”skaffas, samt alternatift ”a) antingen Tryckfrihetsmålen öfverlem”nas till laga Domstols, nemligen HofRätts ”åtgärd, hvadan 5:te §:s 1, 2, 3, 4» 6 och ”7 momenter skulle dels utgå och ersät”tas, dels undergå förändring; eller ock ”b) en ny TryckfrihetsNämd, med princips - Den i5 J a n u a r i i e. m. 387 ”enligare organisation, tillskapas, hvarigenom ändring i 5 §:s i, 2 och 4 nio”xnenter skulle följa.” Utskottet har delat Motionairens öfvertygelse, att nu varande TryckfrihetsNämd saknar många Liand de egenskaper, som constituera en verkelig Jury eller edsvuren JNämd, och att ali förändring härutinnan, följaktligen äfven återvändandet lill den vanliga, af ålder beståndande, af erfarenheten godkända, Rättegångsmethoden, skulle mera säkert och rakt leda till ändamålet, eller bestämdhet i sakens qualification, klarhet i dess utredning, noggrannhet i pröfningen, och rättvisa i Domslutet. Med Utskottet kan jag ingalunda instämma deruti, att Juryn eller edsvuren Nämd bör upphöra. Jag anser den oskiljaktig från Tryckfriheten — och skall alltid i samma stund den kunde uppköra, anse ordet Tryckfrihet vara förvandlad t till Tryck-tvång. — Att åt Domaremagten ensamt öfverlemna ansvarsbestämmelser för Tryckfrihets-förbrytelser, är att låta
”Hjelp, rädda!” skrek han med en röst som domsbasunen, ”här är mord å färde.” Vid detta rop lemnade de båda furierna sitt offer och rusade bort, och snart infunno sig andra personer, som kommo till stället dels af nyfikenhet, dels af medlidande. Rudolph, som emedlertid förlorat sansningen blef med största omsorg buren hem till sig. En läkare eftersändes i största hast och då han såg den liflösa, blodiga gestalten, skakade han allvarsamt hufvudet och sade betydelsefullt: ”Han är illa slagen, bröstbenet är bräckt och krossadt.” Leonhard återvände till sin maka och lyckades snart att återväcka henne till sans. Hvad som sedan tilldrog sig mellan dem, vet endast Han, för hvilken allting är uppenbaradt; men att en fullständig bekännelse och försoning egt rum, kunde man dock läsa i Elisabeths förgråtna ögon, och i det milda, sorgliga och undergifna draget i Leonhards ädla, nu mer än någonsin vackra anlete, då de, efter att i tvenne dygn hafva varit instängda ensamna i sina rum, åter trädde ut ibland menniskor. Mötet. ”O kärlek jords och himmels under, Du salighetens andedrägt!” ~Tegnér.~ ”O jag vill, jag skall besöka honom!” sade Elisabeth en dag till sig sjelf, i det hon mot sitt hjerta gömde en liten biljett, der det med darrande hand stod skrifvet: ”Min älskade! Har du alldeles glömmt din arme Rudolph? O han dör af längtan efter dig, och du lemnar honom så utan tröst och hugsvalelse, midt under hans grymma plågor. Kom, o kom till mig, om blott på ett ögonblick, att jag får se och höra att du ännu älskar mig.” ”Jag måste besöka honom, kosta hvad det vill!” upprepade Elisabeth bestämdt. ”Det är min pligt, ty det är ju för mig han lider. O du grymma Leonhard, hvarföre skulle du hämnas så hårdt?” Elisabeth trodde som alla, andra i ... att det var Leonhard som låtit så handgripligt tukta Rudolph för hans förräderi emot vänskapen.
Det må här ur företalet till hans ”TheaterStycken” andragas: ty det målar, minnesvärdt, Svenska Språkets och Vitterhetens tillstånd vid Gustafs uppträdande på thronen. Man läse det, och dömme, om de hos denne monark, som vanligen beskylles att hafva ”förfranskat” dem, stå i någon annan förbindelse. ”För Svenska Språket” – berättar Gyllenborg – ”var det hög tid, att upphäfva sin stämma; för att icke falla i den djupaste glömska. Hofvet och Hufvudstaden, som stifta den allmänna smaken, voro, af Franska Spektaklets ständiga bivistande, så intagne af ett främmande språk, att man knappast engång mer förmådde att tänka på Svenska. Ibland flera medel, som af vår Tredje odödlige Gustaf upptänktes och verkställdes till vårt modersmåls uppodling, var äfven inrättningen af ett nationelt Skådespel. Oöfvervinneliga hinder tycktes dervid möta; men det voro sådana, öfver hvilka denne Konung var van och gjorde sig ett nöje att segra”. ”Franska Theaterns mästerstycken hade i flera år, på deras språk, blifvit på skådeplatsen uppförda af de skickligaste actörer. Deremot ägde vi på vårt språk knappt ett enda drägligt skådespel; icke heller ett tillräckligt antal af svenske actörer, som med de franske kunde jemnföras. Det oaktadt förafskedades de främmande. Operan var det enda dramatiska arbete, som till en början kunde göra saknaden mindre kännbar. Hon uppfördes; och Svenska Sånggudinnan, åtföljd af alla de Fria Konsternas förtjusande behag, förmådde allmänheten, att för första gången i sednare år med nöje låna sitt öra åt modersmålet. Musiken, som ledsagat Skaldekonsten ifrån dess första upprinnelse, gjorde henne under vår himmel ett lika lyckligt biträde, som fordom under blidare luftstreck. Snart tåldes Skaldmön att höras ensam, i Skådespel, blandade med Divertissementer, som mellan acterna afsöngos. Ändteligen vågades på skådeplatsen goda öfversättningar af Franska Theaterstycken, och några Svenska Originaler; med allmänt nöje, förutan af några småmästare af båda könen, som, med ytan af franska vitterheten, trodde sig berättigade att fördömma all annan”.