Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Jag vill icke se honom mera för mina ögon, han får icke komma in, jag tål honom icke.” Om detta visste sonen ingenting och modren satt i fönstret och såg när han kom gående öfver gården, stolt och glad som en triumfator, han såg upp och helsade, men hon skyndade ned för att säga honom hur sakerna stodo. Alldenstund fadren hade förbjudit honom att komma för hans åsyn gick modren upp med honom på sönernas rum i flygelbyggnaden och berättade allt. Han var visserligen något nedslagen af fadrens vrede men stursk nog att säga: ”det var ju icke pappas pengar”, hvarpå hon erinrade honom om att fadren stod som borgen och troligtvis blef den som kom att betala. Hur det nu var åvägabragtes ett slags försoning, förhållandet var dock icke som förut. Axel har alltid varit kyrkoherdens älsklingsbarn. En dag hade båda föräldrarne varit inne i fruns sängkammare utan att veta det Axel satt i rummet utanför. Kyrkoherden hade utfarit i häftiga ord emot sonen och sagt att han ”bedragit” honom. I det samma hade de hört buller från angränsande rum och strax derefter såg hon Axel skynda öfver gården, synbarligen blek och upprörd. Det var då han för första gången började tänka på Stockholmsfärden. Kyrkoherden hade samma gång förebrått Ida att hon håller med sonen. Kyrkoherden lär vara rysligt häftig, och äfven långsint, efter hvad jag tror. Dagen efter deras besök här, hvilket jag på annat ställe omtalat hade Axel tyckt att der började bli så kallt nere i flygelrummet och derför sagt åt pigan att han ville ha nyckeln till det vindsrum han förut begagnat. Pigan hade svarat att hon kunde icke gifva honom nyckeln, ty den hade fröken Ågren. Axel hade gått till henne och begärt nyckeln, men hon svarade att han fick ingen nyckel utan om kyrkoherden befalde det. Kyrkoherden hörde det från sitt rum, rusade ut och sade: ”Hvad är det du håller väsen om?” Detta blef inledningen till ett häftigt uppträde mellan far och son, hvilket slutade så att den senare lemnade huset. Han hade ingen packning med sig och sakerna skulle modren skicka efter honom.
Vid kejsardömet, var det en af de första bestämmelserna i den Napoleonska staten, att gifva civil-äktenskapet en fäst form, och detta vid alla tillfällen så, att civil-äktenskapet skulle vara det nödvändiga vilkoret för det kyrkliga, den som ville begagna sig af detta sednare, hvilket således lika så lätt genomfördes i den Romerskkatholska som i den protestantiska kyrkan, och är gällande i denna dag. (efter Rud.) Tyskland, der är civil-äktenskapet i de Hesta Tyska stater antaget, och der, hvarest det icke redan skett, såsom några få stater, står man i begrepp att införa det. Danmark har infört civil-äktenskapet sedan några år, och skulle lika litet vilja Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. 509 återgå till det kyrkliga sacerdotala igen, som det, i politiskt hänseende, skulle vilja åter sätta sig tillbaka uti de absolutistiska tiderna före 1848. Beträffande skiljsmesse-lagarne, torde slutligen och i förbigående några ord böra yttras. Här, sorn öfverallt, bar Staten att ställa sig på ståndpunkten af de verkliga förhållanden i verlden och lämpa sina lagar efter de vanligast förekommande omständigheter, då ingenting på jorden, i hvad det rörer menniskors sammanlefnad, är absolut, utan underkastadt vexlingarne mellan godhet, svaghet eller ondska. Detta, emedan begreppet Stat och Statens tillvaro, hörer till det ändliga, men religion, för såvidt densamma är kristendom, är oändlig och evig. Statens lagar kunna således icke vara absoluta, då kristendomens deremot icke kunna vara annat. Kristendomen, som har att göra med själen och regerar menniskornas samveten, utgår frän eviga principer, och kan, beträffande äktenskapet, icke erkänna någon annan skiljsmessegrund, än äktenskapsbrott (adulteriam) (Matth. 5: 31, 32 — 19: 9) och hvilket, principielt taladt, ur kristendomens yttersta synpunkt, som ser till hjerleslällningen, på samma gång är skiljsmessa från Gud, der nemligen ett verkligt, ett kärlekens äktenskap blifvit brutet.
Contoiret står väl derföre bokfördt såsom fordringsägare hos sig sjelf; men Cassan är verkligen tom. Ville man fylla henne derigenom, att man lånade penningar af andra mot RiksgäidsContoirets obligationer, och sedan sade, att Cassan ägde tillgång, fastän reverserne voro ute, så handlade man likasom hvarje enskilt, hvilken skaffar sig tillgång genom skuldsättning. Man gjorde då Statslån, och det är dem man ännu ej kommit sig till att besluta. Grefve von Platen har vändt sina yttranden till mig i afseende på den trotsighet, som jag förmält CanalBolaget hafva visat emot Rikets Ständer. Men då han sjelf redan erinrat Rid - Den 26 Mars e. m. 177 Ridderskapet och Adeln om den protest, Bolaget en gång aflemnade emot Ständernes beslut, och den tillrättavisning det af Konungen derföre erhöll, behöfver jag ej vidare orda derom. Att Grefve von Platen skulle skilja sig vid ledningen af Canal-arbetet, har aldrig fallit mig in, än mindre har jag yttrat något sådant. — Jag har instämt med Herr Stråle i afseende på den lösa pantens osäkerhet, men ej i afseende på arbetets utförande under någon annans förvaltning. Tvärtom tror jag, att om någon af sin heder är förbunden att bringa detta företag till slut, så är det just den värde Ledamoten. Då han så mycket talat om, att Sländerne af deras heder voro förbundne att fullborda det, synes han med ännu mera skäl böra på sig sjelf göra tillämpning af samma regel. Den förklaring, som Herr Grefven lemnat, att han ville Öfvergifva vården af arbetet, synes mig således vara ett skäl för Ständerne att innehålla med vidare uppoffringar åt delta Bolag, hvilket, med undantag af honom, föga låtit förmärka sin tillvarelse. Jag har ej yttrat annat än önskan, alt man måtte afvakta tiden, då man sett, hvad tillgångar finnas Öfriga åt Götha Canal; men denna Grefvens förklaring skulle lätteligen leda mig att gå ännu längre.
En så from önskan vore det långt ifrån mig att icke äfven hysa, och jag ville för min del ej vara så mycket emot den hushållning, som Revisorerne förespeglat, så vida den ej skulle drabba mig personelt, utan utsträckas till alla de era bets - ( 9 ) hetsman, hvilka, i likhet med mig, innehafva mer än en lön och äfven boställe, och jag förmodar således att Revisorerne, hvilket jag likväl ej känner, vid granskningen af räkenskaper och aflöningar i andra Verk följt samma princip. Annars antager deras förfarande emot mig egenskapen af en oväntad, och som jag vågar hoppas, alldeles oförtjent personlighet. Jag har bland annat flere år varit Ordförande uti Quarantaines-Commissionen i Stockholm med rätt många både detaljer och bestyr samt stort ansvar, utan att derför jemte mine Colleger uppbära något serskildt arfvode eller lön. Jag tror mig åtminstone derigenom kunna ådagalägga, att jag icke just mer än någon annan vet och är angelägen att hålla ersättningens vågskål jemnt med besväret. I förbigående antyda Revisorerne att aflöningen för Chefsplatsen i Förvaltningen öfverstiger hvad Presidenlerne i Rikets Collegier uppbära, utan att ihågkomma, det verkliga förhållandet torde genom en närmare utredning befinnas något annorlunda, och att Rikets Ständer just godkänt denna olikhet, då de ej antagit Eder Kongl. Majrts Nådiga Proposition om likhet i de ifrågavarande lönerne och ej velat anslå ens någon lön åt Presidenten i IirigsCollegium. Rikets Ständers efterdöme hafva de äfven förbisett, då de, vid anföranderne om dubbla löners förenande på en band, förgätit det Rikets Ständer sjelfve för sin del godkänt ett sådant förhållande, då de, bland annat, tillagt sin Justitiae-Ombudsman oafkortadt bibehållande af förut inneliafvande lön och förmoner.
Sedan beloppet af hvad hvar och en fordringsägare tillkommer blifvit af Krigs-Comiiéen eller döt Verk, som sådan befattning tillhörer, utredt och godkändt, utfärdar KrigsCojnitéen derå invisningar på Riksens Ständers Riksgälds-Contoir; hvarvid hvarje fordringspost fördelas i sex lotter eller classer, under särskilda numror, ^å att hvarje fordringsägare bekommer sex särskilda invisningar, hvardera lydande å en sjettedel af hans fordran, och hvilka - Den 7 Augusti 37* ka komma att dateras den i i sistlidne Juli månad, så framt fordringen då yar till betalning förfallen, men eljest å den dag, till hvilken betalning blifvit betingad och utfästad 2:0 De ssa invisningar må ej utfärdas för mindre fordringar, än att en sjettedel utgör Tio Riksdaler, utan lärer mindre summor kunna contant betalas ; och skola invisningarne , förr än de utlemnas, annoteras i Riksgälds-Contoiret, samt af Riksens Ständers Fullmägtiga derstädes accepteras till inlösen inom loppet af tre år, med renta från deras dato ; hvilken, enär åtskilliga af Krigs r.Comitéen uppgifne fordringsbeyis skola utsätta 6 procent, synes böra, i likhet dermed, äfven bestämmas till 6 procent, som a,f Riksgälds-Contoiret årligen utbetalas, och hvartill fond finnes upptagen i den nu ingående förnyade uppgiften öfver Statsoch Riksgälds-Verkens behof. « 3:0 Då för destomera säkerhet berörde tid af tre år förbehålles för inlösningen af dessa obligationer, men Eders Jyengl.
Academien årligen utgifvit och jemväl lortlar att utgilva för allmänheten tillgängliga handlingar och skrifter, innehållande hvarjehanda, landtbruket rörande, förhållanden; att Academien Iramkallat och underslödt utgifvandet af andra förtjenstfulla skrifter, samt lernnat de vetenskapliga upplysningar i afseende å landthushållningen, hvaråt Regeringen eller den enskilde landtmannen ej sällan varit i behof; att Academien, genom sina anställda och längre lid fortsatta försök, pröfva t nyttan och användbarheten för Sverige af en mängd foderväxter, hvilka lörsok för foderodlingen ieinnat ganska vigliga resultat, hvarförutan hon beredt allmän • 1 O O 7 helen tillgång på nya ulmårktare sädesslag samt trädoch busksorter; och att slutligen, på sätt erfarenheten ådagalagt, må^iga för landtbruket vigtiga rön och uppfinningar, genom Academiens försorg, kommit till allmänhetens kunskap samt att Academien verkat till flera förbättringar i landthushållningen. Det är dock klart, alt, om man, såsom det finnes omförmäldt uti den ena af ofvanberörde motioner, väntar sig att få å Landtbruks-Academiens experimentalfält finna ”en storartad och förträfflig förebild af ett ytterligt, landtbruk, af arbetskraftens högsta möjliga product, af en räkenskap, som utvisar högre vinst-, än det allmänna landtbruketman skall i en sådan väntan blifva bedragen; ty icke alla försök kunna lyckas, och det ligger i sakens natur, alt eli fält, som begagnas endast lill försöks anställande, ej skall kunna vid alla tillfällen lemna en anblick, sådan som en väl häfdad åker eller äng; men ali nämnde fält visade ”en modell af oredaj vårdslöshet och platt oduglighet i jordens häf dande,” synes Utskotten vara uttryck, som, efter det ofvan anförda, icke erfordra något bemötande. 22 Stafs*arnt Allm. Bcsv.- och Ekon.-Utskottens ['Hatande, N:o 30. Utskotten återgå nu till besvarandet at det gjorda yrkandet, att Landt bruks-Acaderaien måtte indragas.
Det är för öfrigt nog besynnerligt huru Utsk. kunnat framkomma med ett sådant förslag, som det i fråga vande, hvilket skulle göra sockenstämma till en auktoritet i första och sista instanlierne, enär någon besvärsrätt öfver sockenstämmans beslut icke af Utsk. omförmäles. Jag föreställer mig likväl, att, i händelse sockenstämman erhåller någon beslutande rätt, sä bör det vara i första rummet, och att klagan emot sockenmännens beslut må kunna föras hos K. befhide. Nu kan denna omväg förekommas derigenom, att K. befhide bibehållas vid den i författningarne honom tillagde både rättighet och skyldighet, att pröfva ansökningen, men att deremot socknemännen tillerkännas rättighet, att, innan en sådan pröfning företages, blifva hörde öfver ansökningen, för att derigenom sätta K. befhide i tillfälle att med tillräcklig sakkännedom besluta. Jag tillstyrker afslag å sista mom. uti Utskis förevaride betänk. och att detsamma mätte inskränkas till hvad PresteSt. enligt Frih. Cederströms yttrande i detta fall beslutat. Hr von Hartmansdorff, Aug.i Jag instämmer i Utskis här yttrade tanke, ehuru jag anser den böra något rättas i afseende på formaliteterna. Socknemännens mening synes mig böra ega vitsord, mot handelsbodars inrättande, och jag anhåller vördsamt, att få framställa mina skäl derför. Tillförene hade församlingarne rättighet, att förhindra inflyttningen af små tiggare, och sålunda freda sig för flera fattighjon, än som rätteligen tillhörde dem. Om de i sådant afseende förforo oriktigt, kunde deröfver klagas hos K. befhide. Då nu församlingarne äro enligt den nya fattigvårdsstadgan tvungne, att emottaga små tiggarne, så vilja Utsk. åtminstone freda dem mot de stortiggare, hvilka, under namn af handelsmän, innästla sig bland dem. Det synes mig ock vara nödigt, på det att någon säkerhet i detta hänseende må kunna åt socknarne beredas. Såsom embetsman har jag i flera hänseenden erfarit, hvilka missbruk som under namn af handel, utöfvas inom landsförsamlingar.
H o n fann för närvarande vistades vid den b e r ö m d a kurorten, ett förträffligt uttryck åt dennas barnsliga b a r m, hade det föga förvånat h o n o m att ej finna h a n s barnsliga glädje öfver sin egen slughet och lika n a m n i N a s s a u e r Hofs b o k. barnsliga ånger öfver sin obetänksamhet. * * * Hr Fredriksons Prunelles var en prestation af första rang. Rollen kan tagas mera uppsluppet, m e n svårligen kan den genomföras m e d större Efter en stunds fruktlöst bläddrande spratt han konsekvens och elegans, än h v a d hr Fredrikson plötsligt till vid en fråga, s o m på illa bruten t y s k a gjorde. Likaså var hr Pergenast igen en skandinav i tonfallet. E n landssonne v i d sitt allra bästa lynne. löjlig. Utan att han hade hört eller märkt det, hade Birollerna sköttes på alla händer synnerligen en ung m a n k o m m i t in på lokalen och gått fram förträffligt. till bufetten. Efter några ifrigt vexlade, lågmälta repliker gick han åter lika hastigt ut. Också voro munterheten och bifallet frenetiska. » frågade han. den Dramatiska bör kunna stå sig vida längre, än » Det är en svensk målare, s o m ligger i Bernsvi k u n n a påräkna varaktigheten af fru Hennings dorf här utanför staden och gör studier. Han gästspel. Hennes Cyprienne torde visserligen ej har en kamrat i sällskap i s a m m a trakt. T ö r n e vara så lätt att värdigt ersätta, m e n m e d de framheter visst denne. Den andre måtte nu vara sjuk stående förmågor inom det kvinliga facket, öfver — eller hur j a g fattade det — han frågade emelhvilka vår förnämsta talscen själf för närvarande lertid efter doktor Ström, en l a n d s m a n och läkare, förfogar, bör det på intet vis befinnas omöjligt. s o m sedan någon tid bodt här i hotellet. » Under förra hälften af denna vecka repriserades Ström — vid detta n a m n studsade grefve Stjärne. hvarje afton s a m m a program för fvllda hus.
Ett medel att hos den upplysta delen af Nationen väcka högre, lifligare, allmännare och mera direct interesse för Nationalrepresentationen; ett medel att åt den mindre upplysta delen af denna Nation gifva begrepp om värdet af en inrättning, som utgör en så väsendtlig del i Samhällsordningen; ett medel att öfvertyga bägge genom deras egen erfarenhet, huru vigtig, granlaga och svår den befattningen är, att genom sunda och upplysta lagar, lemna verkställande magten nödig kraft till Statens styrande, och genom noggrann afvägning af Statens behof och Nationens tillgån-i gar, fylla de förra, med hvad billigtvis a£ de sednare kan användas. Man har citerat offentliga öfverläggningar hos NationalRepresentanterna i andra länder, och man har deraf dragit slutföljder, som blott framställa detta förhållande som skadligt, och här antagit, som medförande vådliga följder. Man har omtalat Frankrike. Jag frågar, har väl från och med Director» tid, några vådliga uppträden der åstadkommits genom detta för-: hållande. Och i våra dagar, då vi ej kunna tvifla om partiers sträfvande efter öfverlägsen-* het i förenämnde land, om olika politiska opinioners häftiga strider, om många åhörares öfvervaro i Franska Kammarens sessioner, der 92 Den 3 Februarii, opinioner blifvit yttrade, sora en del af dem lifligen delat, en de) lifligen ogillat, och i våra dagar, säger jag, upptes väl något enda factum, som styrker den farhåga några personer här hysa för offentligheten. Hvad skada inedlörer väl detta förhållande i Norrige? mig veterligen ingen. Aro vi då mindre fredälskande, mindre patriotiskt sinnade, mindre upplyste än förenämnde länders innevånare? jag kan aldrig medgifva detta. Man har citerat England, välan, jag vill begagna detta exempel, och visa hvad verkningar jag tror Nationalrepresentationens offentliga öfverläggningar der åstadkommit. Ingen lärer neka, att denna inrättning utgör i England mera än i något annat Monarkiskt land, Stats-macbinens egentliga lifsprincip.
H:dr 3a sk. årligen utgå; hvilket anslag, redan vid sista Puksdag beviljadl, i anseende till anbefaldte förberedande undersökningar och åtgärder, icke utgått, och hvarmed visse bestämde ännu icke uppfyllde vilkor äro förenade. 5:o Under denna rubrique upptages äfven det af R. St:r vilkorligt beviljade anslag, 2000 R:dr, till Professoren Ling, för författandet af en Lärobok i de Theoretiska och Practiska delarne af Gymnastiken, hvilket anslag kommer att utgå endast i den händelse att Läroboken utgifves. Till desse Creditiv-Anslag förbehåller sig Utskottet att få anvisa utvägar, på samina gång, som för nästförestående 38,747^23.9. Reservationer: Af Hr Lagman Stahle: Genom en rösts pluralitet inom Högh Stats-Utskottet, har uppkommit den felS B. 7 q8 Stats-Utskottets aktiga Statsreglering, som nu underställes R. H. St:rs pröfning, och hvarå, genom denna Reservation, jag vågar påkalla serdeles uppmärksamhet, till förekommande af Statsbrist och deraf följande Urtima Riksdag. Emot 3o § i Piiksd. Ordn. har Stats-Utskottet begått det fel, att ej i StatsRegleringen inberäkna alla Stats* och RiksgäldsVerketis nu kända behof och dertill anvisa Medel, utan derifrån godtyckeligt uteslutit omkring 3ti,ooo Rldr, som enligt R. 11.
Ur detta skål anser jag den som sållt eller afhåndt sigen fastighet; antingen innan han derå förskaffat sig första uppbudet eller ock sedermera under Lagfartens fortgång, icke rättvisligen kunna åläggas hvarken att, i förra händelsen söka Lagfart, eller, i sednare fallet, låta en sådan för sig fortsättas till dess slut; i synnerhet som det förekommer mig lika olämpligt att en fastighet skall uppbjudas och fastebref derå utfärdas för en person, hvilken ej är egare dertill, sorn det synes mig obilligt att en sådan person skall betungas med de otta nog betydliga kostnader, dessa formaliteter medföra; och detta olämpliga, detta obilliga, som jag föreställt mig, blir ännu märkbarare och påtagligare när en och samma fastighet på lika tid uppbjudes för flere köpare och särskildte Fastebref för dem utfardas, ehuru blott en enda är egare, hviket ganska ofta måste inträffa , emedan det lika ofca hander att en fastighet går i åtskilige köp på så korrt tid , att de fleste af köparne icke ens medhinna att under sin ego förskaffa sig första uppbudet. I öfrigt insthutner jag i Höglofl. Utskottens menninge’ Ut Supra, Ex Prolocollo. Joh. Jac. Kleman 240 Lagutskottet: Betänkandets, N:o 62» Ankom den 4. Riksens Högloft. Ständers Lagsamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning afRiksdagsFulhnågtige Pehr Pehrssons, Jöns Pehr ssons, och Herr ConwierceRädet B. H. Santessons motioner, i afseende på ny Lagstiftning, angående Stängselskyldigheten.
N:o 79. Motion N:o 23, om vissa ändringar vid de för prester föreskrifna exa mina och lärdomsprof. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk. Betänk. N:o 6. — Motion N:o 24, om rättighet för röstegande i konsistoriella pastorater och sacellanier att kalla fjerde profpredikant och sättet derför. Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 7 och Mern. N:o 21. Lag-Utsk. Mern. N:o 62. R. St. underdån. Skrifv. N:o 109. Motion N:o 25, om åtgärders vidtagande för förändring i sockenregle ringen. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 71. Motion N:o 26, om upphörande af s. k. prebendepastorater. Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 12, Mern. R. St. underdån. Skrifv. N:o 72. Motion N:o 53, om förbättringar i Akademi-adjunkternas löneförmåner. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. Motion N:o 54, om borttagande af nuvarande första lönegraden vid ele mentarlärverks-lärarnes löner samt tillägg af en lönegrad åt Rektorerne vid femklassiga läroverk. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 66. R. St. underdån. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Stats-ZJtskottets Betäniandeni 1497 flere hänseenden upplysande, böra till trycket befordras att ej mindre bland Riksens Högloft. Ständer utdelas, än ock hallas Allmänheten mot betalning tillhanda; Men beträffande sjelfva Tabellerne, synes tryckning deraf vara mindre angelägen; och da densamma efter hvad Utskottet inhämtat, skulle fordra en tid af minst i ar samt medföra en kostnad af omkring 3000 R:dr B:co, böra undvikas.
Domkapitlet ingifvit ofvanomförmälda två skrifter, i hvilka han framstält åsigter, stridande emot vår kyrkas antagna lärosatser och att hafva, efter förmaning, sig icke rättat. Om straffvärdheten af detta förfarande kunna åsigterna vara olika. Man kan, å ena sidan, säga att, om vår Evangeliskt-Lutherska kyrka icke vill förneka sitt ursprung och rent af förbjuda presterskapet all rätt att ransaka skrifterna, söka sanningen och draga den fram i ljuset, — om kyrkan ej vilt helt och hållet upp häfva allt förtroende emellan de öfveroch underordnade bland sina tjenare, måste hon tillåta någon väg, på hvilken forskningens resultater kunna göras kända, utan äfventyr för forskaren att. derest de sanningar, han trott sig hafva funnit, afvika från kyrkans lärosatser, blifva lagförd och straffad såsom kättare. En mera laglig och för den bestående lärans helgd tryggande väg lärer då ej finnas, än den Kyrkoherden Hallin beträdt, dä ban, utan att, så vidt i detta mål blifvit utredt och styrkt, hafva i församlingen uppenbarligen förkunnat och utspridt eller hemligen främjat sina från kyrkans lära skiljaktiga meningar, dem hos sina förmän andragit, och begärt dels deras medverkan för att få samma meningar å kyrkomöte pröfvado dels ock att 83 öfver dem erhålla samma förmäns omdöme. Ett sådant förfarande är också ej i gällande Kyrkoförfattningar förbjudet, och lärer ej heller kunna, med bibehållande af kyrkans karakter, förbjudas. Men är denna väg laglig och tillåten för meddelande af de resultater, till hvilka en prestmans forskningar kunnat leda, så får ej dessa resultaters afvikelse från kyrkans läror, huru stor och genomgripande den än må vara, läggas forskaren till last. Han får ej derför underkastas ens en varning eller förmaning, så vidt den sker offentligen och betraktas såsom en grad af bestraffning eiler ett förberedande steg till bestraffning.