Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse Riksens Ständer deruti inga, Snstar jag endast, att under den tid jag innehar dek embete jag Of Konungens nåd emottagit, fä, i anfende till mina Den 26 Junit'. 827 mina assigter, wädja frän ögonblickets farhägor tilt framtidens lugnare dom. Mine Herrar! EuropaS närwarande ställning kan ej undfalla, att lifligen werka pä hwarje redligt tänkande medborgare. Glömmom derföre ej den stora erils som för wära ögon beredes, och den tid, hwaruti wi lefwa! Fästom tvär blick pä den ädle Furste, som, wid wär wördade Konungs sida, tvekat, genom sin kraft och sitt anseende, aflägsna farorna frän wära byggder, och förskaffa ost den aktning af främmande nationer, som dem wanmäk* tigk endast af wära lagar Mille bibringas. Päminnom ost att denne Furste har upwäxt i frihetens sköte, den han sä manligen sörswarak, atk han ej will lägga nägra band pä swcnska folket, men akt han alfwarligen will frälsa det fran inre och yttre skakningar. Om han, ledd af sädana grundsatser, ej mer fer sig behöfwa den rättighet honom gifwes, är jag öfwertygad, att han skall blifwa den första, alt den återlemna, och dä han Let gör, skall han hafwa wnnnit malek för sin ära och för sekler grundal Swerigcs sjelfbestånd och trygghet. Men om destförinnan Försynen skulle straffa wart Fädernesland med det härdaste af alla stag, det, hwars möjlighet af mitt hjerta förnekas, om wart nuwarande enda stöd, och den säkraste borgen för wära förhoppningar, blcfwe ost undanryckt, sa wädjar jag kill Eder alia, Mine Herrar, om
Em b. Ber. den 15 Febr, 183 4 vederbörande Fögderiers oell Landt-Ränteriers, Hufvudbakén åtföljande Speeial-räkenskaper; att utredningen af dessa balancer blifvit i behörig ordning handlagd af Advocat-Fiscals-Embetena uti Karnmar-Collegiuni oell Kammar-Rätten, samt att, enligt 1827 och 1828 årens af Rikets Ständers senast församlade Revisorer granskade Hufvudböckér med tillhörande Räkenskaper, äfvensom enligt den sedermera upprättade Hufvudboken för år 1829, till Salpeter-Fonden häraf blifvit inbetaide 5,548 R;dr, 3o sk., 7 r:st., så alt af de ifrågavarande balancerna, enligt sistberörde Bokslut, ej återstod mera än 7,567 R:dr, i5 sk. ÖtpO Af den 19 Augusti 1829, angående hästars posterande i stället för manskap af Extra roterings-skyldige. 1802 d. 24 Mars föredragen; och enär denna fråga på det sätt blifvit afgjord, att på Extra Rotehållares frivilliga val borde få ankomma att, serskildt för hvarje rote, om prasslalioncn af hästar vid infallande krig, med Kongl. Maj:t och Kronan ingå Gontract, ansåg Kongl. Maj:t, att verkställigheten af detta, så väl allmän sorn enskild nytta åsyftande och i grundlagsenlig ordning fattade beslut, icke kunde eller borde förhindras af BondeStåndets uti serskild underdånig skrifvelse gjorde anhållan, att Extra roteringen mätte hädanefter såsom hittills få utgöras; och hafva alltså vederbörande Kongl. Majrts Befallningshafvande blifvit anbefallde att höra Extra Rotehållarne, huruvida de på föreskrifne vilkor ville åtaga sig att, vid infallande krig, postera hästar i stället för karlar. 65 lO
Hofrätten i målet hållna protokoll utvisade, Engman icke förmått styrka sin af Kämnersrätten bestridda uppgift, att derstädes hafva begärt inställelse af honom ålagda fängelsestraffet, i anseende till hans förnyade nådansökning, samt dertill komtne, att Kongl. Maj:t sedermera genom utslag den 23 Oktober 184-1 afslagit nyssberörde ansökning, oell att Engman icke giltat förebära, mindre visa, att sådan förbättring i lians förmögenhels-omständigheter inträffat under den lid, som förflutit emellan den 9 April 1839, då han i häkte inmanades, och den 23 Oktober 1841, då Kongl. Maj:ts sistomförmälda utslag föll, att Engman derefter skulle varit i tillfälle att utgifva de honom ådömda böter, 133 R:dr 16 sk. banko, och såmedelst kunnat undgå att desamma med fängelse aftjena, hvadan något lidande icke kunde sägas hafva blifvit honom genom Kämnersrältens anmärkta förfarande ti Ilsk yndad t, advokatliskals-embetet ansett sig böra inskränka sitt påslående dertill, alt Kämnersrättens ofvan bemäld e ordförande och ledamöter mätte, för det emot dem i öfrigt anmärkta felaktiga förfarande, jemlikt 1 kap. 12 § Rättegångsbalken, dömas att gemensamt böta femtio daler silfvermynt med sexton R:dr 32 sk. banko; derförutan advokatfiskals-embetet yrkat, att Engman för vanvördligt skrifsätt emot Kämnersrätten måtte fällas till bötesansvar enligt 14 kap. 7 § nämnde balk. Och hafva, uti häröfver afgifven förklaring, Kämnersrättens tilltalade ledamöter åberopat hvad de förut i målet anfört, samt tillika erinrat, att Kämnersrätten icke befattat sig med verkställighet af Kongl.
Alf borde imellertid, för att vara fullt rättvis, hafva tänkt sig ännu en möjlighet, den att engelsmannen kunnat hafva samma skäl som han sjelf att öfverlista och besegra juden, ty i Alfs planer till hans besegrande ingick verkligen ingenting mindre än ett dylikt skrämskott. Der låg den stackars handelsexpediten imellertid djupt afsvimmad, troligen af skrämsel, och alla Alfs bemödanden att få honom till lifs igen voro utan verkan. Solen hade imellertid sänkt sig, den glittrade redan mellan trädens grenar i skogen och skulle snart vara försvunnen. Alf ville icke lemna den liflösa mannen, med hvilken det nu var hans tur att hålla räkenskap, så snart han bara kunde få honom till sans igen, och ville icke heller dröja inpå natten i skogen. Han påminde sig, att han gått förbi en källa strax nedanför höjden, der de voro. Det skulle icke behöfvas många ögonblick för att gå dit, och Alf fattade hastigt judens stora hatt, som låg bredvid, och skyndade efter vatten. Ännu en gång innan han aflägsnade sig undersökte han sin tillfälliga patient. Pulsens slag voro ännu omärkliga, näsan var hopklämd, läpparna sammantryckta och ögonen insjunkna i sina gropar som på en död, och Alf skyndade i fullt språng till källan, som icke låg tre minuters väg derifrån. Han kunde imellertid icke springa lika fort tillbaka, för att icke sqvalpa ut vattnet i hatten. Tre minuter således dit, fyra minuter kanhända derifrån, tillsammans sju minuter, som han varit borta. Nu stod han här på samma ställe igen, med vattnet, som skulle vederqvicka den stackars liflösa varelsen. Der var öppningen till skifferbrottet, der stenarne, på hvilka juden först suttit, der stocken, bredvid hvilken han legat, men — mannen var borta. Alf trodde sig förvillad af sin egen fruktan att förlora honom, han såg sig med bestörtning omkring. Huru var det möjligt, att han kunnat qvickna vid och komma undan på dessa få minuter, då han nyss förut varit fullkomligt känslolös? Det var imellertid så. Den sataniska hvita pierrot’n var åter försvunnen. Han var då odödlig som Asarnes galt.
Betdnkanden. 73/5 Lätt, angående förbud för Courierer, att färdas fortare, än 1 mil i timman. 13:0 .Ett Memorial af Ri ksdagsFuIlöiägtigen Fer Andersson, från Södermanland, angående lindring i Hållskjutsskyldigheten för de hemman, som äro pä längre afstånd från skjutsningsstället belägne. 14:0 Ett Memorial af RiksdagsFulIHiä'gtigen Eric Broberg, från Södermanland, angående befrielse för Gästgifvare från skyldigheten att skjutsa resande, och 15:0 Ett Memorial af sistnämnde RiksdagsFullmägtige, angående rättighet för Hållskjutsskyldige, att med Gästgifvaren öfverenskomma om utgörande af nämnde skyldighet. Alla de frågor, som rörande skjutsningssättet och skjutsnirrgsskyldigheten sålunda blifvit hosRiksStånden väckte, kunna lämpeligen hänföras till 2 hufvudafdelningar, eller dels de, som åsyfta allmänna och hufvudsakliga förändringar deruti, dels ock de, sorn endast afse jemnkningar i nuvarande förhållanden imellan de resande och skjutsande, samt imellan desse sistnämnde inbördes. Till den förra afdelningen höra frågorne om Landtmannens entledigande från all annan skjutsning än den, som i och för Ambetsärender utgöres, om skjutsens upplåtande på entreprenade, om hällskjutsena Bihang till RiksSt. Prot. 1823, Q:de Sami. N:o 50. jQ6 Btsv. och Rhon, Viik. Betänkanden. indragning, och om inrättning af Foroch Postvagnar. Att det åliggande, Hemmansegare i Sve* rigs från längre tider tillbaka fått vidkännas, att fortskaffa vägfarande, icke grundas på någon naturlig rättseniighet eller ens kan bestämdt härledas från det förhållande, som ett stadgadt och utbildadt samhällsskick förutsätter imellan Staten och dess medlemmar, så vida nemligen Statens och samhällsskickets bestånd och upprätthållande icke är beroende af en sådan praastation, har öfta blifvit yrkadt.
Betänk, att du är mitt enda barn ... det enda stöd, jag har på min ålders dagar! Tänk på den förskräckliga dom, som väntar dig, om du framhärdar i din bekännelse ... stupstocken ... bålet ... – Hvem talar derborta? hördes lagmannens skarpa röst. – Det är jag, det arma barnets far, svarade gubben. – Gif plats och släpp den anklagade fram! befallde lagmannen. Länsmannen knuffade gubben åt sidan, men denne följde sin dotter fram till dombordet. – Oförskämde, utbrast Suenonius, – vågar du inför sjelfva domstolen tubba din dotter att förneka sanningen? – Hon är oskyldig, svarade gubben. – Nej, far, inföll flickan med tårar i ögonen, – det är icke så väl. Jag är icke oskyldig ... jag är en förtappad varelse. – Märtha, Märtha! mumlade den gamle. – För bort honom! befallde lagman Skytte. Den olycklige fadren gjorde en bönfallande åtbörd och ville säga något, i hopp att kunna beveka domaren, men länsmannen och bödeln fattade honom vid armarne och förde honom ur salen, hvarefter den förre befallde de vaktgörande soldaterna att hindra honom komma in. Flickan befann sig synbarligen i ett feberaktigt tillstånd; hennes bleka ansigte vittnade om långvarigt själslidande och den djupaste ångest. Men den bekännelse, hon nu på domarens befallning aflade, var icke desto mindre redig och fullt sammanhängande. Hon förklarade sig vara så i grund förderfvad, att hon, i trots af den fasa, hon om dagen hyste för sin egen ondska, likväl ej förmådde afstå från att hvarje natt förnya Blåkullafärderna. Hon begärde derför, att så snart som möjligt få lida sitt välförtjenta straff, och att hon intill dess måtte blifva fastlåst med jernlänkar vid muren i sitt fängelse. Lagmannen lofvade ombesörja, att denna begäran skulle blifva uppfylld, hvarefter han vinkade till rättstjenarne att återförskaffa flickan till häktet och uppropade namnet på en annan af de anklagade. I detta ögonblick reste sig
Jag hemställer likväl, om detta resonneinent öfverensstämmer med hvad Utskit sjelft uttryckt derom att kassorna skola användas till sina särskilda ändamål. Det förefaller mig som om lejontassen här skulle sticka fram under huden, som om afsigten vore någon helt annan, än man föreger. På grund af hvad jag nu anfört, anser jag den föreslagna underd. skrifvelsen till K. M. olämplig och den af Utskit förordade åtgärden böra af R. o. Ad. afstås. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik: Det kan väl icke nekas, att det i allmänhet skulle vara fördelaktigt, om den mängd olika kassor, som tillhöra Staten i ena eller andra riktningen, blefvo på det sätt sammanslagna, att likväl de särskilda förvaltningavne af dessa kassor hade bestämda medel att bestrida de utgifter, för hvilka kassorna äro anslagna. Meri då ifrågavrde kassor, såsom jag tror, i allmänhet äro ställda till K. M:s disposition, för att för de dermed afsedda ändamål användas icke blott till räntorna, utan äfven till större eller mindre del af kapitalet, tror jag att, om man vill åstadkomma en sådan förändring, sora här är föreslagen, det blir nödvändigt att i utbyte mot de säkerhets-handlingar, hvaraf kassorna bestå, statsobligationer lemnäs. Förvaltningen blir då mindre kostsam, kapitalen tillgängligare och räntornas upbärande beqvämare. Jag anser emellertid att StatsUtskits nu framställda förslag icke leder till detta ändamål, och jag skulle derföre önska en återremiss deraf, så vida något resultat skulle kunna vinnas. Af de skäl, Utskit anfört, gillar jas det ena, men icke det andra. Då Utskit anser sitt förslag »leda till mera enkelhet i den allmänna redovisningen och i samma mån lätta öfversigten af Statsverkets tillstånd samt lindra förvaltningsoch redogörelse-bestyren», så är jag i detta fäll af samma tanke som Utskit. Men beträffande Den 23 December. det andra skalet, eller att medlen skulle användas i st. f. att uptaga utländska lån för större företag, tror jag att det är en sak, som icke egentligen bör komma i fråga.
När härtill kommer, att det icke är möjligt upphäfva TullVerket, så länge alla andra, så väl Europeiska, som Arne - Den 28 September e. m. 87 rikanska, Stater gå samma bana som vi, och på samma oformliga sätt skaffa sig lika eländiga inkomster, så måste jag förena mig med Friherre Åkerhjelm i anhållan 0111 proposition till bifall på Utskottets Utlåtande. Herr Lefren, Johan Pehr: Om BevillliingsUtskottet calculerat utgifterna för TullVerket till 5o,ooo R:dr mindre, i stället för 5o,ooo R:dr mera, än i Kongl. Majus proposition skett, så är jag öfvertygad att samma Ledamot, Herr Hjerta, för att döma af bans conseqvence och bans blidhet emot Utskottet, äfven hade, lika mycket som nu , klandrat ULskoltet. Det fägnar mig, att Herr Tham, som varit min motståndare i alla frågor om våra näringar, nu dock erkänner, att en här af bevakare vid TullVerket ändå är otillräcklig för alt hjelpa näringarne. Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet, emedan man måste hafva löner för personalen, om man vill hafva sjelfva systemet. Herr Munck af Rosenschöld: Då jag framställt den sals, att man genom tillökning i lönorne för personalen säkrast kunde höja tullinkomsterna, har jag deremot icke sagt, ali den föreslagne summan lill Administrationskostnad för TullVerket alden rätta. Jag anser angelägit, att så löna dessa Embetsoch Tjenstemän, att de ej behöfva söka sin utkomst genom tullföl'-. S8 Den 28 September e. m. snillning, och till detta ändamåls vinnande torde det vara nödigt, att genom minskning i personalen bereda tilIräcklige löner för de öfrige. Om t. ex. DistrictsChefer icke äro nödvändige, och deras löner i stället användas till förbättrade löner för Tullförvaltare och Controlleurer, så borde ändamålet desto säkrare vinnas, och likaledes, om anslaget tili administrationskostnad för Tullverket icke användes till pensioner, eller aflöning åt dem, som ej göra Verket särdeles nytta.
Sedan votering begärts, hemställde Hr Gr. o. Landtm, huruvida R. o. Ad. till kontrapropos. vid den blifvande voteringen antoge bifall till Utsk:ts hemställan med det af Hr von Ehrenheim föreslagna tillägg, och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts i 22:dra punkten af Utlåtit N:o 60 gjorda hemställan om anvisande af 50,000 rdr till gäldande af den skuld, Alnarps landtbruksinstitut sig åsamkat, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. samma hemställan med det tillägg, att R. St:r jemväl besluta att uti underdånig skrifvelse hos K. M:t begära, att styrelsen öfver Alnarps landtbruksinstitut varder i nåder förständigad att för framtiden Undvika större utgifter än tillgångarne medgifva.» Den 14 April e. m. 227 Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja — 39. Nej — 60. Hr Trolle: Som ifrågavarande anslag, såsom afseende endast att vid Alnarp uppföra nödige ekonomibyggnader, af mången kanske kan anses väl högt, har jag ansett mig böra redogöra för några förhållanden, hvilka möjligen kunna tjena till vägledning för R. o. Ad:s åsigt i frågan. Man bör icke förgäta, att då en byggnadvid Alnarp skall uppföras, måste allt tillbehör dertill köpas. Något virke finnes ej vid gården. Tegelbruksrörelse har visserligen der bedrifvits tillförne, men måst nedläggas i anseende till ogynnsamma konjunkturer. Om emedlertid, såsom antagligt är, denna rörelse kommer att i och för ifrågavarande byggnaders uppförande ånyo sättas i gång, så kan man förutsätta att man derigenom blott får transportkostnaden för teglet i någon mån ersatt.
Ränta på deras utlånta Capitaler och dels ett närmare bestämmande af hvilka Cassör, såsom ad pios usus anslagne, böra från Bevillnings erläggande vara befriade, dito. — om Remiss till Statsoch BaneoUtskotten dels af ett Memorial angående nödvändigheten deraf, att de föreskrifter, hvilka meddelas Riksens Ständers Bank och RiksgäldsContoir, samt äro gemensamma för båda Verken, blifva'öfverensstämmande så väl till mening som ordalag, och dels af ett Memorial angående understöd för Södertelge Canal-och Slussverks-Bolag, iig, 120. — om Remiss till Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten, angående rättelse i sättet för KronoTionde och AfradsSpannemålens lefverering, 120. — om Återremiss till StatsUtskottet af dess Utlåtande rörande Utredningsmännens i aflidne RegeringsRådet von Schevens Sterbhus-ansökning om utbekommande af en fordran hos Statsverket, 142. 171 ProtocollsUldrag, Ridderskapets och Adelns, om Aterremiss till StatsUtskottet af des:s Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående erforderlige kostnader i och för upplåtandet afKungsholms KronoBränneribyggnader till Curhus för Stockholms Stad och Län, 1/^2. — om, med bifall till StatsUtskottets hemställan, Remiss till BancoUtskottet af Kongl. Majits Nådiga Proposition, angående nödige medel och utvägar till Hjälmare Slussverks ombyggnad och vidmagthållande, 143. — om Remiss till Statsoch BancoUtskotten af ett från BondeStåndet communicerat Memorial, innefattande hemställan, att nämde Utskott mätte från den allmänna granskningen och pröfningen af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer, om allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, skilja den del deraf, som hade omedelbart afseende på inlösningen af samteiiga Disconternas Åssignationer på Riksens Ständers Bank, och särskilt Betänkande deröfver skyndsamligen afgifva, dito. — att genom en stor Deputation det af RiksStånden fattade beslut, rörande Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens utöfvande af Konungamagten, då Kongl. Majit och Hans Kongl. Höghet
Jag tänker mig således frågan om val till yngre kammaren vara af det fjerde, eller BondeSt. afgjord för den åsigt, att valen böra ske inom districten, och då vill jag ej att R. o. Ad. skall uttrycka en motsatt åsigt, hvarföre jag äfven instämmer uti hvad Hr von Troil i delta hänseende yttrat, nemi att vi blott böra uttrycka den lanke, att valen böra ske classeller ståndsvis, ulan att nämna, huruvida de skola vara inskränkta inom dislrict eller icke. Min tanke är dock, att frågan bör inskränka sig blott till valet af nedre kammaren, och att deremot valet till öfre kammaren bör lemnäs oberoende af både classer och dislrict. Dertill har jag många skäl; men det hufvudsakligaste är det, att jag anser det icke vara nyttigt eller ens önskligt för det fjerde Ståndet att uti val till öfre kammaren vara bundet vid sin egen dass, då jag förmodar, att öfre kammaren skulle bestå af personer, som både vore äldre och äfven valde för flera riksdagar. Jag önskade således att raan ville inskränka sig till det yttrande, att valen till nedre kammaren skola ske classvis. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Jag hade i sättning icke väntat, när Frih. Boye alstyrkle antagande af Frih. Den 28 October f. m. 3j3 Hamiltons förslag, att Hr Frihtn så hastigt skulle hafva förgälit, att han började med att understödja detsamma. Hvad sjelfva saken angar, får jag förklara att jag finner 111ig förekommen uti den mening, sorn blifvit uttryckt af Hr von Troil och Gr. .Spens, och anhåller derföre om Hr Frih. o. Landtmis propos. i öfverensstämmelse dermed. Hr L efre'n, J o h. Pehr: Uti den frågan, huruvida R. o.
Innan Utskottet går att dessa motioner till besvarande företaga, har Utskottet skolat vördsamt upplysa, att framställningar af enahanda syftning, med de nu ifrågavarande, blifvit gjorda vid 1844—1845 årens riksdag, samt att Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, till hvars behandling desamma remitterats, uti algifne betänkanden (N:o 77 och 114), beträffande yrkande om skyldighet för säteriegare och ståndspersoner å landet att fjerdingsmans-tjensten sig åtaga, tillstyrkt en underdånig anhållan, det Kongl. Maj:t täcktes genom allmän författning bestämma, att säterier, rå- och rörssamt insockne-frälsehemmansegare måtte förpligtas att i utöfning af nämnde bestyr taga del; hvarförutan Utskottet, i anledning af derom väckt fråga, föreslagit Rikets Ständer att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära utfärdande af en författning, som närmare bestämde de åligganden, hvilka af fjerdingsman böra ombesörjas samt de friheter från vissa servituter, som de för denna befattning borde få tillgodonjuta; men att, till följd af de anmärkningar, som emot omförmäldte betänkande af Höglofl. Ridderskapet och 4 Allm. Besv.* och Ekon,'Utskottets Betänkande, N;o 69. Adeln samt Ilögvörd. Preste-ståndet blifvit framställda, någon åtgärd å Rikets Ständers sida i ämnet icke egt rum.
19 föreskrifvit, bland annat, att kammarförvandt en i bemälde embetsveik skall kafva närmaste tillsynen å karta-sigillata-kassörens uppbörd, med skyldighet att ställa borgen till belopp af 1500 r:dr: att kassören icke må under sin vård innehafva större qvantitet stämpladt papper än som motsvarar vanliga utlevereringsbehofvet för ea månad ^att det öfriga förrådet förvaras uti serskilda magasiner med 2 olika lås, hvartill kassören skall innehafva den ena och kammarförvandten den andra nyckeln, samt att inventeringar skola af Statskontorets ombudsman anställas hvarje månad af den uppbörd, som befiunes under karta-sigillata-kassörens egen vård, och minst vid hvarje års slut af det större förrådet, vid hvilka inventeringar den stats-komraissarie, som föredrager karta-sigillata-ärenderne, bör vara närvarande. Hvad åter angår det tili länen utlcmnade stämplade papperet, så innehåller gällande karta-sigillata-förordning, att förrådet skall, lika fned den öfriga ränteri-upnbörden, inventeras de sista dagarne i Juni öch December månader. Beträffande kostnaden för det stämplade papperets tillverkning, får Utskottet upplysa, att, enligt ett emellan Kongl. Statskontoret och Rikets Ständers Bauk upprättadt kontrakt, för skrifkartorna erläggas 33 r:dr 16 sk. banko för 1000 stycken, hvilket utgör 1 sk. 7-Jrist för hvarje karta, och att för biläggningskartorna betalas 7 r:dr 16 sk. för 1000 stycken, hvilket för hvarje karta utgör rist. Sied tillägg af utgiften för falsning, skärning och stämpling uppgår kostnaden för en skrifkarta å 3 sk. till 1 sk. 9^ rst, och för en biläggningskarta af samma valör lill 6 % rst. Att ingå i några vidare undersökningar i den syftning, motionären antvdt, har Utskottet funnit hvarken lämpligt eller erforderligt; och då tillfyllestgörande kontroller i afseende å det stämplade papperets förvarande m. m. blifvit, såsom ofvan» berört är, af Kongl.