Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är också gifvet, att det är handeln, sorn egentligast är i behof af en lånerörelse utan omsättning; men de öfrige näringarne vinna derpå i samma mon sorn handeln, genom lättade utvägar till uppköp och afsättning, och genom alla resoursers större tillgänglighet. Ett annat misstag har äfven blifvit begånget af Friherre Boye och deladt af Grefve Björnstjerna, angående BancoObligalionernes belåningsrätt. Jag medger likväl, att Utskottet måhända uttryckt sin mening mindre tydligt; men då Utskottet i fyra punkter upptagit de Documenter, hvilka såsom hypothek för lån i denna låneanstalt kunna antagas, och deribland omnämnt BancoObligationerna, skulle jag tro, att ingen annan slutsatts häraf borde kunna dragas, än att BancoObligationernes belåningsrätt blifver densamma, sorn andra antagliga Documenters, det vill säga, att de blifva belånade endast så vidt något finnes att utlåna, utan att de äga någon ovilkorlig rätt Den 3o November f. m. till belåning. — Jag beger mig vidare till besvarande af Herr Ribbings anförande, sorn, näst ett märkvärdigt Memorial från PresteStåhdet, innefattar den prydligaste Stereotypupplaga för ett strypsystem, som iman kan länka sig. BancoUtskottet har satt en gräns för det motsatta systemet af Sedelutgifning utan fond, som förstör myntet; men Utskottet har å andra sidan icke Velat undandraga näringarrie den hjelp de Sjelfva kunna skaffa sig, och det lärer icke eller stå i deri värde Ledamotens förmåga att hämma den enskilda credilen. Jag hemställer ock till Herr Ribbing, i likhet med hvad Friherre Boye ganska rigtigt anmärkt, huru proportionen mellan silfverfonden och sedelstocken kan rubbas, då ingen enda ny sedel utgifves. — Jag kommer nu till Grefve Björnstjernas anmärkning, att, enligt Utskottets förslag, hvarken fluctuerande eller stående capitaler skola kunna upptagas.
Hartmansdorffs exempel från Östergöthland för innevar. år kan säkert motbevisas af flera exempel för föregående år, då markegången varit för högt satt om hösten, emot hvad priset sedan blifvit; och Hr v. Hartmansdorff har sjelf åberopat exempel jemväl af för högt bestämd markegång. Dessutom har det icke att göra med Beil 22 Janöari f. m. 125 rättsförhållanden, när priset bestämmes. Hvad som är räntetagarens rätt är att få af årets gröda, eller enligt väldet deraf. Dessutom har man vid förslagets åbanebringande utgått från den synpunkt, att det vore eftersträfvansvärdt att vinna stabilitet i lösningsprisen, och man har derföre tänkt sig, att staten borde öfvertaga alla räntor; men då delta nu icke kan vinnas, har man åtminstone gått ett steg på vägen dit, då man antagit io års medelmarkegång i stället för den årliga. Men detta är icke nog. Såväl staten som den enskilde måste småningom vänja sig vid en jemn intrad, och icke det ena året få uppbära hög och det andra året en låg inkomst; och om man antager som grundsats, att staten icke kan äga anspråk erhålla större lösen, än som motsvarar verkliga priset under det löpande året, kan jag icke linna annat, än att all billighet blifvit iakttagen emot löntagare, helst dessa bekomma 16 sk:r b:co p:r t:na mera, äfven om liqviden sker in natura, såsom godtgörelse hvaremot uppsägningsrätten blifvit räntegifvaren ensamt förbehållen. Att upptaga förebärandet, det hinder emot förslaget skall förefinnas uti Presterskapets privilegier, anser jag nästan öfverflödigt. Jag har aktning för dessa såväl som för andra lagar; men jag är fullkomligen öfvertygad, att de icke kunna ligga i vägen för bifall till förslaget. De allm. verkens utlåt, i frågan innefattar jemväl fullständig bevisning för en sådan åsigt; och kunde sådant hinder nu göra sig gällande, skulle anspråken på enahanda verkan framträda vid flera andra tillfällen, då prasstationer ifrågakomma, och dervid man hittills icke satt i fråga att använda dylika skäl.
Det vore då ej annat än egenkärlekens eller fördomens missförstånd, som borde undanrödjas, men som ej förtjente skonas. Om Domaremagten gåfve akt derpå, att dess åtgärd, innefattad uti rättegångens hela ledning, uti den sluteliga framställningen för Nämnden af dess resultater och ändtligen uti Lagens tillämpning, sedan Nämnden bestämt brottslighetsgraden, alltid blefve utaf ett hufvudsakeligt inflytande, lärer också hvarje upplyst Domare finna, att det är egenteligen blott denna grad af deltagande, som närmast med hans ställning öfverensstämmer och åtminstone den enda, han bör önska sig. Med all aktning för närvarande Lagskipningssätt, kan jag icke heller finna, att inrättningen af en Jury i Tryckfrihetsmål skulle vara öfverflödig. När hvar och en lärer medgifva, att det gifves. fall, der Lagens bokstaf i anseende till Skrifter svårligen kan tillämpas, att i allmänhet denna tillämpning, beroende af svårigheten att för alla fall definiera förbrytelsernas grader och beskaffenhet, ofta ankommer på Författares mer eller mindre skicklighet eller omtanka att förvara sig undanflykter, lärer man också medgifva, att ett undersökningssätt, som ger tillfälle till en mera utsträckt pröfning, just derigenom blir mera fördelaktigt, så väl för det allmänna som för de enskilta. Att inrättningen af en Jury skulle med Konungens Domsrätt hafva någon gemenskap eller kunna anses som ett ingrepp i Dess jura majestatica, är en tanke, som jag ännu mindre kan gilla. Konungens rättigheter i detta afseende bestå icke deruti att sjelf göra undersökningen, Bilaga S till Mern. 397 men att låta den genom andra göras efter föreskrifna former. Det är dessas iakttagande, som utgör föremålet för Högsta Magtens uppmärksamhet. Det är uti möjligheten att göra nåd och mildra Lagens stränghet, som dess rätt hvilar. Intetdera blir genom en J ury förändradt. Domarens åtgärder blefve endast å ena sidan mera bestämda, å den andra delade imellan flera. När Konungen sanctionerat ett sådant rättegångssätt, hvarförutan det icke kan äga rum, vore det också försedt med alla lagliga former, och Konungens rätt att bevaka dessas iakttagande vore i alla fall lika oförkränkt, som Dess höga rätt att göra nåd.
Grundlagen föreskrifver väl, att meningarne skola samtnanjemkas, och att ett ärende, som icke får nedläggas, genom voteringar slutligen måste afgöras; men huruvida nu, efter en sällan förryckning af den i sig sjelf konstiga apparaten, detta kommer att ske, tillhörer framtiden ensam att upplysa. — Att R. o. Ad. pä rent allvar velat försöka alt tvinga något af de andra RiksSl:n till eftergift i deras mening, skulle jag knappt kunna tro; ty det vore ett alltför löjligt försök; men blotta skenet af en sådan löjlighet hade också bort undvikas och den gifna formen, återremiss, heldre vidtagas. För öfrigt är ett beslut i en statsreglerts-fråga, likt en dom af Högsta Domstolen i en rättsfråga, oåterkalleligt — det må för resten vara rätt eller orätt dömdt eller beslutadt. St:s beslut kan icke ens någon resning på nya skäl tillvägabringas. Följaktligen, huru det än måtte utfalla, måste det lända till efterrättelse intill nästa riksdag; så bjuder grundlag, så bjuder ock del sunda lagtolkningsvettet och helgden af folkets, hos Representationen nedlagda rätt att sig sjelft beskatta. Men, invänder man — ”StatsUtsk. hade i flera fall icke till votering framställt sjelfva anslagen, utan blott, villkoren dervid, hvilka ofta voro uttryckta endast i underdåniga hemställanden, och hvilka alltså, till deras natur egentligen önskningsmål, enl. 89 §:n Reg.Ftn, vid berörde tillfälle saklöst kunde oell borde genom afslag afsöndras, likasom ett ogräs, under det man lemnade den öfriga skörden att mogna för K. Stats-contorets räkning?”
li~l ' Kiercker, af, J., frii, B l~liiiI,berg, af, Gertrrid, fru, Stocklmliii. Kl i i i therg, IL€, Cerl; r~id, frijlieii B l&lt;liiil.hei: g, nf, Elsn, fröken, D l&lt;iiorri: ig, voii, E., Prilierriiiiin D Kiiiis, Evn, Frn, VkrZm. JCobb, .IiI: ild: i, frii, Göteborg. I&lt;oeli, voii, Fnl) inii, ' IiRrndsliöfdiiig, 1-Lilla, F n I l l i ~ Jiocli, voii, Agii.tiie, frn, Stocklioliii. Kol tlioff, D ' lnjl; eii, frölzeii, L&lt;y rkeljy ii, Seg1uoii. Krniiier, BertJia, frii, 1 ' il; e: " i. I&lt;i: eoger, J ?liilip, 1~riiI; spntroii, PAsknllnvi k. I-Crooli, .Desir&amp;:, frii, Slooklioliii. E., yrossli: rndln.rc, Mnliii8. Kriisensticriin, ' 1. F. A., frii. Eskilsti.inn. : ICriiose, Aiiiin., fiw, Gbliolin, ' I3onnehy. ' l&lt;nlll) erg, Tröstc, M., staclsfogrlc, Karlshnni n. Knlle, % \ m, frn, Stocltlioliii. B Kiille, J., artist Knllgreii, Lydia, frökeii, Göteborg. a Kiillgreii, Tyr: i, fröl; eii, J&lt;ayleusfjeriin, Ebba, fröken, I-relsiiig1~oi.g.
R:dr 6,289.611: 32. 3. .. svarande emot Banco Till betalning förfallna Invisningar, utgifna af Kongl. Krigs-Förvaltnings-Comitéen och af Riksgälds-Contoiret accepterade Af de från Kongl. Stats - Contoiret leveretade medel till infriande deraf, voro vid 1813 års slut outtagna, Capital och Renta — Jmortissements-Fond till Riksens Ständers Bank för år 1812 _ Betald 1813, hvaremot under denna titel utbalanceras för sistnämnde år en lika Sornina Deponerade medel af Wasa Renteri ___ Duo Allmänna Brandförsäkrings-Cassan Crediterade, hvarå Renteri-Attester icke blifvit uppvisade — r Kong1. Stats-Contoirets fordran för dess andel af 1890 års och föregående årens Bevillning ^ _ _ R:dr B:co 203: 29. 7 Renta uppå de fran Kongl. Krigskollegium hitlemnade Cassörs behaimmgHr, rest af ärligt anslag 3 626: 14 3 Ate l stod uppå de vid 1812 års Riksdag anslagna R:dr 1,740,803: 43 sk. 9 rut, till fyllnad i samma års Statsbehof 990,803: 43. Summa är år igI3 Kongl.
Tjenstemännen med lägre löner inom hvardera Graden serskildt. jj Till Tjenster med lägsta lön i 3:dje Graden : De Tjenstemän, som tillhöra nästföljande 4-de Grad. gj Till Tjenster med lägsta lön i 4-'ds Graden: Verkets Cassaskrifvare samt öfrige Extra Ordinarier med så kallad extra lön. 8:0 Af Banco-Fullmägtige tillsättas omedelbart, efter ansökningstidens utgång, Tjensterne vid deras Expedition, Commissarie-befattningarne och Advocat-Fiscals-Tjensten, samt, efter af Understyrelsen upprättadt förslag och sedan besvärs tiden , i de fall der mer än en sökande sig anmält, tilländalupit, öfrige beställningar inom Tjenste-graderne. 9:0 Till Tjensterne vid Fullmägtiges Expedition, Gommissarie-beställ»ingarne och Fiscals-Tjensterne utnämna Fullmägtige, med fästadt afseende på Verkets fördel, samt vigten och ansvarigheten af hvardera befattningen, den bland competente Sökande, som Fullmägtige finna till den lediga platsen mest skicklig och passande, under iakttagande derjemte, att Commissarier, hvilka ega lagkunskap, till tjenstgöring i Cancelliet varda anställde. 10:0 Den Tjensteman inom i:sta Graden, sorn erhåller transport till Commissarie-beställning, ege .tour till högre Commissarie-lön efter första Ful lina g Is datum inora graden. 20 Banco-Utskotitts Betänkande N-o g6. 11:0
Ty efter min öfvertygelse är Näringsfriheten gifven i sin påföljd. Genom den komma industrie och konstflit till deras höjd, täflan uppkommer i machineri, inrättningar och sparsamhet. Men denna Näringsfrihet skall ej kunna gå till målet utan ett stadgadt myntväsende. Deruti ligger således den första af de 3 åtgärder som böra vidtagas. Jag har om denna sak nu så litet hopp, jag väntar så litet att i närvarande tid få se myntvär-; Den 28 Juni i f. m. 627 det stadgadt; att jag ej eller vantar något af näringsfriheten, således är det ännu för tidigt att tala derom. I öfrigt anhåller jag att få nämna en omständighet. Här är fråga om SjöTullen; den är olika med LandTulIen. De regleringar som göras för den, äro ej de sam-i ma som för SjöTullen. Denne sednare har tven-i ne ändamål. Det ena är beredande af en inkomst för Staten, och häri är den lika med LandtTullen, men der är ännu en annan omständighet. Den måste i det systémejag nyss haft äran framställa, äfven hafva en skyddande tendens för näringarne. Under förra förhållandet och då det är fråga om inkomsten, tror jag visserligen att saken hörer till Bevillningsutskottet, men uti allt det öfriga, vara 6ig det administrativa eller Oeconomiska, frågorne om brott och straff, m. m. kan jag ej finna att Bevillningsutskottet har dermed att göra. Detta kan på sin höjd vara önskningsmål, hvarföre åtgärden bör komma från Lagoch OeconomieUtskotten; helst i dessa afseenden, egentliga utföringen tillhör den admini-, strativa magten. Jag anhåller sluteligen få nämna, att, ora man under sådane förhållanden skulle skrida till en sednare af de nämnde åtgärder, utan att de andie bägge föregått, skulle säkerligen derigenom intet af föremålen vinnas, utan ett slikt steg endast bidraga till pappersmyntets ytterligare försämrande, vida öfver hvad det] nu är. Det har blifvit sagdt att utrikes producter, som ej kunna produceras inom landet, men 6i3 3m 2 g
Men då talaren för icke så länge sedan sjelf varit Stockholmsbo, så borde det icke vara honom obekant, att förhållandet i nämnde afseende härstädes ej alltid varit sådant. liiCederschjölds motion lades på bordet. Hr von Rosen, Georg, uppläste följande tvänne motioner: (. Nu gällande författning rörtde controllen för brännvinstillverkningen föreskrifver , att hvarje brännvinspanna skall, efter den tillåtna tillverkningstiden, förseglas. Visligen har lagstiftaren härmed afsett att förekomma förbrytelser emot Jagen. Jag medgifver, att det behöfves; men jag tror af den erfarenhet, jag redan vunnit , att sättet för denna försegling bör ändras, och lämpas efter de locala förhållanden, som Konungens Bef:h:de lättast kan bedömma. Nu verkställes förseglingen af länsmännen. Å vissa orter inom det län, som åt mig är öfverlåtet, kan ej länsmannen på nära 3 veckor eller i månad medhinna denna förrättning , helst han under denna tid ej kan uppskjuta andra vigtiga göromål, som ej uppskof tåla. Långsamheten härrör på sina ställen, dels af iänsmansdistrictets vidd, brännvinspannornas mängd och synnerligast derföre, att numera begagnas nästan endast inmurade pannor med fasta bröst, hvarföre länsmannen är nödsakad inställa sig vid hvarje sådant bränneri. Sedan nästan alla byar äro enskiflade, och de flesta gårdar i följe D c n 4 Mars c. m. deraf enstaka och ligga spridda, upptages härigenom mycken lid, och förseglingen måste derföre gå långsamt. Förseglingen fördröjes, frestelserna stiga så väl att fortsätta en olaglig bränning, som att göra åtal emot oförseglade pannor. Länsmännens knappa Innings vi 11 kor, äfven om dessa, som jag hoppas, blifva förbättrade, motsvara likväl ej den kostnad, som dessa resor förorsaka, då Staten ej gifvet' denna tjensteman någon ersättning derför.
Men om äfven det vore en möjlighet, att utprägla silfvermyntet så, att det nytt kunde erhålla en -bestämd gifven vigt, så är det. dock naturligt, att denna vigt i mohn af slitning förminskas. Härigenom kan Banken för framtiden ådragas oberäkneliga förluster, såvida icke Banken förbehåller sig att, äfven efter vigt, emottaga till Banken inflytande silfvermynt. Men häremot upstå ännu betänkligare svårigheter, nemi. enskildtas förluster, trassel vid liqvider man och man emellan samt slutligen allmänt missnöje. I stöd af dessa mina skäl, får jag vördsammast föreslå, att texten å de nya sedlarne må erhålla följande lydelse: Sveriges R. St:rs Bank inlöser, vid anfordran, denna sedel d R:dr 00 B:mt med 00 R:dr i Silfver, enligt 1830 års myntfot. Remitterades till BankoUtsk. Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg: Under sista Riksdagen hade jag äran väcka en motion, som blef remitterad till Lag - 76 Den 5 November. Utsk.; men, som jag nyligen hört af Utsk:s dåvarande och äfven nuvarande Ordf:de, var Utsk., till följd af andra göromål, förhindradt att handlägga denna motion, såväl som flera andra motioner. Af denna anledn. får jag nu förnya densamma, och ber att ur B. o. Ad:s prot:r vid sistl. Eiksdag få upläsa dess innehåll. Den härefter uplästa motionen var så lydande: I 68 § af konkurslagen föreskrifves, att vid konkurs skall äfven »Kronans ombudsman i orten», nemi. Kronofogden, kallas. Detta är naturligtvis på det han må komma i tillfälle att bevaka cessionantens utskylder till Kronan. Men om nu cession göres utaf innehafvare af fastighet på landet, hvars ränta eller tionde är anslagen till något Begite t. ex., huru går det då? — Kronofogden kan icke bevaka, ty han känner ej beloppet och han anser sig dessutom hvarken skyldig eller berättigad till bevakning för Keg:tet, emedan han icke kan beediga en sådan fordran.
— När landstings-institutionen kommer till stånd, kunna, enligt motionärens mening, sparbankerna, såsom en länens allmänna angelägenhet, lämpligen ställas under landstingets inseende, och detta sednare jemväl öfvertaga ansvarigheten för deras förvaltning. — Hufvudsaken vore emellertid att bereda tillfällen på landsbygden till insättning; och för att dertill uppmuntra samt tillika åstadkomma nödig säkerhet, föreslår motionären »att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t ville genom en förordning meddela de allmänna föreskrifter, som böra tjena till efterrättelse vid sparbankers stiftande samt i allt hvad på Kongl. Maj:t kan ankomma, söka befordra 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 96. uppkomsten af ett öfver hela landet utbredt sparbankssystem, som erbjuder lättade tillfällen till insättning, och, såvida Rikets Ständers medverkan dervid kan anses erforderlig, derom hos Rikets näst församlade Ständer göra framställning.» Utskottet, som åt detta förslag egnat den uppmärksamhet, ämnets stora vigt kräfver, delar den af motionären uttalade mening, att en inblandning från Statens sida i sparbankernas verksamhet och förvaltning icke kan för dem vara gagnelig; men såsom en sådan inblandning måste det dock, enligt Utskottets omdöme, betraktas, derest, såsom motionären yrkar, Staten företoge sig att beträffande vilkoren för sparbankers inrättande och verkningssätt reglementera. Sådant kan icke heller annat än anses ganska betänkligt i betraktande deraf, att den ganska hastiga utveckling, sparbanksväsendet i vårt land vunnit, egt rum under ett fullkomligt oberoende af någon derpå syftande lagstiftning, och man deremot saknar verklig, på erfarenhet grundad anledning att antaga, det ändamålet skulle under ett omvändt förhållande bättre elier ens i lika mån kunna uppnås; i hvilket afseende främmande länder, med vida mindre spridd befolkning och olikhet i andra på ämnet inverkande förhållanden, icke lära kunna lemna någon säker ledning.
Jag liar hufvudsakligen vidrört sådana stadganden, hvaraf en stor mängd andra hlott stå i omedelbar följd, hvadan de sednare icke heller af mig kunna gillas, På alla dessa för* enade skäl får jag vördsamt tillstyrka H. R, o. Ad. att fatta den enda gemensamma tanken, att de uti Ulskts be tänk :n N:is 68 och 85 gjorda förslag äro oantagliga; hvarpå jag utber mig Ilr Frill, o. Landtm:* proposition. Frih. Hamilton, Hugo: Den siste värde talaren har infört oss i behandlingen af detaljerna, men jag kan ej nu följa honom på denna bana. Jag nödgas på samma sätt, som den lörsle värde talaren, anhålla, att Ståndet först ville fästa sig vid frågan om formen för målets handläggning. Jag tror alt i ingen fråga Ilar formen haft så stor vigt, som iden förevarande. Har uppstå nemi. de tvänne olika åsiglerna, huruvida detta betänk, hör behandlas i sin helhet på en gång samt beslut således afven fallas öfver hela målet i dess helhet, eller huruvida Ståndet skall ingå i granskning af hvarje punkt särskildt, och således betänk, punktvis föredra* gas. För min del anser jag många skäl tala derför att R. o. Ad. bör behandla betänk, i dess helhet. Den grund, hvarpå betänk, hvilar, och som blifvit antagen af R. St:s förstärkta Coust.Utsk., nemi. de allmänna valen, är (jag måste erkänna det) derigenom upphöjd (ill lag för oss vid delina riksdag. Vi äro nu förbundne alt icke frångå denna grund. Jag tror mig icke misstaga mig uti den öfvertygelsen, att det förstärkta Coust. Ulsk:s beslut icke derföre rubbat tänkesätten hos de Stånd, som, vid frågans första behandling, beslutade annorlunda oell antogo en annan grund för förändringen af representationssättet hos oss. Med denna Öfvertygelse, hvilken jag ännu delar, kan jag nu icke inse hvad Stånden skulle vinna på att punktvis behandla detta betänk.
Nzo 297. i gift för en Djurläkare derigenom skulle upphöra; och hade väl sedermera fråga varit väckt om denna afgifts upphörande, men vid sammanträdet år ig33 af Länets invånare beslutits, att nuvarande Provincial-Läkaren under sin tjenstetid skulle få tillgodonjuta nämnde bidrag. Då, efter hvad sålunda upplyst blifvit, Jemtlands Läns invånare frivilligt åtagit sig ifrågavarande afgifter för serskilde af dem bestämda behof och föremål, och det således äfven på dem sjelfve helt och hållet beror, att besluta om samma afgifters fortfarande eller upphörande; så anser Utskottet Anders Mårtenssons förberörde motion innefatta ämnen, som icke tillhöra Rikets Ständers handläggning. Ankom till Exp.-Utsk. den 24 Ock Utlåtande, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, angående f. d. Allmänna Magasins-f onden samt ‘bctalnings-vi/koren för erhållna spanmåls-understöd , sorn åtskillig ge dervid afgifne yttranden, samt i sistnämnde ämne väckte motioner. (I. A.) Samtlige Riks-Stånden hafva till Stats-Utskottets handläggning remitterat Kongl. Maj:ts ofvanhögslberörde, till Rikets Ständer aflåtne, samt uti usta Sami. usta Afd. af Lillänget till Rik-s-Ståndens Protocoll under Nio 5i intagne Nådiga Proposition; vid föredragning hvaraf anföranden blifvit afgifne, inom Preste-Ståndet af Herr Contracls-Prosten Risberg, samt inom Bonde-Ståndet af samtelige Riksdags-Fullmägtige från Wester Norrlands , Westerbottens och Norrbottens Län, Pehr Andersson och Anders Svensson från Hallands Län, Sven Jonsson från Herjeådalen, Anders Olsson och Lars Gezelius från Stora Kopparbergs Län, Anders Danielsson från Elfsborgs Län och Johan Johansson från Götheborgs och Bohus Län, hvilka anföranden blifvit till Utskottet öfverlemnade; hvarförutan Utskottet, medelst Protocolls-Uldrag, erhållit remiss af Herr Benj. Halms inom Borgare - 4 Stats-Wtskottets Ur/.
Svenska jordbrukets intresse böra förorda bifall å Styrelsens ansökning om beredande af erforderligt anslag till desammas uppförande», nu endast åberopat detta sålunda gifna förord, med hemställan, att Kongl. Majit täcktes hos Rikets Ständer äska anslag till ifrågavarande byggnader, på det att institutet måtte kunna motsvara anspråken på ett fullständigt högre landtbruksläroverk 2:o angående Landtbruks-Akademiens experimentalfält. Efter förmälan hurusom Akademien, så vidt dess inskränkta tillgångar det medgifvit, sökt och i vissa uppgifna afseenden äfven lyckats att vid den till Akademiens förfogande ställda jordlägenhet, eller det så kallade experimentalfältet, bana väg för naturvetenskapliga forskningar med tillämpning på jordbruket och boskapsskötseln, men att detta fält, så länge derstädes saknades de hjelpmedel och inrättningar, som tillhöra en agrikulturkemisk försöksanstalt, ingalunda kunde anses mot svara nutidens fordringar, hade Akademien, under åberopande af sin näst före sista riksdagen, uti memorial den 10 September 1859 gjorda underdåniga framställning om inrättande vid experimentalfältet af en sådan försöksanstalt, beträffande detta llih. lill li. St. N.‘o 5 till Kongl. Majlis Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. ämne ytterligare, bland annat, i underdånighet anfört: att, ehuru Kongl.