Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Varande denna § af Ridderskapet och Adeln 'återremitterad, till följd af anmärkningar, hufvudsakligen innehållande: att en sockenstämmas beslutanderätt i detta fall icke skulle stå tillsammans med förfaltningarne i allmänhet och än mindre med näringsfrihets-förfatlningen; att Konungens befallningshafvande, som, på förd klagan, eger pröfva ett vid sockenstämma ordentligen fattadt beslut, äfven måste ega makt att pröfva, hvad verkan ett af kommunens ledamöter vid sockenstämma afgifvet yttrande må medföra; att länsstyrelserna, hvilkas skyldighet det är att upprätthålla och, så vidt de förmå, befrämja ordning och sedlighet inom länen, måste antagas i,eke lemna utan uppmärksamhet och afseende de skäl, socknemännen kunna anföra emot anläggande af handelsbod i en socken, samt alt desse sednare således hafva tillräcklig säkerhet emot befarade missbruk, derigenom, att åt dem lemnäs tillfälle att öfver ansökningen blifva hörde och mot densamma göra de anmärkningar, hvartill de finna sig befogade, hvaremot öfverlemnandet åt sockenstämmorna af beslutanderätten i dylika frågor skulle göra dem till ett slags styrelser inom riket och tillerkänna dem en makt, hvilken de icke böra ega. Då tvenne Riks-siånd sålunda fattat ett från Utskottets förslag afvikande beslut, har Utskottet, med anledning deraf samt med fästad! afseende tillika å de hos Ridderskapet och Adeln emot Utskettefs förra förslag gjorde anmärkningar, ansett sig böra med frångående af detsamma hemställa, det behagade Ridderskapet och Adelil samt Bonde-ståndet instämma uti det af Presteoch Borgare-stånden i denna fråga fattade beslut.. 6 Allm. Besv.- och Ekon. Utskottets Utlåtande, N:o 118.
"Då all annan i Riket hefintelig, Rotering underkastad, Jord af Krono-, Skatteoch Frälse-natur, enligt Rikets Ständers beslut, borde vara till Kneckteoch Råtsmansliållet indelad, men Hemman-och Hemmansdelar eller Jord likväl gifvas, sorn ännu ej kommit att vidkännas ett sådant onus, utan att något motsvarande dem alagdt är, skola desse, utan afseende derpåj antingen de tillhöra Land eller Stad, för en sådan rotefrihet, så länge de den åtnjuta, årligen betala Tolf R:dr för helt Hemman och i lika förhållande för mindre delar eller Jordlotter &c. (SeredactioneniFörfattn.-Förslaget). 4^2 Stats -U tskottets 8;clc Voteringen. Den som bifaller BevillningsUtskottets af Högled. Ridd. och Adeln, Högv. Prestesamt Hederv. BondeStånden, antagne Förslag att ”Spannemåls-handlande, som icke äro Jordägare, Arrendatorer eller brukare af Hemman på Landet, taxeras efter deras rörelse, lika med Städernes Handlande, röstar Ja. Den det ej vill, röstar Nej. Vinner Nej; kommer, enligt Vällofl. BorgareStåndels beslut, i BevillningsFörordningen att i stallet intagas ett stadgande af följande lydelse; JJSpannemälshandlande böra för deras särskildta Handelsrörelse beskattas ehvad den idkas pä Land eller i Stad i följd hvaraf^ Bevillning ; enligt denna Art.; bör erfäggas äfven för sadan Spanncmälshandel, som af Jordbrukaren drifves och bevisligen öfverstiger beloppet af dennes egna produetion eller egna behof. Dessa Propositioner hafva besvarats med 85 Ja och 33 Nej; hvarjemte en sedel måst casseras; och då Ja vunnit, är bifallet, att "Spannemålshandlande, som icke äro Jordägare, Arrendatorer eller Brukare af Hemman på Landet, taxeras efter deras rörelse lika med Städernes Handlande. Q:de Voteringen. Den som antager BevillningsUtskottets af Ilederv.
M. utgående beslut, torde jag få erinra att dessa redan finnes i StatsRåds och Flogsta Domstolens protokoll antecknade; att någon ytterligare säkerhet icke vinnes genom ett stadgande att renovera allt, enär massan af expeditioner gör att sådant icke kan medhinnas af tjenstemännen, hvilkas arbete erfordras för de löpande ärenderne; och slutligen förefinnes ett vida säkrare sätt att bevara expeditionerne, — ett sätt, som jag, sedan jag tillträdde min nu innehafvande tjenst 062 Oen 23 November e. m. i Just.Revisionen, derstädes infört; oell det, är helt enkelt att låta inbinda koncepterna. Derigenom vinnes utan omgång och kostnad det mål, man med förev:de anslag åsyftar. Till hvad jag nu yttrat, anhåller jag att få referera mig, då nästa moment kommer under öfverläggning. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: I motsats mot Hr Cederschiöld anser jag det vara af högsta vigt att denna punkt bifalles. Det är icke sällsynt utan tvertom ganska vanligt att begagna koncepter såsom ledning vid handläggning af ärenden som pröfvas hos K. M. Sådana koncepter blifva ofta nog utlånade till Colkr och andra verk och kunna sedermera vid förekommande behof icke återskaffas. Det har en längre tid varit afbrott i dessa renovationer, hvadan en större lucka upkommit, som blir mödosamt att fylla, och hvarigenom äfven ett större anslag erfordras; men när man väl hunnit intill nuvtde tid, torde det lätteligen låta sig göra att successive verkställa dessa Registratur-arbeten. Likväl vill jag icke bestrida hvad Hr Cederschiöld yttrat i afsale på embetsmännens otillräcklighet i händelse detta arbete skall fullgöras, men att i RiksArchivet K. M:s föregale Bref och Resolutioner böra kompletteras och finnas, det måste hvar och en erkänna vara af stor vigt. Hr Lilljehöök: R. St:r hafva redan vid 1847—1848 årens erkänt vigten af Registraturens komplettering och med anleda, häraf anvisades också ett anslag till detta ändamål. Nu vore meningen att komplettera dessa Registratur ända intill närv:de tid.
Hvarje ord om Gabriellas tillstånd blefve blott ord; men de många, hvilka, liksom hon och Rosenberg, stått vid sina önskningars mål och genom ett tärningskast af ödet der blifvit slungade ifrån hvarandra, de åtminstone förstå hvad som föregick inom vår unga hjeltinnas bröst. Erika hade tillräcklig bekantskap med menniskohjertat, för att ej här försöka en tröst. Tiden, tiden ensam förmådde i denna, som i alla andra olyckor, skänka första balsamdroppen. ”Om jorden är brännande, så får en ändå gå på henne!” sade gumman Arnman, då hon hörde omtalas sorgen på Tistelön. Nionde Kapitlet. Bröd, mödrar – bröd! Hunger och död! Och du, tyran! hör, rys – det är en Gud! Lidner. Vintern var ovanligt sträng. På det lilla fiskläget hade bristen och jemmern nästan upphunnit högsta punkten. Detta år var äfven tillgången på fisk obetydlig; och af det lilla, som efter nästan outhärdliga svårigheter erhölls, knappt tillräckligt att för dagen stilla det väntande hushållets hunger, måste likväl hälften bortgå, för att genom byteshandel skaffa ihop lite svart hafremjöl och några halffrusna, men likväl dyrköpta potater. Grubblande på medel att hjelpa, gick Arve med blödande hjerta utur den ena in i den andra stugan. Hans egna inkomster voro icke serdeles betydliga, likväl utdelades, på hans bekostnad, hvarje lördag i gumman Arnmans kök några tjog knallar och en stor kittel soppa; men detta var blott ögonblickets lindring, och då Arve såg de af den stränga kölden stelnade och skälfvande barnen, hvilkas trasor knappt skylde kroppen, framräcka sina krukor och med de skarpa ögonen, som klart tindrade ur de insjunkna groparne, nästan sluka innehållet, innan de såriga, sönderspruckna läpparne ännu vidrört det – då sammanpressades hans bröst af bedröfvelse att ej kunna göra mera. Och hans egna ögon sågo så bedjande på fru Kathrina, som sjelf med slefven i hand stod vid spisen, att hon nödgades öka portionerna, ehuru hon bäfvade att det ej skulle räcka till åt de sista.
Under förbehåll att teckningen icke inskränkes till några få orter, och i den man öfriga för teckningen bestämda vilkor medgifva, må delegare uti redan bildad Filialbank erhålla, företrädesrätt till teckning om de vilja denna upplösa i den ordning och under iakttagande af de förbehåll angående utredning rn. m.. som i sådant afseende kunna i Filialbankens vederbörligen fastställda reglemente vara bestämda. Dock må det äfven kunna pä öfverenskommelse emellan Filialbanken och allmänna Svenska Banken ankomma att bestämma huruledes samma utredning må, utan kränkning af någons rätt, af allmänna Svenska Banken öfvertagas. § 9. Till grundfondens ytterligare förstärkande kan Banken med sig förena så kallade kommandit-delegare, hvilka, utan ansvarighet för Bankens förbindelser med mera än sin insats, och utan rättighet att deltaga i Bankens förvaltning, sä vidt fråga är om annat än revisioner, erhålla den andel i Bankens vinst, som för sä be - 144 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 69. skaffade delegare blifvit bestämd. De kunna försäkras om företrädesrätt till teckning för delaktighet i Banken. I det fall att enskilde delegare ingått i Banken, ina kommandit-delegare antagas till högst hälften af det belopp, för hvilket enskilde solidariskt ansvarige delegare finnas tecknade. § 10. Allmänna Svenska Banken skall hafva sitt hufvudkontor i Stockholm samtafdclningskontor i Göteborg och Malmö. I andra städer ina ock dylika kontor inrättas. Sådan ort, der befintlig enskild Bank-anstalt med sin rörelse upphört, eger företrädesrätt till erhållande af afdelningskontor. Bankens laga forum är Kongl. Maj:ts och Rikets Svea Hofrätt. § N. De Rikets Ständers Bank tillhörande tillgångar, som från denna af,skiljas, öfverlemnas till allmänna Svenska Banken för bildande af dess' aktiekapital, ehvad enskilde delegare komma att i Banken ingå eller ej.
Jag skulle tro, alt det första förslaget till und. skrifvelse kunde helt och hållet borttagas och försvinna, och det sednare böra så förändras, att tjenstårsberskning så väl för 3:dje sorn 2tdra classens pastoraler borde uteslutas, och endast för irsla classens tjensleåi sbei åkning böra komma i fråga. Hvad dubbel tjcnsteårsbeiåkning lör lärare vid elementarläroverken och univei siteten angår, skulle Den 18 Januari. jag deremot hålla före, alt den bör bibehållas, och detta så mycket iner, så framt man viii att dessa läroverk skola gå framåt »eli vara försedda med dugliga lärare i den kraftfulla åldern, då ännu icke trötthet vid baruauppfoslran gjort att man ledsnat dervid, på det läraren ina till delta vigtiga kall egna all sin sjals verksamhet. För detta ändamål måste också utsigten till ett bättre brödstycke på äldre dagar vara dem öppnad oell gifva säkerhet 0111 lugn på ålderdomen; dessa lärares lönevillkor böra derföre i min tanke icke så ökas, att de vid dem blifva ständiga. I afseende på den förmodan, som den förre talaren framställde, att man, för vinnande af de större pastoraten, som ett trappsteg dertill begagnade tjenstgöring i undervisningsverken, ehuru subjecten alldeles icke voro tjenlige, får jag säga, att om så sker, sådant faller Hrr epliori inom hvarje stifl till last, hvilkas pligt det ar, att, utan afseende på aflagda lärdomsprof vid academiei na, bedömma subjectets duglighet vid läroverken, innan han uppsätter en sådan person på förslag eller utnämner den till befattningen. Om den förändring i betänkt vidlages, som jag föreslagit, förfalla de svårigheter, som der finnas anförda för den del af presterskapet, som icke bar högre lagliga anspråk än på aldra och 3:dje dassens pastorater, men söm nu borttagas genom andra befordringar af dubbla tjenslårsberaknande prestman, hvilka sakna competence till i;sta dassens pastoratet men genom t. ex. titel af K. hofpredikanter m. rn, förvärfvat tjenstärsberäk ningen.
Herr Grefwe» och Landtmarskalken erinrade, at detta förut wörö afgjordt, och at nu fräga endast nystan huruwida Stats-Utskottets förstag til fördelning borde såsom et förestrifwir minimum anses. Herr ?Zblman. Da det är Nation som utgör Bewillningen, dä der är den som til detta ändamål contribueiar, da det är igenom Nationens erkänsta den Finsta Armeen kommer at erhålla det förestagna Understöder, wore det tungt at bekomma detsamma säsom en Nåd. Hwar och en bör wara säker at erhålla något wihr, som Nationen - De» z Mars. 147 lien honom ämnat, och det ar i stöd deraf jag anhaller om ytterligare proposition, at Stats-Utffottets Försiag, såsom et minimum mätte fastställas. Herr Grefwen och Landtmarskalken gjorde derefter den proposition, at ehuruwäl det wore til Kongl. Mai:t i underdånighet öfwerlemnadt, at ^verkställa sördelningen af den til Finsta Armeens understöd anflagne Summan, dock i underdånighet hos Kongl. Maj.t ffulle anhällas, det matte Ucstottcts upgifne försiag såsom et ininimum pä Lxpcckance-Lönerne blifwa faststaldt, samt at i fall genom besparing et öfwerffott ffulle upkomma, det at Hans Maj:t mätre öfwerlemnas, at pä 5 är, eller ti! nästa Riksdag, anwända detsamma til kixpeLance-Lönernes förbättring. Herr ^6 lorerentz anhöll VM proposition, at alla wärfwade Regementer mätte erhälla lika rätt til Lxpeckance-löner och ^ccorcls ersättningar, hwilket uppä derom gjord proposition, äfwen bifölls. Herr Grefwen och Landtmarskalken.
Emb.-Berättelse dea 11 Juli 1844. ovilkorligen åliggande pligt att i ämnet sig utlåta, noga öfver vägat icke allenast författningens innehåll och hvad sorn förekommer i de förhandlingar, hvilka föregått och grundlagt densamma, utan äfven de, under nu förehafda öfverläggningar, af Högsta Domstolens öfrige Ledamöter framställda åsigter, hafva destomindre uti uppställningen och ordalagen i denna af Konung och Rikets Ständer vidtagna författning funnit någon sådan otydlighet, ofullständighet eller motsägelse, som det bud, hvarom nu är fråga, efter deras omdöme är tydligt och bestämdt uttryckt och icke motsäges af eller står i strid med något annat stadgande. — Efter det bemälde Ledamöter hos sig stadgat en sådan öfvertygelse, har det för dem icke varit behöfligL, eller ens tillständigt, alt genom jemförelse af de grunder, hvarpå författningen hvilar, och framställning af deras enskilda omdöme, angående det ifrågakomna lagbudets större eller mindre gagnelighet och öfverensstämmelse med andra stadganden, söka vägleda sig till en förmodan, att Lagstiftaren möjligen kunnat mena något annat, än orden i författningen tydligen utlocka, helst en förklaring med denna syftning komrae att innebära en verklig ändring i författningen; och bemälde Ledamöter skulle icke kunna för sig sjelfve dölja, det de, genom bidragande dertill, öfverskrede den rätt, dem, enligt 19 § Regeringsformen tillkommer, och tilläto sig att ingripa i den Konung och Rikets Ständer förbehållna lagstiftningsmakt. På dessa skäl förklarade bemälde Ledamöter sig icke kunna, i anledning af JuslilieRådet Stråles i ofvanberörde måtto gjorda uppmaning, frånträda deras redan i saken afgifna yttrande.”
Den för en Preparator vid Naturhistoriska Museum anslagna lön af 500 R:dr Banko torde äfven kunna anses alltför låg, särdeles då i betraktande tages, alt han bör vara en åtminstone i den Zoo logiska vetenskapen bildad man. För biträden eller s. k. elever finnas å Musei stat uppförda 300 R:dr Banko, men jemväl detta anslag har, enligt hvad erfa renheten visat, varit otillräckligt. Vid ofvanupptagne förhållanden anser jag mig böra underdänigst hemställa, det Eders Kongl. Majit må hos Rikets Ständer äska, att lönerna för Intendenterna vid Naturhistoriska Riks-Museum bestämmas för de 2 äldsta till 3,000 R:dr samt för de 3 öfrige till 2,500 R:dr; att lönen för preparatorn förböjes till 1,200 R:dr samt att anslaget till elever upptages till 800 R:dr, allt Riksmynt; utgörande den sålunda föreslagna förhöjningen i Musei stat tillsammans 5,400 R:dr nämnde mynt. 21:o. Forlf. anslag Sedan inkomsten af tolag för varutrafiken på Finland upphört att lemna ^Ordens^a-^%^% ^et bidrag 10,000 R:dr årligen, som genom Nådiga brefvet den sarett. 3 December 1828 blifvit anvisadl till understöd för sjukvården vid SerafimerOrdens-Lasarettet efter dess då beslutade utvidgning, hafva, i stället för berörde bidrag, dels Rikets Ständer under 1848, 1851 och 1854 årens riksdagar anvisat 4,500 R;dr årligen att under den tid, den vid hvardera riksdagen uppgjorda statsreglering omfattade, till lasarettet utgå, dels hufvudstadens innevånare af allmänna fattigvårdsmedlen anslagit öfrige 5,500 R:dr årligen.
7 Beträffande dernäst den ifrågavarande räkne-enhetens indelning i 100 lika delar, benämnda penning, och i sammanhang dermed förslaget om decimalsystemets införande i rikets myntoch räkneförhållanden; såyenär berörde system, i följd af dess enkelhet icke blott vid all räkenskapsföi ing, utan äfven vid liqvider, man och man emellan, erbjuder så väsendtliga och öfvervägande fördelar, att, utan antagande af detsamma, det ändamål, som med elt väl ordnadt mynt-system åsyftas, icke kan anses vara i allo vunnet; samt, efter Utskottets öfvertygelse, det icke bör befaras att decimal-systemets införande skall föranleda misstag och oredor, då erfarenheten ådagalagt, att decimalräkningen blifvit med lätthet fattad äfven af tfe arbetande klasserna i länder, der för dessa klassers bildning och upplysning sådana utvägar icke funnits att tillgå, som inom detta land redan af ålder äro vidtagna, har Utskottet, för hvilket den föreslagna benämningen: ”penning” synts lämplig, ansett sig böra instämma uti hvad Kongl. Maj:t i omförmäld te måtto behagat i nåder föreslå.
Och just s o m j a g ska gå på p o - förstulet och i smyg älska, ännu i våra dagar sten med det här och sända det till » I d u n », kan lefva och frodas, och därför höra vi med får j a g ett bref från min gamle skolkamvemodig glädje berättelsen om, huru Lucie Wolff alltjämt förblifver Bergenstösen — pojkflickan rat och trätobroder. Och det lyder s å: hos henne dör aldrig. I » Kjsarlighed uden Ström» Om du inte vore den samma omöjliga, per » hände det sålunda en gång. såsom hon beopraktiska idealist som du var, redan när rättar, att Abelsted satte peruken bakvändt, så vi två svulto och fröso samman i Kristianatt piskan hängde ned öfver näsan i stället för nedåt nacken. » Jag måste gå ifrån scenen, då stad, så skulle du inte som i förgår gå och jag icke kunde tala för skratt. » voja o c h åbäka dig om, hur du saknar de » Till och med om man hade sagt: nu slår jag dina. Utan du skulle ta och skrifva en ihjäl dig, hade jag skrattat i alla fall. I den nätt bit om det i » I d u n », så fruarna finge sista scenen, där jag ligger på golfvet, kom skratklart för sig, hur högt vi sätta d e m och tet igen på mig, så att Johannes Bruns hufvud, hur vi aldrig kunna vara lyckliga dem försom låg på mitt bröst, hoppade upp och ned som en-boll, hvaröfver han blef alldeles rasande. utan. Och det skulle fröjda flickorna också. Också känner man, att Björnson har rätt, när För de vilja bli fruar. Det vill åtminstone han i en prolog till en festföreställning till henmin lilla Gerda. Och när du så hade fått nes ära låter henne säga: honoraret, så reste du ner till d e m o c h Mit unge, värme blod pussade hela konkarongen, ja, d. v. s. mor i rollerne rumsterte, jeg tror, jeg knapt förstod och ungarne. at digteren sufflerte. De ä hvad j a g skulle göra, ser du!
Ryggfena saknades, men när djuret böjde sig, kunde man, till följd af dess stora magerhet, se ryggradsutskotten. Jag anstälde ett noggrant förhör med båda sagesmännen. Deras berättelser voro fullkomligt öfverensstämmande och tycktes kunna göra anspråk på trovärdighet. Att det djur de sett verkligen varit en sjöko, bevisas tydligen dels af beskrifningen på djurets form och sätt att bete sig i vattnet, dels af uppgiften om dess sätt att andas, dess färg och magerhet. I »Ausfürliche Beschreibung von sonderbaren Meerthieren» säger Steller, s. 97: »Under det de beta, höja de hvar fjerde och femte minut nosen från vattnet för att blåsa ut luft och litet vatten», sid. 98: »De äro om vintern så magra, att man kan räkna ryggkotor och refben»; samt s. 54: »Några sjökor hafva på huden temligen stora hvita fläckar och strimmor, hvarigenom de se fläckiga ut.» Då de nämnda infödingarne ej hade någon kännedom om Stellers beskrifning af djuret, så kan ett falsarium här ej föreligga. Rhytinaslägtens dödsår måste derför framflyttas minst till 1854. Härvid är att anmärka, det många omständigheter tala för, att Rhytina-hjordarne snarare blifvit bortdrifna från de rika betesmarkerna vid Beringön, än utrotade derstädes, och att arten dött ut till följd deraf, att den på sin nya vistelseort ej kunnat uthärda kampen för tillvaron. Sjökons från de flesta nutida djurformer afvikande gestalt anger för öfrigt, att den, liksom alfogeln på Island, dronten på Mauritius och de stora strutsartade foglarne på Nya Zeeland, varit den sista representanten för en djurgrupp bestämd att utdö. En af Alaska-kompaniets hudgranskare, herr Osche, bördig från Liffland och för närvarande bosatt på Kopparön, berättade mig, att ben af sjöko skulle förekomma äfven på denna ös vestra sida.
Rättighet till minuthandel med eller utskänkning af bränvin må ej på annan person ölverlålas, utan att denne i stad af magistraten och å landet af kommunal nämnd pröfvas tjenlig och i öfrigt behörig. § 22. Innan minuthandel med eller utskänkning af bränvin företages af den, som till sådan försäljning rättighet undfått, vare han pligtig att i stad hos magistraten och ä landet hos kronobetjeningen anmäla å hvilket ställe han försäljningen idka vill. Så ofta sådant försäljningsställe ombytes, varde anmälan derom likaledes gjord. Der en ligt § 7 eller 14 viss trakt för försäljningsstället blifvit bestämd, varde det iakttaget. § 23. Vid läger, eller der trupp eljest är lör flere dagar sammandragen, vid helso brunn eller badort, på passagerarelärtyg, eller der värdshusrörelse af annan anledning kan komma i fråga att under endast någon del af året utöfvas, må, för kortare tid än år, rättighet till bränvinsutskänkning meddelas af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, när, i förstnämnda fall, befälhafvande militärchef, och, i öfriga fall, andre vederbörande derom gjort anmälan. Algiften bestämmes af den för bevillningstaxering näst derefter sammanträdande komité, men får ej understiga det belopp, som för den ifrågavarande tiden svarar mot den afgift, hvilken enligt de i §§ 17 och 18 stadgade beräkningsgrunder för år minst Expeditions-Utskottets Förslag lill underd. Skrifvelse, J\:o i70. 11 tid beräknas. Innan utskänkningen må företagas, skall nyssnämnda belopp förskottsvis erläggas till vederbörande uppbördsman. Då till utskänkning, nu sagd är, tillstånd meddelas, underrätte Kongl Maj:ts Befallningshafvande derom vederbörande skönskrifvare. § 24. Utaf de afgifler, som enligt denna förordning inflyta för minuthandel med och utskänkning af bränvin, \are sig i stad eiler å landel, insättes i landtränleriet i för Landstingets och £ för hushållningssällskapets räkning, för alt förvaltas och användas till ändamål, som för länet nyttiga äro.
Det a p soin oni hjärtats saga lättare låter sig berättas och utspelas i tusen och en iiatt~atniosfei.en. I dessa imdangönida j~ingfruburar, i denna sol-. mättade luft, där vanorna äro så enkla och ceremonierna så vidlyf: tiga, tar handlingen så ringa plats, drömnien så stor. Med den öster' ländska världens stränga skiljegräns mellan man och kvinna är det så naturligt, att jungfrun bakom burgallret förblir ett stort barn, som: diktar sin älskade hjältes saga riktigt vacker, sin kärleks lustgård riktigt mystiskt berusande, och man fattar lätt, att hennes Iiängifvenhet blir ett enda offer af oändlig lydnad och trohet. Det är inånga sådana jungfrur med gasellögon och barnasjalar och inångs stidana kärlekens hjältedrömmar vi möta i Alfaros bok. Den vackra ' sagan om Y m a kan man ej undgå att jämföra med K1ies~ ' s ~Kathclien von Heilbronn~. Den har. nhgot af samma djupa innerlighet, samma naiva, halfvilda trohet mot förtryckaren hos den Bärleksdruckna, som ej längre frågar efter om hon ar stolt eller ödmjuk, men blott vet, att Iion i den älskade sett uppenbarelsen af sitt ideal, att Iion i honom dyrkar sin gud, utan att fraga om det ar lycka eller olycka, straff eller belöning som väntar. Johanniterriddareii har gått lit som missionär och ägnat sig å t ' korsets predikan bland hedningar. Yonna är den hedniske höfdingens dotter, och den nitiske missionären och riMaren, öfverraskas af den för hans vesterländska begrepp upprörande bekännelsen, som deii unga kvinnan gör honom. Hon frElgaï ödmjukt, oin hon far bli hans. Hon säger hononi, att hon förstår, att han ej liar råd att köpa lienile,: inen att hon skall öfveïtala fadern att läinna henne för intet. Riddaren afvisar detta anbiid med det .förakt, han anser det förtjäna. Den stackars flickan tror, att lian Hlskar en annan. Nåväl, hon skall.