Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi äro i Sverige sedan gammalt så benägna att af Staten vänta och erhålla understöd för allmännyttiga företag: för vägförbältringar, hamnbyggnader och annat, att t. o. m., såsom vi denna afton sett, ett samhälle, sfi välbehållet som Götheborgs stad, af Staten begärt och troligen erhåller till en skolhusbyggnad 150,000 Edr. Vore det då för mycket, om, för tillförlitlig pröfning af en läkemetod, som så väsendtligt från den vanliga och hvars resultater upgifvas, mångenstädes hafva varit så utmärkt lyckliga, Staten använder 24,000, eller i värsta fall — om methoden skulle befinnas otjenlig måhända ej mer än 8,000 ltdr. Vinsten, om methoden funnes gagnelig, vore ju i penningar omätlig. Man talar äfven om obehöfligheten af en sådan pnliklinisk anstalt. Behöfvec, bör då icke till sjukdomars hämmande och botande, till det menskliga eländets mildring försökas hvarje lofligt och tjenligt medel. Eiler har väl detta nu ifrågastälIda visat sig ogagneligt, der det blifvit försökt? Erfarenheten må derom vittna. I Leipzig finnes, sedan ] 4 år, en homöopatisk poliklinik, hvarest råd och läkemedel lemnats åt följande antal sjuka nemi.: år 1843 åt 428. år 1850 åt 1,199. » 1856 » 2,663. tillsammans 18,319; således, med undantag af ett enda år, i oafbrutet stigande för hvarje år; — i medeltal en årlig tillökning af mor än 39 proc., —och sista året (1856) nära sexdubbladl antal af besökande mot det första (år 1843.) Häntyder icke detta på ett stort, ständigt växande förtroende? — Motionären anför såsom ett »obestridligt faktum», att denne homöopatiska poliklinik de sednaste åren »vida öfverflygladt Universitetets poliklinik i sam - <588 Den 23 Noremiei e. m. ma stad.»
Stral!'Balken betragtas; men två Stånd, nemligen Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet, hafva i sådan måtto varit af skil jagtig mening, som de, med någon, ehuru ej på saken inverkande, skiljaktighet i ordalagen, ansett författningen böra uttryckligen innehålla, att den vöre tillämplig, ehvad om förmälde brott blifvit begånget genom tal, skrift eller tryck, samt att vederbörandes profningsrätt, i fråga om den tilltalades häktande, skulle inträda, efter det Kongl. Majit förklarat undersökningen böra fortgå. Utskottet föranlåtes derföre vördsamt inbjuda sistnämnde två Riks-Stånd att med PresteStåndet och Borgare-Ståndet i de skiljagtige delarne sig förena. Derest denna inbjudning icke af någotdera Ståndet antages, men deremot Preste-Ståndet eller Borgare-Ståndet biträder de andra Ståndens mening, hemställer Utskottet, att den författning, hvarom fråga är, måtte erhålla den lydelse, som Bonde-Ståndets beslut innefattar. Skulle åter besluten ej kunna på någotdera af dessa sätt sammanjemkas, föreslår Utskottet vördsamt, att i detta ämne omröstning i Förstärkt Lag-Utskott måtte anställas efter en så lydande Voteringsproposition : Den, som gillar Lag-Utskottets i Betänkandet N:o 66 afgifne och i Utlåtandet JV:o 126 vidhållna förslag till författning, angående häktande för brott emot 5 Cap, 1 Missgernings-Balken, röstar Ja; den det ej vill; röstar Nej; Vinner Nej, anses Rikets Ständer hafva beslutit, att, genom utfärdande författning, varder, såsom ett af Kongl. Brefvet den 2.5 September ijjj föranledt undantag från allmänna lagens stadgande i 1 Cap. 2 $. Straff'-Balken, förordnadt, det ej någon må häktas för brott emot 5 Cap. 1 $.
Berättelse1 5 Med anledning af Riksens sednast församlade Ständers derom gjorde underdåniga framställning, är i Nåder stadgadt, att Skådespel icke få uppföras på Bönedagar och de större Högtidsdagar, icke heller å de nästföregående aftnar.’ Sedan Academie-Canzlererne blifvit hörde, har Kongl. Majit den 1 Mars 1820 förordnat, om åtskillige tillägg i Instructionen för Prestseminarierne vid Rikets Universiteter. Att ingen får anmälas till Prest-ordinations undergående före fyllda 23 års ålder, är i Nåder föreskrifvit. Med afseende å Riksens Ständers linderdal niga framställningar om närmare bestämda stad-] gander) rörande föreningar om Prest-rättigheters utgörande, äro under den 12 November 1819 de härutinnan nödige ansedde ytterligare föreskrifter utfärdade. De till Kongl. Majit inkomne Förslag till föreningar af omförmälde beskaffenhet, hafva, då de befunnits på skäl och billighet grundade, vunnit Nådig stadfästelse för en viss, efter omständigheterne bestämd, tid. Till besparing och förmån för Statsverket,’ hafva sedan sista Riksdag omkring 140 tunnor af så kallad Behaglig Tids Förlänings-spanmål,’ blifvit till Kronan indragne. Och har Kongl. Majit, den 3 Augusti 1820, i Nåder föreskrifvit hvad för framtiden iakttagas bör, i afseende på förefallande seqvestrering af Prestetskapets Förlänings-spanmål. Åtskillige Nådige Förklaringar och Stadganden hafva blifvit utfärdade i frågor om sättet för Arrende-auctioner å Kyrkohemman och 6 Konungens Nåd. Berättelse, lagenheter i Skäne, Halland och Blekinge; om optionsrättens bestämmande å dylika hemman; rörande Presterskapets dispositionsrätt öfver Annexeoch Mensalhemman i Bohus Län, samt Skatteköp deraf; angående bortarrenderande af de till Skatte försålde Lunds Domkyrko-hemman samt beträffande reglering af hushållningen vid nämnde Domkyrka och dess tillhörande hemman.
Af hosgående af landtmätare upprättad karta och protokoll torde inhemtas, att denna plan är genomskuren af allmänna landsvägen, väl belägen för afsöndring; att marken består af sand och grus, är högst ofruktbar och för bostället af intet eller ringa gagn' alt densamma innan den bebyggdes, såsom oduglig, lill större delen användts till exercisplats; alt hela boställets areal utgör 2,640 refvar 40 stänger qvadratinnehåll, och att den af grus och sand beslående del, som innehafves inom formlig figur, utgöres af 94 refvar 50 stänger qvadratinnehåll, således en ringa del af boställets utmark. Östra härads innevånare, som af Konung och Ständer erhållit lön för en extra provincialläkare inom orten, äro i en brydsam ställning för plan att uppföra den för nämnde läkare bestämda bostaden, för all få den så nära apoteket som möjligt, och der allmänna rörelsen gör det lämpligt, har allmänna meningen varit att hos domhafvanden söka erhålla plan på nämnda boställes egor, som utan saknad för bostället lämpligast kunde åstadkommas. På grund af hvad jag här i korthet anfört, får jag hos Rikets Ständer vördsamligen anhålla: det Rikets Ständer ville besluta samt hos Kongl. Maj:t anhålla, att afsöndring från Häradshöfdinge-boslället 1 mantal Hvetlanda Thomasmed Kullagården inom Östra härad af Jönköpings län, enligt bifogad karta och protokoll af den 19 i denna månad, måtte beviljas. Om remiss härå lill vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 29 November 1862. D. Danielsson, från Jönköpings län. Af Erik Andersson från Westmanlands län, om afldlande af underdånig skrifvelse till Kongl Maj:t, med anhållan om utredning af den s, k. land/ogsgårdens belopp och nådig Proposition om och, i sådan händelse, pä hvilka grunder nämnde skaltetitel må frän ordinarie räntan uteslutas.
— Detta vore dock, enligt Departements-chefens tanka, ingalunda förhållandet med det framkastade förslaget att bibehålla hemmans-räntornes så kallade liufvudpersedlar. Då nemligen allmän rättvisa borde utgöra den väsendtligaste grunden för hvarje lagstiftning, serdeles i fråga om beskattning, så att alla de beskattningsföremål, lagstiftningen omfattar, äfven må komma i fullt åtnjutande af alla de fördelar, som dermed åsyftas, men denna princip vid tillämpning af nyss omförmälda förslag i ej ringa måtto blefve åsidosatt, i följd deraf, att, enär de till benämningen af liufvudsakliga” hänförliga persedlar till högst olika proportion ingå i särskilde hemmans persedel-räntebelopp, den i allmänhet erkända fördelen för de skattskyldige att, till en gång för alla i penningar faststäldt belopp, få framgent utgöra persedelskatten, skulle, ej blott i serskilda provinser, utan till och med för hemman inom samma ort, i betydligt olika grad tillgodokomma serskilde jordegare; så utgjorde ett sådant åsidosättande af allas anspråk på rättvisa härvid ensamt tillräckligt skäl för detta förslags underkännande. Enär härjemte tages i betraktande, att bland anmärkte brister i nuvarande beskattningssystein, jordbeskattningens olikhet varit föremål för ofta återkommande klagan, samt vidare förekommer, att, i händelse de, enligt merberörde förslag lill penningar förvandlade persedlarne folie i pris, sådant skulle föranleda ingenting mindre än en skatteförhöjning å serskilde jordlägenheter, hvilket man just velat förekomma medelst detta förslag; likasom i motsatt fall, eller om de till penningar förvandlade varupersedlarne stiga Kongl. Maj:ts. Nåd.
Sedan Kongl. Maj:t, under den i/v November 1842, i nåder bifallit, att de bomullsfabriksidkare, hvilkas fabriker äro å landet belägna, må, örn de så åstunda, vid föryllrande och försändning’från fabrikerna af deras rå och oappreterade väfveritillverkningar, befrias från åliggandet att nämnde varor med hallstämpel förse, under förbindelse likväl för fabrikanten att å hvarje sådant väfnadsstycke åsätta fabrikens märke eller stämpel, tydligen utvisande hvarest varan är förfärdigad ; har Kongl. Majit, enligt nådigt Bref den 23 Januari i843, förordnat, att den fabrikant, som för väfnader af förenämnde beskaffenhet åstundar begagna lånrätt i Manufaktur-Diskontfonden, bör, innan den årliga repartitionen af fonden uppgöres, nied bevis från närmaste stads Hall-Rätt eller Magistrat styrka, alt han derstädes med liflig ed fästat riktigheten af sin uppgift rörande qvantiteten och värdet af sådan hans tillverkning, i öfverensstämmelse med hvad som finnes föreskrifvet, rörande iakttagelser för vinnande af lånerätt för ostämpelbara fabrikater i allmänhet. Med afseende å den under sednare åren inträffade betydliga tillökning af göromålen inom Manufaktur-Diskont-Kontoret, har Kongl. Majit, uppå underdånig hemställan af Kongl. Kommerse-Kollegii President, jemlikt nådigt Bref af den 12 Juni 1344» bifallit, att en särskild tjensteman finge af Kongl. Kollegium antagas och förordnas att, i egenskap af Registrator och emot åtnjutande af en utaf Manufaktur-Diskontfondens vinstmedel utgående årlig lön af 800 Rrdr, bestrida sådana göromål i nämnde Kontor, hvilka ansåges lämpligen kunna och böra frånskiljas Kamrerarens och Kontrollörens åligganden och i öfrigt vore af den beskaffenhet, att de funnes kunna åt förstnämnde tjensteman anförtros.
Under det de Svenska skeppen lågo i Jungfrusund och en del af Flottan var ingången i skären att skaffa vård åt det vexande antalet af sjuka, dels och friskt vatten, ankom den fienteliga stora Flottan ock tvång den i sjön kryssande Escadern att stöta till den i skären liggande, och Svenska Flottan blef bloquerad; Dan 6 Martil. men den var äfven i denna belägenhet ganskd nyttig för sitt Fädernesland, emedan Ryska Flottan ej vågade sig vestvart om den Svenska bloquerade Flottan, af fruktan att blifva afskuren från de Ryska hamnarne och tvungen till strid. Jag hemställer nu till Herrarnas eftertanke, huru skulle förhållandet hafva varit, om Sverige ej ägt en örlogsFlotta och om den Ryska, åtföljd af en arméecorps och ett visst antal Canonslupar, just så som Svenskarne verkstälde det året derefter i Bottniska viken, kastat sig iSvenska och Stockholms skären; under det Skärgårdsflottan låg i den Åländska och Arméen på Åland. Sjelfva den Engelska Escadern hade kommit för sent att rädda hnfvudstaden och landet och säkert hade kriget snart, men terribelt slutats; i detta enda fall anser jag för min del, och fruktar ej att deri motsägas af Englands största amiraler, att Grlogsflottan återgäldade den kostnad Staten på den I ' freden användt, och det jag ber Herrarne synnerligen reflektera derpå, såsom bloquerad, såsom innestängd. Bloquaden var här likväl ej af värre beskaffenhet, än att den genast kunnat upphöra om amiralen tillåtits genast taga offensiven utan att vänta ordres från ett högqvarter i land, då hade och troligen ej den Ryska Flottan refuserat batalj, som den gjorde senare då ordres ankommo just till denna operation och tvenne Engelsa skepp under tiden hade förenat sig med Svenska flottan, hvarigenom den Ryska var decideradt underlägsen, 6éh började sin retrait in till Baltick. port d«r Deri 6 Martil.
Biföllos. S. D. Elter särskilda derom gjorda framställningar beslöt Ståndet vördsamt och vänligen inbjuda Höglofliga Ridderskapet och Adeln att biträda de af PresteStåndet denna dag vid pröfning af Stats-Utskottets Utlåtande JVs 139, angående regleringen af utgifterna under Riks-Stntens Åttonde Hufvud titel, med afseende på deri förekommande 8:de och 19:de punkterna, fattade beslut. S. D. Vid förnyad föredragning af Sammansatta Statsoch Lag-Utskottets Betänkande, M 39, \ anledning af väckt motion om ändring eller förklaring af Kongl. Cirkulärbrefvet den 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementar-läroverken rätt till uppfattning i högre lönegrad, afslog Ståndet Utskottets, å sidan 24, gjorda hemställan, hvaremot betänkandet i öfriga delar bifölls. Från Ilederv. Bonde-Ståndet. S. D. Börjades föredragningen af Stats-Utskottets Utlåtande, M 139, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens Åttonde Hufvudtitel; och med hanns - Prot.-Utdrag den 22 Augusti 1863. 529 hanns i detta plenum pröfningen af Utskottets hemställanden uti de första 21\sta punkterna af utlåtandet, hvilka biföllos med här nedan omnämnda undantag. 9:de punkten, rörande uppförande af ett reservationsanslag å 10,000 R:dr R:mt årligen, under rubrik: Domkapitlens expeditioner; 13 punkten, om anvisande af medel för inrättande af en profession i fysiologi inom medicinska fakulteten vid Upsala akademi samt till inköp af instrumenter och materiel för de fysiologiska och pathologiskt-anatomiska laboratorierna derstädes; samt 21 punkten, angående förhöjning uti det till stipendier åt studerande inom theologiska fakulteterna vid rikets universiteter, af slogos. Uti 12 punkten hade Utskottet tillstyrkt ett förslagsanslag af 22,700 R:dr R:mt årligen för Lappmarks Ecklesiastikverk.
Tili närmare uplysning, huru upplåningen här i Stockholm under olika tider sig förhållit; huru de upplånade Fonderne vid samma lider varit på de 3:ne Handels-disconterne fördelade, samt hvad hvardera af dem vid de utsatta tidpunkteme haft utlånadt och ytterligare skulle kunnat högst använda, får Utskottet allenast åberopa de till Banco-Fullmägtiges afgifne Berättelse hörandé och vid samma Berättelse, sidan 34» under Litt. A, B, C, D & E, bifogade Tabeller. Af Banco-Fullmägtiges omförmälde Berättelse visar sig, att behållne vinsten på de 3:ne Handels-diseonternes rörelse, sedan den för upplåninga ine erforderlige ränte-utgift blifvit afdragen, förvaltnings-kostnaden ersatt och ofvannämnde förlust på i83o års rörelse, 384 R:dr 17 sk., godtgjord, uppgick, vid i832 års slut, lill 22,c)55 B:dr8rst, hvilken summa jemväl, enligt Banco-Reglementets föreskrift (pag. 147), är vorden anordnad och på upplånings-räkningen insatt till användande i enahanda låncväg. För år 1833 har Bankens behållne vinst å de 3:ne Handels-diseonternes låne-rörelse, efter hvad Utskottet numera varit i tillfälle inhemta, uppgått till 15,663 R:dr 42 sk. 4 rst-> behållna vinsten för hela lånetiden å denna rörelse uppgår till en summa af 38,6r8 R:dr 43 sk.
Jag förnyar min begäran om åtcrremiss. Den 10 Maj e. ra. 129 Hr Ribbing, Arvid: Under discussionen liar jag förnummit, att särskilda tankar blifvit yttrade. Det tinnes nemi. i betänk, uppgifvet, att äganderätten till ifrågavar. utmarker icke varit vid de äldre skattläggningarna tagen i beräkning; deremot bar en värd ledamot, Hr von Troil, förklarat, att han ägde anledn. dertill, all dessa utmärker varit tagna i beräkning vid den skattläggning, som först öfvergick Öland. Vidare har den ene påstått, att Öland vunnit på delningen, den andre alt ön derpå förlorat, och ändtligen är det i betänk, inlaget såsom ett skäl, hvilket föranledt Kammarrådet Liljenroth att tillstyrka någon afkortning, att många odlingsbara kärr och inåssar blifvit fråntagna allmänningen, hvilket minskat den betesrätt, som hemmanen af ålder haft. Nu är det, enligt allmänna lagar och författn:r, kronojordägares rättighet att låta uppodlingar ske på allmänningar. Således, om detta varit en allmän laglig rättighet, som tillkommit Kronan, så skulle ej öboerne lagligen kunna anses hafva blifvit förnärmade. Hade de blifvit förnärmade, skulle förnärmelsen bestått i så mycket som dessa nya hemman fråntogo allmänningen, och då hade i alla fall återstått den skatt, som belöpte sig på det öfriga af hemmanen. Sådana olika förhållanden, visa sig, hvartill äfven kommer det, att en ledamot af StalsUtsk. har uppgifvit, att Konungen tillåtit, att utmarken skulle fördelas hemmanen emellan, och att en annan ledamot af SlatsUtsk. yttrat, att det ej varit på begäran af Öländningarna, som delningen skett, och att den likasom skulle hafva skett emot deras vilja. Det är således mångo omständigheter att laga i betraktande, och med all aktning för så väl den enes sorn den andres omdöme, måtte allt detta lagligen pröfvas och tagas i öfvervägande, såvida man vill komma lill ett 1 ät tvist slut.
Deremot är denna senare del af förevarande punkt återremitterad af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Slåndet, med den, hufvudsakligast inom förstnämnde Riks-Stånd, framställde anmärkning, att, då afgiftens belopp genom 3:ne Stånds beslut blifvit till 10 procent fastslälldt och denna afgift ingalunda karr anses af bevillnings-natnr, enär Grundlagen icke upplager någon sådan bevillning, samt den omständigheten, att beiörde afgift grundas på Tull-afgiften, icke kan föranleda att betragta den såsom bevillning, i hvilket fall på lika sätt borde förfaras med andra afgifter, de der grunda sig på tull-algiflerne, såsom städernes tolag m. fl.; så vore denna fråga att anse såsom ett Stats-reglerings-ärende, hvilket genom lie Stånds beslut är afgjordt. Hvad sålunda blifvit anfördt, har dock icke kunnat rubba den af Utskottet förut yttrade åsigt, att ifrågavarande, lill Statens ordinarie inkomster icke hörande, afgift är alt hänföra till bevillnings-natur, hvadan Utskottet vidhåller den förut framställda, af 2:ne Riks-Stånd redan gillade, voterings-proposilion i delta ämne. Stockholm den ii Maj Reservation af Herr Helsingius, som förklarade sig fortfarande -anse afgiften lill handelsoch sjöfarts-fonden icke vara af bevillnings-natur, heldst reservanten för denna sin åsigt hemlat ett ytterligare stöd af de, vid ärendets behandling inom Riks-Stånden, förekomne yttranden. Bih. till R. St. Prof. 1840 och 1841,4 Sami. 1 Ajd. 3 Bani. sg Haft. >3 STOCKHOLM, Ei,weiss och Granbergs Tryckeri, i84i. Stats-C tskottcts Utlåtande, N.o 5af. i N:o 5a4* Ank. till Exp. Utski den 12 Maj, kl. 2 e* m.
V. 29. A. 32. — N:o 52, i anledning af väckta motioner om ändring i Kongl, Maj:ts Nådiga Kungörelse den 9 Augusti 1851, angående skyldigheten alt deltaga i fjerdingsmans-bestyret. V. B. 37, 91, 175. A. 177. — N:o 53, i anledning af väckte motioner om meddelande af stapelstadsrätt för köpingen Döderhultsvik. V. B. 37, 91. A. 177. E. 221. — N:o 54, i anledning af väckt motion om förbud mot förrättande af auktion å dag, som näst föregår Söneller Helge-dag. V. B. 37, 92, 177. A. 184. — N:o 55, i anledning af väckta motioner om upphäfvande af 25:te §:n i Kongl. Fiskeri-stadgan den 29 Juni 1852. V. B. 37, 92, 185. A. 186. E. 221. — 56, i anledning af väckte motioner om förändring i Kongl. Förordningen den 7 Maj 1842, angående behörighet att föra befäl å Svenskt handelsfartyg. V. B. 37, 92. A. 186. ■— N:o 57, i anledning af väckt motion om skyldighet att för ångfartyg begagna stenkol i stället för ved. V. B. 38. A. 92. — N:o 58, i anledning af väckt motion, angående vissa af behofvet påkallade Bergsförfattningars skyndsamma utfärdande. V. B. 38. A. 92. — N:o 59, i anledning af återremiss utaf Utskottets Betänkande N:o 28. V. B. 126. A. 198.
Hon kallar erfarenheten till vittne, alla tiders erfarenhet, i det hon med en segrande ton och ett bittert löje förnyar de smädelser hon fordom ingaf den satiriska Juvenal, för att vanprisa ålderdomen4. Hon bjuder oss – med betygad förundran öfver de menniskors dårskap, som ibland önskvärda ting kunna räkna ett öfvermått af ålder, – hon bjuder oss gifva akt på det förfallna anletet, den blottade hjessan, den stapplande foten, med ett ord, på den ålderstignes hela utseende, som hon finner ända till motbjudande. Hon anser och beskrifver oss alla hans utvertes sinnen till den grad förslöade, att äfven de första behofvens tillfredsställande icke mer för honom har något behag. Hon misströstar att ens hinna uppräkna den här af sjukdomar som hvimlar omkring honom. Hon visar oss lyten och svagheter, den ena ömkligare än den andra, som hos menniskor vid denna ålder skola vara högst vanliga. Hon stannar ej vid dessa utvertes prof: själens förmögenheter äro, enligt hennes ensidiga uppgift, i långt bedröfligare tillstånd. Hon sätter på det försvagade minnets räkning en moralisk förgätenhet, som går ända till egna barns och lagliga arfvingars förfördelande. Och liksom harmsen, att dock någon ålderstigen, ur denna allmänna förstöring, kan hafva räddat en likhet af kroppseller sinnesstyrka, uppsöker hon ett missöde som ofelbart skall drabba honom: förlusten af anhörige, slag på slag, och hans hus derigenom, i stället att blifva en tillflyktsort för hvilan och friden, förvandladt i ett beständigt sorghus. Att hafva upprepat dessa hyperboler, är att hafva vederlagt dem: de träffa ock, med blott undantag af den sista, mer lefnadssättet än epoken. Men hvarföre lägga ålderdomen till last ett bedröfligt öde, för hvilket den väl förnämligast men ej ensam är blottställd? Man behöfver i alla ögonblick af en kär förbindelse erinra sig, att man lefver ibland dödlige; och när är förlusten af en vän, en anhörig känbarast, om icke när hjertat är känslofullast?
För at göra omkostnaden drägel(iga)re vid grafvars upkastande för lik på kyrkog(årde)n, kommo sochnmännen öfwerens, att anmoda Organisten Humla at upkasta sådana grafwar emot wedergällning af 5 dr (daler) Kprmt (kopparmynt) för hvarje graf, ehvad liket är större el(le)r mindre, men 6 Dr (daler) dito mynt, om han tillika besörja om själ-ringningen på någon hwar dag. Detta ärendet åtog sig nu org.(anist) Humla och hwarwid församl.(ingen) ålade honom 1 Rdrs (riksdalers) böter för hvar gång han försummar wärkstella någon grafÖpning, af hka (hvilka) böter graföpningen då af en annan gjöres och öferskottet tilfaller fattigcassan. Denna öfverenskommelsen skulle icke medföra något twång, utan den, som finnar sig wid at sielf värkstella graföpningen, eger dertill frihet. lOo. Prosten anförde, at det wäl från longliga tider tilbacka warit det bruk här i församl.(ingen), at vid begrafningar fägna grafölsfolket i sochnstug(an) med nogra supar bränwin och någon mat dertil efter gudstjensten slut på en timma, hvilket ej wore at klandra; men hade spordt, at nu åtskillige gånger hade wederbörande tagit sig före, at här fägna grafölsfolket longt på eftermiddagen med så öferflödigt och omåt-tel(ig)t bränwinssupande, at de blifwit öfwerlastade, låtit illa och haft swårt vid at hjelpa sig hem, hkt (hvilket) wore högst syndigt och oanständigt. Sochnemännen medgåfvo det, men begärte, at det denne g(ånge)n måtte få stanna wid warningar, under förhoppning, at sådant syndigt oskick icke skulle mer vid ofvannämnde tilfellen spörjas. Warning gafs. Bättring lofwades. 11 o.