Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Crusenstolpe: Det är långt ifrån mig att vilja yttra något mot det förslag Herr af Wingård nu framställt; jag vill Den 17 December f. m. 69 blott önska, att det ej måtte medföra något ökadt anslag af Staten. Herr Ribbingj 'Arvid: Det af Herr Riben omnämnde förslag angående förhöjning af Posttaxan anser jag vara så mycket mera skadligt, som en beskattning aldrig är skadligare, än då dem pålägges tillfällen, hvilka underlätta communicationen, vare sig af varor eller tankar. Revisorcrnes Berättelser visa, att förhöjningen i Posttaxan ej verkat i samma mån förhöjning i inkomsterne, men att den nedtryckt och inskränkt bref växlingen. Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde, att Herr Crusenstolpes ifrågavarande Motion, jämte de af ålskillige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, måtte till Bevillningsutskottet remitteras; hvilket bifölls. Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 26 sistlidne November afgifne, och den 4 dennes f. m. på bordet lagde Nådiga Proposition lill Rikets Ständer, angående anslag af nödige medel till fullbordande af de i Hufvudstaden anlagde Correctionslnrättningar; och blef Högstberörde Proposition, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord hemställan, till StatsUtskottet remitterad. 7» Den 17 December f. m. Föredrogs till remitterande Herr von Beckers, Carl Johan, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Motion, angående en inrättning, sorn i goda år borde uppköpa Landets öfverlopps-spannemål, för att isvåra år afyttra densamma. Grefve Hamilton, John, anförde skr iftligen : Har jag rätt förstått Herr Becker, så föreslår Iian en inrättning, som lill ett visst, en gång för alla bestämdt, minimi-pris, skulle i goda år uppköpa landets öfverloppsspannemål.
Hvad först mått, mål och vigt angår, så har Utskottet inhemtat: att Rikets Stander redan vid 1823 års riksdag beslutat, att decimal-systemet skulle i afseende derå tillämpas; Allm. Besvärsoch Ekon.-Bish. Utlåtande, N:o 118 5 att Kongl. Maj:t sedermera, medelst nådig proposition den 10 December 1828, till Rikets Ständer öfverlemna! ett, med anledning af nämnde, utaf Kongl. Maj:t i nåder godkände, beslut, uppgjordt förslag lill Författning, med tillkännagivande, att utfärdandet deraf uppskjutits, till dess allmän kännedom blifvit spridd om det uppgjorda systemet, hvilket, sedan det blifvit slutligen fastställdt, i alla fall borde, innan tillämpningen deraf toge sin början, under en föregående tid af minst tio år hafva utgjort föremål för folk-undervisningen; — att Rikets Ständer, instämmande häruti, antagit den i Kongl.
Man får äfven anmärka, att i Caligulas själslif framträdde en del bättre drag, hvilka för järn förelsebildens möjliggörande bort framhållas, äfvensom att hansutsväfningar och galenskaper blifvit, såsom redan Tacitas antydt, öfverdrifVet utmålade af » det friska hatet ». Det skalle då kanna påpekas, att båda herskarne växt npp i en öfverfbrfinad omgif-ning, vid båda fästes i böijan stora förhoppningar, båda hade i förstone en » bättre tid », hvaror Caligulas galenskap mer bråd-störtadt, Ludvigs mer successivt framträdde. Caligola hade fått sin fantaai närd genom den mytologiska undervisningen, Ludvig genom literaturstudiet och konstidkandet: den ene ville i öfver-retadt tillstånd imitera hvad han hört om de gamle gudarne, den andre hvad han läst i skaldeverken. Båda vurmade på fantasti * ska byggnadsverk och synas i dem röjt en ej ringa estetisk bildning; en genomförd jämförelse blir dock ej så lätt, då ju Cali-gulas byggnader genast nedrefvos efter hans död, men Ludvig II: s innu qvarstå och beundras. Kanske vore Nero ännu bättre än Caligula som parallelbild till Ludvig II. Äfven Nero hade ju fått en estetisk uppfostran och egde ett artistiskt skaplynne, om än han i konstuppfattning och verldsåskådning var lika mycket realist som Ludvig II var idealist. Hos dem båda var kejsarvansinnet af konstnärlig art, och den enes fantastiska infall kunna i mycket sammanliknas med den andres; men hos Ludvig utvecklade sig epstöringens dystra egoism, under det Nero alltjämt ville med folkmassan dela sin lefnadsfröjd. Det kan emellertid sättas i fråga, huruvida Neros själsabnormitet gick ända till utbildadt vansinne, såsom det bevisligen var fallet med Ludvig II. Icke som likhets-, utan som motsatsbild står den hos Ivan den förskräcklige uppenbarade art af herskarvansinne, hvilken vi betecknat med namnet » den mongoliska ». Der detta framträder i sin råa ohygglighet, der står man utanför gränsen af kulturstatens bildningsområde.
Ar det så, som man här synes vilja antyda, att Konungen ingått i pröfning af den ifrågavar. räntans beskaffenhet och, utan att kommunicera ärendet med R. St. bifallit, alt denna ränta må undergå en sådan förändring, att densamma hädanefter icke beräknas efter markegångspris, utan efter kronovärdi, så mäste jag så mycket mer beklaga detta förhållande, som, enl. min åsigt, Konungen derigenom gått utöfver gränsen för Sin befogenhet. Detta mitt förklarande må dock icke tydas så, som skulle jag vilja inskränka Konungens rätt att, i den ordning den kamerala lagstiftningen bjuder, definitift besluta. Jag anser nemi. att, i händelse enskilde jordegare eller hela menigheter, såsom socknar eller härader, anföra besvär först hos K. M:s Befh:de och vidare hos K. Kammar-colhm samt slutligen hos K. M. öfver räntepersedlarnes beräkning, det är Regeringens obestridliga rättighet, att pröfva sådana förhållanden och genom utslag afgöra, om beräkningsgrunden är riktig eller icke. Men alt K. M., uppå ansökning af några riksdagsfullmäktige, hvilkas behörighet att framföra detta ärende till thronen dessutom blifvit af en embetsmyndighet ifrågasatt, ingått i en sådan pröfning, anser jag hafva legat utom gränsen för Konungamaktens befogenhet; ty ägde Konungen pröfningsrälten i dylik väg som denna sä skulle Han, Ständerna ohördan, kunna förändra hela beskattningen på den del af Svenska jorden, hvilken är åsatt grundräntor, att utgå efter förvandling, under det att en annan del utgör dessa räntor efter kronovärdi. Detta kan ej vara grundlagens mening, och den lifliga tvist som härom fördes vid sista riksdagen, Den 13 Mars. 413 ledde lill det resultat, att man ansåg förändringen af grundskatterna vara en civillagstiftningsåtgärd, den der fordrar båda statsmakternas bifall, för att kunna tillvägabringas.
Ty ju mindre djuren deltaga i de höga lifsverkningarna, desto mer förlora deras organismer den plastiska fullkomligheten, eller skapnadens förträfflighet, med sitt uttryck af makt och sjelfbestånd; den enda förträfflighet, som sedan kan återstå och gifva intryck af fägring, är färgens. – Hvad mena vi med det höga i lifvets verkningar? Uttrycken af Vilja (eller åtminstone af något med Vilja beslägtadt), i en Organisation, hvilken så i proportioner, som i sak, är frisk, fullmognad, fullbordad, fullkomlig; hvartill äfven hör, nödvändigt och alltid, en viss naturgåfva af styrka. Verkningarna äro eller visa de utvägar, som den viljande kraften väljer och tager, för att komma till sitt ändamål. Klart är, att när ändamålet är ädelt, så bli utvägarne ädla, och yttra sig såsom sådana; äfvensom, tvärtom, att ett lågt ändamål alltid gör utvägarna låga. Således sker, att kroppsrörelser, tycke, blick, röst, måste få en stämpel af antingen höghet, eller låghet. Allt detta är lifsverkningarnas följd och tillbehör. Noga taget, är Menniskan den enda positift sköna bland Naturens varelser: emedan blott hon äger alla de lifsverkningar, hvilkas uttryck fordras till skönhet. Äfven de varelser, som i skönhet stå henne närmast, hafva dock inom sig åtminstone en liten sats – en milliondel – af något, som är skönheten motsatt. Så förhåller sig med Trädet; som, i växtriket, innnehar den närmaste graden. Det är, mellertid, onekligen skönt: och hemligheten deraf är, att ett stort der visar sig vara så lätt, och att det behagar genom ett utseende, som så vänligt erbjuder skuggans och skygdens njutning. Icke dessmindre sker, att det, som af alla natur-alster mest förtjusar oss, är Blomstren; ehuru de stå på en lägre lifsgrad, än både Djuren och (i visst afseende) Trädet. Ingenting innehåller en så hänförande retelse, som en liflig och präktig colorit; skälet är, att färgens klarhet gifver oss första känningen af friskhetens lycksalighet; eller alltid återväcker den ursprungliga känslan deraf.
', oell utreda, liuruvida neli till livad lielopp clen lill 8Iiolorn.i i 8liilel rmslagna Helgonsk^lds-spanmäl dertill kunde användas, oell Konsistorium den 28 Augusti päKciljde är inkoininil ined underdånigt utlälrinde i delli ämne, livaröfver sä väl kpploslrings-komiteen, som Kammar-Kollegium lilifvit Iiörde, lr.ide kongl. Nagl, i IVädigt Dref af den 2/s Ners 182/s, K^zmnasium skulle för laerörde 8lifl i 8l.iden 8ölfvitsIiorg till liildande af nödig fond för 8liflels sälunda ökade Kärovsrks-stat, en del .it den såkallade Helgonskyld, livilken kloekarne i 8liflel upplzuro, liorde, efter cle af konsistorium föreslagna grunder, i nion at dåvarande inneliafvares afgång, indragas. /'z Z Klter det Konsistorium, den il
Det står nemi. alt viderboende och naborätt icke skall ega rum då det är såldt inom börden. Således om en son och en far hade hälften hvar i ett hus, men lädren sålde sin hälft till sin bror, så skulle sonen, som förut lagligen var egare till halfva huset, icke hafva rätt att lösa till sig den andra hälften. Jag tillstyrker återremiss, och anhåller att LagUtsk. ville taga under öfvervägande de anmärkmr jag nu här framställt. Frih. af Ugglas, Curt Gustaf: I afseende på l:sta, 2:dra och 3:dje punkterna instämmer jag med dem som yrkat bifall; i afseende å den 5:te ber jag att fä anföra några ord särskildt. I st. f. det af K. M. framställda förslag och de för öfrigt i denna fråga väckte motioner har Utsk. framkommit med eif förslag i 2:ne särskilda §§:r; den ena ang:de bördsrätt på landet, den andra ang:de samma rätt i stad. I afseende på den första af dessa §:r tror jag, i likhet med de fleste, som yttrat sig, att en återremiss är nödvändig, emedan denna fråga nära sammanhänger med frågan om testamentsrälten. Men på samma gång jag således anhåller att denna § mätte till Utsk. återremitteras, ber jag att få fästa upmårksamheten derpå, att LagUtsk., då det bibehållit bördsrätt å landet, gjort en inskränkning, som enl. min tanke icke öfverensstämmer med de grunder, hvarpå denna rätt hvilar; Utsk. Den 26 Februari. 605 har nemi. uteslutit syskonabarn frän bördentäns antal. Om det är kärleken till jorden, som grundlägger rättigheten att börda, och efter mitt förmenande en broders son kan till en ifrågakomrnande fastighet ega samma kärlek som brödren sjelf, kan jag icke inse något skäl hvarföre Utsk., då det bibehållit bördsrättens princip, frän denna rätt uteslutet syskonabarn.
1 Tygmästare s s 2 Tygwaktare a 150 R:d. - 6 Tygstrifware a 50 R-d. 1 Tygsergeant k s i Hjul-makare i Lavett-makare i Swarfware 1 Sadel-makare ^ a Z7 R:d. hwar 2 Gros-smeder 1 Klen-smcd / 1 Timmerman 2 Hjul-makare-Gesaller^ 2 Lavett-makare dito v a 42 R:d. 4 Grof-smcds dito / hwar i K!en-smed6 dito / roo: zoo: 300: so: 399: 46: 378: 454 Den 12 Zebruarii - Utom Penningelönen bestas i stallet för 2 Lifv. torrt eller z Lifp. mjukt Bröd ^ Tunna Spanmäl in natura mänadtligeu för ,6 si., som gör om äret pä man z Tnnnor a R-d. Tunnan 4 RM. som alisa upföres för: 4 fältskärs Gesäller 1 Rmemenks-Wabel Z Munsterffifware 50 Under - Officerare ioo Underoch Lär-Fyrwerkare med wederlikar 2 Profosicr 24 as Tygstaten 7S2 Ar illerister 12 Tmmsiagare 898 Personer a z Tunnor Spanmäl hwar om äret gör 2694 Tunnor, och i penningar a,^R:d. Tunnan Till stor och strumpors anskaffande och upMgning, bestäs för Profosier, Trumslagare och Artillerister 714 Man a i2 si. hwar om äret Till Manskapets bättre conservation kommer li mätigt Kongl. Mafits Bref den 7 December 1790 och iz Apris 1792, i stället för de förr manligen bestädde medicaments-penningar, Sjukhus-atterail till 6 sjuksängar wid hwarje ivo mans Compagnie alt af Kronans förräder utlemnas, hwilka nti de af Regemen - Den is Abruaru. tet inrättade sjukhus altid böra finnas i brukbart ständ.
Utskottet har tagit denna fråga i öfvervägande, och får, med afseende å de till stöd för den nådiga framställningen anförda skäl, tillstyrka 30 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. att, med bifall till densamma, för Direktören vid iäns-cellfängelset i Christianstad, Adolph Trotzig, må å allmänna indragningsstalen uppföras en årlig pension af 1,500 Ridr alt utgå från och med månaden näst efter den, då Trotzig från berörda direktörs-tjenst erhåller afsked. 22:o. Jemte meddelande, att Direktören och Redogöraren vid straff-fängelset i Landskrona, Underlöjtnanten Carl Peter Westergren i underdånighet anhållit om afsked från nämnda direklörsljenst med undfående af den pension, hvartill han kunde finnas berättigad, har Kongl. Majit, uti en den 17 sistlidne Februari till Rikets Ständer allålen nådig Pioposition (Nio 80), föreslagit, att hemälde Westergren, som, då han upphörde att i egenskap af Direktör och Redogörare vid Landskrona straff-fängelse tjenstgöra, åtnjöt ett-lönebelopp af 1,400 R:dr R;mt, mätte förklaras berättigad alt från och med månaden näst efter den, då han erhölle afsked från Direktörsbefattningen, å allmänna indragnings-stalen uppbära en årlig pension af 1,400 Riksdaler Riksmynt.
Den skattskyldige, som vid andra UppbördsStämman sig ej inställer och, om han icke mägtar till större eller mindre del sine Utskylder afbörda, sådant Personligen eller genom Ombud icke anmäler, vare underkastad den påföljd , s-om Uppbörds-Författningarne stadga ; Kommande med Uppbörd, Kestantiers indrif* vande och hvad dertill hörer, att så förfaras, som Författningarne bjuda, eller vidare kan yarda stadgadt, så att alla TJtskylder, inom slutet af Uppbördsåret eller den 1 Maji , må vara å vederbörlig ort redoviste och i Eänte° lief nedsatte. $6o BevillningsUtsk. Mom. Sjömanshusens föreståndare åligger, att for det i deras Rullor intagne Sjöfolk debite a och uppbära hela Bevillningen efter denna Stadga ; Till följe hvaraf de både vid Sjömans utrnönstring skola sådane afgifrer dem påföra och affordra, samt vid afmönstringen, af förtjente Hyror innehålla den så beskaffade Bevillning, desse personer under siri frånvaro er» lagga bordt, sä vida ej genom vederbörlig® qvittenrer styrkes , att Utskylderne å annor ort inom Riket guldne blifvit, och ändtligén , I likhet med andre Uppbördsman vid hvarje halft års förlopp, genom Stadens Magistrat, de uppburne medlen hos Konungens Befallningshafvande redovisa och lefverera, samt med bifoga* gade Specifique Sjömansrullor verificera , för hvilken möda samma förmåner, som bifvit andre Debiteringsmän förUnde , äfven må af dem åtnjutas, i 2. öm /Ifkartningar, I.
Det är ej på min medarbetare jag tänker, utan på mig sjelf. Jag känner nämligen redan nu, hur det – under harmen öfver afslaget, och med den föga lockande utsigten för ögonen, att ännu en gång få nej, – skall bli mig omöjligt att taga ihop med omarbetningen. Det vore att alldeles godvilligt utsätta sig för ett slag i ansigtet. Kort sagdt: antages stycket, skall jag tillstyrka alla de jemkningar (ej ingripande i karaktärsteckningen) som ni föreslår oss. Men ger man oss ett nej, då är och förblir det ett afslag. Med största högaktning Vict. (Utdrag ur bref till Chr. 22.12 1885)265 – Jag har under det förtroligare umgänget med de mera framstående af våra författare lärt mig bättre än förr inse hvilket räntebärande pund naturen i sjelfva verket gifvit mig att förvalta. Under resonemangerna om arbetssätt, arbetsplaner och arbetsmaterial, har det småningom gått upp för mig hur rik jag är på ämnen, och det har kommit mera tillit till min egen förmåga än jag hade förut. Gäller nu bara att få ro och sinneslugn nog att forma de bilder jag eger i min materialbod; ty jag kan ej arbeta så brådskande nervöst som de andra. Jag har haft stort, stort gagn af min Stockholmsvistelse. Min blick är klarare, mera trygg. Jag har kommit på det rena med min egen författarindividualitet. Jag är lugnare, ty jag ser bättre den väg jag har att gå. Jag har fått vänner här, som jag håller hjertligt af; jag känner mig icke längre stå utanför det literära lifvet, men jag skall icke lemna min insats deri genom att lefva här, i denna jägtande ringdans af sällskapslif. Jag har varit här för att intaga min plats och skaka hand med mina sidokamrater. Sökandet är slut nu, och det gäller att på allvar sätta handen till arbetet. Jag ångrar icke de penningar jag gifvit ut här; de skola, om allt går väl, ge full valuta. Men nu skall det icke dröja länge, innan jag kan återvända till mitt kära Skåne. Något förändrad, tror jag. Ännu mer än förr i behof af tystnad och lugn, helt fördjupad i arbete.
Besv. och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 5. i9 Hvad Kyrko-sång beträffar, vid undervisnings meddelande, hvari Psalmodicon, såsom det för ändamålet mest passande instrument, torde böra användas, finna Utskotten , att någon kunskap deri skall utgöra en af minimi-fordringarne, ulan andra undantag, än sådane, hvartill barnens natur-anlag kunna föranleda. Inom det Hedervärda Slåndet har fråga väl blifvit väckt om nödvändigheten af ett sådant Folk-skole-anstallernas ordnande , att ulsväfvande och utfattige föräldrars barn kunde blifva liållne till arbete och derigenom vinna både i kropps-utveckling och skicklighet för deras tillkommande yrken; och Utskotten erkänna, att en dylik Ai bets-inrättning vore lika nyttig sorn önskvärd ; men som, i Utskottens tanka, frågan härom innefattar ett ämne, hvarom Communerne sjelfva ega att öfverlägga och besluta; så anse sig Utskotten icke kunna göra det till föremål för Rikets Ständers pröfning. §• 8. Beträffande åldern, då barnen böra föi pligtas till skolgång, anse Utskotten, att man måste framgå med yttersta varsamhet.
Bifallet af alla föregående Ständer sedan 1809, torde väl det påstående, att företaget saknar allt värde och nytta, synas något obilligt, då det tillerkänner ensamt 1817 års Ständer omdömes-förmäga häruti. Detta inkast synes mig af den ostridiga vigt, att vidare skäl äro öfverflödiga att anföra, emot detta påstående; dock kan jag ej neka mig, att anföra min öfvertygelse om Canalens ostridiga nytta i militairiskt afseende, Att genom en Den 16 Junii f. ni. sådan communication i en hast, ifrån ena an« dan af Riket till den andra, utan möjeliga hinder af fienden, kunna förstärka en svagare men hårdt ansatt punkt, måtte vid Rikets försvar, emot en anfallande fiende, vara af så mycket väsendtligare nytta, sorn Sveriges vidsträckta kuster vid ett sådant tillfälle fordra mera Sjöförsvar och en talrikare Flotta, än våra knappa tillgångar medgifva-, och kan det då anses vara af ingen nytta, att kunna em-' ployera våra små försvarstillgångar på ett sätt, som fordrar en mångdubblad öfverlägsenhet hos fienden. Dén nytta man vill bestrida företaget i merkantilt och economiskt afseende, synes mig lika obestridelig. För min åsigt ligger det tydeiigt, att de Provinser, genom hvilka Canalen går, och de som derintill gränsar, måtte hafva en i flera afseenden betydan» de fördel af den. Skall ej genom den afsätta ningen lättås för productionen? och genom denna länning sjelfva productionen fölökas. Skall ej genom den tillförseln främjas för saknade behof? Skall ej genom den landets plågande skjutsoch forsel-skyldighet minskas, och hvem delar ej fördelen deraf, då under ett krig dessa onera äro så högst tryckande, helst vid krig med Sjömakter, då all annan sjötransport är så lätt hämmad och afskuren* Svårligen lärer dessa fördelar kunna förintas, om det än skulle lyckas en öfverlägsen framställningsgåfva, att förminska dem i deras omdomen, sorn blott följa ögonblickets intryck. Den 16 Junii f nt. 63
N:o 1, om Statsverket 1865. för anläggning af väg från Öhrträsk till Fredrika kyrka oell vidare till Åsele inom Westerbottens län, anslag' 20,000 R:dr, för anläggning af väg mellan Letsbo by i Ljusdals socken och Ramsjö kyrka, anslag 25,000 „ för sänkning och upprensning af Lida å, lån 80,000 R:dr; samt att för sjöarne Westra och Östra Siléns förening medelst kanal och slussar, i sammanhang med pågående arbetena vid Dalslands kanal, Rikets Ständer må bevilja ett belopp af 63,950 Riksdaler, deraf 12,750 Riksdaler såsom anslag och 51,200 Riksdaler såsom lån att utbetalas under år 1867 med 35,000 Riksdaler, deraf såsom anslag 7,000 R:dr, såsom lån 28,000 „ De jernvägsanläggningar, till hvilka statsbidrag blifvit föreslagna, — häruti icke inräknade sådana, som hos Eders Kongl. Majit äro i underdånighet anmälda att blifva såsom statsbanor utförda, — äro följande: l:o från Frövi station på Örebro—Arboga-banan till Fahlun; 2:o från Christianstad till Sölvesborg; 3:o från Moholms station å Vestra Stambanan till Mariestad; 4:o från Håkanstorps station å HerrljungaWenersborgsUddevalla-banan till Lidköping; 5:o från Dalkarlsbergs grufvefält till sjön Wikern samt vidare till Carlsskoga faktori och sjön Möckeln, och 6:o från Sundsvall till Stöde sjö i Wester-Norrlands län. Då frågan om anslag till nu omförmälde jernvägsanläggningar lämpligast torde förekomma samtidigt med pröfningen af förslagen till fortsättande af Statens jernvägsbvggnader, hemställer jag i underdånighet, att Eders Kongl. Majit, utan att nu i dessa frågor meddela beslut, ville framdeles taga dem under Nådigt öfvervägande. I förslaget äro ytterligare antecknade fem särskilda Kanal-leder, men ingen af beskaffenhet att densamma ansetts böra uppföras i första klassen, der de företag antecknas, som Styrelsen anser företrädesvis vara förtjenta af statsunderstöd.
Jag har visserligen för närvande till hands den 57:de punkten af utlåt. N:o 124, men jag vill erinra mig, att någon rättelse deruti erfordras i anledn. af det beslut, sorn R. o. Ad. i dag fattat, rör:de löneanslag för predikanterne i Lekvattnets och Rogens kapellförsamlingar. Frih. Palmstjerna: StatsUtsk:s utlåt. N:o 124 innehåller i denna punkt, ”att de af K. M., för inköp af prestboställe inom Lekvattnets församling, äfvensom för bebyggande af delta och af bostället för predikanter i Rogens församling äskade serskilda anslag, tillsammans 6,600 r:dr, måtte af R. St. beviljas, under förbehåll, dels att de blifvande åbyggnaderna å dessa boställen af församlingarne i all framtid behörigen underhållas, dels att aflöningen för de inom församlingarne anställde prestman, utan statsverkets betungande, af församlingsboerne bekostas”. Det första förbehållet, i afseende på boställenas underhåll af församlingarna ”i all framtid”, anser jag böra qvarstå; men i afseende på del sednare förbehållet, ”att aflöningen för de inom församlingarne anställde prestmän, utan statsverkets betungande, af församlingsboerne bekostas”; i afseende derpå anser jag, i likhet med Hr Silfverstolpe, att det bör, till följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, förfalla. Hr Silfverstolpe: Jag instämmer fullkomligt med Frih. Palmstjerna. Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den del af Utsk:s i 56 punkten af betänk. N:o 124 gjorda hemställan, som innehölle, att de af K. M. för inköp af prestboställe inom Lekvattnets församling, äfvensom för bebyggande af detta och af bostället för predikanter i Rogens församling äskade serskildta anslag, till - Den 29 Joni. sammans <5,000 r:dr, måtte af R.