Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I allmänhet vill jag ytterligare något fästa mig vid den grundsats, som man allt mer synes vilja göra gällande, att flytta de ordinarie räntorne på de extraordinarie inkomsterne. Man fjättrar derigenom vissa system och gör det omöjligt, att sedan kunna rätta det felaktiga i desamma, vare sig i moraliskt, eller Statsekonorniskt afseende. Om man lägger mycket på införseltullen, så är det t. ex. svårt att öfvergå till ett annat möjligen bättre hushålls-system, som fordrar tullens upphäfvande. Lägger man större afgifter på bränvinsbränningen eller consumtion, så kan man deraf, allt för inkomsternes skull, hindras att göra de förändringar, som för sedligheten och moraliteten kunna vara nödige. Jag vill nu ej yttra mig öfver dessa Den 24 April e. »n. 203 förändringar, emedan de ej egentligen höra till saken, men linner, alt behandlingen af förevarande ämne, på sätt jag ock sökt ådagalägga, kan inflyta utom på financiela äfven på moraliska och ekonomiska förhållanden. Vi torde snart komma i erfarenhet deraf, att tvenne Utskotts tillstyrkta fortfarande af ett af Utskotten såsom skadligt erkänd t Löne-uppbördssätt blott derföre ägt rum, alt Statsinkomsterne genom ett annat sätt skulle minskas. JNär den frågan förekommer, får jag tillfälle, alt derom yttra mig, Friherre j4nclcarswärd, Carl Henrik: Alt stridiga, ofta rakt motsatta, meningar inom rådslående församlingar skola förekomma, är naturligt och vanligt, men att åsigterne skulle i afseende på lagligheten af förevarande fråga vara så delade, det öfverstiger min förmodan. Jag har hört långa Grundlags-paragrapher citeras såsom stöd emot Svenska Folkets rätt att beskatta sig sjelf. Det förundrar mig, att man börjat med 57 §. RegeringsFormen, utan att nämna dess innehåll, och det är likväl den, som ligger till grund för Svenska Folkets rätt att allena sig beskatta genom Rikets Ständer. Jag har hört åberopas, såsom grund emot rättigheten för Rikets Ständer att besluta om upphörande af en InkomstTitel, 5<) §. RegeringsFormen, derföre att den innehåller, alt hvad utöfver Rikets och Stats - Den 24 April e. m.
Herr Hammarskjöld här slutligen gifvit försäkran om sin kärlek till TJniversiteterne. Hvad lian yttrat, bevisar att han känner oell föijer det gamla ordspråket: det barn, man älskar, agar man. I hufvndsakcn, —• angående de förenade Statsoch Oeconömie-Utskottens Betänkande, — anhåller jag' att nu la säga några ord. Jag erkänner, att jag efter en sorgfällig genomläsning af detta Betänkande, funnit de skäl vara till det mesta vederlagda, på hvilka jag grundat min förr yttrade öfvertygelse, att en Revision af de Academiska Läroverken kunde i vissa afseenden vara Önskvärd. På de grunder, som i Betänkandets första Afdelning innefattas, hafva Utskotten ansett en Universitets-revision icke vara af behofvet så påkallad, att den borde blifva ämne för en serskild petition från Riksens Höglofl. Ständer. Då likväl Utskotten slutligen tillstyrkt en sådan Revision, hafva de utgått från en consideration, hvars styrka jag icke kan inse. För min del vågar jag påstå, att hvarje Betänkande bör grundas på en princip, icke på en consideration; och jag är förvissad, att Herr Hjerta i detta afseende delar mitt tänkesätt, då lian i sin sednare reservation uttryckeligen anmärkt, att de bäst uttänkta förslag kunna Den 18 December. förderfvas, om man vid deras utförande afvikor från grundsatser, för att iakttaga blotta considerationer. Vid detta förhållande anser jag en anhållan om Revision af våra Universitets-inrättningar mindre lämplig. Sakens vigt synes dessutom fordra, såsom ett villkor för en sådan anhållan, att alia fyra Riks-Ståhden förenade sig i beslutet; och derom lärer, enligt de underrättelser jag inhemtat, afl förhoppning numera vara fåfäng. Jag vill icke ingå i de smärre sönderdelningar af ämnet, till hvilka öfverläggningarne kunnat gifva anledning. Jag skulle dermed upptaga för mycket af den tid, som nu, mera än någonsin, är för Ridderskapet och Adeln dyrbar.
Af de vallar som nu finnas, har man så illa beräknat deras läge, att flera omflyttningar ägt rum och sednast nu i sommar, dä man nödgats bortschackta ganska mycket för de två coupurer, som skola vara på ändarne af stora casernen, genom hvilket misstag säkert bortkastats 10,000 dagsverken. I öfrigt har det hört till ordningen för dagen alt omändra hvad som en gång varit gjort, t. ex. 1838 uppfördes en coupure vid Gölhiska porten, och i år har den blifvit ända ner i grunden raserad, säkert en förlust för Staten af flera tusende r:dr. När tyghuset byggdes, gjordes mångfaldiga experimenter pä detsamma. När sådana misstag kunna äga rum förefaller det ej un3 H. 39 30ö Den 24 October. derligt att både tid oell penningar åtgå, utan att forlificationsbyggnaden i samma mån framskrider. Hvad åter sjelfva arbetets soliditet beträffar, vill jag endast anföra följande: Tyghuset, som jag förmodar vara beräknadt att stå många år, är så illa uppförd!, att båda de yttre hvalfgångarne i öfra våningen äfvensom muren i norra hörnet remnål: samma förhållande lär vara med den s. k. veikstadsflygeln. Taklisten omkring såväl tyghuset som båda flyglarne äro fästade med messingstrådar på en jernstång hvilket är det enda som qvarhåller densamma. Också har en och annan rosett redan fallit ned. Sjelfva taket på tyghuset är, oaktadt Hora försök lill förbättring, sä otätt, alt under regnväder golfvet på vinden snart sagdt öfversvämmas af vatten. Om dessa nya byggnadsmetlioder fordom begagnats, fruktar jag, att de gamla fornminnena nu redan ramlat. På grund af de skäl jag nu baft äran anföra, yrkar jag, visst ej afslag till K. M:s nåd. propos. om anslag, tvertom, alt anslagen malte ökas med 50 till 75 proc., men att H.
Jag hemställer om icke den §, som förbigicks förra gången, nu finge komma under öfverläggning, nemi. den anmärkn. som Hr Printzensköld gjorde ang:de skydd för taxeringsman. I anledn. häraf föredrogs 123 §:n i Utskts förslag. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr Printzensköld dervid gjort den anmärkn., att §:ns innehåll vore oriktigt i jemförelse med verkliga förhållandet, och att §:n borde erhålla den lydelse, som densamma i 1818 års bevilln.förordn. bar; hemställande Hr Landtm, nu likväl först, om R. o. Ad. behagade bifalla Bevilln.Utsk:s förslag i 123 §:n. Ropades ja och nej. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga den redaction af stadgandet i ia3 §:n , som 1818 års bevilln.förordn. innehåller. Hr Printzensköld: Det torde kanske tillåtas mig att uppläsa den §:n, så att R. o. Ad. får kännedom om densammas innehåll: ”Ledamöter af Beredms-, Taxer:soch Pröfn:s-comite' äro att anse såsom R. St:s ombud, hvilka äga icke allenast att verkställa bestämda föreskrifter , utan ock att med R. St:s makt och myndighet afgöra och besluta uti frågor, der endast den enskilda kännedomen och öfveitygel - Den 10 October c. ra. sen om medborgares olika ställning och förhållande måste ligga till grund för pröfningen; alltså komma desse ledamöter att i och för utöfningen af deras kall tillgodonjuta enahanda skydd och säkerhet som uti i i i §:n Reg.Ftn och 77 §:n ltiksd.Ordn. är åt riksdagsmän försäkrad.” Den nu upplästa redactionen blef af R. o. Ad. antagen. Gr. von Platen, Baltzar:
Sedan, till fullgörande af hvad sålunda blifvit i nåder befaldt, koliegierne från Kongl. Maj:ts befallningshafvande uti Jemtland och de 19 öfrige rikets län, hvarest ständigt rustoch roie-håll för arméen finnes inrättadt, infordrat nödige upplysningar, anmälde koliegierne uti underdånig skrifvelse af den 28 April 1845: att, enligt det emellan åren 1686 och 1699 tillkomna militie-verket i Jemtland, ett rusthåll vid Ryttare-kompagniet i allmänhet skulle utgöras af 2:ne s. k. Rökar, men vid Dragonregementet, som var skyldigt att tjena både till häst och till fots, samt först år 1770 förändrades till lätt infanteri, endast af en Rök, utom serskilda anslag i hemmansräntor till aflöning för befäl och manskap, hvadan således i Jemtland aldrig funnits rotering, utan endast rustning: att den år 1827 nådigst fastställde provisionella rote-jemkningeu utvisade, att nämnda provins förr varit, Ryttare-kompaguiet obe - Kongl. Maj.ts Nåd. Proposition, N:o 64. 31 räknadt, indelad till 1000 rotar med, efter i medeltal 2$ tunnland på roten, ett sani manlagdt skattetal af 2,732 tunnland. hvadan, då derifrån afdrogos för de 200 rotar, som skulle hållas vakanta .
Maj:t anmäld, förklarade Kongl. Maj:t, under den 20 Januari 1863 att, ehuru erkännande rigtigheten af den åsigt, som för detta förslag läge till grund, Kongl. Maj:t likväl, med afseende derå, att frågan om ett så beskaffadt Konungens förhållande till främmande stat anginge båda de förenade rikena, funnit ett stadgande i denna syftning, om det ansåges behöfligt, icke böra intagas i Sveriges grundlag förr än sådant kunde ske jemväl i Riks-Akten, hvadan Kongl. Majit ansett sig ej böra till det framställda förslaget lemna samtycke, men ville i sammanhang med frågan om revision af Riks-Akten taga detta ämne i vidare öfvervägande. Emellertid har, under innevarande riksdag, från ledamoten af Ridderskapet och Adeln, Herr W. F. Dalman, till Konstitutions-Utskottet inkommit en motion i enahanda syftning; och då Utskottet iunnit de här ofvan anförda skäl för behöflighéten af det föreslagna tillägget välgrundade, helst det åberopade stadgandet i 8 § Successions-Ordningen, att Prins af Svenska Konungahuset icke utan Konungens och Riksens Ständers samtycke kan blifva regerande furste af utländsk stat, tydligen visar det icke kunna vara afsedt, att Konungen sjelf skulle kunna ega rättighet att, utan representationens samtycke, emottaga regeringen öfver ett annat land, hvadan saknaden af ett uttryckligt stadgande härom måste såsom en ofullständighet i grundlagen betraktas, samt Utskottet anser denna fråga vara af alltför stor vigt för svenska folket att böra lemnäs å sido under afvaktan å en revision af Riks-Akten; så har Utskottet funnit sig böra återupptaga det vid sistlidna riksdag af samtliga Riks-Stånden godkända förslaget, allenast med den skiljaktighet, att, i följd af den nu antagna nya Riksdagsordningen, orden ”Riksens Ständers” blifvit utbytta mot ”Riksdagens”. Konstitutions-Utskottet får alltså hos Rikets Ständer till grundlagsenlig behandling vördsamt framställa följande förslag till förändrad lydelse af Stats-Rådets Ledamot. Stats-Rådets Ledamot.
Vidare har K. M., i afseende pä de i General-Majoren Akrelis utkast förekommande jernvägs-stamlinier, förklarat, ”att, enär allmänna medel för de till deras definitiva bestämmande erforderliga topografiska undersökningar icke i vidsträcktare mån vore att tillgå, några lill betydligare stals-ulgift ledande lokal-undersökningar, utom hvad anginge fortsättningen af jernbanan mellan Stockholm och Götheborg, icke f. n. borde ega rum.” Härigenom utmärkes ju tydligen, hvilken stambana, enl. K. M:s åsigt, borde i hämsta rummet komma i öfvervägande, och säges det uttryckligen längre fram i den Nåd. Proposrn, att ”ilen förnämsta och till utförande angelägnaste af nämnde bufvudbanor är naturligen den, som afser förbindelsen emellan Slockholm och Götheborg.” Det har blifvit anmärkt, att någon detaljerad framställning af de skäl, hvarföre nämnde stambana borde ega företräde framför alla andra, icke blifvit afgifven. Med anledn. häraf torde det tillåtas mig fästa npmärksamheten derå, att onder de föreg:de Riksdagar, då jernvägsfrågan varit under öfverläggning, del aldrig varit ifrågasatt, att någon annan jernväg än den omnämnda skulle, såsom stambana, företagas till utförande. Så hafva R. St. vid 184S års Riksdag uti underd. skrifvelse M 180 yttrat: ”Hvad nu beträffar den ifrågastälkle, uti E. K. M:s högstberörde Nåd.
Förordningen den 21 December 1857 egare till arfvejord blifvit tillerkänd rätt att genom testamente eller annan gåfva deröfver förfoga lika fritt och obehindradt, som öfver all annan hans egendom, har också i och med detsamma den grund förfallit, som förmådde 1800 års lagstiftare till afvikelse, hvad arfvejord angick, från tillämpningen af de åsigter, som ledde honom vid bestämmande af tiden för beståndet af arrendekontrakt om allingejord. A andra sidan har rigtigheten af dessa åsigter, hvilka i ökad trygghet för arrendatoren i besittningen af den arrenderade jorden funno ett af de verksammaste Bih. till II St. Prot. 1862 ä 1863. 7 Sami. 1 Afd. 26 Haft. 1 2 Lag-Utskottets Betänkande N:o 60. medlen för landtbrukets förkofran, icke blifvit jäfvad af erfarenheten. Tvärtom och i samma män landtbruket utvecklats och ett tidsenligt bedrifvande deraf kräfver allt större insigter och omtanka, men stigande jordvärden och bristande knpitalstyrka utgöra hinder för mången skicklig landtbrukare att genom köp förvärfva sig jordegendom, har fördelen af arrenden på längre tid blifvit allt mera erkänd. Genom sådana arrenden tillgodoses i lika mån arrendatorens och jordegarens intressen. Den förre kan å jorden nedlägga arbete och kostnad med full förtröstan att derför inom arrendets slut erhålla full godtgörelse; och jordegaren behöfver ej befara, att arrcndatoren begagnar arrendet endast för att af jorden draga den största möjliga vinst för ögonblicket och derefter återlemnar den till egaren i utmattadt skick. Helt annat är förhållandet med arrenden på kort tid.
''Bifaller R. o. Ad. Ridd.- ”Utsk:s förslag att bänkm.valen skola afskaffas.” Hr Landtm, hade ej trott, att deruti skulle innefattas något bifall lill Utskrs förslag att välja eleclorer, då propos:n endast inneholle bänkm.valens afskaffande. Om något misstag kunde äga rum, torde det nu vara undanröjdt genom den förklaring, som sålunda i anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande tillkommit. Hr Hjerta: Jag vågar ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, huruvida icke, genom antagande af den nu upplästa propostn, skulle inträffa hvad jag uti mitt första yttrande framkastat, nemi. att de bland Ståndets ledamöter, hvilka ville antaga Utsk:s förslag, derest bänkm.valet afskaffades, men hvilka hellre skulle vilja bibehålla bänkm.- valet, än antaga Hr Lefre'ns förslag, skulle få deras mening förqväfd , derigenom att R. o. Ad. först beslutar bänkrn.- valets borttagande, och sedermera afgör på hvilket annat sätt electorsvalet skall verkställas. Deremot blir ingens mening förqväfd, om först Utsk:s förslag framställes till antagande eller förkastande, och, derest det icke anlages, sedermera afgöres, huruvida bänkm.valet skall bibehållas, eller något annat sätt att välja electorer antagas. Frih. Cederström, Jacob: Efter den af Hr Frih. o. Landtm, afgifna förklaringen, lärer, såsom jag förmodar, Hr von Hartmansdorff vara tillfredsställd i afseende derpå alt, med bifall till propostn, Ståndet icke bifallit Utsk:s förslag att indela R. o. Ad. uti 5 classer; utan kommer frågan derom att blifva föremål för särskild öfverläggning. Det är således ingenting enklare och naturligare, än att contra-propos:n blir bänkm.valets bibehållande. Vinner då nej, är saken helt och hållet afgjord. Vinner deremot ja, så har Hr Hjerta tillfälle alt komma öfverens, huruvida Utsk:s, Hr Lefrens eller något annat förslag att välja electorer är bäst. Gr. Horn:
Ty lejonen ryta öfver honom, och ropa, och föröda hans land, och förbränna hans städer, så att der bor ingen uti. De af Noph och Thahpanhes förkrossa dig hufvudet. Detta gör du dig sjelf, i det att du öfvergifver Herran din Gud, så ofta han dig den rätta vägen leda vill. Hvad hjelper dig det, att du far in uti Egypten, och vill dricka af det vattnet Sihor? Och hvad hjelper dig det, att du far till Assyrien, och vill dricka af älfvene ([Phrath])? Det är dine ondskos skull, att du så plågad varder, och dine olydnos, att du så näpst varder: Alltså, måste du få veta och förfara, hvad jämmer och sorg det med sig hafver, att du öfvergifver Herran din Gud, och icke fruktar mig, säger Herren, Herren Zebaoth. Ty du hafver af ålder sönderbrutit ditt ok, och sönderslitit din band, och sagt: Jag vill icke så undertryckt vara; utan uppå all hög berg och under all grön trä lopp du efter horeri. Men jag hade planterat dig till ett sött vinträ, och till en ganska rättsinnig säd; huru äst du då nu mig vorden till ett bittert vildt vinträ? Och om du än tvådde dig med lut, och toge der mycken såpo till, så synes dock din ondsko dessmer för mig, säger Herren Herren. Huru tör du då säga: Jag är intet oren: jag håller mig icke intill Baalim? Se till, huru du hafver bedrifvit det i dalenom, och betänk, huru du gjort hafver; du lopp omkring såsom en camelinna uti sinom hetta; Och såsom vildåsnen plägar i öknene, då han af stor hetta så oförvägen löper, att ingen kan stilla honom. Den som det veta vill, han torf icke vida löpa; på vexledagomen ser man det väl. Käre, håll dock stilla, och löp icke så oförvägen; men du sade: Der varder intet af; jag måste bola med de främmande, och löpa efter dem.
Maj och den 1 dennes på hordet lagde Betänkande N:o 5a, med forshag lill Bevillnings-summans fördelning, än ock Vällothge Borgar -Ståndets, genom Prolocolls-uldrag af den 10 Oclober förlidet 5oo Prot. TJtdr. den 2 Juni 18/j i • år gjorde inbjudning till Med-Slånden att förena sig uti Borgare-Ståndets beslut, i afseende å Bevillnings-författningens ii §., fann Ridderskapet och Adeln för godt alt bifalla Betänkandet N:o 52., i följd hvaraf ofvannämnde inbjudning icke ansågs kunna erhålla annan åtgärd, än att läggas till handlingarne. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stals-Utskollets den 29 sistlidne Maj och den 1 dennes på bordet lagde Memorial N:o 555, med öfverlemnande af de upprättade Riks-Staterna, blef nämnde Memorial, jemte de åtföljande Staterna, af Ridderskapet och Adeln godkändt. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Banco-Utskottets den 29 sistlidne Maj och den 1 dennes på bordet lagde Memorial N:o 185, med svar å gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 155, innefattande förslag till ändring af §. 232 uti Banco-Reglementet. S. D. Då nu ånyo föredrogs Stats-Ulskottels den 29 sistlidne Maj och den 1 dennes på bordet lagde Memorial N:o i anledning af Riks Slåndens stridiga beslut, angående vissa bevillnings-medels ingående till Riksgälds-Contoret, godkände Ridderskapet och Adeln den del af nämnde Memorial, som innehåller förklarande, att Utskottet numera icke kan efterkomma uppmaningen att genom Deputerade söka förmå tvänne af Riks-Stånden att godkänna den af Utskottet föreslagna voterings-proposition, men lade i öfrigt Memorialet N:o 542, till handlingarne. S. D. Vid förnyad föredragning af Stals-Ulskottets den 29 sistlidne
Maj:t i Nåder gillades, att de derefter kunde intagas bland grunderna derna för för den vid sistförflutna riksdag till Rikets Ständer aflåtna Proposition om StatsSjöförsvaverkets tillstånd och behof i hvad den rörde Sjöförsvaret, äfvensom de sedermera rets ombildbiföllos af Rikets Ständer, för så vidt de utgjorde föremål för deras pröfning, har ning. jag i öfverensstämmelse med samma åsigter vidare utvecklat grunderna för ombildningen af Sveriges Sjöförsvar, sådana de, med Edex-s Kongl. Maj:ts Nådiga tillstånd . redan till trycket befordrade, i hårhos fogade tryckta bilaga i underdånighet fram/• läggas: I hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad uti förestående framställning blifvit anföi-dt, men med någon jemkning i tillämpningen af der förekommande förslag, hemställer jag i underdånighet i afseende på: Bil till R. St. No 4 till Kongl. Maj:ts Nåd, Prog. N:o 1, om Statsverket 1865. l:o. Kongl. Maj:ts Flottas Befälspersonal: det måtte Eders Kongl. Maj:t nu i Nåder besluta och förordna: att ifrån Kongl. Maj:ts Flotta, hvilken skall benåmnas "Kongl. Flottan“ samt, med oförändrad rang, fortfarande och hufvudsakligast vara egnad åt rikets yttre kustoch sjöförsvar, skall befäl till det antal, som längre fram bestämmes, öfverflyttas till en kår, hvilken kommer att erhålla benämning af Kongl. Skärgårdsartilleriet och rangnummer näst efter Kongl. Flottan, samt att förnämligast hafva till uppgift försvaret af landets inre skärgårdar och farvatten, men derjemte att på flytande materiel understödja sjöfåstningarnes försvar och öfvas, att den må kunna i någon mån, om så skulle erfordras, tjenstgöra på dessa fästningar; att denna förändring skall, hvad officerspersonalen vid de begge kårerna angår, sålunda till vågabringas, att, sedan från Kongl. Maj:ts Flottas nuvarande Officerskår till “Kongl.
Hvad betriK1r rlisciplincn iiioni laroverket, s i har den allt mer umecklnts i en snnil ocli god aiida, detta i synnerhet sedan den nu. varande föresdndnrinnan, fröken H. Alftlian, stillt sin rika erfarenhet och eminenta, pedagogiska begafning i sainikoleidieiis tjenst. Af Iiirarne och lärarinnorna iiro de flesta unga och egna sig med ungdoniens \ .ärme sa \ .Q St sina allmänna pligter sasoin nppfos~are och undervisare som at sin sueciella u » veiit att vara banhwtare för en i vart land ny fireteeise. Och denna varma hänförelse har läroverket förmatt ineiuta iifien hos sina elever, n5got som viil bäst af allt t a h för att &amp; t besjaas ai den r5tta andan. \ ' i märka lätt hos dc yngre en instinktlik, hos de äldre en mera klarnad känsla af att en stor tankes fall eller seger beror 119 deras iit \ .eckling och uppörande. Och de iiro stole öfier denna tanke, xunia Gr sin skola. Hur skulle da cj denna haha framtiden för sie? Samskolan - har rönt ett lika glidjande som ojiifaktigt bevis p3 allmänhetens allt större sympatier i det snabbt tillväxande elevantalet. Detta, som under första r a d r e t utgjorde 47, deraf 20 gossar och z7 Aiekor, har nu vuxit till 102, deraf 40 gossar och 62 flickor, en ganska betydlig siffra, om man tager i betraktande läroverkets korta tillvaro, vara sina förh8llanden och var lilla hufvudshds öfieeriiödande rikedom p9 saväl gosssom Aickskolor. Iiiro \ .erket, som iör närvarande eger 5 klasser, skall utvidgas till nioklassigt och bereder de elever, som s3 önska, till maturitetsexamen, hrilken Hickorna emellertid, i enlighet med hos oss iinnu gällande förordningar, ej ega rätt att under63 utan styrelsens särskilda medgifvande.
Tag bort all dylik fordran, huru kommer då beskattningen att gestalta sig? Skola Beskattnings-kommittéerna blifva angelägna att genom befrielse från all bevillning beröfva någon »de medborgerliga rättigheter, som grunda sig på bevillningen». Det fruktar visst ingen skattskyldig i hela Sverige. Möjligtvis kan en och annan, om ifrågavarande stadgande utstrykes, sjelf anmäla sin önskan att bli all bevillning och thy åtföljande medborgerliga rättigheter qvitt. Men nog kan man med visshet förutse, att en sådan utväg ogerna tillgripes af den, som drifver en rörelse af vidsträckt omfattning, och i hvilken en betydlig kapital-förmögenhet blifvit nedlagd. Heldre än man genom ett sådant tillkännagifvande, hvilket bestyrkt skulle kanske bestyrka husets insolvens, blottar1 sin ställning, betalar man för en inkomst, som man icke haft. Staten — och kommunen — erhålla då oftast frivilligt af den betalande, hvad man genom ifrågavarande stadgande förgäfves bjuder till att alltid utkräfva. Ehvad jag betraktar saken ur rättvisans eller blott ur den prak tiska klokhetens synpunkt, måste jag tillstyrka, att ofvannämnda stadgande må ur författningen uteslutas.» Häruti hafva Herrar N. P. Lindeström, S. Renström, A. F. Ericson och J. K. L. Eneman instämt. 3:o. Af Herr Swartz. »Hvad Utskottet föreslår i första punkten af § 8 uti det förnyade förslag till Bevillnings-stadga, som Utskottet går att framlägga, innebär dels att bevillning skall påföras skattskyldig för huru litet belopp som helst, hvarmed dess års-inkomst öfverskjuter 300 Riksdaler, dels ock att skattskyldig skall åtnjuta lindring, motsvarande ett afdrag å bevillningen af 50 öre, för hvarje dess hemmavarande minderåriga barn.