Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
På grund af hvad sålunda blifvit anmärkt och upplyst, anse Utskotten sig böra hemställa, om icke ofvanberörde af Herr Bråkenhjelm, Herr Du Rietz, Kerr Hjerta, Herr Halling, Johannes Andersson, Anders Danielsson, Lagsamt Allni. Besv.- och Öecon.-Utsk. Betänkande N.o 33. 9 Danielsson, Olof Lindbeck, Eric Persson, Anders Jansson och Göran lottasson väckta motioner må förfalla. Flere Ledamöters serskilda mening bifogas. Stockholm den a5 November 1834- Reservationer: Ilo af Herr Hjärne: ”Utskotten hafva tillstyrkt Rikets Ständer, att ingå lill Kongl. Majit med den underdåniga anhållan, att Kongl. Majit täcktes vid utfärdande af ytterligare Författningar, rörande näringarne i allmänhet, afse hufvudgrunderne för det förslag i ämnet, som Rikets Ständer vid 1820 års Riksdag i underdånighet afgåfvo. Detta tillstyrkande innebär, efter min tanka, eli, fastän icke positivt uttryckt gillande af nämnde hufvudgrunder; och det är derföre jag ej kunnat biträda Utskottens beslut rörande den underdåniga skrifvelsen. Ett gillande af hufvudgrunderne till 1823 års förslag förutsätter ett ogillande i vissa delar af Författningen af den 28 iugusti detta år, hvilken lossat på åtskilliga skråband, sorn ännu skulle binda näringsfriheten, enligt 1823 års förslag. Om nu Rikets Ständer, med bifall till Utskottens Betänkande, skulle ingå till Kongl. Majit med den föreslagna underdåniga skrifvelsen, befarar jag, att detta skulle kunna tydas såsom ett uttryck af nationens missbelåtenhet med den liberala syftningen i Författningen af den 28 Augusti 1834» och möjligen kunna föranleda en återgång ifrån den näringsfrihet, sorn, i följd af denna Författning, redan eger rum; ty antages hufvudgrunderne för 1828 års förslag, så blir resultatet hvad jag befarat.
de pianolärare, anordnar i morgon, lördag, ett musikföredrag i Vetenskapsakademien, hvarvid proatt komma för sent till tåget, och många af Nu började också en och annan att gråta af grammet upptager konserter af Rubinstein, Chopin dem hade redan en half timme varit där, då trötthet och hetta, andra ville nödvändigt och Tschaikowsky, utförda af elever af hr A. Lotten kom. Det var en ganska glad anpacka upp sina knyten för att visa fröken blick, dessa tolf barn, åtminstone på långt de rena, hvita skjortor och nya strumpor, som * &amp; ' håll, utstyrda som de voro med den bästa de fått med sig till landet. Detta lyckades omsorg till resan och de flesta med någon dock Lotten att afstyra; det såg kaotiskt nog liten ny sak, som de med innerlig glädje viut i kupén förut, och hon bäfvade för återT a n t L o t t e n s n o r s k a r e s a. sade. En hade fått en blå halsduk, en aninpackningen. Men under allt bråk, i sorlet nan en brokig väska att förvara sina tillaf alla dessa oroliga röster, sökte Lottens Berättelse för Idun hörigheter i, och nästan alla blickade med blick åter och åter lille Daniel, gossen som af förtjusning på nya skodon. Men då Lotten hvarken kunde gå eller stå. Han låg där närmare betraktade dem, sved det i hennes så stilla i sitt hörn, han kunde ej blifva Vera Verle. hjärta. Sådana små bleka, hålögda, magra blekare än han redan var, men skuggorna _ (Forts.) omkring hans ögon blefvo djupare, och ett tch hvarför behöfde hon längta efter varelser de flesta voro, somliga med skrofelögonblick for den tanken genom hennes själ, sår eller ett och annat alltför tydligt spår af Schweiz? Det fanns ju ett Schweiz på att gossen redan var död, och hon skyndade närmare håll, lika storartadt, lika skönt dåliga bostäder, dålig föda, lif i osunda gränångestfullt fram till honom. Gud ske lof, — Norge, det härliga Norge med fjordar, forsar der.
Ni hör ju hur bittert det redan är förut. Kerttu, får jag inte bjuda dig ett glas vin? KERTTU. Jag vill inte ha något. TOPPO. Blixt och dunder. Hon är inte ful alls, när man ser litet närmare på henne. Halsen är som en ljungstängel; läpparna ä' som vildhonung och kindbenen som två halfmogna lingon. Det är inte långt ifrån att jag redan börjar att bli kär i henne. KERTTU. Kommer du mig för när, så rifver jag ut ögonen på dig. TOPPO. Nå nå, det gör du väl ändå inte. Sjelfva katten får ju se på kungen, om inte annat så från spiseln. KERTTU. Går du din väg, bandhund. TOPPO ryggar tillbaka. Inte så, skaparens skapelse. KERTTU, åter kall och lugn. Skaparen tör väl ha skapat mig eller synden fostrat mig. JOHANNA. Bry dig inte om dem, Kerttu. De ska inte få göra dig något ondt, så länge du är under mitt beskydd. KERTTU. Under ditt beskydd? Är jag då en sådan stackare att jag skulle behöfva beskydd? Gå bort, långt ifrån mig. Dig hatar jag ännu mer än de andra. JOHANNA. Stackars flicka. Hur har ditt unga hjerta kunnat bli så hårdt? KERTTU. Det kan du fråga det där packet om. Och fråga framför allt din egen eländige brudgum, som gömmer sig där bakom de andra och inte törs visa sig. JOHANNA. Du får inte smäda Risto. Han har inte gjort dig något ondt. KERTTU. Det vet väl jag bäst. JOHANNA. Stig fram, Risto. Låt henne inte skymfa din heder med sina elaka beskyllningar. Risto kommer långsamt fram. JOHANNA. Nå, ser du, Hopptossa, att han vågar. KERTTU betraktar Risto en stund under tystnad. Därpå utbrister hon med af raseri qväfd stämma: Eländigt svek du din ed. Som en hund åt du opp din ära. RISTO. Hon ljuger. Hi, hi, hi. Det var knäfveln hvad hon kan finna på. JOHANNA. Och det bara skrattar du åt, Risto.
Hr Rosenblad har ogillat, att 4 proc. blifvit bestämda för vexlar till uppmuntran för deras införande. Jag har svårt att fatta den tankeledning, som han följt i Den 15 April. 3S7 detta hänseende, helst han sjelf tillförene velat gynna deras införande. Icke uppmuntrar man dertill genom införande i creditlagarne af ett oöfvervinuerligt tvång för desammas begagnande, helst svårigheter derföre nog ändå finnas. Hr Kosenblads farhåga för öfverdrift i detta fall förekommer mig högst besynnerlig; att stora kriser skulle kunna vållas, då summan är limiterad, inom hvilken directionen får utlåna, och när det Ihy förutan densamma åligger att bifalla eller afslä, allt efter som det befinnes med Bankens fördel mest förenligt, det kan jag ej förstå. Direclionerne såväl för allmänna Lånesom Handelsoch Nä ringsd iscon ten hafva aldrig förut blindt bifallit, utan pröfvat omständigheterna, ulan alt i öfrigt hafva behöft gifva något skäl för sitt handlingssätt. Nu är också det stadgandet uttryckligen infördt i reglementet, och således ankommer det pä directionen att sköta verket som sig bör, och man liar i allmänhet det uttrycket om en god domare, att han gör mera än sjelfva lagen. Gällde frågan en privatbank, sä vore det gifvet, att det egna intresset visade, huru man i det här fallet skulle bele sig, och en direetion af embetsman, flere äro det åtminstone, bör väl också kunna handla och sköta affärerna så lill Bankens som det allmännas båtnad. Hvad kostnaderne beträffar, sä har man ingalunda förbisett dem; men när Ständerne uppdraga åt Bancofullm. att göra en sak, har man ej funnit dem hysa någon farhåga att använda de medel, som fordras för verkställande af uppdraget, och jag ser således icke deruti något hinder att utsträcka belåningen, på sätt Frih. Palmstjerna föreslagit, och gynna den äfven med nedsättning af räntan. Men att utsträcka den äfven lill accepterade reverser och invisningar, dertill tror jag ej vara skäl för handen, utan man bör gå försigtigt till väga; ty det är en ny erfarenhet man skall inhemta.
N:o ?.6, i anledn. af väckt fråga 0111 befrielse från rotering för Torps prostgård å Dahlsland, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.- Utskms den 23 dennes på bordet lagda betänk. N:o 27, i anledn. af väckt fråga om anläggning af en köping i Wittsjö by af Vestra Göinge härad af Christianstads län, samt inrättande af ett postconlor derstädes. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Jag bestrider in galunda, att i Wittsjö må blifva en köping eller att postconlor der må anläggas, om K. M. anser det lämpligt. Men jag finner deremot oriktigt, att R. St. till Konungen ingå med anhållan om undersökning i detta hänseende, särdeles då Utsk:n sjelfva förklarat, att det behöfves flera skäl än de anförda, innan anläggningen kan tillstyrkas. R. St., om de skulle begagna samma uttryck som Utsk:n, borde sålunda sjelfve förklara, att de ej hade nog skäl för deras recommendation. Då synes mig vara bättre, att R. St. ej begära någon undersökning, utan att de låta vederbör., som i saken äro intresserade, sjelfve vända sig till K. M. Man kan icke förutsätta, att, i händelse de äga skäl och lämpligt glatt bifalla deras ansökan, K. M. skulle vägra sitt samtycke derföre att Ständerne icke recommenderat saken. Jag tillstyrker således, att lt. o. Ad. måtte göra med denna fråga på samma sätt, som de vid nästförflutna riksdag gjort, nemi. låta henne förfalla. Statsoell Ekon.Utsk:ns betänk. N:o 27 afslogs. Till pröfning företogs Statssamt Allm. Besvärsoell Ekon.Utsk:ns den 23 dennes på bordet lagda betänk. N:o 28, i anledn. af väckt fråga om ändring i föreskrifterna ang:de utarrendering af kronolägenheter. Hr Ribbing, Bengt:
I alla fall är Kongl. Majus enda önskan och syftemål , att en tor den inre Handelsrörelsen och Varu-afsättningen alldeles oumgänglig inrättning matte af det Allmänna erhålla de biträden, som af enskildta ej mera stå att förvänta. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Konungslig Nåd och Ynnest välbevågen. Stockholms Slott den 24 Maj a S r 5. CARL. A. G. Möjner. Utdrag af Protokollet öfver Handelsoch Finan ce - A venden , hållet inför Hans Ben 5 5 Maj. 40 5 Hans Majit Konungen i Stats-Rädel å Stochholms Slott den 24 Maj i$J5 3 , hvarvid Hans Kongl. Höghet Kronprins en var tillstädes. Närvarande: Deras Excellencer, Justitiaa-Stats-Ministern Herr Grefve: Gyllenborg och StatsMinistern för Utrikes Arenderna Herr Grefve vert Engeström.' Hans Excellence Herr Grefve Adlercreutz. Stats-Råden, Hans Excellence Herr Grefve’ Rosenblad. Hans Excellence Herr Friherre Flemming. Hans Excellence Kerr Grefve Puke. Hans Excellence Herr Grefve lagerbring. Herr Friherre Adlerbeth. Hof-Canzleren Herr Friherre af Wetterstedt.” Stats-Secreteraren Grefve Mörner. Stats-Secreteraren Grefve Mörner uppläste i underdånighet till justering ett af honom 'förfat. tadt förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Riksens Ständer, angående understöd för Hjelmare Slussverk. Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-Rådets Kedamöters underdåniga tillstyrkande, berörde underdåniga förslag i Nåder gilla: i y.406 Den 25 Maj.' i enlighet hvarmed Nådig Proposition skulle till Riksens Ständer på vanligt sätt öfverlemnas. Ex Protocollo Gust. F. Bohm. Uppläst hos samteliga Riks-Stånden den 25 Maj. Kongl.
Två Stånd hafva således härom stannat emot 2; hvadan till omröstning af Förstärkta Stats-Utskottet föreslås en så lydande proposition: 1:0 Den som bifaller, att å Tionde HufvudTileln uppföres ett Anslag i5ooo R:dr årligen, att användas till kostnaderne vid öfningar för Flottans bemanning, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej; skall i samma ändamål på närrfnde HufvudTitel uppföras ett Anslag af 25ooo R:dr årligen. 5f>4 Stats-Utsknttets Utskottets tillstyrkande i Utlåtandet N:o 253; 3:dje Puncten, att R. St.r ina hos K. M.-t i undercl. anhålla, att inventering i Flottans Ekevirkes förråder må i Nåder anbefallas , och behörig (Jontroll öfver vederbörandes redovisningsskyldighet dervid iakttagas , som är afslaget af H. R. o. A., liar blifvit bifallet af de öfrige 3 RåksStånden ; derjemte V. BorgareStåndet beslutit, att befallning äfven måtte till vederbörande meddelas, att de af slutade Contra elen om Ekevirkes uppköp ej få begagnas till större del, än i den mohn behofvet det klafver och anslagen det medgifva samt utan Statens skuldsättning för framtiden. Då icke iner än elt RiksStånd om detta senare tillägg förordnat, anser Utskottet äfven detsamma förfalla. Den hemställan Utskottet förnyat i 4:^e Puncten af Utlåtandet i\:o 253, om vidtagande af det Stadgande, å R.
— Hos mängden af Revisorerne kan ej fordras, och svårligen finnas, den erfarenhet och sakkännedom uti dylika invecklade förhållanden af den stora penninge-rörelsen, sorn .bör ägas af Herrar Fulimägtige, hvilkas fleråriga befattning lemnat dem mera tillfälle att för sig tydliggöra denna rörelses gång, och äfven gjort detta till en bestämd pligt för dem. Revisorerne böra derföre ock i min tanka, ej grunda något bestämdt omdöme på de beräkningar, hvilka, i afseende på Depositionernes belopp, blifvit dem förelagde. Min tanka är i följd häraf den, att Revisorerne, jemte en framställning af vådan att, genom en för högt uppgjord beräkning öfver Depositionernes medeltal, måhända just uti den för Bankens Credit mäst ömtåliga tidpunkt, rubba Reela Fondens förhållande mot utelöpande Sedelstocken, likväl yttrade sig finna, att Fullmägtiges förslag i afseende på något afdrag i calculcn för hvad å Depositionerne i Växel-Banken kan öfverskjuta den af Rikets Ständer antagne summan 2,400,000, icke strider mot motiverne för och andan utaf Rikets Ständers beslut, i det fall, att denna Dspositionernes ökning ej är en ögonblickets tillfällighet, utan med visshet kan anses antyda ett förhållande, som fortfarande kan påräknas, så väl under närvarande penningeslällning, som under den, hvilken blifver en följd af Silf K - verutvexlingens verkställande. Jag anser att Revisorerne bordt tillstyrka Herrar Fullmägtige: ”att något afdrag utöfver 2,400,000 R:dr må beräknas blott i den händelse, att Banco-Fullmägtige efter noggrannaste pröfning finna att Deposilionernes medeltal, under förloppet af en längre tid, enligt största sannolikhet, fortfarande, så väl innan Silfver-ulvexlingens början, som efter denna tid, kommer att utgöra ett högre belopp än hvad Rikets Ständer i medeltal beräknat.” Af Herr Dom-Prosten, Doctor C. J. Heurlin.
Man säger oss, att allt detta skall vara nödvändigt till förbättring i Myntvärdet; men jag irågar: förbättras då Myntet derigenorn , att Nationen nedtryckes under bekymmer och bördor? och är då Myntets förbättrande, om det också icke rakt motverkades af allt, som verkar menligt på Productionen, _ är det också nödvändigare än Nationens räddning, under ett tillstånd, som snart skulle bringa den stora massan af Näringsidkare till förtviflan? När man eftersinnar, att Myntvärdet på nio år icke varit bättre än det nu är; när man besinnar, att under denna tid hafva 7© Den 17 Martil , f. tn. RronoUtlagorne blifvit förhöjda , Embetsmanpens Loner förökade , och nästan alla de Köpeoch LåneTransdCtioner tillkomna, för hvilka penningar nu kunqa fordras; och när man vidare betänker , att vid allt detta har det just varit till ersättning för Myntets kända fäll i värde, sorn i aila dessa förhållanden , alla Summor blifvit stö>re; så tror man sig berättigad att fråga : Är d t billigt, är det rättvist, att Myntvärdet förbättras utöfver __hvad det var, då ersättningen sålunda gafs? Är det billigt att det sker på deras bekostnad , hvilka sålunda redan en gång gifvit ersättningen , men nu skulle behandlas, som vore den icke gifven ? Nej, mine Herrar! är allt detta icke billighet, icke rättvisa , så är det icke heller klokhet. Aro KronoUtlagOrne icke mera tillräeklige för Statens behof, så höjom dem frivilligt , om vi kunna; men lemnorn dessa RestrictionsSystemers indirecta fördubblingsoperationer; och vi skola åtminstone bespara oss fördubblingen i sådana förhållanden, der rich icke är nödvändig. Den är alltid skadlig i allmänna PenItingeRäntan : Och den är visserligen icke nödvändig i förhållande till ensk
Sif bett fapitalfuinma, font för fnvarje SBrttf härigenom nppfontnter, ffad erläggad lifa afgift för l)tvarje Sttfenbe, font för Saiibtegenbont ftabgab är. Siftväl, od) på bet ©tateit på ena ftbait tttå ivara förfäfrab ont ett iviji ntininiibetvidnittg, SSemiltningösgörorbning 1858. 59 lifafåroät af Sutf font af Sanbtegenbom, famt SSrttföegare å attbra ftbait icfe må tareraö öfwer hmab billighet forbrar, flabgaö hartlieb, att i intet fatt minbre än en totftebet etter mera äit en trebjebet må attfee fåfout egaren» bef)åt(na mittjl af hmarje ffeppttnb få mät f rätfes och hainmar ffattösftnibe, font äfmen för året mågs förbt refognitionésfmibe, efter hammarffattösjernprifet; åttgganbe bet Äommitterabe omitfortigen, att, i enlighet nieb be uppgifne märberiitgögruttber, emettan ftflnämnbe tmenne gräber beftämma egaren» bevittna mittjl af t)marje jfepputib fmibe, nteb rättighet, att i be fatt, ber bet prbitegierabe fntibet an fe» gifma ftörre behållning än refognitiouöfmibet, titt afgift märbera t)mart för ftg, boet nteb förbehåll, att bet ftabgabe minitnimärbet icfe mib något fatt får uitberjligaö. SSinfleit uträfitaö atltib, på fått förut är fagöt, titt fapitat efter $ent procent, och af betta fapitat erläggeö lifa SSemitlning, font af öanbtegenbontaré märbefuntma. § 75. 5öib be
Proposition JYi 25. 21 Med anledning af de vid 1828 —1830 års riksdag inträffade förhållanden, som här ofvan omförmälas och enär härtill kommer, att, på sätt Kongl. Maj:ts och Rikets Stats-kontor i underdånigt utlåtande upplyst, Statsverkets inkomst af ifrågavarande afgift, jemlikt 1855 års Landsbok, utgjort endast 210 Riksdaler 38 skillingar 9 rundstycken Banko, motsvarande 316 Riksdaler 21 öre Riksmynt, och således icke är af någon betydenhet, utan lämpligen kan vid kalkbrukens taxerande till bevillning ersättas, vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer att ånyo fatta ett beslut, öfverensstämmande med det vid 1828—1830 årens riksmöte vidtagna, på det Kcngl. Majit, efter derom erhållen kännedom, mätte detsamma vederbörande till efterrättelse meddela; men då kalkugnsegarne under den förflutna tiden varit, genom fortsatt erläggande af nämnda afgift, befriade från den vid 1828 och 1830 års beslut afsedda förhöjning i bevillningen, har Kongl. Majit funnit den gjorda framställningen om återbekommande af de under tiden debiterade och erlagda kalkugns-afgifterna icke böra bifallas. De omförmälda ämne rörande handlingar skola till vederbörligt Utskott aflemnas. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen. Ar och dag, som ofvan. CARL. J. A. Gripenstedt. Utdrag af Protokollet öfver Finans-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Statsrådet å Stockholms Slolt den 27 Oktober 1859. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Stalsminislern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. 22 Kongl. Maj:ls K åd. Proposition M 26.
Ju mera omtyckt han är, desto mindre skicklig är han ock att sköta sina göromål. Den, som eger allt för många vänner bland allmänheten, kan icke fullt opartiskt och hänsynslöst bekämpa politiska och sociala missförhållanden ... » På grund af denna sin skenbara stolthet, sin djupa afsky för allt slags rökverk och smicker från beundrande vänners sida samt sitt illa dolda förakt för » mobbens åsigter » betraktades Storey under de tre första åren af sin verksamhet i Chicago såsom ett slags hemlighetsfullt vidunder. Han kom hit för ingenting annat än för att gifva ut en oberoende tidning, och i alla riktningar svärmade hans spejare natt och dag öfver hela republiken för att draga in det ena notvarpet retande nyheter efter det andra. Ingenting undgick deras argusögon. Nu ändtligen hade Chicago fått en tidning, som dolde eller undertryckte ingenting. Tidigt hvarje morgon hade Times * läsare reda på allt, hvad som händt dagen förut, och förvåningen var stor. Intet samhällsondt, ingen orätt, intet maktmissbruk fick passera oanmärkt. Ett mindre-tal vardt naturligtvis mäkta förgrymmadt öfver » dessa nymodiga påfund », men det var icke värdt att spjernamot udden. Redaktören var otillgänglig och oåtkomlig, afslöjandets verk fortgick stadigt, äfven om — såsom det, oaktadt all försigtighet, händer vid sådana storartade företag — någon gång begicks ett tillfälligt misstag, tidningen sköt öfver målet, och den oskyldige fick lida med den skyldige. Men framåt gick det i alla fall ... Upphetsningen mot den nya tidningen vardt vulkanisk till sitt väsen. Men prenumeranternas antal växte hastigt. Inga ansträngningar sparades för samlandet af nyheter från den yttre verlden, och de serverades lika så friska, doftande och pikanta som Chicagos egna. The Times började vinna nationell ryktbarhet När det herskande politiska partiet utfärdade förklaringen rörande slafvames frigörelse, upphörde Times ögonblickligen att förkättra kriget och började i stället fördöma det rent af oförsvarliga kränkandet af en del af nationens rättigheter. Nu — så skränade åtminstone dess fiender — var måttet af tidningens skändlighet rågadt. Hon och hennes redaktör gjordes till skottaflor för skurar af ovett från alla delar af norden.
Största delen har bestått af arbetsoch tjenstefolk, men tillfällena hafva icke varit få, då bönder, hvilka här befunnit sig i god ekonomisk ställning, realiserat sin så fasta som lösa egendom och med hustrur och barn dragit åstad okände öden till mötes. Grunden för denna ulflyttningshåg torde i allmänhet mindre böra sökas i de utflyttades missbelåtenhet med deras ställning här i landet, än i deras inbillade förhoppning, att utan särdeles ansträngning i den nya verlden hastigare komma till ett större välstånd; en förhoppning, som oftast blifvit gäckad. Orsaken till de två senaste årens tjenstehjonsulflyltningar till Danmark skönjes hufvudsakligast uti derifrån utskickades tilltag att i länet anställa en slags tjenstehjons-värfning, hvarom de i Länets tidningar införde annonser, smyckade med fördelaktiga anbud, kungjort och såmedelst, särdeles å lider näst före flyttningsterminerne, ingifvit en mängd tjenare af båda könen håg att, med försakande af icke ofördelaktiga tjensler bär i landet, hos nämnde utskickade antaga städja till tjerister å obestämda orter i Danmark. Detta förhållande kan väcka farhåga icke allenast i del afseende alt friska arbetskrafter, för hvilkas användande här i Länet tillfällen icke saknas, blifva undandragne, utan äfven med hänseende dertill, att, äfven om man bör hoppas att en del af de utflyttade genom ordentlighet, flit och sparsamhet kunna bereda sig en tryggad bergning för framtiden, det dock med sannolikhet kan antagas att dc öfrige efter flere ars förlopp med försvagad helsa eller uttömda krafter återkomma till fäderneslandet och öka antalet af församiingarnes fattigpersonal. Välståndet hos allmogen har under de senast förflutna två åren ökats, en följd af goda årsväxter i förening med högt stegrade priser på alla slag af landtmannaprodukler. Detta förhållande ådagalägges äfven genom minskningen i onhängiggjorda lagsökningsmål, hvilkas antal sistlidet år var omkring hälften mindre än under åren 1851 och 1852 samt ännu mycket mindre än för år 1853, då de uppgingo till högsta antalet.
God dag, lilla bror! Hur har han det? FORDRINGSEGARE. 54 ADOLF (halft besegrad; motsträfvigt, skämtsamt). Hvad har du nu gjort för ondt, efter som du kysser mig? TEKLA. Jo, nu ska du få veta det! Jag har förstört fasligt med pengar! ADOLF. Har du haft roligt då? TEKLA. Mycket! Men inte var det på det där krubbmötet åtminstone! Det var skidt, som det heter på danska! Men hvad har lilla bror roat sig med, medan Kurre var borta! eller vädrade efter något.) (Ser sig omkring i rummet liksom om hon sökte någon ADOLF. Jag har bara haft tråkigt! TEKLA. Och inget sällskap? ADOLF. Alldeles ensam! TEKLA (observerar honom; sätter sig i chäslongen). Hvem har suttit här? ADOLF. Där? Ingen! TEKLA. Det var eget; soffan är varm ännu och här är en grop efter armbågen i resåren! Har han haft fruntimmersfrämmande? FORDRINGSEGARE. 55 ADOLF. Jag? Det tror du inte! TEKLA. Men han rodnar! Jag tror lille bror narras? Kom och tala om för Kurre nu hvad han har på samvetet! hennes knä.) (Drar honom till sig; han sjun ker ner med hufvudet i ADOLF (leende). Du är en djeflett, vet du det? TEKLA. Nej, jag är så okunnig om mig själf. ADOLF. Du tänker aldrig öfver dig själf! TEKLA (vädrar och observerar). Jag tänker bara på mig själf jag är en ryslig egoist! Men, hvad du har blifvit filosofisk! ADOLF. Lägg din hand på min panna! TEKLA (jollrar). Är det myror i hufvet igen? Ska jag jaga bort dem, hva! (Kysser hans panna.) Så där! Är det bra nu? ADOLF. Nu är det bra! (Paus.) TEKLA. Nå, tala om nu hvad han roat sig med? Har han målat något? FORDRINGSEGARE. 56 ADOLF. Nej!