Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid 4 Morn. af denna §., hafva Herrar Bagge och Falkman anmärkt, att föreskrift saknas af hvilken Bevis om behörigt Stamphult Papper å Bouppteckningar och Arfskif - 72 Hevi lin i n a:s~ Utskottets ten, sorn förseglade inlemnas, böra vara utfärdade; oell har Utskottet aktat, till förekommande af misstag , nödigt, att slutet af sistnämnde Moment erhåller följande Redaction: ”Och infordra, enar sistnämnde handlingar förseglade inlemnas, bevis undertecknad!, af Förrättningsoch Värderingsmånnen, att de med stämpladt Papper, till behörigt belopp försedda äro.” Riksdags-Fmlmägtigen Löngberg bar trott föreskriften i i3 Morn., att plar af Hyres-Contraeter, böra vid Mantalsskrifningar i Städerne uppvisas ChaVtéräde, afven gora det stadgande nödigt, atti vid nämnde tillfällen, skall ovilkorligen Charl ifcSigillätcE-Ombudsman, eller der sådan ej finnes , Stads-Fiscal, efter af Magistraten erli Allen kallelse, vara vid Mantalsskrifningen närvarande, men då, med föranledande al’ G §. i Kongl. Förordningen, om Mantalsoch 'Skaltskri fningarne i Riket, af den 3o Sept. idta, alltid inom Städerne iagttages, att Stads-Fiscalerne eller någon af Magislraternes Betjente äro vid nämnde tillfällen tillstädes, bär Utskottet ansett alla ytterligare stadganden derom öfverllödige. 16 §. Provisionen för Försäljningsmännen, hafva Herr Prosten Wikblad, samt Riksdags Fuil - Betänkanden. Fullmägtigen Longberg, förmodat vara allt för dryg; hvarföre den förstnämnde föreslagit, att densamma borde i Hufvudstaden nedsättas till 4, i Lanclsorterne till 5 och Reinisslagét till blott i procent; och den sistnämnde yrkat, att den mätte i Stockholm minskas lill 2~ procent.
Betänkande och förslag till Bewillnings-Fö'ordning, jämte de af Utskottet uprättade Tabeller och öfrige Bilagor har funnit derwid följande än, bringar och beslut böra äga rum, nemligen: r:o Att i r Artikeln i §. r Mom. skulle framför orden Lyggnadcr och andre etc. tillägges ordet nödige; samt att dä billigheten fordrar, det enahanda afdrag tk askastningcn, som för tjenstefslks löner och föda färgöras, äfwcn bör äga rum för Hemmansägare, dä han sjelf bcsörjer jordbruket, näst efter orden: jemte Skatte, bör tilläggas: eller dS äboen sjelf brukar hemmanet, den Summa som emot ett beböfligt antal tjensthjono föda och läner jemte skatter swarae. 2:0 Att i r Art. 2 §. r, Mom. Orden: belägne innom samma Socken, förändras till: beläane innom samma Taxerings dislcict, enär äaare af smärre Hemmansdelar, hörande till samma Elaffböra wara berättigade, att sam man Äidd och Ad. prst. Srte Lavd. »dr» Af», S4. - 8Z0 Den 17 April. manslä dem dä de äro närahwarandra, änssönt icke innom samma Socken belägne. Näst ester orden: Letydeligc Äbyggnader, bör i likhet med hwad Riddcrskapct och Adeln beflutit, tilläggas: eller anläggningar. Wid siutet af detta Moment nast ester orden: intill nästa Riksdag, tillägges: därest icke genom oförsedda olyckshändelser ett hemman i sitt werkeliga omräde förminskas. z:o Att i 2 §. 5 Mom. bifölls det Alternativ att afgift för Hus i Städerne stall komma att erläggas. 4:o Att i 2^>ra §.
Om någon af StatsUlsk:s ledamöter är närvar:de, så torde han Den 19 Augusti e. m. 65 han kunna uplysa huru härmed förhåller sisi. Oin jag ej häruti misstagit mig, så skulle frågan nu vara om 3000 H:dr årligen i 3 år för offenlliggöraude af Svenska riksdagars och mötens förhandlingar, hvilket jag vördsamt anhåller alt R. o. Ad. täcktes bevilja utöfver de 2000 R:dr b:ko, R. St. redan på grund af K. M:s Nåd. Propos. anslagit. Hr von Hartmansdorff: Jag tror icke att R. o. Ad. har beviljat de 2000 R:drne. Detta synes också af Utsk:s Betänk. JV? 241, hvari det säges, atf denna punkt är återremitterad af R. o. Ad. och PresteSt., men bifallen af Borgareoch BondeStm. Jag skulle således tro, att icke heller de 2000 R:drne äro beviljade; men erkänner för min del rigtighelen af Gr. Lagerbjelkes anmärkn, Mig synes således, alt då ett svar på Konungens Propos. skall afgifvas, vore det rigtigast att R. o. Ad. beviljade de 2000 R:drne och derjemte ntedgåfve 3000 R:dr derutöfver pä grund af Hr Carlsons motion. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, innan diskussionen vidare fortfore, ansåg sig böra uplysa, att den ifrägavar:de 7:de punkten af StatslJtsk:s Betänk. M 160 innehöll först en framställning af K. M:s i ämnet gjorda Nåd. Propos. och sedermera en referering af Professor Carlsons motion, i hvilken blifvit föreslaget, alt R.
Gynnas icke der vidlag cessionanten genom s. k. tvångsackord, dervid cessionanten i förening med några af fordringsegarne kunna svekfullt bete sig emot en annan borgenär. Huru förhållandet i exekutions-väg? Gynnas icke härvid oftast den lagsökte, genom tillerkändt anstånd med skuldens betalande. Öfverallt osäkerhet, trassel och svekfullhet, allt till följd af en slappad moralitet. Jag nödgas äfvenledes anhålla att få göra ett ytterligare citat rörande ett förhållande, som med denna fråga eger ett oskiljaktigt sammanhang, eller angående pantlånarne, derom tidningen Nya Dagligt Allehanda för d. 23 Februari inncv:de år hade en artikel af följande lydelse: »Stockholms Pantlånare. Det torde vara på tiden att egna någon uppmärksamhet åt denna samhällsohyra, som under de senare tjugo åren vuxit upp likt svampar ur jorden och hvars antal dagligen blir allt större, likasom deras oförskämdhet och prejerier mot de fattige, som behöfva anlita dem, dagligen bli allt värre. Icke nog med att pantlånaren beräknar sig till godo den oskäligt höga vinsten af 3 sk. på riksdalern i månaden, således 75 procent pr år (han är klok nog att ej räkna procenten i öre, emedan 6 öre på rdrn i månaden utgör blott 72 proc.), och detta emot en pant, i värde motsvarande minst två gånger lånesumman, utan dertill kommer äfven magasineringsafgift, tilltagen i proportion af procenten. Låtom oss antaga, att en fattig qvinna för att anskaffa bröd åt sina hungrande barn bär till pantlånaren det enda plagg, hvax-med lion anständigtvis kan skyla sin nakenhet och pantlånaren derpå förskotterar henne t. ex. 1 rdr rint, så kan hon senast en månad derefter återfå panten emot erläggande af, förutom kapitalet, i ränta 6 öre och i magasinshyra 6 öre, summa 12 öre i månaden, hvilket pr år räknadt utgör 144 Den 12 Jani. proc. Detta är ju oerhördt, eller hur? Men ännu oförskämdare blir den fattiga qvinnan prejad, om hon icke är i stånd att inom en månad återlösa panten.
Ett fält af flere hundrade tättpackade ejdrar — ljusa hanar och gråbruna honor — jagades af sköjten, så att skummet efter deras springande simfötter stod som en sky. De flyga icke gärna förr än i sista ögonblicket. Det vackra, lefvande, skarpt begränsade fågelfältet sträckte ut före oss. Fötter och vingar gingo i otrolig snabbhet. Ingen lyfte. Ingen gick ur fyrkanten. Så veko de in i en vik och snattrade. Vi vågade icke kasta ankar. Vi ville vänta de män, som vi sett vid fyren — och de kommo. Allvarliga och tysta rodde de fram till sköjtens sida: »har dokker noko nyt?» De saknade sina kamrater, fyra man. På en annan båt hade två man blifvit borta. Flera båtar hade stjälpt och drifvit bort. Medan vi, som vår plikt bjöd, seglade ute på fiskehafvet, förolyckades våra vänner fiskarena tätt under land — där vi icke voro och där vi icke hade rättighet att ligga. Vår plats var ute på hafvet, men vår plats var också där olyckan var framme. Sedan fiskarena berättat sin nyhet, sutto de tysta i sin båt, och vi stodo tysta på däck. Aftonvinden stank af torsklukt, den torkande torskens fräna lukt från gällarne, och den ännu värre af hufvuden och ryggar från holmarne omkring oss. En båt hade stjälpt i närheten af en annan, sade de skäggiga männen i båten. Men innan hjälpen hann komma, var allt förbi. Ett enda ögonblick hade de hållit sig kvar på båthvalfvet — det nästa sopades hvalfvet rent af en jättevåg — och ingenting syntes af dem, som lefvat nyss. En båt hade kapsejsat icke så långt från land. Två man räddades strax; två strax därefter och sist båten, sedan den passerat några bränningar. Några båtar sades drifva inåt Västfjorden, sedan dess folk räddats. En båt hade tagits in till Hopen. — Ja, en olyckans dag var det. Hvad som skett vid de andra væren visste ingen, och vi veta det icke ännu. Men vi vänta olycksbud och ingenting annat. Mörkret föll på, men vi kunde icke kasta ankar. Återigen styrde vi till hafs och sökte i alla riktningar tills klockan var tolf.
E11 sådan fri-församling är t. ex. den Finska härstädes, hvars medlemmar bo i alla församlingar inom hufvudstaden, t. o. m. utom staden, så att ingen kan hafva riktig reda på hennes utsträckning. E11 församling, som på detta sätt håller sig skild från allt afseende på territorium, bör ock försörja sina fattighjon; ty för hvarje annan är det nästan omöjligt att bålla ordning på dem. Den 9 S e p t e m b e r f. m. a33 l aldra §:n är det tillåtet att ordna fattigvården på sätt inan tinner lämpligast, dock så atl bettlande aldrig må tillåtas. Jag ville här tillägga ett förbud, det nemi. alt landtförsamlingarna ej må vara tillåtet försörja sina fattiga genom omgång, då de fattige vanligen kallas rotehjon. En sådan fattig går eller skjutsas från den ena stugan till den andra, är några dagar på det ena stället och några på det andra. Den som är ärlig löper under ett sådant kringstrykande lif stor fara alt förlora sin goda fräjd. Han tigger vid livar mans dörr, blott med den skilnad, att det är honom föreskrifvet inom hvilken lid lian skall förflyttas tillen annan. Jag har till och med på en gästgifvaregård sett ett sådant rotehjon, som tillika var något fånigt, antasta och förskräcka ett resande fruntimmer. 1 4 §:n hafva Utsktn stadgat: ”Jemte den föräldrar alltid tillhörande förbindchen alt försörja sina barn, skall det i allmänhet åligga anhörige, i rätt uppoch nedstigande led, ali, i män af behof å den ena och förmåga å den andra sidan, bidraga till hvarandras försörjning.” Delta stadgande är alltför inskränkt. Om någon fattig har en förmögen, syster eller bror, sä är denne anhörige icke i rätt uppeller nedstigande led; men månne lian icke likväl bör vara förbunden att draga försorg om det fattiga syskonet?
Föredrogs a nyo Lag-Urskottets, den z Jun» pä bordet lagda, nkläiande öfwer Riksens Ständers Justitiä-Ombudsmans EmbetS Berättelse jemte de dertill hörande särffilta^ytttanden. Zere Den 9 Juni!. Herr Landt - Marskalk^n gjorde proposition till bifall ä La -Utjlko.lcts utlngnde, men Friherre Ledersiröm, ^acod, som sig anmälte, yttrade: < Som jaa sär min dcl anser de afHerr Theologiä Doctor hedren, Herr Borgmastar Dinds sanik Herr Lagman ^lannorllam gjorda anmärkningar, i deras nu upläste särMre yttranden öfwer Lag-Urskottets betänkande, lMra wäl grundade. alksä får jag i ödmjukhet förestå, om icke Ridderska. pet och Adeln med godkännande dcöaf, wille till Lag-Utskottet återremittera betänkandet med anmodan derjemte till Utskottet, att inkomma med ur, latande, huruwida de anse Justitiä-Ombudsmannen haswa smarat emot Riksens Ständers förtroende eller icke, hwilker nödwändigt mäste åligga dem efter stutad granjlkning as hans embets åtgärder Grefwe Strömfelt, klans fredric: dä hwarken den iOO § af Rrgerings-Formen eller d/n zz H Riksdags Ordningen, hwilka omtala JustitiaOmbndsmannens Rlksdagsberätlelse, och i hwilken sednare stadgas, att samma berättelse bör kill Lagutskottet förtvisas, ålägga Lag-Ucskotlet den pligt, att afgifwa något omdöme huru Justltiä-Ombudsmannen silk Embete ulöfwat, har, vä sadan grund, Utskottet ansett sig ej äga skal atl inga nti grauEning af annat, än de Uti dest berättelse anmälte ämnen. Herr von Zckultxenkeim, David, yttrade sig: Riksens Högloft.
Ibland de fördelaktigaste vilkor, som kunna åtfölja så kallade stående lån, är tillåtelsen att efter beqvämlighet få öka sin afbetalning, och således, till förbättring af egen ställning, använda äfven den minsta besparing. Denna rättighet bör derföre icke betagas dem, som begagna - De n 17 F e b r u a V i > e. m. 203 8:0 Läntagaren äger, ätt sjelf, vid lånets ingående, bestämma, huruvida lian önskar att en gång örn året eller en gång hvarje halfår, denna inbetalning verkställa, samt dagen för densamma, blifva ndes hvad sålunda bestämmes, oföränderligen gällande för hela lånetiden. Vid första inbetalningen beräknas ränta från den dag lånet till anordnande beviljades, g:o Dessa ränteoch capital - inbetalningar må, kostnadsfritt för låninnehafvaren, verkställas, antingen i RiksgäldsContoret omedelbart, eller för Con tora ts räkning uti Landtränteriet i det Län, hvarest panten är belägen; skolandes i senare fallet hvarje cjvittencé uti LandsContoret tillika antecknas, samt de influtna pen62 H. na ifrågavarande fond, hälst RiksgäldsContoret alltid kan använda den ökade inbetalningen, dels till nya lån (hvartill, hälst i början, visst ej cundidater lomme att saknas), dels till okad amortering. — Alt låta Landshöfdingen bestämma en enda dag för ett belt Läns låneliquid torde både äga olägenheten att pä en gäng draga en större penningemassa ur Länets circukition, och att betaga hvarje läntagare rättigheten att välja den dag, han för sig finnér beqvämligast. För de flesta torde en liquid om året vara mest fördelaktig, men för den som finnér två bättre, finnes icke skäl för KiksgäldsContoret att neka en sådan option, endast Contoret sedermera har en bestämd dag att påräkna. i4 21 t» Den 17 Fel)rn»rii c. ni. ningarne skyndsamligen till RiksgäldsContoret uppsändas, som god (gör remisslage a ~ procent.
Ehuru det icke lärer kunna bestridas, att denna afgift utgår efter en högst orättvis grund, enär en embetsoch tjensteman, hvars hufvudsakliga inkomst består i sportler, endast för den ringa contanta lönen erlägger Centonal, men deremot en arman med hela lönen på Stat betalar nämnde afgift för fulla beloppet deraf; och att vid tillämpningen en lika orättvisa synes ligga deruti, att blott embetsoch tjenstemän, hvilka ej mer, än andra samhällets medlemmar, af ofvannämnde cassör tillgodonjuta någon fördel, skola dertill bidraga; likväl och då Utskottet, som det icke tillkommer att föreslå någon ändring uti de äldre Författningar, hvarpå denna afgift sig grundar, i ändamål att tillvägabringa en jemnare fördelning deraf, och hvilket dessutom, vid betragtande af det förhållande, som med afgiftens utgörande nu eger rum, i sjelfva verket vore alt bereda en ny beskattning å åtskillige embetsoch tjenstemän, ansett Centonalen, såsom en i äldre tider tillkommen serskild afgift, icke böra försvinna, enär, för det sammanräknade, icke obetydliga, beloppet, deraf motsvarande summa, i sådant full, måste af allmänna bevillningen utgå, samt de tjenstemän, hvilka afgiften utgöra, vid tjensternes emottagande, iklädt sig de dermed förenade 8 Bevillnings-Utskottets Utlåtande, Nio 27. skyldigheter, finner Utskottet sig böra, med frånträdande af sitt derom afgifne Utlåtande, pag. 5 i Betänkandet, vördsamt hemställa, att uti 2 ulra §. af Utskottets förslag, näst efter 3:dje momentet, må införas ett nytt moment af följande ly delse: *Af alla löner, af hvilka Centonal hittills utgått, erlägges en för hundrade, motsvarande den Jörut, under benämning oj Centonalafgift, på löner skedda innehållning,” 3 $. pag. 3.
Det skulle då alltid bero af Stats-utskottet att, efter sitt behag, uppehålla afgörandet genom nya så kallade sammanjemknings-förslag. Ehuru högt skattande hvarje redligt bemödande att vid uppkommen olikhet i åsigter hos Riks-stånden dem förena, kan jag således icke annat än afstyrka bifall till förevarande inbjudning, emot hvars aflåtande jag härmedelst får hos Ri kets Ständer vördsamt anmäla min reservation.» Häruti hafva instämt: friherre Adelsvärd, Erik Seth, herr Nordensvan, herr af Georgii och prosten Lundblad. Professor Agardh, doktorerne Björkman och Wallin samt prosten Berlin hafva reserverat sig så väl emot den af Utskottet nu beslutade inbjudning i förevarande fråga, som ock emot formen för densamma. Af herr Walley: »Sedan Stats-utskottet med 24 röster mot 11 beslutat en inbjudning, hade, enligt min tanka, denna inbjudning bordt göras i öfvensstäm melse med ett af herr Schartau afgifvet, med en rösts pluralitet underkändt, förslag, så lydande: Sedan Borgareoch Bonde-stånden bifallit, men Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet — med undantag af Usta, 4:de, 8:de, 18:de och 19:de punkterne — ogillat Stats-utskoltets i dess utlåtande J\s 319 framställde förslag till omröstning i förstärkt Stats-utskott, rörande de i utlåtanderne J\s 242 och 312 förekommande frågor; så anser sig Stats-utskottet, efter att hafva funnit sin åsigt af tvenne Riks-stånd godkänd, böra härmedelst inbjuda Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet att i förevarande fall foga sig efter Medstånden, samt till omförmälda voteringsförslag lemna bifall; desto hellre som detta otvifvelaktigt blefve säkraste medlet att förekomma söndring inom Representationen, såväl som att befordra den angelägna, hittills af Rikets Ständer uppskjutna, fastställelsen af de i riksstaten förekommande indelda räntor.»
Att de icke heller kunna höra til! den Ekonomiska Lagstiftningens område, synes man tydligen kunna finna af 54§ Riksdagsordningen, hvarest en förklaring förekommer på hvad som bör förstås med oeconomiska mål, nemligen de som ”röra Uppfodrings_ och Undervisningsverken, Allmänna Fattigvården, Laridthus hållningen, Bergverken rn. mMan kan således finna, att den oekonomiska Lagstiftningen icke egentligen kan sysselsätta sig med annat, ån den enskilta arbetsflitens reglementariska ledande till dea ali. månna välmågans förkofran. Den enskiltes förmögenhet och det allmännas välstånd, åro således denna Lagstiftnings yttersta föremål. Po liceLagen, hvilken deremot har till föremål att förekomma och upptäcka brott, samt att förekomma oordningar och allmänna olyckor, och hvars princip år, att inskränka den personliga friheten, så att den kan bestå med allmän säker, het, kan således omöjligen anses vara af Ekonomisk natur, och följaktligen icke stiftas af Kongl. Maj;t ensam. Det återstår följakteligen icke något annat sätt, hvarpå den kan stiftas, ån såsom Allmän Civiloch Criminal lag, nemligen af Konung och Ständer samfält; och detia år så mycket tydligare, som PolioeLagen i sjelfva verket icke år annat, ån ett slags Criminal lag. 12 2 Juli i f, di. Af den omständigheten, att benämningen: FoliceLag, icke finnes i RegeringsFormen, bör ingalunda kunna dragas den slutsats, att denna Lagstiftning tillhör Kongl. Maj:t enskilt. Just derföre, att ingen ting finnes derom särskilt stadgadt, bör tvärtom kunna slutas, att detta slags Lagar måste, intill dess annorlunda bestämdt förordnas, stiftas på samma sått, som de Lagar, med hvilka de hafva närmaste förvandtskap, nemligen Allmänna Criminal-lagar. *— Men sorn Kongl. Maj;t synes böra emellan Riksdagarne kunna få efter nödtorft utfärda Policeförfattningar; så har jag trott att de skulle lämpligast kunna behandlas såsom Lag-förklaringar, och följaktligen vid påföljande Riksdag böra Riksens Ständers pröfning underställas.
Jag tillstyrker således, antingen att Ridderskapet och Adeln ville återremittera detta Betänkande, på detsamma granskningsmethod måtte föreskrifvas för Rikets öfrige Län, som, uti de ofvannämnde, varit öflig, eller, i händelse man nu vid slutet af Riksdagen skulle finna det föranleda till nog vidlyftiga öfverläggningar, att man åtminstone måtte afslå Betänkandet, och lemna saken i sitt närvarande skick till en kommande Riksdag. Herr Hjerta Johan Gustaf: Om Rid derskapet och Adeln återremitterar Betänkandet, så anser jag mig icke nu behöfva yttra mig öfver några saker, som dermed hafva en indirect gemenskap; men om fråga är alt afslå det, så måste jag yttra mig deremot. Meningen är att göra Kyrksocknarne, hvad deras Kyrkomedel angår, till ett helt för sig. Det är olämpligt, att de medel, som Församlingarne inom sig tillskjuta , skola underkastas en allmän 38a Den 10 November f. m. authoritets granskning. Det är ganska farligt, att blanda ihop Statens och Kyrkans medel, eller anse de sednare vara af enahanda natur med de förra, innan Stat och Kyrka äro förenade. Då är det consequent. Uppmärksamheten inom Församlingarne på deras egna angelägenheter skall afsvalna, om de icke få sjelfva granska sine medels förvaltning , och denna granskning skall bidraga, att menigheter vänja sig, att behandla allmänna ärender. Derföre anser jag det vara orätt, att underkasta Kyrkans räkenskaper Statens Central-Verks granskning. Jag yrkar således återremiss med den anhållan, att mera afseende måtte göras på första punkten af motionen. Herr Ribbing, Arvid: Förhållandet uti de conquetterade Provinserne har hiltiis varit, att Kyrkornes inkomster förvaltades af Kyrko-Inspectorer. För att bespara lön till dessa sysslor, blef denna befattning i8i5 öfverflyttad på Pastorerne, hvarmed dock förenades det vilkor, att
Dessa äro de ofullkomligheter i nu gällande föreningshandlingar, som »trängande påkalla Riks aktens Öfverseende.» »Kommittéens Norska ledamöter tillåta sig i underdånighet förklara, att de be»trakta de förändringar i Norges Grundlags § 25, hvilka uppkomma genom de i Kommit* »téens förslag upptagna stadganden, såsom betydliga eftergifter å Norges sida, men hvilka »genomförandet af likhets-grundsatsen och afseende å föreningens väl fordra, samt att de »blott gifvit sina röster för dessa eftergifter under den förutsättning och med det vilkor »att, hvarhelst genomförandet af likhets-grundsatsen och föreningens väl fordra någon så»dan eftergift å Svenska sidan, densamma måtte medgifvas med lika broderlig välvilja. »De Norska ledamöterne hafva ansett att ett sådant fall är för handen uti stadgandet i »Norska Grundlagens § 14, hvarigenom åt Svensk man är lemnad lika rätt med Norsk 24 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 37. natt bekläda Norges högsta och vigtigaste embete, utan att någon motsvarande rättighet när gifven åt Norsk man i Sverige.» I fråga om de båda rikenas ömsesidiga handelsförhållanden stadgades redan år 1815, i det tullen för spanmål, fisk och viktualievaror af alla slag, som sjöledes fördes från det ena riket till det andra, bestämdes till hälften af hvad för samma varor, införda från annan utländsk hamn, erlades, samt inoell utförseln landvägen af hästar, kreatur, spanmål och viktualier alldeles frigafs. Sedan åtskilliga förslag till mera omfattande lättnader i den ömsesidiga handelsgemenskapen blifvit framställda, ledde dessa omsider till utfärdande af den så kallade Meilan-rikslagen af den 24 Maj 1825 i Sverige och den 4 Augusti 1827 i Norge. Efter det emellertid tvister uppstått rörande tillämpningen af nyssnämnde författning, nedsattes en Kommitté år 1845 i Christiania af Svenske och Norske män, för att öfverlägga om hvilka förändringar uti gällande stadganden skulle för gemensamt bästa kunna anses ändamålsenliga.