Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Af Herr Abraham af Malmborg i att Fastighets*värde vid Bouppteckningar bör, enligt nu gillande Författning, upptagas sådant det vid sista BevillntngsTaxertng b!if-’ vit den till Bouppteckning uppgifne Fastigheten åsatt, samt att det år Domaren ålagt att vid Bouppteckningars uppvisande tillse, det berörde föreskrift blifvit iägttagen* Af Herr August von HaetmansdorfT; Att, då nu varande Bevillningsutskott troligen uppgifver billiga Taxer ings-grund er för fast Egendom, något skål ej finnes, hvarföre ej ifrågavarande afgifter skulle erläggas efter Hsrtimansvärdet: att, om det å ena aidan är origtigt att åläggs någon betala tuera än som vederbör efter hans Egendoms råtta värde; så bör man åter å andra sidan tillse, att Fattigförsörjningen icke går i mistning af de inkomster, sorn för dess behof blifvit påräknade och artslagne; hvarföre någon jämkning ansetts nödig. Af Herr Lars Herman Gyllenhaal: att da Chartte Sigillatee Förordningen föreskrifver, att u;i Boupptecknings Instrumenter förrattuingsmäonen skola vid ansvar utföra SterbhusFasögheten till det värde, söra vid näst förutgångne BevillningsTaxering blifvit samma Fastigheter åsatt, och hvilket värde 434 LagVtskotttts Bceånktindtn. sedermera tages till grund får bestämmandet af den ChartaSigillata, sora till Bouppteckningen erfordras} så blifver ock deraf en följd, att den i Lsg föreslcrifne Fattigprocenten måste beräknas efter samma , uti Bouppteckningen utförde, värde; deruti Herr Gyllenhaal ansett Lagutskottet desto mindre kunna göra någon förändring, som detta stadgande finnes infördt i en förordning, sora leder sin upprinnelse från Bevillningsutskottet. Då Utskottets Betänkande till Riksens Högloft.
Då jag yttrade atf rÄssuradöremes intresse i denna fråga vore förbisedt, var det mindre för att dermed vilja såga, att detta interesse icke äfven kunde vårdas, om än Staten skulle komma att öfvertaga Bergningsfunctionen, utan fast mera för att afvända blicken från det rysliga, som man så gerna fäster dervid, att den sjönödlidande, efter sin' olycka, skall betala för bergningen af dess gods: Jag vågar likväl ännu be Höglofiige Bidderskapet och Adeln lästa uppmärksamhet derpå, att efter närvarande Handelsusancer, icke ett bland, tjugu Skepp går utan assuranoe, och att denna i1 sig sjelf välgörande inrättning ofta gifvit vinningslystnaden den för moraliten beklagliga riktning att mången Skeppare gerna ser ett Skepps-1 brott, och kan hända någon godsägare hälldre önskar taga sin ersättning af AssuradÖrerne, än att dess gods framkommer till sin destination. I afseende på Statens öfvertagande af Dykerilnrättningen^ får jag likväl anmärka, att under de invecklade förhållanden, som uppstå vid Avariejnål, och då en Dispasche skall uppgöras, anser jag ett lättare och snarare resultat vinnas, då en enskild man kan vända sig till annan enskild tean, och afgöra ett sådant tvistemål, så till sä* gandes, som man uppgör en Börsaffair, än om ett dylikt blefve underkastadt den Collegiala formen, i all dess långsamma vidlyftighet. Då det i handeln så mycket beror på affairers skyndsamma afslutande, ser jag i denna förändring af så kens närvarande skick, ingen vinst, utan är för Ridd, 0, Ad^ Prot{ IX Band. 2:dra Afd,. 39* 6io Den 31 Octeber e, m. min del benägen tro, att Assuradörernes och dé trafikerandes interesse i allmänhet är mera bevaradt under den enskildta åtgärden, än genom Statens mellankomst.
Boye nu begagnat denna rättighet, så fruktar jag, alt man skulle blifva öfversvämmad af onödiga motioner. Hr Frih. har grundat sin motion derpå, att allmogen icke skulle hafva begripit kungör, af sistl. Augusti månad, hvilken öfvertygelse han stödjer på yttranden af bönder kring Stockholm och borgare här i staden. Jag skulle tro, att en sådan anledn, icke är tillräcklig för att begära en förklaring öfver en författning, utan att man, innan man begär en sådan förklaring, bör göra sig underrättad om, huru författningen i allmänhet inom landet blifvit förstådd och tillämpad. Då motionen blifvit egentligen föranledd af olika opinioner inom Bevilln.Utsk., rörtde förståndet af författningen, får jag upplysa, att man inom Oecon.Utsk., der denna fråga i sammanhang med frågan 0111 näringsfriheten 168 Den ii December e. m. discuterades, allmänt tycktes anse någon förklaring öfver kungör. vara obehöflig, enär kungör., att döma af discussionen, icke der tolkades af någon (icke en gång af dem, som försvarade skråinteresset) annorlunda, än såsom tilläggande landtmannen mera utvidgade rättigheter, än han förut ägt. Min enskilda öfvertygelse är Ufven, att någon förklaring i detta fall icke behöfves, ehuru möjligen redactionen kunde vara fullkomligare och mera bestämd; och då jag dessutom är öfvertygad, att, om motionen skulle blifva remitterad till Oecon.Utsk., Utsk. i detta ämne skall utgå från samma synpunkt som förut, och således afstyrka allt afseende på motionen, och jag dessutom, lika med Frih. Cederström, anser motionen icke vara fullt formenligt väckt, får jag afstyrka remiss deraf, under åberopande af det ytterligare hinder derför, att motionen innehåller begäran af förklaring öfver en författning, som icke finnes, nemi. d. 24 Aug. detta år, af hvilken dag, mig veterligen, ingen författning finnes uti förevar, ämne, utan är den författning, som motionen förmodligen afser, daterad d. 28 Aug. innevar. år. Gr. von Fersen, Hans:
Utlåtande i anledning af motioner om upphörande af den sä haltade Mö t esof gift en. (I. A.) Stats-utskottet har till handläggning fatt emottaga två motioner, en från Iloglofl. Ridderskapet och Adeln utaf hr Johan Olof Gripensvärd och en från Hedervärda Bonde-ståndet af riksdagsfullmäktigen Ola Månsson från Christianstads län, uti hvilka motioner blifvit föreslaget, att, dä den s. k. mötesafgiften, som med 8 sk. per man årligen utginge af gemenskapen vid de indelda infanteri-regementerna, för hvarje regemente, bestående, efter första plan, af 1,200 nummer, ■ efter afdrag af 118 ständigt vakanta nummer, kunde beräknas endast till 150 r:dr och härtill komme, att denna afgift ej utginge, derest karlen algått inom de 2 första månaderna af året, och förminskades till en fjerdedel, derest afgången skett i den 3:dje, 4:de eller 5:te månaden, till en half derest afgången skett i 6:te, 7:de eller 8:de månaden och till tre qvart, om afgången egt rum i 9:de, 10:de eller 11 :te månaden, hvarigenom debiteringen af berörde afgift i betydlig mån försvårades, samt derförutan afgiftens utgörande vid de ärliga uppbördsmötena, vid hvilka soldaten eljest icke behöfde vara tillstädes, för honom medförde vida större tunga än sjelfva afgiften genom den tidspillan, som i följd af inställelsen vid nämnde möten förorsakades, — Rikets Ständer alltså mätte besluta, att omförmälde mötesafgift hädanefter borde upphöra att utgå.
Skrifvelse, N.-o 23■ ii afgift, som med 30 tunnor understigit det, enligt förra contractet, bestämda arrende-belopp af 91 tunnor | kappar spanmål, hvilken minskning i Kronans inkomst Krutmejer , genom Kongl. Svea Hof-Rätts dom af den 5 Augusti 1839, blifvit ålagd godtgöra, äfvensom att, vid den till utarrendering af meranämde hemman förrättade auction, hemmanen af Grefvinnan Wirsén inropats för en arrende-afgift af 76 tunnor | kappar, i underdånighet anhållit, det E. K. M., med hänseende till de flere af sökanden andragne skäl, täcktes af Gunst och Nåd frikalla honom från skyldigheten att utgifva dels de sålunda ådömde 30 tunnor spanmål, dels och de 15 tunnor, Krutmejer, enligt Tings-Rättens ofvanberörde utslag, vore skyldig att, under den återstående arrendetiden eller till midfastan 1856, årligen utgöra. Detta, genom E. Iv. M:s Nådiga remiss af den 15 sisth Februari, till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnade ärende, hafva Rikets Ständer till pröfning förehaft och dervid ansett den omständigheten att, enligt hvad handlingarne utvisa, åkerjorden vid Rinkeby hemman endast utgör 29 tunneoch J kappland, fullkomligen ådagalägga, ej mindre, hvad äfven E. K. M.
Och då dessa lönetillökningar, i händelse ännu ett Sappörkompani kommer att upprättas, synas af behof påkallade, får Utskottet till desamma tillstyrka Rikets Ständers bifall. Sid. 63 rad. 6 uppifrån och följ. står: Under åberopande af sin af Rikets Ständer bifallas. Läs. 1 sammanhang med hvad Utskottet under 12:te punkten härofvan tillstyrkt, hemställer Utskottet, att ifrågavarande anslag må med äskade 3,064 R:dr 6 öre förhöjas. lith. till R. St. Stockholm, tryckt ros Sam. Rumstedt, !SC3. Siats-Utskottets Memorial M 77. 1 ftsO »f. Ank. till Exp -Etsk. den SO Mars 1863, k). T s. m. Memorialmed åtskilliga upplysningar och utredningar, rörande jernvdgarnes ekonomi och anlaggningssdtt. (R .A) Sedan den Afdelning inom Utskotta), hvilken haft sig uppdragen den förberedande handläggningen af de under innevarande riksdag väckta framställningar i fråga om jernvägsbyggnaderna, dels i sistlidne December månad från dåvarande Chefen för Stålens jernvägsbyggnader, Herr Öfversten Friherre Ericson infordrat åtskilliga upplysningar, angående det i och för Statens jernvägsbjggnader redan utförda arbete samt de derpå nedlagda kostnader, äfvensom angående trafiken å de färdiga bandelarnu m. m, dels, i ändamål alt söka utreda åtskilliga förhållanden, som röra jernvägarnes ekonomi och anläggningssätt, anmodat vissa föreslagne sakkunnige personer att inför Afdelningen närmare utveckla de skäl och omständigheter, som, å ena och andra sidan, borde i denna vigliga och invecklade fråga Ingas under Öfvervägande, samt de sålunda äskade upplvsningarne blifvit uii Åfdelningens protokoll antecknade, har Stats-Utskottet funnit sig böra härjemte öfverlemna berörda protokoll, pä det Rikets Ständer derigenom må erhålla fullständig kännedom om den utredning, frågan på sådant sätt erhållit. Stockholm den 20 Mars 1863, Bik till R. St.
Statsoch Banco-Utskotten hafva väl ansett sig, vid det första sammanträde, som varit egnadt till öfverläggningar, i anledning af, så väl den till Utskotten remitterade Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, angående de af en tillförordnad Committé utarbetade Betänkande!! om reglering af Rikets penningeverk m. m., som ock de, i öfrigt till samfäldt behandlande af begge Utskotten öfverlemnade frågor, dels rörande enahanda ämnen, som den Högstberörde Nådiga Skrifvelse omförmäler, dels om understöd, genom anslag af Lån eller andre biträden, för åtskilligc större företag till industriens befrämjande, för visse näringsgrenar i allmänhet, eller enskilda vinstgifvande inrättningar, utaf fonder, om hvilkas användande Rikets Ständer hittills i sammanhang med besluten rörande Pen - 4M Stats-Utskottets Betänkanden. ningeväsendets reglering vid hvarje Riksdag meddelt sine förordnanden; böra stadga den ordning för fortgången af sine arbeten till en fullständig och sammanhängande Utredning af dessa på Utskottens handläggning beroende ämnen att icke, utan särskilde förekommande anledningar, förr än efter det de väckta frågorne, om väsendtliga förändringar i organisationen och bestämmelsen af Rikets Penningeverk, hunnit, att, åtminstone inom Utskotten, bestämdt afgöras, till pröfning borde förekomma hvad som blifvit begårdt eller föreslaget rörande användandet af Medel, hvari tillgången så hufvudsakligen berodde, på det, som i det förstnämnda afseendet kunde blifva beslutadt; och lära således Utskotten, i följd af denna grund för ärendernas ordentliga behandling, till hvilkens fastställande inom sig Utskotten, utan egen fullkomlig öfvertygelse, alt ett nöjaktigt resultat af öfverläggliingarne dess förutan ej vore att ernå, ej heller saknat anledning af åtskilige Utskotten tillhandakomne anföranden inom Riks-Stånden; ännu icke på någon tid lomme i tillfälle , att öfver den Kongl.
Anlages det ock nu, att Kongl. Kollegium då, såsom förhållandet i allmänhet kunde anses vara, ifrån alla öfrige vederbörande fått sig meddelade alla för val-längdernes fullständiga upprättande behöflige upplysningar; så är det dock otvifvelakligt, att, i anseende till det med ulräkningarne, distrikt-regleringen och kontrollerne härvid förenade både noggranna och i sig sjelft tidödande arbetet, 6 ä 8 dagars tid beböft påräknas för utfärdandet af den allmänna kungörelsen örn nya distrikt-fördelningen och de särskilda valförrätlningarne, hvartill sjelfva vallängdcrne samtidigt måste uppgöras för att till Konungens vederbörande Befallningshafvande kunna expedieras, Kongl. Kollegii kungörelse i ämnet ändock icke hade kunnat beslutas eller utgå förr, än den 12 Augusti, eller deromkring. Och om då valdagen hade blifvit af Kongl. Kollegium utsatt lill den 51 Augusti, eller inom den i Riksdagsbeslutet utmärkte terminen; så är det obestridligt, att, utom det att derigenom, såsom ofvan nämndt är, den förut fastställde grunden för valrättens utöfvande, förmedelst 4: de bruks-distriktets väsendtliga förändring, blifvit rubbad, kungörelsen också, i sådant fall, icke medhunnit att före valdagen öfver hela riket vederbörligen publiceras, och till följe hvaraf med största skäl anmärkningar och klagomål deröfver måst befaras, att många vederbörande, i anseende till saknad kännedom om valen, eller till G Bil. till B, St Juslitie-ombiulsmans Embetsberättelse den 15 No v. 1847. följo ;i( val-ortens aflägsenhet, icke ens kommit i tillfälle alt kunna begagna den dem i Grundlagen tillerkända valmannarält.
Öfver den våta marken och de bara trädgrenarna gick en pust af en kall vind, hvilken strök med sig röken från skorstenen, så att dess gråa flagor, osynliga mot den mörka luften, splittrades mot trädens grenar. Gamle Söderberg stod ute på backen och högg ved. Det var krokiga smala pinnar, som lågo i underliga, ormvridna stycken omkring honom på marken. Han hade huggit en hel timme, långsamt och eftertänksamt, med pauser, under hvilka han stod och såg ut öfver sjön. Men när den skarpa vinden kom, tog han sig åt sitt högra ben, i hvilket den värsta reumatismen satt. Och då Söderberg var en from man och i trakten ansågs för läsare, svor han inte, utan tog i stället till sitt favorituttryck, hvilket hos honom ersatt hela samlingen af eder: – Det var märkvärdigt! Sedan han yttrat detta, halft för sig själf, halft uppåt himmelen, som om han velat göra sig hörd, tog han ännu en öfverblick öfver sjön där de svarta vågorna börjat krönas med kammar af hvitt, spottade eftersinnande framför sig och gick in i stugan. – Det blir snö, sade han, i det han satte sig vid spiseln och började sträcka på sitt högra ben, medan han höll det mot värmen för att mjuka upp de genomisade musklerna. – Blir det snö? sade en röst från en vrå af rummet, som de små knotiga pinnarna i spiseln, hvilka glödde rödt, icke räckte till att upplysa. Söderberg tog eldrakan och rörde upp i glöden, lade på ett par nya pinnar och blåste på elden. Lågan flammade upp ett ögonblick, sjönk igen, som när en fågel dyker i vattnet, och låg sedan och pyrde och ansträngde sig för att bli herre öfver det sega bränslet. Ett matt sken föll öfver den del af rummet, hvarifrån rösten kommit. På en låg soffa af trä satt en liten, liksom hopkrympt gumma och letade i en hög potatis, som hon hade framför sig. Med sina knotiga fingrar, hvilka syntes smälta ihop med den gråa dagern från fönstret, lyfte hon upp jordfrukterna en efter en, plockade bort rötterna, som hade växt ut, och kastade dem sedan i en vattenbalja med afbrutna handtag, som stod bredvid henne.
– Se der är du ju! – sade gumman glad, då Gunnar och Bengt inträdde. – Jag trodde intet du skulle komma i dag, efter du var här så nyss. – Kors, jag sa’ ju att jag ändå skulle komma som vanligt – genmälte Gunnar, nästan litet förtrytsamt öfver den gamlas tvifvel. – Åh ja, j unga plä’r säga så mycket och uträtta så litet – sade mor Ingrid, och helsade med detsamma på Bengt, sägande ett vänligt: Guds fred, Bengt! Hur står det till med honom? God jul, mina barn! Hvad ska nu gamla Ingrid fägna er med på julada’n! – Ack! – suckade hon – det är ej nu, som i våra välmaktsdagar! Då kunde jag haft något; nu är det intet eller litet nog. Gunnar suckade helt djupt, och sjelfva Bengt kände en tår vilja bryta fram, vid tanken på detta arma hushålls olycka och undergång, som han så nyss hört Gunnar berätta om. Men snart återkom en sort af munterhet, framlockad af Bengt, hvars tårar ofta kunde hänga öfver en gapskrattande mun, och han började nu prata tok för «muster Ingri», hvilken, vi måste bekänna det, gerna lyssnade till den lefnadslustige ynglingen, för hvilken verlden med alla dess stora och små bekymmer dock var «just ena lita rolighetsverld» såsom han sjelf brukade uttrycka sig, när han var rätt uppspelad och munter. Ynglingarne framtogo sina knyten, och med hjelp af litet smör och litet uppkokad mjölk, fingo de båda trötta vandrarne just ett läckert mål. Gunnar fick ett alldeles utomordentligt beröm af mor Ingrid för «udden» och det nya «mössebandet», hvilket allt gumman betraktade i alla de dagrar, som den lilla stugan erbjöd, koleldsdagern icke att förgäta. I skymningen, innan de unga drängarne återvände hem, talade man litet, men icke mycket om bröllopet, som skulle stå på «trettenda’n», och man kom öfverens, att Bengt skulle komma och hemta gumman, som icke «hittade vägen i skogen på egen hand», och Bengt sade: – Ja varsch!
Klockan sju på morgonen stiga de upp, bädda upp sina sängar så snyggt som möjligt — för de flesta stackars nattgästerna något ytterst ovant; husmodern måste därför alltid göra om det, sedan de äro gångna. Sedan de fått frukost och morgonandakt hållits, måste alla lämna asylen. Dennas utrymme och ekonomi tillåta nämligen ej ett vistande äfven om dagen, hvilket asylens ledare betraktar som ett önskemål, enär de kvinnor, som alldeles sakna sysselsättning, då här kunde erhålla lämplig sådan, till dess annat arbete hunnit anskaffas åt dem. De, som komma redan klockan sex e. m. och stanna till klockan nio f. m., få, om de för öfrigt äro i stånd därtill, lappa och stoppa litet åt sig; men oftast äro de kvinnor, som komma, utsvultna, utmattade, förskrämda och förtviflade och alls ej i stånd att » föra nålen ». En husvill kvinna får kostnadsfritt vistas tre nätter i asylen; i medeltal har dock hittills härberge lämnats hvarje besökande sex k sju nätter; från och med den fjärde natten betalas dock för säng, bad, kvällsvard och frukost 25 öre. Men huru ofta händer det ej, att denna summa ej kan erläggas af den, som intet äger och intet arbete kan finna! Antalet sängplatser är numera tjugo, och under år 1891 hafva 289 kvinnor och barn härbergerats vid asylen; tillsamman 1,586 sängplatser hafva varit upptagna, hvilket i medeltal utgör 6 nätter för hvarje person. A f dessa kvinnor hafva 107 erhållit plats eller lämpligt arbete, 44 hafva blifvit sända till försörjningsinrättning, 7 till sjukhus och 9 till hemorten. Man skall kanske finna antalet besökande ringa för den enda asylen för kvinnor i vår hufvudstad; men orsaken härtill — - utom den för mången afskräckande fordran på en grundlig kroppslig rengöringsprocess — torde förnämligast vara, att asylen i det stora hela ännu ej är allmänt och tillräckligt känd; dess arbete försiggår stilla och obemärkt, ehuru helt visst i sann mening välsignelsebringande. Man måste dock äfven ihågkomma, att den enbart är i verksamhet under tiden från den 1 okt. till den 15 maj. Under de senaste åren har den utvidgat sin verksamhet utöfver den egentliga uppgiften.
I bade sa ten upstä betydande smärigheker för alla bruksägare, hwilkas bruks egendomar äro mera aflägsne ifrän bergslags orterne, dä de icke mera pä Kronans manliga tionde jerns anc ioner, finna en päräknad tillgäng för deras behof, om endast ill qvantiketen, utan ock för behofwet af olika tackjerns forker, genom hwilkas blandning ett gods stängjern kan erhällas. Kronans tionde jern borde ifrån början vwillkorligen in natura astemnas i Kronans dertill inrättade bodar. I sednare tider hafwa de stkattffyldige erhållit den rättigheten, att jemte bruksägare och handlande borgerffapet, göra anbud dera ibid au - Den 18 IuM - 3-7 Lurrioierna, och utbjudes i följd deraf, hwarje hytte ags tionde jern särstill, sä snart jordb uka,ne ! örtlära sig hugade akt sje swe inropa det hwarwid de alsid äga den winst framkör andre köpare, att i piifÄ räkna lindring, genom betpard kostnad för jerners asiesvererande i tionde boden, som eljest borde arras Kongl. Maj:t och Kronans rätt är ostridigt den, a t för en intrad som i en persedel stall er. läggrs, söka den högsta beta ning svar derföre kan erhallas.
“Jag har ridit vida kring om bygden“, sade han vid sin hemkomst, “och jag tycker mig icke se henne i det gamla skicket. Kom jag till Hvitanäs och såg der många bodtomter det var Höskulds thingsplats men när jag kom till Thingskålathinget Valgårds forna såg jag alla bodarna nedbrutna. Hur hänger det dermed tillsammans?“ Sonen svarar: “här äro nya godord upptagna och femtedom och hafva flera skiljt sig från mitt thingslag och förenat sig med Höskulds.“ Man ser huru de äldre godarne genast och direkt blefvo lidande. Valgård dog snart, men han lemnade som ett testamente åt sonen, att han skulle förmå Njåls söner att taga lifvet af Höskuld. Derom rör sig återstoden af sagan. Det är hemskt att följa Mård på alla de krokiga vägar, han vandrar, för att vinna sitt onda mål. Han listar sig in i båda parternas förtroende, ehuru Njål var högeligen misslynt deröfver. Länge stodo de emot hans baktal. Höskuld svarade honom: “du säger aldrig sådant ondt om Njåls söner, att jag tror det. Men skulle så blifva, att du har sagt sant och att antingen jag måste döda dem eller de mig, då vill jag mycket hellre tåla död af dem än att jag skulle göra dem något men. Du är så mycket sämre karl, då du sagt mig detta.“ Sammalunda ville icke Njålssönerne sätta tro till den nedrigas ord, men till sist gåfvo de honom rum. Det slutades dermed, att de slogo Höskuld och Mård var sjelf med om dråpet. En ny tid var kommen. Den fallandes sista ord voro: “Gud hjelpe mig och förlåte eder.“ Då Njål mottog sorgbudskapet, sade han: “hellre hade jag velat mista två mina egna söner än Höskuld“. Nu samlade sig oväder från flera håll. “Mången har jag gjort godt“, sade Njål, “men få torde löna mig derför.“ Han ville icke draga sig undan målet, ehuru det egentligen icke var hans, utan sönernas.
Sedan Distrikt-Chefs-embetet i rikets vestra Tull-distrikt fästat Magistratens i staden Halmstad uppmärksamhet å beliofvet af dervarande Tullkammareoch Packhus-lokalers försättande i fullgodt och rymligt skick; och sedan, vid anställd besigtning, tullhuset befunnits vara af så bristfällig beskaffenhet, att detsamma icke utan alltför stor kostnad kunde ordnas till en Tullkammareoch Paclthus-lokal, motsvarande handelns fordringar i nämnda stad; har, efter förberedande åtgärder för anskaffande af nytt tullhus, hvarvid blifvit utrönt, att annat tjonligt och intill hamnen närbeläget lius icke kunde till billigt pris för nämnda ändamål erhållas, Halmstads Magistrat, enligt uppdrag af stadens Borgerskap, uti en till Kongl. Maj:t ingifven, af Landshöfdinge-embetet i Hallands län förordad, ansökning, i underdånighet framställt Borgerskapets önskan, att till byggnadstomt för ifrågavarande nya tullhus måtte åt staden under full eganderätt upplåtas en till Halmstads slott hörande, emellan detsamma, Slottsvägen, Slottstvärgatan och Nissa-ån belägen, nu, enligt uppgift i handlingarne, till gräsvall begagnad, men för berörda byggnadsföretag särdeles fördelaktig jordlott, betecknad å en vid ansökningen fogad, af O. G. Boije af Gennäs detta år affattad karta; till stöd för hvilken begäran Magistraten för öfrigt underdånigst åberopat, att, i äldre tider, de städer, hvilka icke sjelfva egt tjenlig plats för de mindre tullhusen, fått byggnadstomter af Kronan sig upplåtna. Med anledning af denna ansökning, hvarå Kongl. Maj:ts och Rikets Kammarkollegium, uti infordradt underdånigt utlåtande, tillstyrkt nådigt bifall, föreslår Kongl. Maj:t nu, det Rikets Ständer måtte medgifva, att, utaf den till slottet i Halmstad hörande mark, den del, hvilken på omförmälda karta är utmärkt genom de Kongl. Majits Nåd.