Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
«Jag ber om ursäkt,» var fru Palmans svar. «Hennes nåd och mamsell Smitt kunna visst dröja, så länge de behaga, men vi ha svårt att herbergera dessa herrar, då kapten sjelf är frånvarande; och ingen fara är det med mörkret,» tillade hon, «det är ju det grannaste månsken man vill se.» Det var hvad man kallar «att slå hufvudet på spiken;» men hennes nåd låtsade ej höra anmärkningen, utan svarade: «Nå det passar ju bra då, när svågers kammare är ledig?» «Den har ej varit eldad på tvänne dagar,» invände gumman litet förlägen. «Hvad betyder det? Låt sätta på ett par brasor i tid, går det icke an det?» frågade hon Ottilia, som närmat sig fruarna, för att erfara resultatet af beskickningen. «Hvarför icke, söta mor! om det icke låg så mycket papper och böcker framme. Onkel kunde väl ingalunda förmoda, att någon fremmande ville begagna rummet under hans frånvaro.» «Nå ingalunda skulle våra gossar stjäla hans papper,» sade frun med illa doldt missnöje. «Men det må vara! De kunna ju äfven ligga här i salen. Låt sätta stolar emot soffan, eller bädda åt dem på golfvet, icke ä de så nogräknade.» «Söta mor glömmer, att min kammare, som jag och Leonna gerna lemnat till söta mors och Heddas disposition, ej har någon annan utgång, än genom salen, emedan bokskåpet står för den dörr, som för till fru Palmans rum.» «Det betyder ju ingenting,» menade frun skrattande, «desto tryggare sofva vi, när vi ha ett par raska ungersvenner till hedersvakt utanför.» Hennes nåds anordningar verkställdes. Inne hos fru Palman i kökskammarn bäddades för Ottilia och Leonna. Dylika bestyr, så vanliga på landet — isynnerhet den tiden, när finska gästfriheten äfven bland ståndspersoner ännu var oberoende af lyxens öfverflödiga och konstlade behofver — uträttas med nöje för den välkomne gästen, men i motsatt fall gå de trögt nog.
Men hitintills har olägenheterna deraf varit mindre, då man genom Privat-Banks-sedlär äfven i dagliga, mindre rörelsen kunnat åstadkomma vexling, hvilket icke skall blifva händelsen, då riksmyntet inginge i Privat-Banks-cassorna lika väl som förut och endast supplerades af högre Privat-Banks-valörer. Hvad man genom en sådan förändring skulle vinna ser jag i sanning icke. Om icke meningen varit aLt helt och hållet hindra allmogen att begagna sig af de fördelar, som Privat-Bankerna kunna erbjuda ufven den mindre bemedlade lånbehöfvande, eller bonden, som kanske med lika rätt kunde påräkna att blifva understödd i Disconteller Crediti v-väg och njuta fördelarne afen upp-och afskrifnings-rörelse, som den större possessionaten eller herremannen. — Man har äfven påstått, att om Privat-Banker finge röra sig med mindre sedelvalörer, skulle deras vinst i samma proportion blifva större. Men är det väl då ett fel, att äfven credit-anstalter i vårt land kunna bära sig? Att de kunna gifva vinst är väl tämmeligen tydligt bevis på deras behöflighet; ty vore desse anstalter öfverflödiga, icke af behofvet påkallade, skulle deras verksamhet af sig sjelf upphöra, och den vinst, som skördas af dem, icke fälla så skarpt i ögonen på den småaktiga afundsjukan, som nu varit händelsen. För att rätt uppskatta denna vinst måste man besinna att flertalet af intressenter i ett Privat-Bank-bolag icke disponera öfver flere än 4 ä 5 actier. Contanta utbetalningen för Fyra actier har minst utgjort 320 K:dr.
Jfr Flögel, Gesch. d. Groteskkomischen. s. 184—86, der en annan härledning af namnet uppgifves. Flögel, Gesch. d. Komischen. IV. s. 9. Schack, Gesch. d. dram. Lit. u. Kunst in Spanien. I. Grimm, Deutsche Mythologie. s. 169. Laurentius Petri, Dialogus om then förvandling, som medh Messone skedde, tå Evangelium j wår tijdh först uthi liwset upkom. Skriffwen Anno 1542. Tryckt i Wittenberg 1587. Jfr Keyser, Nordmændenes Forlystelser i Oldtiden. Norsk Tidskrift f. Videnskab og Litt. II. s. 233. Geijer, s. o. II. 2. s. 330. Wieselgren, s. o. II. s 204—5, lemnar en förteckning på de svenska gillena. Ebert, s. o. s. 88. Det älsta mysterium i England utfördes vid en klosterskola; se ofvan s. 54. Overskou, den Danske Skueplads. I. s. 34. Peringsköld gifver den titlen: ”Fragmentum runicopapisticum sev Soliloquium Deiparæ Virginis querulum circa passionem Domini.” Sthlm 1721. Liljegren, Runurkunder, s. 284—91. Wieselgrens öfversättning är intagen i Sv. Sk. Litt. II. s. 498—501. Se ofvan s. 58. Mone, ”Schauspiele des Mittelalters.” I. s. 204 o. följ. Prof. Fredr. Hammerich, hvilken förf. mundtligen meddelade sin åsigt, att den svenska sången var en fri öfversättning af ”Der Spiegel,” har i ett tilläggsblad till sitt arbete ”Den Hellige Birgitta” omnämnt detta förhållande, men med tillägg, att det svenska stycket icke kan kallas en öfversättning, emedan det har betydliga egendomligheter.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk. JN:o 36, ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, betänk, gjorde anmärkntr föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja, blande med nej, förklarade det han troll sig hnna, att denna sednare proprostn blifvit med öfvervägande ja besvarad. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordel lagda betänk. N:q_37, i anledn. af väckt motion om ett tillägg lill 17 cap. 1 § Ärfda-balken. Vid förnyad föredragning lades till handlingarne LagUlsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagde mern.: N:o 38, i anledn. af skedd återremiss af Utsk:s betänk. N:o 20, öfver K. M:s nåd. propos. med förslag till förordn. ang:de handelsboks vitsord; och N:o 39, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk. N:o 28 öfver väckt motion om bestämmande af lid för vitesförbuds kungörande i kyrkorne. Föredrogs ånyo och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 19 och 22 dennes på bordet lagde utlåt:n och betänlcn: N:o 58, i anledn. af väckt motion om beklädnads-direktionernes förpligtande, att insätta en del af de under deras förvaltning ställde fonder uti R.
Enär redovisningen af denna fond ej finnes i Rikshufvudboken intagen, men, efter Revisorernes åsigt, bordt derstädes uti särskild så kallad General-räkning upptagas, på sätt som tillgår med öfrige af Kongl. Krigs-Kollegium förvaltade samt andra allmänna fonder, anse sig Revisorerne ej böra denna omständighet förbigå. §. 2. Då Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer ansett frågan om en förändrad organisation af Norrbottens Fältjägare Corps böra, enligt 80:de § Regeringsformen, utaf Kongl. Maj:t och Rikets Ständer 132 — gemensamt afgöras, samt, i Revisorernas tanke, de för ändamålet samlade medlen följaktligen ej kunna annorlunda, än efter Rikets Ständers medgifvande disponeras, så och enär Kongl. Maj:t, uti förut åberopade nådiga Bref den 7 December 1840, förklarat Sig vilja till Rikets näst derefter sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition i ämnet, hvilket dock vid sistförflutna Riksdag icke ägde rum, få Revisorerne, sorn inhemtat, att fondens förvaltning medför utgifter, de der måhända kunde undvikas, å frågans sålunda ännu oförändrade skick fästa Rikets Ständers uppmärksamhet till den åtgärd, Rikets Ständer kunna i anledning deraf linna lämpligt vidtaga. §• 3. Säkerhetshandlingarne voro vid anställd inventering den 9 sistlidne Oktober i god ordning, och ägde fonden berörde dag: utlånta medel, emot inteckning i fastighet och fem procents ränta, 38,500: „ 4 procents dito 36,066: 32. — Armeens Ackords-amorteringsfonds obligationer emot 4 procents ränta : 17,000: Summa 91,566: 32. — ITtredntngs-A Meiningen. Räkenskaperna, som för båda åren blifvit utan anmärkning granskade i Kongl. Kammar-Rätten, utvisa: Debet. år 1844. år 1845. Balans frän föregående är: Uppbörd: Afdelningens andel i anslagét för försvarsverket i allmänhet . 426,666: 32. — 426,666: 32.
Ad. godkänna den i i5:de punkten föreslagna voterrs-proposm. Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer: D«n i5 September. Ja — 3r. Nej — io. Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. i3 dennes f. m. på bordet lagda memor. N:o 255 med förslag till sammanjemnkning och votertspropos. i anledn. af RiksSlts olika beslut, rör:de mantalspenningarnas beräkning, godkände R. o. Ad. den föreslagna voter:spropos:n. Då nu ånyo föredrogs Statsoch Oecon.TJtskms d. i3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 23 i anledning af gjorda anmärkningar dels vid sistnämnde Utsk:s betänk. N:o 36, dels ock vid de förenade Utsk:ns betänk. N:o 3, beslöt R. o. Ad. att vid ifrågavar. utlåt. N:o 23 luta bero. Lades till handlingarna Statso. Oecon.Utskins d. i3 dennes på bordet lagda utlåttn: N:o 24. i anledn. af väckt fråga, dels om upphörande af kronnbrefbäringsskyldigheten, dels om ersättning för samma onus; N:o 25. i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:ns betänk. N:o 20, rör:de ny indelning till ordinarie knektehåll af oroterad jord, m. m. Föredrogs ånyo Statso. Oecon.Utskrns d. i3 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 26 i anledn. af väckta motioner, dels om upphörande af postföringsskyldigheten, dels om lindring i samma onus. Begärdes ånyo på bordet af Hr Stuart, Carl Gust., samt Gr. von Fersen, Hans. Upplästes och lades på bordet EancoUtsk:s utlåt. N:o 38 öfver det på grund af 3 art.
Ankom till Exp.-Utsk. tion 11 Augustii 182c) Memorial, rörande Friherre C. H. Anckarswärds anledningar till anmärkning mot Konungens Rådgifvare samt Föredragande af Krigsoch Kammar-ärenden, I^idderskapet oclr Adeln har behagat, under den 18 dennes, lill Constitutions-Utskottet remittera åtskilliga anledningar till anmärkning mot Konungens Rådgifvare samt Föredragande af Krigsoch Kammar-ärenden åren i8s5 och 1826, hvilka anledningar Friherre Carl Henrik Anckar swärd i föreskrifveii form anmält, och dem han inför Utskottet uppgifvit vara följande: 1:0 Att Kongl. Förordningen den 9 Maji 1826, angående Rusthålls-afgifterna till Wadstena Krigsmanshus, uti hvilkens 5 §. bland annat stadgas, det i alla afhandlingar om Rusthåll, som säljas eller transporteras, bör tydligen och bestämdt utsättas värdet, hvartill Rusthållet blifvit ansedt, noga afskiljdt Bill. till R. St. Fröt. 1828 och 182g. 3 Sami. so:de Haft. 1 2 Constitutlons-Utskottets Memorial N.-o ^5. från all annan, i samma köp eller transport inbegripen, fast eller lös egendom, tillika i 6 §. innehåller, att Häradshöfdingarne icke må meddela uppbud och lagfart vid de i 5 §. omförmälda fall, med mindre afhandlingarne äro så inrättade, som i sistnämnde föreskrifves; förmenande Motionairen, attén förändring af allmänna Lagen, rörande lagfart, härigenom skett, och att den i Grundlagen anvisade ordning för ändringar af gällande
En så förtjenstfull verksamhet af en Statens tjenare bör väl icke af Stalén lemnäs alldeles utan uppmärksamhet; hvarföre jag vördsammast vågar hos Rikets Höglofliga Ständer begära, en årlig pension af 300 R:dr Runt för framlidne Doktor Billengrens enka och oförsörjda barn. Handlingar, som bestyrka ofvan intagna uppgifter, dels biläggas härjemte, dels skola snart fullständigt meddelas; och anhåller jag, att denna motion matte till Höglofliga Stats-Utskottet remitteras. Stockholm den 15 November l$6ö. L. G. H. Palmlund. 172 Motioner i Preste-Ståndet 1865. Af Kontraktsprosten Rabe: Angående förändring af ett år 1858 till bolaget för sänkningen af sjön Weselången beviljadt lån å 40,000 R:dr till anslag utan återbetalningsskyldighet. Vid gränsen mellan Elfsborgs län och Hallands är sjön Weselången belägen, som fordom upptog med sitt grunda vatten en stor yta, samt skadade stundom, hotade alltid med sina flöden och öfversvämningar en ännu större. Redan lång tid hade man varit betänkt på sänkning af denna sjö, men utvägar saknades för det stora och kostsamma arbetets utförande, till dess en man med kraftig vilja och klar insigt i den stora fördel, företaget skulle för hela orten medföra, hvaraf han dock sjelf, såsom icke jordegare, ej hade någon egentlig vinning att påräkna, år 1854 bildade ett bolag af egarne till de 50£J:dels hemman, hvilkas egor omgåfvo sjöns stränder. Behöriga undersökningar blefvo nu anställda, och dessa utvisade, att jordvinningen skulle blifva omkring 2,000 geometriska tunnland, och dessutom en väsendtlig förbättring beredas åt den vid och ofvanom sjön belägna sanka marken, men att kostnaden skulle uppgå till 168,083 R:dr R.mt, då sjöns sänkning beräknades till ett djup af blott 12 fot under dess varande vattenyta. Arbetsplanen vann Kongl. Maj:ts nådiga bifall, och arbetet börjades.
LJppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. ärendet böra till LagUtsk. älerlemnas. Föredrogs ånyo LagUtskts den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nto 20, i anledn. af väckt motion, om ändring i sättet för landsoch stadsfiscalcrs tilloch afsättande. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, af samma skäl, som han i afseende på LagUlsk:s utlåt. N:o ig anfört, ansåg sig, äfven vid föredragningen af detta utlåt., höra till R. o. Ad. afgifva någon förklaring af orsakerna, hvarföre han trott sig böra föreslå motionens remitterande till Lagutskottet. Motionen anginge nemi. frågan om hvilken auctorilet, som lämpligast borde förordna permanent actor atti landsorterna åtala förbrytelser mot författningarna, och hade derföre synts Hr Landtm, äga något sammanhang med rättegångsverket i allmänhet samt således lämpligast tillböra Lagutskottet. Frih. Boye, Ludv.: Icke heller kan jag förstå annat, än att LagUtsk. är det Utsk., som bör utlåta sig öfver frågan; jag begär således återremiss och anhåller, att LagUtsk. ville närmare eftersinna hvilket annat Utsk. med mera anledn. skulle kunna upptaga frågan än LagUtsk. Jag begär, att dessa ord måtte få åtfölja återremissen. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade gilla LagUtskts utlåt. Ropades nej. Uppå derefter framställd propos., fann R. o. Ad. för godt att återlemna ärendet till LagUtskrs behandling. Vidare föredrogs LagUtskts den 8 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o 21, i anledn. af väckt motion, om utfärdande af ny consuls-stadga. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han af lika skäl, som han förut anfört, ansåg sig nu äfven böra förklara orsaken, hvarföre lian föreslagit den ifrågavar. motionens remitterande till Lagutskottet.
St. härmed hos E. K. M. i underdånighet anhålla, det vederbörande måtte i Nåder anbefallas draga försorg, att, vid de hamnar och allmänna försäljningsplatser, hvarest vågar ännu icke finnas, sådane må varda anbragte, för att till vägning af hö begagnas, i händelse köpare och säljare icke hellre vilja sig dervid betjena af befintlige och vid hömätning hittills bruklige parmar. Rikets Ständer framhärda etc. 308 Exp. Utsi. Förslag till und. Skrif v. N:o 13£. Uppl. o. godk. hos Ridd. och Adeln d. 12 Aug. 1829. Prcste-Ståndet d. 14 Borgare-Ståndet d. 14 Bonde-Ståndet d. 19 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse angående Escadrons Chef emes vid de Indeldta Cavallerie-Regementen åläggande 3 att till Escadronen j emot betalning öfverlemna ett exemplar af ankommande modeller till nya munderingspersedlar. S. A. K. Efter pröfning af åtskilliga hos R. St. framställde förslag, rörande åtgärder, som ansetts skola medföra lindring i rustnings-besväret vid Indeldta Gavallerie-Piegementena, få R. St. hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, till undvikande så väl af den kostnad, de rustningsskyldige få vidkännas derigenom, att modeller tili nya munderings-persedlar måste, från flera olika håll, anskaffas, som äfven af vådan, att de nya persedlarne, genom saknad tillgång till sådane modeller, kunde, för någon obetydlig anledning, blifva casserade, E. K. M. täcktes i Nåder låta utfärda en allmän Författning, hvarigenom Escadrons-Cheferne vid nämnde Regementen Klefve ålagdt, att, vid hvarje tillfälle, då ifrågavarande modeller från E. K. Maj:ts och Rikets KrigsCollegiiun ankomma, ett exem - Exp. Etsk. Förslag till und. Skrifv.
Ar det så att man anser Chefs-embetet onödigt, så bör man besluta dess indragning, vill man åter hafva det qvar, så bör man ställa så till att innehafvaren kan hafva en i förhållande till hans ställning i samhället måttlig utkomst. 1 andra länder, ja, äfven i brödrariket Norrige, anser man det höra till national-äran, att de personer, som stå främst inom embetsmanna-hierarchien, hafva en utkomst, så att de kunna lefva efter sin samhällsställning. Det är svårt att få dugliga embetsman inom den högre sferen, om man, i stället för att hilda ett högsta mål för embetsmannens sträfvan, hvilket kan drifva honom att fördubbla sina ansträngningar, för att skaffa sig kunskaper och duglighet, nödgar honom, hvilket du är fallet, att stanna på en lägre plats, för att der, genom förenande af en mängd enskilda bestyr, söka skaffa sig hvad han beböfver till sin utkomst. Personer inom Utsk., som förmodligen icke tänkt sig in i en högre embetsmans förhållanden, hafva gjort den invändningen, att man endast borde belöna verkligt arbete, jag hörde i dag samma uttryck användas i fråga om H. K. 11. Kronprinsen, och således skulle endast den vara sin lön värd, som hade rent mekaniska göromål. Jag förstår icke huru personer, som likväl haft att göra med de högre statsbestyren, kunnat komma till ett sådant raisonnement. Om jag blott håller mig till de rent mekaniska göromålen, såsom fabriker och jordbruk, så ser jag der verkmästare och rättare, hvilka hvarken sköta väfstolen eller spaden, utan endast vaka öfver det hela, de anses nödvändiga för att leda arbetena och hafva derföre större aflöning än de, hvilka blott hafva mekaniska göromål. Deras antal, som välja embetsmannabanan, minskas allt mer och mer; ty man vänder sig heldre till de industriella yrkena. 1 det verk, för hvilket jag är chef, är brist på extra ordinarie embetsman, och det har händt att tjenster annonserats lediga, utan att någon sökande anmält sig. Det förundrar mig likväl icke, och för alt sätta R. o. Ad. i tillfälle alt sjeif bedöma förhållandet, vill jag anföra 2:ne facta.
Emedlertid hafva nämnde Allmänningar på åtskillige ställen erhållit benämning af Krono-Allmänningar, hvilket i synnerhet är förhållandet med en stor deli af de i Skaraborgs Län belägne, ehuru i 1691 nrs speciella Skogs-Ordning för detta Län desamma upptagas såsom Landsoch Härads-AUmänningar, bestämdt åtskiljde från Kronans Parker, med rättighet jemväl för delegarne, att sälja Skogs-effecter derifrån och dela inkomsten sig emellan. Men desse och dylike Allmänningar, ehuru för Krono-Allmänningar benämnde, hvars nyttjande af ålder tillkommit något Län eller Härad lika med Landsoch Härads-AllmänningaL finner Kongl. Majit icke annorlunda än som 'Landsoch Härads-AUmänningar kunna anses och behandlas. Ehuru således, i anledning af hvad förenämndt är, det synes som Kronan alldeles icke egde någon rätt till Landsoch Härads-Allmänningarne samt de Krono-Allmänningar, hvarå enahanda förvaltning egt rum, har Proposition om Krono-Skogarne i Riket. 45 5 det likväl ansetts att grunden henne tillhörde, och hon har till eget behof låtit utsyna och använda Skogs-effecter derå, äfvensom någre Allmänningar blifvit, mot åsatt ränta, åt enskilde menigheter upplåtne. Kongl. Majit är likväl af den tanka, att de böra, såsom en Landets och Häradets tillhörighet betraktas, att någon försäljning deraf således alldeles icke kan ega rum, men att, med Kongl. Maj:ts och Riksens Ständers bifall, de kunna, med de vilkor och efter de grunder, som funnos billige och lämpelige, till Interessenternes disposition under full egande-rätt upplåtas. / Recognitions - och BergslagsSkogar, som till Kronan återfallit, samt Öfverloppsmarker å de förstnämnda kunna deremot utan inskränkning af Kronan disponeras. Ett lika förhållande inträffar äfven med de Marker som vid afvittring öfverblifva i Rikets Norra Provinser; Men i anseende till Folkbrist och felande
Si, jag är i edra händer: I mågen göra med mig, såsom eder godt och rätt tyckes. Dock skolen I veta, att om I dräpen mig, så läggen I oskyldigt blod uppå eder sjelfva, uppå denna staden och hans inbyggare; ty i sanningene hafver Herren sändt mig till eder, att jag allt detta för edor öron tala skulle. Då sade Förstarna, och allt folket, till Presterna och Propheterna: Denne är icke saker till döds; ty han hafver talat till oss i Herrans vår Guds Namn. Och någre af de äldsta i landena stodo upp, och talade till hela hopen af folket, och sade: Uti Hiskia, Juda Konungs, tid var en Prophet benämnd Micha af Moresa; han talade till allt Juda folk, och sade: Detta säger Herren Zebaoth: Zion skall upplöjd varda såsom en åker, och Jerusalem skall blifva till en stenhop, och ([Herrans]) hus berg till en vildan skog. Likväl lät Hiskia, Juda Konung, och hela Juda icke fördenskull döda honom; ja, de fruktade heldre Herran, och bådo inför Herranom; då ångrade ock Herren det onda, som han emot dem talat hade. Derföre göre vi ganska illa emot våra själar. Var också en, den der propheterade i Herrans Namn, Uria, Semaja son, af Kiriath Jearim; den samme propheterade emot denna staden, och emot detta landet, lika som Jeremia. Men då Konung Jojakim, och alle hans väldige och Förstar, hans ord hörde, ville Konungen låta döda honom. Och Uria förnam det, fruktade sig, och flydde, och for in uti Egypten; Men Konung Jojakim sände några män in uti Egypten, ElNathan, Achbors son, och andra med honom. De förde honom utur Egypten, och hade honom in till Konung Jojakim; han lät då dräpa honom med svärd, och lät begrafva hans kropp snöpliga. Alltså var Ahikams, Saphans sons, hand med Jeremia, att han icke kom i folkens händer, att de hade mått dräpit honom.
Vid några an* märkningar i anledning af hvad Grefve af Ugglas yttrat. Saltpetterlonden är visserligen icke tillkommen genom det årliga bidrag af 58,ooo Riksdaler, som Staten de sednare åren dertill leninat, utan förhållandet med densamma är alldeles sådant sorn Herr Rothlieb anfört. Om lin Riksens Ständer skulle minska fotideri genom ifrågavarande anslag, så återstöde endast 400,000 Riksdaler* Räntan deraf ar visserligen ej tillräcklig att vårda Saltpetter-tillverkningen, och denna nya gren af hational-prodtxctiohfen skulle derigenom aftyna i til! stor skada för Riket. Denna tillverkning är för dyrbar att vanvårda. Kongl. Majit har genom Dess angående Sultpettergärdert aflåtne nådiga proposition, haft för afsigt, att genom fondens bibehållande och räntorne deraf, på en gång underhålla tillverkningen och bereda tillgång att inlösa den saltpetter, som utöfver det erforderliga beloppet årligen produceras. Om nu nödige medel härtill saknades^ så skulle denna industri-gren slutligen försvinna. Betraktar man frågan ur en allmän Stats-oeconomisk synpunkt, blir det svårt att Visa hvarföre denna tillgång företrädesvis skulle användas. Alla äro ense om att summan bör utgå, ty föremålet är lika vigtigt, lika dyrbart lör alla. Frågan är blott hvar penningarne 3oi Den il April e. m. skola tagas. Tåg tror då, att om Riksens Stander anmoda deras RiksgäldsContoir att förskottsvis utgifva beloppet, vore sådant det lämpeligaste, och man kunde sedan vid Stats-regleringen anvisa de medel, som för ändamålet böra disponeras. Angående det bidrag, som Norrska StorTinget möjligen skulle vilja lemna, delar jag fullkomligt Grefve von Rosens yttrade mening. Det faller sig svårt att uppgöra de grunder, på hvilka Riksens Ständer kunna taga befattning med Brödrafolkets angelägenheter. Hvad de vid detta tillfälle vilja gifva, är ännu icke bekant, och huru de vilja göra det, måste naturligtvis vara fullkomligen oberoende af oss. Jag fruktar, att ehuru rigtig
Hofrätten först i fråga om jäf emot ett afhördt vittne, Gabriel Christofersson i Norra Grännaforssa, med åberopande af 1'7 kap. 7 § Rättegångsbalken förklarat, att sorn ostridigt vore, det samma vittne vid den tid, då han sitt vittnesmål afgaf, varit klaganden Johan Svenssons tjenstehjon, något vitsord icke kunde detta vittnesmål tillerkännas, samt beträffande derefter hufvudsaken sig utlåtit, att enär, vid det af Herr Assessorn Lagerstråle ådagalagda förhållande, någon försummelse uti i fråga varande hänseende icke kunde föras honom till last, han blefve från åtalet frikänd; likasom med afseende å hvad Herr Assessorn Carlson i ofvanberörde måtte till sin befrielse anfört, och då dessutom, i följd af den utaf Herr Landshöfdingen Grefve Mörner fattade och vidhållne åsigt, att brefbäringen vore behörigen ordnad, det skäligen kunde antagas, att om än andra åtgärder af Herr Assessorn vidtagits, än dem han uppgifvit, sådant icke medfört åsyftad verkan, Kongl. Hofrätten ansåge