Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad mig beträffade, voro inga sådana tillställningar af nöden; ty hvad behöfde jag mer än hennes blotta åsyn: utom henne var allt för mig intet! Men det förhållande, som oss emellan ägde rum, uppfyllde mig dock med oro. Vår bekantskap hade småningom växt till en nästan syskonlig förtrolighet. Visserligen undföll mig ej, att Fanny hvarje morgon med förnöjelse såg mig ankomma, och att de timmar vi tillbragte tillsammans ej för henne voro de oangenämaste; det förekom mig äfven, liksom hon med saknad skilldes ifrån mig. Men denna tillgifvenhet, var den blott en verkan af vanan, tillfället, behofvet af umgänge? – Uppstod ännu i hennes bröst någon högre, skönare känsla än denna nödvänskap, som endast fostras af slumpen och lika hastigt tändes och förkolnar? Se der frågor, som förorsakade mig mången eftertänksam stund, och icke litet påskyndade min läroifver. Sedan några dagar hade jag beslutat, att bereda henne en öfverraskning af ett annat slag; men jag var icke litet bekymrad om sjelfva sättet, ty dertill fordrades, att hon, åtminstone för en kort stund, lemnade holmen. Redan ofta hade jag gjort henne uppmärksam på belägenheten af Salomos tempel och den utsigt som från denna höjd öppnade sig. I natt hade ett sakta regn fallit: blommorna behöfde ingen vattning. Jag utmärkte tiden på mitt ur, och lofvade henne heligt, att innan visarn ännu framskridit en halftimma, föra henne tillbaka. Änteligen, efter en lång underhandling, lyckades det mig att aflocka hennes samtycke. Nu satt hon med mig i den lilla farkosten, som lätt sväfvade öfver det smala sundet. Nu uppsteg hon med mig på den andra stranden och beträdde den gröna tempelkullen. Långsamt och omständligt visade jag henne först alla märkvärdigheter i det inre af moskéen, innan vi uppgingo på altanen. Här, i fall vi hade rigtigt förstått hvarandra, skulle hon medgifvit, att all möda och all fruktan för förmenta faror rikt belönades genom den sköna och vidsträckta utsigten. Framför allt behagade henne den öfver sjelfva staden.
Att pryda borden i visitrummet med glas, porselän och öfverhufvud med saker, bestämda till dagligt bruk, är en låg smak, så ofta den än varit på modet. Vill man upphänga taflor eller kopparstick i visitrummet, så böra de vara af mästarhand och passa till sitt ämne. Nakna figurer äro oanständiga, vore de än af den störste mästares hand. Familjeporträtter, heldst af de närvarande egarne, passa ej heller i visitrummet. Man bör icke öfverallt vilja anbringa sitt kära jag. Att ändtligen den största snygghet och frihet från damm bör råda i dylika rum, förstås af sig sjelf. Möblering af boningsrummen. Dessa behöfva mindre glans. De fordra renlighet, ordning, ändamålsenlighet, smak, enkelhet. Möblerna kunna här vara af vanligt träd. En ljus grundfärg på väggarne gör rummet ljust och gladt, hvilket i boningsrum är en hufvudfordran. Till dess möbler höra kommod, skrifbyrå, fortepiano, soffa, stolar, små sidobord, runda småbord, en stor spegel. Stora skåp passa äfven icke här. Att ställa porselän, silfver o. d. på kommoder, skåp, eller bord, äfven i boningsrummet, strider mot den nyare och bättre smaken. På kommoden kan en blomstervas, en enkel grupp af marmor eller alabaster, på skrifbyrån ett antikt hufvud ställas. Äfven här fordras jemnmått att hvarje vägg har en enda hufvudmöbel. Om rummets beskaffenhet medgifver, sätter man soffan icke långt från kakelugnen, men aldrig en skrifbyrå (chiffonnier) eller kommod nära soffan. Ett litet sidobord står i dess närhet på sitt rätta ställe, och gör att denna lilla plats vid kakelugnen synes mer förtrolig och beqväm. Möblering af en Sängkammare. En vacker grå färg, med gröna gardiner och förhängen, är rätta färgen i en smakfull sängkammare. Det gröna omhänget ger en angenäm skugga och i ett sådant rum träder det stilla lugnets bild den inkommande liksom till mötes. Måste flera sängar stå i detta rum, så är bäst ställa dem så, att de vetta med örngottet mot hufvudväggen.
Ar det en likgiltighet, om folket skulle hafva l,SOO,0OO R:dr i behåll för andra behof och produktiva ändamål ? Men icke nog härmed. — Det kan icke förnekas, att den gamla medicinen med sina massor af medikamenter framkallar en egen klass af sjukdomar — medikamentssjukdomarne, hvilka ofta nog äro svårare än det ursprungliga onda, som läkaren haft att behandla. Sådant förekommer ej vid homeopathien, och den, som sjelf erfarit skilnaden emellan den s. k. allopathiska och den homeopatiska behandlingen, kan icke tveka i valet dem emellan, om han lemnäs åt sitt eget omdöme. Ser man dessutom på resultatet af de serskilda methoderna, så utfalla de statistiska siffrorna betydligt till homeopathiens fördel; och det är icke utan grundade skäl, som, trots motståndet af de gamla läkareskolorna, hvilka flerestädes verkat pä Regeringarne till förföljelser mot den nya, denna lära likväl under en tidrymd af ett halft århundrade inkräktat ett så stort område, att den utöfvas af tusentals läkare och uti alla länder af verlden. Den är icke heller obekant hos oss, ehuru den ibland Iäkarne räknar, såsom jag tror, endast trenne, som studerat och uteslutande utöfva densamma. Homoepathien är t. o. m. äldre i vårt land än t. ex. i England och Amerika: den äger ock hos oss en mängd adepter, synnerligen bland presterskapet å landet, som med lycklig framgång i alla landsorter bispringa sina lidande medmenniskor. Den har under årets kolera-epidemi visat ett fördelaktigare resultat än 378 Den 31 December e. m. annor behandling af denna sjukdom; och det måste således med afseende serskildt å denna farsots möjliga, ja! sannolika återkomst vara en riksvigtig angelägenhet, att det beredes åt homeopathien ett vidsträcktare tillfälle alt å sjukhus ådagalägga, h.vad den förmår, till jemförelse med den äldre medicinska behandlingen. Om remiss häraf till StalsUtsk. anhälles, och förbehåller jag mig att få förelägga Utsk. till ämnet hörande handlingar och uplysningar. 2:o
Enda möjligheten att komma till slut i sådane tvister mellan Stånden eller mellan Stalsmagterne , är att hvar och en vidhåller sin mening; ty då skall alltid den, som har rätt, sluteligen vinna; och den, som genom artificiella omständigheter vinner för ögonblicket ett orättvist ändamål, förlorar ändå i längden. Jag kan aldeles ej gå in på Herr Cederschjölds förslag, att denna casus singularis, såsom han kallar den, må öfverlemnas till afgörande af ConstitulionsUtskottet. Det vore att stifta lex in casu eller lex specialis och döma efter purt godtycke. Den Corporation, som håller sig till lagen, segrar slutligen. Låt andra gå från lag och börja revolution, de skola ändå omsider förlora. Med Grefve af Wetterstedt kan jag omöjligen förena mig om Memorialets läggande till bandlingarne, för det att tre Stånd redan bifallit det deri gjorda förslag. Jag får påminna Grefven, huru vi fått den Grundlag vi nu hafva. Var det då i följd af samtelige Ständernes beslut, eller blott enligt tre Stånds? Skola vi i en så vigtig fråga, som den, om och när vi skola få Riksdag, ty frågan om innefattas i frågan när, åsidosätta Grundlagen och helt simpelt lyda andra? Tre Stånd kunna ej beröfva oss rättigheten alt besluta, genom det att de Den jo Fe lj ruar i i i. in. i_S - salt sig utom Grundlagen. Den som ej inser vigten af denna sak, ma votera huru som helst; jag skall åtminstone ej rälta mig derefter, att de Tre andre Stånden förbisett Grundlagen. Herr von Troll, Emil: Om frågan endast vore, huruvida nästa Riksdag skall hörjås några dagar förr eller senare-, skulle jag ej deltaga i diseussionen. Men den åtvida vigligare; ty den rörer Grundlagens rälta förstånd och tillämpning, som här blifvit åsidosatt. Grundlagen har nemligen blifvit kränkt, först genom ExpeditionsUtskottets framställning af saken; ty Utskottet har vackt en motion, hvilket är uttryckligen i Grundlagen förbjudet. Man liar sagt, att Utskottet äger göra förfrågningar, och att dess ifrågavarande Memorial endast innefattar en sådan.
Den enda utväg att tvinga till inställelse inför Kyrko-råd, som numera återstår, är således att söka handräckning från E. K. M:ts Befallningshafvande; men, innan denna handräckning hinner meddelas, kan, helst då den tredskande är boende inom en från residens-staden aflägse belägen församling, en lång tid förflyta och det åsyftade ändamålet med inställelsen sålunda gå förfeladt, hvarförutan, jemte det att en nödtvungen inställelse genom kronobetjeningen är egnad att väcka förbittring hos den förekallade, en dylik åtgärd torde ådraga honom större kostnader, än han skulle få vidkännas, derest det förut stadgade bötesbeloppet blefve honom ådömdt. Enligt 11 §:n i Förordningen om Socken-nämnder på landet, utfärdad samma dag som nu gällande Förordning om Kyrko-råd, eger Socken-nämnden att belägga den kallade, som utan förlall uleblifver, först med 32 sk. böter, till fattigvårdens kassa, och derefter med förnyade vilen, till dess de sammanräknade uppgå till tio riksdaler. Blifva åter dessa åtgärder fruktlösa, har Nämnden att vända sig till E. K. M:ts Befallningshafvande. Handhafvandel af Kyrko-disciplinen och hvad till religionens och sedernas vård hörer, erfordrar emedlertid lika mycken skyndsamhet och är lika magtpåliggande, som de ärenden, hvilkas behandling Socken-nämnden åligger; hvarföre och då intet med rättvisa och billighet förenligt medel, som kan verksamt understödja en pastors nit att befrämja ordning och sedlighet inom sin församling, hör honom betagas, Rikets Ständer funnit det vara angeläget, att nyssberörda Förordningar uti ifrågavarande hänseende bringas till öfverensstämmelse med hvarandra. Rikets Ständer få alltså hos E. K. M:t i underdånighet anhålla, det 8 §:nt i Kongl. Förordningen om Kyrko-råd den 29 Augusti 1843 mätte erhålla följande förändrade lydelse: Hvar och en, som i Socknen bor, är skyldig att på Kyrko-rådets kallelse tillstädeskomma. Kallelsen sker genom Sex-män eller Kyrkans betjente och bör meddelas åtta dagar förut.
Derjemte äro betydande besparingar gjorde i koslnaderne för dessa läger genom minskning i Stabernes antal och arfvoden. Beväringen bar blifvit öfvad ej blott som liniesoldat utan äfven som jägare och Artilleri-service. Beklagligen äro de för detta ändamål anslagne medel så obetydliga, alt vanligen blott 9 å 10,000 man kunnat excerceras. Genom begagnande af Rusthållarehäslar vid Artilleriet har detta vapen kunnat erhålla en vidsträcktare öfning än fordom. Stuterien äro betydligt förbättrade, och den inhemska liästafveln så uppmuntrad, att våra norra Cavalleri-regementen numera uteslutande remonteras med Svenska hästar. Beklädnads-Directioner äro inrättade vid de fleste Regementen. Betydliga anstalter äro vidtagne för befrämjandet af salpeter-tillverkningen; och krutfabricationen är betydligt förbättrad. 13 Allm. Besvärsoch Oeconomie-Utslotlets Utlåtande N:o i/j-O. Artilleriet har undergått en fullständig, förträfflig reorganisation. Dess nya materiel torde näppeligen hafva sin make i Europa, både i anseende till modellernes ändamålsenlighet och arbetets soliditet. Nya canonlås äro för Flottans Artilleri inventerade, hvilka befunnits så ändamålsenliga, att man i Frankrike skyndat att tillegna sig denna upptäckt. Ett enkelt och högst användbart antändnings-sätt, medelst de såkallade Callerströmska rören, är vid Fältartilleriet infördt. Dessa rör göra epoque i Krigshistorien och äro en Svensk uppfinning. Bombcanoner hafva vid Flottan blifvit antagne. Nya förbättrade modeller till Infanteri-gevär komma i dessa dagar alt stadfästas. Ny plan till ombyggnad och förbättring af Eskilstuna Gevärsfaktori är uppgjord. Brist på anslag torde kanhända tillintetgöra denna högst magtpåliggande förändring. Armeens lönereglering har blifvit satt i verket, och de fordom så tryckande accorden amorteras genom Pensions-Cassans bemedling, utan betungande för Statsverket. En ny befästningsplan är uppgjord. Enligt densamma är Kongsholms fästning nybyggd. Carlsborgs byggnad fortgår.
Cancelliet, contoret, v a k t b e t j e n i n g efter Utsk:s förslag, endast att den genom tryckfel för lägsta bokhållaregraden upptagna gratification af ioo r:dr rättas till iio r:dr af lönen 55o r:dr). I stället för IJtsk:s slutmening införes följande: ”Härvid iakttages: i:o att notarietjensten indrages vid nuvar. innehafvares afgång; 2:0 att det ena af de trcnne här ofvan för böckernas afslutandc upptagna särskilda arfvoden, af i5o r:dr hvartdera, med år i835 upphörer; 3:o att en bokhål (äretjenst, med 55o r:drs lön och 110 r:drs gratification, ovilkorligen indrages viden af de närvar, begge äldste bokhållarnes afgång; samt 4:o att för öfrigt det öfverlemnas åt Bancofullmägtige att, sedan erfarenheten närmare visat behofvet af görornålens fördelning under nuvar. arbetsordning, kunna efter Direct:ns hörande reglera tjenstemannapersonalen till sammansättning, antal och aflöning, på sätt för verket lämpligast finnes, dock med vilkor: att den nu fastställda stat, efter afdrag af de indragningar, som, enligt hvad bär ofvanföre stadgas, ovilkorligen böra äga runi, icke öfverskrides, utan 48 Den 6 April c, m. snarare, om det utan rubbning i göromålens ordentliga och noggranna gång låter sig verkställa, ytterligare besparing beredes. Hr Stuart, Carl Gust.: Till en början anser jag mig böra tillkännagifva, att jag inom BancoUtsk. icke deltagit i de beslut, som innefattas uti 4:de punkten af förevar, utlåt. Jag bar visserligen sökt göra mina åsigter jemväl i detta fall gällande; men då det icke lyckats mig, har jag icke vidare velat besvära Utsk. med mina aflöningsoch tjensteregleringsförslag eller RiksSt:n med någon reservation vid denna del af utlåt., helst jag förutsett, att en sådan icke skulle komma att leda till något resultat.
Jag har velat härmed endast antyda, att kostnaden i och för denna inventering kommer att öfverstiga deri af Utsk. föreslagne, emedan arbetet icke inom ett år kan afslutas. Den 17 Oktober. lil Hr Montgommerie, Rob. Nils Germ.: Då Hr Lilljehöök icke yrkat afslag å Betänk., vill jag icke vara mångordig, men, utan att dela det yttrade misstroendet emot förvaltningen af Blottans förråder, måste man likväl medgifva, att, sedan ett misstroende yppat sig, en inventering bör anställas, helst om den inskränkes till den del af förråderne, som icke undergått inventering. Både för att gifva efter för den allmänna opinionen och emedan inventeringar kunna medföra nytta för Flottan, enär derigenom brister kunna uptäckas, anser jag Utsk:s förslag i denne punkt böra bifallas, hvarom jag anhåller. Utsk:s förevtde Utlåt, blef uppå härefter framstäld propos. af B. o. Ad. bifallet. Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk-.s d. 10 och 14 dennes på bordet lagda Utlåt. N:o 144, ang:de statsbidrag för beredandet af en förbättrad kommunikationsled mellan det inre af Jemtland samt Norrige. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 10 och 14 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 110, i ani. af väckte motioner ang:de omarbetning elter ändring af K. Stadgan för .Rikets Allm. ElementarLäroverk den 14 Augusti 1850 m. m. 4 ;sta punkten. Hr Hjerta Lars: Till en början måste jag uttrycka min tacksamhet emot Utsk. för den utförlighet, hvarmed Utsk. uptagit de väckta motionerne om förändringar i den sednast utfärdade stadgan för elementarläroverken. Det förefaller likväl, som om Utsk. genom denna åtgärd dragit försorg derom, att dess ressonnementer stå i den mest skärande motsats till det slut hvartill Utsk. kommit för motionernes besvarande.
I;Ivad det förra beträffar, synes det vara betänkligt, att, i anseende till denna Fabricerings natur och beroende af tillmäskningens afverkning, n^got allmänt stadgande tillstyrka, utan med åberopande af sitt redan atgifna Betänkande, rörande Städernes byggnadsoch brandordningar, Bihang till BiksSt. Brot, 1825, g:de Sami. N:r 4a1 6e6 Best), och Ekart* Utslc. Betänkandet). anser Utskottet delta böra öfverlämnäs lé hvarje Stads polis och enskilda omtanka, att till vådors afvärjande vidtaga de tjenligaste medel. 2:o Under medgifvande af redan anförde ovillkorliga grundsats, att Brännvins-tillverknings-rättigheten endast stödjer sig på egandet af jord och kan med Statens förmån icke annorledes utöfva»; så lärer väl frågan angående Krono-Bränneriernaä upphörande vara hufvudsakligen afgjord. R, H. Ständer tillstyrkas derföre, att i underdånighet yrka deras afskaffande, enär deras tillvarelse icke allenast strider emot den antagne grundsatsen, utan äfven erfarenheten visat, att de i samma förhållande tillfogat landtmannen skada, som de gifvit Staten ringa vinst, må hända i sednare tider ren förlust. Detta besannas ytterligare af det erkända factum, att största delen af det Brännvin, som vid Krono-Brännerierna blifvit tillverkadt, ännu finnes osåldt, hvilket bevisar, att landtmannens tillverkning med de redan stadgade pannerymder fullt uppfyller äfven de största Städernas behof, utan prisets stegring. Edvad åter beträffar deras bort-arrendering till enskilda personer uti Städerne Stockholm, Götheborg och Carlskrona, så följer af det föregående, att en dylik åtgärd icke vidare bör ega rum, hälst samma endast framkallat några få personers enskilda vinst Besil. och Ekon. Utsk. Betänkanden. 627 på hela landets bekostnad, men att den hjelp, som för jordbruket bör åsyftas, derigenom förminskats. Skuile Riksens Höglofl.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken ville varna Friherre Cederström, att icke gå utöfver ämnet, ty det har Friherren verkligen gjort, då han här inblandat frågan om LänsNotarierne i en öfverläggning, der frågan endast är, om vi skola ingå i någon pröfning af Lönereglering för LandsStaterne, eller icke. Herr Rosenblad: I den nya frågan, i afseende på varning, vägar jag till Herr Grefven och LandtMarskalken hemställa, om det är mot Friherfe Cederström, som någon varning kan äga rum. Friherre Cederström: Herr Hjerta har yttrat, att den af mig yrkade proposition skulle angå ett alldeles främmande ämne. Herr Hjerta har då glömt, alt hans egen Den ag September. i5g proposition innehåller afslag å precist samma ämne, och att den enda skillnad, som finnes emellan Herr Hjertås och min proposition är, att jag yrkar bifall lill det, hvarå han yrkar afslag. Då jag anser Rikets sannskyldiga nytta fordra bifall till den proposition jag yrkat, är det lika så väl min rätt ätt fortfara i detta yrkande, som det är hans rätt, att yrka afslag derpå. Om Herr Hjerta hade afstått från sin proposition, och tillåtit företagandet af denna punkt momentvis, hade jag visserligen icke haft någonting deremot, ehuru jag helst skulle se, att Utlåtandet bifölls i sin helhet med det tillägg jag yrkat. Friherre Anckarsvärd: Mig förefaller det besynnerligt, att Friherre Cederström yrkdr en proposition, som nu icke lior till saken, och som blott afser att förvara honom rätt, att få göra sin mening gällande i afseende på LänsNotarierne, äfven om Ridderskapet och Adelil skulle besluta, att alldeles icke ingå i någon pröfning af Lönereglering för LandsStaterne. Jag förenar mig derföre helt och hållet med Herr Hjerta, och önskar, att vi måtte skrida lill votering, så fort som möjligt. Tians Excellence Herr Grefven och LandtMdr skalken yttrade, att enär Utskottets hemställan om pröfning af de särskilte tillstyrkanden Utskottet, rörande Landt - Den 29 September.
Jag beklagar, att icke i Ministerens närvaro ega tillfälle att öppet fråga dem, om de tro en sådan sammansättning kunna vara Samhällsbåtande; om de finna den enlig med tidens fordringar; om de finna lämpligt, att bibehålla sådane lemningar från Catholicismens tider, att ännu hafva qvar ett Prestestånd, som endast kan representera sig sjelf, men icke Folket. Jag skulle fråga dem, hvad de sjeifve tro om Folkets tanka rörande våra långa Riksdagar, eller om någon af dem tror sig veta, alt i något land i verlden arbetas så mycket som här, eller att sträfvandet ens ar jemförligt, utan allt resultat. Vi höra från den ena sidan klagas öfver landets vanmakt, och jag bekänner öppet, att jag hör till denna sida. Man hör från den andra sidan sanningen häraf be - Dun ai Juli i f. tn. 7'5 stridas; man lior trefnaden och välståndet försvaras, medelst Tabellverkets intyg oin tilltagande folkmängd, och de seglande fartygens lästetal. — Jag åter hänvisar till det ekonomiska tillståndet; så väl i allmänhet, som inom detta Stånd. Jag appellerar till våra egna medvelanden , till våra slägtiingars och vänners utsago, om välståndet i allmänhet är i tilltagande. Jag frågar, hvad är väl orsaken, att så få af LandtAdeln äro församlade vid våra Riksdagar, att pluraliteten består af personer boende i Staden, eller Embetsmän af höga charger, serskildt hitbefallde från Landsorten. Jag frågar, om anledningen härtill är bristande råd eller liknöjdhet hos Sveriges Adel för Fäderneslandets interessen. Mitt hjerta jäfvar den sednare invändningen; ty uppfylland et af mitt Riksdagsmannakall skulle bli dubbelt svårare, om jag kunde tänka, att det härledde sig af annat än bristande förmåga, att åtminstone utan svårighet kunna vistas vid våra årslånga Riksdagar. Hvad Städernas välstånd beträffar, så möter man mig här med inkastet om ett förökadt antal af de seglande fartygens lästetal. Men om en Stad behöfver en reparation på sin Kyrka, så kan den icke åstadkommas utan det allmännas anlitande.
Sig vilja i 8si8kilda l^ädiga l?ropo8itioner ä8ka, de>8 kör Ooekb^ggnadens osli dei8 kör vattuledning6n8 i (iarlkkrona kullbordandemen lör liv ilka ärilsten Ii03tnaderne Iiär loke uppt'»g»8,. ovur de kör det kör ra bero ak den längre eller kortare tid, lliket8 8tänder limma komma alt, med al86ende ä kör banden varande tillgängar, kör des3 utlörande be8tämma, oeb de kör det 8enare arbetet, livad beträkkar materialierne, om bvilka nu enda8t är kräga, dä, enligt bikst8 8>änders loria beslut, alla öbiga omkoatnader kör detta arbete böra ak OIottan8 ordinarie anrdag utgå, vid köregäende 8tatsregleringar ieke ingått i beräkning blancl /j:de Ikiikvnd-kitelna utsikter, utan varit alkedda, att med ett nsraliildt kri8täsnds an8>ag be8trida8." "Os lrar okvan äberopsds körslag oeb utredningar, med tillbörands Iiandlingar, torde, till närmare upplysning, la l bebörig ordning till 8tatskltsliiittet ökverlemnas." ''Slutligen anser ^>g mig böra kasta Kder8 kongl. Naj:ts hildiga mppmärksambet pä koljande körbällanden, 80m blikvit vidrörda uti 8tats-t3ontorets nn till kiders kongl.
Ank. till Exp. Utsk. den 16 Jan. kl. 1 e. in, Memorial, i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande N:o 3/, öfver väckt motion derom, att Kongl. Förordningen den 1 Maj 1810, som innefattar förbud att, vid försäljning af fast egendom, göra förbehåll om rätt till densammas återlösande, måtte tilläggas retroactiv verkan. Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördige Preste-Ståndet hafva, under den 11 och 5 nästlidne December, återremitterat Lag-Utskottets förenämnde Betänkande, på grund af deremot framställde anmärkningar; men som samma Betänkande, deruti Utskottet tillstyrkt, att motionen måtte lemnas utan afseende, blifvit bifallet af Yällofl. Borgare-Ståndet, under den 7 nyssberörde månad, och af Hedervärda Bonde-Ståndet, under den 30 nästförutgångne November, samt Utskottets yttrade åsigt således blifvit af två Riks-Stånd godkänd; så enär frågan följaktligen, enligt Regeringsformens 87 §., förfallit, lärer något yttrande öfver de framställda anmärkningarne ej erfordras; hvilket vördsamligen anmäles for de Riks-Stånd, som Betänkandet återremitterat. Stockholm den 16 Januari 1845. STOCKHOLM, ecksteihska boktryckeriet, 1845. Lag-Utskottets Memorial, N.-o 68 \ N:o 68. Ank. till Exp.-Utsk. t). a3 Jan. kl. 6 e. m. Memorial, i anledning af åter remins af en punkt i Utskottets Betänkande N:o 3t, angående förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt och arfsrätt m. m.