Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke biträda deras åsigt, som anse, att förbudet mot konventiklar under tiden för gudstjenst bör upphäfvas. Detta skulle endast föranleda till oordningar, ty resultatet kunde blifva att församlingens kyrka blefve tom och folket begåfve sig i stället till konventiklarne. Ett sådant förhållande kan jag icke gilla, utan önskar att förbudet måtte qvarstå. Gr. Sparre: Sedan jag sist hade ordet, hafva flera an märkningar blifvit af Hr von Koch framställda mot omhandlade författningar. Gr. Hamilton åter har icke ingått i detaljer, utan blott åberopat sig på Hr von Köchs anförande, och jag vill derföre till besvarande upptaga sagde anmärkningar i den ordning, hvari de blifvit framställda. Hvad då först beträffar klandret mot det i 1858 års förordning stadgade förbud mot sammankomster under tid, då gudstjenst pågår, ber jag att få upplysa, att nämnde förbud icke är absolut, utan att förordningen säger, att »sammankomst ej utan särskildt tillstånd må ega rum å tid, då allmän gudstjenst i församlingen förrättas,» hvilket innebär altman kan, om särskildta omständigheter dertill föranleda, efter anmälan erhålla tillstånd att hålla sådan sammankomst. Men jag hemställer till Eder, Mina Hrrl om det är tillbörligt att, så länge vi hafva en statskyrka, särskilda konventiklar anställas i huset bredvid kyrkan och församlingen lockas att der, under tid, då allmän gudstjenst förättas, åhöra en vinkelpredikant. Hr von Koch har äfven sagt, att, då samme prest predikar i flere kyrkor, det skulle kunna inträffa, att sådana sammankomster icke finge ega runi den dagen, emedan gudstjenst hölles i pastoratet under hela den ljusa tiden. Men förordningen omnämner icke »pastorat», utan »församling»; och när gudstjenst hålles i församlingens kyrka vet hvar och en, emedan detta alltid söndagen förut från predikstolen kungöres. Det är således endast under de, i vanliga fall 2:ne timmar, då gudstjenst i församlingen förrättas, som förbudet tillämpas.
Resolution och Brefvet den g Januarii 1787* skyldige förklarade att i Båtmansliallet deltaga; hvilken förbindelse, genom Riksdags-Beslutet den a Maji ibio, ytterligare är vorden befästad; •tt, till följd af Kongl. Brefvet den 6 Februarii 1797, Donationsjord, sorn af framfarne Konungar och Städernas Fundatorer, eller andra, till Borgerskapets allmänna bruk och nytta blifvit gifven, bör deltaga i Båtsmanshåll, i hvars hand den ock kommit; atr, i öfverensstämmelse med Kongl. Brefven den 21 Maji 1816 och den 5 Augusti 3817, Städerna, med undantag för Stockholm, betala såsom Vacance-afgift under jredsiid årligen beloppet af Båtsmannens lön och hushyra. 30 Stats* samt Oec.-UtsA. Ut!. N:o uo. samt värdet af hemkallspersedlarne, en tredjedel af kostnaden för beklädnaden till årstjenst och en tredjedel af handräcknings-beklädnadens värde; hvaremot under krigstid, dä hela Båtsmanshallet beständigt måste vara i tjenstgöring, bör erläggas, jemte lönens och hushyrans belopp, hemkalls-persedlarnes och årsbeklädnadens fulla värde, men med befrielse fran serskild ersättning för handräcknings-beklädnaden; att det med Städerna afslutade Contract, hvarigenom de, emot erläggande af Vacance-afgift, sä under fred sorn krig, befrias från elfectiva Båtsmäns posterande, och hvilket Contract ined året 1837 tilländagick, blifvit af Kongl. Maj:t, genom Nådigt Bref den 25 Maji 1824, förlängdt för en obestämd tid, eller intill dess Rikets Ständer, i frågan om Båtsrnans-styrkans frarogena fördelning, Städerna emellan, sig yttrat, och Kongl.
Hvad skyddet beträffar, så kan jag i detta förev:de fall, lika litet som i de öfriga, anse det såsom grundsats riktigt att på detta sätt uppmuntra en näring, eller bereda den en förmån, på bekostnad af andra. Detta är i sjelfva verket blott en ny form af gamla privilegier. Förut hafva nästan alla våra näringar mera eller mindre varit grundade på särskilda rättigheter och förmåner, men å andra sidan hade man då också fjettrat näringarne i sin fria verksamhet, genom vissa inskränkningar i afseende på rättigheten att utöfva dem. Nu hafva dessa inskränkningar till störtsa delen försvunnit, och då är det också rättvist att de derpå grundade förmånerna jemkas i öfverensstämmelse med hvad som blifvit eftergifven Man har särskildt i detta fall åberopat, att det skulle vara ett exceptionelt förhållande, som skulle göra denna fråga til] en statsekonomisk angelägenhet. Man har nemi. sagt, att om vårt tackjern eller vår malm kom på den utländska marknaden, så skulle, äfven om icke mängden blefve så stor, att detta qvantitativt kunde verka nedtryckande på vår jernproduktion, det likväl qvalitativt kunna åstadkomma en sådan rubbning i de förmåner, som Svenska jernet för närv:de nästan uteslutande åtnjuter, att deri Svenska jerntillverkningen härigenom skulle komma att lida högst betydligt. Om detta nu verkligen vore förhållandet, så kunde det visserligen synas betänkligt att medgifva någon rättighet alls att utföra så beskaffade råämnen. Meri denna grundsats har dock redan förut blifvit öfvergifven, och utförseln af dessa råämnen är mot en måttlig tull tillåten, utan att erfarenheten under denna tid, som denna tillåtelse existerat, ådagalagt riktigheten af den förmenta faran. Frågan reducerar sig derföre helt enkelt till en fråga om priset, eller om man, för att gynna den förädlande handteringen, behöfver eller bör söka hålla priset på råvaran nere, genom ett hinder att exportera densamma, d. v. s. genom exporttull. Men när frågan sålunda icke bör betraktas ur någon särskild statsekonomisk synpunkt, utan kan bedömmas enligt vanliga grunder, så är man också derigenom i tillfälle att mera noggrannt göra sina beräkningar.
Vid granskningen af räkenskaperna öfver samtlige ofvannäinnde fonder och medel hafva Revisorerne icke funnit anledning till någon anmärkning; varande uppgifterna rörande de i Rikets Ständers Bank vid revisionsårets slut innestående behållningar medelst •vederbörliga attester styrkta. I afseende å det sätt, hvarpå bevakningen och iudrifningen af fondernas förfallna fordringar blifvit af Ombudsmannen besörjda, hafva Revisorerne, sorn tagit kännedom af bemälde tjenstemaus lagsöknings-diarier samt de utaf honom afgifna särskilda berättelser angående fondernas balanserade fordringar, icke funnit något att erinra. — 9 Vid anställd inventering af fondernas lånehandlingar hafva dessa befunnits vara i god ordning och säkert förvarade. hör de i denna revisionsberättelse förekommande sifferuppgifter ansvarar den Sekreterare, som vid granskningen ders förvaltning och räkenskaper varit hos Revisorerne anställd. Slutligen få Revisorerne anmäla, att de, med anledning af sin instruktion, till Kongl. Maj:t i underdånighet insända ett exemplar af denna berättelse. Stockholm den 14 Oktober i 804. Högloflige Ridderskapet och Adelns ledamöter: FR. v. ROSEN. C. A. BOGEMAN. J. NORDENFALK. GUST. LAGERHJELM. E. ODELSTJERNA. G. W. von FRANCKEN. Högvördige Preste-ståndets ledamöter: JOH. ER. FORSSELL. A. BERGMAN. A. SJÖDING. J. LUNDBERG. ARVID MOBERGER. E. M. TEGNÉR. C. E. LJUNGBERG. A. A. BERGER. Välloflige Borgare-ståndets ledamöter: JULIUS LINDSTRÖM. L. F. ASCHAN. G. C. WITT1. GUST, E. WIDELL, Hedervärda Bonde-ståndets ledamöter: E. M. FALCK. NILS ANDERRSON. G. HULTMAN. NILS OLSSON. A. J. SANDSTEDT. C. J.
Herr Prosten Wikblad har förenat sig med Prosten Anjou, med tillägg, att han icke tror, ehvad beslut än må fattas," om Jftyttningstidens förändrande eller bibehåi* £54 Besv. och Ekon. JJtstc. Betankanåen. lande, att det bör stå i något ovillkorligt samband med husförhören, enär dessa kun* na på ganska olika tider* enligt särskildta locala förhållanden, Verkställas, och busförhörslängderna, såsom i Linköpings Stift sker, justeras till personalen för blifvande Mantalsskrifningar, derigenom, att hvarje husfader ålägges vid vite, att på af Pastor bestämda dagar uppgifva sitt husfolk; men Herr Prosten anser af större vigt, att Man» t^Is^krifningen ej förr äö i November täger sin början. I denna mening har Herr Prosten Öst. berg instämt; då Herr ContractsProaten Linderot deremot förenat sig med Doctor Frykstedt. Härförutan har till Utskottet blifvit öf« verletnnadt ett anförande af Herr Professorn Doctor Lundblad, som ansett förmånligast, att Ayttningstiden återfördes tili början af October månad, då grödans inbärgning vanligen är till det mesta slutad, samt kreaturen ännu taga sin föda ute på marken, och hvarigenom en längre tid kunde vinnas, att före mantalsskrifningen om hösten förrätta husförhören. Häruti hafva flere af Ståndets Leda* möter instämt. Från Vällofl. BorgareStåndet. 7:0 Memorial af Herr M. L. Ekelund, som anser den 24 October i flere afseen - Best. och Ekon. Utsk.
Då likväl någon Fond till detta ändamål nu mera icke år tillgänglig, så linner Stats-Utskottets Betänkanden. flög jag den förbindelse, som Rikets Stånder i förberörde afseende signu åtaga, icke kunna för närvarande annorledes uppfyllas, ån medelst af deras Riksgålds-Contoir utgifvande Obligationer. Att i likhet med hvad som egde rum vid 1812 års Riksdag, i afseende på liqviden af de så kallade Franska fordringarne , ställa de nu ifrågavarande Obligationerne på 10 år och med 5 proCents ränta, förekommer mig betänkligt, enär till gäldande af den årliga räntan skulle erfordras en summa af mera ån 15,000 R:dr hvarje år eller, på 5 år intill nästa Riksdag, då särskilde medel skulle kunna härtill anslås , mindst 75,000 R:dr Banco, men hvartill, efter nu fulländad Stats Reglering och sedan Bevillnings beloppet jemnvål år fastståldt, tillgång icke finnes. Jag har trott mig hällre böra föreslå en kortare betallningstid af sjelfva Capitalet eller 5 år, då Rikets Ständer vid nästa Riksdag komma i tillfälle att till Obligationernes infriande utse erforderliga medel. Och torde, i händelse Rikets Ständer denna hemställan bifalla, åt Herrar Fullmågtige i RiksgåldsContoiret få uppdragas, att, uppå Kongl. Maj:ts tillkånnagifvande, om den återstående utredningens vunna fullbordan samt uppgift af det belopp som en hvar bland i Stats-Utskottets Betänkanden. Reclamenterne tillkomma bör, å motsvarande Summor till vederbörande utfärda Riksgälds-Contoirets Obligationer stålde att betalas inom 5 år utan ränta.
Tvärt om, de moderna rörelserna och sträfvandena skola få sin belysning, de sociala spörsmålen sin behandling och äfven de vigtigaste af dagens händelser » hemma och ute » torde i sammanträngd form komma att meddelas, på det de af vårt kön, som ej hafva tid eller lust att läsa igenom de stora tidningarna, dock måtte hållas å jour med hvad som händer och sker. Och så läkareråd och husliga råd samt skönliteratur till förströ- else i familjekretsen, när vi sitta kring qvällslampan, och mycket annat smått och godt, som du nog så småningom får del af. klok qvinna på sin tid, och då för tiden utöfvade qvinnorna i allmänhet betydligt större inflytande på reformationsverket, än de någonsin tillförene gjort beträffande kristendomens utbredande. Sålunda brefvexlade han flitigt med ingen mindre än sin mäktige motståndares, kejsar Karl den femtes egen syster, drottning Maria af Ungarn, äfvensom med en annan förnäm fru, friherrinnan Argula af Grumbach, hvilken ej blott var den ifrigaste anhängare af den nya läran, utan äfven blef af stort inflytande på Luthers giftermål med Katarina von Bora. För öfrigt bör man ej glömma, att Luther i sin » älskade Käthe » hade en hustru vid sin sida, hvilken ej blott var en dugtig och huslig maka, utan derjemte en högt bildad qvinna, väl skickad att vara följeslagerska åt en sådan man som Luther. Det är sålunda lätt förklarligt, att just han så kärnfullt, som han gjort, förstått att skildra den lycka, som åtföljer ett verkligt äktenskap, och den välsignelse, som en rätt hustru för med sig. — » En from och gudfruktig hustru », säger han, » är en 3ällsynt gåfva, mycket ädlare och kostbarare än en perla. Masnen förlitar sig på henne och förtror henne allt. Hon fröjdar mannen och gör honom glad, bedröfvar honom ej, skänker honom kärlek, men ej sorg under hela hans lif.
Författaren, olik mången annan inventor, grundade sitt system, icke på hypotheser och tomma phraser, utan på verkliga facta, hemtade utur sjökrigens historia från äldre och nyare tider, och anförde en mängd exempel på de utomordentliga verkningar, sorn vid särskilda tillfällen åstadkommits i sjökriget af bomber, kastade på vanligt sätt, hvilka exempel understöddes af berättelsen om åtskilliga försök, som de sednare åren blifvit anställda till utrönande af den clfect, som ihåliga projectiler, skjutna utur vanliga kanoner, kunde åstadkomma på krigsskepp eller andra fartyg, hvaraf allt, i förening dermed, att vanlig kastning med bomber på så små föremål, som ett fartyg, är högst osäker, samt att erfarenheten visat, att krigsskepp kunna motstå några hundrade kulör, utan alt derigenom blifva satta utur stridbart stånd, då deremot en enda bomb, sprungen inuti skeppet eller någon af dess sidor, kan vara tillräcklig att förstöra detsamma; han drog den slutsats, att elden utur nu brukliga kanoner, mörsare eller haubitzer icke kan jemnföras med den, som är att påräkna af bombkanoner eller långa mörsare, så construerade, att de kunna användas till horisontel eld på lika sätt och med samma säkerhet som vanliga kanoner. Afhandlingen lästes med begärlighet af alla dem, som nitälskade för krigskonstens förkofran, och flera nationer började att till ämnets utredande anställa mer och mindre kostsamma försök , hvilka alla bekräftat bombkanonernas betydliga öfverlägsenhet i sjökriget och för kustförsvaret. Bland de utländska försöken äger man den tillförlitligaste kännedom om de, som uti Brest blifvit anställda. Jag vill här omnämna en del af desamma, för att derigenom ådagalägga bombkanonernas företräde vid kustförsvaret, relativt till vanliga kanoner. För ifrågavar. försök ställdes en bombkanon af det föreslagna systemet på en pråm, som förtöjdes på redden, 3o8 Den 28 Augusti. 900 alnar från ett gammalt 80 kanoners skepp (le Pocificateur), hvilket borde tjena till mål vid skjutningen.
Utskottets Memorial . — 10 2 12 — å. 22 Aug. å. 25 Aug. 21 Aug. 21 Aug. och samma Utskotts För(20 — 5 Sept. 5 Sept. a. a. 4 Sept. a. a. 4 Sept. slag till underdånig Skrifvelse M 253. — JO 1 762 Statsverkets inkomster, beräkning al 1 4 1 51 8, 10 Mars 8 Mars 8 Mars å. 8 Mars I7 Svar på återremisser. — 4 •i 218 — 16 Juli 16 Juli b. 17 Juli b. 15 Juli 224 » » och utgifter, jemförelse )7 mellan nuvarande och 1809 års — 4 3 254 — b. 21 Juli b. 23 Juli b. 23 Juli b. 25 Juli 129 » tillstånd och behof, Kongl. proposition derom till Riksstånden 1 4 1 1 — a. a. 4 Dec. a. a. 4 Dec. a. a. 4 Dec. a. a. 21 Dec. Stenkol, upphörande af mätarepenningar derför — 8 — 45 — å. 12 Mars å. 1 Mars b. 1 Mars å. 5 Mars Svar på återremisser — 8 98 — b. 15 Juni b. 28 Maj 28 Maj b. 28 Maj 88 Stipendier för Folkskolelärare, som genomgå institutet för döfstumma och blinda — 4 2 58 b. 14 Aug. b. 14 Aug. b. 13 Aug. b. 15 Aug. 182 — 91 — 2. W —* o w <3 — cr> C5 iif 7 — ? BorgareStåndet. BondeStåndet. Slipendii-fonden, Hvitfeldtska, anN:o N:o| Sid. Adeln. N:o ¥ märkningar vid räkenskaperna lör, se Hvitfeldtska Stipendii-fonden.
Nu deremot, då sådan är att förtjena, emedan fråga är om Konungamagtens 15S Den 25 Januari f. m. inskränkning, då skall man tiga och låta saken gå sin gång. Ilar R. o. Ad. så förhållit sig vid andra tillfällen? Jag vill påminna Eder, Mine Hrr, hvad J beslöten, då Konungen sjelf ville afsäga sig en rättighet, som Ilan egde och eger, nemi. den att hafva 2 röster i Högsta Domstolen. Detta var väl Konungens ensak mycket mer än den fråga, som nu är före, och likväl svaraden J nej. J tillåten icke Konungen afkläda Sig sin magt i detta hänseende! J villen att Han skulle behålla henne, och Han har henne ännu. Man säger att ,det är brist på jemlikhet mellan BondeSt:s och de öfriga Ståndens rättigheter, enär dessa få sjelfva tillsätta sina Sekret., men BondeSt. icke. Jag har redan sökt visa, och förmodar det icke kunna vederläggas, att med BondeSl:s Sekret., är ett annat förhållande än med de öfrigas. När det icke år jemlikhet i sak, så hör man icke fordra jemlikhet i tillsättningen. Intet Stånd är dessutom hos oss det andra likt, och fördenskull äro RiksSt:n serskiljda. Derföre är det olikhet äfven i Talmännens tillsättning. PresteSt:s Talman l. ex. är gifven på förhand, och endast för den händelse att han är hindrad från sitt kalls fullgörande, eger Konungen utse en annan i hans ställe o. s. v. Ville man likväl för den påstådda jemlikhetens skuld sätta i fråga att Konungen borde tillsätta Sekret, i alla Stånd, så skulle jag, jag för min del, ej hafva något deremot. Jag tror alldeles icke, att hvarken R. o. Ad. eller något annat Ständ skulle förlora derigenom. Tvärtom befarar jag att BondeSt. redan förlorat derpå att dess Notarier, som förut tillsattes af Konungen, numera utses af Ståndet sjelft. Men fråga är icke derom väckt och kan således icke nu förekomma. Om R. o. Ad. eller något annat
Majit ”(nätte uttrycka den önskan, alt Kongl. Majit ville låta uppgöra en fullständig yplan för ett genom hela den väsendtligare delen af riket gående jernvägsnät, ”hvaruti Stockholm blefve hufvudpunkten, och hvarvid hufvudsakligaste afse”endet fästades på den nytta, det uti strategiskt afseende kunde medföra vid ett nationalförsvar, och Högstdensamme sedan täcktes gifva Rikets Ständer del "af detta förslag, med anmärkande af de delar af nätet, hvilka för sagde äu”damål ansågos först böra färdiggöras, samt ett specialiseradt kostnadsförslag ”och förslag lill de utvägar och tillgångar, som Kongl. Majit ansåge böra an*vändas för veikets fullbordande, samt att Kongl. M«j:t icke mätte tillåta aå - Ålim. Besv.- och Ekon,-Utskottets Memorial, N,-o 123. 7 ”gon jernvägs-anläggning, förr än denna plan blifvit uppgjord, och i öfverensstämmelse med densamma. Hvad först belräffar grefve Roséns motion, så torde densamma nu icke kunna föranleda till någon delta Utskotts åtgärd, sedan Kongl. Maj:t, uppå grefvens underdåniga ansökan derom, under loppet af innevarande riksdag, den 9 sistlidne Maj, afgifvit nådig skrifvelse till Stats-utskottet, i ändamål att Rikets Ständer måtte komma i tillfälle att närmare öfverväga, hvad åtgärd å det allmännas sida, i afseende på jernvägs-anläggning mellan Örebro och Hults lastageplats vid Wenern, såsom ett för den inhemska handeln och industrien serdeles vigtigt ärende, må vara att vidtaga, samt Stats-utskottet deröfver afgifvit utlåtande, N:o 262. Vidkommande herr Munck af Rosenschölds förslag om uppgörande al en fullständig plan för ett genom riket gående jernvägsnät, så liar Utskottet erhållit kännedom derom, att en sådan plau ge iom enskild försorg torde blifva tillvägabragdt.
Men kan man deponera dessa hos tredje man med sådant förbehåll att sjelf öfver dem i sin lifstid med äganderätt disponera, och likväl anses hafva bortgifvit (hvilket rätteligen vill säga afhändt sig) dem; så kan man ock säkerligen under enahanda förbehåll öfverlemna dem till sjelfva gåfvotagaren; i hvilket fall gåfvan troligen icke, enligt Hofrättens föreställningssätt, behöfde anses ofullbordad. För min del åter tror jag den lika litet fullbordad i ena, som i andra fallet, derest icke öfverlemnande! innefattar afheindande, utan sker med förbehåll om »bibehållen äganderätt och disposition». Förevarande sak har icke stannat vid Hofrättens dom, utan blifvit dragen under Kongl. Maj:ts nådiga pröfning och gåfvan, såsom redan nämndt är, lastställd. Kongl. Maj:ts Dom. gifven den 19 Dec. 1850, lyder nemligen sålunda, att emedan enkan N. N. (gifvarinnan), hvilken ej allenast genom upprättad skriftlig afhandling förklarat sig med varm hand skänka och förära sina dotterdöttrar tillsammans (ett visst belopp) R:dr banco, utan ock, i öfverensstämmelse med hvad berörde afhandling vidare innehåller, för dessa jemte flera gåfvotagandes räkning uti Justitiäcollegii och Förmyndarekammarens vård lemnat en af annan person utgifven, med hypothek försedd skuldsedel å —, härigenom måste anses hafva afhändt sig och tillegnat sina bemälte dotterdöttrar så stor del af nämnde skuldsedel, som motsvarat dft dem gifna belopp; samt Justitiäcollegium och Förmyndarekammaren, med anledning haral, den förärade skuldsedeln emottagit och derefter, enligt hvad ett företedt utdrag ur dess protokoll för den dag, gåfvobrefvet var utfärdadt, visade, berättigat gifvarinnan att, jemlikt det vid gåfvan fästade förbehåll, i sin lifstid uppbära och qvittera den å skuldebrefvet löpande ränta; ty och sorn sålunda upplyst vore, att bemälte Collegium och Förmyndarekammare, hvilken såsom
N:o 311 resande uppkomma , genom de af berörde tillgång för Forvagnarne afsatte hästar.” ”1 följd häraf, och genom af erfarenheten vunnen kännedom deraf, att en tunga, som en gång blifvit , ehuru endast tillsvidare , ålagd eller åtagen, sedermera icke, utan svårighet , kan afskuddas , är det , som jag anser mig böra fortsätta mitt bestridande , att Håll-, Gästgifverieller Reservskjuts må för framforsling af Paketposten eller Forvagnarne användas, äfven med den af Högloflige Utskotten nu föreslagna inskränkning, att sådant icke längre än till nästkommande Riksdag må ega rurn ; utan anser jag, att, genast vid det en sådan Inrättning till verkställighet befordras, anstalter böra vidtagas för besörjandet deraf, att forslingen rnå kunna, genom öf* verenskomne beting med invid vägarne boende hemmansinnehafvare, eller medelst afslutade entreprenader fullbordas, hvartill jag ock förmodar , att tillfällen skola ernås , om betalningen för forslingen till ett emot besväret svarande belopp utstakas, samt att, endast i de fall, dei( slika beting eller entreprenader straxt ické kunna vinnas , det må medgifvas, att , på kort tid , och intill dess vederbörande autoriteter kunna desamma befrämja , utväg till forslingen må sökas genom Håll-, Gästgifverieller Reservskjutsen. ” ”Jag Jiil.t.Bev,s.Ålim,Betv. o.Oec.Utsk.Vtl. N;o9j Q ”Jag anhåller, att denna min reservation får åtfölja Högloflige Utskottens Utlåtande,*’ Åf Anders Håkansson från Elfsborgs Län: ’’Jag reserverar mig emot sammansatta Utskottens beslut , att den tillstyrkta Forvagn»* inrättningen och en Paketsposts fortskaffande skall åläggas de förut h&rdt betungade Reserv-skjutskyldige. Gästgifverieller Reservskjutsen är, i närvarande skick, ett sv: rt onus, ehuru det annorlunda bedömes af mångå, som begagna skjutsen, men slippa att utgöra den.
Min mening är endast, att, under ett samvetsgrannt angifvande på såbbatshelgdens fordringar, vi dock ej torde böra gå så långt uti yrkaudet af hela Söndagens uteslutande användning för andaktsöfning, som den aktade motionären synes åsyfta, och, som jag befarar, dels icke står i öfverensstämmelse med nationens lynne, dels icke skulle leda till det åstundade ändamålet, som är nationens sanna förkofran i gudsfruktan och sedlig förädling. En tungsinnad och tystlåten nation, sådan som t. ex. den Skottska eller Engelska, må kunna oafbrutet egna sig åt andliga betraktelser hela Söndagen igenom; hos oss fruktar jag det blefve ett mekaniskt tvång, ett själlöst försjunkande i tanklöshetens dvala, när det sträcktes utöfver en viss gräns. Svensken är' ingalunda mindre intelligent än Engelsmannen, men hans själ är lifligare, den behöfver mera omvexling för att vara fullt verksam. Måune icke ock, uti den aldrahästa sak, öfverdrifter böra undvikas, och kan man väl, vid en opartisk granskning, anse sådana Dan 3 December e. m. 20T icke förefiunas i deu föreliggande motionens motivering? Så t. ex föreställer sig motionären, att, derest jernbanorna få om Söndagarne begagnas, skall deraf ovilkorligen det bedröfliga förhållande upstå, att städernas befolkning hasta ut på landet, för att der få nya fält för sin sedeslöshet, och att innebyggarne på landet skola medelst jernvägstrafiken lockas att i tusental besöka städerna, för att der frossa af allt, som utbredes för deras njutningslystnad, och att slutligen de mellanliggande stationerna på det sättet skola blifva hemliga krogar, der städernas och landets befolkning samlas för utöfvande af sina orgier. Mig förefaller hela denna bjerta målning såsom härfluten af en nog upskrärnd inbillning. Finnes icke i staden och å landsbygden lag och rätt, iiro icke personer enkom anställda för att vaka olver ordnings vidmakthållande? Stadgar ej vår borgerliga lag straff för förseelsers och olagligheters begående, särskildt skärpta för Söndagen?