Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta ständigt hatade ocli föi * följda, öfver hela jorden spridda folk, som raknar sina representanter bland Wiens och .Paris1 mäktige börsmagnater lika val som bland tiggarne p % polska landsbygden, bland berömda veteiiskapsrniin och konstniirer lika väl som bland de okun nige, kringvandrande scliackrarne, har genoni tidernas lopp bevarat ' sin ras ' egendoiriliglieter, sina religiiisa tractioiier, tron på sin mission. Detta folks öde liar varit tragiskt. An liar det spelat ' en roll i varldshistorien, an liar det lefvat obemärkt och tillbakadraget. Ä n liar dess iitveckling gått, raskt framåt och än liar det envisats a t t i långliga tider hänga fast vid föråldrade läror, åsikter och seder. Det trogna fastliållandet af de religiösa traditionerna, soin under lidanden och förföljelser bidragit $t bevara Israels sedliga kraft, liar ofta, d % det öfvergått till tom bokstafstro varit just den mur, som skiljt Israeliterna från andra folk, gjort dem löjliga, föraktade och orättvist bedömda. I vkra dagar tycks det judiska folkets iitveckling hålla jämna steg med kdturfolkens. Öfverallt i den civiliserade världen finner man bildaile, lärde, inflytelserike judar, visserligen ännu ofta, utsatta för förföljelser, men oftast nyttiga, fördomsfrie och verksamme medborgare i det samhälle de tillhöra. ' 94 Dessa jirdar Sr det icke soin Elim Orz~.szko, Polens, ja kanske Europas nii lefvande forn51iista författariniin, skildrar i sina berättelser. Hon liar sett ett a n n a t slags jiidxt-, ore lirilkas tillvaro deras trosförvaridter i de $tora kulttirstiiderna val knappast 1iá en aning. s / de djupa dalarna », Eliza Orzeszkos första till weiiskaii iifversatta ronian, Br en skildring af Iifret i en liten iindangöiiid polsk-rysk jndestad, belägen lhngt utom civilisationens råmiisken, i en af Eiiropas inest isolerade trakter.
Hofjägmästaren var sig icke lik längre. Hans ansigte var blossande rödt och hans andedrägt inpregnerad af spritångor. Detta gaf mig anledning att sitta öfver dansen och be min kavaljer taga plats, ty min nyfikenhet var redan väckt, och jag anade, att onda makter hade sitt finger med i spelet. » Att ni och grefven blefvo så goda vänner i hast, det förvånar mig verkligen, » sade jag. » Åh, vi ha ju känt hvara — andra länge, fast vi i — inte förlåt, det måtte vara Salignacen, som han spetsade med, som förorsakar denna fördömda hicka, » af bröt hofjägmästaren och bemödade sig att se korrekt ut. » Min vän sköld och jag ha mycket gemensamt, » återtog min kavaljer. » Han är en väldig Nimrod — värre än jag trodde och det ska bli Men förlåt, här sitter jag och konverserar om saker, som omöjligt kunna intressera er, » afbröt han åter. » Ja, uppriktigt sagdt tycks det, som om ni smittats genom umgänget med grefven och tillegnat er hans vulkaniska natur. Ni ser så ecbaufferad ut, som om en eruption förestode. » Pristäfling n:r 2. Sedan tiden för den första pristäflingen nu tilländagålt oeh inom den samma inlemnats ej mindre än trettio sex (36) täflingsskrifter, hvilket ju visar, att täjlingen väckt ett lijligt intresse, hafva vi beslutit att redan nu anordna en » Ha, ha, ha! Alltid lika spetsig och lika förtju —; usande. Men om mitt bepri — isade lugn i ett ögonblick som detta skulle svika mig, och min vulkaniska natu — ur i stället gjorde sig gällande, så är det icke min vän grefvens skuld, utan helt enkelt er, min fröken. Ty det är ni, so — om tändt vulkanen inom mig, so — om ko — ommit mig att glömma » Se här det enda minne jag eger af hofjäg. mästaren, sade Ebba och visade baksidan af ett visitkort för väninnan.
Konungen lät nu genast tillaga ett präktigt gästabud, och aktade gifva sin dotter åt den manhaftige köre-svennen, såsom utlofvadt var. Men konunga-dottern var sorgsen i sin hug för Vattu-mans skull, och ställde sig derföre sjuk, intill dess hon kunde erfara tidningar ifrån honom. Någon tid derefter voro Vattu-mans sår läkta, så att han kunde återvända till sitt gamla herberge. När han nu kom till staden voro alla gator klädda med skarlakan, och folket svärmade omkring med rop och fröjde-skri. Svennen undrade häröfver, och sporde hvad orsaken månde vara till all denna glädje. Då sade värden: »visserligen har du varit långt borta, som icke förnummit hvad nu är i hvars mans munn, att konungen skall gifva sin dotter åt den tappre köre-svennen, som frälsat henne ifrån draken.» Nu förstod Vattu-man huru allt hade tillgått, och kunde han väl dömma, att det icke skedde med prinsessans vilja, att hon skulle svika sin tro och lofven. Han tänkte derföre uppå råd, huru han skulle låta henne veta det han var i lifve, och dertill sjelf få erfara, om hon ännu var honom trogen. Om morgonen, när värden och alla hans gäster voro samlade i herberget, tog Vattu-man till orda: »är det väl någon härinne, som törs hålla ett vad med mig? Jag sätter upp hundrade mark emot andra hundrade mark, det jag till middagen vill skaffa mat ifrån konungens eget bord. Mig lyster mycket att erfara, hvad slags ville-bråd konungen äter.» Vid dessa ord sågo gästerna på hvarandra, och tycktes dem alla att det var ett dristigt vädjo-mål. Värden var nu genast villig att antaga vadet, och satte så upp hundrade mark emot Vattumans-hundrade. Då tecknade svennen en skrift, gaf den åt räfven, och befallte honom gå med bud till konunga-dottern. Räfven lydde sin herres vink, gick upp till kungs-gården, kom in i salen, hvarest konungen satt öfver bord med sina män, samt lade brefvet på prinsessans knä.
Sannolikt förestå oundviklig» utgifter och flere anslag, som Riksens Ständer bifalla; och likväl finnas inga opåräknade tillgångar af betydenhet, efter hvad som hittills synes hafva visat sig. De utomordenteliga behof, som vid sista Riksdagen påkommo kunde af öfverskotten bestridas3 sådane finnas nu ej af betydenhet. Om orsaken till den gäldskyldige jordbrukarens förlägenhet ensamt berodde på spannemålsprisernes låghet, så skulle likväl innehafvaren af spannemålstärande Verk deraf skörda en gifven vinst, samt arbetaren lyftas till välstånd, hvarigenom Riket i det hela icke kunde sägas gå miste om fördelen af ymniga skördar. Men om spannemåls-prisernes hastiga fall icke kan draga med sig nedsättning uti arbetsoch dagsverkspriser; om vidare arbetarens lynne förleder honom att i beqvämlighet förnöta den arbetstid, sorn i anseende till spannemålsprisernes hastiga fall icke behöfver användas till förtjenst; om Borgenär i anseende till vacklande vahrupriser icke kan bedöma Gäldc-närens ställning; om capital saknas hos producenten och beräkningsgrunder hos handlanden att magazinera spannemål; om sädens vanpris medför en ökad opruductiv consumtion genom vanvård eller slösaktig lefnad: samt slutligen nya eller mera utvidgade bandtverk, sltjder och näringar icke upptaga det öfverskott af spannemål, som möjeligen kunde efte: fl, re års ymnoge skördar äga rum j 92a Den 2§ Fcbruarii, så torde den klagan man. spörjer icke sakna grund. Bristande afsättning tillkännsgifver antingen bfver-prndiiction, eller att enskilda spännemåls-upplag icke göras; den förra bör upptagas af näringar eller export; det senare ersättes icke nu af någon allmän Wagazins-Inrättning. Kunds producenten bålla på vahran, så föllo icke priserne genom nöd-atsalu, msn utskylderne medgifva icke eget handelsförlag och misstroendet i penningerörelsen drar penningen frän honom. Detta misstroende kan bestå dels uti långifvarens osäkerhet huruvida låntagaren kan och vill betala, dels uti fruktan för vacklande uti myntets värde.
Säkerheten af dessa lån består endast och allenast i personel borgen, hvilken i Banken omöjligen kan bedömas efter annan måttstock än vederhäftighetsbetygen. Också bar Banken under förra tider derpå gjort betydliga förluster, hvarom de hos K. St:r ofta förekommande afskrifningsfrågorna nogsamt vitsorda. Någon vinst kan i alla fall af dessa lån ej påräknas, då räntan är fastställd till blott två proc. Med stöd af här förut anförda skäl och åberopade grunder, får jag vördsamt föreslå: l:o Att fastighetslånerörelsen må fortfarande bedrifvas af RiksBanken, utan andra förändringar än: a) att 1855 års taxeringsvärde å panterna tages till grund för lånesuinmans bestämmande, i st. f. det af år 1846, som man hitintills följt; och b) att beloppet af hvad i dylika lån till en låntagare får utgifvas, varder förhöjdt ifrån 6,000 till 12,000 R:dr b:ko, eller 18,000 R:dr runt; samt 2:o att några nya skiftesoch odlingslån icke vidare måtte beviljas och utgifvas från ltiksBanken. De utestående lånen borde dock, i stadgad ordning, indrifvas af Itiks.- Banken. Men om dessa lån anses fortfarande nyttiga och nödiga, så böra de 3:0 af Biksg:sKont. öfvertagas, att derifrån utgå och der bokföras. Om remiss till BankoUtsk. anhåller jag för denna min motion. Begärdes på bordet. 2:0 Under 1844 och 1845 årens Riksdag bemyndigades BankoFullimge »för bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa», att af välkända och säkra trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 sk. och derunder, upköpa vexlar, dragna å högst 67 dagar och betalbara uti Hamburg eller Altona.
Bomullsväfnader utgöra, såsom jag redan haft äran nämna, hufvudnäringen i denna trakt af Westergöthland, och ej blott en binäring; men om jag äfven anloge, att bomullsväfnader endast vore en binäring, så får jag fasta R. o. Adis uppmärksamhet derpå, alt binäringar i ett land, som under större delen af året har mörker och oblid väderlek, mäste finnas, om folket skall kunna föda sig sjelft och utgöra sina kronoutskylder. Jag delar äfven med de talare, hvilka jag citerat, deras tanke, att della betänk, är bygdt på theoder. Dessa theo - 364 D eu 39 Juli c. m. l ier hafva gjort sin rund i Europa, och (uren har nu kommit till Sverige ; men jag ber Gud bevara oss för deras experiment. I andra länder har man ej antagit dessa principer. Försök dermed äro visserligen gjorda på många ställen i Europa, men man har ingenstädes fortfarit dermed, utan förbuds-systemet har åler inlrädt i sin hela vidd. Jag vill anföra ett exempel, som i sednare tider inträffat. År 1837 utfärdades i Stuttgard en ny tull-tariff och icke mindre än 325 särskilda artiklar äro der förbjudna till införsel. Elt lika stort, om ej större antal artiklar (om milt minne ej bedrager mig, så tror jag att de voro 3g2 st.) är förbjudet uti den Franska tulltariffen. När nu dessa rika länder, som hafva stora förlags-capilaler, ej våga sig in på detta sysleme, så hemställer jag, om det är klokt, örn det är öfverensstämmande med landets väl, att Sverige skulle göra försöket dermed. En värd talare, Hr Anckarsvärd, har i förmiddagens plenum ytlrat, alt det är mycket lätt att tullförsnilla brännvin och ull. Jag hemställer, om det ej är ännu mycket lättare att tullförsnilla bomullsvaror.
P I C K A N E L L . Igen jag har aldrig annat vari t än kär, och det i ett rakande ända sen j ag blef gesäll! För si , k ärlek en den ligger i min natur, alldeles som becktrån och s ylarne! Men ser herr schangmålarn! det gick väl an med den affärn, för hvad beh ag beträffar och gentiljess anbelang ar, så ä' j ag inte en karl som snyter mig med foten ... men, si ödet har alltid v ari t på min sida, det! A L B E R T . Nå, då har ni väl ingenting att klag a öfver! A L B E R T . Är han nu kär igen, kära Pickanell! Håna inte olyckan, herr schang målare D e kos tar två riksdaler! Herre Gud .. herr schangmålarn skulle h a sett Lisette! Hon kom opp direkte f rån Blekinge och till Andersson som j ag arbetar hos , innan j ag satte opp egen rörelse .. och en sådan fot har jag aldri g sett .. det var inte någon kofot det, herr schang målare! P I C K A N E L L . Ä' ju arti st i fotväg , vet jag Det är alldeles som schang målarn det, med den skillnaden att i stället för pensel n, så h ar jag sylen, och i stället A L B E R T . Jaså, Pickanell tycker om vackra fötter? A L B E R T . Hvilka? 9 för färgen, s å h ar jag smörjbu rken! Men konst som konst fan regera all a kokettaktiga qvinfolk! A L B E R T . Hvad är det nu egentligen som Pickanell bråk ar om? Åh det är just ingenting .. det är bara en fri medborg ares död det gäller! Ja, herr schangmålare, j ag har redan snott den beck tråd som jag tänker h änga mig i , och om jag hänger mi g, si det hänger på ett hårstrå det! A L B E R T ( skrattande ). Pickanell firade visst f ri måndag i går! Ja det är klart .. det måtte fan vara gesäll om inte en hade måndan att repa sig på!
Revisorernes tanka, att nödig åtgärd till ersättningens inbekommande synes ofördröjligen böra vidtagas. Uti Gamla UllDiscontfondens räkenskaper balanceras ett Kongl. Secreteraren Nathhorst för uppbyggandet af fårhus, tvättanstalter och andra nödiga inrättningar vid Stamschäferiet Näs, genom Kongl. Brefvet af den a3 April i83i på 6 års tid och under vanliga betalningsvilkor, meddeladt lån å 5,ooo R:dr, hvilket bör af RiksStatens p:de Hufvudtitel infrias och öfvertagas, i den mån tillgångarne det medgifva. Räntan för detta lån, hvarå afbetalning först innevarande år skall ske, är behörigen er lagd. De öfver Nya V11 Dis c ont / onden upprättade, barbos bilagde capitalslut upplysa, att i afräkning å det Creditiv på 200,000 R:dr, som Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag uppå RiksgäldsContoret anvisat, att i mån af behofvet användas i öfverensstämmelse med de uti Kongl. Brefvet af den 25 Juni i83o samt Reglementet af den 19 Mars i83i meddelade föreskrifter, vid 1833 års slut för det afsedda ändamålet endast voro lyftade 39,000. — efter hvilkas successiva återbetalning, i April, Maj och Juli månader i834, under den återstående tiden af året, för anmälda nya ull-lån, på Creditivet åter uttogos 75,800. Summa R:dr 114,800. — Den sålunda tillkomna Nya UllDiscontfondens inkomst i räntor på derifrån utgifna ull-lån utgjorde: Transport 114,800. —- — G* ( ) Sr i832 år x833 och år i834 483: 23.10. Transport 114,800. — 2,404: 3o. 2. 4,276:38. g. så att hela summan, som å denna fond från och med år i832 blifvit disponerad, belöper till 119,076:38. g.
Det förekommer mig, som om förslagen till sådane, till innehållet närbeslägtade §§, borde föredragas i oafbruten följd efter hvarandra; och jag vågar derföre, under förutsättning alt LagUtskrs sednare Betänkrn, eller vissa delar deraf, varda af R. St. antagna och godkända, härmed vördsamt anhålla, det R. o. Ad. behagade npskjuta behandlingen af Exped.Ulsk:s förslag lill 13, 14, 15, 16 och 17 §§ :na i Riksdagsbeslutet, intilldess LagUtskrs ifrågakomne Betänkm blifvit definitivt afgjorde. Uppå Hr Gr. o. Landlmrs i anledn. häraf framställda propos. beslöts att Exped.-Ulsk:s under N:ris 13, 14, 15, 16 och 17 afgifna förslag till §§ i Riksdags-beslutet ej skulle företagas till afgörande förrän LagUtskrs Betänkrn, angrde en förändrad brottmålslagstiftning samt K. Mrs Nåd. Propos. om Handelsböckcrs vitsord, erhållit definitiv behandling. 124 Den 30 Oktober. Föredrogs ånyo och företogs punktvis lill afgörande BankoUiskts den 25 och 27 dennes på bordet lagda Mein. M 67, med förslag lill ändring af föreskrifterue i 2:dra Afdelnm af BankoRegbtes 4:de artikel. Då 1$. o. Ad. i sista plenum beslutit att till Ulsk. återförvisa frågan om de sammanträden, hvilka Diskonl-direklma vid låne-kont:n i landsorterne böra hålla, samt enär R. o. Ad. förut, såsom jag vill minnas, bestämt ledamöternes arfvode lill 666 R:dr 32 sk. b:ko, hemställer jag, huruvida det icke vore skäl att jemväl återförvisa denna punkt, der berörde arfvode är uptagel till 500 R:dr. Om händelsen skulle blifva, alt nämde
BetHnkanden, skattdragande Borgare, men deremot allting lätt för den ännu oerfarne och obepröfvade ynglingen. Man bör rättvisligen dela skyldigheter och rättigheter dem emellan. Art. Höglofl. Beredningen har vid 2 idom. 1 §. 4 Art. stannat nti beslut om 2tne Ållternativer, som böra föreslås Höglofl. Utskotten. Jag vågar hoppas, att Höglofl. Utskotten skola Upplyst inse nödvändigheten af att antaga det aliternativet, som föreskrifver att den som söker att blifva Mästare, bör hafva arbetat minst 3 år som Gesäll. Då det är nödigt: att förekomma Handtverksmannens nedsjunkning till oduglighet och vårdslöshet, är det i följe deraf nödvändigt: att gifva sådane föreskrifter, som icke härtill föranleda; hvilket jag år öfvertygad det skulle göra: om man berättigade en yngling att blifva Mästare, titan att hafva som Gesäll arbetat å en verkstad minst 3tne år. Fick man redan som utlärd nya förhållanden, de der fordrade stadga, arbetsamhet och mogenhet, så blifva dessa förhållanden som Mästare mångdubbelt vigtigare och ansvarsfullare, än att man (till ex.) af 1 å 2 års Gesällstid, kan vara färdig att till egen båtnad, och uppe fyllandet af samhällets fordran, ikläder sig dera. Såsom nng och oerfaren, anser man ingen tid för bittida, att ernå det högsta mål man i sin våg kan hinna. Såsom erfaren inser man först att rasa tidsnog kommer uti dessa förhållandeo, sora Lagutskottets Betiinkandett, xxxv. åro af sä stor vigt för den återstående trefnaden; Man borde i sanning icke så mycket påskynda den otidiga åtrån: att blifva sin egen, den har i våra tider framfödt många missfoster. Man borde heldre se till: att de som blifvit och blifva sina egna, kunna blifva vid sig, och icke allt för snart blifva uslingar och tiggare. Med sådana åsigter^ kan jag icke heller tillstyrka, att man bör få blifva Mästare vid zi års ålder.
Men då ett sådant arbete icke kan anses vara af någon synnerlig angelägenhet, afstyrker Utskottet bifall till motionen. d) Uti en från Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterad motion, har Friherre Cederström, T. F., begärt: att, då Kongl. Maj:t, jemlikt Nådig Resolution af den 18 Februari 1843, i brist på medel, ansett Sig ej kunna bifalla den af Capitainen Baltzar Cronstrand i underdånighet gjorde ansökning att af Stats-medlen bekomma ett anslag af 6,000 R:dr, till understöd för lifgifvande! af det arbete öfver Egyptens fornlemningar, hvarmed Capitainen, Stats-Utskottels Utlåtande, N:o 41. 27 sorn dertill samlat nödige materialier oell ritningar under en af honom på egen bekostnad företagen resa, för närvarande vore sysselsatt, Rikets Ständer måtte åt bemälde Capitaine anslå en summa af 6,000 R:dr, att under 2 år utgå med 3,000 R:dr hvarldera året; varande af motionären bilagd och till stöd för motionen åberopad den af Capitainen Cronstrand i oniförmälde afseende till Kongl. Majit ingifne underdåniga ansökning. Af Kongl. Maj:ts tili Stats-Contoret den 9 Februari innevarande år aflatne Nådiga Bref har Utskottet härjemte inhemtat: att, på det Capitainen Cronstrand måtte blifva i tillfälle att vidare utarbeta och så ordna sina samlingar uti Forn-Egyptisk Byggnadskonst, att de framdeles kunde af trycket utgifvas, Kongl. Maj:t godttunnit att af besparingarne på det å Riks-Statens 8:de Hufvud-titel uppförda anslag'till Extra utgifter i Nåder bevilja Cronstrand för innevarande år ett understöd af 666 R:dr 32 sk.
— Desse således uppkomne sins imellan alldeles stridiga utvecklingar af ämnet tror Utskottet böra förklara» utur olika individuella lägen och intaressen, samt af den, alldeles utan grund, injagade fruktan, att de äldre Bergslagerna skulle på något sätt kunna lida af den nyås inrättande, då tvärtom, i anseende till belägenheten och afståndet, de aldrig kunna med hvarandra komma uti någon slags con - Best), och Ekon. Utsk. Betänhctnden. Om inga Bergsmanna-privMegier eller förmon r gifvas, hvilket likväl är ett ganska sällsamt påstående, så kunna de icke flyttas och således en dylik omöjlig flyttning lika litet tillföra den gamla Ägaren någon förlust, som den nya någon vinst. Hvad för Öfrigt beträffar den i anledning af Vånga och Hellestads Bergslager särskilt gjorda insimulätion, att Kongl. Bergscollegium, sorn åser derom en tillförlitligare kännedom, än Ut* skottet, skulle, i händelse dess Utlåtande blifvit infordradt, varåt i tillfälle att lemna närmare upplysning; så får Utskottet, med förtigande af alla eftersökta och enskildt hem* tade upplysningar uti Kongl, BergsCollegii Archiver, hänvisa till Betänkandets ingre s, hvarest just citeras och åberopas den i detta Collegium om ofvannämnde Bergslager hällne undersökning, jemte tillägg, att den nu hvil ar på Konungens eget höga skärskådande. Till undvikande af sådana förebråelser, hade Utskottet anfört alla de officiella Acter, handlingar och documenter, hvarpå de grundade sitt Utlåtande: men Utskottet har likväl icke hos Hedervärda BondeStåndet lyckats att vinna sin dermed sökta afsigt. Sluteligen framträder Bancofullmägtigen Auders Danielsson och, efter anställd jemförelse emellan Jordbruket och Bergsrörelsen, yrkar den oväntade sats : att de ar* m'ar, som sysselsätta sig med jernets tillverkning, höra till den tärande Classen, och. att Svenska jernexporten tjenar att utifrån tillbyta sig nya Luxe articlar. Denna framställning anser Utskottet vara af serdeles 944 Eesv. och Ekon. Utsk.
Detta komplimenterande afslogs likväl såsom omöjligt, emedan marschen genast skulle begynna och kronprinsen straxt stiga till häst. Särdeles bekymrad, måste den unge adjutanten åter ge sig af, utan att hafva lyckats att uträtta sitt uppdrag. Nästan i ögonblicket åtföljdes han af fienden. Beträffande svenska truppernas ställning, syntes mycken rörelse i lägret. Infanteriet marscherade och gjorde front mot Uddevalla, betäckande sig af ravinen mot de trupper, som väntades på ryggen. Två kanoner medfördes: de andra stodo på ett retranchement mellan klippan och strömmen, 5 à 600 steg till höger om bron. Detta retranchement hade blifvit förstärkt genom ett bröstvärn långs strömmen. ”Vi”, yttrar den danske härföraren, ”hade 8 enpundiga kanoner, som fördes på hästar, och de tre bataljonernas 6 kanoner af samma kaliber. Jag ställde dem just midt emot bröstvärnet, som var framför klippan, på sådant sätt att detta batteri enfilerade de två kanonerna, som beströko landsvägen; och då alla kulorna gingo mot klippan, föllo de genom studsning tillbaka på batteriet. Tvänne af dessa kanoner blefvo dragna högst upp på berget, så att de sköto öfver vårt batteri och plongerade i fiendens. Dragonerna under general Düring blefvo formerade i kolonn med trupper på denna sidan bron. Tredje bataljonen utgjorde piketer för att betäcka batterierna och en liten skogspark på höjden, der de blefvo sutinerade af några husarer.” Sedan dessa hotande arrangemanger blifvit vidtagna, skickade prinsen af Hessen en officer till öfverste Tranefeldt och uppfordrade honom att gifva sig som krigsfånge. Men nyss förut, nästan i samma stund som affären skulle begynna, anlände general Hjerta sjelf till lägret. ”Nu”, – tänkte säkert mången af de svenske krigarne – ”blir här en hvälfning, som återskänker hedern åt de svenska vapnen!” Men dessa tankar och förhoppningar förstummades, då generalen frånsade sig befälet17. Det uppstod då en förfärligt kinkig och trängande öfverläggning om hvad som skulle göras. Öfverstlöjtnant