Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emedlertid dels den beräknade kostnaden nr högst betydlig, dels enligt hvad sålunda lätt kan bedömas, den byggnad, som efter branden återstår, är ganska ansenlig och synes böra lemna tillräckligt utrymme, ieko allenast för boställs-rutn åt Landshöfdingen, utan äfven för de nödige embels-ru ramen, för hvilka, med afseende derå, att Landshöfdingen, sedan de samma efter liyglarnes brand måst förflyttas till hofvud-byggihngen, uppbär en årlig hyresersättning af 3oo R:dr B:co, skäligen torde kunna fordras, att tjenlige localer upplåtas i nedra våningen af huset, i stället för at£ de nu äro förlagde till den 3:dje eller vinds-våningen, har Utskottet icke trott någon tillbyggnad vara af behofvet påkallad; och hvad angår den omständigheten, att, enligt de upplysningar, Utskottet härjemte varit i tillfälle inhemta, i stället för uppförande af de nedbrände flyglarne, tillbyggnad af corps de logis blifvit ifrågasatt, på det att en pi^dlig fäeade åt torget måtte kunna erhållas, i öfverensstämmelse sned den för staden Wenersborg, efter branden, antagne nya byggnads-plan, tror Utskottet intet hinder böra möta att, för den händelse, tillbyggnad af Residens-huset icke kommer att ega rum, den Kongl. Maj:t och Kronan förbehåljne tomt, som dertill varit afsedd, må konna upplåtas till enskild person, som finnes vara hågad att densamma, enligt ofvannämnde plan, bebygga. I följd häraf får Utskottet tillstyrka, att, jemte det Rikets Ständer förklara, att intet anslag för tillbyggnad af Landshöfdinge-residenset i Wenersborg beviljas, Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att dels åtgärder måtte vidtagas, hvar - Stats-TJtskottets Utlåta? dej N:o 435.
Derjemte har motionären uppgifvit följande fördelar, hvilka hans förslag skulle komma att medföra, nemi.: upphörandet af hypotheksföreningarnes skuldsättning utom riket; en enklare och mindre äfventyrlig, meri derföre icke mindre inkomstgifvande privatbanksrörelse, än den nuvarande; de i allmänna rörelsen begagnade sedlarnes inskränkning till 2:ne slag, begge gångbara i liqvider med ej mindre kronan än enskilde; hypotheksmyntets tillräcklighet för så väl skattebidragens utgörande, som alla enskilda liqviders verkställande; en jemnare spridning af och större tillgång på riksbankens sedlar: tidigare amortering af jordegarnes skulder för erhållna hypotheks-lån; samt beredandet af en verksamhet för privatbankerna, som för ej mindre staten, än enskilde kapitalister och jordegare blefve gagnande; hvarförutan de föreslagna hypothekssedlarne skulle komma att afvända den befarade oredan och förvirringen vid den nuvarande penningerörelsens slutliga stockning. Genom det årliga understöd af en million riksdaler, som riksbanken skulle komma att erhålla, och medelst denna banks egen räntevinst, syntes densamma, oansedt skeende påkänr.ingar, efter upphörandet af hypotheksföreningarnes utländska skuldsättning, böra kunna, om icke föröka, åtminstone bibehålla sitt silfverförråd; och såvida hypotheksföreningarne ålades öfvertaga! och ansvara för ban/ kens emot inteckningar i landtegendom utgifna lån, borde det förhållande lätteligen kunna inträffa, att banken icke hade flera sedlar utelöpande, än den kunde med silfver invexla. Sedermera borde detta verk, genom sin årliga räntevinst och ofvannämnde tillskott af 1,000,000 Rdr, komma i tillfälle att, utan utgifning af nya sedlar, förskaffa sig silfver till en serskild fond för diskontering med vexlar. Medelst hankens sålunda stigande silfverfond, kunde filial-kontor för dylik diskontering inrättas i Götheborg, Gelle och Malmö samt andra städer, som för sin utländska handel voro deraf i behof.
Hon tror att han kunnat vara en af de aderton, om han bara velat. Men det törs hon aldrig säga så att han hör det. Han beundrar också henne. Hon är den klokaste och bästa qvinna i hela verlden, förklarar han – när hon inte kan höra honom. Till henne sjelf säger han: »höh! – du ä’ så dum, Kristina». Kristina är enka efter en rådman, barnlös och mycket förmögen. Hon skulle gerna vilja testamentera bort sitt till något, liksom »bror Hampus», men hon kan icke komma på det klara med det sjelf, och bror Hampus vill aldrig höra på det örat. »Sju år yngre än jag! – du ä’ så dum, Kristina.» Man var inpå julen. Dagarne voro korta, och när det var mulet kunde skymningen komma redan vid tretiden. I fru Kristinas stora hvardagsrum stod kaffet på bordet, – en trindlagd flaska, väl nedbäddad i sin korg, hvilken täcktes af en liten virkad filt med broderadt mönster och röda tofsar. Det var ett hemtrefligt litet kaffebord med hvit duk, silfverservis och nybakade bullar, blanka och ljusbruna. Lampan var redan tänd, och fru Kristina satt i sin stora länstol, med fötterna på en pall, stickstrumpan i händerna och sin lilla hund rufvande i knät. Den hunden var lektorns stora förargelse. Han kallade den aldrig annat än »det förb–de kräket» eller »rackan» – hvilket naturligtvis icke kunde annat än såra bemälte rackas matmoder. Men hunden sjelf hade så liten finkänslighet, att den trots detta med stor förkärlek brukade hålla sig omkring lektorns ben under kaffedrickningen, emedan denne stränge herre i smyg brukade sticka sockerbitar åt den. Innan det ringde på tamburdörren brukade också rackan sitta upprätt i knät och spetsa öronen, ty den kände stegen i trappan. Men klockan var knappt mer än half fem, derför sof lilla Pyre helt tryggt. En ung flicka stod vid kaffebordet, som i dag var dukadt med tre par koppar i stället för två. »Jo, tant, det kan inte hjelpas», sade hon ifrigt, »tant måste låta mig göra det.» »Nej, barn, det går inte.» »Jo, om tant bara låter mig hållas.»
Ora man öfverlemnade åt enskilde att förse rörelsen med dess behof af circulerande bytesmedel, troddes följden blifva den, att än en ökad speculationsanda uppfyllde landet med öfverflöd af creditpapper, än alt störtade Banker eller" inskränkande Reglementen medförde indragning af deras belopp, så alt allmänna rörelsen på delta sätt kom me att lida af en oupphörlig intermittent feber, af öfverflöd eller brist; och de correctiv, som kunde sättas emot de enskilde Bankernes missbruk af deras rättigheter, blefve antingen otillräckliga, eller ock hinderliga för Bankernes uppkomst. •2:0 Att höjakliga upplysningar, angående vunnen erfarenhet i afseende på fördelarna och olägenheterna af redan inrättade Privatbanker, borde af Utskotten framläggas för Rikets Ständer. 3:o Alt Rikets Ständers åtgärd vid saken borde inskränka sig dertill, alt, i underdånig skrifvelse lill Kongl. Maj:t, endast framställa de allmänna grunder och vilkor, som Rikets Ständer ansågo nödiga för organiserandet af ifrågavarande Banker; hvaremot lagbestämmelserna och detailfrågorna troddes böra öfverlemnas åt Kongl. Majit, som i alla fall egde pröfva, samt gilla eller förkasta de förslag till Reglementen, beroende af local. förhållanden och andra omständigheter, hvarom serskilda Bolag, för stiftande af bankrörelse i olika trakter af Riket, kunde öfverenskomma. 4:o Att annat stadgande om Bank-bolag ej borde meddelas, än att de ställas under gällande Lag för Bolag i allmänhet. lith. till R. St. I s Bancooch Lag-Utskottens Utlåtande N;o 4. Vid serskilda SS3 §' 5:o Det rättigheten att stifta Bank, efter de grunder, som i Lagen bestämmas, borde vara i det närmaste ovilkorlig, och således den pröfning, som öfverlemnas åt Kongl. Majit, endast hafva för ändamål att tillse inrättningens lagenlighet, samt huruvida den erbjuder de garantier, som äro nödvändiga för allmänhetens säkerhet, och för bibehållande af myntets oförändrade värde. 6:0 Att tiden för privilegiets meddelande borde utsträckas till ao år, 5 §- 7:0 Att Bankbolaget borde hos Kongl.
Majit ingifvit, en serskild underdånig skrifvelse, deruti Ståndet hufvudsakligen anfört: att då vid flera föregående Riksdagar de öfriga Stånden uttalat den åsigt, att nu gällande föreskrifter för bränvinsbränningen vållade en betydlig national-förlust, derigenom att tillverkningen utöfvades på ett sådant sätt, att ett betydligt värde i råämnen ginge förloradt, samt att dels det låga priset på bränvin och dels den omständigheten, att det tillverkades i nästan hvarje koja, bidroge till en öfverhandtagande sedeslöshet och deraf följande brott, och med antagande, att dessa åsigter äfven legat till grund för den underdåniga skrifvelse i ämnet, sorn Rikets Ständer till Eders Kongl. Majit aflåtit, det lage i öppen dager, att syftemålet dermed måste vara att utrota husbehofsbränningen med enkla redskap. Men om det ock vore en obestridlig sanning, att den i vårt land öfverdrifna bränvinsproduktionen hufvudsakligen medverkat till berörde sedeförderf hos nationen och deraf följande brott, och att landets ekonomiska välstånd på sednare tider icke gått framåt, utan tillbaka, så vore den erfarenhet icke mindre grundad, att Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 6. 3 icke husbehofsbränningen, utan de stora bränvinsfahrikerna med deras konstapparater frambragt det öfverflöd af bränvin, som nu öfversvämmade landet, ty tänkte man sig tillbaka före den lid, eller 1843 års Riksdag, dä rättighet gafs att genom konstens uppfinning förstora bränvinstillverkningen i möjligen högsta grad, så erinrade man sig, att bränvinet då hade mera värde och nyttjades mera sparsamt och med större måtta bland den arbetande klassen än nu, då det snart sagcll gällde intet och vöre lättare åtkomligt äfven för den mest obemedlade. Med skäl torde icke heller kunna bestridas, att den före nyssnämnda tid i ordets rätta bemärkelse bedrifna husbehofsbränning varit gagnelig ej mindre för den större, än för den mindre jordbrukaren; åtminstone stod denna näring intill den tiden väl tillsammans med en klokt inrättad ladugårdsskötsel, hvarigenom landets uppodling i betydlig mån befrämjades.
Det kan nemligen icke undvikas att, dåkursen »på de nu utgifna 44-procents-obligationerna naturligtvis är helt olika, än kursen »på premie-obligationerna, så kommer 1360 års jernvägslån att, när premie»obligationerna komma i marknaden, i kursnoteringarne upptagas såsom 2:ne lån »Att det åter icke kan vara förmånligt för Svenska Statens kredit, att de för »Svensk räkning upptagna och på utländska fondmarknaden noterade många, om »icke stora, lån till antalet ökas utöfver behofvet, lärer ock svårligen kunna »bestridas.» »Då Rikets Ständer beslutade, att Riksbanken borde för 4,000,000 Riks»daler deltaga i det lån, som för Riksgälds-kontorets räkning skulle upptagas, »förutsattes det, att detta lån i sin helhet skulle motsvara 25 millioner Riks»dalcr. Det lån, hvari Rikets Ständers Bank nu kommer att deltaga, motsva»rar deremot endast 4^-procents-lånets totalsumma, 21,666,666 §:dels Riksdaler, »såvida icke Banken kommer att föredraga premie-obligationerna, hvilket dock »icke är sannolikt, då dessa icke äro förskrifna med årlig ränta. I hvilketdera »fallet som helst, kommer dock Rikets Ständers Bank att deltaga i ett lån ly»dande å annan totalsumma, än det lån skulle ega, å hvilket Rikets Ständers »beslut om Bankens deltagande hade afseende.» ”Den fördel Fullmägtige lyckats bereda Svenska Statsverket genom att så»sorn valuta för premie-obligationerna erhålla 120,000 Thaler mera, än om »obligationerna tillhört d^-procents 'lånet, må visserligen, äfven efter afräkning Stals-Vtsliotlets Utlåtande N:n 22.
I Skålp. — 6 2 3 Cigarrer Karfvad: 100 St. 1 ) 36 — Cai duser ellef lös i fastager 1 Skålp. — 12 — ^ F ri. a Knaster I Skålp. — 32 — / r 16 — Spunnen och Negerhead 1 Skålp. — 8 — 1 _ — Stänger och Carotter 1 Skålp. •— 16 — j 5 — Stjelkar .. 1 Skålp. — 3 1 2 3 16 — Tonka-bönor 1 Skålp. — 24 4o — Tran och Späck, alla slag 60 Kannor 2 24 -1 — 16 •— Terra Sigillata, se Bofus. Theriac, se Apolh.-varor, beredda. Tb.ermomelrar, se Barometrar. Tobak, malen eller lifven , se Snus. Tobakspipor af lera, se Pipor. Trapp, se Lera. Bil. till Expedilions-Utskollets Förslag lill tind. Skrifvelse N.-o 3oS. T-ullvärde. Qvantitet för tullbevakning. Införseltull. Utförseltull. i Lod — 16 — 1 2 Silfver-, äkta i Lod 20 I I oäkta i Lod — 12 1 18 Jernoch Stål-, ej specificerad Kopparoch Messings-: I Skålp. stäp. v. 6 lineller svärdfäjaretråd för\Fr 3 - — sil fräd eller oförsilfrad . i Skålp. I — i. 20 all annan t Skålp. stäp, v. — 8 / Bomulls-, hvit eller färgad: i Skålp. L 2 32 nystad i liärfvor — 32 1 2 ; i Skålp. — 24 1 1 32 Linne-, oblekt i Skålp. — a4 1 3 16 ___ blekt, hvit i Skålp. I — 1 2 — färgad i Skålp. 32 J Träd, Buskar och Plantor, friska , alla slag Fr ' Fr ia. la* Träd varor:
Och i Köbenhavn har ni heller aldrig besökt mig mer, – sedan den der första och enda gången, ni vet. Och jag trodde dock efter den inte, att jag skulle få se er vid två särskilda tillfällen gå helt ensam på Østergade och se helt olycklig ut, – och ändå inte erinra er, hvar i den staden ni dock en gång totalt glömt bort ett helt svenskt muntert ungkarlssällskap.» Redaktören blef röd, blef blek, satt stum och såg ned i golfvet. Det kom en paus, hvarunder ett ur inne i sidorummet slog ett slag med en fin metallton. Då rätade hon sig plötsligt fram ur hörnet, sköt sig fram å bänken, lutade sig in emot honom med armarne hvilande på knäna, hvilka snuddade vid hans, lade hufvudet på sned och såg honom underifrån upp i ansigtet samt sporde, kelet, drilskt och hviskande: «Är ni rädd för mig, stora barn? Med sin hastiga, resoluta gång och brefvet i handen kom fru Nenni fram genom grannrummet och fram om dörrportièren, – hejdade sig med ett sätt och blef stående, med det lilla trubbnäsansigtet nyfiket framåtskjutet samt två oförstäldt häpna och intresserade ögon. Det hade varat mindre än ett ögonblick; så gled fru Philips’ blick likgiltigt hän till henne, och hon gick med sakta, eftertänksamma steg hän till paret, – brefvet hade hon i en instinktimpuls skrynklat ned i djupaste djupet af kjolfickan. Fru Philips lade sig med sin uttryckslösaste min tillbaka in i bänkhörnet. «Så; är nu turen till fru Montelin,» sade hon hänkastadt. Fru Nenni hade icke rigtigt kunnat hemta sig; hon satt der midt emot dem och såg på dem med en rådvillt allvarlig min och små nervösa rörelser. «Nej,» svarade hon snöflande och satte den lilla trubbnäsan i vädret; «jag kunde inte finna brefvet. Så det får vara till en annan gång. Och det kan ju också vara, att det rakt inte skulle intressera,» – fru Nenni skrattade lite malitiöst.
Att döma efter några ledamöters yttranden, skulle man tro, att öfverassignering vore för Banken fördelaktig. Jag anser den ej så, utan som ett ondt. Det kan väl hända, att det ej kan afhjelpas genast; men man bör vara betänkt derpå ju förr, ju heldre, och den utväg, som Gr. Horn uppgifvit, är att taga i öfvervägangande. Den åsyftar dessutom, såsom Utsk. i en annan punkt föreslagit, några correctiver. Banken äfventyrar, på sätt en ledamot upplyst, ingenting genom öfverassigneringen, ty den inlöser ej assignationer till högre belopp, än den äger behållning; men äfventyret är för den allmänhet, som har assignationerna i rörelsen. Någon har påstått, att ingen förlorar på denna rörelse; jag vet åtminstone, att man fått vänta ett år, innan man fått sådana assignationer betalda. I närvar. ögonblick är en stor concurs i Wermland, deruti betydliga summor af assignationer lära ingå. En ledamot har trott, att assignationer ej skulle uttränga b:cosedlarna, om de förra hölles sämre i anseende än de sednare; men blott de i stället för btcosedlar emottagas i rörelsen, göra de b:cosedlarna umbärliga och föranleda deras hastigare och betydligare återgång till Banken. Men för att återkomma till föremålet för min första anmärkning, och då man sagt det vara obilligt att begära betalning af en och ej af en annan, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då de allmänna verkens instruetioner gifva Banken bestämd säkerhet att alltid få innehafva deras cassör, och då de år ut och år in hafva betydliga summor innestående, är deruti en så gifven fördel för Banken, att den gerna bör utan betalning underkasta sig det med deras assignering förenade besvär, helst de aldrig kunna göra Bankens sedelrörelse någon skada med deras assignationer, som ej löpa mera än några dagar och alltid äro ställda på större behållningar. Annat är assignationsrörelsen för landsorterna, hvilken skadar, emedan den drifver in sedlarna till Banken. Dessa assignationer äro ganska talrika, då deremot de allmänna verkens äro få. Följden deraf är, alt bancokamererarne af de förra haf - Den 6
Medicinen är en vetenskap; som bemtar sitt innehåll och sin näring från lifvet, och att erfarenheten är dess lifskälla, samt att Stats-Utskottels Utlåtande M 123 (Fortsättning). 53 dess mål år praktiskt, och att detta mål endast kan vinnas genom theOriens tillämpning i handling. Det lemnäs jemväl obestridt, att det icke är nog, alt theorien bemägtigar sig erfarenheterna, för att deraf bilda sig lill vetenskap, ulan att jemväl vetenskapens resultater måste i handling realiseras och hvarje företeelse utredas samt till sina slutföljder bestämmas Men ehuru sålunda theorien måste af den praktiska verksamheten ledas och kontrolleras, samt deras innerliga förening icke är föremål för olika mening, anser man sig likväl å ena sidan kunna påstå, att vid Fakulteterna finnas theorien och praktiken förenade just i den mån, som motsvarar behofvet med afseende å det stadium af utveckling, hvari lärjungarne sig befinna, under det de inhemta den första undervisningen och innan de, efter nuvarande organisation vid Carolinska institutet, afsluta sin lärokurs. Afven för den mindre sakkunnige synes det dock uppenbart att om de Medicinska Fakulleterne göra anspråk, såsom de i verkligheten måste göra, icke allenast att bilda en skola för undervisning i Medicinens elementer, utan jemväl att utveckla och befordra Medicinen såsom vetenskap, de inskränkta tillfällen, som klinikerna i Upsala och Lund, lemna för praktikens inverkan på den theoretiska forskningen, måste hafva till följd, att denna forskning, så vidt den verkligen beror af theoriens och praktikens innerliga förening, skall blifva ofullständig och betydelselös. Liksom det alltså är klart, att vetenskapen icke under sådane förhållanden kan befordras, så ligger det ock i sakens natur, att den lärare, som saknar utväg att underhålla och fortsätta den vetenskapliga forskningen, skall småningom sjunka från den ståndpunkt han må hafva innehaft, och förfalla till ensidighet.
Ståndet, hvars rättighet att lämna särskilt tillstånd för sina pro - Den 8 December f. ra. i3 I tocollers tryckning äfven är förnärmad, beslutade en anmodan till HofCancelleren om dess Embetsåtgärd, för att lagligen beifra det, uti Riksdagstidningen, olofliga offentliggörandet af Ridderskapets och Adelns Protocoller; och hvilket jag härmed vördsamt underställer, samt föreslår, att denna min Motion må blifva remitterad till RiddarhusUtskottet, hvars yttrande i saken torde inhämtas, innan proposition i ämnet framställes. Herr Printzenskjöldj Axel: Jag våll blott, i anledning af Herr Ugglas begäran nli den af honom nu väckte Motion, alt Höglo fl. Ridderskapet och Adeln måtte remittera till Riddarhusutskott frågan, huruvida det må vara tillåtit att låta trycka enskilda delar af Ridderskapets och Adelns Protocoller, utbe mig få påminna, det Ridderskapet och Adeln redan beslutit, att vederbörande tidningsredacteurer få afskrifva eller låta afskrifva hvad de äska utur justerade Protocoller. Hvad för öfrigt angår Herr Ugglas tillmålen emot Riksdagstidningen, att den skulle innehålla vrängda framställningar, m. m. af hvad Herr Uggla härstädes yttrat, så lärer detta vara en fråga, som ej tillhör Ridderskapets och Adelns upptagande eller bepröfvande, utan äger Herr Uggla, om han så för godt finner, att derom directe vända sig till behörig auetoritet, i den ordning TryckfrihetsFörordningen föreskrifver. >4 Den S December f. m. Herr Uggla: Jag lior i min framställning ej föreslagit, alt mitt euskilta förnärmande skulle åtalas, utan det är Ståndets sak, sorn jag här ansett vara i fråga. Jag liar trott det vara emot Ståndets rätt som här blifvit brutet, och att ett sådant förhållande borde åtalas. Herr Cederschjöld , Pehr Gustaf: Jag har i detta hus så ofta hört 90 §. RegeringsFormen åberopas, att jag också en gång skall göra det.
Hr Montgomery, Robert Nils Germund; I afs:de på den invändning, som gjordes af Hr Lilliehöök, får jag säga att på sådant sätt aldrig något beslut skulle kunna fattas, emedan alltid det Stånd, som först fattade beslut, skule vara i osäkerhet om hvad de öfrige besluta. I denna fråga har ett Stånd tydligen uttalat sin tanke; det är ganska sannolikt, att om R. o. Ad. nu understödjer dess mening och således 2:ne Stånds beslut finnes, frågan då blir snarare afgjord, emedan troligen de andra Stånden följa de nyssnämndes exempel. Jag tror derföre, att äfven i afs:de på tidsvinst vore lämpligast, alt R. o. Ad. instämde i BondeStits inbjudning, hvarom jag anhåller. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Bxc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall å BondeStits inbjudning och afslag å Exped.Utsk:ts adress-förslag, samt dels att nämnde förslag måtte med eller utan förändringar af R. o. Ad. godkännas; framställde H. Exc. propos. derå, att R. o. Ad. skulle, med ogillande af merberörde förslag, den ifrågavide inbjudningen antaga; och då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. Don 18 Juli f. m. 171 Anmäldes och bordlädes St,atsUtsk:ts Utlåt. N:o 123, ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens Åttonde Hufvudtitel. Hr Bildt: Då det ar af vigt att Hufvudtitlarne blifva så snart som möjligt afgjorde, enär riksdagens slut derpå beror, får jag bos H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla om propos. på detta Betänk:ts upförande främst på föredragningslistan till nasta plenum. Till detta förslag lemnade R. o. Ad., uppå framställd propos., sitt bifall. Vidare anmäldes och bordlädes:
Resolution af den 13 Julii 3660 är Hospitalet tillagdt 50 D:r S:mt af I/illa och Qvarn-Tullen, samt 120 D:r S:mt af Mantals-Penningar till Oxars inköpande, Stats Vtsiottens Beldnhanden. 1647 Inkömsterne skola altså, efter ingifvit och af Lands - Contoiret öfversedt Utdrag af 1754 års Hospitals - Räkning, för samma år bestå uti 402 Tunnor 3 fj:r Krono-Tionde Spannemål, Arrendet af Hemmanet Oppeby 53 D;r 11 ör. Interesse Medel - » - 332; 14. Tullpenningar - 50: • Till Oxars uppköp af Mantalspenningar - 120t — Inskrifning» Penningar 20: — Af försålde Varor och Persed lar - 58: 21. S:a 634 D:r 14 ör. Vinsten af försåld Spannemål 1,111: 6. Tillsammans 1,745 D;r 6 ör. Silfvermynt Penninge-Inkomst. l4:o Strengnäs Hospital. Sedan åtskillige Donationer blifvit gjorda till de fattigas underhåll å denna Orten är år 1647 af afledne Biskopen Doctor Johannes Mathia. detta Hospital anlagdt och påbegynt och fått den 23 December 1698 Kongl. Maj:ts Stat och Spisordning. Utdraget af 1754 års Hospitals - Räkning# som Laiids-Contoiret genomsett, visar, att inkomsten för samma år varit 248 Tt 7 fj:r 3I f:t Krono-Tionde, 6 T:r 2 fj.T 1 f:t Afrads-Span». nemål af Hospitals-Hemmanet Stenby. Penni nge-InkomSf. Arrende för Hospitalets Trägård - 40 D:r — Afrads och andre Persedlar utsäiteg i Penningar • - • . 39: \ " 1648 Stats-Utskottets Betänkanderi: Interesse-Penningar • * 16: