Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Domhafvanden, jemte erhållande tillrättavisning för de af honom yttrade oriktiga åsigter, måtte åläggas att gifva den sakfällda, som redan undergått ådömda straffet, ersättning för hennes lidande och godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan kostnaden för hennes underhåll i häktet längre tid än vederbordt; Deröfver Kongl. HofRätten, medelst Utslag den 27 Maj sistlidna år, sig yttrat, att ehuru Kongl. Brefvet den 20 December Bih. till R. St. St. Just. Ombudsm. Emb.-Ber. den 14 Jan. 1840. \rprj jemväl borde fördubblas för den, som ej orkade böta; dock som i berörde Kongl. Bref icke omnämndes fängelse vid vatten och bröd, utan endast spö- eller ris-straff, funne Kongl. Hof-Rätten, enär beräkningsgrunderna för dessa straff-arter vore betydligt skiljaktiga, den i åberopade Kongl. Bref stadgade förvandlingsgrund icke vara tillämplig, då böter för hustjufnad förvandlades till fängelse vid vatten och bröd, i hvilken händelse det fördubblade bötesbeloppet borde till dylikt fängelse förvandlas; men vid betraktande af de omständigheter, t. f. Domhafvanden anfört, såsom skäl för sitt motsatta förfarande, kunde detsamma icke anses hafva tillkommit af sådan anledning, att tillämpning af 1 Kap. 12 §. Rättegångsbalken skäligen ägde rum, i följd hvaraf den yrkade ersättnings-skyldigheten ej heller kunde honom åläggas. Varande öfver detta Utslag underdåniga besvär af AdvokatFiskalsEmbetet anförda, hvilka ännu på Kongl. Majrts Nådiga pröfning bero. Till Kongl. Maj:ts omedelbara upptagande och pröfning i Dess Högsta Domstol är ett anmärkningsmål af lika beskaffenhet, som de nästföregående, i underdånighet hemstäldt. Af infordrade handlingar hade inhämtats, hurusom Kongl.
Man har här åberopat en auctoritet, som på alla Statshushållare med skäl gör stor verkan, nemligen Napoleon. Men i delta afseende beder jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att den återgång Napoleon påbjöd, var i sjelfva verket ganska obetydlig. Ingenstädes blef det förbjudet, att begagna sig af Decalitren och Hectolitren; man fick blott derjemte nyttja Boisseai. i, samt fördelning i -§• o. s. v. Äfven den största brytningen, eller de nya enheternes införande, var befunnen så verkställbar, att den icke behöfde återtagas. Napoleons förordning var blott en temporair tillåtelse, intill dess folket hunnit vänja sig vid decimalräkningen. Jag hemställer till Utskotten, om det icke äfven hos oss låter verkställa sig, att jejnte det nya systemets antagande tills vidare tillåta kröning af vigter på markens vi skulle utan svårighet genast kunna sätta oss på samma punkt, som Napoleons omlalte förordning senast försatte det Franska måttmåloch vigt-systemet. Det är för öfrigt erkänd»;, och synes äfven af Napoleons förordning, att olägenheterna äro störst i afseende på vigten; men just i detta afseende äro Sveriges nuvarande inrättningar sådana,att de ej kunna undgå någon ändring. Den har 200 Den 3o Jul i i f. m. blifvit yrkad i 100 år och i sednare tider af nästan alla, som yttrat sig deröfver. Det är väl sannt, att åtski 1 lige Collegier och äfven enskildte gjort anmärkningar deremot, men Ständernas pluralitet har redan flere gångor yrkat derpå.
Bruttoinkomsten och den vid de olika banorna varierande summan af driftoch under halls-kostnaderna, dividerade med de vid hvarje bana olika antalen tågmil för öfverförande af samma nettolast, lemna inkomsten pr tågmil och utgiften för d:o. Slats-Utskottels Memorial M 77. 47 banan genom mindre farhastighet kan taga lika stora laster; ty dels förloras härigenom en af jernvägarnes hufvudfördelar — tidsvinst —, dels får man samma stora döda vigt att föra samt, till följd af den långsammare farten, så mångå flera tåg för öfverförande af samma trafik, och åter, till följd af allt detta, ökade trafikoch underhålls-kostnader, ökade anledningar till olyckshändelser, hvilket tillhopa många gånger uppväger räntan å den primitivt, på detta sätt mindre välbetänkt vunna, obetydliga besparingen i anläggningskostnad *). Detta är isynnerhet af vigt att ihågkomma vid banor med branta lutningar; ty vid starkare stigningar och försvagadt byggnadssätt skulle man slutligen komma derhän, att de för banan användbara lokomotiver knappast förmådde draga sig sjelfva och någon tom vagn, ännu mindre någon last **). Vårt hårda klimat bjuder dessutom att bygga jemförelsevis solidt, hvilket är lika nödvändigt, om ej nödvändigare, vid bredare banor, der lika starka lokomotiver blifva proportionsvis tyngre och påkänningeu i kurvorna svårare, än å de smalare. Allt detta bevisar rigtigheten af en skicklig Engelsk Ingeniörs yttrande till undertecknad, angående Borås-banan: »använd ni heldre edra 15 <t£ räler till en god 4 fots bana, än till en dålig 4,83 fots,» och ändå är denna Ingeniör, i egenskap af maschinbyggare, varm anhängare af det så kallade bredspåriga systemet, hvarmed i England menas banor öfver 5 fots bredd.
Folkmängden i hela Länet, Städerne inberäknade, utgör, enligt Skattskrifningslärrgderne: - För år 1828. Skaltskrefne män 4o,538. Dito qvinnor . 42,106. Befriade män 35,223. ii !r . Dito qvinnor . 35,796. För år 1829. Skattskrefne män . 4t,o4o. Dito qvinnor . 42,668. Befriade män 35,422. Dito qvinnor . 35,631. För år i83o. Skattskrifne män . , 41,572. För år i83i. För år i832. Befriade män 36,446. Dito qvinnor . 36,421. Skattskrifne män .. 41,822'. Dito qvinnor . 43,420. Befriade män 36,744- Dito qvinnor . 36,4 20. Skattskrifne män 42,784. Dito qvinnor . 44-i4°- Befriade män . 36,899. Dito qvinnor . 37,255. Medium häraf: 157,670. Skattskrefne män 4i>55i. Dito qvinnor . 43,113. Befriade män 36, i4p Dito qvinnor . 36,3o5. Då sednaste Femårs-Berällelsen afgafs, hade medium af folkmänden för då förflutna tiden utgjord t i45,3o8. Nu finnes folkmängden vara 11,810 personer större. Märkligt är, alt folkökningen varit störst i Nori sysslets Fögderi, som innesluter en betydlig del af Wermlands Finnbyggd. En folkökning visar sig således här åter, oaktadt ett missväxtår under den ifrågavarande tiden inträffat och hälsotillståndet i orten icke alltid varit det bästa.
Ifrån befattningen i Hemliga Utskottet kan likväl, sedan detsamma blifvit i verksamhet satt, icke någon, utan Konungens tilstånd, alldeles eller på bestämd lid endtledigas. » §. 3o. Elector eller Utskotts Ledamot må, utan laga förfall eller erhållen ledighet, icke uteblifva från Electorernes eller Utskotts samträde, vid den påföljd, sora serskildt finnes stadgad. Sker det ändock, tre på hvarandra följande sammankomster, vare han sin Riksdagsmanna rätt för den Riksdagen förlustig. — Lag samma vare, örn Elector eller Utskotts Ledamot utöfver erhållen ledighet tvenne veckor, utan styrkt laga förfall, uteblifver; hörandes sådant af Electorernes eller Utskotts Ordförande genast hos Ridderskapet och Adeln tillkännagifvas, §. 33’ Landt-Marskalken, eller, örn han låtit tillkännagifva, att han ej kail lillstädeskomjna, den närvarande efter matrickeln äldste Ledamoten äge, att vid samlings-timinaii, efter med klubban äskadt ljud, låta börja öfverlåggningarne, hvari lian likväl icke på annat sätt, än för Landtmanskalk är stadgadt, må deltaga, t)ör Landt-Marskalk, afvaktas i underdånighet Konungens Nådiga utnämnande, äf en annan. ' "i**. ' > §• 34- Utom hvad för Landt-Marskalken finnes i Riksdags-Ordningen stadgadt, äge, iian eller den hans ställe företräder: 1:0 Alt lios Ridderskapet neli Adeln all Konungsligan vätt styrka, och likaså inför Den 11 N 6 v e mf> e t f. ro Konungen Ridderskapets ocli Adelns, i enlighet med den i 23 §. Riksdags-Ordoingen intagne Landt-Marskalks eden. 2:0
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen fulländad. Ropades ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, ehuru flere ledamöter af R. o. Ad. ifrågasatt och anmodat honom alt framställa någon ny propos. i afseende på förevar, fråga, Ståndet torde finna, alt sådant skulle strida helt och hållet emot Hr Landtnäs åligganden, sådana som han måste dem enl. grundlagarnas ordalydelse uppfatta. Då R. o. Ad., så talrikt samladt, som det var då propos. på Hr Rosenblads förslag framställdes, fattat ett beslut, och ingen af R. o. Ad:s ledamöter, då beslutet fattades, bestridt dess riktighet eller majoritetens då uttryckta mening, eller ansett majoriteten vara annan, än den Hr Landtm, förklarat sig hafva uppfattat att svaret innebure; torde R. o. Ad. finna, att det stridde emot Hr Landlm:s pligt att ånyo framställa en propos. i afseende på Hr Rosenblads förslag. Detta förslag bade, sedan R. o. Ad. antagit det, blifvit ett rättesnöre för Hr Landtm, vid föredragningen af ärendet, då det ovillkorligen ålåge bouoin att följa Ståndets beslut i detta afseende och tillse, att ett redan fattat beslut icke finge upprifvas. Hr Landtm, kunde icke, såsom R. o. Ad. naturligtvis måste finna, då han framställt propos. på Hr Rosenblads förslag, anse , att det stöde Den |5 Augusti f. tn. 81 stöde i så bestämd strid med R. o. Ad:s förut i denna fråga fattade beslut, att detta vore ett hinder för R. o. Ad. att i dag om förändring i tiden för föredragningen besluta. Om Hr Landtm, i detta afseende misstagit sig, så torde det få skrifvas på ofullkomlighetens räkning, men han hade åtminstone handlat efter bestämd öfvertygelse, och hade haft den tillfredsställelsen att finna del flere ledamöter sett saken under samma synpunkt, som han, nemi. att målet varit uppskjutet, utan att någon bestämd lid för dess afgörande varit utsatt.
— Hvad första kammaren åter vidkommer, kan jag ej heller fatta, hvarföre denne kammare göres svagare än den andra, då de begge utgå från samma stam; ty hvarken är det rättsenligt, att de medborgare, som i högre mohn bidraga till statens underhåll, skola kunna öfverröstas af dem, som dertill mindre bidraga; ej heller kan det vara politiskt klokt, ett lägga afgöranderätten i fråga om statens upprätthållande uteslutande i händerna på en korporation, som i denna vigtiga fråga, likasom i de flesta andra, efter all sannolikhet måste blifva beroende af andras ledning. Att Sveriges politiska oberoende icke kan vara betryggadt med en sådan representation är klart, om man derpå tänker och icke låter hänföra sig af en ombtiverad förtjusning. Och om Hrr rådgilvares synbara bäfvan för en förmodad annalkande storm, äfven var ganska betydlig, så torde likväl framför deras egen säkerhet de kunnat och bort vara betänkte på att bere da Konung och fädernesland en tryggare hamn, än den regeringens förslag kan erbjuda. Slutligen, Mina Hrr! — l)å H. Exc. Hr Justitie-Stats-Ministern uti sin orlofssedel till It. St:r vitsordat, att R. St:r städse värnat Sveriges sjelfständighet, så tror jag, att R. o. Ad. för dess del ensamt förtjenar detta beröm, om R. o. Ad., då afgörande tiden kommer, icke förr nedlägger sin representations-rätt, än R. o. Ad. blifvit förvissad derom, att våra efterträdare, om så påfordras, kunna förtjena samma vittnesbörd. Frih. Raab, Carl Adam: Under mera än 50 år ha vi oupphörligt sysselsatt oss med förslager till representationens ombildning på ståndsintressenas grund, utan att något enda af alla dessa motsvarat nationens eller Ständernas anspråk på en ändamålsenlig reform. I dag hafva vi glädjen helsa ett förslag till representationens ombildning, bygdt på andra grunder, onekligt det bästa utarbetade, det mest genomförda både till grundprinciper och detaljer Den 18 Mars f. m. 229 af alla hitintills framlagda och som lyller nationen med rättvisa förhoppningar.
Memorial N:o 267, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 207; lades tili handling arne, samt Dito N:o 268, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 208. Ståndet lät bero vid Medslåndens beslut i Utlåtandet och lade Memorialet till handlingarne. S. D. Föredrogos Statsoch Ekonomi-LJtskottens Utlåtanden: N:o 23, i anledning af väckt fråga om ersättning för kreatur, som inom Eldsberga församling måst nedslagtas till följd af den smittosamma lungsjukan bland boskapen; N:o 25, i anledning af väckta frågor dels om en sådan reglering och indelning af båtsmansrotarne, att till hvarandra närmast belägna rotedelar må komma att höra till samma rote, dels om tillstånd till båtsmanstorpens flyttning från en rotedel till en annan; N:o 26, i anledning af väckta motioner, angående bålsmansbeklädnaden; N:o 27, i anledning af väckt fråga om båtsmanshållets indragning emot erläggande af vakans-afgift; ]V:o 30, i anledning af väckt fråga om befrielse från eller lindring i det Komministers-bostället Mistelås åliggande roteringsbesvär; N:o 34, i anledning af väckt fråga om ändring i Patent-författningen, så vidt den rörer allmänt nödvändiga och nyttiga saker såsom åkerbruksredskaper m. m.; och N:o 33, i anledning af väckt fråga om tryckning af vissa delar af Hr Stjernsvärds, Gustaf Mauritz, tvenne förslag till en förändrad organisation af landtförsvaret; samteliga dessa Utlåtanden biföllos. N:o 24, i anledning af väckta motioner om Smålands Hussar-regementes afsittande emot erläggande af hästvakans-afgift; Prof.-Utdrag den SO Juli 1851. Mi N:o 28, i anledning af väckt fråga om befrielse från den veckodagshemman i Gö theborgs och Bohus
Häraf följer ock, att jag icke kan instämma i den af Utskottet, i Tredje Afdelningen, uttalade opinion om Privat-Bankerne, som sägas: ”rätt organiserade och kontrollerade i vissa delar bättre än Riks-Banken motsvara landsorternas behof” — en opinions-yt Iring, som tyckes likasom intvingad på afhandlingen af ett ämne, för hvilket deu egentligen borde anses främmande.” punkten a6:o. af Herr Skogman, C. D.: ”Jag anser Utskottet hafva bordt tillstyrka, alt ifrån och med år 1847 Handelsoch Närings-Diskontens rörelse skulle, med uteslutande af andra utlåningssätt, bestå endast i diskontering af inrikes Bih. till R. St. Vrot. 1844. 6 Sami. 1 A fel. 13 Höft, 6 42 Bil. till Banco-lJtskottels Betänkande, N:o 29. vexlar, betalbara i Stochholm eller Götheborg eller i Malmö, om diskonteringen sker vid Låne-kontoren i sistnämnde städer, emot 4 procent ränte-afdrag för vexlar å 3 månader samt 5 procent för dem å längre tid, högst (i månader. Genom ett sådant stadgande skulle för betalningar enskilta emellan framtvingas en riktigare och med ändamålet för IlandelsDiskonten öfverensstämmande form, som eljest länge nog torde komma att hos oss saknas: Och det vore ett öfvergående mindre ondt, om i böljan en del af lånefonden blefve obegagnad.” Häruti har Herr Friherre Rappe instämt. punkten 43:o. af Herr Skogman, C. D.: ”att bestämma ett minimum för Bankens metalliska kassa synes mig vara onödigt och möjligen kunna leda lill falska begrepp om Bankens ställning, och till vidtagande af oriktiga åtgärder. Bankens förmåga att uppfylla sina förbindelser beror mindre af metalliska kassans belopp, än utaf beskaffenheten af dess lån-rörelse och af en klok styrelses oafbrutna uppmärksamhet på alla de förhållanden, som ega inflytande på landets ekonomiska och financiella ställning.
Dock har det blifvit lörordnadt, att städerne, utom Stockholm, skola lemna samma andel af försäljnings-skalten, sorn landt-kommunerna, till Hushållnings-Sällskaperna, för att af dem förvaltas och användas till ändamål, som äro för länen nyttiga. De ordnings-stadganden, Förslaget innehåller, äro dels öfverensstämmande med nu gällande föreskrifter, dels hafva de sin grund i F'örslagets allmänna syftning alt söka i möjligaste mån motverka fyllerilastehs spridning och tilltagande. 1 fråga om straffbestämmelser för brott emot denna Författning, hafva Rikets Ständer trott ansvaren böra skärpas, emedan de hitintills stadgade ej visat sig ega kraft att hämma öfverträdelserna och således tvifvelsutan blifva ännu mindre tillfyllestgörande, sedan frestelsen blifver större genom den ökade skatten. Förvandling af böterne till enkelt fängelse har derföre funnits böra utbytas mot den mera afskräckande förvandlingen till fängelse vid valten och bröd; men på det böterne icke skola alltför ofta vid förvandling medföra högsta kroppsplikt och således nödiga gradationer i straffet försvinna, har i vissa fall blifvit föreskrifvet, att icke hela ansvaret ådömes i form af böter, utan det mesta, på sätt af Förslaget synes, såsom ersättning för försnillad försäljnings-afgift. På det icke må inträffa, att böterne väl blifva erlagda, men afgiftsersättningen ogulden och slutligen afskriften, har föreskrift influtit derom, att, i händelse någon tillgång finnes, denna tillgång icke må lagas till gäldande af böterne, utan först att ersätta afgiften, så att den dömde f ö I j a k tel igen ej undgår det egenteliga straffet, om icke tillgång finnes till gäldande af hela det ådömda beloppet. Med afseende å lönkrögeriets menliga inverkan på sedligheten, hafva Rikets Ständer ansett straffarbete böra stadgas för fjerde resan sådan oloflig bränvins-försäljning.
Bibliothekets räkenskapsförare att för framtiden ställa sig Rikets Ständers Revisorers yttrade mening till noggrann efterrättelse, och då här icke är fråga om någon oriktighet i räkenskaperna, utan allenast om en felaktighet i formen, och denna af så ringa betydenhet, att icke ens Kongl. Kammar-rätten derå lastat något slags uppmärksamhet, förmodar jag underdånigst, att den framställda anmärkningen icke torde föranleda någon vidare åtgärd. Återställande den nådiga remisshandlingen, framhärdar med djupaste undersåtlig vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts tropligtigste och underdånigste tjenare och undersåte, A. 1. Arwidsson. Direktionens för Gymnastisktorthopediska institutet underdåniga förklaring öfver en af Rikets Ständers år 1855 församlade Revisorer gjord anmärkning vid räkenskaperna för nämnde Institut. Stormäktigste, Allernådigste Konung! Med anledning af en från Kongl. Sundhets-kollegium, den 19 i denna månad, till Direktionen vid Gymnastiskt-orthopediska institutet ingången skrifvelse, innehållande en, på Eders Kongl. Maj:ts remiss af den 5 Februari 1856 grundad, anmodan från nämnde Kongl. Kollegium att till Eders Maj:t afgifva underdånig förklaring öfver en af Rikets Höglofliga Ständers sednast församlade Herrar Revisorer framställd anmärkning vid det sätt, hvarpå Gymnastiskt-orthopediska institutet fått utbekomma det åt detsamma beviljade statsanslag för åren 1852 och 1853, får Direktionen härmed i underdånighet afgifva följande förklaring: Herrar Revisorer, som uti sin berättelse säga sig icke hafva haft något att erinra vid de skedda anordningarne af det för Institutets räkning i Kongl. Stats-kontoret qvartalsvis lyftade anslaget, anse dock, »att, för ordningens skull, de bevis, som af Institutets styrelse i berörde afseende afgifvas, böra hvarje gång fullständigt upptaga de af Institutets Föreståndare fullgjorda förbindelserna.»
Hade ej jägmästaren G. Kast-mann s (innehafvaren af Sveriges enda Ras-Hund-Odlings Anstalt, på egendomen Nääs invid Axvall) måst taga borttre fox-terriers på utställningen, så hade väl ett första pris, synes det oss, bort utdelas inom denna klass. Af vallhundarne, som voro blott sju, erhöllo dock tre pris. Sjunde klassen, sällskapshundar, var talrik och fick sig också många pris tillerkända. S: t Bernhards-hundarne räknade bland sig flera ståtliga exemplar, men bland doggarne voro endast få mera framstående. Terriers, råtthundar och pintscher erhöllo både pris och mentions honorables, af mopsarne prisbelöntes endast kronprinsessans (med andra priset), af de finbygda levretterna blott en och af pudlar två, ty i denna underafdelning rådde mycken blandning. Bland ovanligare hundar kunna nämnas skotske får-hunden » Polhem », som deltagit i Vega-farden, ett par åkta lapphundar och en bastard af lapphund och stöfvare, hvil-ken blifvit använd till elgjagt, såsom en i hans kätte uppsatt, med jagttroféer prydd ställning antydde. Största antalet åskådare samlade sig omkring H. K. H. &gt; kronprinsens långhåriga hönshund, doktor Nordströms Bandit of Braunfels, taxarne » F. » och » K. Waldman », som med sin barnskara bebodde ett präktigt utstyrdt glasskåp i två våningar, Vega-hunden » Polhem », S: t Bernhardsoch New-foundlandshundarne, doggarne (en sådan af halfblod och tillhörig handlanden O. Lindqvister i Kristinehamn, vägde icke mindre än 175 skålpund), H. K. H. kronprinsessans •mops samt ett par små pudlar. Nedanstående förteckning angifver, till hvilka pris utdelades: Klass I. Stöfvare. % H. Konungens hederspris: N: r 132 — 135, Ku nr, Hektar, Stel / u och Pang (Löjtnanten grefve A. P. Hamilton, Stockholm). Löjtnanten grefve A.
vilken har icke dagligen haft tillfälle att förargas öfver, hur en eller annan af hans omgifning eller de som tillfälligtvis besöka honom, ideligen trumma med fingrarna eller nervöst hacka och leka med den första, bästa småsak de få tag i på ens skrifbord? Och hvilken är — själf alldeles fri från samma ovana? En för andra odrägligt retsam ovana är det, men det är mer än så, det är bevis på en andlig svaghet hos trummaren själf och för honom direkt skadligt i afseenden jag här ber att få påpeka. Men det är icke blott bevis på andlig svaghet, det leder därtill. Hur mycken muskelkraft sinar icke, materielt taget, bort genom alla dessa ändamålslösa rörelser! Och hur mycken andlig energi puffar icke som utsläppt ånga upp i luften genom dessa trumningar! Gif akt på en person, som sitter för sig själf, tanklöst trummande. Fingrarne röra sig en stund i olika takter, först tveksamt och tyst, sedan allt bestämdare och raskare, så en bullersam final och till sist ett beslutsamt slag. Man får intrycket af att ett problem med vånda blifvit löst och att ett stort beslut mognat. Hvad blef det af det? Puff! Fysiologien lär, att ett kraftigt, ej för långvarigt arbete, omväxlande med fullständig hvila, är bäst ägnadt att utbilda våra musklers kraft och styrka. I enlighet därmed blir också en gymnast med en eller par timmars dagliga niuskelöfningar vanligen långt starkare och muskulösare än kroppsarbetare, som utföra ett ibland hårdt, ibland obetydligt muskelarbete, 1 0 — 1 2 timmar dagligen. Det ideliga upprepandet hindrar kraft att-samla sig. » Samlad kraft » är just vår styrka. Sällan väcker någon mer vårt förtroende, vår sympati och beundran, än den, som ger intrycket af lugn oeh samlad kraft, den som hvilar i sig själf. Och då han sedan sä- ger eller gör något, har detta en oändligt mycket större kraft och betydelse än hvad den nervöse trummaren kan producera. Jag har roat mig med att observera personer i detta afseende, och utan undantag har jag funnit, att män eller kvinnor, som kommit att spela en något framstående roll i lifvet, aldrig varit » trummare ». Gif akt på sådana och „man finner, att de alla äro
Jag tillstyrker således för min del bibehållandet af varningen inför Dom-Capitlet, såsom alltid ledande till besinning och ofta medförande besinningens verkan, eller återgång till lugn, ordning och försakelse.” 4:o Herr Hessle: ”Jag är mot Utskottets Betänkande i så måtto af skiljaktig tanka, att jag anser tiden, under hvilken Domstol skulle ega döma 6 Lag-Ut slottets Utlåtande IV: o i35. till skilnad i säng oell säte, böra bestämmas från ett till tvänne år, i stället för Utskottets förslag af 6 månader till ett år.” N:o 135. Aulom till Exp.-Ulsk. den loOct, 1834- Utlåtande, i anledning af anmärkningar emot Utskottets Betänkande, N:o 40, öfver Herr Prosten L. G. Mittags motion, om meddelande af föreskrift, att ägtenskapet bör inom viss tid, efter skedd lysning tredje gången, genom vigsel fullbordas eller ock fästningen varda upplöst. Detta Betänkande, hvilket Vallöf!. Borgare-Ståndet afslagil, hafva de öfrige Riks-Stånden till Utskottet återremitterat, i anledning af dervid framställde anmärkningar, hos Högloft. Ridder skåpet och Adeln: af Herr Friherre C. IV. Ehrenborgh, som, med åberopande af de skäl Herr von Sydow och Herr Hessle uti deras reservationer anfört, yrkat afslag å Herr Prosten Mittags motion; hos Högvörd. P reste-Ståndet: af Herr Prosten Åstrand, som ansett den af Herr Dom-Prosten Heurlin gjorde framställning förtjent af större uppmärksamhet, än Utskottet deråt skall egnat. Det inträffade nemligen ofta, att, efter häfdande under ägtenskapslofte, ingendera af fästehjonen vägrade att fullborda ägtenskapet, ehuru mannen ofta dermed dröjde under flere år, hvaremedlertid dessa fästehjon vanligen saromapafläde flere harn, hvilka således under föräldrarnes oordenlliga lefnad komme att sakna nådig vård och uppfostran.