Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
\ och hurti skulle man viii kunna jemnföra förhållandet med någon enda af H. ö. Ad:s ledamöter emot det t. ex. med en prost, som ligger här såsom riksdagsmän. En adjunct sköter hans pastorat, och sjelf har han utom sin riksdagsmannabefattning ingenting annat att görd, än att måhända skrifva några bref. Jag skulle vilja vända mig till motionären sjelf, öm jag hoppades att vinna framgång för något sätt ätt utplåna allt spår' efter hans motion; meri nu lärer den väl atla fall komma att qvarstå i profår, och jag bestrider då blott remiss derå. Hr Hjärne, Harald: Jag kan icke anse motionen för R. o. Ad. förnärmande, likasom det icke går någons värdighet för nära att erkänna, hvad som är sanni. Ett orätt-3 vist klander är lätt att smälta. Jag har derföre med likgiltighet hört de mindre grannlaga tillmålen, som R. o. Ad. lått uppbära från ett annat Stånd, och förundrar mig endast deröfver, att häri särdeles utmärkt sig just den ledamot, som, enligt hvad allmänt kändt är, sjelf uppenbart brutit emot grundlagen derigenom, att han bortrest utan tillstånd. Orättvist måste det alltid blifva att klandra, en hel Corporation för det någon enda kan hafva försummat sig. Visserligen kan jag icke neka, att jag trott mig finna, det flera skott sitt kall med likgiltighet och att det varit bekymmersamt för mig, som för första gången utöfvar mitt representantkall och om ett sådant gjort mig helt andra begrepp, än jag sedermera frinuit i allmänhet tillämpas af många inom R. o, Ad., att finna, det en sådan likgiltighet skall äga rum. Frihma Ehrenborgh och Cederström hafva nämnt, att försummelser jemväl i de öfriga Stånden ägt rum; men jag anser det icke värdigt R. 0. Ad. att pä sådant sätt qvitta. Jag biträder motionens åsyftning, mert skulle nästan tro, att ändamålet redan i och med denria discussion vunnits.
Cederström, som yrkar, att Const.Utsk. skall inkomma med förslag i ämnet, för att af Ständerna sedermera aflemna?. Denna utväg går väl an; men månne det är den säkraste och lämpligaste? Om Sveriges Ständer öfverenskomma om ett sådant förslag, huru vet man, om det befinnes antagligt i Norrige? Om det der ogillades, så vore hela förelaget om intet. Om deremot förslaget framställes af Konungen, så är det klart, alt Han icke afgifver det förr än han hört både sitt Norrska och Svenska Statsråd. När desse embetsman, kännande hvardera sina landsmän, uppgjort och underställt Konungen ett förslag, som de anse antagligt å ömse sidor, så är det mera sannolikt, alt det varder gilladt både af Sveriges Ständer och af Norriges Storting. Derföre är det väl, såsom Hr Lefren yttrat, lämpligast att gå tillväga på sätt Const.Utsk. tillstyrkt. Likväl måste jag mot Utsk:s framställning anmärka, att det icke blott tillstyrkt en sådan åtgärds vidtagande, utan lagt till en bestämd mening, hvilken, om den af R. o. Ad. samt de öfriga Stånden antoges, icke kunde förbigås af Exped.Ulsk., då skrifvelsen till K. M. skulle komma att erhålla följande lydelse: ”På alla dessa skäl anhålla R. St. i underd. om nåd. propos. till Svea R. St. och Norriges Storting om förmyndarevalens företagande för kortare tid än hela minderårigheten, i händelse denna blir längre” etc. En sådan framställning är olämplig och olaglig, derföre att man icke må till Konungen i sådana frågor inkomma med någon önskan, utan att denna är uttryckt i form af lagparagraf, och någon sådan finnes icke här. Följaktligen är det nödigt alt betänk, återremitteras, på det att frågan helt enkelt må väckas i sin allmännelighet, utan att man bestämmer sig för någon viss mening, som Konungen bör framställa. Gr. Spens har misstagit sig, då han trott att jag här till. eller afstyrkt någon viss mening, att jag talat mot förmyndare för kortare tider och för förmyndare under hela minderårigheten.
För att kunna afhjelpa detta missförhållande anser jag, att vid en blifvande arrende-auktion laxfisket vid Åhsbro bör skiljas från oviikorligt arrende af Åhs kloster, och hvardera särskildt utarrenderas, dock med optionsrätt, då dessa tvänne komma att hvar för sig utgöra hufvudsak och ej det ena bisak för arrendator; och då begagna tillfället, att, enär det är Statens skyldighet att föregå enskilde med godt exempel, vidtaga en af behofvel påkallad, länge önskad, ändamålsenlig förändring i bestämmandet af tiden för fiskerätlighetens begagnande till fromma för fiskets framtida bestånd; hvarförutan genom laxfiskets skiijande från oviikorligt arrende tillsammans med Kungsladugården Åhs kloster, Staten skulle för närvarande erhålla en Motioner i Bonde-Ståndet 1862. 725 icke så obetydlig tillökning i inkomster, men ännu mera efter en arrende-periods förlopp örn 25 å 50 år; och är del af dessa skäl jag vördsamt påyrkar att Rikets Ständer hos Kongl. Majit anhåller om den föreskrift, alt vid en blifvande arrende-auktion å Kungsladugården Åhs kloster, denna egendom blir för sig och Kronans privilegierade laxfiske vid Åhsbro i Wiskeån för sig under särskilda arrenden utbjudne, med vanlig optionsrätt; samt Konungens respektive Befallningshafvande i de län Wiskeån genomlöper, anbefallas, att, då öfrige rättsegande derom ej framställt begäran, tidigt före pågående arrende-periods slut eller ofördröjligen åvägabringa sådana bestämmelser rörande rätta tiden för fiskandet af lax i Wiskeån, som 22 § al ofvanberörda nådiga Fiskeri-sladga alser. Ånhåiles om remiss till vederbörligt Utskott. Stockholm den 50 November 1862. August Carlberg, från Hallands län. Af litsa Lars Ofssan från Kopparbergs län, örn pension å Rikets allmänna indragningsstal ät handtverkslärarne vid Institutet för döfstumma och blinda, J. Nordfeldt, J. P. Gustafsson och E. Grönstedt.
Sålunda har det ej eller blifvit förbisedt, att den 1 Juli eller 1 December såsom afflyttningstider hvarken voro lämpliga eller beqvämliga för utexaminerade seminarister, emedan den, som blir utexaminerad den 1 Juni, icke kan tillträda någon skol-läraretjenst den derpå följande 1 Juli, likasom icke eller den, hvilken utexamineras i slutet af November kan till sådan tjenst utnämnas den 1 December, enär 56 dagars ansökningstid för dessa tjenster är föreskrifven och denna ovilkorligen måste vara tilländalupen, förrän tillsättning kan ega rum; äfvensom Utskottet anser, att icke obetydliga olägenheter skulle uppstå för de skol-lärareplatser, som äro förenade med klockaresysslor, i händelse någon af de nyssnämnda dagarna bestämdes till afflyttningstid i stället för den af Utskottet föreslagna 1 Maj. På dessa skål och då för öfrigt Utskottets tillstyrkande blifvit bifallet af vällofl. Borgareståndet och hedervärda Bonde-stådet, så anser sig Utskottet böra vidblifva sitt berörda förslag. Utskot - Allm. Jlesv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, N:o 114. 17 Utskottets andra tillstyrkande, pag. 9, ”att prosten Klintbergs förslag, det folkskolelärare, vid klagomål, icke må vara berättigad att söka annan tjenst, innan de blifvit till slut bragta, icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda ”har blifvit återremitteradt af högvördiga Preste-ståndet, men som detsamma är af de trenne öfriga riksstånden bifallet och beslut sålunda deröfver fattadt, föranleder återremissen icke till någon Utskottets vidare åtgärd.
D e n 14 O c t o b e r f. nu 3ot mansdorff ur reservationerna uppläst de skäl hvarpå en reservant grundat sitt afslyrkande till förslaget, så torde mig åter tillåtas ur betänk. uppläsa de skäl, hvarpå Utsk:s förslag sig stödjer, och hvilka äro följande: ”att det i a11 — ”manhet måste medgifvas, att den mindre bemedlade, li”kasom den förmögnare, kan vara i behof af ifrågavar. cre”ditmedel; att om än, i handelns och i näringarnes yttersta ”ulgreningar, omförmälde behof mindre ofta kan uppstå för ’’den enskilde, det likväl derstädes mångfaldigas genom per”sonernes större antal; samt att, då fördelarne af en friare ”assigneringsrätt, såsom befrämjande lättnad och liflighet uti ”den allmänna rörelsen, afvägas emot de olägenheter, sorn ”någon gång kunna uppstå af en sådan frihets missbruk, äro ”skälen öfvervägande för den mening, att den uti berörde ”förordn. stadgade inskränkning uti rättigheten att utgifva "bandskrifne invisningar bör försvinna." På grund häraf och hvad jag här ofvan anfört, får jag begära propos. å bifall till Utsk:s betänkande. Frih. Cederström, Anders: Äfven jag anhåller om bifall till TJtsk:s betänkande. Jag behöfver icke reproducera de skäl, som Hr Stuart uppläst, och som föranledt Utsk. att nu ånyo inkomma med delta förslag. Jag får blott tillägga, att jag icke kan inse någon rättsgrund för ett stadgande, sotn är nyttigt endast för de mera bemedlade, men hvaraf de mindre bemedlade icke kunna begagna sig, och att jag anser det lika farligt, i händelse någon fara dermed är förenad, att utgifva assignalioner på ioo rtdr, som på mindre belopp. Frih. Cederström, Jacob.: Med de ledamöter, som talat mot betänk., instämmer äfven jag.
Jag underkastar mig äfventyret, att man vänder mot mig den erinran, jag nyss hörde en ledamot framställa, att pian icke tänkt sig in i ämnet, åtnöjande mig med alt låta 20 II, 49 3SG Dea 19 M i r i f, m. fider, mina Hrr, fa tillfälle tänta Eder in i ämnet och derefter döma. Jag vill då först försöka en utredning af ämnet och får vördsnmligen erinra R. o. Ad. om deri punkt, hvarifrån jag utgår. Den förevar. § utfäster skyldigheten att inlösa antingen med silfver eller btcosedlar. Hindret emot förstorade sedelemissioner finnes deri, att bankerna icke äga utgifva sedlar utöfver 5o proc. öfver grundfonden. Häri finner jag ett säkert correctivt På andra sidan deremot hemställer jag, om, i fall man i lag förklarar, att statsbankens sedlar icke få användas för att ersätta privatbankernas, om man icke genom en sådan framställning, så tydligt som möjligt, uttalat den tanka, att man fruktar statsbankssedelns fall; ty hvarföre icke eljest åtnöja sig med den? Och huru kan det väl bestridas, att ett sådant, af lagstiftningen sjelf öppet framstäldt tvifvel om realisationen icke skall skada densamma? Må man derefter betänka det ifrågavar. stadgandets inflytande på det afsedda yrkets uppkomst! Måste man icke då medgifva, att åliggandet att invexla med silfver skall förringa hågen att åt detta håll rikta sina speculationer? Vidare frågar jag: hvarifrån skall silfret tagas? Vårt husgerådssilfver uppgår icke till den myckenhet, att derpå kunna byggas några dylika företag. Man måste altså antingen taga silfret ur banken eller införskrifva det. Antar jag det förra, så hemställer jag, om icke en större uttagning af silfver minskar bankens fond; och i samma mån är sedelbeloppet minskadtoch ersatt af privatbankssedlar. I stället för statsbankspapper hafva vi då privatbankers, och jag förstår icke någon vinst deraf. Man säger, att det är onödigt, att silfret ligger i Bankens hvalf; men på samma gång vill man flytta det till' privatbankernas.
Nu åter skulle åtgärden alltid af Regeringen sanktioneras och ansvaret derför således äfven på densamma öfverflyttas ifrån Embetsverken eller Cheferne. Att vid sådant förhållande de utaf desse, som under den förflutne tiden visat benägenhet för att tillåta flere tjensters förening på en hand, skulle hädanefter komma att hysa större betänklighet vid att med ett förord understödja framställningar härom, är ett antagande, som ej synes mig hafva stor sannolikhet; och om Regeringen då toge för grundsats att alltid afslå framställningarne, skulle sökandernes svikna förhoppningar troligen hos dem alstra ett missnöje, som ej kommit alt uppstå om grundsatsen varit på förhand upphöjd till ovilkorlig regel. Skulle åter den åsigt göra sig gällande att hvad Embetsverken och Cheferne hemställa eller tillstyrka bör i allmänhet vinna bifall, vore omgången att söka Regeringens samtycke öfverflödig och skulle endast tjena att ikläda densamma ansvarigheten för de misstag, som åtminstone någon gång torde kunna komma att inträffa. Vidtages slutligen det förfarande att undantag ibland beviljas och ibland afslås, huru skall man då kunna lyckas öfvertyga allmänheten om den fullt giltiga grunden till detta olika förfaringssätt i likartade fall?® “Att för dem af nuvarande Embetsoch Tjenstemän, som innehafva flere tjenster, särskildt utsträcka tillåtelsen att samma tjenster behålla utöfver de härför i allmänhet fastställda grunder, kan jag i underdånighet ej eller för min del linna nödigt eller lämpligt. Rättigheten för dem att med bibehållande af nuvarande aflöningsvilkor qvarstå vid samma tjenster, så vida de dervid finna sin uträkning, lärer af ingen bestridas, men längre än till friheten att välja emellan denna utväg eller ock den att un - Bil. N:o 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o om Statsverket 1856.
Utsk. i sina motiver tillkännagifvit sig vilja finna hos den äldre kammaren, ansett behöiligt stadga densammas rekryterande småningom, utan låter den, sä vidt jag kunnat fatta förslaget, helt och hållet förnyas för hvar öde riksdag, så frestas man tro, att de motiver, som i afseende å kammarbildningen af Utsk. uttalats, antingen icke varit allvarligt ment, eller blifvit vid tillämpningen förgätne. bättre hade det varit, att, såsom jag anser Ur von Hartmansdorff i sin motion hafva gjort, öppet tillkännagifva meningen vara inrättande af en enkammare, arbetande på 2:ne afdelningar. Emot åtskilliga andra punkter i Utsk:s förslag skulle jag visserligen hafva anmärkn.T alt göra, men det ofvananförda torde vara tillräckligt för alt visa skäl för mitt omdöme, att R. o. Ad. icke bör godkänna förslaget, såsom hvarken samhällsnylligt eller bidragande att förlika de skilda meningarne. Det förslag, som Utsk:s ledamöter af Borgareoch BondeStm framlagt i form af reservation, kan icke nu blifva föremål för granskning, men jag bör dock till ledning och begrundande för dera, som derföre lill äfventvrs hysa sympathier, meddela hvad jag ur officiella källor äger mig bekant, eller alt valrättens utöfning enligt nämnde förslag skulle komma att lemna en sådan öfvervigt åt BondeSl. att under del nämnde Stånd finge i af alla röster, som komma att afgifvas, skulle alla öfriga samhällselasser endast erhålla i. Alla vidare betraktelser i anledn. häraf torde, särdeles i närvarande ögonblick, vara öfverflödige. Härefter tilläde Hr Åkerman muntligen: En af de föreg:de talarne har lill granskning upptagit det förslag, som jag ingifvil till Const.Utsk., och jag anser mig skyldig alt i anledn. deraf yttra några ord, dä han vid granskningen af detsamma begått så väsendtliga misstag, att jag, i likhet med den talare, som sist yttrade sig, är frestad tro, alt den värde ledamoten icke genomläst sjelfva förslaget.
Sekreterarens fordran således ökas med skillnaden, 3 R:dr, kommer rättelse härutinnan att i näst afgifvande redogörelse iakttagas. § 2. Den i Kongl, brefvet den 17 September 1856, mom. g, lenmade föreskrift, med hänvisning till konto i räken.skaps-formuläret, har blifvit sålunda tillämpad, att Rektorerne vid hufvudstadens skolor, enligt erhållet intyg å förteckningar öfver betalande lärjungarnes antal, uti Kongl. Ränte-kammarcn insatt termins-afgifterna och dervid, såsom verifikation, aflemnat berörde förteckningar; men särskilda räkningar öfver dessa medel hafva icke af Rektorerne till Direktionen aflemnats, hvaraf följt, att termins-afgifterne ej heller blifvit i Direktionens räkenskap intagna. Anmärkningen, ehuru för ifrågavarande ar befogad, torde dock för kommande tid icke föranleda till åtgärd i det syfte densamma afser, sedan, jemlikt 134 § mom. d, termins-afgifterna dädanefter komma att ingå i hvarje läroverks egen kassa och der pä föreskrifvet sätt redovisas. § 3. I afseende på erinran om saknad af kouti: för premieoch fattig-kassor, för emeriti-kassor äfvensom för lärarnes aflöning smedel, meddelas, att premieoch fattig-kassorna finnas redovisade å konti uti„ hvardera skolans räkenskap; — att någon annan emeriti-Icassa icke finnes, utom den Aleniska fonden, för hvars redovisning inför Kongl. Kammar-rätten föreskrift förut saknats, men nyligen blifvit af nämnde auktoritet meddelad, i följd hvaraf räkenskaperna öfver denna fond för åren 1858 och 1859 äfven blifvit dit aflemnade; — att, rörande saknad af konto öfver lärarnes aflöning smedel, förekommer, att första kontot i 1858 års räkenskap omfattar anslag och fonder till lärarnes aflöning, upptagande uti debet: l:o behållen fond, 2:o anslagen till läroverken å riksstatens 8:de och 9:de hufvudtitlar, hvarje anslag särskildt utmärkt, i enlighet med Kongl.
Jag liar gjort dessa rön både här och i Calmar och sett skilnaden, om man ger belöningar, som passa för barnens ålder, eller om man gifver dem böcker. På samma sida säga Utsk:n vidare: ”att de barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång att bekosta deras kläder, underhåll vid skolan och nattläger, varda af församlingens fattigcassa understödda, äfvensom att sådana barn må, sedan de inhemtat färdighet uti innanläsning, äga frihet att blott en eller tvänne gånger i veckan skolan bevista, likväl endast under det förbehåll, att deras föräldrar eller målsmän gjort sig kända för sedlighet, för skicklighet att nppfosta barnen, och för nitisk vårdom deras undervisning. Den bär medgifna inskränkningen af skyldigheten för föräldrar och målsmän att hålla barnen till daglig skolgång, må äfven äga rum för barn, hvilka antingen genom för långt afstånd eller genom en oblid årstid hindras att skolan alla dagar besöka; börandes i Utsktns tanke hvar oell en husbonde vara ansvarig, att dess Ijenstehjons och stats-torpares barn icke blifva i saknad af det underhåll, som utgör villkoret för möjligheten att af skolöfningarna sig begagna.’’ Stadgandet, att ålägga husbönder betala för alla deras fattige underhafvandes baro, hvilket i verkställigheten torde möta stora svårigheter, förfaller alldeles, om Utsktn och Sländerne antaga del förslag jag uppgifvit, att nemi. en hvar skulle, i mån af sin skatt, betala lill skolcassan, och att fattigcassan erlade afgifterna för de utfattiges. —- Men här förekommer en annan vigtigare sak, som bör anmärkas. Här talas om nattläger och underhåll vid skolan. Om man vill drifva folkskolan derhän, att der skall läsas både f. och e. m., och att barnen skola medhafva matsäck, så förfelas ändamålet, på sätt Hr Ribbing anfört. En stor del af föräldrar äro fattigt folk, torpare och dylike, som inga matsäckar hafva att skicka. De förmögnare, som hafva det, torde dock finna sig nog mycket besvärade deraf. Det torde blifva en täflan mellan mödrarna, hvilken som skall utstyra sina barn med den bästa kosten.
s 676 — 698, bif. af Adeln, IX s 167, af BondeStåndet, IX s 177, af PresteStåndet, IX s 186, af BorgareStåndet, IX s 190. — Förvaltningen. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s i3o—137, 263 — a65. —. magten, anstalter i afseende på, I 1. s 3g — 5a. — manshusCassan, om upphäfvande af Böter för Rusthållare, som försummat erlägga de faststälde afgifter till Wadstena; Ekon. Utskottets Betänkande, Vill s 381 — 384, bif. af Adeln, IX s2t6, af BorgareStåndet, IX s 220, af BondeStåndet, IX s 221. —* om afgifter till Wadstena. Ekon. Utskottet, kan sig med detta ärende icke befatta, Vill s 61, 62. om inkomster för Amiralitets. .Bevilln. Utskottet kan sig med detta ärende icke befatta, V 1. s 6, 7. — *— Cassorna, om inkomsternas förde - i6o lande emellan; Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1267. Utskottets Utlåtande, IV 1. s 4°5 •—• 407, bif. af Adeln, IX s 94, af BondeStåndet, IX s 108, af PresteStåndet, IX s i5o. KrigsPrester, må kunna indragas. Särsk. Utskottets Betänkande, XI s i36.
Debet. Balance från föregående äret: Uppbörd: Invaliders Gratial och Underhåll 625: 596:32.— Ränte-Medel 1,100: 1,980: — Lefverering : Från K. Till utlåning 36,000: Säger 48,400: 10,000: Credit. Utgift: Gratificationer och Nådegåfvor 195:16. — 195:16. — Balance till följande äret: Revisorerne hafva genomsett säkerhetshandlingarne för de, enligt Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 26 Mars 1836, af Fondens medel utlånte (19) — 146 — *■ 36,000 R:dr och dervid icke funnit något att erinra; Och få Revisorerne framställa den önskan, att behållne och framdeles inflytande disponible medel måtte, såsom nu skett, äfven hädanefter genom utlåning göras fruktbärande. Af Räkenskaperne för Invalid-Inrättningen å Ulriksdahl, i Kongl. Kammar-Rätten grankade för båda åren med anmärkningar, inhämtas: att underhålls-kostnaden för Invalid-personalen, som år 1836 utgjordes af 13 Officerare, 7 Under-Officerare och 59 man, och år 1837 af 12 Officerare, 7 Under-Officerare och 59 man, uppgick år 1836 till . 13,794:31. 3. och „ 1837 „ . 13,140:27.10. och utgjorde medium af underhållskostnaden för hvarje Invalid således 1711 R:dr. Kongl. Serapllimur - Ordens Gillet. Hospitalsoch Barnhus-Fondens Räkenskaper äro för år 1836 granskade i Kongl. Kammar-Rätten med anmärkningar; men hafva för år 1837 ännu icke undergått revision, emedan de först den 3 nästlidne Augusti dit ingått. Redovisningen framställer följande förhållande: Debet. Balance frän föregående året: Inkomst:
Men då nämnde fond icke är för dylika ändamål bestämd, har jag trott, att denna rådgifvareåtgärd bordt af Utskottet hos Rikets Ständer anmälas. 8:0 Sedan Förvaltningen af sjö-ärendena gjort hemställan derom, att ett betydligt antal, för kronan oanvändbara och derföre kasserade, gevär och pistoler finge å utlyst offentlig auktion försäljas, har, uppå föredragning af chefen för sjöförsvars-departementet den 13 November 1849, Statsrådet tillstyrkt en sådan försäljning, efter att de ifrågakomne vapnen, i likhet med hvad som eger rum med kasserade kanoner, först blifvit gjorda obrukbara. Med afseende å den gifna förlust, som för statsverket uppkommer, förmedelst kasserade vapens sönderslående innan de föryttras, och hvarigenom deras värde till största delen går förloradt, borde, om ej annat, omtankan för en bättre hushållning hafva förmått Utskottet att om berörde förfaringssätt göra anmälan hos Rikets Ständer, till åstadkommande af rättelse deri för framtiden. 9:o Då det af Konstitutions-utskottet vid sistförflutne riksdag uti dess memorial N:o 4 hos Rikets Ständer anmäldta ärende rörande norrska korvetten Örnens deltagande med åtskilliga svenska örlogsfartyg uti en expedition till Medelhafvet åren 1837 och 1838, ännu icke blifvit bragdt till slut, hade Utskottet icke bordt underlåta, alt detta långvariga dröjsmål med afgörandet af en vigtig fråga, deri Konstitutions-Utskottets Memorial, N:o 6. ingår on annan sådan, härrörande äfven från Sveriges och Norriges unionelia förhållanden, nemligen om norrska statsverkets bidrag till Konvoy-kassan, och hvilken sednare fråga, så vidt utrönas kunnat, icke heller blifvit slutligen reglerad, hos Rikets nu församlade Ständer tillkännagifva.
I det wi beträdde byggningen, smattrade en salwa muskötkulor omkring oss i porten och wäggen. Wår kapten lät öppna dörren för oss; men innan wi inträdde, beswarades, öfwer wåra hufwuden, fiendens salwa med en dylik af de wåra. Wi instörtade genom krutröken, och bakom oss tillslogs porten. Men härinne, hwilken syn mötte oss! Det war som om forntiden stått upp ur det förflutnas graf, för att äfwen deltaga i striden för Sweriges ära och sjelfbestånd. De gamle Swenske Konungarne, i guldbelagda rustningar, med dammiga panascher nickande från hjelmarna, utgjorde en sluten trupp i förstugan. Då Gustaf den förste uppslog hjelmen, framblixtrade twenne skarpa, mörka ögon, och jag igenkände anfigtet tillhörande wår förnämste skådespelare Almlöf. I den snillrike Erik den fjortondes eleganta skrud wisade sig en af wåra bästa tonkostnärer, Lindblad, och hans drag uttryckte rätt wäl det egna swärmiska, som tillhörde Kung Erik i hans bästa stunder. En tidnings-redaktör och krigs-domare wid artilleriet, Blanche, hade iklädt sig Carl den niondes förgyllda rustning. Man kunde se, att hans wana att kringljunga skarpa ord i sin tidning, här wille bibehålla sig i kringljungande af skarpa hugg. Såsom Gustaf Adolf uppträdde en ljushårig kammarjunkare Kullberg, hwilkens fylliga gestalt och runda ansigte utmärkt wäl passade till den glänsande drägten. Carl den tionde Gustaf höll just på att uppmuntra kamraterna med en rolig anekdot, då jag i hans uppsyn igenkände den trefliga landskapsmålaren Julin. I Konung Carl den elftes, rikshushållarens, wapen stod en poet, som förut warit officer, men nödgats skilja sig från sin tjenst, emedan hans åsigter woro alltför fria. Mannen hette Braun. Men sällsammast föreföll det mig, att se några prester i Kung Carl den tolftes och hans drabanters kostymer.