Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj 1860 innehåller, samt planeras till samma vågräta höjd som marken vid sliphusets nuvarande vestra hörn, förflytta och i fullgodt skick försätta faktoriets nuvarande slipverk med hvad dertill hörer och ordna detta så att faktoriets arbete i sliphuset ej förhindras under längre tid än högst sex månader. Att göra faktoriets andra ränna, som till sliphuset på den föreslagna nya platsen skall leda vattnet, efter hela sin längd af huggen hopsinkad sten samt utföra byggnaden deraf så att lika tillräckligt driftvatten erhålles för slipverket på dess nya plats, som vid nuvarande vattenränna. 3:o. Att till kommunikationens bibehållande emellan de båda sidorna om slussen anbringa rörlig kolbro. 4:o. Att vid slussningen underkasta sig de föreskrifter i afseende på vattenhöjden i strömmen, som af Faktori-styresmannen meddelas, och inställa ali slussning då faktoriet eller de öfriga vattenverken skulle lida i sin behöriga drift genom vattenbrist. 5:o. Att till faktoriet återlemna den huggna dyrbala sten, som nu är använd till sliphusrännan. 6:o. Att öfvertaga den utgift till kleresi-staten, som af faktoriet för qvarnfallet nu erlägges; samt 7:o. Att, för den händelse faktoriets invid den tillämnade slussen belägna kolbod skulle finnas blifva utsatt för eldfara genom förbigående ångfartyg, i sådant fall bekosta förflyttning af nämnde kolbod till lämplig plats. Sedan Kongl. Maj:t härefter, och i betraktande dels deraf att sju arrendatorer af vattenverk i Eskilstuna å, uti en genom Styresmannen för Carl Gustafs stads gevärsfaktori till Krigs-kollegium ingifven skrift af den 5 Oktober 1859, emot den Kongl. Maj:ts Nåd.
Många landtman, och de sorn bo i de mindre städer, skola med mig instämma i den erfarenhet, att Under vintermånaderna, i blid väderlek, svinkreatur i synnerhet träffas på rågåkrar ströfvande, der de kunna söka födan, utan att man ens kan erhålla upplysning hvilka de tillhöra, men för den Skada de förorsaka, efter nu gällande författningar, ersättning likväl ej kan sökas, och icke heller förekommas, då ej allenast gardesgårdar, i anseende till kile, ej kunna Upprättas, utan äfven ägors belägenhet vid sjöar och åar frikalla från skyldighet och behof af stängsel, som Synes ej lagligen böra kurtnä fordras, endast för att örn vintern afhålla förenämnde, öfver isarna framträngande, skadande djur. Jag anhåller ödmjukast, att detta anförande må till Oeconomieoch Besvärs-Utskottet remitteras. Remitterades till Lagutskottet. Äfven hade Grefve Gyllenborg inleninat ett så lydande Dictamen: Den 5 Maj, e, ni. Då Post-inrättningen i Riket åsyftar en allmän nytta, men iocala omständigheter hindra ett allmännare begagnande af nu varande inrättningar, synes det vara Rättvisans fordran, att anstalter vidtagas, som leda till detta mål.
Emot den utlyste Auetionen protesterades förgäfves, så att, oaktadt alla bemödanden, förfrågningar och resor äfven till 1812 års Urtima Riksdag i Orebro, der Herr Tauson tillsades, att med ärendet vänta till nästa Lagtima Riksdag, egendomen afllgsnades honom, samt nu innehafves af de till gården lydande Åboer, sedan Elcrr Tausons arrende-inrop, den yttersta ansträngning för lågenhetens bibehållande, ej möjligen kunde fullgöras, utan hans befrielse derifrån måste hos Konungen sökas, och såsom en nåd anses. I högsta grad blottställd, har Tauson varit nödsakad afbida denna Lagtima Riksdag, för att, i egenskap af Svensk undersåte och medborgare, få anropa Riksens Höglofl. Ständer1 om behjertande af hans lidande, AHt för vål inser nian svårigheten af arrende-contractets upplösning med förenämnde Åboer; men i detta fall, år en och hvar sig sjeif närmast, och Herr Tauson kan icke från. tråda den öfvertygelsen, äfvensom jag Håller före, att laglig Svensk mannarått ej blifvit honom förunnad genom den Kongl. Prolongationens upphåfvande utan föregånget hörande, samt vederbörlig Domareåtgård, enär dessutom samma uppgifvande år rakt stridande mot ordainnehållet af Riksens S änders beslut ej mindre af den 2 Maj än 12 November 1810, grundade uti 77 af RegeringsFormen den 6 Junii J809, allt på sätt förut blifvit visadt. I alla afseenden år hans rått förnärmad, hvarföre hos Riksens Högloft.
Häri, synes det, kan man ju, utan synnerlig ansträngning af tankekraften, inse det riktiga och med all beqvämlighet vara liberal. Vära förfäder, likväl, stiftade icke lag efter dunkla, hjertnjupna känslor: de leddes dervid af ett sällan irrande, nästan alttid sundt, ofta djupt förstånd. De voro oss härutinnan öfverlägsna: dock, äfven vi böra söka tillvägagå ”consilio alque sapientia, ” och icke lättsinnigt förlora ur sigte ”clara majorum exempla”. Ett närmare eftersinnande leder i detta fall snart nog på spåren af de grunder, pä hvilka våra urgamla arfslagar hvila, äfvensom till inseende af de skäl, som ännu i dag böra bestämma vårt beslut alt upprätthålla dessa lagar i sin helgd. I afseende härå åberopar jag såväl Hr Lagergrens, som Hr Gr. Mörners reservation samt det, uti den sistnämnda till en del anförda, läsvärda yttrandet af Hr Prosten Bergqvist, vid förra riksdagen. Att i andra vändningar upprepa hvad redan blifvit så väl sagdt, vöre ett missbruk af Ståndets tålamod. Jag kan följaktligen fatta mig kortare. Det är ett fullkomligt misstag, att härleda arfverätt af naturrätt. Ingen födes till verlden med naturligt rättsanspråk på annan egendom, än den han sjelf kan förvärfva. Den andel honom tillkomma må, af hvad som förutan bans tillgörande förefinnes, tillerkännes honom icke af naturen, utan af lagen; och denna rättar sig, i främsta rummet, efter samhällets högre förhållanden och syftemål. Med ett ord, arfslagar äro till sin grund politiska lagar. Om än jag tror det, vet jag det ej — Gud allena är Den, som vet det — huruvida vårt slägles bestämmelse är den, alt ännu bär på detta klot upphinna målet: Förnuftstat. Deremot vet jag, alt i en sådan stat helt andra lagar för arf, för egendom i allmänhet, skola uppkomma, än de, som vi nu äga eller påtänka — deremot vet jag, och uttalar det med öfvertygelsens fulla kraft, att hvarje falskt eller förtidigt steg, som i vigtiga lagstiftningsfrågor tages, leder icke till, fastmer ifrån målet.
Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades den anmärkning, att, i stället för orden: derest icke minst 3 eif Ståls-Råden}. utom veder—, hörande Föredragande} tillstädes äroy bör redactionen blifva så lydande: ”deiest icke minst 5 af Siats-Råden tillstädes äro.” 9 § '• Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades, att följande period må utur förslaget utgå, nemligen: Den sorn ej serskild mening till Protocollet anfört, vare för beslutet ansvarig} såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta, xo §. Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades följande 'redaction al denna §. ”Innan ärendena inför Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola de, efter nödige upplysningars inhemtande, behandlas uti Stats-RAds-Beredning, der ordet fores af den bland Stats-Råden, som Konungen dertill nämner, och hvilken eger, att, så ofta ärendenas gång det fordrar, StatsRådet sammankalla.” ii och r3 §§. Antogos till Grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. i5 §• Såsom Ståndets gemensamma tanka förklarades en så lydande redaction: ”Commandomål, hvarmed förstås sådane, som Konungen, i egenskap af Högste Befälhafvare öfver Krigsmagten till lands och sjös, omedelbarligen besörjer, må Konungen, då lian Sjelf förer Riks-styrelsen, afgöra i närvaro af den ibland Krigs-I)epartementets Chefer, till livars Departe - Trot. XJtdrv cL 6 Oct. 1S34 ;n ment ärendet hörer. Uppehåller sig Konungen å annan ort, än der Konungen har sitt säte, eller går Han i fält, vare den Konungens Rådgifvare i dessa mål, som Konungen genom Departements-Chef dertill förordnar. Honom åligge etc.,” enligt gamla redactionen. 24 §• Ansågs höra rättas i följd af anmärkningen vid''G §., hvarom (ConstitUtions-Vtskoftet anmodades besörja. 26 ’§.
I detta hänseende får jag förklara, att inom min erfarenhet ligga högst få fall af sådan beskaffenhet. Deremot måste ett helt RiksStånds — nemi. Bonde-St:ts — erfarenhet vara ganska vik 646 Dea 13 Juni. på dylika exempel. Detta Stånd uttalade sig ock vid sednaste riksdag för bifall till Utskrts i ämnet då afgifna förslag, emedan dess ledamöter hade sig bekanta många fall, då giftomannarätten blifvit missbrukad, icke allenast af aflägsnare skyldemän, utan till och med af föräldrar. Med en sådan erfarenhet fann Ståndet således en förändring nödvändig och nyttig. 1 principielt hänseende synes det mig billigt och rättvist, att en mö, som af lagen är förklarad berättigad att sjelf råda sig och sitt gods, —• endast detta medgifvande innebär, enligt min tanke, ett upphörande af giftomannarätten för henne, — bör få råda sig i den för henne vigtigasto angelägenhet, nemi. i val af make. Att åter säga, att en qvinna, som uppnått 25 års ålder, icke är mogen att utöfva en sådan rättighet, är ett påstående, som jag i sanning ej kan fatta. Huruvida hon vid denna ålder kan vara skicklig att sköta affärer, derom kunna tankarne wara delade; men deremot torde det knappast kunna sättas i tvifvel, att lion då är mogen att bedöma, hvad till hennes framtida lycka erfordras, äfvensom att hon är berättigad att, om ödet så fogar sig, taga miste i detta hänseende. Ett ytterligare skäl för bifall till LTtsk:ts förslag har jag funnit uti den omständighet, att det är stäldt i närmaste öfverensstämmelse med det beslut, som fattades vid Finska landtdagen 1863—64. Såsom bekant var den Finska lagstiftningen i denna del alldeles lika med den Svenska omkring 1809. Derefter inträdde en stagnation uti nämnda lagstiftning, under det vi sökte åt vår gifva behörig utveckling. Då finska landtdagen sammanträdde år 1863, fick den emottaga proposition ang:de förändring af den del af lagstiftningen, sorn rörde qvinnans myndighet och giftomannarätten.
129. 3 öfrigt bör ^ajceringö^ommitté wtb bejtämmanbet af ben fpnbara för» mogenhet, font uppkommer af f>anbefr rörelfe, näring od) ^anbtering, föfa all möjlig upplpéning om bwarje fattfplbigé belägenhet och infotnft, för att, jemlikt aflagb eb, på fatt i 145 §. förejfrifweé, utan wälb, mannamån eller enftbfg affigt, famwetégrannt påföra hvarje fattfplbig l;wab, efter be i ben» na ©tabga antagne grunber, af honom bör erläggaö; hrcarwib ben allmänna förefrift gäller, att afbrag för ffulb eller ränta berå, icke må ega runu §. 130. åbuö, ilbpggttaber odj tomter i ©täberne, famt dpus? å lägenheter od> Suftftällen på ©täberneé gntnb fola uppfattas? efter beraé gångbara wärbe, hwarwib ftfia föpeftHmgen, i likhet rneb hmab font för Sanbet är förefrifwet, och jemrnäl ben hpve&fumma, font £sufet möjligtwté lemiiar t affaftnmg, bef förmåner, läge odj mera bplift, må tjena ^areringömännen till lehning od> jentförelfc; folanbe, i affeenbe på SSranbförfdfrabe $3pggnaber, minimum af wärbet blifwa bet, hvartill åpuö eller Q3i>ggttab blifwit uti allmänna inhemfa £5ranbfiobö>53olag till förfäfrtng antagne, utan att lifwäl
Du har ju bevisen der i dina händer. Du har då hört hvad jag RUDOLF. GREFVINNAN (förvånad). Ja, jag har lyssnat, Leonora. Jag känner hela den låga bedriften. Gif mig dessa papper, slit dina kedjor, och kom till det hjerta, som föddes syskon med ditt eget. Fly med mig på mitt väntande fartyg, Leonora. Jag knäböjer för dig; gif mig dessa papper! Stig upp, Rudolf. En man skall endast knäböja för himlen. Du är min himmel, Leonora, och himlen hör de olyckligas böner. Gif mig dessa papper! Nej, bed mig icke, Rudolf, pröfva mig ej så hårdt, öppna ej paradisets portar för mig, ty vid ingången står engeln med det tveäggade svärdet. (Rudolf stiger upp.) Det är min pligt, den ed jag vid altaret svurit att älska min make. Älska honom kan jag ej, men jag skall aldrig för egen lycka bryta de band jag bär, om de än äro tunga som jernkedjor. Du nekar, Leonora? RUDOLF. GREFVINNAN. RUDOLF (ännu på knä). GREFVINNAN. Ja, Rudolf, ty du skulle ej kunna älska och ära den qvinna, som köpte sin sällhet med ett förräderi GREFVINNAN. 165 mot sin man. Nej, dessa papper skall jag gömma undan allas ögon i mitt juvelskrin, såsom den dyrbaraste skatten bland alla dess smycken. I hennes juvelskrin? ARON. Och först en gång på min dödsbädd skall jag återgifva dem åt honom, som förgiftat mitt lif. Må han, min make, bryta sina eder, och lösa vårt förbund. Men jag skall aldrig göra första steget. Nej, vänd tillbaka till ditt nya fädernesland. Rudolf, låt oss begge lefva blott för andras lycka och låt oss endast i minnet och hoppet vara brud och brudgum. Är det din trogna kärlek, är det ditt sista afskedsord, Leonora? Ja, Rudolf! Vi få aldrig återse hvarandra. Det är redan ett brott att jag så här i hemlighet hängifver mig åt ögonblickets sällhet, och att jag låter dig läsa i mitt älskande hjerta, som endast borde klappa för min make.
Han skall visserligen köpa upp och underhålla 2:ne hästar mer än FotgardesCheferna, men Cheferna för Fotgardena åter ha en större OfficersCorps att representera för; hvilka båda saker kunna ungefär motsvara hvarandra. Hr Funck har vidare talat om uphörande af bevillning på passevolancen; det är något, som icke hör hit, vill han insända nå gon motion härom till Bevilln.Utsk., så står det honom fritt. Efter nu ingen talare återstår, som har yttrat sig härom, så vill jag ytterligare säga några ord, hvarföre jag har framställt denna motion. Hvar och en af Eder, Mine Hrr, vet, att det är sällan, som en 20- å 21-årig yngling genomgår en treårig sträng lärokurs, blott till följd af begär, att inhemta kunskaper; åtminstone inträffar det så sällan, att de få, som det göra, icke kunna tagas i beräkning, utan vanligen önska dessa ynglingar, att få någon verklig praktisk ersättning för de kunskaper de förvärfvat sig och den möda de nedlagt. Jag vill nu i korthet undersöka, hvilken fördel Art.Officerarne kunna göra rättvisa anspråk på, sedan de genomgått sin lärokurs. Dessa fördelar kunna bestå, antingen i lön eller i avancement. Hvad lönen beträffar, så hade Art.Officeren ännu för några år sedan, mindre lön än GardesOfficeren; hvad åter avancementet beträffar, så har, så långt jag kan minnas tillbaka, detsamma varit mycket fördelaktigare vid Gardet än vid Art:t, dels derföre, att de mera förmögna gå in vid Gardet och, sedan de ledsnat vid tjensten taga afsked, dels derföre, att GardesOfficerare ofta befordras till Majorsoch Chefs-platser vid Indelta Arméen, hvilket, så vidt jag mins, icke någonsin har handt inom Art:t. Jag anser att den yngling, som vill förvärfva sig kunskaper, äfven bör hafva 234 Den 19 November. någon ersättning för desamma, och jag vet ingen annan att här föreslå, än att Art.Officerens löner måtte sättas till det belopp, Som GeneralFältTygmästaren har föreslagit.
Jag har blott begärt ordet, för att nämna, alt grundlagens ord icke äro så tydliga, att man kan säga, att den icke medgifver en sådan communication, som den begärda, ty den är icke uttryckligen förbjuden, men sjelfva samman - Den 4 September f. m. 165 hangel af 56 § i Riksd.Ordn. antyder olämpligheten deraf, och någon rättighet dertill finnes på intet ställe i vår grundlag omtalad. Jag hemställer derföre, huruvida, då här förekommer en af grundlags§:n tydligt följande olämplighet, sammanställd med den conscqvens, som synes påkalla att R. o. Ad. icke gifvet' en sådan vigt ät en afslagen motion, som att communicera den med de öfriga Stånden, huruvida, säger jag, vid sådant förhållande Gr. Frölichs begäran bör uppfyllas. Ropen på propos. förnyades. Hr von Hartmansdorff: På det att vi må komma ifrån detta mål lill någon vigtigare sysselsättning, så vill jag, för min del, icke bestrida meddelandet; men jag förbehåller mig blott att, med den rätt jag enligt Riksd.Ordn. äger, få låta motionen beledsagas af mitt särskilda yttrande, uttryckande den mening jag om meddelandet hyser. Öfverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade bifalla, att, sedan Gr. Frölich aflemnat ytterligare 3:ne exemplar af sin ifrågavar. motion, densamma må de öfriga RiksSftn communiceras, och att vid samma tillfälle, i öfverensstämmelse med 57 § Riksd.Ordn., Medstånden lemnäs del af det beslut, som R. o. Ad. i anledn. af samma motion nyss fattat. Ropades ja. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum komme alt fortsättas kl. ^ till 7 e. m. Företogos till slutlig pröfning de, uti Const.Utsk:s d. 24 och 27 sisth Aug. på bordet lagda mern. N:o 3, uppgifna, sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsändringar.
Direction kunna, till större och mindre delar, infordra hvad som behöfves, efter Kungörelse i allmänna Tidningarne en månad förut. Inbetalningarne må äfven i dessa fall ske, antingen med reda penningar eller lätt realisabla papper. Bancooch Lag-V t skottens Bet. Då i stället för penningar realisabla papper erbjudas, och Directionen ej kan genast förvandla dem i penningar, eger den, att, jemte desse papper såsom Hypothek, lill det värde de anses ega, fordra insättarens revers, ställd på rätta insätlningsbeloppet. § 14- Den Actie-egare, som icke inom föreskrifven tid fullgör sina inbetalningar, på sätt i nästföregående §. är stadgadt, bafve förlorat hvad han förut å Aclien insatt, hvilket tillfaller Bolaget: Och vare Actien, lill viss numer uppgifven, genom Kungörelse i allmänna Tidningarna dödad. § 15- Ej må Actie-Bank, vid förlust af dess privilegium, någon tid finnas hafva utgifvit ett större belopp af creditsedlar och invisningar, än som motsvaras af tre fjerdedelar af totala Actiebeloppet, tilisammanlagdt med summan af gjorda depositioner på löpande uppoch afskrifnings-räkningar. § 16- På det depositionsbevisen, som af Banken för upplånte pengar utgifvas, äfvensom de obligationer, med eller ulan ränta, med eller ulan uppsägning, som för tidtals görande lån kunna utställas, icke må göra en ofunderad ökning i Bankens sedel-emission, skola de lyda endast på insältarne eller långifvaren, med förbud att transporteras ulan anmälan och tillåtelse af Banken.
Under året äro inlösta: transportsedlar R:dr 3,040, — sedlar å 3 och 2 R:dr Banko på dubbla blad „ 66, — d:o d:o på enkla blad „ 406, 50. 3,512, 50. och balancerades alltså såsom utelöpande vid 1859 års slut R:dr 347,366, 77. § 27. Förskott till invexling af förslitna småsedlar hafva under nästlidet år blifvit reqvirerade af Läns-Styrelserne uti Kronobergs, Jönköpings, Westmanlands, Östergöthlands, Elfsborgs, Stora Kopparbergs, Örebro, Gefleborgs, Hallands och Norrbottens Län, genom antagne vexlingsförrättare, till hvilka anordnats tillsammans R-dr 171,750 Runt. De vexlingsmedel, hvilka uti Länen utestodo den 31 December 1859, utgjorde 42,250 R:dr, hvaraf uti Invexling t landsortcrnc af förslitna småsedlar. 30 Kontrasignation af Bankens sedlar. Kronobergs Län R:dr 5,000 Jönköpings „ „ 5,000 Westmanlands „ „ 3,750 Östergöthlands „ „ 5,000 Elfsborgs „ „ 4,500 Örebro „ „ 5,000 Gefleborgs „ „ 5,000 Hallands „ „ 4,500 Norrbottens „ „ 4,500 8:gr R:dr 42,250 Enahanda förskott har under nämnde tid anordnats till Götheborgs Lånekontor med R:dr 390,000 „ Malmö d:o „ „ 300,000 S:gr R:dr 690,000: - hvaraf vid 1859 års slut endast hos Lånekontoi'et i Götheborg utestodo 30,000 R:dr. Wisby Lånekontor, som under året ej undfått något vexlingsförskott, har deremot redovisat en del af 1857 års balans, R:dr 6,450, med R:dr 5,000 Runt.
Med afseende derpå föreslog K. M. i dess propos. om Statsverkets tillstånd och behof vid innevar. riksdag, alt ytterligare ett anslag lill Stockholms Navigations-skola, till samma belopp som det förra, måtte beviljas; men StatsUtsk. har icke destomindre vidblifvit den mening att ifrågavar. anslag icke bör utgå, under förutsättning alt förvaitarne af den omförmälda, s. k. Rydbergska fonden skulle finna sig föranlåtne att lemna erforderliga medel dertill. Dä jag, för min del icke kan antaga att nämnde Donations-förvaltare, hvilkas namn är för mig tillräckligt betryggande att deras förra förklaring i ämnet icke varit lättsinnigt afgifven, skola finna sig föranlåtne alt ändra sitt beslut och använda medlen lill något annat, och då Stockholms stad svårligen kan finna sig benägen ali anvisa särskilde medel utaf egen kassa för det ändamålet, heldsl inrättningen är hufvudsakligen beräknad för de kringliggande landskapen och blott till en del för Stockholms stad, så anser jag Etsk. hafva egt det giltigaste skäl att tillstyrka fortfarande utgående af det förut beviljade anslaget till Stockholms Navigationsskola; och jag vågar följaktligen föreslå att R. o. Ad. behagade bifalla Konungens propos. i ämnet. Hr af Dalström: I hvad Hr Fåhraeus i denna fråga yttrat, får jag instämma. Efter försl till bifall å Utslcs utlåt, framstäld, men med nej besvarad propus., bifölls K. M:s i ämnet aflålne nåd. propos. 20:de punkten. Utsk:s yttrande lades till handlingarne. 21:sta punkten, litt. b. 8 H. 4 50 Den 14 Jlini. R. o. Ad. vidblef sitt i ämnet fattade beslut. 23:dje, 26:le, 27:de och 28:de punkterne. Utsk:s yttrande lades till bandlingarne. Vid förnyad föredragning af SlatsUtsk:s d. 4 oell 13 dennes på bordel lagda mern. N:o 153, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
Dagliga sjuknummern i medeltal 188. 149. Underhållsdagarne, derunder de sjuke njutit vård och spisning, hafva utgjort 68,790. 54,456. Enligt räkenskaperna, äro icke några utgifter för underhåll af eller reparation å Garnisons-sjukhusets byggnader under revisions-åren bestridda af anslaget till Garnisons-sjukhuset. Deremot hafva utgifter för detta ändamål, såsom Revisorerne funnit, för sjukhusets räkning anordnats af 7:de hufvudtitelns anslag, 32,000 R:dr, till byggnader och reparationer i Stockholm, nemligen till belopp af 1,122 R:dr 9 sk. det förra, och 3,265 R:dr 46 sk. 2 rst. det sednare året. Enligt Revisorernes tanke, böra dylika utgifter, såsom afsedda för militära behof, bestridas af 4:de hufvudtitelns medel och genom Kongl. Ivrigs-kollegium redovisas. Q — 122 Salpeter-fonden. Dess räkenskaper äro i Kongl. Kammar-rätten granskade för år 1852 med oell för år 1853 utan anmärkningar. Inkomster och utgifter redovisas sålunda: Debet. år 1852 * år 1853. Balans från föregående år: Uppbörd: Balans till påföljande är: Credit. Balans frän föregående år: Afskrifning: Af äldre fordringar för sjudnings-pannor al koppar . 198: 18. 11. Utgifter: Balans till påföljande år: H. till 4855 års Revisionsberättelse, angående Statsverket, sid. HZ. Inlöst och levererad Salpeter. Reträffande salpeter-tillverkningen inom riket, äfvensom upphandlingen af utländsk salpeter, inhemtas af räkenskaperna följande uppgifter: Uppbörd: L£ « lod. Credit: Afskrifning för afrinning, afdunstning och profver Kronans inlösningspris för den inhemska salpetern har under revisions-åren fortfarande varit bestämdt till 5 R:dr 32 sk. per Lispund; men, till följd af Kongl.
Distrikt-chefer, under nästpåföljande Oktober månad, finge i Stockholm sammanträda till öfverläggning om vissa angelägna ärenden, saint ej blott för resorna fram och åter beräkna ersättning för skjuts och traktamente enligt rese-reglementef, utan ock under vistandet i hufvudstaden undfå en förhöjning derutöfver af 2 Rdr om dagen, ”på (/rund af Kongl. Maj:ts nådiga ”bref den 29 September 1841.” Sedan denna hemställan blifvit af Departements-chefen bifallen, har dylik förhöjning med följande belopp till nedannämnde Distrikt-chefer utbetalts, nemligen: tili Kapitenen Friherre Gust. Gerhard De Geer - 12: „ Majoren C. A. Olivecrona 24: „ „ D. W. Lilljehöök 24: „ Kapitenen C. G. Beijer . 24: — •— Summa R:dr 84: Som det af Styrelsen åberopade Kongl, bref uti 2 momentet uttryckligen innehåller: att ”Distrikt-cheferne, jemte de hos Styrelsen tjenstgörande Officerare, hvilka /samtliga åtnjuta arfvoden på stat, äfvensom Arbetselier Stations-chefer, hvilka i så”dan egenskap undfå bestämda arfvodén från de till särskilda arbeten anvisade fon”der, skola vid tillfälliga kommenderingar, vare sig för undersökningars verkställande på statens bekostnad eller inspektions-förrättningar, icke åtnjuta högre traktamente, än hvad Kongl. Maj:ts förnyade nådiga resereglemente af den 5 Juli 1827 ^bestämmer;” synes häraf, att utgiften, emot den tydliga föreskriften i det nådiga brefvet, ägt rum; hvilket, förhållande Revisorerne ansett sig böra anmärka. §. 2.