Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A körssmlingens vsgnsr, ingikven underdänig skritt, Ilvsrnti snliälles, dels stt, till ertiällsnde sk tjenlig pists kör eu körssmlingens 8kols oell dermed köreusde lvloeksreliolil Mtiörsude ulliusllvggusd, livilken, 8s8om till eu del Iielägen ä deu skogsmsrk, som genom Xongl. ktrefvet den 20 lleeember 1836 Iilitvit, ! oell kör nvs K^rkogärdens utvidgning, st 8toekl>olm8 8tsd upptäten, Oommittersde kör värden sk ssmms Xvrkogäid körständigst körssmlingen stt utll)tts, 8smt kör vinnsnde sk nödig tillökning sk den lorssmliugeus tsttigliu.s krän sider snslsANS msrk, liongl. Nsj:t tsektes i ljäder tilläts körssmlingen stt sk den ännu odisponersde delen sk Osrlbergsskogen kä kör l-erörde sndsmäl till iiegsgnsnde sig uppläten en joiilrvmd sk till,ssmmsus 1 tunne221/2 Kspplsnd, som ä en den underdänigs sn.sökningen öik. trtt K. St. ?n»t. t Lamt. t ^/Ä. S Sck//. L 18 Long?. lVä<ir§<7 ?ro/>oi^ron, IV-o 20. bilagd cl,arta önnes upptagen under X:ris 2 ocl, 3; dels neli att kongl. Alajrt mätte i bläder meddela fastställelse ä den rvmd af sammanlagd t 1 tunne17 kappland, som sk alder til!lant församlingens Klockarebobl oell fattigbus, oell bvilken ä cbsrtsn ar utmärkt under K:ris 1 oell 4.
Är räntan för lån, som Banken meddelar, ej utfäst högre, än lill S för 100 om året, ege Banken, vid lånets utgfvandej afdraga räntan Jor !. hela lånetiden, och vare jemväl, derest låntagaren ej betalar å förfalloda gen, berättigad derefter såsom straffränta sig tillgodo beräkna £ procent i månaden utöfver förenämnde ränta,- dock att Banken, så vida den af sistlerörde förmon sig begagna vill, är skyldig Jöranstalta, det lagsökning till lånets indrifvande, sist inom en månad efter förfallotiden, varder anställd, och, i allt hvad på Banken kan ankomma, skyndsamligen utförd. Varor, som i Banken belånas, kunna, derest desamma icke inlösas vid förfallotiden, genast derefter, ulan föregången hembjudning eller uppbud, genom offentlig auction, föryttras. 13 och 14 SSäl'° gillade af Preste-och Borgare-Stånden, samt äfven till principerne af Ridderskapet och Adeln; och hemställes alltså vördsamt, örn icke desamma må, framflyttade i numerföljden, bibehållas så lydande: i5 Banken ege ej alt drifva handel med annat än guld och sifver, men vare oförhindrad alt inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på Bancooch Lag-Utskottens Memorial N.-o 6. auctionj för Bankens räkning, ulbjudes, dock med iakttagande deraf, att sadan egendom åter varder försåld, så snart det utan förlust för Banken ske kan• 16 §. Vid fordringars indrijvande, n/ute Banken enahanda handräckning, som för Rikets Ständers Banks Discont-Ftrk nu är eller framdeles varder beviljad. 15 §. är gillad af Borgare-Ståndet och äfven af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, med tillägg af orden:” och Revisorer”, näst efter orden: ”Ledamöter i Directionen”; hvadan Utskotten hemställa, att den blifvande 17 §. må antagas så lydande:
Majit har slutligen äskat Rikets Ständers medgifvande, att hvad af den personliga skyddsafgiftens halfva belopp icke blifvit för vissa behof anvisadt, äfvensom de på de särskilda anslagen uppkomna besparingar finge af Kongl. Majit för folkundervisningen tillhörande föremål disponeras, men hvad angår de betydliga besparingar, som under nuvarande statsreglerings-period å ifrågavarande anslag uppstått, anser Utskottet dessa medel icke vara för nästa statsregleringsperiod erforderliga till bestridande af utgifterna för folkundervisningen, och får i följd häraf hemställa, g) att högstberörde nådiga framställning måtte af Rikets Ständer bifallas endast i hvad densamma afser uppkommande Stäts-Utskottet8 Utlåtande N:o 123. 115 besparingar å de medel, som varda af Rikets Ständer för nästa statsreglerings-period till folkundorvisningens befrämjande anvisade. För Utskottet Återstår vidare att afgifva yttrande i anledning af Professor Carlsons ofvananförda framställning, att 100,000 R:dr af de nu befintliga besparingarne A oftanämnde medel måtte få användas till folkskolelärares pensionering; — och får Utskottet härvid anföra, att, då allt sedan 1850—1851 års riksdag en särskild summa varit i Rikets Ständers Riksgälds-kontor afsatt, för att bereda tillgång till en fond för pensions-anstalter, som skulle inom stiften inrättas till folkskolelärares pensionering, men sådana anstalter — i saknad af påräknado bidrag från folkskolclärarno och församlingarne hittills endast i några få stift kunnat komma till stånd, anser Utskottet, vid sådant förhållande, icke lämpligt att nu föreslå ytterligare anslags beviljande för detta ändamål, och hemställer således, h) att ofvannämnde framställning ej må till vidare åtgärd föranleda.
Vid samma tillfälle bildades Förenta staternas Nationalförbund med Frances Willard som ordförande, och till 1893, då » International Council » höll sitt första femårsmöte i Chicago i sammanhang med världsutställningen, var detta det enda nationalförbund, som sorterade under det internationella förbundet. Till den nämnda kongressen infann sig emellertid på gästfri inbjudan af Förenta staternas Nationalförbund ett stort antal kvinnor tillhörande öfver 30 olika nationaliteter, och af dessa afgåfvo åtskilliga löfte att i sina respektive hemland söka bilda sammanslutningar af där befintliga kvinnoföreningar att såsom nationalförbund införlifvas med » International Council ». Sedan Chicagokongressen har förbundet raskt gått framåt och omfattar nu nationalförbund i åtta länder: Förenta staterna, Canada, Tyskland, Sverige, Stor-Britannien och Irland, New Zealand, New SouthWales och Italien. I flere andra länder håller saken på att tränga igenom. Förbundet har ingen särskild politisk eller religiös färg och drifver intet slags propaganda. Det gör icke anspråk på att det ringaste modifiera eller reglera de nationalföreningar, som ingå i detsamma, och begär endast, att dessas verksamhet i sin helhet skall åsyfta att befrämja tillämpandet på samfund, seder och lagar af » den gyllene regeln »: Handla mot andra, som du vill, att de skola handla mot dig. Förbundets syfte är 1) » att åstadkomma förbindelse mellan organiserade sammanslutningar af kvinnor i alla länder » samt 2) » att bereda tillfällen för kvinnor från alla delar af världen att komma tillsammans och rådgöra om frågor rörande familjens och samfundets väl ». Förbundet har under den förflutna femårsperioden haft förmånen af en ordförande, som är särskildt framstående både genom sin sociala ställning och sin utmärkta talareförmåga. Det är the Countess of Aberdeen, gift med vice-konungen af Canada och ordförande i detta lands nationalförbund. I de tal, hon i denna egenskap hållit vid åtskilliga större och mindre möten, har hon på ett glänsande och spirituellt sätt och med en öfvertygande logik framställt förbundets syfte och ledande principer samt försökt att skingra de missförstånd, som uppstått på grund af okunnighet om dess från allt slags partieller sektväsen fria organisation. Programmet för sommarens kongress (som egentligen borde afhållits i fjol, men blifvit uppskjuten) har redan utkommit och företer ett synnerligen rikhaltigt innehåll.
Då flere värde Talare yttrat sig emot den af mig föreslagne ContraProposition, ber jag att få fästa uppmärksamheten på Herr von Hartmansdorffs anförande samt Herr Lefre'ns Reservation mot Utlåtandet, hemställande om det ej vore bättre behålla fria händer, än att nu föreskrifva ordningen och sättet för Riks-, gäldsContoiret, att utbetala den ifrågaställde summan, emedan man då vore säker, att den ej rycktes från Staten, utan motsvarande redovisning för det åtgångna af RiksgäldsContoirets medel, likasom det inträffat med de 3 p millioner, hvilka sedan sista Riksdag blifvit besparade på anslagen för hvarje HufvudTitel. Friherre Åkerhjelm: Jag anhåller blott, att med få ord få upplysa orsaken till skillnaden emellan Herr von Hartmansdorffs och mina uppgifter om RiksgäldsContoirets tillstånd. Herr von Hartmansdorff hämtar grund från rapporten öfver sista veckans Gassabehållning; så äfven jag, men med tillägg likväl af de utaf Bevillningen sedermera influtne medel, om hvilkas tillkomst och belopp jag ingalunda uraktlåtit alt taga kännedom, innan jag inför Ridderskapet och Adeln afgaf uppgiften om RiksgäldsContoirets närvarande tillgångar. Herr von Hartmansdorff: Jag har uti det förslag till ContraProposition jag fram-!- Den j3 April. ställt, såsom Ridderskapet och Adeln behagade finna, icke sökt lägga några hinder för framdeles bestämmande af sättet, hvarpå förskottet, Om det beviljas, skulle utgöras. Jag har hvarken nämnt, om det skall ske genom lån, eller förskott, eller af RiksgäldsContoirets under händer hafvande medel, utan blott att om Utlåtandet ej bifalles, skulle ett bidrag af 100,000 R:dr genast lemnäs till Canal-arbetet. Jag har således icke ens nämnt Bolaget, just för det, ätt om Nej vinner, flera med mig torde önska, att Regeringen måtte öfvertaga medlens användande för ändamålet. Friherre Boije:
Hvarefter berörde Utlåtande, uppå derom af Flans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Ådeln bifölls. Företogs till pröfning BevillningsUtskottcts den 20 sisll. October under N:o 5i af - 102 Den 6 November f. m. gifne, och den 26 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående väckt motion örn upphörande af Städernas Saluaccis. Herr Munck af RosenschöldEherhard: Jag gillar visserligen den princip, som bjuder fullkomlig frihet i handel och näringar, och har alltid ansett denna princip för den enda Stats-ekonomiskt rigtiga; men jag vill ej derföre, att den skall tillämpas fragmentariskt eller styckevis, till fördel för en näring på bekostnad af en annan. Man har likväl hos oss så missförstådt Näringsfrihetssysternet, att man tillåtit Landtmannen till vissa Städer fritt och utan afgift införa bröd, dricka och kött, men ändå bibehållit proliibitif-systemet för Bagare, Bryggare och Slagtare i Städerne och icke upphäft de för dessa näringar pålagda skatter och onera, samt skyldigheten att alltid hålla mot en viss Taxa bröd, dricka och kött stadsboerne tillhanda, då Landtmannen hvarken är bunden vid taxa, eller att införa varorne oftare, än det faller honom in. Till återställande af den jemnvigt ett systematiskt sammanhang kräfver, och på det nämnde näringsidkare icke må förorättas, ehuru uppsigt på dem är högst nödig, anser jag Utskottet haft skäl till sitt nu afgifne Utlåtande och tillstyrker bifall derå. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bi - Den 6 November f. m. fall å BevillningsUlskottets förevarande Betänkande. Ropades Ja.
Frölich hafva anmärkt, alt det nya criminal-lagförslaget är hygdt på helt andra principer, än nu gällande lag, och att det således blir nödvändigt, om detta förslag bringas i verket, att införa allmänna arbetshus och nya fängelse-inrättningar. Nu vill jag lill R. o. Ad. hemställa, huruvida det vore ändamålsenligt, att besluta antagandet af det nya criminal-förslaget, innan man förberedt de nya materiella behof, som derföre erfordras, eller hvartill det skulle tjena, om möjligen R. St. antogo detsamma, och Konungen dertill lemnade sanction, men någon verkställighet derå icke kunde följa. Jag får af sådan anledn., då det af Hr Dalman gjorda förslag, enligt mitt omdöme, icke kan medföra någon nytta, men jag högeligen nitälskar för antagande af det nya lagförslaget, vördsamt föreslå, att LagTJtsk. må inkomma till R. St. med förslag till allmänna arbetsoell correct.inrättn.‘r samt fängelser i Riket, så att lagförslaget, då det blir antaget, må kunna sättas i verket; och vidare vågar jag föreslå, alt StatsUtsk. ville yttra sig om huru och på hvad sätt medel för tillvägabringande af sådana inrättningar kunna anskaffas. Det bar för öfrigt i sjelfva saken blifvit så mycket yttradt, att jag icke viii med någon lång framställning uppehålla R. o. Ad:s tid. Jag anser mig dock böra förklara, att jag i motsats till hvad en del talare här midtemöt yttrat, verkligen håller den nya Lag-comileen räkning för deras förtjenstfulla arbete och hembär dess ledamöter min erkänsla för det sätt, hvarpå de uppfattat deras uppdrag. Jag vågar vidare förklara, det jag icke kan instämma i Gr. Fröliclis princip, att man bör obetingadt antaga allt hvad det nya lagförslaget innehåller, enär jag, med all aktning för de herrar, som utarbetat detta förslag, tror, att deras arbete, likasom allt menskligt, kan vara underkasladt några brister, och alt dessa böra rättas. Jag kan icke heller instämma i Gr.
Majits vid nämnda riksdag aflåtna Nådiga Proposition i ämnet innehåller, uppgick den för kassorna beräknade ersättning för uppburne vakansoch liggetids-besparingar, i medeltal för 10 år, till 20,484 Ridr 34 sk., eller i jemn summa till 20,500 Ridr, deraf, enligt hvad Utskottet vidare inhemtat, skulle tillkomma Civil-statens Pensions-inrättning 6,140: -— Arméens Pensions-kassa 12,680: — och Amiralitets-krigsmans-kassan 1,680: — eller tillhopa 20,500: — Ståls-Utskottets Utlåtande N:o 230. 5 och då, jemlikt Kongl. Maj:ts Nådiga Brei' till Kongl. Stats-kontoret af den ] 7 September 1851, ofvannämnda af Rikets Ständer anvisade ersättnings-anslag, 5.000 R:dr, borde mellan de särskilda kassorna sålunda fördelas, att Civil-statens Pensions-in rättning deraf erhölle 1,497: — Arméens Pensions-kassa 5,095: — och Amiralitets-krigsmans-kassan 410: — komme alltså fyllnaden i vederlaget för ifrågavarande besparingar att utgöra för Civil-statens Pensions-inrättning 4,643: — för Arméens Pensions-kassa 9,587: — och för Amiralitets-krigsmans-kassan 1,270: — Hvad nu angår ifrågavarande från Fjerde Hufvud-titelns besparingar utgående fyllnad i nämnda vederlag, har Utskottet, inhemtat, att det Arméens Pensionskassa tillkommande fyllnads—belopp, 9,587 R:dr, enligt meddelade särskilda Nådiga föreskrifter, blifvit, efter hvarje års slut, af Kongl. Krigs-kollegium till Kassans
Det enda giltiga undantaget är det fall, som gäller äfven vid vädjande från hofrätt, att klagan öfver domen blefve onyttig, sedan den gått i verkställighet; och det måste, i allt annat fall, vara en angelägenhet af vigt, att den tappande icke uti undvikandet af verkställighet finner ett motif till obefogadt fullföljande af tvisten och ett förlängdt tillfälle att undansnilla sina tillgångar. Häraf följer, alt än mindre någon tvekan må uppstå om verkställbarhet af hofrätts dom, som med underrätts sammanstämmer. När deremot hofrätten upphäfver underrätts dom, måste fråga blifva, antingen all rätt till doms fullbordan, vid sådant förhållande, skall förfalla och redan meddelad verkställighet återgå, eller hofrältens dom i stället för underrättens bör i fullbordan ställas. Lagförslaget besvarar denna fråga på det sätt, att i mål, der verkställighet följt på underrätlens dom, äfven hofrättens deremot stridande dom skall verkställas, men att i andra mål hvarken den ena eller andra går i fullbordan. Om nu, enligt hvad jag förmenar, lika bör förfaras med alla mål, och således alla underrätts-domar vara verkställbara; så inser jag väl icke, att härifrån uppkommer något ökadt skäl att låta verkställa äfven alla hofrättsdomar, som icke med underrätts sammanstämma. Men då jag antagit för grundsats, alt öfverklagad dom bör efterlefvas, lill dess den blir ändrad; måste jag anse det olämpligt att annorlunda förfara med en hofrätts dom derföre, att den är stridande mot underrättens. Efterlefnaden af den sednare kan ej skäligen få fortfara, i strid med den förra. Således bör, efter min tanka, den, som i öfverrätt vunnit, äga att, utan hinder af sakens fullföljande hos Högsta Domstolen, erhålla verkställighet å öfverrättens dom, ehvad den öfverensstämmer med underrätlens eller icke, så framt ej ändringssökandet derigenom blir onyttigt. Att verkställigheten bör ske genom omant fullgörande af dom, såsom vilkor för talans fullföljande, har jag ansett nödvändigt på redan anförda grunder.
HofRätten, samt att ändring från fem till tre veckor borde i listorna till vägabringas, hvarvid borgmästaren tillika yttrat den förmodan, att han eljest möjligen kunde för ifrågavarande bestraffning blifva fälld att böta tjugo eller tjugofem R:dr; att Dahlberg, på borgmästarens begäran, återtagit fånglistorna och af de i kolumnen för afstraffningstiden införda siffrorna 14 utplånat den senare, äfvensom Dahlberg med egen hand i alla tre exemplaren gjort det tillägg: ”enligt Kongl. HofRättens utslag”; att fånglistorna derefter samma dag blifvit till borgmästaren öfverlemnade; att Dahlberg hvarken ägt annan kännedom om tillvaron af nyssnämnda utslag, än borgmästarens yttrande derom, eller alvelat, hvilka åtgärder, borgmästaren för delsammas tillvägabringande vidtagit; att fånglistorna blifvit, så väl denna gång som eljest, till Konungens Befallningshafvande insände genom borgmästarens försorg; att räkenskaperna öfver Kronans kostnader för fångarnes underhåll i häktet under Maj månad 1839 blifvit, på samma gång som fånglistorna för berörde månad, till borgmästaren öfverlemnade; att den i dessa räkenskaper gjorda anteckning derom, att 65 att Börje Nilsson i häktet njutit underhåll till den 14 i nämnde månad, då han på fri fot ställdes, vore med. sanna förhållandet öfverensstämmande; att räkenskaperna äfven denna gång, såsom förr öfligt varit, blifvit af borgmästaren insände till Konungens Befallningshafvande, men att Dahlberg icke kunde upplysa, när sådant skett; att de medel, som erfordrats för fångars underhåll uti kronohäktet i Alingsås och för deras forslande emellan detta och andra häkten, blifvit reqvirerade af Dahlberg från Elfsborgs läns landskontor, dermed borgmästaren således icke haft bestyr; och att Dahlberg icke kände, huruvida borgmästaren, i följd af nyssnämnde förhållande, ansett sig pligtig att med räkenskaperna företaga någon granskning.
Genom 2;dra morn. i samma §. är det åt fullmäktige öfverlemnadt, att, med iakttagande af de i Usta mom. stadgade grunder för diskontering af inrikes vexlar, till efterrättelse fastställa sådana jemkningar eller förändringar i detalj-föreskrifterne, angående samma diskontering, som kunna finnas behöfliga. Denna föreskrift föranledde Rikets högloft. Ständers sednast församlade revisorer att. fästa Banko-fullmäktiges uppmärksamhet derå, att, enligt revisorernes förmodan, diskontering af inrikes vexlar skulle icke obetydligt befrämjas, i händelse diskonterings-sökanden kunde befrias från åliggandet att personligen infinna Sig i Banken för lyftning af låne-beloppet sainL vexei-öfverlåtelsen på Handelsoch Närings-diskonten. Imellertid och efter det vederbörande
Under åberopande af den olägenhet och omgång, som (ordringsegare måste vidkännas derigenom, att Konungens befallningshafvande, åtminstone i en del län, ej i samma resolution döma till utmätning och hysättning, derest fordringen ej är af den beskaffenhet, att sistnämnde påföljd omedelbarligen kan åläggas, utan fordra serskild ansökning, efter verkställd utmätning, för meddelande af tillåtelse alt bysätta gäldenären, hafva riksdagsfullmäktige Christen Pehrson, och Ingemund Odin från Gottland, för den händelse att Konungens befallningshafvandes berörde förfarande hade sin grund i gällande lag, föreslagit, det stadgas målte: att, då lagsökning verkställes för sudan fordran, för hvilken bysättning icke omedelbart, enligt lag, får ega rum, Konungens befallningshafvande bör, på samma gång som till utmätning dömes, föreskri!va, att, om tillgång till fordringens gäldande dervid brister, gäldenären må i bysättningshäkte inmanas. I anledning af delta förslag, som blifvit till Lag-Utskottet öfverlemnadt, får Utskottet nu afgifva sitt utlåtande Då Kongl, förordningen den 19 Maj 1845, som afser hysättning för Rådane. fordringar, för hvilka denna påföljd icke genast vid uteblifven betalning eger rum, stadgar: att derest vid utmätning hos gäldenär tillgång att gälda med icke finnes; då må hysättning åläggas, om borgenär det äskar, följer äfven afl frågan om hysättning, såsom beroende af utmätningen, blifvit gjord till föremål för borgenärens serskilt framställda jakande, och således att de af motionären öfverklagade olägenheter hafva sin grund i gällande lag. Men om än, i fråga om lagens förändring i den syftning molionärerne föreslagit, det å ena sidan måste medgifvas, aU föreslagna stadgandet skulle befordra den skyndsamhet i utsökningsmål, hvarpå allmänna krediten till en betydlig del hvilar, så förekommer likväl å den andra, a'lt antagande af samma stadgande skulle lägga en makt af alltför vidsträckt beskaffenhet i under-exekulors hand.
Hans vetgirighet förledde honom dock till att göra lika många frågor om oss, som vi gjorde om nejden, och då han hörde att vi voro svenskor detta hör dock ej den norska allmogen på språket bad han oss skrifva våra namn på förstuguväggens ljusa timmerstockar, »så att Björnson kunde se dem, om han kom dit». Vi ritade och han läste, och när han stafvat sig igenom titeln: med. kandidat, vände han sig om och sade: »Hvar är han då?» »Här står hon», svarade jag presenterande. Och karlen slog samman sina mjuka mejerinäfvar så det sade klask! och med utropet: »Nej da!» tycktes han vilja på det häftigaste bestrida sanningen af min uppgift. Nu var han dock ej längre ovillig mot tanken att hysa oss; troligen tyckte han, att han funnit ett slags förkläde i kandidaten. Men han ville ej säga det första afgörande ordet; vi ej heller, och så skildes vi samt togo en annan följeslagare på vår stig. Så går det ofta till i denna verlden, till föga nytta för färden. Värre mensklig varelse till att skala öfver alla hinder, än denne gjätergut, såg jag aldrig. Och efter honom rände, vadade, plumsade och kraflade vi i spridd ordning, uppför och nedför, utan rast, utan ro. Här utbreder sig en starkt sluttande kärraktig mark, bevuxen med fjellbjörk, ett tjockt lager mossa och krypväxter. En murken gren brister under foten, jag lägger mig med ofrivillig hast, stiger upp ingen har sett missödet , sätter af igen ned för branten, beröfvas åter fotfästet, åker nedför på egen sommarsläde, förmår ej styra rätt emellan trädrötterna, stjelper åt sidan och faller öfver mitt paraply, hvilket begagnades som styrpinne. Detta var slutet på den första af de fem paraplyer, som vi egde då vi lemnade Kristiania. Skymningen sänkte sig emellan fjellen, gutten försvann deri, och då vi hunno upp honom, sade han oss far väl, menande att nu kunde vi hjelpa oss lika bra utan honom.
Har åter motionären endast afsett sådane vid en egendom befintlige, til 1 fäl 1 ige förmoner, hvarpå exempel i motionen är anfördt, så innefattar förslaget en inskränkning i jordegares frihet att öfver sin egendom råda, sorn är oförenlig med begreppet om eganderätt och följagtligen ej bör af lagstiftaren tillåtas. Utskottet kan alltså ej biträda motionen, utan tillstyrker, att densamma må lemnäs utan afseende. 3:o. Af Herr Bagge är anfördt, att uti Fiskeri-Förordningen blifvit, till fiskets befordrande, tillåtet, att fiskeribåtar och fiskeriredskap fmgo intecknas till dens säkerhet, som dertill gjorde penningeförsträckning; hvaremot den, sora leinnade lån för inköp af fartyg, enligt Sjölagen, ej kunde der - 6 Lag-Ulskollets Betänkandej N;0 o2. för erhålla säkerhet annorledes, än genom bodmeri; men' som ändamålet dermed icke uppfylldes för den, som behöfde lån med vilkor att derå, medelst ett fartygs förtjensler, göra successiva afbetalningar, helst ett bodmeri-bref vore till betalning förfallet vissa dagar efter fartygets ankomst till destinationsorten; så och på det sjöfarten måtte upphjelpas, föreslog motionären följande stadgande: "Hvar och en, som lill fartygs inköp ”vill göra penningeförstärkning, ege att derå, i två mäns närvaro, af reda”ren laga förskrifning, hvilken genom intecknings-prototocollet intecknas uti ”fartyget hos den stads Rådstufvu-Rätt, inom hvars tullkammare-district ”redarn är boende, hvarom bevis meddelas såväl å förskrifningen som å ”fartygets bilbref; egande likväl slik inteckning icke företräde framför de ”bodmerilån, sorn skepparen under påstående resa kan finna sig nödsakad ”att göra för fartygets behof, utan gånge med dessa bodmerilån, på sätt i ”Sjölagen stadgadt är. Då skulden betald blifvit, åligge redarn att för Rätgen, till inteckningens dödande, uppvisa förskrifningen och bilbrefvet, ”hvarom anteckning derå ske bör.”