Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
”Det skall du snart få se,” sade Ferdinand, ej utan en smula bitterhet i sitt hjerta, och förde henne in i ett rum. ”Elisabeth,” sade han vemodigt, se’n de aflagt sina öfverplagg, ”skulle du nyss hört på mina ord, så hade jag sluppit att en gång till upprepa dem. Men dina tankar voro fjerran då, fästade på ett föremål, som jag ganska väl känner, men jag vill icke nu genom någon förebråelse lägga sten på bördan, som — jag fruktar det — ändå blir tung nog för dig. Du anar väl, att jag ej utan vigtiga orsaker så ryckt dig från glädjens och kärlekens armar?” frågade han med ett uttryck af bitterhet i tonen. ”Det skedde också endast för dina barns skull.” ”Hvad går åt dem då?” frågade Elisabeth häpen och darrande; hon anade redan en olycka. ”Med Helena är det bra, men de två andra måste du göra dig beredd att lemna för detta lif,” sade Ferdinand ömt och deltagande. ”O min Gud! Äro de då döende?” utropade hon ångestfullt och störtade upp. ”De äro döda!” sade Ferdinand så mildt och kärleksfullt som en tröstens engel. ”Detta slag är hårdt, men måtte du få styrka att bära det.” Elisabeth hade sjunkit magtlös ned. Ferdinand upplyftade henne ömt, och lade henne på en soffa. ”Låt mig se dem!” hviskade hon svagt och höll sig fast i hans arm. Omsorgsfullt ledde han henne i nästa rum. Läkaren var borta, han hade blifvit kallad till andra dödsbäddar. Folket hade lagt de båda små liken bredvid hvarandra i en säng och stodo nu snyftande och vridande sina händer ikring den, och vid sidan af de små afsomnade syskonen låg lilla Helena högt gråtande. Med ett jemmerskri fullt af sorg och förtviflan slet sig modren vid denna syn lös från Ferdinand och störtade fram. Magtlös sjönk hon ned öfver de små, så oändligt kära varelserna, som nu här slumrade den eviga sömnen, så lugna, så stilla, med ett saligt leende sväfvande öfver de bleka läpparne, som om en öfverjordisk syn framkallat den.
Jag anser del i högsta giad vigtigt, att konungamaktens domar hållas i helgd, och att hvarken R. St. eller någon annan myndighet befattar sig med att till större eller mindre del ändra dem, och då sådant skulle blifva följden af bifall till betänk., så tillstyrker jag afslag derå, hvarigenom, enär Iva Stånd sålunda blifvit ense om detta beslut, frågan kommeatt förfalla. Hvad den af Frih. Fleming omtalda grymheten emot Lemkeska arfvingarna beträffar, så lärer den väl kunna stå tillsammans roed ett så beskaffadt beslut, hvarigenom lagen blifvit tillämpad; och om arfvingarne varit oskyldiga till de omständigheter, som Den i5 Augusti f. m. vållat contractets ogillande, så hafva likväl föi re rättsinneliafvarne varit vållande dertill, och då hafva arfvingarne enl. lag varit oberättigade att sitta uti arrendet under den tid, sorn förflutit sedan arrenderättigheten förverkades; och det kan sålunda icke anses för en grymhet, om de skäl, sorn föranledt contractets upphäfvande, omsider få göra sig gällande. Frih. von Kraemer, Robert, uppläste följande: Jag instämmer hufvudsakligen i de mot SlatsUtsk:s betänk. N:o 220 gjorda reservationer. Lemkes arfvingar hafva vid alla instanser, således äfven vid Högsta Domstolen, blifvit frånkända arrende-rättigheten af Nyqvarns qvarn. Det blefve i sanning ett betänkligt pr ae ju d i ca t, om R. St. till pröfning upptogo ärenden, som genom lagakraftvunna domar blifvit afgjorda, — och förutser jag, i sådant fall, att vid blifvande riksdagar motioner i samma syftning icke skola uteblifva.
På hvilken teater? » Utan att någon människa kan säga, hur det går till, lugna sig de båda upprörda; fransmannen vandrar uppbragt och högröstad med sina kamrater och med en förtörnad blick på denna omgifning, som är så ovärdig den sexfaldiga, I I DU N blåögda, britiska dygd han försvarar, bereder sig Barnum på ett majestätiskt återtåg genom stora operans salong, som helt säkert icke är någon barnkammare, och dit det är öfverflödigt att föra små misser, då man är så rädd om dem. Men Barnum tänker icke ett ögonblick på att anklaga sig för denna obetänksamhet; han växer, han breder ut sig, han är idel ö- boren indignation, och medan han ännu en gång räknar sina sex blåögda, mumlar han hörbart: » A h, dessa fransmän. » Ah, dessa fransmän. dessa fransmän. Barnum är helt säkert icke den ende, som, svept i sina nationella dygder, blundande begår det misstaget att döma dem efter en balnatts glänsande dekadans. En nyhet af stort intresse för våra husmödrar. om en sådan anse vi oss med alll skäl kunna beteckna det fotogenkök, som under namnet Primus förts i marknaden af firman B. A. Hjorth §• C:o i Stockholm — en soen.sk uppfinning, som på enastående kort tid genom sina goda egenskaper väckt uppseende och vunnit marknad öfver, snart sagdt, hela världen. Efter en sådan ovanlig framgång, som bör fägna hvarje fosterländskt sinne, torde det ej dröja, förrän den nya apparaten äfven i svenska hem blir en oumbärlig vän, hvilket den väl förtjänar. Det egendomliga och nya för detta lampkök är alt fotogenen förbrännes utan veke och att förbränningen blir så fullständig, att den högsta värmeeffekt uppnås, utan att något det ringaste os eller sotbildning förekommer. All den kokning och stekning, som är af behofvet i ett hushåll,. blir på denna apparat billigare och bekvämare än på hittills begagnade, och äfven för uppvärmning af strykjärn och prässjärn ägnar den sig förträffligt.
Maj:t uti Nådigt svar härå d. 22 i samma månad förklarat, att som på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, ett project till förändrad organisation af Lots-Verks-Styrelsen blifvit utarbetadt, och snart komme att Kgl. Maj:ts Nådiga pröfning underställas, Kgl. Maj:t funnit frågan om Fyrbåkens uppförande böra hvila, till dess den blifvande Lots-Styrelsen fått deröfver underdånigt Utlåtande afgifva; Att den nya LotsRegleringen likväl först d. 20 Junii 1820, blifvit af Kongl. Maj:t faststäld, och icke förr ån med detta års början möjlighet <j^8 Ståts-Utskottets Betänkanden. beredd, till Lots-Inråttningens fullkorn» liga organisation i Norra delen af Bottniska hafvet; samt att dels i atbidan på resultaten af de i detta haf Nådigst anbefalde undersökningar och Hydrographiska måtningar, hvilka instundande Sommar komma att verkställas omkring Holmön i Östra och Vestra Qyarken,. dels i anseende till den obetydliga Sjöfart» som sedan 1803 af Svenska medborgare i detta farvatten idkas, och nödvändigheten att företrädesvis befordra nybygganden och förbättringar al Bakar å de ställen, der de genom en lifligare och jemnare Sjöfart, såsom på Rikets Södra och Vestra kuster, varit eller ännu åro af behofvet mera påkallade, och dels med fåstadt afseende derå, att i de ärliga Fyrings-Staterne för sådane ändamål hittills -endast 4,000 Rtdr varit anslagne, Förvaltningen och Lots-Directeurs-Åmbetet af desse skål ännu icke kunnat tili uppbyggande 1 underdånighet anmäla den projecterade Fyrbåken på Holmön. Då Utskotten sålunda inhemtat, att behofvet af en Fyrbåks uppförande på Norra udden af Holmön redan af vederbörande Ambets-verk blifvit hos Kongl. Maj:t anmäldt, och af Kongl. Maj:t i Stats-Utskottets Betänkanderi.
Vi äro nu inne på den sista af de egentligen stora principfrågorna, men också, efter min öfvertygelse, måhända den vigtigaste. Det förundrar mig icke att anmärkningar blifvit gjorda emot tvångs-ackordet; tvertom har jag städse och öfverallt hört betänkligheter yttras deremot. Men besynnerligt nog, har jag icke hört någon, som icke slutligen öfvergått på min sida; och om jag derföre icke lyckas att öfvertyga K. o. Ad., så är det mitt fel. Man har till en början sagt, att det vore principvidrigt, att en majoritet skulle kunna inkräkta på minoritetens rätt. I sin allmänlighet innebär denna anmärkning en sanning. Men jag får fästa upmärksamheten på de särskilda förhållanden, som ega rum med en konkursmassa. Den är egentligen ett slags ofrivilligt bolag, eller åtminstone närmar den sig karakteren deraf. I ett bolag binder alltid majoriteten minoriteten. Anmärker man att sådant icke bör ega rum, så svarar jag, att det i många fall är all - i 06 Den 14 Juli f. m. delés nödvändigt, till och med i sådana fall, der majoriteten kan tillfoga minoriteten långt större skada, än i en konkurs. I t. ex. förvaltningen af massan, der sättes icke i fråga, att ju ej majoriteten binder minoriteten, oaktadt det är klart, att den förra genom förvända beslut kan högst menligt inverka på den sednares rätt. På samma sätt förhåller det sig, då det är fråga om förlikning af er. tvistig rättegång; äfven der gäller pluralitetens beslut, Man lefver icke isolerad; vi kunna icke undgå att inträda i förhållanden med personer, understundom frivilligt, understundom ofrivilligt. På hvad sätt skola de förvecklingar, som deraf upstå, kunna lösas, om icke genom pluralitetens beslut? Hvem känner icke, M. Hrr. de missbruk, till hvilka de nuvide förbållanderna i Sverige gifvit anledn.? Hvem har icke funnit, huru i en konkurs en enda, genom ett fräckt vägrande att antaga ackordet, tilltvinga)' sig betalning på de andra borgenärernas bekostnad?
Statsutskott funnit sig förhindradt att tillstyrka direkt anvisande af det låneunderstöd, som för företagets utförande blifvit begärdt; men med afseende å det, enligt hvad Kongl. Majlts Befallningshafvande i länet intygat, för ortens fabriksoch slöjdidkare samt öfriga befolkning mer och mer kännbara behofvet af förbättrad kommunikation för tillförsel af arbetsmaterialier och lifsförnödenheter samt afsättning af sina tillverkningsalster, och enär dessutom af erfarenheten numera bekräftat sig, att rörelsen, sådan densamma hittills utvecklat sig, å den färdigbyggda delen af vestra stambanan, icke lemnar en afkomst, som förslår till betäckande af räntan å det nedlagda anläggnings-kapitalet jemte utgifterna för trafikens besörjande]? och ^banans samtfjmaterielens framtida underhåll, har Utskottet ansett sig ega fullt giltig anledning,^att, på sätt redan vid sistlidne riksdag ifrågasattes, föreslå att utväg mätte, om möjligt, beredas för tillhandahållande af det understöd, som för detta företags bringande till verkställighet erfordras. Innan Utskottet går att framställa det förslag, Utskottet funnit i detta afseende lämpligt, har Utskottet ansett sig böra till besvarande upptaga en anmärkning, som under Utskottets “öfVerläggninjgarJi]*ämnet förekommit, rörande planen för den ifrågaställa jernvägs-anläggningen. Det har nemligen blifvit yttradt, att, för att motsvara den ifrågavarande rörelsens behof, en bana af mindre dimensioner kunde anses fullt tillräcklig,fjjoch att, genom det banan erhölle mindre spårvidd och i allmänhet afsåges för begagnande af lättare rörelse-materiel, icke blott en betydande del af den beräknade anläggningskostnaden skulle kunna inbesparas, utan äfven utgifterna för drift och underhåll blifva väsendtligen min - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 160. 29 skade, hvarföre något bidrag ej borde beviljas, förrän planen blifvit i denna syftning omarbetad.
Jag anhåller således ödmjukast, alt denna trakt af Wermland måtte få de 20,000 r:dr, som blifvit begärda. De norra orterna må gerna få sina 100,000 r:dr, men jag tror det vara förmånligast att dessa anslag icke sammanblandas. Hr Westfelt: Jag förenar mig med Frih. Sprengtporten derom, att 120,000 r:dr för detta ändamål må bestämmas gemensamt för de norra länen samt dessa härader af Wermland, men jag anhåller, att emot den siste värde talarens framställning få göra en anmärka, eller lemna en upplysning i anledn. deraf. Det fagnar mig, att nu för andia gången de upplysningar, som den värde talaren i sista plenum meddelat, kommit å bane. Jag uppmanar en värd ledamot af detta Stånd, Hr Öfverstelieutenant Cedercrona, hvilken bott i den ifrågavar. orten i 27 år, och således bäst torde vara i tillfälle att gifva R. o. Ad. de upplysningar, som för detta tillfälle erfordras, att yttra sig härom. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag liar ej ifrån de upplysningar, som Hr af Wingård bär afgifvit, kunnat hemta någon anledn. att frånträda de åsigter, som Frih. Sprengt - Den 19 M i r a f. m. 483 porten har utvecklat, och på dessa grunder tillstyrker jag, att propos. måtte blifva ställd i enlighet med Frih. Sprengtporten? förslag. Hr Frih. o. Land t an. yttrade, att R. o.
Olbers anfört, att ehuru stadgadt vore, alt Embetsoch Tjenstemän å landet eller deras Sterbhusdelegare skulle på innehafvande boställen få njuta tjensteår till nästa Thomaj-dag, och fardags-år till den 14 Mars andra året derefter, saknades likväl föreskrift huruledes i afseende på städernes embets-jord förhållas bör, hvilket hos Domstolarne skall föranledt olika meningar, men då det vore billigt, att städernes Embetsoch Tjenstemän fingo tillgodonjuta enahanda rättighet, som boställs-innehafvare på landet, har Motionairen föreslagit det stadgande, att hvad som är föreskrifvet om tiden för innehafvare att afträda boställen på landet, äfven bör lämpas till städernes Embetsoch Ejens temäns embets-jordar. Detta mål halva Utskotten gemensamt i öfvervägande tagit, och som, på sätt Motionairep jemväl anmärkt, något bestämdt stadgande icke finnes, angående tiden, då jord, anslagen till lön åt Embetseller Tjenstemän i städerne, efter innehafvarnes död eller afgång från tjensten, skall afträdas, helst io och i3 §§. af 16 Cap. Jorda-Balken, i frågor härom, ej lära vara tillämplige, så och enär billigheten synes fordra , att bemälde Tjenstemän måge i detta afseende njuta enahanda förmon, som boställs-innehafvare & landet är vorden tillagd, hafva Utskotten ansett sig böra motionen understödja samt föreslå utfäruande af en allmän Författning, hvarigenom skulle stadgas: att, när Embetseller Fjensleman i stad, scm af stadens cassa undfår aflöning, dör eller från tjensten eljest afgår, skola, derest icke annorlunda serskildt finnes förordnadt, han eller hans rätts innehafvare vara berättigade, att, å till lön anslagne hemman, jord eller lägenheter, njuta laga f ardag på enahanda sätt, som angående boställen ä landet föreskrifvet är. Stockholm den 20 Febr. i835. ffiåaag till R.
Annorlunda är däremot förhållandet med allt, som i modern naturvetenskap direkt bottnar i det föregående seklets franska själslif – Laplaces nebular-teori och de första idéerna till de moderna lärorna om transformism, adaption, könsurval och utveckling, sådana de glimta fram hos Buffon, Diderot, Condillac och Lamarck. Här kan Lucretii inflytande ej sättas nog högt, och man kan knappast beräkna, hvilka gnistor, som hans vers slagit. Ty det är otroligt, med hvilken hänförelse upplysningsarméens både högre och lägre befäl studerade hans dikt. Man ser det bäst af motståndarnes ord. Alltifrån Jean Baptiste Rousseau till Gilbert är det en stående visa att kalla encyclopedisterna »les nouveaux Lucrêces». Lucretii tankar skimra också mångenstädes igenom Voltaires religionspolemik, Diderots stjärnskottsgnistrande improvisationer och Buffons naturskildring, där äfven stilen har den Lucretianska geniens örnflykt. Så har den beska men sunda dryck, som skalden bryggt och öfvergjutit med poesiens honung, många hundra år senare blifvit ett lifselixir, och vid själfva hvälfningen till den moderna tiden gör den poet ånyo sin stora insats, som först och störst blottat skönheten i naturens »lagar och gestaltning». Med skäl kunde Lucretius skrifva: Härligt är randen nå af än oskärade källor, ösa ur deras våg och af friska blommor bereda till sitt hufvud en krans, en lysande sådan, som aldrig sånggudinnan än kring skaldens tinningar virat. I det ofvanstående har Lucretii ställning som bearbetare af grekisk spekulation betraktats uteslutande ur tankeinnehållets synpunkt. Men äfven om det kunde uppvisas, att han öfverallt i dikten Om Naturen rört sig med lånade idéer, är det dock ingen öfverdrift att påstå, att hans metafysiska originalitet ändå kvarstår tack vare den märkliga, subjektiva färgläggning, han gifvit Epikurs system. Allt för ofta hafva de metafysiska geniernas tankebyggnader skärskådats utan samband med deras lif, lynnen och karakterer.
M:ts vid sistlidne riksdag afgifna nådiga förslag, rusthållarne från den dem åliggande dagsverksskyldighet för stamhemmanen varda befriade; dock att, i likhet med hvad som år 1810 vid allmogens befrielse från de så kallade hjelpedagsverkens utgörande stadgades, härvid fastes det vilkor, att, derest en förändrad hushållning i afseende på de vid Kungsöbr belägna kronoängarnc framdeles skulle pröfvas nödig och fordra dagsverkens användande, rusthållarne då höra utgöra desamma, emot sådan betalning efter länets markegång, som för kronodagsverken ålnjutes. Rikets Ständer hafva alltså pröfvat skäligt medgifva, att rusthållarne i det så kallade Kungsöhrs län må, ifrån och med det år, då den statsreglering, som vid innevarande riksdag blifvit fastställd, tager sin början, eller år 1852, befrias från erläggande af hittills utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras stamhemman utgöres, under iakttagande dervid, att af den hemmanen i Kungs-Barkarö socken i ersättning för räntedagsverkena förunnade Kronotionde-spannmål, så stor del, sorn af ruslhalls-slamhemmanen nu uppbäres, i stället till Statsverket åter indrages, samt med skyldighet för rusthållarne att, derest ifrågavarande dagsverkens användande framdeles skulle blifva för Kongl. Maj:ts och Kronans räkning behöflig!, desamma då utgöra, emot sådan betalning efter länets markegång, som för kronodagsverken åtnjutes. Hvilket allt Rikets Ständer få härigenom hos E. K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 1 September 1851. Expeditions-UIskottets Forslat] till und. Uppläst och godkändt hos Ridderskapet och Adeln den 30 Aug. 1851. Preste-Ståndet den 31 Borgare-Ständet den 1 Sept. — Bonde-Ståndet den 1 Rikets Sländers underdåniga skrifvelse, med öfverlemnande af ny Bevilln ings-Sladga.
”Jag vet allt för väl att ni genom min oförsigtighet eger mig till en viss grad i er magt, men ni misstager er om ni tror att detta kan injaga fruktan hos mig, ty jag visste redan på förhand att jag spelade ett högt spel och hade klart för mig hvad jag hade att göra om insatsen ginge förlorad.” Hon vände sig om och gick. Tasse och Lasse. Det var en gång tvenne västgötar som funno en kull vargungar eller ”gråtassar” liggande i en håla, varghonan var icke hemma och de beslöto att taga ungarne för att få skottpenningar för dem. Den ene som het Lasse skulle krypa in i hålan, den andre skulle bevaka ingången, men när väl den förste krupit in i lyan kom varghonan springande i sådan fart att den andre vestgöten icke märkte henne förr än hon var i sjelfva ingången, då passade han på och grep tag i hennes svans. ”Hvad skymmer i håla?” frågade Lasse och den andre svarade: ”Dä ska du la få veta, för när rumpa brister på Tasse så far Tasse på Lasse och så tar f-n både Tasse och Lasse!” Asessor Venster i Lund friade mycket enträget till en fröken Von der Lancken; han framställde sin begäran skriftligen och fröken satt och sydde då hon tog emot brefvet, läste det, tömde helt lugnt sin sykorg, lade brefvet deri, lemnade den åt budet med helsning att här vore svaret. Elaka tungor påstodo att då den lille musikaliske mannen emottog denna nesliga helsning greps hans vanligen ömtåliga stolthet till den grad att han föll afdånad i det öppna basfiolsfordralet hvars lock af stöten föll igen med en smäll. Denna hörde asessorns syster, en gammal mamsell som pjunkade med sin yngre bror och hvars ögonsten han var. ”O min Gud! Nu sköt Emanuel sig!” utropade hon utom sig och rusade in i rummet der hon väntade att finna hans blodiga lik.49 (Mamma.) Professor Schönbeck (visar en 25 öring som han fått af en patient) Se här hvad jag har varit ute och förtjent. Asessor
Godkändes. §§ 186—208 samt rubriken till dessa §§, äfvensom §§ 209—-d22 och sistberörde §§:s rubrik. Biföllos och godkändes. §§ 223-233. Biföllos. § 234. Hr Rabenius: Försäkring afslutas ofta under åtskilliga förbehåll, bland hvilka de bär i § 234 upptagna äro de allmännast förekommande. Men då, tilllölje af dessa förbehålls obestämdhet, tvister ofta föranledas, bar man ansett att i den nya lagen borde, i likhet med hvad som i Holländska och Tyska lagen förekommer, förklaras hvad som med dessa förbehåll skall menas. §:ns 3:dje mom. anser jag dock icke vara i lagförslaget rigtigt framstäldt, utan gifver jag företräde åt den af Hr Lundberg i bans reservation föreslagna redaktion, och då det måhända är bäst att Ulsk.t ytterligare granskar denna fråga, anhåller jag om återremiss. Elter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall lill §:n, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades. Rubriken till §§ 223-234. Godkändes. §§ 235—243 samt rubriken till dessa §§. Biföllos och godkändes. 360 Den 17 September f. m. § 244. Hr Olivecrona: Ehuru det vid ett föregrde tillfälle blifvit erinradt, att anmärkningar mot redaktionen af detta lagförslag icke skulle vara af någon vigt, vill jag dock hemställa, huruvida det icke vore skäl att Utskit finge taga denna § ånyo under öfvervägande, på det en förändrad redaktion måtte åstadkommas. Sådan §:n här lyder: »Total förlust af fartyg eller gods anses ega rum, när fartyg eller gods gått h. o. h. förlorade», synes den nemi. innehålla en högst trivial och intet sägande sats. Hela den från Tyska Handels-rätten hemtade definition kunde, i min tanke, ganska väl undvaras, helst det alltid är olämpligt att i lagar intaga definitioner.
Då de fattiges antal är så vida öfvervägande de rikes, så måste det ju blifva dessa, hvilkas förlust landtmannens, genom ifrågavarande tullar förskaffade, vinst till allra största delen skulle komma att blifva. Då så är, kan man ju ej säga, att den föreslagna beskattningen vore ett den fattiges skyddande mot den mägtige, utan på sin höjd ett beredande af fördelar åt en betryckt samhällsklass på en annan, ännu betrycktares bekostnad. Hvad åter vidkommer den af mig bemötte talarens andra grundsats, eller att högre, ideellare intressen böra skyddas mot Dea 21 April e. m. 431 lägre, tillfälliga — så synes mig den sirade talaren äfven här hafva från en rigtig premiss på ett föga följdrigtigt sätt dragit sin enligt min öfvertygelse origtiga slutsats. Helt visst skola moral och intelligens å ena sidan och penningen och den fysiska styrkan å den andra kämpa mot hvarandra, så länge en historia finnes, likasom de varit i ständig kamp, så länge en historia funnits. Jag vet ej om landbrukarne, såsom den ärade talaren förmenade, i vårt land äro dessa ädlare intressens representanter, men det vet jag, att — hvilka de än må vara — icke må de tro sig vinna seger i den ojemna striden derigenom att de tillkämpa sig en eller annan yttre fördel på de öfrigas bekostnad. Ej lärer någon lyckas öfvertyga mig, att massan af folket skall genom fördyrande af deras oundgängligaste lifsförnödenheter göras beredvilligare till motlagande af en förädlande inverkan från deras sida, genom hvilkas åtgärd och till hvilkas förmån detta fördyrande åstadkommits. På samma grunder således, som Frih. von Schulzenheim förklarat sig rösta för tullar å landtmannaprodukter, röstar jag mot dem. Hr Reutersvärd, Patrik Oscar: Då jag inom Utsk:t biträdt majoritetens åsigt, att landtmannaprodukter böra beläggas med låga införseltullar, vill jag i korthet redogöra för de motiver, som härvid ledt mig. Dessa äro icke förestafvade af egennyttiga beräkningar, utan af min önskan, att billighet och rättvisa måtte utöfvas.