Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare liar Herr Cederschjöld anfört, att på småsedlarne finnes ingen slagskatt, och detta är ganska naturligt, ty småsedlarnes utgifvande är föranledt deraf, att Banken ej kunde fullgöra sina skyldigheter; och då det silfver, som fahns i rörelsen, utgått ur landet, hade det ej varit möjligt för en man, att komma ifrån en annan, utan att Banken utgifvit dessa småsedlar. Detta palliatif hoppas jag dock skall upphöra, och småsedlarne försvinna ur rörelsen, så snart Banken blifver öppnad till vexling. Herr Tham har trott, alt en slagskatt j nedlagd uti myntet, icke vore rättsenlig och icke eller behöflig, emedan det gått ganska bra* då den icke funnits. Jag skiljer mig i detta afseende från Herr Tham, ty jag tror att det förut gått ganska illa, och att det är derföre vi nu äro sysselsatta att ställa till rätta. Herr Tham har trott, att en million myntadt silfver skulle förslå för manga år. Jag tror äfven detsamma, om slagskatt nedlägges 1 myntet; men om delta ej sker» kan denna million nedsmältas och utgå inom ett år. Således grundar sig denna supposition om tillräckligheten af en million just på införandet af en slagskatt. Herr Tham har förklarat det vara orimligt, att Banken skall drifva köpenskap med silfver; jag kan ej dela denna Herr Thams tanka, utan tror detta just vara Bankens ändamål. Man har Den October f, m. *47 ansett ett skäl mot utförandet af silfver ligga deruti, att myntet är 12-lödigt, Detta kan vara tillräckligt för guldsmederna i Stockholm, men så är icke med guldsmederna uti provinserna, ty de behöfva dessa a procent, som äro nedlagde i slagskatten i premium för att skicka hit myntet. Samma förhållande är det med myntets utförande, ty ehuru omöjligt det är att rena silfver i mindre partier utan stor kostnad, kan detta dock ske för ringa pris, om man i stort verkställer denna operation. Hvad Herr von Hartmansdorff menat med sin silfverinvexling, vågar jag betvifla att jag fattat riktigt; ty i sådant fall skulle hans yttrande hafva varit ganska orimligt.
Bifölls med den ändring i Utskottets förslag, att slutorden: »samt att inspektörernes berättelser måtte blifva på allmän bekostnad tryckta, för att till samtliga konsistorier och skolstyrelser i riket utdelas», utbyttes emot dessa ord: »samt att ett sammandrag af inspektörernes berättelser måtte hvart 3:dje år tryckas på Statens bekostnad och till samtliga konsistorier och skolstyrelser i riket utdelas». Mom. k). Bifölls, med tillägg vid momentets slut af dessa ord: »dock att statsbidraget, såsom hittills, endast utgår med hälften af hvad för samlingar ne utöfver nämnda tillskott förbinda sig alt för ifrågavarande ändamål lemna». Mom. n). Godkändes med den ändring, att i stället för de på raderna 6 och 7 förekommande orden: »som fullgjort eller åtaga sig alt fullgöra de i mom. litt. k) föreskrifva vilkor», insattes dessa ord: »hvilka till lärares eller lärarinnors aflöning redan tillskjutit eller åtaga sig att tillskjuta lika stort belopp, som den till församlingen öfverlåtna andel af personliga skyddsafgiften utgör»; hvarjemte Ståndet beslöt, att det vid slutet af sidan 111 förekommande stycket af motive ringen skulle på det sätt ändras, att slutorden deraf »äfvensom kostnaderna för skolor, inrättade af enskilde personer inom församlingen, endast till så stor del, som motsvarar Prot.-Utdrag den 24, 25 och 26 Augusti 1863. 537 motsvarar beloppet af sådana afgifter, som af dem eljest bort till fol/cskole-lcassan betalas», utbytas mot dessa ord: »äfvensom löner till lärare vid skolor, inrättade af enskilde personer inom församlingen.» Och skulle de öfriga Riks-Stånden vördsamt och vänligen inbjudas att biträda de af Preste-Ståndet, med afseende på sistberörda momenter k) och n), sålunda fattade beslut. Med afslag å Utskottets hemställan, sidan 122, lemnade Ståndet sitt bifall till den af Kongl.
» »Bland omförmälda förslag anser jag det om anläggning af en byggnadsoch aflöpningsbädd, såsom i alla händelser blott en nödfa Isutväg, desto hellre böra förfalla, som densammas begagnande skulle öka fartygens byggnadskostnad och för öfrigt, enligt hvad upplyst blifvit, lämplig plats för en sådan bädd icke finnes inom Flottans Skeppsvarf i Carlskrona.» »Beträffande vidare frågan att vester om den redan befintliga dockan JVs 1 anlägga en ny docka, lör hvilken tre alternativa kostnadsberäkningar blifvit uppgjorda, enligt hvilka sistnämnda docka skulle kosta, om hon byggdes 250 fot lång R:mt R:dr 279,500, — 260 fot lång och afsedd att, med hänsigt till framtida möjliga ytterligare anläggningar, förläggas längre norr ut från sättöppningen » 357,500, — eller: 380 fot lång och ämnad att anläggas på det här näst förut afsedda ställe » 368,300. — så anser jag densamma böra hänskjulas till framtiden, då behofvet af en ny dockas anläggande må vara oafvisligare än nu och tillgångarne till bestridande af de med en sådan byggnad förknippade kostnader större.» »Deremot är det, i min tanke, angeläget att, för byggnad af krigsfartyg efter nutidens fordringar och modeller, samt för möjliga behofvet af sådana far tygs iståndsiittande, så väl gamla reparationsdockan, som två af de öfriga skeppsdockorna i Carlskrona lämpligen förlängas och i öfrigt utvidgas; och tiar jag vid valet emellan de derom framställda alternativa förslag trott mig böra i underdånighet förorda nedannämnda arbeten, såsom de, hvilka bäst skulle motsvara nu varande behof och äfven Förvaltningen af Sjö-ärendena ansett böra i främsta rummet utföras, nemligen: Dockans JV° 3 förlängande från 212 till 257 fot i bottnen, hvarefter uti densamma skulle kunna byggas fartyg af ungefärligen den största längd, som, i anseende till denna dockas läge emot sättöppningen, tilläte alt ulan svårighet uttaga fartyget. Detta arbete är beräknadt att kosta R:dr 26,580.
En Ledamot af detta Stånd har yttrat : all Magazins Inrättningen betydligen bidragit till Landtpiannens elände; och att den vida öfver behofvet inför skrifne utländske sp anmäl har under sednare årens ymniga skördar till den grad fält säde -priser ne , att productionsko/hiaden knappt varit ersatt, hvarigenom Jordbrukaren blifvit försatt i den majt ruinerande belägenhet. Verkelig» förhållandet är följande: Då MagazinsDirectionen år i g 18 nödsakades göra upphandlingar af utländsk spanmål, skedde sådant till afvärjande af en befarad spanmålsbrist, hvarmed landet om sommaren samma år hotades. På Kongl. Maj-.ts til! Riksens Siäoder under dåvarande Riksdag gjorde Nådiga Proposition, anslogo Riksena Ständer för detta ändamål z millioner Riksdaler till upphandling af spanmål inom landet. Och en lika summa för uppköp af utländsk, 6panmål, om sådant skulle behöfvas. Af de förstnämnde z millioner ställde Kongl. Maj:t 300,000 R.dr till MagazinsDirectiouens disposition, och Directionen använde deraf en tredjedel, med hvilken, jemte bidrag af Vsrketa äldre fond, den utländska spannemåln upphandlades. Någon öfverdrifven upphandling »f utländsk spanmål är således icke skedd j och som en betydelig del af den utländske Den il April f. m. i5j Spanmålea qvarstadnat i Kronans Mågaziner, derigenom att undsättningsbehofven i sjelfva verket blefvo mindre, än sorn befarades, har någon menlig verkan på spantnålsprisen i allmänhet icke eller kunnat uppkomma genom dessa lager, #när de icke blifvit försälde, och icke eller kunnat säljas till så låga pris , som spanmål för enskild räkning, af sednare årens ymniga skördar, blifvit afyttrad.
Utskotten Kunna, viö jeml», else af öetta inneliäll, ieke inse, b varken någon anleöning till tvekan om X. lVbts Xäöiga tankar i förevaranöe vigtiga ämne, eller någon grunö till cleo einot Utskotten gjoiöe anmärkning, att öe, uti öeras f, amställning, eller i öet Utskotten öels tillstvrkt L. 8t:r, att, k/// r^/ö/arrr/s a/ en /or »//» mer//oog»rec/»§.5er ,v/»c///g en/-/ning r n»e2"re«/rr/e /ierrkr/rrgc/or/rö//arrr/err^ nu bestämma Lancöseöelns silkverväröe oeb besluta, öet Lanken, §» srrark öess reöbara Xonö, mcr/e/?k .?///-,e/0/1 ^ blifvit tilkräekligen förstärkt oeb anöre för ulvextingen nööige atgäröer bunnit verkställas, ma öpnss, kr// rrk/emrrarrc/o 0/L5r//Pee mok /?»rrooser//»r, e/kre r/ek sö/rrrrc/» /esk-irrrr/» /korseh öels ock lör L. 8t:r anmält bebokvet al en köränöraö Lagstiftning för Lanken, skulle bafva öiverskriöit föremålet för X.
Hon begapar intet med häpnad; hon är sparsam med sin beundran. Men hennes uppsyn röjer uppmärksamhet, hon ger akt på allt, som sker och talas. Hon motsäger sällan, och äfven vid afhörandet af ett lappri bevisar hon skonsamhet. Hon ler, när den obildade ger till ett gapskratt. Äfven den stadgade menniskans ton har en egen, behaglig prägel. Den är icke för högljudd, eller skrikande, utan lagom stark och icke lågmäldt; den är mild och angenäm. Hvarken släpande, eller stapplande, hvarken sjungande eller sträf, är den fast och eftertrycklig, alltid afpassad efter omständigheterna, efter känslan; således hvarken enformig eller sömnig; den stiger och faller, alltsom ämne, känsla och förhållanden kräfva. Känslorna äro hos en stadgad menniska aldrig häftiga, eller svallande; man känner på deras måtta, att det lugna förnuftet vakar öfver dem: de ega värma, men aldrig låga. Hon har endast måttliga sinnesrörelser och affekter; hon omfattar och fullföljer ett syfte icke med häftighet: hon vet att sansa sig, om hennes önskningar blifva ouppfyllda. Den stadgade menniskan är icke hvar mans vän. Med vår vänskap är hon ej fal. Hon pröfvar den man, som framgent skall bo i dess hjerta. Men har hon en gång valt, då är hon orubblig i sin vänskap, den hon bevisar mera i handlingar, än i ord. Hon är aldrig pratsam, hon talar hvarken för mycket eller för litet, men yttrar allt med öfverläggning. Sina löften håller hon, och dess ord är bergfast. I intet fall vill hon lysa; hon åsyftar derföre aldrig att vilja fördunkla andra; tvertom söker hon att uppmuntra andras talanger, skicklighet och goda egenskaper samt att förskaffa dem tillfällen att verka. Hon skonar och undviker sorgfälligt all anledning att bringa någon i förlägenhet. Hon trugar sig ej på någon, och fiker icke att hafva sin hand öfverallt med i spelet. Hvad andra söka att dölja, låtsar hon icke märka, och är långt ifrån att vilja beskyllas för nyfikenhet.
M. förunna denne tjensteman 12 proc. af alla de medel, som efter hans handläggning i balancemål uti Kronans eller andre allmänna kassor inflyta.” Man har fästat sig vid ordet inflyta och säger, att hvari ligger skillnaden mellan all hafva dessa medel färdiga all lyftas, om vederborde så behaga, och alt hafva dem i Kronans kassakista nedlagda? Alt medlen ej influtit är icke Hr Printzenskölds, utan Regeringens och R. Stms fel, hvilka förhindrat medlens indrifvande. Lagen säger, alt en hvar äger sin sak böta, och ej annans lott förverka. Hafva Konung och Ständer ej velat mottaga medlen, ulan efterskänka dem, så böra de godtgöra Adv.-Fiskaleu, ty Konung och Ständer egde ej af dessa medel mer än 88 proc., emedan de återstående 12 tillhörde Adv.-Fiskalen. Stats-Kont. har påstått, att Konungen ej rimligtvis borde af en underordnad proc.-fråga förhindras, att utöfva sin höga benådningsrätt. Men jag får fästa upmärksamhelen derå, att, i förevar:de fall, fråga icke är om något straff eller böter, och följaktligen icke heller om någon nåd, ulan frågan gäller elt skadestånd, en ersättning åt Slaten för medel, som blifvit förskingrade. Hade det varit fråga om böter, kunde Konungen genast, utan R. Stms begifvande, hafva dem efterskänkt. Men eftersom det belopp, hvars gäldande blifvit Hr af Billbergh ådömdt, utgjorde skadestånd och icke böter, måste Konungen begära R. St:rs samtycke till den ifrågasatta eftergiften. Stats-Konhs nyssnämnde skäl böra således förfalla. Vid bedömandet af Hr Printzenskölds anspråk, har man velat göra skillnad mellan Hr af Billberghs tillgång enl. boupteckningen och af hans lön eller pension. De sednare utgöra tillgång lika väl, Den 26 Augusti. 125 sora lians öfriga tillhörigheter. Då de kunnat med qvarstad beläggas och innehållas för Kronans godtgörande, så äger naturligtvis
Handlingarne anga-, ende 2 ne Jlärads-skrifVareä i Jemtland ansökning om ersättning fur de vid Statens reglerande derstädes, år 1S10 dem ansiagnf, men ännu icke af dem tillträdde Boställen, hvilken ersättning Eder Ivongl. Majit» Befallningshafvande till 100 Jhdt ät hvardera Häradsskrifvare!! föreslagit. Enär uti häröfver afgifvit underdånigt yttrande Eilers Kongl. Majms oclt Riket Kammar-Col* legium Samt Stats-Konror upplyst, att nämnde Hä» rads-sktifvate komma alt. tillträda de för dem an» ordnade Boställen så snärt tnnehafvarne afgå» hvarvid Kammar (kollegium och Stats-Kontöret ansett det emedlertid böra förblifva , och hvarför de ej. heller kunnat tillstyrka bifall till ifrågavarande Lön-ersattning, hafva Riksens Ständer icke; funnit anledning att i denna del bestå någon till—' ökning uti den sa nyligen fastställda Eön-Stateti för Jemtlands Län, helst dessutom Kärätls-skrif vatnes Aflöningsvilkor genom senare tillkomne Procenter och förhöjning af Mahtalsskrifnings-' provisionen blifvit förbättrade. Uppl. och godkänd hos Ridd. oclt Åd, d, 5 jttnii 1818. — Prest-Ståndet ti. 5 * Borgare-Ståndet d. 5 *— Bonde-Ståndet d, ö Riksens Ständers Underdåniga Skrifvelse till' Kongl. Maj:t, angående reglering af Lönings-sättet för Lauds-Sekreteraren 372 Underdåniga Skrifvelser. och Lands - Kamreraren uti Jemtland.
Men i händelse 3 Ständ eller alla 4 återremitterat Utskrs första förslag, och Utsk. vid återremissens besvarande kommer med ett motsatt förslag, då tror jag hvarken att R. o. Ad. eller PresteSt. kunna yrka alt få rösta öfver det första förslaget, utan antingen måste del sednare blifva hvilande, eller ock röstas mellan detta och något annat, som de öfriga Stånden upgifvit. Jag gillar icke, såsom jag ifrån början anlydt, att man i hufvudsaken röstar emellan Consl.Utsk:s förslag och Ståndens gemensamma tankar, emedan Stånden derigenom tillegna sig andel af den motionsrätt i grundlagsfrågor, hvilken R.F. endast tillerkänt Konungen och Const.Utsk. Men det är under farhåga för misstydning och öfverträdelse af detta grundlagsstadgande jag talat. Hvad hufvudsaken beträffar, kan jag icke finna annat, än att vi hafva skäl önska oss det förslag hvilande, hvilket nu är framlagdt. Derföre alt del lägges på bordet, är icke sagdt att det skall antagas. När R. o. Ad. kommer att något närmare besinna sig på innehållet, torde, såsom jag tror, förslagets motståndare blifva många flera än man nu föreställer sig. Kanske faller det då äfven i detta Ständ. Skulle det icke ske, så faller det utan tvifvel i något af de öfriga. Jag tror således att vi, som ogilla grundsatsen, icke behöfva frukta förslagets slutliga godkännande. Men om det kommer att hvila, så har riket den fördelen, att på bordet ligger ett förslag, för hvilket de personer, som handla, icke på grund af välbetänkta skäl, utan af hvarjehanda ingifvelser, ej kunna upvigla för dess antangande, hvadan det i ali sköns stillhet faller. Kunna vi bättre begära? Mången tänker måhända alt mitt tal om detta förslags förkastande endast är ett uttryck af min önskan, att så måtte ske; men jag anhåller att korteligen få upgifva några skäl, hvarföre jag anser det komma att falla.
Tåg anhåller derföre om bifall lill Herr Bråkenhjelms redaction. Den 7 Januarii e. m. 153 Herr Danckwardt: Det vore önskeligt, att de Herrar, som gått att yttra sig i förevarande sak, hade tagit behöiig och rätter kännedom, huru med införsel i hemman för Skatterättsfordringar efter Författningarne tillgår. Herr Tham har nu, likasom då frågan första gången förevar härstädes, förblandat ersättning för Skatterättsfordringar med ersättning för frälseränte-fordringar. För desse senare slags bytesfordringar lar Kronan ersättning i räntorne å enskildtes Frälsehemman, då desse icke prestera Frälseräntefordran i qvittningsväg; men Kronan har aldrig för sine Skatterättsfordringar, som innefatta äganderätten till hemman, tagit några Frälsehemman, eller enskilte behöft lemna sådana hemman, utan denna liqvid liar alltid skett på det sätt, att de enskildte köpt Skatterättsfordringar hos Kronan och dermed qvittat skulden. Kronan, åter har för sine Skatterättsskulder alltid gifvit införsel i visse af sina hemman, då den enskildte kunnat uppgifva sådane, som dertill efter Författningarne varit disponible. För sådan införsels medgifvande stadgar en Författning på 1780-talet, att undersökning skall ske om hemmanet ej kan draga högre ränta, och sedan skall uträkning ske på de ömsesidiga hemmansräntorne med tillbörlig beräkning af den olika Markegången Länen emellan, hvarefter liqviden skett; och så verkställes alltid ersättningen af Skalterältsfordringar. Herr Tham har påstått, att dea 154 Den 7 Januari i e. nj. omnämnde undersökningen skulle draga ut i mångå år. Detta är aldeles origtigt; och jag liar helt indigen lill handläggning haft ett dylik t mål, der undersökningen skett på några månader, såsom varande helt vanlig. En annan omständighet, som gör Utskottets förslag så mycket mer overkställbar^ är, att införsel här äfven är sökt i Frälsehemman, hvilket är någonting alldeles nytt och som förut aldrig skett.
Memorial, angående inlösning af ytterligare anmälda, först efter preskriptions-tidens slut hos Riksgdlds-kontoret företedda, Riksgålds-sedlar. (R:gs Afd.) Sedan Rikets nu församlade Ständer, genom bifall till Stats—Utskottets under M 112 afgif na Utlåtande, i anledning af väckta frågor om inlösen af flera, inom den derför stadgade preskriptions-liden, till invexling hos Riksgälds-kontoret icke företedda Riksgälds-sedlar, medgifvit, att de i detta Utlåtande omförmälda sedlar, sådant oaktadt, finge af Riksgälds-kontorets medel inlösas, hafva Fullmäktige, under åberopande af Rikets Ständers sålunda lättade och Fullmäktige genom Stats-Utskottet tillkännagifna beslut, uti skrifvelse af den 29 December nästlidet år, till Utskottet öfverlemnat åtskilliga andra, jemväl under innevarande Riksdags lopp till Riksgälds-kontoret ingifna, dylika sedlar, hvilka, vid deras af Riksgälds-kontorets kommissariat verkställda granskning, befunnits rigtiga och följaktligen måst af detta verk inlösas, såvida desamma inom den uti Kongl. Kungörelsen den 14 Februari 1835 för Riksgälds-sedlarnes invexling bestämda tid, blifvit i sådant afseende derstädes företedda. 1 öfverensstämmelse med hvad Rikets Ständer, med anledning af förut uti enahanda afseende gjorda ansökningar och framställningar, vid (lera tillfällen medgifvit och beslutat, får Stats-Utskottet, som, i fråga om nu 'örevarande 20 st. 8 Slals-Ulskotlels Utlåtande As 243. Riksgälds-sedlars inlösen, anser sig endast behöfva åberopa samma beslut jemte hvad Utskottet i ofvanberörde Utlåtande upplyst och yttrat, äfven tillstyrka, att dessa sedlar, af hvilka, enligt
Jag har förnummit deras närvaro, hört deras tysta fjät, liksom jag julnatten hörde suset Bernhardsdotter. * " fftrar ä ' mamma? " Wermeskerken Junius. Öfvers. för Idun. K lockan hade nyss slagit tolf, och redan kommo de första pojkarne springande hem från skolan, däribland också min äldste. Svängande i luften med bokväskan, liksom afvärjande hvarje angrepp, står han utanför porten till hemmet, andfådd och varm. Så ringer han på. Jag kan se hans präktiga, solbrända ansikte i fönsterspegeln: mössan på sned, håret i oordning och den nya, blå blusen nästan utan spår af färgens ursprungliga glans. Men bättre en vildbasare än en mammas gosse! Tjänarinnan öppnar dörren: » Hvar ä ' m a m m a? » klingar hans ungdomsfriska stämma, och så snart han fått besked, kommer han in till mig, där jag håller på att lägga ihop mina sysaker. » God dag, m a m m a! » Våra blickar mötas. Skulle icke mina ögon alltid med outsäglig kärlek hvila uppå h o n o m? Hos honom ligger mer ömhet i ögat än i tonen; han har kommit i den ålder, då gossen begynner att blygas för att visa för mycken yttre känsla. » God dag, min gosse! » Mer säger jag e j, men han vet, att jag gläder mig öfver hans hemkomst. Han vet, när han i skolan tänker på mig, att jag väntar honom och att jag spejar i fönstret efter honom. Han vet, att han är en del, en solbelyst del af mitt lif, att hans lycka är min lycka, hans sorg min sorg. Han vet, att jag m e d lifligaste intresse följer hans framsteg, och att jag lider, då det går honom illa. Han vet, att mitt hem alltid står öppet för honom, så länge jag lefver, och o m också hela världen vore emot honom, skulle dock hans mor tro på honom. När vi se på hvarandra, hur flyktigt och likgiltigt det än ser ut, är det dock som o m den enas själ skulle läsa i den andres och dessa sjä- lar äro fulla af kärlek och ömhet. — Strax därefter kommer ännu en: det är lilla syster.
Till sörlwarande as Producr, Placatct har man Den i z JanrrarlL. ^45 man äberopat csterdömmet af Engelsta NawigationsActen. Denne Act är icke tillkommen ester Engelska Natwnens önffan, elier lill dest sördelEtt witzk Parlie, Chefer för Handels ocl) penninge-inkereHek i England, har utweMt NawigarioisS-Acten, och med ali kraft akbetadt pä dest bibehällande säsom sörmänllg för dem. Swensta ProductPlacatet mssämde icke eller med Allmänna ö werkygelsen. Till och med Bvrgare-Sländet wid 172^ ärs Riksdag, yilrade betänklighet mot d-ch utfärdande. Bwtk nägra lä önskade d t; och deras önskan blek uppfyld. I lä mätto hatwa defie twenns Actee lira och gemensamt urtprung, men , allt annat wida skilde. Alla Englands Sjöstäder halmStapelfiihet. England samm beiägit 1 grgnstcp Med de störste handlande Nationer, besökes gerna, och utan hinder af Navigations-Acten, af Utländste Fartyg, hwilkas Laddningar om de och b-'stobo as blott en enda sort waror, finna säker debet i ekk Land, der stor Folkmängd och »vidsträckt rörelse öppnar ett utrymme, som »näste saknas i Swerige, d>'t dctzutom under en jior del af äret, Sjöfart i allt sall är omöjlig. Engelska Köpmannen kan Medes icke pä iängk nar genom Navigotions-Acken jägas winna det Mvnopolium, som den Swensta werkligen sär genom Prol ucl-P!acalel; och dä Englands industris säledes föga tider pä den sörre, !ä kan iikwä'Gw^ rtges förlora allt pä det jkd-mre.
För testamente eller gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan eganderä t till sjelfva egendomen, vare bevillning två procent af kapitalsumman, utan afseende på, till hvilken kapitalet anslaget är, med undantag, som 1 mora. af denna § omförmäler, samt för arfvingars laga arfslolter, äfvensom för en livar, då af kornsten icke svarar emot fem procents ränta af trehundrade riksdaler banko kapital. 4;o Af arfsmedel i lös eller fast egendom, kapital och fordringar, sorn tillfalla andra arfvingar, än i rätt uppoch nedstigande led, samt syskon och deras afkomlingar, tre procent, så vida arfsbeloppet uppgår till trehundrade riksdaler banko; efteriefvande makas rätt i boet likväl från afgift undantagen. 5:o Af fidei-koramiss i fast eller lös egendom, som hädanefter stiftas till arfvinge, skyld eller oskyld person, erlägges af första emottagaren af fideikommisset, tio procent, och må domstolarne, efter stiftarens död, fidei-kommissbrefvet till bevakande i protokollet icke intaga förr, än styrkt blifvit, att afgiften är gulden eller säkerhet för densamma hos uppbördsmanuen ställd ; från hvilken afgift likväl befrias konstoch vetenskapliga samlingar.. 6:o Hvad i öfrigt, i anseende till kontrollen öfver ofvannämnde bevillning af testamente, gåfvor och arf, skall iakttagas, derom länder till efterrättelse Kongl. Majrts nådiga kungörelse den 11 December 1811, eller hvad i detta ämne ytterligare stadgas. 7:o BeviIlningen af fast egendom utgår efter det'derå sist satte taxeringsvärde, samt för lösören, efter bouppteckuings-värdet. 8:0 Af fynd erlägges bevillning med fem för hundradet af värdet; härifrån likväl undantagne fynd af antiqvarisk^ och historiskt värde, hvilka från ali bevillning fritagas. Ar t. III. Afgift för karaktersfullmakter. § 37. l:o