Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts disposition eii summa af 15,000 II:dr Banco årligen, under vilkor, att dessa medel icke annorlunda än efter af Kongl. Maj:t hvarje år och med ledning af gällande varupris pröfvadt behof samt mot verificerad redogörelse inför Rikets Ständers Revisorer och Kammar-Rätten anvisas till understöd för de omförmälda mat-inrättningarna; varande vid den Kongl. Propositionen bilagde Utlåtanden i ämnet af Ofver-Corn mendan ten för Stockholms Garnison samt Seeund-cheferne vid de Irenne Gardes-regementene, äfvensom calculer, rörande kostnaden för mathållningens bestridande, af hvilka inliemtas, att ifrågavarande matinrältningar, i följd af de Isöga varuprisen, icke kunna ega bestånd, med mindre bidrag, än som i Kongl. Maj:ts Proposition blifvit uppgifvet. I anledning af hvad Kongl. Maj:t sålunda i Nåder behagat framställa, får Utskottet anföra: att Utskottet sätter nyttan och behöfligheten af de ifrågavarande matinrättningarna utom allt tvifvel, likasom Utskottet biträder den mening, att en utgift af denna fortfarande beskaffenhet lämpligast bör vara å Stat uppförd och icke belasta anslaget för oförutsedda militaireutgifter. Utskottet anser sig jemväl böra tillkännagifva, att, då Utskottet föreslagit den af Rikets Ständer sedermera beslutade nedsättning i anslaget för berörde utgifter, Utskottet dervid tänkt sig möjligheten af andra besparingar, men icke af sådana, hvarigenom den värfvade soldaten skulle gå i mistning af en omvårdnad, den Utskottet anser både billig och nödvändig.
Hammarsmedsordningen den 26 Augusti 1823, för oloflig jernhandel med brukssmed, fälld till böter och hemlig skrift, åter befunnits, vid anställd visitation i hans hus den 15 Juli, innehafva åtskilligt jern af misstänkt beskaffenhet och deribland tvänne bitar om 6j markers vigt och till 18 sk. banko värderade, hvilka, enligt hvad mästersmeden vid nämnde bruk Fredrik Forsslund på sin ed tagit, utgjort skaft till ett honom tillhörigt huggjern, som blifvit i brukets smedja honom frånslulet några dagar före samma visitation, Bergslingsrätten, under åberopande af 26 § i samma Författning, ansåge Flink, för innehafvande af detta stulna jernskaft, dertill åtkomsten icke kunnat visas, vara förfallen att stånda tjufsrätt, men öfverlemnade till Häradsrätten i orten att ansvaret för denna olofliga åtkomst bestämma i sammanhang med deL emot honom derstädes anställda åtal för tjufnadsbrott; hvarefter Arnäs Häradsrätt, som fortsatt ransakniogenr medelst utslag den 8 nästder på följde November, enär Flink enständigt förnekat all kännedom om den stöld, hvarför han derstädes blifvit tilltalad, och laga bevisning lill hans öfvertygande icke inlupit, förklarat honom i denna del af målet icke kunna till ansvar fällas, men, på grund af Bergstingsrättens beslut, att Flink, för innehafvande af det stulna, till 18 sk. värderade jernskaftet, skulle stånda tjufsrätt, samt med tillämpning af åberopade 26 § i Kongl. Hammarsmedsordningen, jemförd med 40 kap. Missgerningsbalken,. Kongl. Förklaringen den 23 Mars 1807 och 5 kap. Straffbalk»!, dömt Flink att böla det stulnas värde tredubbelt med en R:dr 6 sk., eller, i blist af böter, straffas med fyra dagars fängelse vid vatten och bröd, samt dessutom /? St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse alen 15 Nov. 1847.
Den sjuke hade vändt på hufvudet, då hon trädde in. Hans stora blå ögon stirra först förvånade, tvinande, undrande — men så lyser det till i dem en blixt af glädje och igenkännande • — han gör en häftig rörelse, som kommer röda fläckar att brinna på hans kinder, och en skarp hosta skakar hans kropp. — Men hostan är snart öfver och han räcker gladt båda händerna mot henne, som deltagande skyndat fram. » Ni! Själfva våren, » sade han hjärtligt, » själfva våren, som kommer till mig, stackars sjukling. » » Åtminstone vårblommor, » svarade hon leende och försöker se ut, som o m hon ej känt sig gripen af hans förändrade utseende, » och en god vän, som kommer för att prata bort en stund, om ni har lust, » tillade hon gladt. » Ni vet inte, hur godt det gör mig, att ni kom — så innerligt glad jag blef — jag trodde, att jag aldrig skulle få se er mer i denna världen » » Jag skulle kommit förr, om jag vetat, att ni varit sjuk, » svarade hon sakta, och så tystnade hon och tänker, att o m några veckor hade hon kanske kommit för sent. Men hon har ej kommit hit för att låta hon o m ana de dystra tankar, som hvälfva sig i hennes hufvud. H o n vill finna upp något att tala om, som hon vet kan glädja honom, trö- sta honom och fängsla hans intresse. Hon rätar upp sig och börjar tala — först sakta och osäkert, liksom sökte hon efter ord, men så småningom har hon blifvit sig själf igen och samtalet flyter lätt och naturligt med en underström af sympati, ty de två förstå hvarandra väl. Gemensamma barndomsvänner passera revy, gamla minnen genomlefvas på nytt, små förgätna episoder dragas åter i dagsljuset, och det är förunderligt, hur färgrik och harmonisk deras dräkt ter sig ur minnenas kamrar. Tiden flyr hastigt undan, och då stora gårds IDUN A. Kydiu - 1899. » VÄFVARNE » klockan slår, reser den unga damen sig hastigt och säger, att nu måste hon gå. Men han låtsas ej höra, utan frågar, o m hon kommer i håg, när de träffades sist.
De förra skälen äro följande: 1:o när den ene maken blifvit dömd på lifs tid lill fängelse eller landsflykt; 2:o när den vid domstol blifvit förvunnen att hafva stämplat eller anställt försåt emot den andra makans lif; samt 3:o om den fallit uti verklig galenskap, sora efter säkra bevis oafbrutet fortfarit i fulla tre år, och enligt behörig läkares intygande någon förhoppning icke är om den vansinniges återställande till helsan. Dock äro härvid nåera särskilda vilkor fästade, såsom att den sökande ej varit på något sätt delaktig i den andra makans brott ra. m. De anledningar åter, som berättiga att söka skilnad hos Konungen, angifvas i författningen med eli såsom och torde derföre endast vara att anse såsom exempel. De uppräknade fallen äro följande: 1 :o när den ena makan blifvit genom laga kraftvunnen dom till lifvets eller ärans förlust skyldig känd, om den ock genom Kongl, nåd fått förskoning från dödslraffet eller äran återskänkt; 2:o när den blifvit förvunnen till annat groft eller verkligt vanfrejdande brott, eller dömd till fästningsstraff på bestämda år; 3:o när den ena makan beträdes med slöseri, dryckenskap och våldsamt sinnelag; samt 4:0 när en sådan stridighet i lynne och tänkesätt hos begge makarne sig vppar, som, under beständiga tillfällen till utbrott, slutligen öfvergår till afsky och hat. I sistnämnde begge fall måste dock bevis öfver undergångne stadgade varningsgrader företes, hvarefter Kongl. Maj:t, sedan Domkapitlet med vederbörande Presterskaps betyg och eget underdånigt utlåtande inkommit, sitt beslut öfver ansökningarne, efter Högsta Domstolens hörande, uti Stats-Rådet fattar. Den Lag-Ulskoltels Betänkande M 19. Den sålunda verkställda reform, hvari någon rubbning sedermera ej skett, var i förhållande till lörut gällande lagstiftning ganska genomgripande; men att äktenskapsbanden derigenom i någon mån slappats, lärer icke kunna påstås. Det är tvärtom obestridligt att aktningen för äktenskapets helgd var vida ringare under den strängare lagstiftningen i slutet af förra århundradet.
Under Civiloch Criminal-lag förstås äfven de delar af Krigs-lagar och Föi fattningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning till medborgare utom krigs-staten. Ej må Konungen utan Riksförsamlingens samtycke, och icke Riksförsamlingen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Aflåter Konungen till Riksförsamlingen framställning om ny lags stiftande eller till gammal lags upphäfvande eller förändring, då eger Riksförsamlingen att deröfver, på sätt 70 §. stadgar, besluta och meddela Konungen sitt samtycke eller afslag. Antager Riksförsamlingen ett förslag, som icke af Konung blifvit faststäldt, underslälles Riksförsamlingens beslut Konungen, som eger att gilla det eller, om Han ej finner det ordagrant antagligt, meddela Riksförsamlingen de orsaker, för hvilka Han icke kunnat beslutet godkänna. Kan Konungen icke förr, än Riksförsamlingen åtskiljes, fatta och meddela Sitt beslut, vare han oförhindrad att, före nästföljande Riksdags öppnande, förslaget ordagrant bifalla och kungörelse derom utfärda. Sker det ej, anses förslaget hafva förfallit, och meddele Konungen när nästa Riksdag, på sätt 64 §. säger, öppnas, de orsaker, för hvilka Han beslutet ej kunnat godkänna. Vill Konungen till Riksförsamlingen aflåta framställning, som i denna §. omtalas, eller har Riksförsamlingen underställt Konungen ett af Församlingen antaget förslag, inhemte Konungen, innan Han Sitt beslut fattar, Siatsrådets och Högsta Domstolens yttrande. 106 §: Med förklaring öfver Civil-, Criminaleller Kyrko-lag förhålles, som med sådan lags stiftande. De förklaringar, som till svar på inkomna förfrågningar om Lagens rätta mening, Konungen genom Dess Högsta Doms ol emellan Riksdagarne gifver, kunna af Riksförsamlingen ogillas, hvarefter de icke längre vare gällande eller af Domstolarne iagttagas eller åberopas må. 107 §.
På det ryktbara Husberget vid Enköping säges ett kors af jern ha stått ännu i gamla mäns minne. Derom berättas följande: “Det troddes fordom att ett troll, som gemenligen kallas Husbergsfrun, sitter der inne i berget och vaktar en stor skatt. På Gröngarn vid Stora Ena bodde en enka, som var mycket snål och girig. Hon gick en afton med sin dräng till Husberget, band kring honom ett tåg och tvang honom gå ned i den öppning, som der ännu visas och säges vara ingången till Husbergsfruns sal. Han skulle der upphemta något af de fördolda skatterna. Första resan lyckades väl, och han kom upp med en korg full af guld och andra dyrbara klenoder. Men då hon ännu en gång, emot hans böner att förskonas, tvang honom ned, kom han aldrig mer upp, utan när tåget drogs upp, hängde deri en död häst. Det kan väl hända, emedan enkan bodde i Åsunda, att häradet af denna sägen fått en häst i sitt vapen och sigill. På berget uppsattes korset såsom ett minne af den olycklige; men för guldet byggdes Vårfrukyrkan på åsen gent öfver viken. Å ställen, der stora missgerningar skett, broder mördat broder eller son sin fader, samt vid de stenrösen nära vägen öfver de stora skogarne Tiveden och Käglan, der vägfarande af stigmän blifvit dräpna, stodo äfvenledes fordom uppresta kors, allt till påminnelse att bedja för dem, som utan skrift och sakrament derstädes gått ur denna verlden. I Mora socken i Dalarne är ett berg, kalladt Reis-bjär (Risberg). Der hafva, sedan urminnes tider, Moraboerna vissa delar af året uppehållit sig på sina fäbodsställen. Men i berget bodde för många, många år sedan skogsrår, de der voro afundsjuka på menniskorna och ville hafva dem derifrån. Bland dem, som der egde fäbodar, var en, hvilken hade en vacker kulla (ogift dotter). I henne förälskade sig trollen och ville gerna hafva kullan till sig. Men som hon var kristen, kunde de icke få makt öfver henne. De passade dock tiden en gång.
Uti Kongl. Maj:ts häröfver den 3 December 1855 gifna nådiga Utslag, hvars innehåll upptages i 1856 års Berättelse, gillades jäfsanmärkningen och saken återförvisades till Kongl. Hofrätten för ny lagenlig behandling. I följd häraf meddelades Kongl. Hofrättens Utslag den 27 November 1856. innehållande, att emedan Konungens Befallmngshafvandes nu åtalade Beslut redan blifvit på enskild parts klagan uti ifrågavarande hänseende af Kongl. Hofrätten genom Utslag den 27 Augusti 1850 pröfvadt, dervid Kongl. Hofrätten ej funnit skäl att i Beslutet göra ändring samt de skäl, på hvilka Justitie-Ombudsmannen påstått att nämnda Beslut skulle vara oriktigt, ej vore andra, än de som redan vid förstnämnda klagan hos Kongl. Hofrätten uppgifvits eller funnos i de dervid Kongl. Hofrätten tillhandakomna handlingar förvarade, ty och som på grund häraf den pröfning af Beslutets laglighet, som af Justitie-Ombudsmannen uti ifrågavarande mål blifvit påkallad, skulle innefatta pröfning af samma förhållande, som redan utgjort föremål för bedömande hos Kongl. Hofrätten; alltså funne Kongl. Hofrätten det meranämnde af Justitie-Ombudsmannen mot Konungens Befallningshafvande anställda åtal ej kunna till något vidare Kongl. Hofrättens yttrande föranleda. Öfver 97 Öfver detta Beslut hafva blifvit anförda underdåniga Besvär, deruti Justitie-Ombudsmannen anmärkt, att i uppställningen af Kongl Hofrättens Utslag funnits endast ett eget sätt att afgöra den af Kongl. Majit redan vidrörda frågan om Kongl. Hofrättens behörighet att i ämnet döma. Grundlösheten af en sådan formlära förmodades redan vara ådagalagd uti den skrift, hvarmed öfverlernnandet af Kongl. Majits nådiga Utslag blifvit till Kongl. Hofrätten beledsagadt (och hvilken skrifts innehåll är upptaget i 1856 års Berättelse). Under förutsättning af det möjliga inkast, att Kongl. Hofrättens
I)å Utskottet således icke anser någon allmän föreskrift i ämnet vara lämplig, och derjemte är af den mening, att i en församling, der förhållandena må medgifva det föreslagna förfaringssättet, det dermed åsyftade ändamål kan likaväl vinnas genom särskild öfverenskommelse emellan församlingen och dess klockare, får Utskottet vördsamt hemställa, att förevarande motion ej, må till någon RiketsStäuders åtgärd föranleda. Stockholm den 27 Januari 1854. Reservation emot förestående betänkande har af hr C. F. Spängberg blifvit anmäld. Allm. Besroch Ekon.-Utskotlets Betänkande, N:o 33. 19 N:o 33. Ank. till Exp.-Utsk. d. 29 Jan. 1854, kl. 11 f. sn. Betänkande, i anledning af väckt motion om indragning af ” Borrektions-inrättningen” pä Långholmen. Uti en hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln vackt, till Utskottet remitterad motion, har Ilans Excellens hr Grefve Löwenhjelm, Carl Axel, anfört, hurusom, efter hvad erfarenheten vittnat, nuvarande korrekt ions-inrättning på Långholmen icke uppfyllde sitt ändamål. Antalet af dervarande dåliga samhälls-medlemmar tillvexte dagligen, och sådan tillvext egde äfven rum i statens kostnader derför. Om en eller annan af der förvarade personer någon gång derifrån ftigåfves, sage man den inom kort vara der åter intagen. Det kunde också icke vata annorlunda, då dessa personers lefnadsvilkor voro så omsorgsfullt ordnade, att de åtnjöto ett slags välstånd, som de förgäfves skulle lika sorgfritt kunna med ärligt aibcte bereda sig. De saknade val friheten, men utom det att de voro omgifna af lika lottade kamrater, visste de att tid efter annan genom rymning förskaffa sig någon tids förlustelser, och när disciplinen syntes dem för allvarsam, tillställde de uppror, sådant som nyligen förefallit.
Invånarne på planeten Mars med dess svagare dagsljus skulle troligen ej vilja byta med jordens invånare, och sjuttonde seklets hårdt betungade folk skulle sannolikt betänkt sig mer än en gång, om någon erbjudit dem att flytta till nittonde seklet. Axel Oxenstjerna hade sagt om sitt besök i sydvästra Finland: där bo bestier! Per Brahe upptog ordet såsom en varsel, såg botemedlet i att statuera en academia och ryckte denna som ett halfslukadt ben ur krigets hungriga gap. När hans academia ändtligen kom och funderades genom Kristinas kungliga bref af Nyköping den 26 Mars 1640, utlade biskop Rothovius i sitt cirkulär till prästerskapet, att detta vore den största välgärning, som vederfarits Finland sedan världens begynnelse. Enär Finland troligen icke stod att igenfinna på kartan vid världens begynnelse, var den första och största välgärningen rimligast den, att landet nu fanns till. En biskop borde icke heller ringare uppskatta införandet af kristen tro eller dess reformation. Men med dessa lofliga reservationer hafva två och ett halft sekel framåt icke mycket att afpruta på den kraftige, nitiske och välmenande biskopens hjärtefröjd öfver denna märkliga tilldragelse. Akademin har aldrig varit allt, icke ens vid sin stiftelse, lika litet som kunskapen är allt; men akademin har varit och är oberäkneligt mycket för ett land, som i sin politiska svaghet söker ett fäste i arbetet för sin kultur. Förgäfves har akademin från sin första början draperat sig i sin rektors purpurmantel för att inför de olärda upphöja lärdomen på samtidens kungliga tron. Hon stod med sina rötter för djupt in i folket för att någonsin lyckas afkläda sig vadmalsjackan, och detta blef hemligheten af hennes stora civilisationsarbete. Ju folkligare hon blef, desto mäktigare samlade hon i sig folkets vaknande intelligenta kraft och klarnande medvetande. Kyrkan har varit äggeblomman, ur hvilken det nya lifvet begynt pulsera, men akademin har varit den unga mot samtidens höjder stigande folkandens första vingar. Och akademin år 1640 var kyrkans lydiga dotter.
Efter det Voterings - Sedlar bliswit utdelte, ater upphämtade och öppnade, befunnos 78 Ja! och 41 Nell — Och som Ja! således wunnit; sa kommer Arbetsfolk a lindet, som med behörigt tillstånd icke ar i lagstadd tjenst utan arbetar för Dagspenning efter beting, att betala Mankön i R:dr 0. s. w-, som BewillningS - Utskottets Förslag innehaller. 4:de Propositionen. Den som bifaller att KrögareS och Krögerstors Bewillning bestämmas enligt de z Claster, BewillningS-Utstottet föreslagit, voterar Ja! — Den det ej will, klej! Winner Nej, stall den afgift till Claster och belopp four i »802 ars Författning finnes bestämd, bibehallas. Da Voterings, Sedlarne öppnades, befunnos g» Ja! och 89 Nej! — I följd hwaraf den af, gift llll Closter och belopp kommer att bibehallas som j 1309 ars Författning finnes bestämd. sire Propositionen. Den som bifaller det rättigheten, att af Längifwaren njuta ersättning kill sa stort belopp af räntan som mot Bewillningen af dec läntagne Capitalet swarar, stall sträckas till alla Publika Castor, som taga 6 procent med undantag af DiSconterne ensamt —; voterar Ja! —; Den det ej will, Mej!—: Winner Nej, kommer delta undantag alt alwen galla för alla Allmänna Castor, som till pios »sus äro anslaM. ä' Se - Den 14 Augustt. »Szd Sedan VoteringS, Sedlarne bliswit öppnade, befunnos 67 Ja! och s2 Nej! — Och som Ja! således wunnit, sa kominer rättigheten, att af Langilwaren muta ersättning till sa stork belopp af räntan, som moc Bewillningen af det Läntagne Capitalek swarar art sträckas till alla Publika Castor som taga 6 procent, med undantag af DiSconterne ensamt, 6:te Propositionen.
I öfverensstämmelse härmed, och då vanligen antagits, att de bolag, hvilka för förbättrade kommunikations-anstalters tillvägabringande bildas, böra sjelfva tillsläppa ungefärligen en tredjedel af kostnadssumman, torde Statens bidrag för nu ifrågavarande företag icke böra öfverstiga två tredjedelar af den derför till 1,278,500 R:dr beräknade auläggningskostnaden. Utskottet hemställer alltså: 33:o. att Rikets Ständer, för verkställande af nödiga rensningar i Luleå eif saint anläggande af kanaler med lutande planer förbi Hedens och Ede forssar, för att derigenom erhålla oafbruten kommunikation från Luleå till Storbacken, måtte till Kongl. M.aj:ts disposition anvisa adelar af den härför beräknade kost - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 47 nåd, att med en jemnad summa af Åttahundrafemtiotvå tusen R:dr såsom anslag utan återbetalningsskyldighet utgå till det bolag, som genom kontrakt, hvilket sednast inom 1864 års utgång bör vara vederbörligen afslutadt, förbinder sig att efter fastställd plan utföra och fullborda arbetet samt såväl derför sorn för dess framtida underhåll ställer sådan säkerhet, som Kongl. Maj:t i nåder kan finna för godt'att godkänna; börande förutom de vilkor, som för andra dylika företag vid innevarande riksdag varda fastställda, iakttagas a) att Staten, sedan bolaget på sitt tillskott njutit sex procents årlig ränta, skall erhålla den derutöfver uppkommande vinsten intilldess Statens bidrag till fullo blifvit guldet; b) att bolaget skall tillskjuta sin andel i byggnadskostnaden i samma förhållande, som statsbidraget lyftas; samt c) att taxa för kanalafgifterna bör af Kongl. Maj:t i nåder fastställas. Yid flere föregående riksdagar hafva framställningar blifvit hos Rikets Ständer gjorda om beviljande af anslag till åstadkommande af en för djupgående fartyg tjenlig farled genom Stockholms skärgård mellan Bag gensfjärden och Stora Wärtan.
Det skulle visserligen kunna vara mycket att sägn med anledning af de anspråk, som af den siste talaren blifvit framstälde; men då Utskit för sin del iakttagit den försigtighet, att det icke ens vidrört denna väganläggnings beskaffenhet, äa mindre utlåtit sig öfver innevånarnes i orten ådagalagda mer eller mindre beredvillighet att dertill bidraga, så har Rn ii 27 Juul e. m. detta berott på den yra ti ti logen het, hvilken en offentlig myndighet bör hafva till sitt ögonmärke; och äfven jag anser mig, vid sådant förhållande, endast behöfva anställa en allmän betraktelse öfver de tili frågan hörande omständigheter. På dessa skäl, och då jag förmodar att K. o. Ad. icke kan, utan någon kännedom i denna sak, vilja bifalla ett sä betydligt anslag, som det, hvilket förutgående talare föreslagit för detta företag, hvilket jag i närvide stund icke anser förtjena något anslag, så får jag vördsammast anhålla om bifall till den nu föredragna punkten. Frih. Åkerhjelm, Johan Carl: Då jag i hufvudsaken blifvit förekommen af den siste talaren, uti hvars yttrande jag till alla delar instämmer, ber jag endast att få tillägga, att då Ii. o. Ad. vid 4:de punkten afslagit anslag till en väganläggning i Dalarne, »emedan de angide berörde arbetslöretag uprättade och till »Utsk:t atlemnade kostnadsförslag hvarken blifvit af Styrelsen för »Allmänna Vägoch Vattenbyggnader granskade, eller vederbide »myndigheter afgifvit yttrande öfver dessa arbetens vigt och angelägenhet i förhållande till andra arbeten af samma slag,» skulle det väl obestridligen vara i högsta måtto olämpligt att, då hvarken de nu omhandlade undersökniugarne blifvit fullbordade eller förutbemiilde Styrelse granskat hithörande kostnadsförslag, bevilja det af Hr Hjärne begärda anslag. På dessa skäl anhåller äfven jag om bifall till Slats-Utskits förev:de framställning. Hr Hjärne:
Norrvikens fögderi och utlöper i hafvet norr om Strömstad; samt Mölndahls ström eller lilla Säfve-ån, som från Elfsborgs län med en arm leder genom Götheborgs stad och med en annan genom Partilleds socken förbi skansen Vestgötha Lejon; äfvensom följande insjöar, nämligen: Landvetters sjön, Rådasjön och Dillsjön, belägne i Götheborgs fögderi; Bållungen och Öresjö, den förra af J och den senare af ungefär 1]: mils längd, i Inlands fögderi; Grindbys, Kollungeröds och Röds sjöar, af omkring J mils längd hvardera, i Oroust och Tjörns fögderi; samt Bullare-sjön, 3 mil lång, Nedra Korns-sjön il mil lång och Kärn af 1 mils längd i Norrvikens och Sunnervikens fögderier. I anseende till dess allmänligen bergiga natur företer landskapet ej några betydligare slätter. De förnämsta af dem äro Backamo, en i Inlands Fräkne härad belägen hed, som dock egentligen är en jemnad yta af en bergshöjd och begagnas till mötesplats för Bohus läns Regemente, samt Rönnings slätter, belägna i Kongelfs socken af Götheborgs fögderi. I äldre tider har detta landskap utan tvifvel varit skogrikt; men förhållandet är icke så nu, ehuru naturen dertill mer än mångenstädes lämpar sig. Kärr och mossar finnas inom länet talrikt nog, men mindre allmänt sådane af större vidd, som genom uttappning kunna göras odlingsbara. — Den enskilda omlankan har redan, tid efter annan, förvandlat en del af de befintliga till fruktbärande mark, utan allmänt understöd, om icke härtill bör räknas den uppmuntran från länets Hushållnings-Sällskaps sida, som deraf någon gång framkallats. Ibland arbeten af denna art kan jag icke lemna obemäldt det lika ovanliga som efterdömliga, hvilket ägaren af Tofta, intill hafvet gränsande egendom i Inlands fögderi, Löjtnanten O. J.