Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Längre fram vek väl mjeltsjukan tillbaka, men blott för att med desto större kraft återkomma i en ännu senare tidpunkt1. Far och son. ”Så är det, far!” yttrade kapten Rutger, knackande ur pipan emot kakelugnskanten i den gamle faderns kammare. ”Huru många år än förflutit sedan den dagen, far mins, då jag kom hem från Vlissingen, får jag dock aldrig mer rast eller ro i Strömstad. Här skrider allt baklänges, här duger ingenting för en framtidsplan, och som min håg oåterkalleligen står till England, hvars folk i hvarje pulsslag känner att det lefver framåt, så vill jag der nedslå mina bopålar. Far skall ändå bestämdt och ofta höra af mig med både bref och besök.” ”Son, son, jag låter dig än en gång veta att denna plan icke alls är mig behaglig. Folket vid Kanalen har jag aldrig älskat. Kan det komma åt att göra sig någon nytta af vårt, så vet det nog att se sig till godo – det är ordet!” ”Gammalt groll, far, någon lappriskommers i fordna dagar!” Det blixtrade till i den gamles ögon, ehuru dolda under yfviga ögonbryn, hans hufvud skakade de långa grå lockarne, hvilka flöto ned till den enkla randiga linnerocken, och sedan han en stund mätt sonens gestalt, der han i ungdomens och sjelfständighetens mannakraft stod framför honom, yttrade han med ett eget leende och en djup vibrerande röst: ”Det var ej sed fordomdags att tänka ringa om faderns ord. Men örnungen tror sig vara en örn, blott han lyfter på vingen.” Nu gnistrade det äfven till i den unge mannens ögon, han tog ett långt steg framåt och svarade häftigt: ”Sonen har flaxat ur boet längesedan, fader! Han vill styra sin egen kurs, och hvad han vill det gör han, och hvad han gör det erkänner han som rätt.”
Djj framflällDa nåDiga förflag i fråga om $5eroäring6|fplbigf)etenö utgöranDe af De miD ^anDeléjlottan eller fåfont Dla^inijlet å ångfartyg anflällDa perfoner, att allt Det fjöfolf å banDelöflottan, forn rotD utbrottet af frig är å ©jömanö^ufen eller uti SJlagtjfraternaö rullor in* jfrifroet, jfall i frigöttD från 20 till fplIDa 30 år tjenflgöra miD å?ongl. glot* tan, meD rättighet (ifmäl att Derför erhålla Den månaDébpra, forn i enrolieringö* orten är gångbar, famt att, Der få åftunDaö, i fitt ffälle fätta roälfrejDaD och Duglig fjöman, forn reDan fullgjort fin bcmävingöjfplDigbet od) icfe ät öfmer 40 år gammal, hvaremot Detta fjöfolf unDer fi\D6tiD ftifallaö från all mapenöf* ning; Docf att Denna utffräcfning t 33emäringo|tplDigf)cten ej lämpaé till ©jöfap* tenor, ©tprmän od) å ångfartyg anffällDa SKachiniffcr, i affeenDe å bmtlfa De för föemärtngöpligtenö fullgöranDe i allmänhet (IaDgaDe grunDer böra gåda.
Under en tidpunkt, då den brydsamma ställning, uti hvilken jordbrukaren finner sig försatt genom vanvärde och bristande afsättning på spannmål, är tämligen allmänt erkänd, täcktes Höglofl. Ridderskapet och Adeln öfverse, om det förslag jag vågar göra till förbättrande af Land Imannens vilkor, saknar den utveckling och den ljusa framställning, hvarmed hvarje sak borde här framträda. Sjelf jordbrukare må det vara mig förlåtet, örn jag med värma interesse - Den [5 December e. m, rar mig för hvad som rörer detla yrke. Af alla Näringar saknar ingen, mig veterligen, biträde och uppmuntran från Statens sida; jordbruket, Landets så kallade modernäring, är den enda i ordets bemärkelse vanlottade. För att uppmuntra densamma, har väl en utväg vidtagits, nemligen bifall till odlings-lån. I productiv väg har denna anstalt medfört ganska goda följder. Odlings-tillfällen saknas ej i vårt Land; de begagnas äfven, och Spannmåls-tillgångarne ökas, men afsättning felar, i synnerhet för de orter, som ligga mera aflägsna från kusterne och de större Släderne; och det ligger i sakens natur, att å sådana orter det onda skall vara dubbelt, nemligen både penninge-brist och felande afsättning. Det ena är en följd af det andra, och sällan kan den Spannmålsbehöfvande, då Krono-utskylderne skola liöstetiden utgå, förskaffa sig genom arbete och andra industriella lofliga utvägar penningar till uppköp af Spannmål, förr än vid sommarens början. Emedlertid måste Spannmåls-producenten vara i förlägenhet helst han ej kan vid den tid, då alla skalter, tjenstefolks-löner m. m. böra utgå, contant föryttra sin vara.
Och det kan vara att befara, att den förut aflagda förrättningsmanna-eden och de förpligtelser densamma må hafva medfört, möjligen hos det sedermera hörda vittnet framkalla betänkligheter att yppa förhållanden, sorn tillförene egnats mindre uppmärksamhet, än förrättnings mannens förbindelser bordt föranleda. Enligt Utskottets åsigt vore det ändamålsen ligt och fullt betryggande, om i stället för edsvurenheten stadgades, att brännerivittne skall under edlig förpligtelse med sin underskrift bestyrka riktigheten af kontrollörens protokoll, hvarföre Utskottet tillstyrker, att föreskriften derom, att vittne skall vara edsvuret, måtte ur § 57 utgå, och i stället der införas det stadgande, att vittne skall, under edlig förpligtelse, bestyrka riktigheten af kontrollörens protokoll, i hvad det angår uppmätta kannebeloppet samt bränvinets värmegrad och styrka. Hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Knorring, O. E., under förmälan, hurusom erfarenheten ådagalagt, att, i anseende till det ringa arfvode af 1 R:dr Ranko, som uti nu gällande förordning vore tillerkändt vittnen för deras tjenstgöring vid brännerierne, svårighet uppstått att erhålla till sådane befattningar tjenlige personer, uti väckt motion föreslagit, att berörde arfvode måtte höjas till 3 R:dr riksmynt för dag, eller något annat belopp, som af Rikets Ständer kunde finnas lämpligt; och som, enligt de upplysningar Utskottet vunnit, omförmälde vittnen dagligen måste tillbringa 2 ä 3 timmar i bränneriet, och derjemte icke sällan in-» u lievilln. m. fl. Disk.
Beträffande första anmärkningspunkten, så har ofdrräntade behållningen, under de Irenne år jag, Möller, varit Kyrkoherde här, icke öfverstigit hvad Kongl. Kyrko-Instruklionen medgifver, utan då nödvändigheten sådant påkallat, hvarom ock upplysning lemnsts uti Räkenskaperna, såsom då större reparationer varit under ventilation, och Sfven Församlingen ansett oundgängligt, att så mycket kontanta medel innehölles i kassan, som var erforderligt för beredande af tillämnad byggnad; och sorn Kyrkornas egentliga inkomster merendels icke inflyta förr, än i slutet af räkenskapsåret, och räntorne af utestående fordringar äro, till större delen, beräknade till räkenskapsårets stut, så yppas sällan tillfälle att inom kommande räkenskap»året få utlånt medlen, så att erforderlig säkerhet vinnes, och dessa måste då balanseras, såsom > kassan förvarade till utlåning. Hvad anmärkt blifvit rörande Inventarieförteckningen, så har sådan alltid varit Räkenskaperna bifogad, och ingen af Kyrkornas tillhörigheter saknats. Anmärkningen, rörande användandet af Kyrkornas medel till »flöningar, vidkommer dessa Kyrkor, endast hvad angår de Pastor tillkommande tjugefyra skilling Banco för Räkenskapernas förande, hvilken aflöning på så sätt af hvarje Kyrka utgått , sedan Pastor blifvit ålagd att vara Kyrkornas Räkenskapsförare; och årlig lön af Kyrkorna till Barnmorska, hvilken grundar sig på Kongl. Brefvet lill Konsistorierna af den a3 Augusti »8o5 och Församlingarnes till följd deraf fattade beslut. Angående Räkenskaperna för Remmarlöfs Kyrka. Rikets Ständers Herrar Revisorers gemensamma anmärkningar vid K yr Koräkenskaperna från Skåne, Halland, Blekinge och Bobus Län, morn. a.j föranleda till den underdåniga försäkran , att undertecknade , Remmarlöfs Kyrkas Kuratorer, icke lålit större del af Kyikans penningar ligga ofrukbara, än nödigt varit, dels i följd af svårigheten eller omöjHgheten att till säkre låntagare och på obestämd lid få utsätta obetydliga summor, dels med afseende på möjliga, ehuru oförutsedda. Kyrkans behof af sådana summor, under årets lopp.
Allt detta gjorde slottslifvet föga tilldragande och hoffesterna måttligt roliga, ehuru förhållandena blefvo ungdomligare och lifligare, ju mer kronprinsens och hans syskons hof trädde i förgrunden, och den under åren skedda försoningen mellan drottningen och högaristokratien lättade stämningen och förberedde gustavianska ålderns första skede af endräktigt hof och adel lysande i gemensam glans. Omedelbart nedanför hofvet stod det lag af utländska diplomater och högaristokrati, inom hvilket Claës Julius lefde. Första fiolen spelade här den franske ambassadören, med sina subsidiemedel mer än någon annan en makt i staten. Det var nu markis d’Havrincour hvilkens lysande fester i Karl v. Fersens hus på Blasieholmen voro berömda. (Dessa bostadsuppgifter stamma från F. U. Wrangels förträffliga bok om Blasieholmen.) Den unge Ekeblad fann både honom och hans ambassadrice högst älskvärda och var ständig gäst i deras hus – liksom hos hans efterföljare de Breteuil i nuvarande frimurarehuset, hos österrikiske ministern von der Goës och den saxiske von Sacken. Claës Julius skildrar dock dessa diplomatiska supéer som skäligen enformiga. Man kom, satte sig vid spelborden, åt och for hem. Själfva undfägnaden spelade en betydande roll, och för att motarbeta den stigande smaken för gastronomiska utsväfningar – generalen Stackelbergs’ hus var särskildt ryktbart för sin lukulliska lyx – bildades inom societeten en måttlighetsförening, i hvilken man förband sig att servera ej mer än »sex rätter och ingen dessert utom en bischoffsbål». Från gustavianska åldern hafva vi i behåll ett snarlikt reglemente, hvilket till och med bestämde antalet af assietter, som fingo nyttjas till förrätter och sallader, och inskränkte vinerna till »vanligt hvitt eller rödt franskt vin». Men vid de stora tillfällena var gästfriheten så mycket mer gammaldags prunkande och omständlig.
R:dr, en afgift af 2 R:dr 300 .. 400 3 „ 400 .. 500 5 „ Bih. till R. S. Fröt. 1,100 . 26 99 1,100 1,200 ... 32 99 samt af alla löner derutöfver tre för hundrade ; kommande den lön, som är indeldt eller utgår i spanmål eller andra persedlar, att förvandlas i penningar, efter den för orten, der lönen utgår, näst före taxeringen satte markegång. Den, som på flere ställen eller olika orter, åtnjuter löne-inkomster, skall, för deras sammanlagda belopp, på ett ställe taxeras. Vid beräkning af bevillning för löntagares bestämda inkomst, måga inga andra afdrag ega rum, än de, som finnas upptagna i 145 §. af denna stadga; äfvensom en Embetsoch Tjenstemans bela påräknade inkomst för året skall till bevillning taxeras; men om nämnde inkomst sedermera icke till bela beloppet utfaller, må rättelse uti debiteringen eller restitution, derest afgiften blifvit erlagd, i laga ordning ega rum. Collectörer vid Kongl. Nummer-Lotteriet, i händelse det kommer att fortfara, erlägga bevillning af deras inkomst i lika förhållande, som för embetsoch Tjenstemän är faststäldt, och skall beloppet af den för det föregående året uppburne provision, genom bevis från Lotteriets Hufvud-Contor, styrkas.
I badet bland unga sköna tärnor leker hon bort dagen. Mellan doftande rosenhäckar, omgifven af springbrunnarnes strålar, njuter den hulda aftonens behag, och gömda sångerskors herrliga toner, täfla med näktergalarnes melodier, att nedkalla ljuf slummer öfver hourin i denna paradisets lustgård, der hon hvilar på svällande gräsdivaner vid den sakta sorlande bassinen. Intet arbete besudlar hennes mjella fingrars hennafärgade spetsar; endast silke, guld och perlor bjuda sig för henne, om hon någon gång skulle vilja virka en prydnad eller en blomma. Med skönhetens allmakt herrskar hon öfver sin omgifning och den stolte pascha, som hon säges tillhöra, är hennes förste slaf. Se till sådan herrlighet har jag velat föra eder, veten J detta?" På mången kind uppflammade en hastig rodnad, de svarta ögonen strålade bakom silkesfransarne. De flestas blickar utvisade, att man för österlandets dotter målat en bländande bild af qvinnans lif i det präktiga Stambul. Endast Vali nedslog ögat och drog en djup suck. "Välan" fortfor Ibrahim, "arma tärnor, ljufva blommor från de vilda bergen, hvilka jag velat omflytta i herrliga trädgårdar, följen mig". Uppå däcket hastade Ibrahim, följd af tärnornas hela skara. "Der se! Veten J hvad detta fartyg är, se huru det redan nalkas nära. Det är en rysk krigsbrigg, som kommer för att rycka er undan mina händer, att rycka er från all den lycka som väntade eder. Ni kunde misstro mig, men J hafven hört edra fäder, edra mödrar, edra bröder säga detsamma. J veten att moscoviternes kryssare passa på, för att uppsnappa de tärnor, som föras till Stambuls herrlighet. Ha, se, de komma allt närmare. Innan kort skola dessa hundsöner gripa eder med sina oheliga händer, de skola afslita edra slöjor. De skola föra eder till sitt land, och i stället för att bli herrskarinnor hos mäktiga paschar, skolen J lemnas till slafvinnor åt svarta, orena kossacker.
Ett afslag åter skulle innefatta ett ogillande af den meningen, att plantering af ofvannämnde växter borde verkställas å den jord, sorn till dylikt ändamål blifvit donerad, jag hemstäjler alltså, om icke Utlåtandet torde böra återremittaras, Isbo 4». Friherre Stjerncrona, David;. Vid Höglofl. StatsUtskottets rni upplsb^ Betänkande, anhåller jag ödmjukeligen att 12 Den 5 Junit. göra några anmärkningar, hvilka jag vördsamt får underställa Ridderskapets och Adelns pröfning, huruvida de kunna föranleda till återremiss af nämnde Betänkande. StatsUtskottet hsr medgifvit både billighet och rättvisa påkalla en sådan rättelse, att likhet i räntornes utgörande, ej mindre inom ifrågavarande provincer, än mot hvad som äger runi i andra orter, blefve återställd. Efter detta medgifvande är det för dem som i loa uppbära ifrågavarande räntor, lika ovänfadt, som smärtande, att finna StatsUtskottet föreslå Riksens Ständer att med afgörande af deras på billighet och rättvisa gjorde anspråk uppskjuta till nästa Riksdag, hvilken möjligen icke inträffar förr än om fern år. De skäl hvar^ uppå StatsUtskottet grundar denna sin framställning, torde vid närmare skärskådande icke vara af den beskaffenhet, att de böra antagas som grund för ett Riksens Ständers beslut. StatsUtskottet föreslår, att räntegifvarne skola blifva hörde uti frågan innan något beslut derom af Riksens Ständer fattas. Detta är likväl uti skattläggningsfrågor en ny praxis. Uti frågor af enahanda beskaffenhet och lika, om icke större vigt än denna, följdes åtminstone vid 1809 års Riksdag icke denna method. Beslutet om roterandet af all oroterad jord, med flera, äro häruppå ojäfaktig» bevis. Vid de föregående Riksdagar, då denna fråga varit väckt, hafva Riksens Ständer icke heller ansett sig böja höra räotegifvarne3 innan de Dm ?> Juni i. l5 Fattat sitt beslut i saken. Under 1766 års
Ty Gaza måste öfvergifven varda, och Askelon förödd; Asdod skall om middagen förjagad varda, och Ekron utrotad varda. Ve dem som bo nedre vid hafvet, de krigare. Herrans ord skall komma öfver eder. Du Canaan, de Philisteers land, jag skall förgöra dig, så att der ingen mer bo skall. Der skola nedre vid hafvet vara alltsammans herdahus, och fårahus. Och det samma skall varda dem qvarlefdom af Juda hus till del, att de deruppå beta skola. Om aftonen skola de lägra sig uti Askelons husom, då nu Herren deras Gud dem återsökt, och deras fängelse vänd hafver. Jag hafver hört Moabs hädelse, och Ammons barnas försmädelse, der de med hafva försmädat mitt folk, och berömt sig öfver deras gränsor. Nu väl, så sant som jag lefver, säger Herren Zebaoth, Israels Gud: Moab skall varda lika som Sodom, och Ammons barn lika som Gomorra; ja, lika som en nässlebuske, och en saltgrufva, och ett evigt öde; de qvarlefde af mitt folk skola beröfva dem, och de öfverblefne af mitt folk skola ärfva dem. Det skall vederfaras dem för deras högfärd, att de hafva försmädat Herrans Zebaoths folk, och berömt sig öfver dem. Förskräckelig skall Herren vara öfver dem; ty han skall förlägga alla gudar på jordene; och alla öar ibland Hedningarna skola tillbedja honom, hvar och en i sitt rum. Ock skolen I Ethiopier genom mitt svärd slagne varda. Och han skall sträcka sina hand norrut, och förgöra Assur; han skall göra Nineve öde, torrt, såsom en öken; Så att sig deruti lägra skola allahanda djur ibland Hedningarna; och rördrommar och ufvar skola bo på deras torn, och skola sjunga i vigskården, och korpar på bjelkomen; ty cedrebräden skola afrifne varda. Denne är den lustige staden, den så säker bodde, och sade i sitt hjerta: Jag äret, och ingen annan.
Hr Stråle har, efter min förmening, så fullständigt utredt detta ämne, att jag blott har något att tillägga om förra riksdagens löi handlingar i detta afseende. Vissa ledamöter hafva fästat sig vid skilnaden emellan frälse och ofrälse ledamöter i Högsta Domstolen, samt an - 4G8 Den 26 Mars f. m. sett det Stånd, som består af frälsemän, böra afskudda sig besky llningeh ätt vilja bibehålla en sådan skilnad. Denna beskyllning, .ens hon skulle framföras af någon annan än våra egna ståndsbröder, ar redan undanröjd genom Adelns beslut vid förra riksdagen. Coust.Utsk:s mern. N:o 37 vid densamma angick detta ämne, och innehåller följande förslag: ”Uti ”Högsta Domstolen kunna ringare mål prnfvas och nfgörasaf ”fern ledamöter, så oek af fyra, der alla fyra äro om slutet ”ense; Öfver vigtigare saker skola minst sju dömma.” Der tinnen J, mine herrar! att intet ord är sagdt om frälse eller ofrälse män. Delta förslag antogs af R. o. Ad. lill grund lagsenlig behandling den 16 Oct. 1834» e> m-> genom votering, sorn begärdes och vanns af en, som någon gång beskylles att icke vara den minst aristocratiske till sina tänkesätt, nemi. Hr von Hartmansdorff. Till styrka för Hr Stråles mening, och således för afslag å den föreslagna nya redactionen, får jag nämna ett annat förhållande, det nemi., tilt Högsta Domstolens ledamöter, af egen drift och god vilja, hafva för att påskynda ärendenas afgörande, och särdeles för att arbeta undan de föga vigtiga men tidspillahde mål, som röra lösdrifveri, böters förvandling m. m., beslutat att hålla sammanträden vissa eftermiddagar i hvarje vecka. Ville man nu fordra, att minst 6 ledamöter skulle öfvervara dessa sammanträden på eftermiddagarna, så blefve det ännu svårare alt undanarbeta nyssnämnda ringare mål. Icke blott sammanlefnadcns skick, utan många andra enskildta förhållanden göra det svårt, för alla alt kunna använda sina eftermiddagar uti embetsvei ken lika väl som förmiddagarna.
Återremitterades till Constitutions-Utskottet, med förklarande af Ståndet, såsom dess gemensamma tanka, att det uti memorialet N:o 60 afgifna grundlags-ändrings-förslag, såsom hvarken nödvändigt eller nyttigt, af Ståndet ogillas. Från Hederv. Bonde-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Banco-Utskoltets, sedanden 7 i denna månad på bordet hvilande Utlåtande N:o 109, i anledning af de inom samtlige Riks-Stånden framställda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 64, angående utgifvande från Banken af dess, enligt 1839 års bokslut, utöfver grundfonden behållna ränte vinst och capital-öfverskott, beslöt Ståndet alt Två millioner Riksdaler af samma räntevinst och capital-öfverskott skulle användas till förstärkning af Bankens låne-rörelse, och att återstoden 1,311,216 Riksdaler 41 sk. 5 r:st. komme att fördelas emellan Rikets Län, efter de grunder, som framdeles under Riksdagen skola bestämmas. S. D. Föredrogs och lades till handlingarne Banco-Utskottets, sedan den 7 i denna månad, på bordet hvilande Utlåtande N:o 110, öfver en väckt motion om användande af Bankens, enligt 1839 års bokslut, utöfver grundfonden behållna räntevinst och capital-öfverskott. Från Hö glo fl. Ridderskapet och Adeln. S. D. Yid förnyad föredragning af Stats-Utskottels, den 21 dennes, på bordet lagde memorial N:o 370, med framställning om föreskrifter i afseende å åtskillige till stats-regleringen börande frågor, hvaruti Riks-Stånden stannat i skiljagliga beslut, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets i l:sta, 2tdra och 4:de punkterna fattade beslut, men uppskjöt pröfningen af 3:dje punkten tills Välloflige Borgare-Ståndet faltat sitt beslut i frågan.
Hvad har ni tagit JEAN. sofvit så hårdt, att du inte hört något? KRISTIN. Ah, det är fröken som dragit in folket. Har du Jag har sofvit som en stock! Och körkklädd redan? JEAN. KRISTIN. skrift i dag! Jaa! Han har ju lofvat att följa med mig till skruden! Så kom då! Sätter sig; Kristln börjar klä på honom nattkappan och hvita halsduken. Paus. JEAN sömnigt. Ja, det var ju så sant det! Och der har du JEAN. Hvad är det för evangelium i dag? KRISTIN. kan jag tänka! Det är väl om Johannes Döparen halshugges, JEAN. stryper mig! Åh, jag är så sömnig, så sömnig! Ja, hvad har han gjort oppe hela natten; han KRISTIN. Det blir nog fasligt långt det der! Aj, du är ju alldeles grön i ansigtet? JEAN. Jag har suttit här och pratat med fröken Julie. KRISTIN. niskan! Den vet då inte hvad som passar sig, den men Paus. JEAN. Hör du Kristin, du! Nåå? KRISTIN. JEAN. Hon! Det är underligt i alla fall när man tänker efter. KRISTIN. Hvad är det som är så underligt? Alltihop! JEAN. Paus. KRISTIN ser på glasen som stå Har ni druckit också tillsammans? JEAN. halftömda på bordet. Ja! KRISTIN. Fy! Se mig i ögonen! Ja! JEAN. KRISTIN. Är det möjligt? Är det möjligt? JEAN efter betänkande. Ja! Det är det! Usch! Det hade jag ändå aldrig kunnat tro! Nej, KRISTIN. fy! Fy! JEAN. Du är väl inte svartsjuk på henne? KRISTIN. eller Sofi; då hade jag rifvit ut ögonen på dig! Ja, det är så nu en gång; hvarför det vet jag inte. Nej, det var otäckt! Nej, inte på henne! Om det hade varit Clara Är du ond på henne, då! KRISTIN. JEAN. illa! Stackars flicka! Nej vet någon; jag vill inte för sitt husbondfolk. Nej, men på honom!
Undersökningskommittéen yttrar uti sitt ofvan åberopade betänkande, att der stora öppna sjöar och kanaler från hafvet leda djupt in i landet, måste de trakter, som omgifva dessa af naturen eller konsten danade segelleder, anses vara väl lottade i jemförelse med andra, som sakna dylika kommunikationer; och detta vore ett af hufvudskälen, hvarföre en af hela landet bekostad stambana icke borde anläggas invid och i samma sträckning, som de stora segelbara vattnen, enär det oo ' ~ o ’ lika litet kunde vara jernvägarnes ändamål att göra dessa stora vattenkommunikationer umbärliga, som det låge inom möjlighetens gräns, att jernvägar kunde uppfylla ändamålet af låg transportkostnad så väl som dessa, helst de fleste af våra inre vattendrag ägde betydlig utsträckning och de dem förbindande kanaler nog stora dimensioner för att medgifva användandet af större såväl segelsom ångfartyg, hvilka i hastighet, beqvämlighet och förmåga att transportera stora 36 qvantiteter af varor lemnade föga öfrigt att önska. Det andra af bemälde kommitté anförda hufvudskälet är, att en jernväg bredvid och i samma rigtning som en större segelled saknade utsigt att erhålla en så stor trafik, att inkomsterna kunde betäcka underhållsoch driftkostnad, än mindre förränta och amortera byggnads-kapitalet, emedan ångbåtarne på våra stora sjöar nära nog täflade i hastighet med transporten på en jernväg utomkring dessas stränder, och såväl de som segelfartygen förde varor för flerfaldigt billigare pris. Detta gällde framför allt om Sverges tunga och föga värderika exportvaror, som bestode af spannmål, metaller och trävaror, och detta så mycket mer, som icke hastigheten, utan lägsta priset vore hufvudsak vid transporten af sådana ämnen. Om en jernväg i Sverge' derföre skulle erhålla en lönande rörelse, så måste den, så vidt möjligt vore, undvika täflan med de segelbara vattnen och framdragas från kusterna genom inre, produktiva och från de förra aflägsna delar af landet.