Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då sade han: Rätteliga heter han Jacob, ty han hafver nu två resor undertrampat mig: Min förstfödslorätt hafver han borta; och si, nu tager han ock min välsignelse bort. Och sade: Hafver du ingen välsignelse behållit för mig? Isaac svarade, och sade till honom: Jag hafver satt honom till en herre öfver dig, och alla hans bröder hafver jag gjort honom till tjenare; med korn och vin hafver jag försett honom: Hvad skall jag dock nu göra dig, min son? Esau sade till sin fader: Hafver du då icke utan en välsignelse, min fader? Välsigna mig ock, min fader; och hof upp sina röst och gret. Då svarade Isaac hans fader och sade till honom: Si, en fet boning skall du hafva på jordene, och af himmelens dagg ofvan efter. Med ditt svärd skall du nära dig, och skall tjena dinom broder: Och det skall ske, att du skall ock varda en herre, och rifva hans ok af dinom halse. Och Esau vardt vred uppå Jacob, för välsignelsens skull, der hans fader honom med välsignat hade, och sade i sitt hjerta: Den tiden varder snart kommandes, att min fader måste få sorg, ty jag vill dräpa min broder Jacob. Då vardt Rebecka sagdt om dessa hennes större sons Esaus ord: Och sände bort, och lät kalla sin mindre son Jacob, och sade till honom: Si, din broder Esau hotar dig, att han vill dräpa dig. Och hör nu mina röst, min son, gör dig redo, och fly till min broder Laban i Haran. Och blif en tid lång när honom, till dess dins broders grymhet återvänder. Och tilldess hans vrede vändes ifrå dig, och förgäter det du honom gjort hafver; så vill jag sedan sända, och låta hemta dig dädan: Hvi skulle jag mista eder båda på en dag? Och Rebecka sade till Isaac: Mig ledes vid att lefva, för Hets döttrars skull: Om Jacob tager hustru af Hets döttrar, hvilka äro såsom dessa landsens döttrar, efter hvad skall jag lefva? Då kallade Isaac sin son Jacob, och välsignade honom, och böd honom, och sade till honom: Tag icke hustru af Canaans döttrar;
Stad, anslag af jord till ökadt utrymme derför 85, 166. — fortsättning af arrendet å Eskilstuna Kungs Ladugård .. 164. — Statsoch LandtFörsamlingar, Jord till en Begrafningsplats , 86. — KungsLadugårds-egor, om upplåtande ef en plats derå 163, Evers, Kamererare, dess arfvingars ansökning om eftergift af ådömd ersättning af Bevillningsmedel , 16, 112. ExercitiaeEsqvadronernes UnderhållsSumma, angående 132, 23g. 12 Bet. JV:o Expeditions-lösen vid LandshöfdingeEmbeten, ang:de 128. ExpeditionsTJtskottet, om biträde vid Correctur läsning ... 90. ExpectanceArfvoden, örn förhöjning i auslaget dertill i52. Extra Utgifts-anslaget, angcde 147. Fabriks-redskap angrde 200, 201. Fahlu BergsSkola, anslaget derför 128. Familjen, f. d. K:gh, om liqviden af dess fordran 62. Farsoters och smittosamma sjukdomars botande, anslaget derför 128, 237. Fartygsegare, om ersättning åt dem för förluster genom Lotsars förvållande . Litt. F. 54- Fattigprocent, fördelningen af den å confisque rade varor .. 63. Fattigvården i Stockholm, om anslaget dertill 144- i Landsorterne, dito — i Carlscrona , om understöd derför 37. Fem-års-Berättelser, Landshöfdingarnes, tryckning och utdelning deraf 5, 6, 3g. Filial-Stuteriers inrättande 147. Fiske i Ångermanna-Elfven, om dess idkande n8- Flottans AflöningsStat, regleringen deraf i5i. Flottans bemanning, anslag dertill 151. Flyinge Stuteris dagsverks-ersättniug, anslaget dertill 147 i3 Bet.
Jag inser nogsamt att härvid än för det ena än för det andra landet, och för enskilde handlande både kunna och måste tillfälligtvis uppkomma förluster; men sådana tillfälliga förluster bevis* ingalunda att sjelfva den fris handelsgemenskapen länderne emellan är skadlig. Också är det förmodeligen icke så beskaffade, ingen beräkning underkastade förluster som man menar, då man påstår att ett land i allmänhet och på det hela förlorar på handeln med ett annat; utan man gör vanligen blott en jemförelse af införselsoch utförsels värdet; och man tror, sällsamt nog, att det Landet som fått vahror för ett högre värd® förlorat, och att deremot det, som fått för ett mindre, vunnit på handeln; eller med »ndra ord: att den egentliga handelsvinsten består uti hvad sorn icke blifvit liqvideradt för Exporten, således uti en fordran, som man tager för gifvet nödvändigt förr eller »ednare måste gäldas med penningar; icke eftersinnandes, att, då Nationerne icke utgöra stora handelsbolag, uti hvilka delägare ansvara alla för en och en för alla, det lättligen kan hända och verkligen stundom händer, att åtminstone en del af denna fordran aldrig betalas, och att följaktligen det,är den Nationen, som gifver, icke den som begagnar, Credit, den som mest exporterar, icke den som mest importerar, som är blottställd för en dylik förlust; och att det dessutom ingalunda är en följd af Räkningarnes årliga uppgörande, afet det tilläfventyrs uppkommande Saldo hvar - Den g September j. in. 75 je Sr ordentligen med penningar godtgöres, utan att det ganska väl kan blifva innestående till ett annat år eller en annan tid, och sluteligen genom det skyldiga Landets ökade export directe eller indirecte afbördas. Men, säger man, detta inträffar ej med Finska handeln, Väre Köpmän få intet eller obetydligt på Credit, och Finnarne som sälja till Sverige för mer än hvad de härstädes uppköpa och härifrån dem tillsändas, taga contant betalning för öfverskottet, och draga våra penningar ur Landet. Må vara: det betviflas icke att så tillgår: desse penningar hvad äro de?
Det har således funnits nödigt, icke allenast at de Ledamöter deraf, som för bewisliga fel kunde tiltalas, stulle efter Lag dömmas, utan äfwen at Riksens Ständer stulle kunna ifrän deras Embeten til et wistt antal wid hwarie Riksdag stilja dem, som genom älder, sjuklighet eller andre sädane orsaker blefwe oförrnög, ne at deras höga kall wärdigt upfylla, eller icke län - Dea 2 Z3i längre bibehölle bet allnränna förtroendet. Ds kormsliwwjhärwid, som Utftottet tilstyrkt, synas böra utesluta all werkan af enffild stämpling och ägg, och tillika förekomma Riksens Ständers pröfning afsärssilteRättegängs-ärenden. Man mä emedlertid ihägkomma,at de Högsta Domstolens Ledamöter, som pä detta sätt, genom et icke mouvsrsclc och pä inga lagliga bewis grundadt omdöme af en Riksens Ständers Nämd, mista deras Embeten, böra njuta nägon p-nsion, tilräcklig at gifwa dem en anständig utkomst I annat fall skulle, kanhända, ingen skicklig Embetsman wilja öfwergifwa en säker sysila, för at emottaga en osäker plats i Högsta Domstolen, och denna för hwarje Medborgare sä wigtiga Rätt följakteligen blifwa sammansatt antingen af oskicklige personer eller af sädane, som förstode at utan laggrannhet i walen af medel bereda sin framtida sjelfständighet emot wäntade missöden. En af Utskottets Ledamöter, Erversten Friherre von ulstén, har wäckt fräga om en allmän National-^rmerinF, hwilken, i anseende til det kraftiga förswar Riket i krigstider i allmänhet, samt i synnerhet under desi nu warande högst betänkliga belägenhet, deraf ofelbart har at wänta, synes sä mycket mera förtjena Riksens Högloft.
"Bygg sjelfa era vägar", inföll jag. "Vi förstå det icke", sade han med sammanbitna tänder "och derföre kalasera dessa 'fördömda fransmän', nu på vår bekostnad." Jag beställde en butelj franskt vin och bjöd damerna på ett glas. Vi skrattade hjertligt åt prestens raseri. Emellertid tycktes denna qvasi-opposition dock bereda oss ett aktningsfullare bemötande från den höge herrens sida. Från Kowno fortsatte vi, allt i samma vagn, resan upp till Dünaburg, en gammal fästning, belägen vid Dünafloden och i provinsen Kurlands yttersta hörn åt sydost. Vi voro alltså nu i Ryssland, eller riktigare Lithauen. Det var en sanning som på ett påtagligt sätt gjorde sig gällande för hvarje verst (1/16 mil) som vi framskredo. Det var natt då vi började vår färd, och det kalla, ödsliga vinterlandskapet ingaf mig den underliga föreställningen att vi nalkades Sibiriens tundror. Så var dock lyckligtvis icke fallet, men vi skulle i alla fall snart nog få erfara att vi voro i icke blott ett nordligt, utan äfven ett nordostligt, ett ryskt land. Snöstormen hade tilltagit och spår till någon väg syntes icke till. Fot för fot framskredo de trötta hästarne framför det tunga åkdonet. Trögt hvälfde hjulen i den alnsdjupa snön. En liten backe och de tvärstannade. Intet kunde förmå dem, att såsom det heter, röra sig ur fläcken. Vinden hven kall öfver den ödsliga slätten, intet ljud hördes, om icke då och då tjutet af en ströfvande varg. Vår konduktör sof blytungt, lidande af de obotfärdigas förhinder, sitt vanliga rus af sig, blott skild medelst en tunn läderskärm från mig. Vi försökte ruska upp honom. Omöjligt. Då tilltalade vi kusken, skjutsbonden, som i en jemmerlig ton förklarade att åtminstone icke hans sex hästar skulle förmå draga vagnen uppför sluttningen. Vi svoro, herr Minin och jag. Förgäfves hade vi i Kowno bedt om att få en "mallpost-diligens" på medar.
Likaledes anmälte Herr Landt-Marskalken att 2-.ne rum i Constirutions-Utffotret more ledige, efter Friherre Oociersrröm )ncol>, som i Kongl. Majus ärender bortrestoch efter Herr I<u^N1en8tftrnn, jollin QuI, ftm af sjukdom blifwit hindrad att till Riksdagen återkomma; anmodandes altja Herr Baron och Landt-Marffalken Herrar Electorerne att detze lediga platser genom npa wal besätta. Undertecknad 8>IvLl8toIpL, -lVxel Lghriel, anmälte sig att erhålla ordet, och uppläste till Protokollet följande: Sedan jag, genast wid det, genom Protokolls-Utdrag frän chel Hederwärda Bonde-Ständet, förledne gärdag gjorda officiella meddelandet af Riksdags - Fullmägtigen L. Oxelbertzs den ZO Augusti i bemälte Riks-Ständ upplästa, och sedermera genom tryck allmän gjorda Memorial, rörande Spanmäls-Magazins-Directionens befattning m. m.-, anmält min afsigt att till Högloft. Ridderffapet och Adelns Protokoll förklara mina enfkilta tankar om olägenheterna r afseende pä Regeringssättets beställd och hwarje Medborgares Den 12 September. 161 ära, om Riksdagsmanna-rätten kunde medföra den, att i ett Stand och inför Allmänheten framträda med anklagelser utan bewis; är det min uppenbara pligt att skynda med den bestämda uppgiften af hwilka anföranden, ur detta Memorial, jag anser innebära sädana anklagelser. DeHa anföranden äro följande: "Sä länge samma Direction är att "anse som ettsärffiltHandels-Collcgium, hwars "föremäl är att nästan endast ockra pä d: bit^tils warande stigande och fallande spannemäls"priserne;" Ur '?:de Momentet:
Summa 19 mil~26,000 fot " " ' . R.dr 19,941,863^ • Då emellertid nordvestra stambanans främsta ändamål vöre att åstadkomma en förbindelse me lan de förenade rikenas hufvudstäder, men de stora kostnader och betydliga arbeten, som med denna banas utförande i sin helhet inom Sverige äro förenade, sannolikt skulle fordra en lång tid innan landets tillgångar kunde medgifva dess fullbordan, har Kommittén, med hänsigt dels till den stora allmänna nytta, som skulle tillskyndas så väl Sverige som Norrige genom en beqväm inre kommunikation länderna emellan, dels ock derå, att Norska Statsmagterna redan gått i författning om en jernvägsanläggning från Norska hufvudbanan till Kongsvinger samt låtit undersöka om denna anläggnings utsträckning till riksgränseu, fästat uppmärksamhet vid ett sätt att tillvägabringa den åsyftade förbindelsen på kortare tid och för billigare kostnad, hvarigenom, åtminstone under den tid af året, då vattendragen äro isfria, samma förmåner, som med jernvägen i sin helhet eftersträfvas, skulle till ej obetydlig del kunna beredas. Om nemligen från Norska sidan jernvägen fortsattes till riksgränseu, dit afståndel från Kongsvinger är endast omkring tre mil, och på Svenska sidan anlades jernväg från gränsen till Arvika, icke fullt fyra mil, skulle redan derigenom en förbindelse öppna mellan båda länderna, alldenstund segelled i Byelfvens vattendrag, ehuru för mindre djupgående fartyg, redan Annes från Arvika till Wenern och derifrån till andra delar af landet. För att likväl denna kommunikation skulle motsvara fordringarne på beqväm och skyndsam fortkomst, sedan jernvägen blifvit fullbordad mellan Kristiania och Arvika, borde nämnda segelled utvidgas till sådane dimensioner, att densamma må kunna begagnas af fartyg, som befara Götaoch Trollhätte-kanaler. Kostnaden för de härtill erforderlige arbeten skulle, jemlikt hvad genom verkställda undersökningar blifvit utredt, uppgå till 312,306 Riksdaler.
Jag vill här endast upplysa att det härtill icke behöfves något vidare än att en arbetare gör upp kontrakt med någon mäktigare patron, som utlofvar att han skall draga försorg om den föreskrifna, obetydliga odlingen af jorden samt om uppförandet af husen, hvilket den s. k. nybyg - 192 Den 4 November f. m. garen sedan får behålla, mot rättighet för patronen, att afverka den till 2 å 3000 tunnland uppgående skogen. Dessutom öfvergår nybygget också efter verkställd odlingsskyldighet genast till skatte, och kan då öfverlåtas till hvem som helst. Man torde häraf finna att operationen är ganska enkel. Hr Paykull, Lars Gustaf: Ehuru diskussionen så länge fortgått, ber jag R. o. Ad. om ursäkt, att jag upptager till besvarande åtskilligt ur de anföranden, som man här haft. Jag fruktar, att man går något för långt i sin ifver att skydda skogarne, då man nu vill suspendera kolonisationen i de nordliga länen. Man säger visserligen, att det icke skall bli för så lång tid, men jag befarar, att ett motsatt förhållande kan komma att inträlTa. Det går nemi. icke så fort att bestämma, hvilka skogar, som böra eller icke böra tillhöra staten, i synnerhet der, såsom förhållandet är i Norrland, skogarne upptaga ofantligt stora vidder; och jag tror icke att någon af de talare, som här yttrat sig för suspension af nybyggesanläggningarne, kan bestämma, huru lång tid som skulle åtgå för uppmätandet af dessa skogar. Det är särdeles svårt att i en sådan skogstrakt uppgöra någon slags karta; då man framgår i en dylik skog, måste man nemi. på flera ställen göra astronomiska observationer för att utröna livar man befinner sig, och innan man uppgjort en karta och utsatt, hvar skogsmarker och hvar den odlingsbara marken ligger, förr kan man icke bestämma, hvilka skogar böra undantagas för statens disposition.
Om i afseende å ett utrikes upptaget lån amortering genom uppköp blifvit låntagaren för obestämd tid förbehållen, skulle dertill hörande obligationer knappt blifva begärliga, såvida ej en förhöjd ränta, antingen direkt eller i fonn af ett betydligt under pari stående emissionspris eller kurs, erbjöde köparen någon ersättning för den vinst han genom skilnaden mellan inköpsoch nominalbeloppet vid årlig utlottning kunde påräkna; och åter, om en bestämd qvot af lånet vore till årlig amortering genom uppköp fastställd, kunde spekulationen, med kännedom derom, utan allt för stor svårighet, i synnerhet i fråga om ett relativt mindre lån, förekomma den utländske låntagaren och genom inköpskursens höjande efter behag försvåra det bestämda uppköpet. Föröfrigt och då Rikets Ständer i sitt beslut om ifrågavarande lån bland annat förklarat, att “till i’änteliqviders och kapitalskuldens amortering ett särskildt årligt anslag anvisats å det belopp, som hvarje år erfordras för sagda liqviders och amorterings behöriga verkställighet44, och deraf vore en uppenbar följd att årlig amortering borde ega rum, hade Fullmägtige anledning antaga att, i afseende ä detta lån, det icke varit Rikets Ständers önskan att amorteringen skulle annorledes verkställas än vid de två föregående lånen eller medelst utlottning; hvarjemte Fullmägtige föreställde sig, att låneöfvertagarne sjelfve med sin om förhållandena på platsen egande större sakkännedom bäst förstodo att bedöma huruvida amortering genom utlottning, den de sjelfve vidhöllo, skulle för obligationernas spridning i England blifva hinderlig och således för deras intresse skadlig eller icke. Då, enligt Utskottets åsigt, den af Revisorerne i denna punkt framställda anmärkning blifvit genom den afgifna förklaringen nöjaktigt besvarad, tinner Utskottet sig böra till Rikets Ständer hemställa, att samma anmärkning måtte lemnäs utan afseende. 44 Stats Utskottets Utlåtande M 29.
Utdrag den it Nov. 1829. 67 ningar vid Utskottets, under N:o 6 8, förut fneddelade Betänkande öfver väckt motion om uppliäfvande af skillnaden i arfsrätt för arfvingar af olika kön; N:o 123, öfver väckt motion, angående tillägg i 7 §. af 1 a Cap. Arfda-Balken. S. D. Föredrogs å nyo och bifölls LagUtskottets, den 37 sistlidne October, under N:o 125, afgifna och, den 3 dennes e. rn., på bordet lagda Betänkande öfver väckt motion oin stadgande, att den, som i tvistemål är af Under-Rätt fälld till Viteseller Ensaks-böter, skall, G om han vill hos Ofver-Rätt söka ändring, nedsätta böterna eller derföre ställa godkänd borgen, vid ^äfventyr, att hans talan eljest icke varder af Ofver-Rätt till pröfning upptagen. S, DVid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, den 24 sistlidne October, under N:ris 162 och 163, afgifna samt, den 2 dennes e. m., på bordet lagda Utlåtanden, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets förut meddelade ner dannämnde Betänkandent N:o 83, angående väckt fråga, att Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad att uppbära recognitions-afgift till Hospitalet, vid försäljning af Skalte-hemman; N:o 124, rörande väckta frågor orri behofvet af Lönetillökning för Gymnasiioch Scholae-Lärare; fann Ridderskapet och Adeln, att, enär 68 Prat.
Det är icke lmfvudfrågan af den K. propos:n, eller Den ag Februari f. m. 455 det, efter mitt omdöme, gansta rättvisa och hilliga förslag till inqvarteringsskyldighetens aflyftande från vissa städer i Riket, hvilka hittills allena varit dermed betungade, utan det underordnade stadgandet af de grunder, hvarefter statsverket framdeles skulle komma att godtgöra den contanta inqvarteringen, som jag anser gifva skälig anledn. till betänkligheter. Jag fruktar nemi., att den princip, som ligger till grund för stadgan, eller att en och samma inqvarteringstariff bestämmes för alla stationer i Riket, utom Stockholm, skulle innebära en obillighet mot vissa inqvarteringsberättigade, ej mindre stor, än den, som förslaget i sin helhet åsyftar att undanrödja frun de inqvarteringsskvldige. Då 1720 Ars inqvarteringsordning, för många år sedan, först skulle omarbetas Jall mera enlighet med förändrade förhållanden, var afsigten, att den nya stadgan skulle kunna göras gällande för hela Riket. Men i anseende till den betydliga olikheten af hyror och andra förhållanden, som ägde rum i Stockholm emot andra städer, befanns det med billigheten Öfverensstämmande, att icke denna stad ställdes i samma cathegori som de Öfriga; och beslöts derföre, att en särskild inqvarteringssladga skulle upprättas för Stockholm, och en annan för alla öfriga städer i Riket. De samma grunder, som då anfördes och funnos gil 1 tiga , att inqvarteringen ej borde fastställas lill densamma i Stockholm och en småstad, tyckas mig också lika bindande för min åsigt, att ej heller den contanta inqvarteringen bil lig tvis kan bestämmas lika för alla de öfriga. Sjelfva ändamålet och naturen af dessa inqvarteringspenningar är att, der inqvartering ej kan lemnäs i natura, bereda deri inqvarteringsbelättigade tillfälle att genom enskildt accord förskaffa sigen sådan boning, som enligt stadgarna honom tillkommer.
Herr Munch af Rosenskjöld: Som Herr Grefvens och Landt-Marfkalkens framställning blifvit af Ridderskapet och Adeln med Ja och Nej besvarad, anhåller jag ödmjukast om den Proposition, att Maximi-beloppet för lån i Städerna må utsättas till 2C.oo, och på Landet till 6000 R;dr. Om detta bifalles, hoppas jag, att Borgare-Ståndet skall förena sig med Ridderskapet och Adeln, hvarigenom undvikes,att hänskjuta frågan till Nämnd. Herr von Hohenhausen; Jag får vördsamt fråga, huru Herr Grefven och Landt-Marskalken fattat Riddérskapets och Adelns svar på den nyss framställda propositionen. Om Herr Grefven och Landt-Marskalken anser den hafva blifvit med Ja besvarad , afstår jag från att yrka votering. 552 91n 12 Deesmhtr f. m. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Jag har för min del svårt att inse, huru Heir Munck af Rosenskjölds proposition skulle kunna leda till det åsyftade ändamålet, Jag kan nemi. icke begripa, hvarföre Borgare-Ståndet skulle blifva så benäget att gå in på Lane-beloppets bestämmande för Landet till 6ooo, och för Städerne endast till 2000 R:dr, då detta synes just strida emot dess interesse. Herr Munck af Rosenskjöld; Jag får den äran upplysa, att Fastighets Låne-fonden är delad mellan Städerne och Landet. Städerne hafva deraf fått sig tillslagne 20 procent, och Landet 8oSåledes då Städerne i alla fall få lika stor Fond, är Borgare-Ståndet, hvad dess eget interesse vidkommer, alldeles liknöjdt i afseende på Maximi-beloppet för Landt-fonden, blott att det Maximi-belopp i Städerne, som Borgare-Ståndet fastställt, blir bibehållet. Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade , att, som, hvad han ryckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, den af Herr Landt-Marskalken sist gjorde proposition blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Dä det, för underlättandet af jemförelsen och granskningen af de skäl och åsigter, hvilka för eller emot de framställda skiljaktiga förslagen blifvit anförda, synes lämpligast och redigast, att hvad rörande den ena eller andra jernvägsliniens relativa företräde hufvudsakligen yttrats, valder på ett ställe sammanförde anser sig Utskottet, under hänvisande till sagde betänkande jemte längre fram meddelade sammandrag af deruti afgiliia upplysningar och yttrade meningar, nu endast böra anmäla, ali Öfverste Ericson föreslagit: att vestra stambanan måtte anläggas söder om Mälaren genom Södermanland, förbi Katrineholm, och genom södra delen af Nerike lill Djulö vid gränsen af Skaraborgs län ; alt norra stam-banan måtte till Upsala ledas öster om Siglunafjärden samt vidare fortsättas från Upsala i vestlig riktning (ill Sala och derifrån emot norr till någon punkt på Gefle-Dala-jernvägen ; att denna stam-bana vid Sala mätte jemväl utgrenas åt vester och dragas till Frövi på Köping-Hult-banan; all. nordvestra stam-banan måtte i närheten af Porla utgå från den vestra och sedermera, pä sätt Kommittéen föreslagit, framdragas öfver Christinehamn, förbi Carlstad, till Arvika och Norska gränsen; att de frän Slockholm utgående jernbanorna inåtle erhålla en gemensam bangård, och alf, för sådant ändamål och vinnande af härmed åsyftade andra fördelar för jernvägskommunikationen med och inom hufvudstaden, den södra banan mätte från Hornstull komma att framgå till Mälaren midtför södra ändan af Långholmen, böjas öfver gärden vid Heleneborg samt utsprängas eller bildas i kanten af södra bergen, förbi fabrikerna vid Skinnarviken, och vidare på en i Mäla - Sta tslils ko 11 <; ts V tlålondo.