Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då nu förhållandet icke är sådant, utan vi fästa synnerlig vigt vid den stående värfvade arméen, nödgas vi äfven mera praktiskt se saken, sådan sorn den är, och icke helt och hållet från de theoretiska ljuspunkter, ur hvilka en talare trott detta ämne numera kunna betraktas. Jag anser det vara svårt att bevara disciplinen inom den på lifstid värfvade armeen, med afseende dels på den gemenskap de uti landet kringspridda soldaterna äga med dem, som icke stå under krigslagarna, och dels derpå, att soldaten saknar krigsvana. Att olika krigslagar skulle gälla för beväringen oell den stående arméen, finner jag icke olämpligt, emedan arméen och beväringen bestå af så olika elementer; men jag motser en icke aflägsen framtid, då denna skiljaktighet skall försvinna. Jag har nu här hört officerare af värfvade arméen vara af olika tankar i delta hänseende, förmodligen derföre, att de olika corpserna äro värfvade utur classer af skiljaktigt folklynne. Inom garnisons-reg:ten tror jag, alt strykslraffet snarast kunde försvinna: men för den öfriga värfvade elier indelta Den i \ Mar s. aag armeen, som cnntonerar nummer för nummer på landet, fruktar jag för, att disciplinens vidmakthållande fordrar strykstraffets bibehållande, jemväl såsom en varning för den utan ståndig tillsyn varande soldaten, att icke förolämpa andia medhorgare-classer; ty man har funnit att en sådan ton gerna inrotar sig bland gemene man, som rättvisan ett öfversittare-lvnne hos soldatesken. Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Ehuru jag anmälde rriig att tala genast då detta ämne framställdes, har jag dock icke fått ordet, förrän nu, emedan min anhållan om ordet förmodligen undgått Hr Frih. o. Landtnäs uppmärksamhet. Jag är således förekommen af flera andra talare uti hvad jag ville anföra mot förevar, motion.
Diarium: öfver två månader uti 4 mål, samt öfver en månad uti 7 mål, af hvilka ett rört byoättning, ett qvarstad; samt enligt Diarium för 1861: fyra månader tjugusju dagar uti 1 mål; öfver två månader i 3 mål; öfver en månad i 1 mål, samt aderton dagar i 1 mål, angående qvarstad, och femton da gar i 1 angående bysättning. I ofvanberörda förklaring af den 19
Då, såsom här ofvan är visadt, den kraft, som erfordras för transporten af lika stor tyngd uppför de brantare stigningarne af 1:60 förhåller sig till den å den mera horisontela banan af 1:100 som 5 till 3, så måste man noga tillse, att den besparing i torrasscrings-arbetena, som skulle kunna vinnas, icke står i missförhållande till den ökade driftkostnaden, helst det icke fordras någon stor trafik för att årligen på denna kostnad inbespara vida mer än räntan af det kapital, som i och för lutningarnes reducerande från 1:60 till 1:100 nedlägges. Då härtill kommer, att våra terrasscringsarbeten i allmänhet äro billigare, än de som utföras i utlandet, men vår driftkostnad deremot måste blifva lika hög, om icke högre, än i de flesta andra länder, alldenstund rörelsematerielen är lika kostsam och brännmaterialierna hemtas från utlandet, måste man vid våra jernvägsan 1 äggningar noga öfverväga och tillse, att man drager all möjlig fördel af detta förhållande, helst totalkostnaden för våra stambanor ändå på långt när icke uppgår till det belopp, som för de i soliditet och fullständig byggnad dermed jemförliga utländska jernvägarne. 8 Bilaga till Stats-Utskottets Utlåtande N:o 86. Jeinföres nu den beräknade kostnaden för terrasserings-arbetena, å de föreslagna stambanorna mellan Stockholm, Göteborg och Malmö efter olika profiler eller med lutning af 1:60 och 1:100, så b dinnes, att terrasserings-kostnaden, till fördel för den starkare lutningen eller 1:60, icke utgör mer än högst 42,500 R:dr per mil. I det föregående är visadt, att besparingen i dragkraften skulle, genom lutningarnes förminskning från 1:60 till 1:100, på dessa linier för ett år utgöra omkring 520,850 R:dr R:mt, eller, efter 5 procent, ett kapital af 10,417,000 R:dr. Delas den större kostnaden för dragkraften på de ifrågavarande båda banornas miltal 78, så finner man, att den starkare stigningen förorsakar en ökad årlig utgift af 6,677
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalk en hemställde, om Ridderskapet och Adeln, under förblifvande vid dess, i afseende å 6:te Punkten af Första HufvudTiteln angående Kongl. HofStallets utfodring, stadgade ofvanberörde tillägg, fann för godt inbjuda de öfrige RiksStånden att deruti med Ridderskapet och Adeln sig förena. Ropades Ja. 2:dra HufvudTiteln. Herr Hjerta: På sätt jag redan haft äran nämna, tror jag väl, att Ridderskapet och Adeln gör bäst att förblifva vid sina beslut, men jag tillstår, att jag blifvit ganska tveksam, då jag finner de af StatsUtskottet uppgjorde Voterings-propositioner ganska besynnerliga. I hela detta förslag är nemligen det besynnerliga förhållande, att de, sorn rösta Nej, gifva större bidrag, och bevilja högre summor. Jag tror, att 45 H. a3 354 Den ifi Octo ber f. m. ett sådant sätt, att uppgöra jemkningsförslag kail välla stora förvillelser bland meliighéter, som skola rösta. Nämnden tror ej, då den röstar Nej, alt den gifver mera. Ett besynnerligt förhållande är det äfven, att Utskottet, i afseende på det Galvaniska Apparatet, uppgjort Voterings-proposilion, ehuru blott ett Stånd derom beslutat. I denna fråga anser jag en inbjudning böra ske, på det åtminstone två Stånd måtte stanna emot två, ty förr kan saken ej dragas lill Nämnd. Ett enda Stånds beslut kan ej föranleda omröstning i Nämnd, utom i Bevillningsfrågor. Jag tar mig friheten, föreslå den utväg, att Herr Grefven och LandtMarskalken måtte till Ridderskapet och Adeln framställa proposition, huruvida Ståndet förblifver vid sina redan fattade beslut; men, hvad redactionen angår, anhåller jag att, jemte inbjudning till de öfriga Stånden ått förena sig med Ridderskapet och Adeln i frågan om ett Galvanisk!
Om Tandpulvrens betydelse inskränker sig dock särskildt dryga tider t. ex. slakt-, bakeller julvechufvudsakligast till den rent mekaniska, ty kan förestodo, förberedde jag i tid på denna exderas antiseptiska förmåga kan ej blifva stor. tra utgift, och motböcker betalades hvarje månad, enär man då aldrig behöfver känna obehaget, som För alla dessa tandpulver, om hvilka det uti viss mån medföljer utbetalande af nämnvärdt lofvas att de göra tänderna bländande hvita stora belopp på en gång. Så gick allt sin jämna etc, vill jag på det kraftigaste varna, ty göra gång utan en enda förödmjukande känsla från de det, så angripa de äfven emaljen. Aflägsna min och utan ett enda förebrående ord från min mans sida. efter hvarje måltid (bäst med gåspenna eller Kommer så den andra punkten — klädpensilkestråd) de matrester, som samlat sig mellan ningfrågan och den enskilda kassan. Dessa uttänderna, och skölj därefter med ett antiseptiskt gjorde två skilda belopp. Ty hvad jag behöfde munvatten. Användandet af skölj koppar efter i klädväg fick jag skaffa mig. Men just när det måltiderna vill jag på det högsta rekommenberor på ens fria vilja och man har obegränsad dera. Med litet vana kunna de handhafvas på fullmakt att köpa allt hvad man önskar, aktar man sig dubbelt för att göra onödiga uppköp för ett sätt, som ej alls behöfver väcka anstöt, och toaletten: man är då alltför rädd att missbruka för öfrigt kan den vanan vara bra att ha, ty det förtroende, som man har i händerna. Om på alla stora tillställningar och restauranter, andra äkta män ville följa min makes exempel där vi vilja uppträda som elegantast, användas att räkna med denna faktor, kanske de skulle stå sig ej illa därvid! ju skölj koppar redan nu. Undvik för hastiga Och huru den saken klareras, att hustrun kan temperaturväxlingar i mat och dryck, ty då ha en liten enskild kassa, för hvilken hon slipkunna lätt sprickor uppstå i emaljen. Låt en per redogörelse — nå, så har ju kyrkoåret och tandläkare besiktiga er mun en ä två gånger kalendern sörjt för tillfällen, hvilka människorna om året.
Jag kan beklagligtvis ej tillstyrka återremiss af betänk.; men jag kan ej heller tillstyrka bifall å detsamma, utan anhåller om afslag derå, och det så mycket hellre, som R. o. Ad. då handlar consequent med det beslut, R. o. Ad. vid 1823 års riksdag fattade emot de andra Ståndens yttrade mening. Jag anhåller örn afslag å betänkandet. StatsUtskts utlåt. N:o i/j.3 blef af R. o. Ad afslaget. Föredrogs ånyo StatsUtskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. N:o i44 i anledn. af Hr Rosenblads motion om tabellers upprättande öfver statsutgifterna under särskilda tidpunkter. Hr Rosenblad, Bernh.: Så sent på riksdagen skall jag visserligen ej söka att upptaga StatsUtskts tid medelst ytterligare undersökning i detta ämne, och jag vill derföre icke yr - Den 20 J u n i. 33; ke yrka på återremiss af betänk. Utsk. har till en viss del fullgjort motionen medelst de siffror, söm i betänk, uppgifvas, men Utsk. har icke följt den ledning, motionen innehåller. Om denna ledning blifvit begagnad, hade de ifrågavar. tabellernas Upprättande blifvit fullständigare och dock ej borttagit mycken tid. Utsk. hade blott behöft undersöka de handlingar och bilagor, sötfi tillhöra den utredning, den tillförordnade Statscommitteen till utredande af Rikets statsverk under K. Gustaf Ilt:s regering afgaf, och för jemnforelséns fullständighet med närvarande tider fästa uppmärksamhet på den skillnad, som beräkningen af anordnade räntor och kronotionde efter kronovärde och statspris lemnar mot den närvar, efter markegången. Förde ifrågasatta åren under f. d. K. Gustaf IV Adolphs regering torde nära lika fullständig upplysning varit att tillgå bland de till 1809 års StatsUtsk. aflemnade handlingar. Detta har jag endast velat anföra för att visa, att då motionen väcktes, visste jag, ätt utvägar funnos att, utan alltför Stör Omgång, tillvägabringa det resultat, motionen afser. StatsUtskts iltlåt.
Då förslå punkten af detta Betänk. på f. m. afslogs, torde äfven den nu föredragne punkten, såsom egande sammanhang med den första, icke böra af R. o. Ad. antagas. Man har fästat min upmärksamhel deruppå, att, då jag på f. m. emot det af Etsk. i första punkten framställda förslag citerade min reservation, jag begått ett misstag, emedan densamma rörde andra punkten, hvilket på sätt Betänk, nu utvisar, synes ega sin riktighet. Men då första punkten uti Utskis Betänk, föredrogs hos R. o. Ad., gaf jag den åsigt tillkänna, att jag icke kunde gilla densamma på de grunder jag uti Utsk. anfört, och som i min reservation skulle uplagas, ehuru detta af misstag blifvit från Betänk, uteslutit. Det är naturligt, alt då jag förklarade mig icke kunna gilla den andra punkten, som i afseende på valsättet för Direktörerna i låne-kontin fullkomligt öfverensslämmer med den första, jag icke heller godkänner den första punkten. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Det kan visserligen anses öfverflödigt att här redogöra för hvad den ene eller andre ledamoten inom Etsk. yrkat, men jag vill endast, med afseende på sednare delen af Hr Aminoffs yttrande, nämna, att jag fruktar, det Hr Aminoffs minne svikit honom. Hvad sjelfva saken beträffar, så, enär första och andra punkten ega oskiljaktigt sammanhang roed hvarandra, samt R. o. Ad. afslagit det af Utsk. i första punkten framställda förslaget, rörande sammansättningen af Banko-Direktörerna, förmodar jag alt Ståndet icke heller bifaller den andra punkten. Jag vill dock fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, huru önskligt det. hade varit, att den nu föreslagna förändringen blifvit bifallen. Vid valen inom de olika Stånden af direktörer till låne-kont:n, är det ganska svårt att finna lämplige personer, hvilka äro bosatte på de orter eller ställen, der kontoren äro inrättade. Såsom exempel tager jag mig friheten anföra låne-kont:t i Malmö.
En examinerad lärare i hvarje pastorat. 12:o. Herr Doktor Sandberg, hufvudsakligen instämmande i Herr Biskopen Björcks motion, har ansett följande förändringar i afseende å folk-undervisningens ordnande böra, i mån af hvad tid och omständigheter kunde medgifva, till vägabringas, nemligen: a] att uti de färre eller flere Seminarier, som ansågos böra qvarstå, nödigt antal folkskole-lärare skulle bildas till »klarare och redigare insigter, något högre kunskaper samt större skicklighet, än de nuvarande ega»; b) att, efter hand, i hvarje folkrikare Pastorat, eller större Skol-distrikt, åtminstone en så beskaffad lärare skulle anställas och förses med någorlunda tillräcklig lön; kommunerne dock obetagel att, om så önskades och tillräcklig aflöning bereddes, hafva flere examinerade skollärare; c) att i denna pastoratets eller distriktets högre folkskola alla föräldrar, som sådant önskade, kunde för sina barn erhålla en fullständigare och klarare undervisning och utbildning uti de läro-ämneu, som ligga inom folkskolans område, hvartill äfven, så vidt ske kunde, medel borde beredas fattiga barn, sorn hade lust att lära och vore utrustade med bättre naturgåfvor; d) att i denna högre Folkskola, som skulle stå öppen för hvarje yngling, som åstundade begagna densamma, äfven meddelades den inskränktare undervisning, som kunde vara af nöden för de lärare och lärarinnor, hvilka, sedan de af Pastor blifvit pröfvade och godkände, borde hålla småskolor och efter Skol-styrelsens anvisning flytta omkring öfverallt i socknen, för att, med tillhjelp af hemläsningen, bibringa församlingarnes alla hain den läsfärdighet, som är nödvändig för hvar och en i ett christligt samhälle ; e) att de, som undervisade i dessa flyttande småskolor, skulle underhållas och lönas af föräldrarne, men att, om skol-kassan, som först måste förse den högre folkskolan med hvad till densamma erfordras, lemnade något öfverskott, någon del deraf finge, efter Skol-styrelsens bepröfvande, användas till understöd för ifrågavarande småskolor; f) att, der lokala förhållanden lade hinder i vägen för en fast skola, eller, der sådan funnes, men den med högre kunskaper och högre lön försedde examinerade skolläraren icke uti densamma hade tillräckligt antal lärjungar, läraren skulle åligga att flytta sin undervisning ut i socknen på de ställen, Folkskoie-styrelsen bestämde; g) att ingen lärare eller lärarinna borde antagas,
»Min barndom och första ungdom, var ovanligt lycklig och harmonisk, jag kan säga att tills jag var 20 år upplefde jag absolut ingenting, som kunde kallas för en slitning, en konflikt. Mitt hem var icke förmöget, men där saknades aldrig något.» Hon skildrar sig och bröderna som skygga och slutna bland främmande, men glada och fulla af infall och upptåg, när de voro med hvarandra. Vanliga flicklekar, dockor, leka kök o. s. v. afskydde hon. Dansa hade hon heller icke smak för. Hon berättar om sin ytterliga blyghet på barnbjudningar, särskildt emedan hennes mor, som ogillade att barn kläddes som modedockor, ej lät henne följa moderna, och hon därför i krinolinens tid kände sig förkrossande underlägsen i sin släta, snäfva klädning. »Min anspråkslöshet och skygghet», fortsätter hon, »var så stor att jag ej ens vågade fördunkla mina elegantare klädda kamrater i skolan genom mina större kunskaper. När de andra ej kunde svara på en fråga, låtsade jag ej heller kunna den och det var blott genom en tillfällighet som min lärarinna kom att upptäcka att jag var fullkomligt hemma i det, som jag en hel termin hade låtsat okunnighet i, till följd af denna egendomliga blygselkänsla, som hindrat mig från att någonsin framhålla mig själf. Af samma skäl var jag också alltid mycket rädd att visa mina diktade opus för någon, och om jag någon gång uppläste något för mina förtroligaste skedde det med skälfvande röst och tårar i ögonen. Jag skämdes för hvarje ord jag hade nedskrifvit, såvida ej något litet bifallstecken från åhörarne gaf mig litet vind i seglen, i hvilket fall jag genast ljusnade upp och fortsatte med käckare stämma. Lite uppmuntran var för en sådan natur ett lifsvilkor. Till mitt 12:te, 13:de år hade jag olyckligtvis gått i en liten förnäm privatskola, där flickorna voro modedockor och små världsdamer och där jag var komplett oförstådd och ensam. Men vid 13 års ålder kom jag i en stor skola, den s. k. Wallinska, och här fick jag strax en annan ställning.
Slån har i detta afseende uppgifvit, att de karlar, som låta lega sig, merendels äro de sämsta, och jag medgifver att så förhåller sig i allmänhet; men man har dervid ej betänkt, all just de personer sorn lega för sig äro de, som hafva den minsta benägenheten för krigsyrket, och säkerligen skulle blifva mindre tjenliga såsom soldater. Vidare har man anfört, att det är en orättvisa emot den mindre bemedlade, att den förmögnare äger rättighet att genom lega friköpa sig från beväringsskyldighelen, men jag för min del mäste bekänna, att jag ej kan gida detta skäl. Det förhåller sig nemi. så, att af de bättre classcrna egnar sig vanligtvis en del åt det militära yrket, och för dessa kommer det naturligtvis ej i fråga att gä igenom beväringspligten; en annan del åter egnar sig ät den civila embetsmannabana!!, hvilken åter vid academien fullgör, denna sin pligt, utan alt någonsin lega för sig. Således se vi, att’ de fleste som begagna sig af denna utväg, för alt undandraga sig ofvannämnde pligt, just bestå af allmogen och näringsidkarne, och jag är öfvertygad derom, att om allmogens söner förbjödos att fä lega i deras ställe, sä skulle tvånget att personligen utgöra beväringspligten komma alt betraktas såsom ett ganska tryckande onus. Ur denna synpunkt anser jag ganska betänkligt, alt borttaga den rättighet, som de i detta afseende nu äga. Den siste värde talaren har anfört såsom skäl för sitt yrkande, alt all lega vid beväringspligtens utgörande måtte upphöra, hurusom Sverige pä en tid, dä nämnde leguingsrätt icke fans, gjort stora eröfringar; men jag får dervid erinra, att sedan denna lid, indelningsverket blifvit hos oss inrätladt, och att detta till sin princip egentligen IGi Den 17 Oc t oljer f. m. icke är något annat, än hvad samme värde talare nu så bittert klandrar, nemi. rättigheten att sälla karl i sitt ställe.
Möjligen kunna skogarne derinom vara mycket medtagne, det kan jag icke bedöma, men säkert är, att Stockholms behof af timmer och sparrar blifvit fyldt egentligen derifrån, oaktadt den ökade åtgång för byggnadsföretag, som under sednare tider egt rum. Detta virke säljes också ännu till 118 Den 11 Januari. sä lågt pris, att det icke lönar sig all lili konkurrens dermed skeppa sparrar och bjelkar från Norrland, Slutligen anhåller jag att i fråga om den uti K. Propus:» förekommande artikeln Tackjern uttala den önskan, att Utsk. måtte föreslå nedsättning i tullen derå till 24 sk., äfvensom att tillstyrka att dess begagnande måtte medgifvas ieke uteslutande för maschinfabriker, emedan jag föreställer mig såsom ganska möjligt att på vestra kusten med begagnande af dervar:de vattenfall skall kunna såsom i England anläggas stora smidesverkstäder, hvarifrån jern sedermera kan skeppas. Jag fruktar, att den K. Propos:n kunde tydas så, att tackjernsinförseln i och för stängjernstillVerkning skulle vara förbjuden och just detta önskar jag undanröjdt. Jag anhåller, att dessa anmärkn:r mätte få åtfölja remissen till Utsk. Gr. Sparre, Erik: I det väsendtligaste af hvad jag ämnade säga förekommen, anhåller jag att endast få uptaga en talares yttrande, ang:de Regeringens i den K. Propos:n visade ringa vårdnad om jordbruksintresset. Afven jag är jordegare; men ehuru temligen varm för mitt eget intresse, och icke precist frihundelsvän, kan jag likväl icke tillsluta mina ögon för den tendens till en friare handelslagstiftning, som inom hela Europa gör sig allt mera och mera gällande.
Som exempel må åberopas, att vid försäljning af t mantal bevakades icke mindre än 21 köpebref å jordbitar, som gäldenären af liemmansdelen försålt, utan att någon enda af köparne å af dem inköpt jord kunde vinna fastställelse, ehuru liera af köparne å sina jordbitar redan uppfört hus. Härvid bör ej heller förbises den omständigheten alt, om en mindre väl känd torpare eller arbetare med stor familj söker inträde i en församling, kan sådant möjligtvis nekas honom, derest han ieke visar någon säkerhet för sig och de sinas bergning; men vet han det rådet att på kredit köpa sig en så kallad hemmansdel, kan han tvinga sig in i hvilken församling som helst, och kan han blott på ett eller annat sätt qvarstanna som åbo å sitt hemman till följande mantalsskrifning och mantalslängdens justering, så har lian vunnit sitt mål, ty då vet han, att både han och hushållet få ett stöd i sockens fattigvårds-åligganden till föga båtnad för socken. Till en sådan bestämmelse var den Svenska allmogens åborätt i dess upprinnelse ej ämnad. Under sådana förhållanden stadgas allt mer och mer den tanken, att frågor om hemmansklyfning böra öfverlåtas åt kommunerna och under vissa vilkor behandlas som kommunalmål. Skälet härtill är ganska nära de skäl, som öfverlåtit andra fattigvårds-frågor åt socknarne, — ty snart nog står hemmansklyfningen i nära sammanhang med fattigvården. Folklynnet bibehålller sin karakter. Å olika orter skiftar det, i mån af de olika folkstammar, som ifrån början befolkat dem. Och anmärkningsvärdt är, att tidens längd, under gemensamma lagar, styrelse och öfriga gemensamma förhållanden, ändå ej kunnat mildra den olikhet, som finnes inom olika trakter. Emellan hvarje härad återfinnes denna skillnad, både i de yttre dragen, språket, i mer och mindre liflighet och flera andra afseenden. Den skarpaste skillnaden visar sig emellan skogs-boen och slätt-boen. Den förres större beräkningsförmåga, öfvergående ej sällan till slughet och tilltagsenhet, mera hastiga rörelser och raskare handlingssätt kontrastera emot slättboens trögare lynne, kallare men mera öppna väsende och lugnare besinning i företag.
Proposition, K:o 26. c) Det underdåniga betänkande, med tillhörande förslag till förordningar, rörande tillverkning och försäljning af bränvin, seni under den 24 Augusti innevarande år lill Kongl. Maj:t inkommit från den kommitté, åt hvilken, med anledning af hvad sålunda blifvit af Rikets Ständer och Bondeståndet särskildt i underdånighet framstäldt, Kongl. Maj:t i nåder uppdragit att utarbeta och till Kongl. Maj:t inkomma med för slag till förändrade stadganden om bränvinsbränningens utöfvande bär i riket, omfattande så väl nödiga reglernentai iska föreskrifter för brön vinstillverkningen, som de grunder för beskattningen å densamma, hvilka kunde anses innefatta den säkraste kontroll. d) En af åtskilliga invånare inom Sandhems och Darelorps församlingar af Skaraborgs län till Kongl. Majct ingifven skrift, innefattande underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t, med hänsigt till det förderfliga inflytande, sorn en utvidgad rättighet till bran vinsbränning visat sig utöfva, så väl genom brott och lagöfverträdelser, som ock i anseende till deraf uppkommande, särdeles för rikets fattigare befolkning kännbar, dyrhet å födoämnen, måtte i nåder täckas uti ifrågavarande hänseende bestämma sådana föreskrifter, hvarigenom det öfverklagade onda, deraf rikets invånare lede eller liomrae alt lida, kunde i möjligaste måtto förhindras. Departements-chefen yttrade i underdånighet: Statsrådet Waern yttrade sig i allmänhet dela den åsigten, att brännvinstillverkningen borde beskattas så högt, som lämpligen ske kunde, för att lemna betydliga bidrag till fyllande af allmänna behof, i första rummet statens, men ock kommunens, enär jemväl den sednares i manga fall vållades just af bränvinets olyckliga och djupt inrotade missbruk.