Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har således kommit någon före 7 FÖRSTA AKTEN TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. fade alla jordens folk, när vår frälsare dog på korset. SALVATOR. profetior utlofvat åt mänskligheten en ny frälsare? TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. som sätter tro till sådan hädelse. Det är lögn och djäfvulens bländverk! Ve den SALVATOR. djupast åtrår? Det är lyckan, gamle man, lyckan, som du och dina nunnor aldrig känt. Vet du inte, att åt den store kejsaren öfver alla Europas folk blifvit Vet du icke hvad det är, som hela mänskligheten Men du har väl ändå hört talas om att nyare Jag vet ej af annan landssorg än den som träf förespådt att han genom sin dotter Speranza skulle till världen och förena alla jordens folk under sin bli stamfader till prins Felix, som skall bringa lyckan spira. Och denna dotter, Speranza, på hvilken hela jordens förhoppningar hvilar, hon har nu för tre dagar sedan försvunnit från kejsarens borg, vet du icke det? Och utskickade från alla Europas länder äro ute på spaning efter henne. TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. Jag vet ingenting om detta gudlösa tal. SALVATOR. hennes trolofvade. (Ruskar den gamle vid axeln.) Men så se då på mig! Hör på mig. Du står ju som om du Hör, gamle man, försök icke att ljuga. Jag är 8 SANNINGENS VÄGAR sofve. Jag är den man med hvilken hon skall föda om. Och du vågar neka mig att se min brud. TRÄDGÅRDSMÄSTAREN. yrar om. prins Felix, jag är den Salvator, som profetiorna tala Jag! Hvad angår det mig allt det där, som du SALVATOR. instinkt bedrar sig ej. Neka icke min brud finnes härinne. Hundens TRÄDGÅRDSMÄSTAREN (med ett hest skratt). förstånd än för ditt skönhetssinne. Därinne finner du ej mer någon kvinna du finner blott uttorkade sin kropp. skelett, som genom minst trettio års späkning dödat SALVATOR. säger jag dig, eller slår jag ned dig på fläcken.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Herr Hjerta, och finner, lika med honom, att en stor förvillelse i principen här äger rum, samt anser denna förvillelse så vådlig, att jag ej kan annat än tillstyrka återremiss, på det Utskottet må komma i tillfälle att på bättre skäl frångå sin yttrade mening, och afstyrka förslaget. Yi hafva hört en af Konungens Rådgifvare påstå, att rättigheten till Lagförklaringars utfärdande utgjorde en integrerande del af Lagstiftningsmakten; och när 19 §. kan så misstydas af den, som äger att gifva Konungen råd, tillstår jag, 4° Den 16 November f. m. att jag finner frågan ganska betänklig. Jag mcdgifver väl, att ordställningen i 88 §. kan föranleda till missledning, emedan här rätteligen bordt stå: med förändring afj i stället för: med förklaring öfver; men deremot är 19 §. så mycket tydligare deri, att ändamålet med Lagförklaringar endast är att få veta, hvad Högsta Domaremagten anser vara Lagens rätta mening, eller, såsom Herr Hjerta sagt, dess sätt att tolka Lagen. Om meningen varit, att häruti nedlägga någon Lagstiftningsmakt, hade man icke beliöft skilja 88 §. från den 87 och när man i 88 §• intagit Ständernes rätt att ogilla de Lagförklaringar, som mellan Riksdagarne tillkommit, har man dermed endast velat säga, att om Högsta Domstolen skulle i sitt sätt att tolka Lagen följa så falska principer, att de ogillades af opinionen, skulle Ständerne äga rätt att yttra sig derom. Det är sålunda jag åtminstone förstår saken. Hvad formfrågan beträffar, instämmer jag jemväl med Herr Hjerta, och tror, att 56 §. här kan tillämpas, samt att de anmärkningar, hvilka Ståndet förklarar vara dess gemensamma tanka höra kunna föranleda ConstitulionsUtskottet att ändra sitt beslut, eller afstyrka den Kongl, propositionen. När sedermera frågan andra gången inkommer, inträder efter min tanka 81 §., det vill säga, att förslaget skall blifva hvilande, i händelse Utskottet fortfar i sitt tillstyrkande.
Uti döss utlåtande N:o 278 hade Stats-Utskottet, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i fråga om erforderligt stats-bidrag till upprätthållande af den Arméens pensioris-kassa åliggande pensionering, hemställt, att Pikets Ständer måtte å hög«tberörde Nådiga Proposition meddela det svar, att de icke kunde bevilja de ytaf Kongl. Maj:t äskade medel till betäckande af den uti berörda kassa för år 1852 uppkomna brist, 20,234 r:dr 45 sk. 2 rst., men deremot biföll, att, till upprätthållande af den, kassan, efter nu gällande stat, åliggande pensionering, ett belopp af högst 30,000 r:dr årligen måtte för nästa Stats-reglerings-period, i mån af behof, från Eiksgälds-kontoret utgå, för att användas till betäckande af den brist, som under tiden möjligen kunde uppkomma derigenom, att kassans årliga inkomster icke blefve tillräckliga för bestridande af dess utgifter.
Hant Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog derefter, att Ridderskapet och Adeln, under förblifvande vid dess den 27 sistlidne April fattade beslut, hvarigenom endast s:dra alternativet är vordet af Ridderskap pet och Adeln antaget, måtte Utskottets ifrågavarande Memorial afslå. Ropades ^fa. Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf, anmärkte, att ett af ConstitutionsUtskottet framstäldt för. slag till ändring i Grundlagen ej kunde vid samma Riksdag af Ridderskapet och Adeln af6lås. Friherre Cederström, Jacob: Sedan Ridder skapet och Adeln afslaget ConstitutionsUtskottets hemställan, kommer protocolls-utdrag derom att ConstitutionsUtskottet meddelas, då Utskottet sättes i tillfälle, att åt den ifrågava - 4go Ben 27 Maji. rande redactions-förändringjcn lemna en laglig behandling. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskottets den 15 dennes aflåtne, samt den 23 isamma månad på bordet lagde, Memorial, i an-i ledning af Kidderskapets och Adelns den 11, 27 och 30 sistledne April, samt den 4 dennes till Utskottet remitterade anmärkningar vid Utskottets tid efter annan afgifne Förslag till ändringar eller tillägg i 7, 9 och 107 §, §. Re-. getingsFormen, samt i 14, 29 och 38 §. §• Riks* dagsOrdningen. Friherre Åkerhjelm, Gustaf:
Det har icke undfallit Utskottets uppmärksamhet, huruledes Hedervärda BondeStåndet upptagit Motionen, såsom i ordentlig väg inkommen, och den samma remitterat, på grund af ett, uti en dylik fråga, af Ståndet vid senaste Riksmöte, den 3 Mars 1823, fattadt beslut, hvarigenom då varande Talmannen tillädes rättighet, att såsom enskild Riksdagsman väcka motioner, såväl i hvad som rörde hans hemmavarande committenter, som uti andra allmänna ämnen; äfvensom Utskottet funnit det skäl, hvilket föranledt samma beslut, eller att den ort, till hvars representant Talmannen förut varit utvald, i annat fall skulle blifva helt och hållet orepresenterad, vara af betänklig vigt, vid det förhållande, som inom Bonde-Ståndet skall ega rum, att nytt val af Fullmägtig icke anställes af den ort, hvars ombud blifvit af Kongl. Maj:t till Talman utnämnd. Dock, enär innehållet af ofvan åberopade 45 § i Riksdags-Ordningen är så klart och bestämdt, att någon tvekan om dess rätta tillämpning icke kan uppstå, och den gällande kraften af ett grundlags-stadgande icke eller lärer få antagas, genom ett en - i6 Deiv. och OåCön, TJtsk. Bet-de. N.o 58. skildt Stånds beslut, vara upphäfven; har Utskottet emot 83 § i Regerings-Formen, ej ansett sig kunna med Tal mannpn T.nii.crJiPrcrc nfvnnf^grÖrclG 1UO-» Stockholm den 5 Februarii 1829. STOCKHOLM» PA» Nomm & Söker, 182g. v m MÉ N:o 5g-. Utlåtande, i anledning af väckta Motioner om skyldighet för HusTomtoch Jordegare i nedannämnde Städer, att deltaga i Borgerskapets onera. Genom serskildta Protocolls - Utdrag har Vällofl. Borgare-Ståndet till detta Utskott remitterat: 1:0 Ett af Ilerr Rådmannen C. F. Lundman till Vällofl.
Ständer hemställa, om ej hos Konungen bör i underdånighet anhållas, att, när någon af de lill indragning föreslagne Tjenster varda ledige, de samma ej måtte återbesättas, förrän den allmänna regleringen blifvit antagen; men, om en sådan ledighet inträffade, att tjsnsten ej kan vara vacant utan binder för ärendenas gång, Konungen i Nåder då ville provisionel eller med arfvode, som ej öfverstiger Lönebeloppet, constituera denna Embetsman, på det den blifvande indragningsstaten ej må varda för hårdt tryckande; hvarjemte jag hemställer, om ej de vacante tjensters löner, som under tiden besparas, kunna lå tillfalla den blifvande Pensions-inrättningens fond. Dessa mina ofullständiga anteckningar, kunna icke utgöra någon väsendtelig led - Serskildta Utskottets Betänkande k. 697 ring för Höglofi. Utskottets arbeten och ännu mindre för Comiténs. J11 mera man fördjupar sig i detta ämne, ju mera blir man öfvertygad om ämnet* stora omfattning. Äfven de ytligaste grunders bestämmande fordrar tid och skicklighet hos författaren. — Jag vågar knappt lemna ifrån ntig hvad jag nu framställt till öfverläggningsämn.e,' E. G. Holm Tro Memoria, aflemnad af Herr Professoren E. Z. Munck af Rosenschöld till Riksens Höglofi. Ständers Serskildta Utskotts Pro. tocoll den 13 Aprill 1818. Hen administrerande eller verkställande makten. 1. Af Stats-Rådet, som enligt nuvarande Regeringsform bibehålies, blifva utom Justitie-Stats-Ministern och Siats-Ministern för Utrikes ärenderna 3:ne Stais Råd r Chefer (med elier utan titel af Stats-Ministex-) hvar för sitt Departement (som ock kunde kallas Collegium), nemligen: en för Financerna, en för de Inrikes civila eller KauimarÄrenden, och en för Krigsärender Af de Eeclesiastiqva ärenden skola Besvärs-målen gå genom Justiiie-Revisionen, och Befordringsmålen genom Departementet för Inrikes Ärendena.
Det är efter dessa frågor jag i full känsla af min pligt, som medlem af Sveriges Lagstiftning, yrkar Svensk manna rätt, ära och tro, aktning och lydnad för Lagar och förbindelser, sådane vi ärft dessa känslor af Förfädren, sådana vi, obesmittade af tidens villor och öfverfarande irrbloss) böra lemna dem åt Elter* Kommande. Den 17 Mairtii, e. m. 163 1 följd häraf, får jsg hos Högvälborne Herr Grefven och LandiMarskalken anhålla Om Proposition på Återremiss af Utskottets Betänkande, och att dessa nnna Anmärkningar matte lå åtfölja. Grefve von Platen ånförde vidare skrifteligen t Då Canalen utgör en så vigtig del af Banquens och Discontens säkerhet , och denna säkerhet naturligen försämras eller fot bättras, allt efter sorn Arbetet uti oafbruten plan fortsättes eller ej j så får jag , då allra yttersta tiden är inne, till nödiga förberedelser härföre, anhålla, att det redan förut äskade förskott måtte beviljas, hellst då, med högst fa Undantag, alla synas öfverensstämma uti me* ningen om Byggnadens fortsättande ; hvilket jag nödgas förklara ogörligt för i Sommar kan äga rum , om ej Directionen med allraförsta erhåller nödiga Medel, efter förut aflemnåd beräkning ; då likväl genom en Sommare förlust, hela planen till betydlig kostnad och skada förryckes. Till säkrare utredande uti denna afgörande tidpunct af alla Canalens förhållanden, föreslår jag äfven, om icke, i likhet med hvad fördom vid dylika tillfällen skett, Medlemmar af alla fyra RiksStånden måtte utses, för att ö!Vervara ml med första på Canal Linien förefallande Revlsion, som, enligt Reglementet, årligen förrättas J Anhållandes jag, att detta måtte till Den 17 Martil , e. m. derbörande Utskott remitteras och de andra MedStånden communiceras, för att på förhand Och serskilt deröfver afgöra. Lades på Bordet. Grefve von Platen yttrade derefter munteligen:
Men Den si Zebruarii. rooz Men hwad beträffar de öfrige af Riksdagsmannen Oxelkierg sökte uplysningar, r^-,nde Görgen Fonden i coermanland, Skotat rp i Östergöthland, och Söderqwarnen i Swedwi Socken af Wetkmanland med siere namngune Lagenheter, sä har för felande anwisning ä Hwad och Socken, någon uplysning ifrån Kongl.Kammar-Collegium härom icke kunnat meddelas; Dock som Stats-Utstoitek. inser nyttan och nödwangigheten för Ni sens Sränders framrida uplysning, att aga för hanlin fullständiga upgifrer om Naturen och egenskapen af ali Rikets Jord, har Srals-Utfkorret trott sig böra till Riksens Högloft. Ständers godtfinnande wördsammeligen hemställa, om icke Kongs. Kammar-Collegium kunde updragas, art, i likhet med dest är 1776 af Trycket utkomne Berättelse om Hushällningen i Riket, läka till nästa Lagtima Riksdag författa en omstandelig upgift, som innehölle alla Rikets Domainer, Hemman och Lägenheter af hwad beskaffenhet som halst, jemte Säterier , Fralse och Skatte Hemman tillika med alla till Militaire-, Eccleciastique» och Lands-Staterne ansiagne Boställs-Hemman lill namn och antal samt beloppet as grnndran.an efter den penninge uumerair, som i Jordboken uptages. Sluteligen får Utskottet wördsammeligen harhos widfoga den tilläggning, som Andre Prowinee-Con, toiret af Kongl. Kammar-Collegium rörande KongsLadugärden Horn pä Oland meddelt, uti de om samma Kongs-Ladugärd förut afiemnade upgifter, jemte en därwid bi'agd afsirist af Kongl. Brefwet den >Z Oc.ober i8oZ.
Hon tyckte att han var så vacker och ståtlig, att hon knappast kunde låta bli att se på honom, och den blinda, afgudiska moderskärleken riktigt strålade ur hennes ansigte. Han tog hennes händer. Det är alltid en njutning att se sig beundrad. »Hvar är pappa?» »Naturligtvis inne på kontoret; man kan inte ens få honom in att klä sig. Det är riktigt tråkigt för Heriberts skull.» Det flög en skugga af missnöje öfver moderns ansigte. »Sådan är pappa alltid.» »Det gör ingenting», sade sonen tröstande; »han må vara klädd eller inte, så får man hålla af honom ändå. Det var en tacksam blick han fick för dessa ord, — för detta öfverseende med faderns svaghet. De tryckte hvarandras händer; det fans icke ett moln på familjelifvets himmel. Vid pulpeten satt fadern, lutad öfver den stora kassaboken och med hufvudet hvilande i händerna. Men han arbetade ej. Det var ett vackert hufvud, med vågigt, grånande hår. Men när han nu satt der ensam, låg det något betryckt öfver hållningen och ett drag af grämelse i uttrycket, — en rastlös, aggande oro, som nött djupa fåror i hans ansigte. Det var sällsamt vekt, detta ansigte. Han var helt försjunken. Det var sällan han tänkte på detta. Det var bäst att slå bort det. Han hade alltid hoppats att det skulle yppa sig något tillfälle att godtgöra. Men det hade icke kommit något. Och nu var det bokslut igen. Hvilken påpasslighet hade han icke behöft för att dölja denna balans hvilken skarpsinnighet! Det hade lyckats. Men den hade vuxit som en lavin. Nu kunde det ej dröja länge. Den måste falla ned öfver dem alla, nu såg han det. Han hade hållit emot af alla krafter och väntat på räddning — förgäfves. Nu var den honom öfvermäktig. Innan nästa jul . Ja. Det var otänkbart annat. Det kändes som om en skoningslös hand gripit tag om hans strupe. Olyckan tyngde honom ned till grafven, tyckte han. Om han bara finge dö, innan det blefve uppenbart!
Barthelemy i det som angår hans ministeriela göromål, hvarom funnes ett äldre stadgande af den 6 September 1797; men då den omständigheten, att Kanslirätten på flera år ej behöft sammanträda, utvisade, att sådana ärenden, sorn kunde blifva föremål för dess handläggning, ytterst sällan förekomme, vid hvilket förhållande behofvet att fortfarande bibehålla nämnda inrättning med så mycket mera skäl kunde ifrågasättas, som behandlingen af dylika ärenden ej syntes kräfva andra insigter, än dem ledamöterne i Öfverrätterna, hvilka i allmänhet handlade likartade mål rörande andra einbetsoch tjenstemän, borde besitta, hade Revisorerne till Rikets Ständers bepröfvande hemställt, huruvida icke giltig anledning förefunnes att, till besparing för framtiden af förenämnda årligen återkommande utgift, ifrågavarande domstolsinrättning kunde helt och hållet indragas. Lika med Revisorerne hafva Rikets Ständer funnit det vara önskvärdt, att ifrågavarande domstolsinrättning, till besparande af förenämnda, af behofvet ej påkallade utgift, kunde indragas, och få derföre i underdånighet anhålla, det E. K. Maj:t behagade låta utreda, huruvida ifrågavarande domstolsinrättning må kunna indragas samt i sådan händelse till Riksdagen derom aflåta nådig Proposition. I anledning deraf, att, jemlikt Kongl.
Ingen kyss på hennes läppar har jag nånsin tryckt ännu, af de hårda öden skildes från hvarandra snart vi tu. Men ej verldens magt kan slita henne ur min fantasi, i desss tysta drömverld skall hon intill lifvels slut förbli. Inom mig och kring mig verkar hon beständigt mera nytt, fast än hon ju längesedan har ifrån min sida flytt. N. II. Husmödrar emellan. Tvänne svar till » Betty ». | o m undertecknad under nio års tid befunnit IJZ&amp;fi sig i liknande omständigheter med dem, som » Betty, ung husmor », i n:r 7 omnämner, att nämligen med tillhjelp af blott en tjensteflicka sköta ett hushåll, bestående af tre fullvuxna personer och ett litet barn samt 4 — 5 rum, så må gerna de länge sedan flydda årens erfarenhet komma någon ung medsyster till råd och hjelp. Hvad som framför allt bör iakttagas under dylika, liksom i öfrigt under alla, förhållanden, är punktlighet o c h ordning. Allting, måltider så väl som andra sysslor, bör ske på bestämda tider. Efter klockslag kunna äfven ett litet barns matoch softider ordnas, de sistnämda böra om qvällarna aldrig inträda senare än kl. 6 ä 7. Genom denna enkla åtgärd vinnes icke blott en väl behöflig ledighet för modren, utan barnet mår i alla afseenden väl deraf. En annan, icke mindre vigtig sak för en husmoder är att vare uppe i god tid o m morgonen för att redan då anordna dagens angelägenheter. tion ske å närmaste postanstalt. — Bidrag från alla områden f ö r qvlnllg verksamhet mottagas med tacksamhet. Endast en sida af papperet bör För att nu något vidare tala o m den egna erfarenheten, så har det under en senare period med vida större tjenstepersonal varit mycket svå- rare att få tiden att räcka till än just under den nyss antydda, då den var tillräcklig icke allenast för hushållets o c h barnets vård, utan äfven för » egen själsodling och deltagande i mannens intressen ». Ja, den tillät t. o. m.
Bf ett urartande från förfäders sedvanor af gästfrihet och gifmildhet, som gjordt denna åtgärd nödvändig, hvilket jag ej erkänner vara förtjent; ty fast Allmänheten i Landet ostridigt år fattig, tror jag likvisst ej den mera vanlottade eller nödställde individuen på något ställe ännu saknar lifsuppehälle och skålig uppfostran, der sådant behöfts, hvilket äfven är allt hvad samhålls-contractet med billighet kan fordra; men om äfven ett tillstånd af liknöjdhet för andras lidande verkligen vore för handen, tror jag de föreslagne medlen ej verksamt kunna afhjelpa det onda, ty genom FattigFörsörjningens systematiska behandlande uppstår så mycket besvär och så stora extra kostnader, att de fattiga som dermed skulle hjelpas, säkerligen derutaf mer skulle lida ån gagnas, så framt ej hela Nationen genom dertill ökade bidrag ännu mer skulle belastas med skatter Ven g Auguttii e. m. 81 skatter, för hvilkas utgående troligen redan den gråns år uppnådd, hvaröfver man rimmeligen ej kan gå, utan att äfventyra hela Statens bestånd. Englands exempel, sorn hos oss så ofta åberopas, bör äfven i detta fall kunna tjena till varning, då det år allmänt erkåndt, att Fattigtaxorna der utgöra en af de mest onererando utgifter för Landet, och tror jag det vara påtagligt, att Sverige ej nu skulle tåla att belastas med en börda, som inom sig sjelf bår fröet för ett ståndigt stigande och snart skulle komma att motsvara alla de skatter, öfver hvilkas tryckande natur man redan tåmmeligen allmänt klagar. Jag tror det derföre vara säkrast, att vi oföråndradt förblifva vid det gamla enkla sått, att hvarje Socken inom sig, efter egna godvilliga öfverenskoinmelser, försörjer sina fattiga, och uppfostar de frånfallna, och synes mig
I alla Rätter skall dom offentliga afsägas, d Härads-Ting , sd snart den författad är; och gifve Häradshöfding domen skriftliga ut, innan han frän Tingstad reser, om det så tidigt äskås, att det ske kan: gör han det ej; bote Tjugufem daler. I Rådstufvu-Rätt och Hof.-Rutt höra par ter ne vid middagstimma dagen förut stämmas , genom anslag å Rättens dörr, att dom ä tid föresattan afhöra: dock må Rådstu fvu-Rutt genast och utan anslag dom muntliga eller skriftliga kungöra, der saken af ringa värde är; och stånde par terne i thy fall fritt, att taga den ut eller ej Tager någor Rättens offentliga anslag bort; bote Tjugu daler. 11 §. Denna %. är sålunda ändrad: Nu kunna sådana omständigheter sig yppa långt efter, sedan dom och utslag fallit, att för klaring deröfver nödig är; den bör ej vägras. Är Häradshöfding, sorn dömt, ej då i samma Rätt: gifve den, som i hans ställe kommit, förklaring med Nämnden. Äro i Rådstufvuoch Hof-Rätl ej så mänga qvar af dem, som i utslaget ense varit, att de dom före äro; då böra de, som svedan der domare blifvit, utslaget förklara Innehåller den förklaring, som parten gifves, något sådant, som i utslaget ej är tydliga utsatt; då må vad deremot tillåtas. XXV Gip . 1 §> Denna , sådan den lyder i Kongl. Förordningen den 12 Mars 1830, ändras sålunda: Nöjes man ej åt den dom eller utslag, som Härads-Rätt i hufvudsaken, å Tinget eller vid laga syn i jordatvist eller husesyn, ä frälseeller skatte-hemman, fällt häfver; dd må han vädja med Tre daler under Hof-Rutt, antingen genast eller sist innan 20 La "-Utskottets Betänkande, IV. o 66. åttonde dagen gått till ända, den inräknad, dä domen föll.
Tvärtom har jag alltsedan 1809 bibehållit den tanka, att Canalen kunde blifva nyttig för Sverige, och jag har velat beräkna Canalens nytta, icke blott med afseende på den inkomst Canal-afgiften kan lemna, utan förnämligast på den större vinsten för Riket af en ökad production och deraf följande välmåga; men det tror jag mig begripa, att för att komma till ett sådant mål, är det icke nog att skapa ett communicationsmedel. Vid industriella företag ingår visserligen beräkningen af möjligheten till afsättning genom lättare transportmedel; men detta är icke det enda vilkoret för företagets verkställighet. Ett fast myntväsende och kloka ekonomiska författningar torde vara ännu mera oundgängelige, om vi skola hoppas en ökad industri i landet. Pen - i ta Den 26 Mars e. ra. ningens värde är den grund, hvarpå allt annat skall hvila. Om man nu så tillgriper Statens tillgångar till Canalens färdigbyggande, att derigenom borttages eller uppskjutes möjligheten att bringa penningeväsendet i ett ordnadt skick, så har man äfven aflägsnat tidpunkten för en ökad industri, och när Canalen blir färdig, är landet ännu i vanmakt, och verket kan ej underhållas utan råkar i förfall, i stället att om penningeväsendet först ställes till rätta, vi nog sedan kunna mägta med Canalen. Det är denna stora sanning, som jag tror, att man från början bordt betänka, och man hade derföre gjort klokast, att inskränka arbetet så, att icke en bankrutt uppstått. Nu, då blott en liten del återstår, stöter det national-stoltheten att gå ifrån företaget, och jag erkänner, att jag icke skulle vilja samtycka dertill, utan att jag vore öfvertygad, det kostnaderne äro större, än att Statens krafter tillåta desammas bestridande. Men huru komma till öfvertygelse derom. Man har åtminstone sett, att de i calculerne upptagne summor hitintills aldrig räckt till.