Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Nåja, » fortfor tant synbarligen lugnad, » icke för att han egentligen varit ett parti för dig, du som kan få en grefve, när du vill. » » Nej, vet tant, grefvar har jag aldrig varit svag för. Dessutom är det mycket troligt, att jag aldrig gifter mig. » Vid detta besked stirrade tant mycket häpen på mig; men med värdig hållning lämnade jag rummet och gick in till mig. Jag hade behof af att vara ensam. Alltsom våren framskred, blef jag mer och mer blek och affallen, hade ingen aptit och saknade intresse för allt. Slutligen rådfrågades en läkare, som ordinerade ombyte af luft samt förströelse och skickade mig till en badort vid västkusten. Här var jag snart inne i ett gladt kotteri, där förströelse minsann icke saknades, och jag deltog i allt, icke med lif och lust, utan med en febril ifver. Det hände dock ofta, kanske just när det som muntrast glammades omkring mig, att jag greps af en beklämmande känsla utaf ödslig tomhet Äingar, Xedjearmband, Armband, Kedjor, Bordsilfver. Nålar, Silfverartaeten, Broscher, Bref besvaras omsäend » Modernast! Solidast! Billigast I och öfvergifvenhet. Bland alla dessa fanns ju ingen, som stod mitt hjärta nära, ingen att sluta sig till, att stödja sig vid. Och min tanke ilade till ett aflägset land, där jag tyckte mig se en ensam vandrare med hjärtehunger och hemlängtan i sin blick. Då blef det mig outhärdligt bland dessa glada människor. Deras skämt och skratt skuro mig i öronen, och jag smög mig bort, så långt bort jag kunde ned bland klipporna vid stranden. I sådana stunder var haf vet min bästa, mest sympatiserande och lugnande vän. Helst när vågorna gingo höga och dånande vräkte mot stranden med yrande skum. Då var det som om min egen klagan uppgått i hafvet och öfverröstats af den. Hafvet verkade som morfin på min smärta. Den vackra sommaren flög hastigt sin kos. Då jag återkom till Stockholm,hade mina kinder en friskare färg, men lefnadslusten var fortfarande borta.
Då jag sjelf under en lång tjenstetid tillhört en militärisk scientifik korps, må det ej förtänkas mig, om jag af varmt intresse för en annan sådan, och för att underlätta dess nyttiga, fosterländska verksamhet, anhåller att få anföra följande: Härefter uppläste Hr Silfverstolpe en motion, N:o 127, om beviljande af ett anslag å 200,000 rdr till uppförande af en byggnad för Topografiska korpsen. Begärdes på bordet. Hr Gyllenram, Henrik, afgaf en motion, N:o 128, om upphäfvande af den för Gottland gällande undantags-lagstiftning rörande tiden för fullföljd af talan i vadesaker och besvärsmål. Remitterades till Lag-Utsk:t. Frih. Alströmer, Jonas, väckte en motion, N:o 129, om utsträckt pensionsrätt för aflidne Konrektor Jon Eberhard Lyths söner. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr Treffenberg, Curry, uppläste en motion, N:o 130, ang:de vilkorliga utmätnings-resolutioner i utsökningsmål, der krafvet grundas å skuldförbindelse, accepterad räkning eller vexel. Remitterades till Lag-Utsk:t. 124 Den 15 November e. m. Hr Treffenberg afgaf vidare en motion, N:o 131, om ändring i 2:dra kap. StrafT-lagen. Begärdes på bordet. Hr Cederschjöld, Rudolf, väckte en motion, N:o 132, rörande bank-lagstiftningen. Afven denna motion bordlädes. Hr Gyllenhammar, Carl Axel Napoleon, uppläste en motion, N:o 133, om beviljande af ett låneunderstöd å 5^ millioner rdr för anläggning af en jernväg från Frövi till Fahlun. Remitterades till Stats-Utsk:t. Hr Dankwardt, Carl Gustaf, anförde mundtligen: Härmed får jag anhålla, att mitt i dag få förmiddagen vid Frih. af Ugglas’ motion ang:de jernvägarne afgifna yttrande måtte såsom motion anses och behandlas, hvadan jag nu sålunda formulerat detsamma.
Der eganDe# eller npttjan&e-rätt innebafmer, famt å Dejta fijlnämnDe Det märDe, bmartiU bän anfer Dem böra uppjfattaé. §. 62. ©en, font på en ort tDfat näring eller rörelfe, men uitDer löpanDe året ffpttat Den till annor ort, Der bält fjelf jfattjfrifmeé ocb taperaö, mare pligtig att, från $a?:erutgö#£ommttteen i Den ort, bält näffc förut marit bofatt, förete bernis, burit bält Der Det förliDna året marit tajceraD. §. 63. 3 enlighet nteD De fålunDa tnbemtaDe ttpplpSningar ocb utrönte förbållan# Den, jfall $öereDningé#€ommttteen, efter aftagD eD, på fatt 145 §. förejfrtfmer, 00 ftaDga De grunber, efter Ijwilfa F>wavje jfattjfplDig bör ta^erné, od) t följD Deraf pröfva uppgifterne, fann, efter eganöe fänneöom, på ära od) famwete, Dej? bejlut meDDela, od) änDteligen, meD affeenDe å De I)är gtfne forejfrtfter, (EgenDomarö od) Sägenljeteré wärDen förejlå. §• 64. äpäraDéföfDingarne jfola för Detta änbantål wiD Ijwarje åré början till •fbäraDöjfrtfwarne infättDa §örtedfningar öfwer De Remman od) lägenheter, forn Det föregåenDe året blifwit uppbuDne, meD utfdttanDe af Den föpejftlling, forn för Ijwarje egenDom blifwit utfäft.
Hålan vid pelarfältet blef alltmer hans älsklingsplats, och de fromma qvinnorna, som gingo att spisa den helige Simon, blefvo snart vana att se honom der och betrakta honom såsom en ny anakoret, hvars närvaro ökade ställets helighet, och som måhända en dag, när Simon blifvit kallad till himmelen, skulle intaga hans plats på pelaren. När samma fromma qvinnor slutligen började dela icke blott sin uppmärksamhet, utan äfven sina korgars innehåll emellan pelarhelgonet och den unge anakoreten, som fäst sin bostad i hålan, så vande sig äfven Clemens att betrakta denna som sitt egentliga hem, och det var endast sällan han ännu visade sig i huset vid Tripodgatan. Krysanteus fann sig nödsakad att lemna honom sin frihet. Clemens var hänförd af sitt nya lefnadssätt. Sommarens rosor vexte vid ingången till hålan, och solen blickade hvarje afton ditin, förrän hon dolde sig bakom Aigales kullar. Han hade snart inredt sin boning i enlighet med en anakorets behof. En mossbädd, ett vattenkrus och ett skrin för det heliga Evangeliet var allt hvad han behöfde. Athens Kristianer kände icke ringa uppbyggelse öfver den märkvärdiga skickelsen, att det var erkehedningens son, som blifvit pelarfältets nya prydnad. Likasom Simon vid början af sitt uppträdande, så blef nu äfven Clemens föremål för innevånarnes nyfikenhet och deltagande. I synnerhet intresserade sig de unga flickorna för den nye eremiten. Det enda, som i någon mån störde Clemens’ lycka, var Simon pelarhelgonets besynnerliga uppförande. Sedan denne i början emottagit sin granne med alla tecken till välbehag och om qvällarne, efter solnedgången, sedan det blifvit tyst omkring dem, kallat honom till pelaren, för att tala med honom och välsigna honom, blef han småningom allt mera tvär och trumpen, samt började slutligen hålla förvirrade straffpredikningar och uttala förbannelser öfver den unge eremiten lika regelbundet som han förut skänkt denne sin välsignelse. Simon hade nämligen märkt, att han i Clemens erhållit en medtäflare om de besökandes uppmärksamhet och gunst.
Carl Gust. Indebetou. N:o 22. för Lund. L. Billström. N:o 23. för Carlstad. Fr. Leopold Nygren. L. S. N:o 234. för Bergsbrukens 3:dje Valdistrikt. t. Be L. S. A. A. Berger. N:o 24. för Borås. C. G. Rydin. L. s.“ N:o 25. för Halmstad. S. Hagman. N:o 2(4. för Helsingborg. F. Rooth. L. S. N:o 27. för Hernösand. Er. Tjernberg. L. S. N:o 28. för Wenersborg. C. G. Fridstedt. L. S. N:o 29. för Sundsvall. A. O. Wallenberg. N:o 30. för Warberg. S. G. Wetterberg. N:o 33. för Köping. Oskar Schenström. N:o 31. för Arboga. Carl J. Stolpe. L S. N:o 34. för Wexiö. \:o 32. för Christinehamn. N:o 35. för Söderköping. A. F. Nordvall. N:o 36. för Hudiksvall. A. O. Wallenberg. N:o 37. för Mariestad. Carl Hasselrot. L. s. N:o 38. för Sala. L. R. Kistner. N:o 39. för Wadstena. j. Öhrström. N:o" 40. för Hedemora. A. F. Boman. N:o 40j. för Bergsbrukens 5:te Valdistrikt. J. Wahlström. L. s. L. S. 72 N:o 41. för Söderhamn. Er. Tjernberg. N:o 42. för Umeå. N. Fr. Norman. L. S, N:o 44. för Luleå. Sv. Trägårdh. L. S. N:o 45. för Eskilstuna. Oskar Schenström. N:o 47. för Eksjö. G. I. Stenberg N:o 48. för Sölfvitsborg. L. Billström.
Alt vilja bereda samhällets lyckligaste och fullkomligaste utveckling, genom en ängslig omsorg att undvika att genom lagstiftningen inskränka den enskildes frihet, är detsamma som alt vilja ur en theori, a priori construera samhället; jag tror det vara bättre att i stället construera sin theori med ledning af den erfarenhet man, genom samhällets utveckling, hittills vunnit. Hvad åter beträffar Statens rätt att vidtaga sådana åtgärder 474 Den 11 Februari. sorn motionären föreslagit, inser jag icke någon rättsgrund, sorn skalle lägga hinder i vägen derföre. Med hvilken rätt ålägger Staten sina medlemmar att genom skattebidrag, som icke äro annat än en viss andel af hvar och ens årliga inkomst, bidraga lill det allmänna bästa? det är på grund af Statens rätt att verka för sitt ändamål, och om man erkänner att deruti ingår, att den icke öfverflyglas af en klass, så att säga utom samhället stående menniskor, jag menar proletärer, så måste man icke kunna neka Staten rättighet att ålägga sina medlemmar en afgift, afsedd att förebygga ett sådant förhållande, så mycket mindre, som andra skatter blott indirekt komma till den enskildes nytta, då deremot denna afgift skulle till honom sjelf i framtiden återfalla. Jag uprepar att jag ej härmed velat förorda det uti motionen innefattade förslagets antaglighet i det skick och under de omständigheter, det blifvit framstäldt: jag har blott velat försvara den grundsats r alt Staten, då behofvet påkallar, är berättigad att genom sin lagstiftning vidtaga åtgärder för att förmå sina medlemmar att sörja för deras egen framtid. Gr. Liljencrantz, Gust. Fred.r: Ehuru sjelfva saken, såsom mig tyckes, borde vara föremål för R. o. Ad:s öfverläggningar, och det alltså kunde anses vara föga skäl att inlåta sig i discussion om grundsatsen, har jag likväl, då sådant redan egt rum och då en talare uttryckt sin ovilja mot Utsk:s Betänk, ända derhän, att han föreslagit R. o. Ad. att tillkännagifva sitt missnöje med den uttalade grundsatsen, funnit mig upmanad att i motsats dermed upträda för att betyga Ekon.Utsk. min erkänsla för den i min tanke riktiga grundsats, som blifvit af Utsk. uttalad.
Det funnes så väl denokonservativa Primrose League, där fruntimren spelade en viktig roll, som en Women ' s Liberal Unionist Association och en Women ' s Liberal Federation (en iipplysning från en liberal parlamentsledamot, att fru Gladstone vore ordförande i sistnämnda förening, mottogs med allmänt jubel). Balfour kunde icke nog förvha sig öfver, att liberale kunnat Iiklla s % konservativa tal. De hade anfört de flesta af de skäl, som i alla tider af konservative ' begagnats emot rösträttsreformer. Han. kunde icke förstå, att politiker, livilka bland de förnänista ' punkterna. på sitt program ställt fordran 2En man, en rost^, kunde uppträda mot ett förslag, som afs&amp; att gifva rösträtt at en af smhiillets v u - digaste klasser, en klass, soin dessutom uppfyllde den medborgerliga plikt, hvilken hittills varit vilkoret för rösträtts erhhllande. Denna medborgerliga plikt vore icke, &amp; som en talare p ~ k t ~ t militärtjänst, t, ty huru &amp; inga män skulle icke d&amp; vara beröfvade rösträtt - utan skatteplikt. Det vore icke utsikt, yttrade Balfour till sist, att billen denna gång skulle g % igenoni, men frågan om kvinnors rösträtt skulle komma igen hvarje gång det blefve tal om vidare utsträcknkgar af rösträtten för män, och denna fråga skulle icke då kunna undanskjutas såsom ett blott hugskott af några fantaster. Vid omröstningen förkastades sir Albert Rollits förslag med 175 röster mot 153. Sistnämnda siffror är det högsta antal röster, som hittills afgifvits i underhuset för politisk ' rösträtt åt kvinnor. En f&amp;eltisningsturn6 med amnet: ~Hemlif i Sverige .. ' New .York, mars 1892. ' I .Amerika sköter en offentlig talare sällan sina egna aff ärer. Gör lian det, så trasslar han snart nog in sig och kommer på obestånd, ty få snillen äro på samma gång utrustade med affärshufvud och praktisk duglighet. Anvander ' talaren en sekreterare, som sköter affärerna, går det redan bättre, men bast är det likväl och vanligast.
Borgeiskåpet liar ifiöjligen någon liandcassa till bestridande al nödvändiga förekommande utgifter; men om så är, så lära afgifterna till densamma vara högst obetydliga, oell om den uppgift, jag tror mig hafva af trovärdiga personer erhållit, är riktig, så skulle nian visserligen kunna vänta från borgerskapets sida något kraftigare bidrag, för att underhålla denna hamn vid dess nuvar. djup, än som synes vara beräknadt, då det endast är fråga om, att staden skall bidraga med en tredjedel. Förhållandet lärer vara, att staden verkligen liar betydliga domäner, och att dessa förvaltas mycket väl, hvarigenom staden har så ansenliga inkomster, att den nästan helt och hållet, 0111 ej fullkomligt, är befriad ifrån alla stadsutgifter. Under sådana förhållanden saknas måhända icke tillfälle för staden att sjelf göra något i denna del, likasom det icke saknas rättighet för nuetoriteterna, sorn äga att vaka öfver alt städerna använda sina inkomster på ett sätt, sorn motsvarar ändamålet, att tillse, om staden möjligen kunde gå det allmännas billiga anspråk till mötes för deras eget intresse på ett sätt, som mera länder till ändamålet, än hvad som hittills skett. Dessa uppgifter äro mig meddelade af personer, sorn jag enskildt anser vara trovärdiga, men skulle deruti något misstag äga rum, så ber jag Gr. Posse rätta detsamma. Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Denna hamn är ej ensamt för staden, den är tillika den enda lämpliga örlogshamn i Sundet. Det vore önskligt alt anlednme till de skedda successiva uppgrundningarna hade varit långt för della undanröjda. Dessa anledn:r äro hufvudsakligen ett eller par nedsjunkna skeppsskrof, hvilka förorsaka att den anlöpande sanden samlas oell uppgrundar hamnen i en verkligen förfärande scala; men der finnes en annan lika besynnerlig och måhända hufvudsaklig anledn. lill denna uppgrundning, som är det södra inloppets grunda tillstånd, hvarigenom den fordna starka strömningen, som gick denna väg, har försvunnit, och således äfven den rensningsåtgärd, som naturen sjelf hade inrättat för denna krökta hamn, som är smal och lång.
Då således den civile tjenstemannens genom eli mångårigt arbete i det allmännas tjenst förvärfvade och i de flesta fall äfven på egna bidrag under en lång följd afår grundade rättighet till pensions åtnjutande vid en framskriden ålder är genom ofvanberörde sladganden uti flere hänseenden inskränkt, och såsom vilkor för pensionens utbekommande i allmänhet gäller, att pensionstagare!! icke får på samma gäng uppbära äfven de obetydligaste andra inkomster af Staten, så hafva onekligen militäre tjenstemän i detta afseende en väsendtlig förmån, enär dem tillåtits att bibehålla sina pensioner uti Arméens pensionskassa oafkortade, äfven om de efter afskedstagande! erhållit civile beställningar med åtföljande löneförmåner och sedermera undfått pension å Rikets allmänna Indragnings-stat. Dock bör å andra sidan medgifvas, att, i anseende till det ringa beloppet af de från Arméens pensionskassa utgående pensionerna, flertalet af de afskedade militärer, hvilka derefter ingått i civil tjenst, oaktadt denna förmån, icke kommit i åtnjutande af särdeles betydliga inkomster, hvarföre Utskottet icke heller åsyftat att nämnde rättighet skulle helt och hållet upphöra. Men det har äfven icke sällan inträffat, att afskedade och pensionerade militärer vunnit befordran till civila Ijenster med mer än vanligt fördelaktiga vilkor, i jemförelse med hvilka det från Arméens pensionskassa uppburna beloppet, varit af ganska rihga betydenhet; — och vid sädane förhållanden anser Otskotlet med allt skäl kunna ifrågasättas, om icke innehafvare af berörde Ijenster borde åtnöja sig med de lör dessa bestämda aflöningsförmåner, utan rättighet att på samma gång uppbära pension från Arméens pensionskassa.
Såsom en gifven följd häraf står den likaledes redan i nämnda privilegier intagna föreskriften, att församligen tillkommer delaktighet i tillsättandet af kyrkovärd arne, eller de män inom församlingen, som, jemte kyrkoherden, handhafva den närmare vården om kyrkans egendom och föra de dithörande räkenskaperna. Om delaktighet vid tillsättande af organister, klockare och annan kyrkobetjening är församlingen försäkrad genom 1686 års Kyrkolag, §§ 30, 31, kap. 24 jemnförd med Kongl Resolutionen på Allmogens besvär den 20 November 1786 § 22, och Kongl Res. den 20 Juni 1794. Att förhållandet är enahanda i afseende å val af prest oell själasörjare, behöfver ej särskildt bevisas. Uti sakens natur ligger ock, alt bestämmandet af afgifter till kyrkan och för begagnandet vid enskilda kyrkliga förrättningar af kyrkoklockor eller annan kyrkans egendom, måste tillkomma församlingen, och är delta ' dessutom längesedan erkändt genom Kongl. Detsamma är förhållandet med frågan om bänkfördelningar i kyrkan, enligt Kongl. Resol den 5 Maji 1684 och den 5 Mars 1685, samt 1686 års Kyrkolag § 8, kap. 24. Frågor om föreningar angående presterskaps och kyrkobetjenings löneförmåner kunna ej heller annat, än tillhöra församlingarne, likasom de af gammalt till sådan behandling varit hänvisade (Prestepr. 1725 § 4). Hvad angår kyrkooch prestegårdsbyggnad, hafva redan före reformationen församlingarne varit berättigade lill öfverläggning med sina prester i dithörande frågor och sedan genom den derefter följande kyrkolagstiltningen oförändradt dervid bibehållits, såsom, bland annat, äfven 23 § i 1723 års Prestepr. utvisar.
Jag har förr alltid, tillade hon, med otålighet, emotsett denna tid, men icke så nu, jag skulle heldre önska att resan blefve ogjord, på det vi oftare kunde få vara tillsamman, eller rättare, jag skulle önska att du kunde följa oss till det vackra Liljedal, då ville jag för all min tid ej återvända till den stela, tråkiga staden. Sålunda, under Rosas glädtiga joller, bortilade fortare än jag kunde tänka denna glada förmiddag, och uppmanad så väl af Hof-Rådinnan som Rosa att snart omgöra besöket, åtskiljdes vi. Eftermiddagen tillbragte jag inne hos Friherrinnan, som ej fann sig rätt väl; hon hade tillsagt, sig ej mottaga något besök, och låg nu endast i en enkel morgondrägt, hvilande på sin soffa, de fina hvita händerna stundom sysselsatta med en sticksöm. Då och då tillslöt hon ögonen, liksom till sömn, men då jag, för att ej störa henne, knapt vågade draga andan, eller på mitt arbete föra synålen fram och åter, sade hon med mild ton: "frukta ej att störa mig, min goda Mathilda, jag sofver ej, ehuru mattheten ofta tillsluter mina ögon, men vill ni tvertom för mig förkorta tiden, så omtala, i fall det ej hos er sjelf upprifver ännu oläkta sår, edra lefnads händelser. Jag vet att ni, ehuru oerfaren af verlden, redan pröfvat dess motgångar; jag är sjelf ej främmande för lidelser, och kan så mycket säkrare fatta och dela edra." "Hulda, nådiga Friherrinna, afbröt jag henne nu, till hvem skulle jag väl heldre anförtro mina bekymmer, än till den, som så moderligt ömmar för de samma, dock känner Friherrinnan säkert de lidanden ett nog hårdt öde tilldelat mig, då ni under ert beskydd tagit en faderock moderlös, på verldens goda fullkomligt utblottad varelse; sådan jag är, ser ni mig nu!
P. U. 356. VII. B. 359. VIII. A. 4o3. X. E. 419. LXVI. E. 2o3. iangående Vacance-afgifts erläggande af Rustoch Rotehållare vid Båtsmanshållet, då Båtsmän under krig afgå. I. 233, 23g. R. 338. P.U. 356. XXVIII. B. 114. XXIX. Å. i3o. XLVII. —- angående hästars presterande i stället för manskap af Extra Rolerings-skyldige. I. 233, 239. R. 338. P.U. 357. V. 358. E. 273. — om förhöjning i Rotehjelpen för svaga Rotar inom Kronobergs och Calmar Län. I. 233, 23g. R. 337. P. U. 356. XXIII. B. in. XXIV. A. 12. XXVII. E. 170. 390 Propositioner och Skrivelser, Kongl. Majrts, till Rikets Ständer, angående förändrade grunder för Legooch Salu-Sågars samt Valkoch Stamp-Verks beskattning. I. 234, 23g. R. 338. LXII. U. 217. LXV. A. 5i. B. 324. —• angående anslag af vidare nödige medel till understöd för utflyttningar vid ägoskiften, äfvensom till fortsky lidande af AfvittringsVerket i Rikets Norra Provincer. I. 234, 23g. R. 338. P. U. 357. XXIV. B. 3g5. XXVI. A. 217. XXXII. E. 323. —> att 1827 års
Det kan visserligen för min enskilda person vara likgiltigt, om fatalietiden för besvärs anförande uti Pröfnts-comile bestämmes antingen till den dag då Pröfn:s-comile'en sammanträder, eller till dagen förut; Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, huruvida det kan varti lämpligt qtt stadga en fatalietid, som , i händelse den icke iakttages, beröfva;- rnig talan hos en embetsmyndighet , innan denna myndighet är organiserad; ty Pröfn:scomiteen är icke organiserad förr än den dagen, då den enl. Konungens I5ef:h:des kungörelse sammanträder; men den bör vara formerad till en myndighet, innan någon åtgärd i dess namn och å dess vägnar kan företagas. Hvem skall likväl, då Pröfn:s-comile'en ännu icke är organiserad, afgöra, huruvida den klagande försuttit fatalier eller icke? Skall det måhända ankomma på en slarfvig landsconlorists uppgift, huruvida den klagande försuttit sin rättighet lill klagan eiler icke? Månne del då är öfverensstämmande med ordning, att de besvär , sorn icke blifvit ingifna dagen före den , då Probus-cornilsen träder i verksamhet, icke varda upptagna? Om besvären deremot få ingifvas sedan comiteen sanimanträdt, så är comite'en sjelf i tillfälle alt bedömma hvem sorn försuttit sin talan eller ej. I annat fall måste comiteen tro på andras uppgifter, i stället för aft grunda sitt beslut på egen bestämd kännedom 0111 förhållandet. Hr von Rosen: Såsom en medelväg emellan de stridiga åsigterna har jag trott mig böra föreslå , att besvären till Pröfn.‘SrCOiniteen böra vara inlemnade sednast en timme efter del Pröfnts-comileen sammanträdt , på hvilket förslag jag tror att ingen rättsökande skall förlora; ty de klagande, hvilka personligen inlemna sinn besvär, höra kunna hinna from före klockan 10; och de som begagna commissionärer, boende på stället der comiteen sammanträder, kunna förut inskicka besvärshandlingarna.
De studerande, som befinna sig vid universiteten, och i alla fall måste uppehålla sig der , för att aflägga phiiosophiae-candidat-examen i ändamål att blifva lärare vid de högre läroverken , kunde då tillika begagna denna undervisning vid de båda skolorna. Men då måste några extra-ordin.lärare tillsättas vid dessa skolor, för att handleda ungdomen under det att hufvudlärarne undervisa seminaristerna, huru de skola bete sig vid undervisningens bibringande. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, med dessa anmärkntr. Betänk. N:o 6 återremitterades. Till pröfning företogs Statssamt Allm. Besvärs och Ekon.Utskrns den i5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 7, i anledn. af särskilda motioner, dels om beredande af medel för en leetion vid Rikets gymnasier uti naturhistorien, förmedelst den theologiska leetionens förenande med den philosophiska, dels om medel till aflöning af leetorer vid gymnasierna i moderna språken. Pir von Hartmansdorff, Au g.: Det har visserligen icke undgått de flestes uppmärksamhet, att en philosophiaslector vid ett gymnasium har ganska litet att göra, jemförelsevis med de öfriga leetorerna, och alt han i jemförelse med dem kan ännu mindre uträtta. Den philosophi , som vid gymnasier kan bibringas, inskränker sig egentligen till logik och utvecklas således i allmänhet jemte språkundervisningen. Deremot är naturvettenskapen så vidsträckt och så nyttig, att det nu efter min förmening vore vida vigtigare att hafva en lector i naturvettenskapen, än att hafva en sådan i philosophien. Min mening är hvarken alt begära ett nytt anslag eller att borttaga undervisningen i philosophien. Men i stället för att hafva en lector i philosophien och en ringare lärare, aflönad med 3oo r:dr, för att bestrida undervisningen i nalural-historien, ville jag föreslå ett utbyte, bestående deruti, att leetoren anställdes för naturalvettenskaperna , och den ringare läraren för philosophien.