Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Speldosor, som hittills, enligt hänvisning i noten, förtullats såsom positiv bland musikaliska instrumenter, synas i stället böra hänvisas till slöjdevaror ej specificerade. Å silkesoch linnespetsar, uddar och blonder hemställes, att, lill minskning af vådan utaf deras tullförsnillande, införselsafgiften må nedsättas från 6 r:dr till det af Tullkommitteen föreslagna belopp, 5 r:dr skålpundet. Tullkommitteen af år 1859 hade för artikeln strumpor bland annat föreslagit, att hufvudrubriken måtte få följande lydelse: «strumpor och andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten,» hvilken redaktion ock af Rikets åren 1840 och 1841 församlade Ständer godkändes. — Vid utfärdandet af 1841 års taxa blef imellertid den redaktion af artikeln, som den äldre tulltaxan af 1835 innehöll, bibehållen, så att artikelns omfattning inskränktes till endast strumpor, hvarefter Generaltullstyrelsen, uppå förekommen anledning, genom cirkulär den 16 November 1842, meddelade den förklaring, att andra på strumpstol eller genom stickning tillverkade arbeten skulle, såsom före tillämpningen af 1841 års taxa, anses icke vara till införsel tillåtna. Uti 1845 års tulltaxa blef väl redaktionen fortfarande lemnad utan ändring, men Kongl. Maj:t har likväl sedermera den 15 April nästlidet år 1846 behagat uti ett särskilt fall förordna och tullstyrelsen till efterrättelse i allmänhet förständiga, att sistberörda slags arbeten voro att efter nyssnämnda taxereglering betrakta såsom till införsel tillåtna och borde såsom väfnader tullbehandlas. Då det likväl synes vara mera ändamålsenligt att ifrågasatta tillverkningar sammanföras med strumpor, hemställes att ofvanberörda af Tullkommitteen antagna redaktion må i nåder godkännas. Beträffande dernäst de å de särskilta slagen stadgade införselsafgifter och dervid först silkesstrumpor, torde den derå nu gällande tull 5 r:dr skålpundet finnas väl hög, särdeles som varan, enär deraf under åren 1842—1845 icke i medeltal införtullats mer än omkring 100 skålpund årligen, synes kunna hafva utgjort föremål för smuggling.
V i måste sky alkoholens förderf; icke kan jag begära att hvar och en skall förena sig med ett absolutistiskt samfund, men jag kan begära, att han är nykter, det vill i min mening säga, att han aldrig förtär så mycket alkohol, att någon kroppslig eller själslig förändring deraf härfiyter. V i måste undvika psykiska retmedel, literatur, bilder, skådespel m. m. af den art, som retar sinligheten. V i måste lägga an på en större naturlighet i det allmänna umgängeslifvet, låta män och qvinnor oftare träffas, se hvarandra under enklare hvardagsförhållanden, än nu är fallet, då man hufvudsakligen sammanför ungdomen till balernas nöjen, dervid allt för många skrankor, t. o. m. den anständiga drägtens skranka dem emellan nedrifves. För min del hoppas jag förbättring i sederna genom samuppfoslran, när den rätt utföres, och då uppfostrare af båda könen deri deltaga; uti undervisningen bör på hvarje utvecklingsstadium ingå det qvantum af kunskap om könslifvet, som är passande. Allt sådant vetande gör mera gagn, om det kommer på den lagliga undervisningens väg och icke på förstulna omvägar. I denna undervisning borde ingå slutligen någon kurs i anatomi, demonstrerad på menskliga lik, en metod, som skulle efter mitt förmenande borttaga en del af den nyfikenhet, som nu. på detta område utöfvar ett skadligt inflytande. V i måste vidare lägga an på större sparsamhet i vårt dagliga lif. I detta fall vet jag knapt någon klass, hvilken så försyndar sig som Sveriges bildade manliga ungdom. » Jag nekar mig ingenting, naturligtvis », sade häromdagen åt mig en student, som lefde på sin^fars arbete, och han tyckte, att han dervid var i sin goda rätt. Studieskulderna, ofta onaturligt höga, äro en specifik svensk samhällsolyeka, hvars verkningar gå igen generation efter generation. Derom kunde vara mycket att säga från åtskilliga synpunkter, men jag erinrar nu endast om, att skuldsättningen uppskjuter giftermål, förlänger öfver höfvan förlofningstiden, hindrar många partier mellan passande individer och förstör många hems trefnad.
tycktes, åtininstolie vid tiden för var skildring 1839-40, åt landets invånare hafva.meddelat nhgot af sin karakter, ty enligt Garibaldis egen beriittelse om sitt vistande i dessa trakter, visades .den resande en ovanlig gästfrihet: &gt;Den resande^, yttrar lian i sina memoirer, » behöfver intet siiga, intet begära. Han g h helt enkeltin i huset, in i gästrummet till höges; tjiinarna koinma utan att vara kallade, aftaga lians skor och tvätta hans fötter; han, staiinar s % länge lian behagar, går sin väg när han vill, utan att säga farväl och utan att tacka. Och oaktadt denna hans uraktlktenliet, skall den gäst, som kommer efter honom, icke bli mindre v31 elnottagen ». Väldiga urskogar, ined nästan ogenomträngliga snår; skilde då Santa Catliarina fr %n ' niiiliggande provinser,:. och detta torde. förklara den brist p&amp; civilisation, som Garibaldi med sidan hänförelse kallar %naturens ungdom och inanskliglietens morgon gryning^. Efter oroligheterna i Italien under början af 1830-talet blef Garibaldi, såsom deltagare i dessa, jämte många andra berömda italienska fosterlandsvänner dömd till döden. Han flydde emellertid till Sydamerika; har slöt lian sig till Gonzalis, president i republiken Rio-Grande, som 1836 börjat kämpa en förtriflad strid för att befria sig från Brasiliens öfverherradöme. (iaribaldi blef anställd i repiiblikens tjänst. Djärf och skicklig sjöman, som haii var, gjorde lian sitt nya land stora tjänster och förvärfvade sig redan nu rykte och ara .. Många unga, liksom lian landsflyktiga italienska pa.trioter slöto sig till honom, ocli den lilla flottilj, h a r s chef lian var, hälsades längs landets kuster med hänförelse, enar invåiiarne här i dess tappre anförare sago en räddare och befriare.
Di Då nu å nyo föredrogs Stais* och Banco-Ulskottens, den 3 sistlidne December, under Nto 41», afgifna och, den 35 derpåföljde Januarii e. m., på bordet lagda Betänkande, i anledning af väckt motion om inlösen af några f. d. FiliabDisconternes vid sistl. Riksdag presenterade Assignationer; blef berörde Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs, och Oecon®mie*Urskottets, den ao sistl. Januarii, under N:oiy3, afgifna och, den 151 samma månad e. m., på bordet lagda Utlåtande, i anledning af gjorda anmärk» ningar vid Utskottets, under Nto 158, förut meddelade Betänkande, angående Presterskapets på Gottland aflöning, fann Ridderskapet och Adeln för godt att, med afslag å berörde Utlåtande, gilla det i Friherre Cederströrns, Jacob, vid sistnämnde Betänkande fogade Reservation framstälda förslag. S. D. Vid förnyad föredragning af Stafssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, den 16 sistl.
Nådiga pröfning öfverlemnas, icke anser lämpligt, att de uti Rikets Sländers underdåniga skrifvelse af den 2 Oclober 1834 meddelade föreskrifter, i afseende på utgåendet af de för desse Ledamöter beviljade pensioner, må komma att qvarstå, såsom möjligen medförande binder för nämnde Ledamöters inträdande i Lag-beredningen, får Utskottet hemställa, att Rikets Ständer måtte medgifva, att för den händelse, en eller båda ännu lefvande Ledamöterne af f. d. Lag-Comitéen komma att af Kongl. Maj:t till Ledamöter i Lag-beredningen inkallas, deras arfvoden må kunna af Kongl. Maj:t bestämmas - 8lats-Utskottets Utlåtande, N.o 5o3. stämmas, oberoende af den pension, som blifvit deni af Rikets Ständer å allmänna Indragnings-slaten tillagd. Stockholm den 29 April i84u Reservationer: Af Herr Friherre Sprengtporten: ''Med Utskottet instämmer jag deruti, att en summa af 12,000 Rjdr må vara tiilfylleslgörande för det af Kongl. Maj:t genom inrättandet af en Lag-beredning åsyftade ändamål, föreställande jag mig approximationsvis följande fördelning af detta anslag:
Jag åberopar mig på de flera talares yttranden, som instämma i samma åsigt som jag, och yrkar såsom jag förut nämnt, att staden Wexiö må få behålla, hvad den en gång har fått, och således bifall till StatsUtsk:s förslag. Hr Bråkenhjelm: Jag vill blott taga mig friheten i korthet nämna för de ledamöter af Ståndet, som icke hafva varit i tillfälle att taga närmare kännedom af förevar, fråga, alt den innebår i hufvudsaken intet annat, än Byggnadskomiléens begäran Den 22 Mars. 131 alt få öfverflytta cn inteckning från en bebyggd tomt till en annan, och denna begäran tyckes mig vara bra billig. Hr Printzensköld, Carl: Gr;ne C. G. Mörner och La gerbjelke hafva här yttrat sig på ett sätt, som skulle de sitta till doms öfver frågan, och dervid hafva att tillämpa de reglementen, som äro gällande. Jag anser deremot saken icke böra vid detta tillfälle så behandlas. Ständerna måste väl gälla för mer än det reglemente de sjelfve beslutat, och om hvars noggranna iakttagande de ädle Gr:ne synas vara så omsorgsfulla. När ståndpunkten vid frågans bedömande är sådan, så äga också Ständerna makt att behandla henne efter helt andra grunder, än reglementet innehåller utan att derigenom bilda något prejudikat för framtiden. Då förekommer det särskilda förhållande att, på sätt Hr Lagerhjelm och flera andra talare erinrat, det är en ren tillfällighet, att dessa 7,500 R:dr blifvit tillgängliga för att nu utlånas, enär de redan varit utlånta, ehuru låntagarne sedan icke funnit sig vid alt, på föreskrifna vilkor dem behålla. Ständerna och dess Riksg:s-kont. få således, derigenom att medlen qvarblifva i den stad, till hvilken de redan äro anvisade, ingalunda vidkännas någon ytterligare utgift; och då de blifvande nya låntagarne iklädt sig samma, med reglementet öfverensstämmande förbindelser, som den förste låntagaren, hvarigenom frågan endast rörer tiden inom hvilken lånehandlingarne skola aflemnas till Riksg:s-kont., så bör icke heller den, af Hr Gr.
Ständers Stats-Utskotts Betänkande, angående Prosten Doctor Fåhrei Memorial om utfodringen vid Kongl. Maj:ts Hof St all, samt upplåtande af Kongsgårdarne Ultuna och Ryda till Hans Kongl. Höghet KronPrinsens. disposition i och får utfodringen vid Dess Hoj-Stall. Ifrån Högvördiga Prest-Ståndet har till Stnts-Utskoftet blifvit retnitteradt ett af Prosten Doctor O. J. Fåhrens ingifvet Memorial, så lydande: ”1 anledning af Högloft. Kongl. StatsContoirets under den 14 sistlidne Februari afgifna underdåniga Berättelse om Statsverkets förvaltning till dess inkomster och utgifter för åren 1*812 och 1813, hvilken, jemte Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständers Statsutskott, blifvit inom Högvördiga Ståndet utdeld, liar jag trott mig finna, att ibland oumgängliga behof för irsta Hnfvud.titeln äfven bör räknas fourage för de Kongl. Stallen; men att dess anskaffande, enligt Kongl. Stats Contoixets underdåniga Berättelse, är förknippadt icke allenast med de drygaste transport kostnader, och för hvilka inga medel blifvit på Staranvista, utan ock andra förluster, dem Kongl. Stats-Contoiret under 3:ne år, oaktadt allt redligt och nit fullt - Den 2 g
Det är således för att förekomma alt desse herrar icke uti en framtid på samma gång skulle kunna vara embetsman och rikspeusionärer, som jag ansett nödigt, alt vid deras pensionering fastades det villkor, att det endast vore såvida, med det förbehåll, eller så länge de icke vidare uti Rikets tjenst begagnas. Jag qvarstår derföre vid min begäran om återremiss. Hr Le frön nämnde, att någon talare hade tänkesätt i arf; skulle förhållandet så vara med inig, så är det ett arf jag skall söka omsorgsfullt bevara. Hvad beträffar det yttiandet, att oftanäinnde herrar voro män, af hvilkas tjenst Staten kunde vara i behof, så må det vara; ställning och förhållande kunna ändras; men sednare årens tilldragelser skulle hafva gått lika spårlöst genom milt hjerta, som skuggan öfver sanden, om jag ej alltid skulle tro alt Hr Grip alltid blir Hr Grip och Hr von Hartmansdorff blir Hartmansdorff. Gr. Frölich: Jag uppslår blott för att rätta ett af Frih. Cederström anmärkt misstag i ordalagen, då jag sist 348 Den 26 Augusti f. M. yttrade mig. Händelsen gör likväl, att det var blott i ordalagen och icke i meningen, som misstaget skett; och ett större misstag har Fiihtn begått, då han förklarat, att han vet det jag ej läst betänkandet. Emedlertid är misstaget ett bevis på, att det för honom varit svårt att vederlägga hvad jag för öfrigt yttrat. Dessutom har jag ej, på sätt Frih:n antydde, förvexlat Hr Lefrens argumentation med saken; jag har blott sagt, att Hr Lefre'n velat stödja sin åsigt om iegaliteten för de båda embetsmännens pensionerande derpå till en del, att den ene embetsmanuen fungerat som hofcanceller; och delta var något annat än hvad Frih. Cederström sökte vederlägga.
Just rubriken ”extra-utgifter” innebär, att de kunna förekomma än på ett håll och än på ett annat; och blir hela summan splittrad på 7 särskildta departement, så blir tillgången så mycket mindre, ty det kan hända, att ena året har Finance-departementet ett mindre behol, men Ecclesiastik-departementet desto större o. s. v. Jag skulle derföre tro, att, i händelse det icke ovillkorligen är beslutad t af Ständerne att extra-utgiftsmedlen skola fördelas på de särskildta departementen, antingen hela extra-utgiftsanslaget borde öfverflyttas på Finance-departementet, för att Deri 3 M a r s e. m. af Konungen kunna disponeras för exlra-utgifter i allmänhet, eller också att det öfverlemnades åt Konungen att använda de på hvarje departements anslag uppkommande besparingar äfven till förekommande extra behof på andra titlar; men om icke detta kan antagas, så är det högst otillbörligt och olämpligt, att just en af de titlar, der extra eller tillfälliga utgifter till betydligaste beloppet kunna förekomma, nemi. Utrikes-departementet, skall sakna all tillgång; ty de 2 å 3,ooo r:dr, som uti betänk, äro upptagna, äro de på handelsoch sjöfartsfondens stat och till dess behof uppförda, och hvilka numera efter R. St:s beslut icke kunna komma att lill Utrikes-departementet öfverlåtas. Jag tror att den rätta fördelningen består deruti och bör ske så. alt Utsk. upprättar en calcul öfver livad som under 5 år varit utgifvet för hvartdera af de numera tillskapade departementen af extra-utgiftsmedlen och någorlunda pro rata parte sedermera fördelar anslagets totalsumma på hvarje departement samt tillika föreslås, på sätt jag ofvanföre tillstyrkt, att besparingarne å en titel få användas för en annan (nemi. å anslaget lill extra utgifter). Vidare anmärker jag i afseende på den af Hr von Hartmansdorff yttrade saknad af Seraphimer-ordens-gillets upptagande under Ecclesiastik-departementet, att delta gilles inkomster beslå helt och hållet af donationer, dels af privata personer, och dels af framfarne Konungar.
På grund häraf, tillstyrkes alltså vördsamligen att Rikets Ständer måtte besluta utfärdande af en författning, hvarigenom förklaras att stadgandet i '21 kap. 1 Rättegångs-balken om hvad den har att iakttaga, som i rättegång vill for dt a ersättning för kostnad och skada, icke innefattar hinder för Hof-rätt att, om svaranden i vädjad sak uleblifver eller anförde besvär profves, utan all klagandens vederpart deröfver varder hörd, tillägga den sistnämnde så väl som den uteblifne svaranden ersättning för lösen af ett exemplar af Hof-rättens dom eller utslag, der Hot-rätter,s eljest så skäligt finner Stockholm den 19 Augusti 1851. Lag-Utskottets Betänkande, JS:o 56. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Äng. 1851, kl. 2 e. m. Betänkande, i anledning af väcM motion om sättet för uppsägning af solidariskt ingångna förbindelser: Då två eller flere gjort gäld, med förbindelse att betala alla för en och en för alla, eller om någon ingått borgen, såsom för egen skuld, samt gäl den bordt betalas, efter uppsägning, har man vanligen i lagskipningen ansett uppsägning hos en af gäldenärerne förbindande för de öfrige, äfvensom den, som skett hos gäldenär, gällande mot löftesmannen. Lagstiftningen innefattar ej eller något häremot stridande stadgande, utan synes man hafva antagit, att utaf egenskapen af solidära förbindelser, enligt hvilka det står borgenär fritt att söka hvilken han behagar af dem, hvilka till ansvar för gälden sig bundit, följer att uppsägning hos en gäller mot alla. Denna princip antogs äfven af Lag-kommittéen, vid utarbetningen af förslag till ny Civil-lag. En annan åsigt gjorde sig likväl gällande hos högsta domstolen vid granskning af kommittéens förslag.
Föredrogs S(atsUtsk:s d. 15 dennes på bordet lagda ullåt. N:o 234, i anleda, af väckt motion, att de till Riksg.cont. nu ingående bevillningsmedel måtte i stället inlevereras till K. Statseont. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Jag hemställer vördsamt, alt R. o. Ad. endast malte lägga detta betänk, lill handlingarna. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag kan icke underlåta att vid detta tillfälle yttra min öfvertygelse, att den af H. Ex. Ilr Gr. Björnstjerna väckta motionen stöder sig på de grunder, sorn äro föreskrifna i vår grundlag huru förhållas skall med dessa inkomster. Här bar nu blifvit föreslaget, att den skall läggas till handlingarna. I delta afseende vill jag visserligen icke yrka något annat, efter R. o. Ad. sig ingenting yttrat och efter del lider till riksdagens slut, ehuru jag är af alldeles motsatt tanka emot Utsk:s yttrande, som härigenom synes mig blifva gilladt. Hr von Hartmansdorff: Jag vill, För mindel, instämma i den mening, sorn Hr von Hohenhausen uttalat, dock hemställer jag till R. o. Ad., om icke Ståndets beslut kunde uttryckas så: ”att R. o. Ad., ulan att godkänna det skäl, hvarpå Utsk. grundat sitt beslut, likväl låter bero vid det slut, hvari Utsk. stannat.” H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., ulan att godkänna de skäl, som af Utsk. blifvit anförde, likväl behagade låta bero vid det slut, hvaruti Utsk. i dess utlåt. N:o 234 stannat. Ropades ja. Föredrogs'och bifölls StalsUtskrs d. 15 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 235, i anledn. af väckte motioner om låneunderstöd till släderne Westerås och Köping, i och för undersökning ronde Strömsholms canals ledande till dessa släder. Föredrogs StatsUtsk:s d. 15 dennes på bordet lagda mern.
S. D. Föredrogos: l:o utdrag af Protocoliet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln den 9 sistiidne November och innefattande nämnde RiksStånds beslut, i anledning af Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande N:o 2 och Utlåtande N:o 5, angående grunderna för förändrade föreskrifter om bränvins-bränningens utöfning samt afgifterna derför, 2:o utdrag af bemäldte Riks-Stånds den 13 i berörde November månad hällne Protocoll, hvarigenom Med-Stånden inbjödos att förena sig uti Ridderskapets och Adelns beslut i ofvansagde fråga, 3:o utdrag af Hedervärda Bonde-Ståndets protocoll för den 31 sisth October, uti hvilket är intaget Bonde-Ståndets beslut, i afseende på grunderna för förändrade föreskrifter om bränvins-bränningens utöfning samt afgifterna derför, och 4:o utdrag af sistnämnde Riks-Stånds den 18 nästlidne November hållna protocoll, hvarigenom ej mindre svar lemnats å Ridderskapets och Adelns inbjudning till deltagande i dess beslut i detta ämne, än äfven inbjudning serskildt meddelats till Med-Stånden att instämma uti Bonde-Ståndets beslut i samma ärende. Borgare-Ståndet fann icke skäl att antaga de af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet 1 denna af Borgare-Ståndet den 2 sisth November afgjorda fråga meddelade inbjudning. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande N:o 369, angående Professor Grafströms motion om åtgärder till beredande deraf, att de af allmogen i Norroch Westerbotten, som hos Grosshandlaren Liljewalch häfta i skuld för undsättnings-spanmål, må i vissa fall derför njuta afskrifning. S. D. Föredrogos ånyo och godkändes Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden och Utlåtanden: N:o 62, i anledning af väckt fråga om vägpenningars erläggande af resande, som begagna gäslgifvare-skjuts.
Denna skrifvelse, jemförd med allt hvad i öfrigt uti målet förekommit, synes tydligen visa, att Riksens Ständer sjelfva redan då ansett sådana ersättningar, som de nu ifrågavarande böra äga rum. Jag vill ej här uppläsa nämnda skrifvelse; men jag förmodar, att StatsUtskottet, efter genomseende deraf, skall finna nödigt att omändra dess nu afgifne Betänkande, hvilket jag anhåller må varda återremitteradt. Herr 7harn, Wollrath: Det är icke möjeligf, att tillägga något till hvad Herr Noreus så omständeligt och Grefve von Platen så väl utredt till grund för deras tillstyrkande, att de, som gjort ifrågavarande reclamationer, må få tillgodonjuta full rättvisa, då deras förluster icke tillkommit under en oloflig handel, eller under fullt krigstillstånd. Jag har derföre endast ämnat tillägga några ord till hvad Herr Morath nyss anmärkt. Den af honom åberopade underdåniga skrifvelsen innehåller helt enkelt, att sidane handlande, som under varande krig förlorade fartyg genom kaperier m. rn. borde af Staten få ersättning, samt att den inkomst, som genom uppbringningar eller condemnationer erhåiles, måtte tili förberörde ändamål användas. Jag anhåller emedlerlid, att denna skrifvelse, hvaraf jag nu eger en afskrift i handen, må få medfölja till StatsUtskottet. Den behöfver loke nu uppläsas; men jag skulle dock förmoda, att StatsUtskottet, på de skäl densamma innehåller, skall finna anledning att rättvisa hvad Ridd. 0. Ad. Prot. And. Afd. 7. Pen j 7 Or toler t. m. Rikaens Ständer är 1810 i förevarande ämne beslöto. Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuel'. I hvad jag ämnade anföra har jag blifvit förekommen af Herrar Morath och Tahm.
Terminen åter särskildt för Grundlagsmål är, enligt 81 :a § :n RegeringsFormen, icke, såsom för vanliga Lagstiftningsmål, utsatt under samma Riksdag, utan till den nästa; ej förr, men då, har Lagen berättigat till deras uptagande. Dessa lagbud äro de fundamentala. Uptagandet är således det som ej kan förnekas, vare sig ett enda Stånd eller Konungen: det är förutsatt: det kan, i fall det i fråga ställes, men det behöfver ej annars, särskildt äskas, ty hvilkendera af de Fem Concurrenterne till derpå möjligen följande beslut, som äskar detta uptagande, gör det med stöd af den lag, som är öfver dem alla. Emot enderas yrkande af detta uptagande för sin del, kan altså en mening yttras, men ej något beslut fattas, ingen omröstning äga rum, således ingen röstberäkning: der åter ingen röstberäkning får gälla, der kunna 75 :e och 73 :e §§:e Riksdagsordningen icke användas: och det vore ett af de för Staten mest vådlige förmenanden, att något slags röstande kunde gälla emot någon enda i Grundlagen vare sig påbuden pligt eller medgifven rättighet. Dessas helgd måste vara det gifna: och kunde någonsin äfven fyra enstämmige af de Fem röstande Myndigheterne deruti göra rubbning, så vore det sedan lätteligen förbi med alla den Femtes rättigheter. Om dessa slutledningar äro, som jag vågar förmoda, rigtiga, så uphörer närvarande fråga att vara så mörk, som den i början kunnat synas. Vanliga legislativa ärender skola bestämdt afgöras vid samma 588 Den 26 Maj 1815 Riksmöte då de blifvit väckta; constanti onell a icke så. För de förras slutliga upptagande, är Tiden en annan Plenidag; för de sednare en annan Riksdag. Jag vågar, hvad de förra betreffar, tro. att. det, emot Grundlagens bestämda föreskrift, icke ens står i de Tvänne Rösternes magt att öfverenskomma om deras fullkomliga bvilande till annan Riksdag.1 Hvad åter de sednare angår, liar förhållandet, ur ett för dem särskildt skäl, ansetts kunna vara olika.