Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ansågs vara af afgörande betydelse för barnets hela lif, om den första person, som mötte det ute i fria luften, förde med sig lycka eller olycka. I södra Sverige plägade derför modern ofta stiga upp och utanför dörren komma sitt barn till mötes. Eljes sörjde man för, att en ung qvinna, som tyckte om barnet, liksom af en händelse mötte gudmodern i det ögonblick, då hon kom ut ur rummet. Till kyrkan skulle man oin möjligt färdas till fots. Gatan från fädernehuset till templet beströddes med sand, hvilket för öfrigt också skedde vid bröllop och begrafningar. Så satte sig processionen i rörelse. Först kom gudmodern med barnet, efter henne följde musikanter med pipor, trummor och skalmejor. Liksom glädjeskotten hade musiken till uppgift att hålla på afstånd de onda andarne, som ej ansågos tåla musik. På landet hade man i bland svårt nog att komma fram till kyrkan, i synnerhet vintertiden och i aflägsna trakter. V i ha onekligen nu för tiden svårt att sätta oss in i dylika förhållanden, vi som i all beqvämlighet döpa våra barn i lugn inom hemmets fyra väggar. En prest i Jemshögs socken i Blekinge (J. J. Öller) berättar år 1800, att det i dessa trakter var brukligt att i hvilket väder som helst föra barnen till kyrkan, hur sträng än vintern och hur lång än vägen var. Gudmodern red då med barnet insvept i sin klädniug, som uppskörtad var bunden om hennes lif. Det hände en gång, att en gudmoder tappade barnet på väg till kyrkan och ej saknade det, förr än någon af följeslagarne frågade henne, hvart den lille tagit vägen. Man vände naturligtvis om och fann barnet liggande oskadadt bredvid vägen. » Detta behöfver ej ha berott på tanklöshet », yttrar berättaren, » ty det är ej lätt för en qvinna att i mörkret, eller då regn och snö piska henne i ansigtet, på en och samma gång styra sin häst och se till barnet. » Ett talrikt följe med musik var liksom det helas festliga anordning utmärkande för ett dop i den gamla tiden.
— Man skall måhända härvid förnya en anmärkn., som gjordes emot mig i gårdagens plenum, den nemi. att jag skulle noga afse den enskildes, men icke Statens rätt. Jag anser kronan och den lagstiftande makten, R. St. kunna efterskänka kronans fordran hos den enskilde; men jag tvekar, om de ega rätt att efterskänka äfven den enskildes fordran. Jag fruktar att ett dylikt beslut skulle innebära ett alltför stort in grepp i eganderätt. Jag tviflar derföre, att den nu föreslagna åtgärden kan ur juridisk synpunkt försvaras; och jag önskade fördenskull, alt StatsUtsk. ville, då frågan dit återkommer, taga denna sak i närmare öfvervägande. Hr von Hartmansdorff: Denna punkt angår frälseräntorna. Om dem har Utsk. afstyrkt motionärernas framställning. Denna åtgärd bevisar i min tanke allt hvad som behöfves emot den föreg:de punkten. Utsk. har ansett sig ej kunna, utan intrång i eganderätlen, föreslå, i afseende på frälseräntor, som äro i enskild mans ego, hvad Utsk. föreslagit för andre räntor, som äro i rnslhållares ego, eller augmentsräntor. Rusthållaren är dock enskild man, likasom egaren af frälseränta. Hr von Hartmansdorff: Utsk. hat föreslagit, att tionden icke skall sättas i ständig penningeränla, utan förvandlas efter mar - Den 2 Augusti. hnarkegångspris. Hvad är orsaken hvarföre Utsk. anser tionde böra beiiandlas på annat säll än räntor? Det är icke utredt. Åtminstone har jag ej kunnat Auna hvar skälet dertill uppgifves. Denna olikhet kommer att gifva anledn. till tvister och klagan. Tionden skall utgöras på ett sätt, indelta räntan på ett annat, och frälseräntan på ett tredje. Tionden skall utgöras i penningar under 5 år, efter 10 års medelmarkegång, satt om våren, frälseräntan in natura eller efter årlig markegång, satt om hösten, och kronans räntor i penningar efter 20 års medelmarkegång, tagen till efterrättelse en gäng för alla. Till hvilka jemförelser, till hvilket missnöje skola icke dessa olikheter leda!
Har man ej myntet utgifvit eller begagnat, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 13 §. Den, som i bedräglig afsigt filar eller klipper guldoch silfvermynt, eller det eljest på något sätt minskar, elior gifver åt ringare mynt sken at det som högre är; dömes till straffarbete från och med sex månader till och med fyra år. Är ej bruk gjordt af det förfalskade; må tiden för straffarbete nedsättas till hälften af den eljest lör brottet stagade minsta strafftid. 14 §. Eftergör man sedel, som af Rikets Ständers Bank eiler annat rikets allmänna penningeverk, af annan Stats Bank eller, med tillstånd af in oller utländsk regering, af enskildt penningeverk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straffarbete från och med fyra till och med tio år. Lag samma vare, der man rigtig sådan sedel förändrar, så att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde, eller å dylik sedel, som upphört att gälla, utplånar tecken, hvarigenom sådant utmärkes, eller eljest dermed vidtager åtgärd, hvarigenom sken af giltig sedel deråt beredes. Har den, som sedel eftergjort eller, på sätt nu sagdt är, förändrat, sedeln ej utgifvit eller begagnat, må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid. 15 §. Har man eftergjort mynt eller penningesedel, eller sådan sedel, på sätt i 14 § sägs. förändrat, och kan af omständigheterna pröfvas, att det, ej i bedräglig afsigt skett; straffes ändå, der han ej af egen drift det eftergjorda eller förändrade förstört eller all skadlig verkan deraf förebyggt, med böter, högst etthundra Riksdaler. 16 §. Utprånglar någon veterligen falskt mynt eller falsk penntngesedel, straffes så, som hade han förfalskningen sjelf gjort. Yarder bedrägeriet yppadt innan skada skett; må tiden för straffarbetet nedsättas till hälften af den eljest för brottet stadgade minsta strafftid.
De hafva, såsom vi sett, årligen förminskats, och skola, med den fart, skatteköpen de 2:ne sista åren tagit, snart alldeles förspillas. Denna förskingring af ett fattigt samhälles egendom, är så mycket sorgligare, som ingenting hindrar den skuldfria Svenska Staten, att afbida den tid, då åborätten, genom slägternas utdöende, blifver ledig, som skatteköpeskillingen, numera, är en spottpenning, och som samtelige, till boställen, allmänna verk och inrättningar, kyrkor och fromma stiftelser, m. m. använda kronohemman, s. ä. endast upgingo till 5,123. Ställningen, i det hela, var, att skattehemman af alla slag utgjorde " 36,751. Kronohemman utgjorde 7,373 Frälsehemman d:o : . 21,615 Summa 65,740. Om kronan skulle taga sin skada igen, af hvem har hon allena, eller mest att fordra? antingen af egarne lill de 18,000 mantalen kronoskatte, eller till de 21,000 mantalen frälse. Troligen af de förre, emedan Carl XI af de sednare tagit ut mer, och icke mindre, än vederborde. Jag anförer detta, icke till att förorda en efterräkning, ty en sådan skulle, för nuvarrde kronoskattehemmanegare, blifva, äfven om jorden icke gått ur slägten, ofta nog lika obillig, som för frälsehemmans-egare. Då kronohemman öfverlåtits inom slägten, eller tagits i arf, har löseskillingen, i förra hänseendet, eller arflottsvärderingeu i det sednare, upgått, för besittningsrätten allena, lill nära lika belopp, som för ett jemngodt skattehemman, ehuru kronohemmanets innehafvare icke erhållit fasta derå. Åtskilliga ursprungliga skattehemman lära hafva blifvit krono, derigenom att de, under Carl XII:s tid, förförföllo lill skattevrak.
(Ny föreskrift till förtydligande, föranledd af Banco-Fullmägtiges till 1825 års BancoRevision gjorda framställning,) Bwnco-Utsk:s Memorial, N:o 14 u 4:de Afdelningen. Allmänna stadga/iden i afseende på god ordning main Banco-Kerket. §. 20. Ellfver någon Tjensteman eller Betjent af sjukdom på längre tid liindrad att siri syssla förrätta, och tjenstgöringens gång fordrar, att en annan i ilen sjukes ställe må förordnas; vare dåden person, sorn ar närmast i ordningen att erhålla den sjukes syssla, i fall den ledig vore, förbunden att, med förut innebal vande Lön, de tili Tjensten hörande göromål förrätta; då, med tjänstgöringen efter den vicarierande, i succession på lika sätt forlfares; hvarefter, och enär slutligen Extra Ordinarie kommer att förrätta ordinarie tjenst, i lägsta Lön i ngsg raden ett arfvode för Vicariatet, svarande emot hälften af minsta ordinarie Löneinkomsten, får af Bankens Omkoslnadsräkning anordnas. Kan anstalt för tjenstgöringens förrättande inom samma Contoir, der sjukdomsförfallet eger rum, utan någon Verkets drygare kostnad fogas, vare sådant äfven obetaget. Är ej egentligt sjukdomsförfall för handen, men tjenstledighet sökes lör en svag helsås förbättring eller för enskilde angelägenheter, pröfvas efter omständigheterne, hu - 34 Banco-Uts/t.s Memorial, N:o Al - mvida Vicariat må föranstaltas eller sökanden sjelf ansvara för sin tjensts bestridande.
Han låter sina blickar fara öfver hafven till storturkens land i öster och saracenlandet i söder. — Han känner det, som om allt detta låge för hans fötter och erkände hans storhet. Då lägger Falco ned kransen på Mongibellos topp. Då han kommer ned till kamraterna, trycker han allvarligt deras händer. Då han stiger ned från själfva käglan, se de, att han tar upp en pimpsten och lägger i sin ficka. Falco tar med sig ett minne af den skönaste stunden i sitt lif. Så stor som där på Mongibellos topp har han aldrig förr känt sig. Men på denna glädjedag vill ej Falco arbeta. Nästa dag, säger han, skall han gå till verket med att befria Mongibello från järnvägen. Det ligger en ensam landtgård på vägen mellan Paternò och Adernò. Den är rätt stor, och den äges af en änka, donna Silvia, som har många och starka söner. Det är käckt folk, som vågar att året om bo ensamma ute på landet. Nu är det dagen efter den, då Falco bekransat Mongibello. Donna Silvia sitter på gårdsplanen vid sin slända. Hon är ensam, det finns ingen mer än hon hemma vid gården. Då kommer en tiggare sakta insmygande genom gårdsporten. Han är en gammal man med lång, krokig näsa, som hänger ned på öfverläppen, borstigt skägg, bleka och rödkantade ögon. Det är de fulaste ögon man kan få se, det hvita i dem går i gult, och de blicka snedt. Tiggaren är lång och mycket mager, han rör kroppen, då han går, så att man tycker, att han slingrar sig fram. Han går så tyst, att donna Silvia ej hör honom. Det första hon märker af honom är hans skugga, hvilken smal som en orm buktar sig fram mot henne. Hon ser upp, då hon märker skuggan. Då bugar tiggaren för henne och ber om en rätt maccaroni. »Jag har maccaroni öfver elden,» säger donna Silvia. »Sitt ned och vänta, skall du få ditt lystmäte.» Tiggaren sätter sig bredvid donna Silvia och om en stund börja de språka. De komma snart att tala om Falco.
Half ylleväfnader” såsom ”Alngods” upptagna rubriken ”alla andra slag.” R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne voler.propos:r N:ris 147, 148, 149 och 150. 111 :te punkten, och Hampväf nader” bland ”alngods” förekommande rubriken ”Blaggarn och Canfas.” Hr Rosenblad: Då ifrågavar. artiklarne utgöra föremål för vår busflit och husslöjd, så anser jag så mycket mindre betänkligt att tillstyrka R. o. Ad. att instämma med de andra Stånden. Gr. Den 2 April e. m. 41 Gr. Cronhjelm: Jag anser mig, lika mycket som någon annan, hysa värma för befrämjande af inrikes husslöjden, men finner likväl den tull, som i nuvarande taxa är utsatt, vara alldeles tillräcklig. I taxan är värdet utsatt till 36 sk. per aln för blaggarn, och 12 sk. för canfas. Jag hörde väl en och annan ledamot inom Utsk. yttra, att dessa sorters väfnader någon gång kunde vara värde 1 r:dr, och att derföre tullen kunde förhöjas; men jag hemställer, huruvida icke i allmänhet man kan antaga, att blaggarn och canfas ej äro mera värde än 36 sk., och då blir tullen i alla fall 33gproc., hvilket jag anser tillräckligt, och anhåller derföre, att man måtte godkänna voter.propos. Hr Rosenblad: Riktigheten af Gr. Cronhjelms resonnement beror på, huruvida ett är lika med 1 aln. Gr. Cronhjelm: Det är visserligen ett misstag å min sida, att hafva nämnt aln, i st. f. gf; men förhållandet är, att i nuvarande taxa finnes ffi:det upptaget till 36 sk., och då utgör 12 sk. b:co 33gproc. Om tullen skulle behöfvas vara högre, skulle sådant hänvisa, att värdet på u vore oriktigt bestämdt i nu gällande taxa; men det anser jag ej vara händelsen. Då härefter H. Ex.
— Vid Auctionen försäljas hela stycken , Balar , Amar och Fat eller alltid ett sa kalladt Colie eller Band, och erlägges betalningen genast eller sist inotn fjorton dagar , i hvilket fall den derföre ställda Borgen bör af Magistraten godkännas; efter Auctiöns-priset utgöres Tullen af inroparen , tnen likväl aldrig under det af importeuren sjelf äsatta värde, och njuter den förre äfven lika rätt i afseende på Credit-upplag , då Tullvärdet bör förut bestämmas; Varande det för öfrigt Fabriks-idkare tillåtet, att sjelfve tillstädeskomrna , eller ock i hvarje Stad utse ett eller t vänne Ombud, med rättighet , att , efter skedd kallelse fran Tull-bevakningen, vid värderingarne deras rätt bevaka samt , så framt desse eller ock Fabrikörerne ej åt värdet nöjdes då, på samma sätt sorn Tull-betjeningen , klandra värderingen och draga den under pröfning af Jury ; och bör Tullbetjeningen , såsom uppmuntran att bevaka Statens fördel, tilldelas 25 procent af den högre Tull, sorn efter Auctions-priset erhålles, emot det af egaren och Taxeringsmännen upgifna värde ; äfvensom aila de varor, som skola på detta sätt värderas komma att i Tull-taxan utmärkas med ett tv. — 3:0 A all Spannemål sker värdering ef* er Riks-markegången, Hvad Bevillnings-Uttlottttt EetänXandtn. 343, Hvad deremot angår värdets bes täln man* de å de härifrån utgående varor, kornmer det sålunda att verkställas, att Mäklarne i Götheborg och Stockholm, samt Handels Sociteterne i alla Stapel-Städer , skola quartaliter uppgifva pris-couranter på alla sådane Svenska varor, sorn ifrån hvarje Stad exporteras, hvarefter Commerce Collegium elier Handels-Styrelsen bestämmer, för det kommande året, det värde, hvarefter den stadgade procenten skall utgå.— Hvad sedermera beträffar den myntsort, hvaruti, stora Sjö-Tullen kommer att beräknas, och hvarom äfven fråga blifvit, genom en inom, . Vällofl.
Jag önskar den tid vara långt borta, då Sverige åter invecklas i ett krig med dess grannar, men om denna tid inträffar, (och jag skall aldrig anse Sverige så svagt, att det icke skulle kunna föra ett krig) så lärer väl utan i förhand vidtagne åtgärder, att förse Hufvudstaden med ved och victualier, communicationens fullkomliga afstannande mellan Finland och Sverige gifva en våldsam skakning åt inre hushållningen och tillgångarne, synnerJigast inom Hufvudstaden. Utan att äga en djupare kännedom om handelsförhållandet, och endast lydande hvad ett sundt omdöme säger, skall man genast finna vådan af det Ekonomiska beroende, hvaruti Stockholm, i hänseende till Finska tillförseln, ännu sig befinner, och man måste ovillkorligen ägna sin agtning och tacksamhet åt Utskottens bemödande, att småningom bryta ett tillstånd, sorn långsamt men säkert leder till inre vanmagt, och inhemska productionens aftynande. Som Svensk kan jag i detta ämne icke äga annan önskan, än att ingen medborgare mätte tveka i valet emellan uppoffring af ö - Den 29 Maji, 539 gonblickets intresse för det stora interesset — Fäderneslandets framtida sjelfbestånd. Herr Cederschjöld, Pehr Gusfaf; Under åberopande af hvad jag förut yttrat i detta ämne, torde jag nu blott få äran anmärka, att här egentligen är fråga om två särskilta ändamål. Är det blott Stockholms inhemska proviantering, som skall betryggas; eller är det tillika Sveriges Rikes handelsballance, som skall hållas i jemvigt? I förra fallet synes Utskottens förslag visserligen tillräckligt och tämmeligen lämpeligt: i det senare fallet deremot, eller för att minska Finska handelns tryckning på Sveriges handelsballance, är det utan tvifvel högst nödigt, att samma slags varor, som äro från Finland till fri införsel tilllåtna, älven må från Sveriges sydligare kuster tullfritt utförasJag förenar mig derföre med Herr Rosensköld i anhållan om återremiss. Friherre Boije, Ludvig: Må det tillätes mig lå erindra, att jag ej kan förstå annorlunda än att i samma mån Stockholms import blir mindre, i samma mån skall äfven handelsbalancen blifva jemnad.
Stats - 546 Konungens Nåd. Propositioner'. .Siats-Råden Herr Friherre Cederström1 H err Friherre Skjöldebrand» Grefve Mörner, iHof Cantzleren Herr Friherre af T Vetterstedt. Tillförordnade Stats-Sekreteraren Qviding. Tillförordnade Stats-Sekreteraren tillkännagaf i underdånighet, alt enligt hvad Krigs-Expeditionens Protokoll af d, 10 September 1816 utvisar, Kongl. Maj:t i Nåder beslutat, att lill R iksens Ständer öfverlemna en hos Kongl. Majt uti Stats-Rådet anmäld fråga, angående BåtsmansRoteringen i Hallands Län; och uppläste Tillförordnade Stats-Sekreteraren derefter det under-’ dåniga Förslag till Kongl. Maj:15 Nådiga Proposition, som i anledning häraf hade blifvit författadt. Kongl. Majrt täcktes, uppå Stats-Rådets närvarande Ledamöters enhälliga underdåniga tillstyrkande, i Nåder gilla ifrågavarande underdåniga Förslag, med befallning, att dess bilagde likalydande Nådiga Proposition skulle utskrifva?; och i vanlig ordning till Puksens Stander öfv er le ninas. Ex Protocollo, C. Dahlgren. Kongl. Majits Nådiga Proposition till Riksens Stander angående Båtsmans\ Ro - Konungens Nåd. P rop o si tonen 347 Roteringen i Hallands Län. Gifven Stockholms Slott den 9 Decemb. 1817. Dä Kongl. Majit utaf berättelsen rörande de för lidet är verkställde General-mönstringar med Flottornes Båtsmanshåll, som af tillförordnade Mönster-Herrar i underdånighet blifvit afgifne, haft tillfälle att inhämta, hurusom Rothållarne i Hallands
N:o 2 till Kongl. Maj.is Nåd. Prop. N:o i. om Statsverket 1856. Den betydliga tillökningen i Expens-utgifteme för sistnämnde år har varit föranledd hufvudsakligen af omkostnaderne för befordring af Telegraf-depecher emellan Departementet och Beskickningarne, hvilka kostnader, uppgående för samma år till 8,965 Rulr 10 sk. B:ko, på grund af Kongl. Brefvet den 15 December 1854, blifvit å Departementets Expens-räkning uppförde. De ifrån Svenska Statsverket å 5:dje Hufvudtiteln utbetalte summor hafva således år 1855 utgjort ett sammanlagdt belopp af B:ko Rulr 257,039: 59. 11. Förutom dessa, af Svenska Statsverket bestridda, utgifter, har Departementet jemväl, på grund af Kongl. Brefvet den 11 September 1857, af General-Poststvrelsen fått uppbära ersättning för Departementets utgifter i och för den Ministeriella Brefvexlingen. Denna ersättning har uppgått eli år till B:ko Rulr 4,262: 40, och ett annat till R:ko Rulr 6,057: 17. 10, men i medeltal för 10 år utgjort omkring B:ko R:dr 4,900: (4,890 Rulr 28 sk. B:ko). För sistlidne år uppgick likväl samma ersättning endast till B:ko Rulr 4,860: 54. 4; och Svenska Statsverkets utgifter, under särskilda titlar och från särskilda verk till Utrikes Departementet hafva således för sistnämnde år — det enda hvilket kan läggas till grund för någon beräkning, enär dä först det Svenska Telegrafverket varit sammanbundet med del Europeiska — utgjort i allt B:ko Rulr 241,900: 26. 5, eller i Riksmynt Riksdaler 562,850: 80 öre. Då till denna summa lägges det Norska bidraget 40,000 N.
Denne kan icke realisera sina varor, så fort som den förre : behöfver således en mera utsträckt omsättningstid för sitt förlags-capital ; och jag skulle äfven tro, att enär respit-månaderne minskas, och lagsökningarne fermt verkställas både DånContoirens säkerhet skall vara bevarad och låntagaren vara bättre belåten. I afseende å Utskottets förslag angående DiseontDirectionernes tilloch afsättande, kan jag ej afhålla mig från en anmärkning. Directeurerne skola nemligen väljas af Riksens Ständer , men kunna endtledigas af Banco* och RiksgäldsContoirets Fullmägtige. Med allt förtroende för Fullmägtige, hemställer jag dock, om icke det innefattar en contradiction , att de lunna afsätta den Riksens Ständer förordna. Det går visst an, om Riksens Ständer så säga , men det blir i alla fall ett ganska besynnerligt förhållande, dag öfverlemnar derföre till BancoUtskottets bedömmande, om den säkerhet som fordras, icke må kunna vara bevarad på annat sätt, t. e. derigenom, att då Fullmägtige funno någon oordning vid DiscontContoiren hafva fö. relupit, de anmodade DiscontRevisorerne inom districtet, att derom anställa undersökning, samt i följd af de dervid befundna omständigheter, samfäldt med desse Revisorer suspenderade DiscontDirecteurerne ifrån deras befattning intill Riksens Ständer nästa gång sammanträdde^ och uridet 14 Den 16 September f. m tiden läto suppleantetne inträda i de afgång» nes ställe. Det förslag Utskottet gjort, i afseende på Contoirs-betjenirigens till» och afsättande genom BancoFullmägtige , Ifan ej eller undgå uppmärk» samhet. Om Directionerne vid JJiscontContoiren skola kunna svara emot det dem lemnadé förtroende, måste de ovilkorligen ega befallande rätt öfver betjeningen, jag tror således, att i fall Biksens Ständer icke uppdraga åt
Delta kan visserligen icke vara betydande för Stalén, men kostnaden är betydlig för orten, som nu hvarken inser nödvändigheten deraf eller verkligen liar medel till denna undersökning. Jag lägger vigt på denna undersökning; ty ofelbart skulle, 0111 genom denna .undersökning hlefve utrönt att en sådan uppmuddring kan ske, detta företag för en stor 38o Den a5 November c. in. del af Skåne oell sädrå delen af Småland vara af stor vigt. Denna Helgeå löper ända upp ifrån Småland, går genom stora sjöar; oell Kronobergs län, som saknar nästan alla utfartsvägar, skulle få en ganska tillfredsställande utsigt för afsältningen af sina skogseffecter oell andra varor ned åt slättlandet. Jag beklagar alt Gr. Mörner icke är närvar. som kunde gifva närmare upplysning om hvad verkan detta kunde hafva på Kronobergs lan. Jag begär att detta mitt yttrande må få åtfölja den återremiss, som af flera blifvit hegard. Hr Hammarhjelm, Garl Fredr.! [ afseende på behandlingen af de vigtiga ärenden, sorn förekomma i detta betänk., hade jag föreställt mig, alt Utsk. i första rummet bort företaga de vigtigare och större företagen samt till sist lemna de smärre, hvilka likväl blifvit af Utsk. i första rummet afsedda. Anledningen dertill bör kanske sökas i de mindre tillgångar, som Utsk. hade, då betänk, uppgjordes , än som nu finnas, sedan vi känna att en betydlig bancovinst äfvenledes kommer Utsk. tillhanda Det tyckes då nu vara och blifva af synnerlig vigt för Utsk. att taga i noga betraktande och öfverväga de egentligen stora företagen, som förekomma i detta betänkande. De stora företagen äro, så vidt jag kunnat finna, egentligen blott 3 , nemi. först Sveacanal, sedan Strömholins canal och derefter hamnen vid Höganäs. Alla tre sakerna äro dock af Utsk. för bigångna. Beträffande Svea-carral, sä är planen till densamma helt nyligen uppgjord och den är till och med i sina afdetningar åt Nora och bergslagen ännu icke fullkomligt fulländad.