Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Förräder stola den i nästkommande Januarii till Eder disposition öf. werlemnaS, tillika med alla till Magazmerne bärande Mäl-käril, säckar, wigter och andre Jn« ventarier: Dock ägen I att betjena Eder af samma Magaziner för de upplag af Spanmäl, som kunna emedlertid behöfiva derstädes göras. 5:0 Jemte de förstager och Redogörelser I finnen nödige att förestnfwa Magazins Förwal. tärne för deras Uppbörder och utgifter m. m., stola desie Förwaltare jemwäl upprätta rnänad, telige Raporler ä den Spanmäl som af Kro. nans Uppbörder i bwarje Magazin ingätt. och för desi räkning blifwit uttagen pä sätt Märt Stats. Contoir det sörestrifwer, hwilka Rapor. ler till Stats Contoiret insändas. 6w I Januarii mänadS flut det päföljan. de äret bör emellan StatsWerket och Eder upprättas ordenteljg Liquidation öfwer all den Spanmäl, som det föregäende äret för Kronans räkning i Magozinerne in och utgätt, dä det Saldo, hwarmed denna Liquidation pä endera sidan utfaller, ersättes och betales, dock att der. wid Magazins. Inrättningen godtgöres, icke al. lenast för de omkostnader, som af desi Fond anwändaS pä all den Spanmäl, hwilken för Stats-Werkets räkning och behof efter steende requisitioner kommer att disponeras, samt för förlust genom afgäng ä Spannemälen under den lid densamma warit i Upplags-Magaziner. ne liggande, utan ock för hwad den del af Stats - Den iZ September. 435 Stats - Werkets Spanmäl, hwilken säsom för Stats behofwen icke erforderlig, kommer genom Edert föranstaltande att försäljas, skulle wid steende försälgniug kunna gä inunder Marke, gängs priserve, äfwensom i händelse sädan öf. werstotts
Der borta vid tundrans gräns tyckes till och med asiaten ganska väl uppfatta betydelsen deraf, att fartyg kunna från verldshafven framtränga till Sibiriens stora floder. Ett bevis härpå erfor äfven jag år 1875. Medan jag ännu, innan jag råkat ångbåten Alexander, i min egen nordlandsbåt med två vetenskapsmän och tre fångstmän rodde uppför floden, landade vi bland annat vid ett ställe, der för tillfället ett antal dolganer voro församlade. Då dessa fått klart för sig, att vi anländt till dem, ej såsom bränvinshandlaren och fiskuppköparen från söder, utan från norr, från hafvet, kommo de i fullkomlig extas. Vi utsattes för föga behagliga omfamningar af våra skinnklädda beundrare, och slutligen hade en af oss den oturen att blifva doppad i floden vid ett försök, som dolganerna i sin förtjusning nästan med våld gjorde att bära honom genom vattnet till den ett stycke från den långgrunda stranden förtöjda båten. I Dudino höllo äfven dervarande prester en tacksägelsegudstjenst för vår lyckliga ditkomst. Tvenne af dem messade, medan klockaren, klädd i en fotsid kaftan af fårskinn, ifrigt och andäktigt svängde ett väldigt rökelsekar. Lukten från detta var redan i början icke synnerligen angenäm, men den började snart blifva så stark och obehaglig, att jag, som fått min plats i spetsen bland åhörarne, höll på att storkna, oaktadt ceremonien försiggick i fria luften. Snart var hela klockaren höljd i ett tätt rökmoln, och det märktes nu, att hans skinnpels blifvit antänd på samma gång som rökelsen. Sjelfva gudstjensten afbröts dock icke häraf, utan eldsvådan släcktes blott, under allmän munterhet, med en öfver klockaren gjuten pyts vatten. Jakutsk på 1600-talet. Efter Witsen. Den 9 på morgonen fortsatte Lena färden uppför floden, hvarvid presten och kronobetjenterna medföljde, men de måste snart landsättas, emedan de i glädjen druckit sig dödfulla.
Jag har icke den ringaste anledning att hysa misstroende till de uppgifter, som blifvit lemnade i den Nådiga Propositionen, och hyser icke heller någon misstanka derpå; men detta förhindrar icke att förhållanden verkligen kunna förefinnas, sådana jag här påpekat; och hvad ville väl Rikets Ständer svara, om framdeles skulle uppdagas, att samma höga giftermålskontrakt åberopades såsom stöd för förnyade Nådiga Propositioner i anslagsfrågor, eller månne Rikets Ständer då, sedan de nu erkännt giftermålskontraktets helgd, utan att ega den ringaste kännedom om dess innehåll, skulle våga förneka dess erkännande i sin helhet? lag tror det icke och har af sådan anledning ansett mig pligtig uttala min mening i denna formfråga, utan att vidare inlåta mig i hufvudfrågan eller den om de begärda handpenningarne, öfver hvilken jag först velat yttra mig sedan oftanämnde kontrakt af Utskottet blifvit kändt. För mig är det obegripligt, jag erkänner det, hvad som kunnat förmå Konungens rådgifvare att tillstyrka Kongl. Majrt att i den Nådiga Propositionen åberopa ifrågavarande giftermålskontrakt såsom alldeles obehöfligt, jag vågar säga onyttigt och vilseledande för sakens vinnande i det nu uppgifna ändamålet.” Statt-Utskottets Utlåtande, N:o 82. 5 Häruti instämde Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län, Christen Andersson trän Malmöhus Län och Anders Ersson från Stora Kopparbergs Län. Vid 4:de punkten: Af Herrar Gråå och Waern, som åberopade de af Utskottet i 3:dje punkten anförde skäl; Petré, Lindström, Hörnstein, Nordvall, Norin, Vedberg samt Carl Ersson från Westerås Län, Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus Län, David Andersson från Hallands Län, Christen Andersson från Malmöhus Län, Anders Gustafsson från Östergöthlands Län, Per Persson från Örebro Län, Andert Ersson från Stora Kopparbergs Län och Johannes Olsson från Wermlands Län. Bih. till R. St. Prat. 1850—1851, 4 Sami. 1 Afd. 24 Haft, •> STOCKHOLM, TRYCKT HOS H. MARCUS, 1851.
161, 210, A. 211. — N:o 150, i anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 89, i fråga om anskaffande af medel till jernvägs-byggnader: B. VI. 215, 216, 275, A. 275, 277,281, B. 391, 439, 447, A. 447; B. VII. 22, 34, A. 34, E. 15. 248 — S — Stats-Utskottels Memorialer, Betänkanden och Utlåtanden: — N:o 151, i anledning af väckt motion om indragning af Ull diskonten samt af det för denna inrättning å Riksgälds-konto ret anvisade kreditiv: R. VI. 274, 388, A. 388; E. VII. 3. — N:o 152, angående aflöningen för Rikets Ständers Justitieombudsman samt den hos honom anställda kanslioch vaktbetjent": B VI. 274, 388, A. 388.
De trasiga fullmogna baren passeras genom en grof sikt, sa att kärnorna borttagas, i moset nedröras de omogna bären, hvarpå de skyndsamt tappas på buteljer upp till halsen: själfva halsen fylles med stött socker, hvarpå de genast korkas, hartsas och nedsättas (okokta) i källaren. Efter 3 månader äro de färdiga att begagnas. De kunna användas som sallad till stek, äfven till efterrätt med vispad grädde, men då tillsattes något mera socker i moset. Är källaren god, haller moset sig i flere är. Sockertårta i högkrusig form kan tillagas på följande sätt: 6 hela ägg, 15 st. finhackade bittermandlar och 318 gr. socker vispas väl tillsammans i 20 min., hvarefter man irör 213 gr. rismjöl under cirka 10 min. Denna deg gräddas i väl smord form. samt väl uppvärmd ugn, där den bör stå en lialf ä f timma. Detta för en mindre form, men är formen stor, bör satsen ökas därefter. Zrdeima. Sedan blomman och stjälken äro borttagna, läggas bären i ett durschlag, nedsänkas under 2 minuter i en gryta med kokande vatten, som står öfver elden; efter denna hastiga förvällning läggas bären på linne att afrinna, torka och kallna, hvarefter de slås på torra buteljer, som korkas och hartsas, samt förvaras i kallrum. Ett säkert medel mot hårets afiallande är » Renegerateur, » hvilket fås mot postförskott från Lundbergs Etablissement, Kalmar. » Ny prenumerant.^ 1) Medvurst bevaras bäst, om den nedlägges i blecklådormed lock fyllda med friskt enris » Aska är ock bra, om man ej har lätt att få enris, men bör lådan stå bra kallt; antingen i torr källare eller bod — i brist däraf i kakelugnarne, under varma årstiden. 2) En lätt tillagad efterrätt är s. k. » snöbollar », som tillredes på följande sätt: Man upphäller 1 liter söt mjölk och lägger däri 1 bit vanilj samt 2 å 3 matskedar socker.
Hans uteblifvande kom i synnerhet Zibet illa till pass, som fått befallning, att till hvarje af de offentliga audienserna medföra 25 blanka riksdalrar. En vacker dag, då konungen, på inresan till staden, tog en omväg kring Carlberg, för att bese några nyodlingar, blir han bland arbetarne der varse några Dalkarlar. Gustaf beger sig midt i hopen, hälsar dem med ett fryntligt: «Guds fred, go’ vänner!« och frågar om de känna Matts i Säfsen, men har knappt uttalat frågan, innan han sjelf känner igen honom, sysselsatt med gräfning, ett litet stycke derifrån. Konungen ropar honom till sig. – «Nå, min kära Matts, du hörs ej af, enligt vår öfverenskommelse?« – «Jag har fälle inte tid att försättja flera dagsverke för den saka skjull. Far skref te mej, att han får behålla nackjen och dä har han att tackja dej för; men mä koa blir dä som dä ä.« – «Det är just det, som det icke blir; jag har ju lofvat, att ur min egen kassa gifva dig penningar att inköpa en annan ko. Hvarföre kommer du ej att taga emot dina penningar?« – «Ja så, så att dä va ditt fulla allvara?« – «När jag sagt något, så är det sagdt. Man skämtar icke med kungsord, Matts. Vänd dig till min handsekreterare ju förr desto heldre, så får du penningarna.« – (Matts, vändande sig till de öfrige Dalkarlarne, hvilka, liksom han, afstadnat med arbetet och afhöra Gustaf, med aflyftade hattar.) «Hör J, gossar, den här kungjen ä styfvare, han, än sjelfve länsman i våran böjd. Gud signe dig, Gustaf, hurra!« Och under skallande hurrarop stiger kungen åter i sin vagn och reser. Det bar utaf till statsexpeditionen. Klockan var 9 på förmiddagen, då konungen inträdde i förmaket, der vaktmästaren väl redan befanns på sin post, men ingen embetsman ännu kommit tillstädes. Registratorn efterskickades hals öfver hufvud.
Man må nu icke tro, att en sådan kams brännbarhet inskränker sin dertill, alt den lätt fattar eld, då den flyktigt berör en låga. Det är icke ens nödvändigt, att den kommer mycket nära elden, för att den skall antändas. Redan hettan öfver en lampa skall få den att blossa upp. Till och med på ett afstfind öfver lampglaset af ungefär | aln — der alltså håret och ansigtet nog kunna en smula tåla vid hettan — skall kammen, som sitter i håret, efter ett ögonblicks förlopp slå ut i höga lågor. Vackra läsarinna! Se er väl för, innan ni köper en kam till ert hår. Böj er lilla vackra trubbnäsa ned mot innehållet af galanterihandlandens askar; och slår er till mötes en doft af kamfer, så skjut asken åt sidan och lemna i vredesmod det ställe, der man utför attentat mot qvinnans vackraste prydnad. Men lider ni, beklagansvärda läsarinna, af snufva — det vore ju möjligt i dessa höstens fuktiga dagar — • så försök att böja kammens länder, och äro de mycket sega och mjuka, lägg då tyst kammen ned igen i asken och säg farväl och tack! Gör ni det, skola de nätta, men farliga celluloidkammarne hastigt försvinna. Fru Rose. O m förvaring af mat. ill man vara uppriktig, skall man helt visst ge mig rätt, när jag säger, att ofta till och med den ordentligaste husmoder, hos hvilken allt från det största till det minsta i rum, kök, bodar och källare är skinande och blankt, visar en otrolig sorglöshet med hänsyn till förvaringen af mat, såväl den i rått tillstånd som den öfverblifna. Tittar man E n d a s t en sida a f p a p p e r e t b ö r in i ett skafferi eller ett matskåp, finner man som oftast en brokig blandning af de mest olika näringsmedel, råa och kokade, med all slags vexlande lukt och mycket af detta stående obetäckt. Man betänker ej, att lukten af de olika matsorterna blandas till samman, och att förskämningen förnämligast af brist på tillräcklig luftning i skåpen dervid påskyndas. Under sådana omständigheter bör frun i huset ej förundra sig, om mannen har motvilja för öfverblifven mat.
Men då deras tjenstebiträde påkallas för Kronans räkning i vissa uppräknade fall, få de blott ersättning för den väglängd, sorn ölverskjuter en half mil, från hemvistet räknadt; Och då angeläget är, att ej genom ett stadgande i berörda syltning afskräcka dugliga Nämndemän från att längre tid, än lagen ovilkorligen dem ålägger, bibehålla sin befattning, i hvilken de ej kunna anses genom redan medgifna förmåner, än mindre genom några lönevilkor, godlgjorde för dylika extra besvär; hafva Rikets Ständer funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, alt, med ändring af Kongl. Kungörelsen den 11 Augusti 1854, stadgas måtte, det Nämndeman för bih. till R. St. Skrifvelse, N:o 66. biträde vid sådana syner, värderingar, besigtningar, inventeringar och andra förrättningar, som i 2 och 3 §§ af Kongl. Kungörelsen den 25 Januari 1842 omförmälas, hädanefter må åtnjuta, jemte redan stadgadt dagtraktamente, skjutsersättning enligt resereglemente! för hela den väglängd, från Nämndemannens hemvist räknadt, som i och för förrättningen af honom tillryggalägges. Rikets Ständer framhärda etc. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 18 Mars 1863. Presle-Slåndet den 20 — —• Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 21 Rikets Ständers underdåniga Skrijvelse, angående uppkörande af den i Stockholm utgående s. k. raspoch spinnhusajgiften för testamenten.
I fall åter under en månad tillverkning ej skulle uppgå till det belopp, hvarför afgift blifvit erlagd, ege bränvins-tillverkare att, då ett sådant förhållande med bränneri-konlrollörens intyg hos Konungens Befallningshafvande styrkes, ålerlyfta så stor 3el af den erlagda afgiften, som mot minskningen i hans tillverkning svarar; dock må hvad han sålunda återlyfla får ej öfverstiga en femtedel af den erlagda afgiften och återstoden icke i något fall understiga den afgift, som svarar mot den minsta tillverkning, hvarför anmälan enligt 4 §. får ske. Bränvins-tillverkaren skall inom nästpåföljande månads utgång sig hos Konungens Befallningshafvande till återlyftningen anmäla, vid förlust af rättigheten dertill. §. 47. Har någon anmält sig att bränvin tillverka, men vill derifrån afstå, eller uppgifven tillverkning lill tid eller belopp inskränka, och har han icke, på sätt 12 eller 14 §. innehåller, anmälan derom gjort; vare skyldig att den oafkortade afgiften erlägga före den dag, då tillverkningen skolat börjas. Sker det ej; varde afgiften hos honom ofördröjligen utmätt, och miste han all rätt att under del löpande året bränvin tillverka. §. 48. Till säkerhet för afgift, Sorn ogulden är, ege Kronan panträtt i den skattskyldiges bränvins-tillverknings-redskap samt all i bränneriet lill mäskning och jäsning inrättad Éxpedilions-Ulskotlets Förslag till underd. Skrifvelse, N:o 108. 603 redskap, jemte det i bränneriet eller å det ställe, der bränneriet befinnes, varande bränvin och de kärl, hvari detta förvaras. §• 49. Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förhållande till tiden, hvarunder bränvins-tillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvins-tillverknings-afgiften beviljas.
Emedlertid, och sorn ä ena sidan en Författning i detta ämne är behöflig och leder till ordning och säkerhet i Vära båda Riken, men å andra möjligen kan itända, att Norrska StorThinget, i anseende till derstädes nu gällande Lagar, icke skulle kunna till alla delar antaga forslaget, och i sådant afseende kunde hafva några modifikationer att föreslå, men att svar derifrån iske hinner ankomma under Eder sammanvaro; och tillfälle således komrne att saknas till beredning af nödige jemnkningar emellan Eder och Norriges Rikes Representanter; alltså, och då föremålen för den föreslagne Författningen egenteligen, utan att ändra Allmänna Lagen,innefatta - Konungens Nåd. Propositioner.' fatla Reglementariska föreskrifter, håfve WI, för att undanrödja niia hinder, trott Oss böra härigenom föreslå, att J till Oss uppdragen att, efter erhällen del af Norrska Stor-Thingets underdåniga svar, sä jernnka oc!r utfärda Författningen’ i detta äntne, sorn WI finne för häda Rikena nyttigt, för Wära Under säl ares ömsesidiga säkerhet nödigt, och med grundsatsen af reciprocitet . antagligt, under vilkor att denna Författning, vid nästa Riksmöte ina, till Edert vidare öfvervägande, i anseende lill dess framtida bestånd, öfverlemnas. Kongl. Majit förbi ifver Riksens Ständer med ali KonglNåd oell Ynnest städse välbevågen. CARL JOHAN E. J. Bergenschöld. N:r 30,' Kongl. Maj:ts Tal till Rikets Ständer angående Sanction ä Gr lindi ags-frå g or, uppläst på Riks-Salen i Stockholm, den 15 Junii i#jS. Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, Vällärde, Äreborne, Förståndige, Välaktade, Hedervärde och Redelige, Gode Herrar oell Svenske Män!
Ovett fick han af bönderna, då han bad om det ena, och ovett, då han bad om det andra. Ryktet går före mannen, och eau-de-Colognes-historien gick före Lars Persson. Hemma skällde käringen på honom, i byn skällde bönderna på honom, efter vägarne skällde alla de grå söta bondhundarne på honom. Ingen skällde på Anders; han var inte fattig han! Där hade han nu, för det han hjälpt den där Anders. Tack skall du ha, Lars — du fick det fett, hva? Gertru’-Dea visste sig ingen lefvande råd för matbitarne. Alla matmoror sade nej, och nu måste hon skicka en unge till Anderses Greta Kajsa så bittert det än var. Det gällde en kanna mjölk af den allra blåaste sorten. Men ungen kom hem igen om fem röda minuter: »hon var otäckt hvit i syna och sa’, att ni skulle ha tack för sist ... och bränvinet kunde ni begagna till grötväta, om det så skulle behöfvas nån’.» Nu snöt sig Gertru’-Dea i näfven och hårdrog gubben sin. »Jäkeln annacka», sade hon vänligt beskedligt och slog näfven i bordet, »och du har bjutt Anders Olsson på kaskar hela halfva vintern!» Lasse smög sig ut och träffade oförhappandes bakom knuten — Anders. Aldrig hade denne varit så lik en räf som den gången. »Vet du», sade han, »hocken som äger skogen där denne?» »Ä’nte din?» »Jo, dom säj’ så ... Men det är inte värdt, att du går dit och ... köper nån ved ... i min tid ... jag känner mina svin på gången ... åh, det är ett par sju hälsikes talande laddor du har, om jag får säga, hur jag tycker att dom ä. Är dom inte — hva? Därmed snodde han i väg, och Lars stod som ett mähä och stirrade efter honom länge och väl, innan han begrep. Hans själs känslor voro obestämda, men inte voro de glada. Han stod bakom knuten och mumlade, medan han lyfte sitt förskinn på ena sidan:
Det är möjligt, till och med sannolikt, att i synnerhet det förra af dessa mina förslag skall möta ett starkt motstånd från detsega vidhållande af gamla föreställningssätt, som naturligt alstras och underhållas af en ständig vana, icke minst bland dem som hafva ungdomens undervisning om händer, men jag har under en föregående icke så kort riksdagsmannabana redan haft flera erfarenhetsbevis derpå, att andra förslag till förändringar som stridt emot en ännu rådande mening men haft rätt och sanning för sig, oaktadt föga utsigt till framgång i början, likväl genom förnyade framställningar, slutligen lyckats att i mån af upplysningens verkan på det allmänna tänkesättet besegra än svårare hinder, än dem som i verkligheten bär kunna möta; hinder, som till en början förekommit mången såsom nästan oöfvervinneliga. Jag anhåller om remiss häraf till allmäuna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet. Stockholm den 14 November 1865. L. J. Hierta. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr Widell, GllSt., om eftergift, till förmån för staden Marstrand, af Kronans rätt till danaarf efter der aflidne Bagaren Gustaf Schröder. Genom ett den 3 Juli 1865 efter Bagaren .Gustaf Schröder och dennes hustru Sofia Magdalena Schröder, af Magistraten i Marstrand förrättadt arfskifte, har blifvit bestämdt: dels att Herr P. M. Hägg, i sin egenskap af ende och rätter arfvinge till hustru Schröder, skall erhålla hälften af makarna Schröders qvarlåtenskap, sådan densamma vid Bagaren Schröders år 1851 timade död förefunnits; dels att, emedan någon efter Bagaren Schröder arfsberättigad person icke sig anmält eller vore känd, andra hälften i boet, — bestående af dels lösören, dels fastighet, — efter bouppteckningsvärde uppgående till 528 R:dr 3 öre, kommer att såsom danaarf Kongl. Maj:t och Kronan tillfalla.
och pröfvat, har profvet aldrig utfallit lika och kommer aldrig så göra heller. Låt oss se närmare till. Men först några utomordentligt fa ord om medvetandets indelning. Våra medvetenbets-yttringar eller förnimmelser äro af två slag — sinnesförnimmelser och tankar. Allt som ses, höres, luktas, smakas, metoderna derför, hur de nu pröfvatkännes och af muskelsinnet uppfattas är sinnesförnimmelse, sensation; allt det öfriga är tanke. Och s&amp; äro vi redo för en diskussion om den rätta metoden. Jag har påstått, att det finnes två väsentligen olika metoder: den fysiska, som växt upp ur den hvardagliga, och den metafysiska. Skilnaden mellan dessa två torde, till en början, bäst klargöras genom ett exempelr ju trivialare dess bättre. Man tillskrifver en boströmiansk lärare följande resonmang: &gt;Folk slå knut på näsduk för att säkrare minnas; * men det är dumt; ty då ha de först att minnas knuten, och sedan, hvad knuten betydde, det är två ting i stället för ett » Gent emot sanningen af denna historia ställer jag mig nu * gerna som tviflare, men det hör mindre hit Förfaringssättet är typiskt Ej derför, att boströmianen resonnerat fel, det är ingalunda typiskt; utan derför, att han litat på sitt resonmang utan att nnderkasta det kontroll af fakta, af sinnena. Eller ock har han verkligen kontrollerat, men förkastat sinnenas utslag; liknande dervid, enligt Spencer, skolgossen, som, oaktadt han vid pröfning finner lösningen af sitt problem falsk, likväl envist vidhåller, att den är riktig — läraren må nu anse honom för oförskämd eller dum. Naturvetenskapsmannen deremot fordrar, att hvaije förståndets akt skall granskas af sinnena; om sinnena döma den falsk, så är och blir den falsk, ty högre domstol gifves icke. Vi kunna tänka oss en naturvetenskapsman, eller hvem som helst för resten med sundt förstånd, vederlägga boströmianen ungefär så här.
Memorial, i anledning af dels erhållna återremisser, dels Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, rörande en del af de i Utlåtandet No 141 behandlade frågor om statsbidrag för vägförbättringar, brobyggnader, kanaler, vattenaflappningar och andra arbets/öretag. (R. A.) Utskottets uti 14:de, 36:te och 49:de punkterna af ofvanberörda Utlåtande gjorda hemställanden, hvarigenom Utskottet afstyrkt bifall till framställningarne om statsbidrag för väganläggning från Bolmens strand till Wieslanda jernvägsstation i Krono bergs län, för kanalbyggnad mellan Norasjön och Fåsjön i Örebro län samt för sänkning af Ifösjön i Christianstads län, hafva blifvit gillade af Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, hvaremot berörda punkter blifvit af Bonde-Ståndet till Utskottet återremitterade. Då dessa punkter sålunda äro genom tre Stånds sammanstämmande beslut ofgjorda, Stals-Utsbottets Memorial N:o 168. 3 kunna de af Bonde-Ståndet härutinnan beslutade återremisser icke föranleda till någon vidare åtgärd. Beträffande 17:de punkten hafva Presteoch Bonde-Stånden bifallit Utskottets hemställan, att Rikets Ständer, i och för den numera fullbordade brobyggnaden öfver Umeå eif måtte, under vissa af Utskottet föreslagna vilkor, bevilja ett ytterligare lån, stort Tjugotusen Riksdaler, hvaremot samma hemställan blifvit af de öfriga begge Riks-Stånden afslagen.