Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I städerna kunna de naturligtvis ännu mera uppdrifva sina inkomster, ehuru dessa sällan af lön och praktik uppgå till öfver 12 å 1500 kr. årligen. Barnmorskans arbete är i hög grad slitande, och krafterna aftaga snart. Behofvet af en pensionsinrättning har därför länge varit känbart. Man har också bildat en enskild sådan, hvars kapitaler f. n. uppgå till omkring 30000 kronor. Men man hoppas, att staten skall ingripa till barnmorskornas förmån. V i d allmänt barnmorskemöte i Stockholm 1888 afgafs till konungen en med 1315 underskrifter försedd petition i detta syfte, och frågan har sedan varit före i riksdagen. Riksdagen har skrifvit till k. mt om saken, och det ligger nu i regeringens hand att till riksdagen inkomma med förslag om en pensionsinrättning för barnmorskor, hvarigenom dessa på sin ålderdom kunna frias från nöd. Somliga kommuner gifva sina gamla barnmorskor pension, men på många håll i landsbygden sitta dessa kvar, långt sedan de af ålderdom blifvit odugliga att utöfva sitt yrke. Kommunen, som icke vill gifva pension, skäms för att låta barnmorskan komma på fattigvården, sedan hon slitit ut sig. Hellre låta de sina hustrur bli vanvårdade. Barnmorskorna, hvilkas antal i själfva verket enligt senaste offieiela uppgift (1889) uppgick till omkring 2,508, däraf 177 i hufvudstaden, ha under de senare åren börjat organisera sig i syfte att höja kåren i alla afseenden. Man har därför bildat barnmorskesällskap i de flesta större städer och orter. Flere af dessa sällskap fungera dessutom som sjukkassor. Det första sjuksällskapet bildades i Göteborg 1885, det andra i Stockholm 1886. Kåren har ock sitt eget pressorgan » Jordemodren ». * Barmorskan har ett stort ansvar, icke allenast moraliskt, utan äfven juridiskt, och hon kan ställas till åtal, där hon icke med skicklighet eller nit uppfyllt sitt kall. A n - gående ansvarslagen för barnmorskor hänvissas till reglementet af den 28 nov. 1856 med senare ändringar. Intill 1887 skulle barnmorska äfven vara edsvuren.
Då hemställde Hr Gr. o. Landtm., om Std ville åtskiljas eller icke, men Std svarade då, att det icke ville åtskiljas. Den omtalade öfverraskningen förstår jag icke. Jag liar hört att flere ledamöter trott, det frågan icke skulle förekomma i afton, men jag vel deremot, att ledamöter inkommit till staden, i öfvertygelse att Betänk, skulle i dag företagas, och för dessa blir upskofvet naturligtvis en öfverraskning. Härvid yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han hade tänkt att till öfverläggningens slut upskjuta besvarandet af Hr Cederschiölds framställning, men nu, då flere talare anmält sig samt Gr. Björnstjerna uttryckt samma tanke som förut blifvit yttrad af Hr Cederschiöld, utbad sig att derå få svara, att han ej kunde annat än vara tacksam för den välvilja, som emot honom velat göra sig gällande, men att han sökt att under de befattningar, som varit honom updragna, upfylla sina skyldigheter, såvidt icke svårare sjukdomsfall dervid utgjort bestämda hinder, hvilket nu visserligen icke var förhållandet. Från den af Hr Cederschiöld omnämnda synpunkt kunde således icke någon framställning af Hr Gr. o. Landtm, göras, men han hade ansett sin skyldighet vara, att för It. o. Ad. tillkännagifva den, såsom han trodde, temligen giltiga anledn.-n till sin förmodan, att ifrågav:de ärende ej skulle kunna förekomma förr än så sent på aftonen, att E. o. Ad., som då ogerna företog ärender af så omfattande beskaffenhet som härvid var i fråga, förmodligen ej ville företaga detsamma.
Dess och Rikets Kommerse-Kollegium att inkomma med det yttrande, hvartill Rikets Ständers Revisorers afgifna Berättelse om granska ningen af räkenskaperna för och förvaltningen af de under Kollegium ställda fonder och medel för åren i843 och 1844 kunde föranleda. Till åtlydnad af högstberörde nådiga befallning, får Kollegium i underdånighet anmäla, att denna Berättelse icke innefattar något, som påkallar yttrande å Kollegii sida, utom hvad angår den af Revisorerne gjorda anmälan, att redovisning ännu> icke blifvit upprättad för det belopp af 16,600 R:dr, som Kollegium från Riksgälds-Kontoret lyftat för anskaffande af de vid allmänna Navigations-Skolornas organisering erforderliga instrumenter och höcker m. m. I afseende på detta förhållande har Kollegium skolat i underdånighet upplysa, att en längre tid åtgick innan de, dels inom Riket och dels å utrikes orter, beställda instrumenterna kunde erhållas, samt att, sedan de omsider tid efter annan, kommit Kollegium tillhanda och blifvit vederbörande Navigations-Skole-Direktioner tillställda, Kollegium, innan ordentliga förteckningar derå blifvit af Direktionerna uppgjorda och till Kollegium insända, icke varit i tillfälle att för ofvannämnda, i Riks - — \l — gälds-Kontoret lyftade, belopp låta uppgöra och afgifva redovisning, hvarom likväl, då hinder deremot ej vidare förekommer, Kollegium med första skall gå i författning. Kollegium framhärdar med djupaste vördnad, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl, Maj:ts underdånigste, tropligtigste undersåter och tjenare, C. D. «iOGiMA\. J. N. BORELIUS. Stockholm den 26 Januari 1846. Rob. Engelke. 6 TILL RIKETS HÖGLOFL. STANDER, ANGÅENDE panco-IPerkft, af Riket*' Ständers Revisorer År 1845. STOCKHOLM, 1846. Tryckt hos P. A. Norstedt & Söner, Kongl.
Ä 1668 utfärdades, och icke eller ken samma dag eller den 21 Sept. 1668 öfwer Banque, § Fullmägtige, Commissarie»: och Betjening utfärdade Stat, finnas undertecknade af andra än däwarande Landt - Marskalken Friherre sokn» (^IlenUjnkim, Biskopen 6 aralius j Talemannens ställe, och Borgare - Ständets Taleman Borgmästaren Olof lidner; ej heller den ät sockrirn kötrer ä ett Ba»co - Commissarie Ämbete ftr Den 4 October. iZ6z för Adeln meddelte Fullmagt, af andra än' nytznämnde ^ SkändF Talemän: och detta allt en dag tidigare än Banco - Ordningen af dcn 22 Sept. dä G-rån» ticns werka» wid Förwaltningcn ju icke sä hastigt som inom ckt dygn mätte warit förglömd; ocksä är i berörde Stat riomi^stirn utfördt hw.lka wörö Fullmägsige och CommiH-ikier för de Tre Stänbcn, men alldeles ingen för Bonde - Ständet: och lärer derutom täiuli» gen allmänt wara kändt, huru litet cllcr alldeles icke denne sä kallade Garanti gjorts wcrkande, dä wid flc-e framfarne Riksdagar frägor warit om Bonde - S!än, dets intagande i Secrcta Utskottet, hwaraf de tiders Banco Deputation utgjorde ett Utskott. Dock detta allt, säsom i början är nämndt, icke anfördt i afsigt att motsäga nu egenteligen i fräga waraude ärende ej heller af annan anledning, än den en af mig alltid hdgagtad Ledamot och Män sjelf behagat gifwa. Friherre Leöerström, ^acob. Cn wärd Ledamot har sagt, att nu, medan wi äga en sä widt extenderad Sedelstock, skulle det mbjligtwis icke wara rädligt, att medgifwa Bonde - Ständet ett mera gällande omrbstningssätt.
Friherre Rudensköld, Thure. 305. von Lingen, Fulltnägtig Grefve Piper, Eric. 327i ■— af Wetterstedt, Eric. 673. Herr Gyllenspetz, Fullmägtig Grefve Gyldenstolpe, Ulric. I412. — Danckwardt, Carl Gustaf. 1435- — Hammarfelt, Fullmägtig Friher re Rålamb s Claes. 2021. Herzenhjelm, Carl Jahan. 2053. Stjernsvärd, Carl Georg. 2071. af Pettersens, Herman. 2152. af Vhr, Carl. 22 23. Ekorn, Pehr. 1 BevillningsUtskcttet; N:o 60. Grefve Mörner, Gir/ Stellan. 105. —. c/ Ugglas, Gustaf. Den 13 Mars. g 1 N:ö 217- Friherre Reuterholm, Fullmägtig Friherre Schwerin, G, N;o x055. Herr Bråkenhjelm, r-7. A. 1508, Tham, Wollrath. 1557. - Dnijva, Thure. 1736. Hallenborg, Fullmägtig Hert Coijet, Adolph. 1824. no» Törne, Michaél. 1846. Fock) Berndt Wilhelm. 2012. — Hiort af Ornäs, Fullmägtig Herr Uggla, Göran, 2 115. „ Edelstam, Gustaf. 2188. af Klinteberg, Wilhelm. 1 Lag* Utskottet. N o ro6. Grefve Strömfelt, Hans Fredric. Friherre Fullmägtig Friherre Leijonhufvud, Abraham. Herr Liljehök till Gällared, Fullmägtig Herr Lagerheim, Otof jjohan. 2182. Manner stam, Johan, Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham, anförde till Protocollet följande : Jag anhåller att få fästa Eders Excellences Herr Grefveos och LandtMarskalkens och Höglofl. PJdderskapets och Adelns uppmärksamhet
I Grundlagen är stadgadt, hvilka slags ärenden tillhöra hvarje expedition; och om denna föreskrift icke blifvit behörigen ia k Hagen , hade Utskottet bort det anmärka, och målet till sitt behöriga forum, som är RiksRätt, hänskjuta. Det af en dess Ledamot anförda skäl, att Utskottet ej hänskjulit målet lill RiksRätt, emedan det troligen blifvit utan påföljd, kan jag ej godkänna, ty forum för ett måls behandling måste väl ej bestämmas af den förmodade påföljden, 34 u. 10* Den 24 J lil ii f. m. utan af målets beskaffenhet, hvilket i detta fall innefattade ett fel, begångit emot Grundlagen. Jag lemnar derhän, i saknad af frågan upplysande handlingar, om det var rätt eller ej, att det anmärkta målet föredrogs i EeclesiastiqueExpeditionen; men då Betänkandet upplyser, att äfven i KammarExpeditionen blifvit föredragit lika beskaffadt mål rörande samma slags hemman, som det Herr von Printzencreutz i förstnämnda Expedition föredragit och genomdrifvit, så är det gifvit, att ettdera varit orätt, och således klart, att antingen Herr von Printzencreutz eller Föredraganden i KammarExpeditionen misstagit sig. — Icke eller kan jag medgifva, att 107 §. RegeringsFormen ej kan tillämpas mot Herr von Printzencreutz af den orsak, alt han, såsom blott ExpedilionsSecreterare, ej kan utan ransakning och dom skiljas från Embetet. Om ett sådant skäl vore gällande, och således icke hvar och en Föredragande kunde träffas af 107 §, så kunde man förordna en ExpeditionsSecreterare till Föredragande i alla de fall, då man ville genomdrifva en lagstridig eller skadlig åtgärd. Men 107 §. kan äfven mot en så beskaffad Föredragande tillämpas, på det sätt, alt Ständerne bos Kongl. Maj:t anhålla, att denna Embetsman alldrig vidare må lill Föredragande förordnas.
187 här nedan är vordet upptaget*, samt att första punkten uti 167 §:n undfår följande lydelse: “Effekter, upplagda på extra vågar eller lastage-platser, de der icke äro med vederbörliga privilegier och ansvarige embetsman försedda, få ej till belåning antagas*. De för beläning af tackjern uti 170 §. af reglementet upptagne stadganden, deruti någon ändring icke är vorden föreslagen, 4:o torde fortfarande få gälla till efterrättelse; med den jemnkning af redaktioneu uti samma §:s 2 morn., 5:o att orden. “Kongl. Kammaroch Bergs-kollegierna samt Stats-kontoret* utbytas mot: •'•vederbörande embetsverk hvari - Banko-Ulskotlets Betänkande, IS:o 24. 9 hvarigenom, i händelse någotdcra af bemälde kollegier komrae att upphöra, hinder ej må uppstå för stadgandets tillämpning. Nämnde moment skulle, om detta bifalles, lyda sålunda: “låne-beloppet, som töre slutet af hvarje år fastställes till grund för det nästpåföljande årets utlåning, bestämmes af fullmäktige, med afseende å konjunktur och öfriga omständigheter, till högst två tredjedelar af det pris, som årligen, för hvarje bergslags särskilda tillverkningar, såsom lösen för kronans tionde-tackjern af vederbörande embetsverk fastställes.4 För lån mot pant af silfver och guld, jern, koppar och andra vågförda effekter samt tackjern är, uti reglementets 172 §., förlaget bestämdt till 3,500,000 r:dr banko. Detta förlag har visserligen icke under den efter sednaste riksdag förflutna tiden varit till fullo upptaget-, men som enahanda förhållande de kommande åren icke är att emotse, samt denna, förut till beloppet oinskränkta, rörelse lemnar full säkerhet för de ulgifna lånen, hvilka, livad dem på jern och öfriga vågförda effekter angå, upptagas på kort tid 5 hemställer Utskottet 6:0 att 172 §. i reglementet må förblifva oförändrad. Utlåning mot pant af jLune-banhn-obligationer.
Och ni behöfver ju inte säga till er son heller, hvem det är, som vill bestå pengarna. Säg, att det är en anonym socialist. NIELSEN. En anonym socialist. Ja, frun kan vara alldeles lugn för min mun. Jag ränner inte med sladder. Hvad skulle väl jag gamle man tala om (I det Leonora följer honom till dörren.) Ja, August, han har ju nu en så faslig lust till det ... (Går.) (Emilie kommer in från kabinettet.) Elfte scenen. EMILIE. LEONORA. EMILIE. Var det löjtnant Bruun, som gick först nu? LEONORA (något bragt ur fattningen). Nej – ja – jo, det var Max. Vi hade litet att tala om. (Emilie tiger. Leonora nervös.) Hörde du något? EMILIE (kallt). Nej, du kan vara alldeles lugn. Löjtnant Bruun kan för mig få säga allt, hvad han vill. LEONORA (obesväradt). Max och jag är så gamla vänner, förstår du. EMILIE. Jag förstår, Leonora. Jag tror jag börjar att förstå. (Leonora ser forskande och litet ironiskt på henne.) Tolfte scenen. DE FÖRRA. HANS. (Hans kommer in från entrén. Räcker i förbifarten flyktigt handen åt Emilie och går fram till Leonora, som bereder sig att låsa sekretären.) HANS. Du ser så betänksam ut, Leonora. Och sekretärens allra heligaste öppet Har du också affärer? LEONORA (förströdd, i det hon med en hård smäll låser igen klaffen på sekretären). Ja, jag har också några små affärer. Andra akten. (En vecka efteråt. Samma rum. Eftermiddag vid half femtiden. Midt på golfvet i förgrunden ett tebord med engelsk servering. Eld i kaminen.) Första scenen. LEONORA. KATRINE. EMILIE. (Leonora sitter vid brasan på en låg pall och ser in i elden. Emilie i en länstol nära henne studerar »The Queen». Katrine står framme vid bordet och serverar sig te.) LEONORA
För min del kan jag åtminstone icke neka till, att jag till alla delar måste instämma i den princip, som ligger till grund för Konungens Propos., eller att det för båda Rikena är af stor vigt att aflägsna det tillfälle, då en dylik styrelse skall träda i verksamhet, den må till personalens antal vara sammansatt huru som helst, intill den tidpunkt, då ingen annan utväg finnes. Men är man ense om att detta mål bör vinnas, så blir andra frågan, huru det skall vinnas. Den Kongl. Proposins lista § Mom. 1 innehåller, att vid de tillfällen, då det hittills tillkommit Sveriges och Norges Interimsregering att förestå Rikenas styrelse, skall Throuföljaren såsom Regent Riksstyrelsen under tiden föra. I detta afseende tyckes tankarne i allmänhet icke vara stridiga. Så långt medgifver man den föreslagna förändringen, men härvid, säger man, hade ock förslaget bordt stanna, och man vill således hafva gjort till skyldighet för Regeringen att stanna på halfva vägen. Men huru kan val sådant begäras? Och månne ej Regeringen derigenom med mera skäl skulle hafva ådragit sig förebråelsen, att hafva alldeles förbisett det lått inträffande fall, då äfven Thronföljaren är ur stånd att utöfva Regeringen? Ty äfven härom erfordras en bestämmelse; Den 18 Februari f. m. 453 och huru beskaffad bör den då vara? Är man ense om olämpligheten af den frän båda Rikena sammansatta Interims-regeringen, och vill man således vid frågans besvarande fortgå till det mål, att behofvet af en så beskaffad Begering så långt som möjligt aflägsnas, så är svaret ganska lätt, nemi. att, vid hinder för Thronföljaren, Styrelsen updrages åt den honom närmast arfsberättigade Arlprinsen. Detta öfverensstämmer äfven med hvad Unions-komitén i en enda allmän sats sålunda uttryckt, att vid alla de tillfällen, då Konungen icke kan utöfva Regeringen, den skall öfvertagas af den lill Thronen närmast berättigade Prins, som dertill ari tillfälle, hvilket naturligtvis innebär, att Thronföljaren alltid är den i första rummet sjelfskrifne.
D å herr Svensén som sagdt anser många af de nu rådande missförhållandena bero på ett ojemt antal af manliga och qvinliga åldersklasser, föreslår han, att åldersgränsen Denna gräns bör dock ej blifva liktydig med manbarhetsåldern, då båda äro utvecklade, utan den ålder, då de båda nått full fysisk styrka. H r S. anser, att då en sådan ålder ej kan ur allmängiltiga grunder bestämmas, måste man stanna vid de civiliserade folkens allmänna myndighetsålder 21 år. Denna reform skulle vara ytterst lätt att genomföra. Ändringarna i Sveriges lag skulle nästan endast blifva förenklingar och uteslutningar, giftomannarätt och målsmansskap skulle bortfalla af sig sjelfva utom för den omyndiga makan. Tills vidare torde nämligen, i fall en dylik reform komme till utförande, undantagsvis för qvinnan (såsom nu förmannen) äktenskap böra beviljas efter aderton år, och en sexårig öfvergångstid fastställas, svarande mot de qvinliga ålderklasserna 15 — 2 1 år. Detta om förslaget. Följderna af en dylik reform skulle i socialt hänseende blifva en ändrad » milieu » till qvinnans förmon, vidare skulle hon få fritt val, skulle kunna på alla lifvets områden ställa högre fordringar på mannen, skulle ej behöfva fiska efter män, ej behöfva trängas med mannen på alla områden och skulle ej såsom omyndig kunna tvingas till giftermål. Frågan om gift qvinnas eganderätt skulle förenklas, då endast fullmyndiga kontrahenter skulle komma i fråga. I sedligt hänseende skulle följderna bli ännu betydelsefullare. En högre uppfattning af äktenskapet skulle göra sig gällande, då denna lifvets vigtigaste förbindelse ej finge ingås af omyndiga. » Handskemoralen », eller den rena q v i n n a n 3 anspråk på mannens sedliga renhet, skulle ej längre bli en utopi. Det skulle bli svårare för männen att utom äktenskapet fylla sitt behof af qvinnan; j u flere qvinnor som bli gifta, j u färre falla för frestelsen. Prisen på lastens marknad skulle stegras och då- liga mäns ställning försvåras genom det sociala tryck, som då lättare kunde mot dem utöfvas.
Ni tar väl inte illa upp att jag först skulle vilja se litet förfriskningar, innan jag talar, då det är för er skull jag gjort den långa resan och inte ens unnat mig så mycken ro som att äta middag, innan jag sökte upp er. Brauner vred sig oroligt på sin stol. Han ringde. – Bär hit konjak, vin, frukter, bakelser! Ni får inte undra öfver om jag är en smula nervös i afton; men för att säga sanningen rent ut så har ni verkligen kommit en smula olägligt. Jag ger i afton en stor soaré för damer och herrar ur societeten och väntar mina gäster hvilket ögonblick som helst. Var derför af den godheten att så fort som möjligt låta mig få veta hvad ni har att meddela mig. – Nå, kort och godt; vi äro på god väg att förlora spelet! – Store Gud! Hvad säger ni? Åh, så farligt är det väl ändå inte. – Arbetaren Strömberg begick sjelfmord i går. Han drack ur en flaska saltsyra, som han stal hos mig. – Och ni kunde naturligtvis icke förhindra honom? frågade Brauner med ett besynnerligt leende. – Nej, jag varnade honom, men det hjelpte inte. – Nå, då är ert samvete lugnt för den olyckan åtminstone. Och nu säger ni: »vi äro förlorade», då jag i ert ställe skulle säga: »nu äro vi säkrare än någonsin.» – Men Strömberg hade först anförtrott allt hvad han visste åt – en detektiv. – Aj f–n! Åt en detektiv?! – Ja just! – För tusan, det var allvarsamma saker! Hvad skall man nu taga sig till? Hvad har den der detektiven egentligen fått veta? Jag kan inte tro på någon öfverhängande fara. Och mina gäster, som jag måste taga emot. – Jag ser, att ni tycks fråga mera efter er fest än er egen säkerhet. Jag har gjort mig besväret att resa en lång väg, för att gifva er en varning i tid – och ni, ni har ej tankar för annat än nöjet. Begriper ni då inte, att vi måste rådslå nu ögonblickligen om en plan, så att vi inte genom någon oförsigtighet förråda oss. – Ja visst, ni har alldeles rätt. Men om jag nu skulle försumma mina gäster, så vore detta också en faute.
FRU VINGE. behöfver inte krypa bakom någon annan. Han kan själf stå för hvad han säger. Om han ett ädelt mål i sikte. blottar uselheten, så är det därför att han har GROT. Synd att han inte blottar det en smula också! FRU VINGE. roll utspelt. Han skall nog göra det, och då är din Det är du, som trängt dig på honom. Richard Men hvem är det som står risken för dem, Och hvem var det som räddade ditt företag talang du nu lefver? Hvem är det, frågar jag? 155 GROT. Hå hå, det får vi väl se! RICHARD (som inkommit). Ni tycks börja tidigt i dag. GROT. Jaså, där är du ändtligen. RICHARD. tycks det. Tids nog för att få njuta af familjelyckan, FRU VINGE (går till honom). God morgon, min käre gosse. Hur mår du? RICHARD. Jo tack! FRU VINGE. Du är så blek. GROT. Det är ju i sin ordning, när man är ett geni. RICHARD. Eller då man haft roligt kvällen förut. FRU VINGE. Du hade då roligt i går? RICHARD. ädelt mål i sikte? Ja. Hvem var det annars, som hade ett 156 FRU VINGE. Du själf, Richard. RICHARD. bara, det är onödigt att öfvertyga min ärade morbror om det. för länge se'n äro ense om. Tackar för komplimangen! Jag tycker Det är en sak, som vi båda GROT. Ja visst. RICHARD. det raserande, han det reparerande elementet, jag kritiken, han tron. Vi ha gjort GROT. så det gjordes upp. Om jag inte missminner mig, så höll du på tron den tiden, fast du sedan sadlat om och kastat dig på kritiken. RICHARD. tron, för att den inte skulle vara alldeles orepre hvad gör det, bara publiken är road och vi få sälja ett och annat lösnummer! För prenuOch så förbarmade du dig öfver den stackars Ja, det vill säga, det var då inte riktigt upp det där en gång för alla.
I elit nemligen, sorn egentligen rörer det sått och da villkor, under hvilka Riksens Ståndet1, genom de under deras uteslutande disposition stående penningeverk, vilja medverka oell deltaga i Discontutredningen, behöfs för gilltigheten af Riksens Ständers beslut, såsom sådant, ingen annan åtgärd af Kongl. Majit, ån blott att på Riksens Ständers eller deras Fullmågtiges derom gjorda underdåniga anhållan till allmän kännedqrn kungöra samma beslut. Meri pä det ntt delta beslut måtte ärnå en ofelbar verkställighet, orh den, sorn finner sin rått genom en bokstaflig verkställighet af samma beslut förminskad, icke må kunna göra deni laglig väg säker och gällande, samt derigenom tillintetgöra hela den af Riksens Ständer utkastade plan, behöfves efter den beskaffenhet förslaget nu har, i flere afseenden } ett undantag ifrån, eller ers ändring och suspension af gällande Lagar, hvil>j ken åter ej kan äga ruin, utan genom K.onun» Den 2 Junit, 93 gens i laglig ordning meddelte sanction till Riksens Stånders beslut derom. Jag är fullkomligen ense med Friherre Cederström deruti, att detta år cn fråga, sorn bör af Lagutskottet beredas, men då delta kanske skulle fordra för lång omgång och tidsutdrägt, får jag underställa, om det ej kunde vara tillräckligt, att beslutet, rörande denna punkt, blef sådant: att de villkor för möjliga verkställigheten af Riksens Ständers beslut i detta ämne. som afse förändring och upphäfvande af, eller undantag från, gällande allmän Lag, skola enligt Grundlagen underställas Kongl, Maj.ts Nådiga stadfästelse, och Kongl. Maj;ts Nådiga svar afbidas, på det att, i händelse denna stadfästelse icke skulle följa, målet då måtte kunna ännu å denna Riksdag företagas till förnyad öfverläggning, och beslut fattas, ledande till en i alla händelser ofelbar verkställighet. Friherre Boije: Grefve Spens har förekommit mig.