Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Riks. dags Ordningen och ri. §. af den af Riksens Ständer fastställde Ar.swarighets Lag, Stats, Rädets Ledamöter, Föredragande och Konungens Rädgifware i Commando-mäl wero frikallade frän all answarighet för deras Embetens utöf. ning intill den dag dä innewarande Riksdag tagit sin början, fä Riksens Ständer härmed denna förklaring till Eders Maj t i underdänig. het öfwerlämna. Riksens Ständer framhärda rc. vppim ock goäk!ni1 Kor sllr 8ktnäen <lro ä OKoker iZl». Stormägtigfte Allernädigfte Konung. ^^ä Eder Kongl. Maj:t i Näder täckts förordna Stats-Comisiarien NFrödelius, att wid denna Riksdag gä Stats utskottet tillhanda med upplysningar wid handläggningen af de ären, der, som tillhört Stats-Utskottets befattning, hafwa Riksens Ständer med anledning af Stats. Utskottets anmälan af den utmärkta oförtruten, het, hwarmed bemälte Stats. Comisiarie Utskot. tet biträdt, samt äterkallande i minnet af de förtjenster han, i egenskap af Secreterare i Stats-Utskottet, wid sistledne Riksdag inlagt, beflutit, alt af de till Riksdags kostnaderne an« singne medel, honom en Gratification af 400 R:d. Den 6 October. 283 R-d. tilldela utöfwer det honom anflagne Traktamente och Resekostnad, om hwilkens Summas utbetalning Riksens Ständer anhälla, att Eders Majtt täcktes Nädig anordning utfärda. Riksens
Början af' 20 §. skulle erhåll 1 följande lydelse; Fattigvårds-Styrelsen besörjer uppbörden af alla af gifter för fattigvår ds-behof vet, och för uttagande af oguldet till kott, hvarom i föreskrifven ordning är å Socknestämma beslutadt samt restlängd i Socknestämma uppläst och erkänd, skall genast o. «. v., enligt Utskottens förslag. Uti 2 mom. af 23 §. skulle orden: I allmänhet böra tilläggas framför de ord, hvarmed morn., enligt Utskottens redaktion, börjar. 3 morn. af 23 §. skulle erhålla följande lydelse: På de orter, der gar - Trot. Utdr. d. 13 Mars 1841' nisoner eller Kronans varf eller verkstäder äro] förlagda, bör Kongl. Majit och Kronan deltaga i fattigvärds-afgifterne till det belopp, som efter billigheten bestämmes af Kongl. Majit, sedan vederbörande deröfver hörde blifvit. 1 slället för 24 §. skulle följande §. införas: Inflyttar eller anmäles till inflyttning frän ett fattigvårds-samhiille till annat, någon, som saknar arbetsförmåga eller känd laglig utväg till bergning, då må sådan person icke antecknas i mantals-längden i inflyltningsorten utan medgifvande af Fattigvårdsstyrelsen derstädes. 26 §. afsiogs. Uti 1 mom. af 27 §. skulle orden: så vidt den sker inom Länet, der det har sin hemort, uteslutas. Uti 1 mom. af 28 §. skulle ordet styrelsens utgå. 2 mom. af 28 §. skulle erhålla följande lydelse: öfver Konungens Befallningshafvandes beslut i sådane mål anföras hos Kongl. Kammar-Collegium besvär, hvilka inom 3o dagar efter erhållen del af beslutet , den dagen oräknad, då sådant skett, aflemnas till Konungens Befallningshafvande , som deröfver infordrar förklaringar och, sedan de inkommit, liandlingarne jemte eget utlåtande till bemäldte Collegium insänder. Vid slutet af 4 mom. i 28 §. skulle följande tillägg införas:
Men sa aktade jag allt detta inte annat an för lek allena, d$ jag fick vara hos min hjertans aldra kiiraste man. och när h m satt i vagnen hos Af detta yttrande drrfallcr det soni om dcnm afdelning vare skrifvcn efter iQg, da Agneta Ilter kommit i ro till Sitluna, möjligen Yn senare. Af manuskriptet s nei det ock som om anlcckningnrne f r h och med slutet danno i646 voro rkrifnn p i cn namn tid in dc IÖrogIlenda. hlotsitgnndc uttryck hiiidm dock en exakt tidsbesl3mning för sjclfbiogrnficns nedskrifvnnde, lirilkct 3fven Yr oväsentligt. Dc l i n p dialogerna hörn i nlln handelser alltid upphtlas shom ett temligen fritt Illerifvandc af samtalen, men iiro för den skull ej niindre karakliiristiska och rYrdrklla. mig, sa kände jag inte, att det var besvärligt. X r han d a frigade mig, huru jag behagade detta lefvernet, och om det icke vore bättre till att sitta i mormors hus i den lilla kammaren än sa här Ska pi % bondvagnar, d a svarade jag honom, att det behagade mig mycket bättre till att vara sa har hos honom, om det än vore tre g h g e r vxrre; och om jag sa Iange jag lefde fick vara hos honom, s i tycktes mig, att allt det jag derför stod ut, det vore mig lek och goda dagar; vill jag, för allt det som till är, inte vara i min lilla kammare, och om jag inte hade tankt till att sta ut i b&amp;ie ondt och godt med min man, sa hade jag aldrig dristat mig ihop med en soldat, derföre man I inte tänka, att detta ar mig besrärligt.
Skada blott, säger Lessing, att man ej så noga vet hvarken hvar förnuftet eller Christendomen sitter i honom! Hvad var det då för läror, som man så satte i skymmundan, och med varsam tystnad förbigick? – Skola vi ge ord åt denna tyftnad? – Eller som man, genom tusende förklaringar, hämtade ur Exegetikens vishets-brunn, sökte försigteligen ge en annan vändning, under förväntan att Upplysningen skulle komma i sin meridian, och Tidehvarfvet blifva moget att höra ett rent språk? Hvad var det för läror? Eller för att gå rakt på saken, hvad var det i synnerhet för en lära? Hörde den blott till Religionens utanverk, eller var det sjelfva grundvalen, än hvilken ingen annan kan läggas, Rom. 3: 11. Vi vilje tala ett rent språk. Denna Lära, som man ej vågade uppenbart neka, men som föreföll högst oläglig, emedan man ej rätt viste, hvad man skulle göra af den; denna Lära var ingen annan än den: att Guds Son, sann Gud, är uppenbarad vorden i köttet, har för oss lidit, dödt, uppstått, och dermed betagit döden sin udd och helvetet sin seger och försonat verlden med Gud – med ett ord: den sanna, himmelska Försonings-läran. Denna Lära är det, som i skriften lofvar salighet genom Tron på Christum. Denna Tro upphör man ej att predika, hette det. Men hvilken Tro? En historisk – som innefattade, att fyra tusen år efter verldens skapelse uppstod en Jude vid namn Jesus, af Gud utrustad med utomordentliga egenskaper, som predikade för menniskorna en ren Religion, frälste sina Landsmän från den Mosaiska Lagens band, offrade sig sjelf såsom ett tecken att inga offer mera behöfdes, lärde att ingen sinnlig dyrkan mer är af nöden för att försona Gud, återlöste menniskorna från mörker och fördomar – eller huru man förklarade Läran om en återlösning – och gaf sluteligen i sitt lefverne och i sin död de renaste moraliska efterdömen. – Rätt väl!
kvällshimmel rör sig längs de slingrande o c h stolrader majstången n i n g stå tinnar att ofvan ljuder klockringning. gissörens: plats! plan, o c h spändjupt terljuset en bit landskap v i d sjön i Västmanlands bergslag 1400-talet. Till fattiga till vänster ligger Sara-Lisa höger en backstuga, och hennes skymtar gafveln dotter och hans hustru. framför är r e s t. DEN BORTRÖFVADE JUNGFRUN ÄTERFÖRES AF TOMTARNE. ängel? » i slöjan s o m för att jag 3. JUNGFRU ROP VET. 4 bondPersson blick visar Jan sig emellertid P e r s s o n faller till Sedan glans. upp skogsfrun aflägsnat Älfvorna framträda tomtar, bortröfvade sig, g å r som på flickan. bländande ett ljusflod. Modern dottern till sitt b r ö s t. hela falla mynnar hvarefter processionen afsjungande Den trofast utom i fröjd armar, återvänder och i till den s o m efter dess svunnen Och dets allt portar, palats, klockorna tystnat, närmar sig en proaf munkar, D e n k o m m e r från och korgossar. den närliggande dalen, där skörden välsignats, att hålla gan, knä. gör att ha slags backstuo c h faller b e d j a n d e på slutat sin b ö n, går flickan älsklingsplats nio nunnor nere örter, på ängen för d e m h o n skall att En hennes riddare med g a n d e för att jaga. stugan, att spejar vinna. Då följe i c k e träffar De trofast. Klockorna börja å n y o. ringa. Då F o l k s k a r o r, riden, de utspelas i med samma alltid finnas och man tomtar. för oändligt inga goda I ljuset värld förgenom längesedan o c h där nyss en bevittnat, skiftande former, lyckliga utgång, makter den sagolans a g o v ä r l d af stora upphört i form af sagostaden att tro på sådana. framspränhan svurit henne, för att fortsattes älblommor är ut m o t en annan som skogen, N u återvända de kyrkobesökande.
Vid förnyad föredragning af Statssarnt Allmäuna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens, ej mindre dsn 1 t sistlidne Julii, under N:o 53, afgifna och, den 1 derpåföljde Augusti, pä bordet lagda Betänkande, angående Dykerioch Bergnings-anstalterna i Riket; än ock den t dennes, under N:o 95, meddelade och, deri rg derpäföljde e, rn., på bordet lagda Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorda anmärkningar; fann Ridderskapet och Adeln för godt gilla Summa Betänkande, med de förändringar sistnämnde Utlåtande innehåller; dock att 6 §. uti Utskottets Förslag till Bolags-Reg* lor ansågs böra utur nämnde Förslag utgå. Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D, Vid föredragning af Bevillningsutskottets Memorial, N:o 52, med Voteringsproposition, angående Bevillning af Kronö-Lotsar, godkände Ståndet denna Voterings-proposition, för att af förstärkta Stats -Utskottet genom votering afgöras. S. D. Vid förnyad föredragning afStatssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens ytterligare Utlåtande, N:o g6, i fråga om Städernas Inqvarterings-besvär, fann Ståndet, ilo Prat. Utdrag elun ap No v. i8ag. sorn redan bifallit Utskottens, } denna fråga, förut afgifna Betänkande, N:o 67, jemväl för « godt gilia det af Utskotten i Utlåtandet N;o 96 gjorda tillägg, S, D. BiföHs. vid förnyad föredragning, Stats-, och Bevillnjngs,Utskottens Utlåtande, N:o 97, angående åtskilliga åtgärder fiU befordrande af en bergslags inrättande i Norrbottens I.an, Från Välloflige Borgare-Ståndet* S, D, Föredrogas å nyo följande StatsUtskoUets Utlåtanden; N;o 306, angående disposittonen af de f. d. Allmänna Magazins-Inrättningeo tillhörande
Deras nyss fattade och i det föregående tillkännagifna beslut, utan fastmera dels att befordra dessas verkställighet, genom en skeende förändrad organisation af de sedan förra Riksdagen med högre aflöningsstater — dem Rikets Ständer icke bifallit — reglerade Embetsverk och Korpser, ”så att förut varande tillgångar kunde blifva tillräckliga,” hvilket hufvudsakligen afsågs och under tiden, i samma mån embetsoch tjenstemän afgingo, kunde och borde beredas, dels ock att att ytterligare förvara Rikets Ständers grundlagenliga rätt att, derest någon förhöjning blefve af nöden, ”taga kännedom af förslaget och yttra sig om anvisande af den i anslaget erforderliga tillökning,” hvarföre Rikets Ständer begärde, att definitiva fastställandet måtte till nästföljande Riksdagen uppskjutas. Och detta definitiva fastställande åter afsåg egentligen sjelfva organisationen af sådana EmbetsVerk och Korpser, men icke den dertill behöfliga tillökning i anslag, hvilken det ostridigt tillhörde Rikets Ständer allena att definitivt fastställa, örn den pröfvades nödig. Emot denna, efter min tanka, riktiga uppfattning af Rikets Ständers åberopade anhållan, kan, å min sida, destomindre medgifvas, att densamma, om än iakttagen vid de den 24 Januari 1835 och den 13 Januari 1840 atgifna rådslag, hvilka, såsom icke föremål för min talan, ej heller någotdera behöft af mig omförmälas, äfven skulle hafva blifvit efter ordalydelsen följd vid anmärkta tillfället den 9 December 1836, som af nämnde anhållan, utan i bestämd motsägelse till Rikets Ständers på samma gång anmälda beslut, in - 242 gen anledning kunnat hämtas alt tillstyrka Fortfarande af utgifter, hvilka Rikets Ständer, genom dessa beslut, pröfvat böra icke vidare ega rum och i frågorna hvarom således sjelfva besluten rätteligen måtte hafva bordt tjena till upplysning och efterföljd.
Det är icke tänkbart, om än Nationens hela manbara styrka ställdes under vapen, att vederbörligen, utan Flottor, försvara detta land 5 öfverflödigt vore derföre, att, med ytterligare reflexioner, angående sjöförsvarets nödvändighet i allmänhet, eller med kustförsvarets, i synnerhet, uppehålla Ridderskapst och Adeln, V» äga en dyrköpt erfarenhet i dessa ämnen, jag vädjar till den, och tili Konungens vishet, som skall bereda oss tid, till alla våra Miliiaira anstallters planmässiga förkofran, t raan af ds tillgångar sorn Rikets Ständer härtill kunna anvisa. Jag vill blott dröja ett ögonblick vid den af Herr Nordenschöld framställde tanka, att Flottornes sammanslagning till en Corps, snart vore att förvänta, och ätt ett sammanflyttande af alla Sjöstationerne till Carlscrona deraf skulle blifva en följd», till besparing genom Stockholmska och Görtheborgska Escadernes établisseraenters indragning. Att sammanslagning af dessa begge Corpser länge varit tillämnad, är bekant; vi afbida Kongl. Maj;ts nådiga befallning om verkställigheten deraf med ali undersåtlig vördnadjoch undergifvenhet, såsom bland annat ledande till begagnande af hela den militairpersonal, sorn finnes vid Örlogsflotta!^ och dervid nu Den ii Martil, 663 icke är fullt behöflig för den så betydligen minskade Flottan hvilken sjöförsvaret i hela dess vidd så väl fordrar; men att deraf hämta skäl till hela sjöstyrkans sammanförande på en punct, torde vara mindre förmånligt och högst betänkligt att tillstyrka. Dervid framställer sig genast: 1:0. Att Carlscrona är för långt aflägse från centralpunkten på föisvarslinien af Östra kusten, i Uplands skärgård der fiendtliga anfall från Åland, med största lätthet med skärgårdsfartyg kunna försökas; än längre är afståndet till
5 Jas, tills vidare utgå nied en sextondedel* riksdaler hamburger banko eiler silfver per läst, i stället för de å dessa orter lin ut fastställda högre konsul ad-afgi Iler, samt alt icke allenast den serskilda afgifleu för failvg, som passera sundet, utan ock lösen till konsulerne å nämnde orter för erlörderlige skeppshandlingar i alla de fall, då sådan för Norrska fartyg ej eger ruin, skall för Svenska fartyg upphöra; hvaremot nuvarande innehafvare af sistbemälde konsulater fått sig i nåder tillerkänd en af handelsoch sjöfartsfonden utgående ersättning för den minskning i inkomster, som nämnde reglering komme att medföra. Sedermera har Kommers-kollegium, under den 16 September i8{6, jemväl algifvit underdånigt utlåtande angående reglering af konsuls-dislrikteu samt om konsulers lönevilkor m. m, uti hvilket underdåniga utlåtande, sorn innehåller fullständig förslag till en sådan reglering, Kollegium, iiråga om konsulernas löneförmåner, bland annat, tillstyrkt, att eLl hkartadt förordnande med det, som innefattas uti högstberörde nådiga bref af elen ta Juni 184Ö, må for alla konsuls-distrikterne meddelas i sammanhang med ifrågavarande reglering. Och har, sedan Kongl. Norrska Regeringen blifvit i ämnet hörd och sig i underdånighet yttrat, Kongl. Maj:t uti nådig remiss af den 7 sistlidne April anbefallt Kommersekollegium att med ytterligare utlåtande i anledning deraf till Kongl. Majit inkomma.
Dessa tullsatser på risgryn och malen krita äro, ehvad man vill vidkännas en sådan afsigt eller icke, ett ganska betydligt skydd för de qvarnar inom vårt land, hvilka utifrån måste hemta allt det råämne, det må heta paddy eller krita, som de förädla. För min ringa del kan jag ej inse, hvarför den ena mjöleller grynqvarnen skulle mera förtjena ett sådant skydd än den andra; den, som förmaler utländsk säd, mer än den, som förmaler den inhemska. Vill man följdriktigt tillämpa den grundsatsen, att en till omedelbar förbrukning bearbetad vara bör draga något, om än obetydligt högre, tull än dess råämne, emedan den har större värde, så kunde mjöl och gryn af sådan spanmål, som vårt land frambringar, bära en tull af t. ex. 50 öre per centner, d. v. s. i mot risgrynens och 2i gånger kritmjölets tull, såvida man ej hellre vill göra äfven dessa varor tullfria. Samma omsorg om tillgång på födoämnen har åstadkommit tullfrihet äfven för bröd och bouillon de poche samt ladugårds-produkterna kött, fläsk, smör, ost, ister samt ägg; ehuru man icke tvekat att för stats-inkomstens skull lägga en obetydlig tull på den fattiges oumbärligaste s. k. sofvel: sillen. Med omsorgen om den fattiges Hemlin i nyttUtskottets Betänkande JVs 23. 75 busta kan således leke tull-frilieten på ost, smör och ägg försvaras. Man förebär visserligen dagsverkarens dagliga bruk af ost. Men den ost, som till dagsverkskost utom Stockholm fortares, tynger säkerligen icke hårdt på handelsvågen. Den utifrån förskrifna Eidameroch Parmesan-osten stadnar på de förmögnares bränvinsbord, och den inhemska skummjöiks-osten i dagsverkarens skräppa, utan att någonsin korsa hvarandras väg. Utan fara för obillig prisstegring skulle man derföre, ifall inkomsten för staten beböfves, kunna på nämnda tre viktualieartiklar sätta en tull af t. ex. 1 öre pr Lika behöfliga, som födoämnen, äro äfven kläderna på kroppen.
Ir hvardera, en Cassörs-lön å 1,200 R:dr med åtföljande 100 R:d r tjenstgörings-arfvode samt 500 R:dr missräknings-penningar, en Bokhållare-lön i Sedel-Contoiret å /()() R:dr, 3:ne Contoirsskrifvare-löner dersammastädes ä 400 R:dr, samt ett Cassa-skrifvare-arfvode å 400 R:dr, eller tillsammans R: Ir 7,300, öfverflyttas frän ordinariestaten till Indragnings-staten, med skyldighet för Banco-fullmägtige att vid första CommisSarie-ledighet, genom indragning al en Commissarie beställning inom Depositions-afdelningen, bereda den ena Commissarie-lönens indragning, samt att, i alseende på de öfriga härigenom pä indragnings-stat öfverflyttade tjenster, indraga desamma, så snart Fullmäktige, elter alt förut vid hvarje ledighet hafva hört Commissariatet, finner Bankens göromål sådant medgifva. 2:o Att på Ordinarie Staten blad konst-idkare uppföras så väl en Garde des Medailles och en Brandmästare > med de för dessa befattningar af Utskottet på Supplementar-stat föreslagna löner af 200 R:dr för den förre och Prot. TJtdr d. 3o Sept. i8j£o. 65 3 150 R:dr för den senare, sorn en Pappersmästare vid Batikens pappersbruk, med samma anteckning, sorn för Bruksförvaltaren: uppbär lön å Tumba Bruks-stat. 3:o Att det på Ordinarie statens Sii.pplementar-stat uppförda anslag af 1,500 R:dr för Extract-arbeten, samt lönlöse Extra ordinat ie tjenstemäns uppmuntran förhöjes till 2,500 R:dr, dock med tillägg, att, så länge någon af de 11 på Indragnings-staten med extra lön uppförda Extra ordinarie!- icke till ordinarie lön befordrats, eller från sin innehafvande
R. S. O. 78- — Kiarö, Fullmägtig Grefwe L^arre, vric. 79. — Lendus, Fullmägtig Friherre vederström, Idure, Hof-Marfkaik, R. S. O. Ledamot uti Lag-Utffottet. H Led. uti g,nLo-Ut>?. c) Led« riti Oeconomie-lltfk. /j k ledior. 80. Grefwe von Duken, Ontiak, Oavailsr hos Hennes Ko-igl. Höghet Hertiginnan. 81. — Lsrk, Fuilw.ägtig Grefwe Dsrlsn, Dakisn, Ofwcrste Kammar-Iunkare, RS. O. a) 8z. — Lronstsclk, Otto, Ofwersie, R. S. O. 85. von kolen, -;xel, Kammmherre. 86. — Klamilion, ^c!o!j)k Duclvig-, Kammarherre, L) 87. — D5^ven!^L!m, Oustsf Garl DtLNria, L4gjor. R. S. O. 89. — von fföftksn, FullmLgtig Friherre Laner, 8vs.nm, Mafor. 90. — von ffiarmLNston, Darl, IVlajor. c) 91. ^— lOIiino, kekr, 5?) 92. — il örn af Åminne, Oullaf -46o!->K , Öfwerste. 94. — von Lckv/erkn, Lnr6c UKtHjs, Dlöneral-tVlLjar, R. St. K. Sw. Orö. s) 95. ^— sinelair, Fnllmagkig Herr Rofenst/orna, Olof, Ofwciste-Dieurenant. 5-?. S. O. 97. —- Ialkenker^ >'
På grund af gjorda anmärkningar, blef Stats Utskottets Utlåtande, N:o 152, ang. reglering af Allmänna Indragnings-Staten, vid nu förnyad föredragning, återremitteradt. S. D. Vid å nyo skedd föredragning af Jjagsamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUcskottens Utlåtande, N:o 28, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottens Betänkande, N:o 15, rörande väckt fråga, dels om föreskrift för Konungens Befallningshafvande att till Justitins-Cancelleren och Justitias-Omhudsmannen insända exemplar af Kungörelser, som Konungens Befallningshafvande utfärda, dels om inskränk Bih. till Ii St. Utdrag clan i Junti 1829, ning i Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet att kalla Länens Invånare tili sammankomster och muntliga förhör m. rn„ blef förstnämnda Utlåtande lagdt till Handlingarne. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. S. D. Vid föcnyad föredragning biföllos nedannärnnda, på bordet hvilande, Betänkanden, nemi.: Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottets, N:o nr, om bestämda föreskrifter för befordringar inom Postverket; N:o 115, rörande väckt fråga om rättighet att leverera Ränte-hö och hahn in natura för Kongl. Hof Stallets behof; N:o 116, om åtgärders vidtagande till spridda roteandelars sammandragande; oell JLo 1x7, i anledning af väckt fråga om upplösning eller förflyttning af Invalid-Inrättningen vid Ulriksdal; Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Oe* conomie-Utskottens, N:o 7, i fråga om Bevillning af jagt och djurfång: Bevillningsoch Lag-Utskottens, N:o 8, i fråga om tillämpning af i8lt års Kongl. Förordning orri Testaments-Bevillning; samt N:o g, angående skyldighet för Borgare, att i Staden Mantalsoch Skattskrifven vara:
Häraf synes, att under det att importen af bränvin från Hamburg och Altona under 4840 endast utgjorde 67,549, eller omkring 40%, af hela införseln under bemälte år, har den under de följande åren tilltagit till den grad, att den 4846 utgjorde 206,488, eller mera än hälften af hela importen af bränvin under sistnämnde år. Att det från dessa båda ställen, under namn af drufbränvin, införda icke är tillvcrkadt af drufvor, utan af säd, potates eller andra rotfrukter, blir, enligt departementets förmenande, i hög grad sannolikt, när man täger i betraktande att de Norska handlande, som befatta sig med denna handelsgren, enstämmigt äro af denna mening; vidare, att detta bränvin säljes till ett lägre pris, än det som införes från Frankrike, samt att de Fransyska handelsmännen, enligt hvad departementet bar sig bekant, påstå, att det bränvin, som tillverkas i Frankrike icke föres till Norrige öfver Hamburg och Altona. Slutligen finner departementet äfven en bekräftelse häruppå i den omständigheten, att införseln af bränvin öfver Hamburg och Altona gradvis stigit så betydligt, emedan detta gradvisa stigande af importen från dessa båda städer, på samma gång, sora den ifrån andra ställen undergått en motsvarande förminskning, synes böra förklaras derigenom, att de som införa bränvin från Hamburg och Altona först småningom kommit under fund med, att förbudet mot införsel af bränvin hit till riket med fördel kan kringgås derigenom, att detsamma uppgifves såsom drufbränvin. Kommissionen har, för att förebygga denna import af sädeseller potatesbränvin under namn af vinspiritus, ansett ändamålsenligt, att åter upptaga det i tullagen af den 28 Juli 4821 befintliga, men medelst lagen af den 9 Augusti 4 859 upphäfda stadgandet, att vinspiritus, likörer af detsamma samt rhum, icke få införas annorlunda än direkte från Brittiska, Irländska, Fransyska, Spanska och Portugisiska hamnar, samt från ställen vid Medelhafvet och andra, som äro belägna utom Ehropa, likväl så, att importen från Brittiska och Irländska hamnar icke tillätes, enär drufbränvin icke tillverkas i dessa länder.