Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad äler beträffar frågan, i hvad mån lindring i berörde dagsverksskyldighet hemmanen må förunnas, så förekommer i afseende härå, hurusom uti den om undersökningen afgifna berättelse förrättningsmännen, genom uppgjorda beräkningar, sökt visa, att, om vid arbetsskyldighetens år 18r i verkställda uppskattning och bestämmande lill vissa dagsverken förfarits med behörig noggrannhet och under omsorgsfullt aktgifvande å det år 1688 afslulade arbetskontraktets syftning och innehåll, samma uppskattning icke bordt blifva högre, än alt den motsvarat 18 ökeoch omkring 29 dränge-dagsverken för hvart ^ mantal, hvilka dagsverken efter medium af markegångsprisen under åren 1812 till och med 1846 uppginge till ett ett värde af 29 r:dr 47 sk. 11 r:st., då deremot värdet af nu bestämda 22 ökeoch 45 dränge-dagsverken för hvart tmantal, eller helt hofveri, efter samma medelpris, utgjorde 3g r:dr 18 sk. e r:st.; att arbetsskjddighelens förvandling till vissa dagsverken, som borde lösas efter markegång, dessutom för hemmans-innehafvarne på Hven medfört samma verkan som en skatteförhöjning, enär markegångspriserna, serdeles å öke-dagsverken, sedan år i8r2 betydligen stigit, men ett öke-dagsverke å ön Hven, i följd af saknadt tillfälle att under mellantiderna nyttigt använda de för åkerbruket erforderlige dragare, alltid hade samma värde och snarare skulle kunna med fördel in natura utgöras, än betalas efter en stigande markegång; samt att jemförelsen med närbelägna hemman å fasta landet så utfölle, att, om, på sätt krono-ombudet yrkat, denna jemförelse skedde med arbetshemmanen vid Hjelmshults boställe, hemmanen å Hven borde, för beredande af likhet i skatter och besvär, förunnas nedsättning i dagsverkspenningarne till 47 r:dr 7 sk. 10 r:st. af hvarje helt mantal, motsvarande efter de sista 10 årens medel markegång, omkring 6 tunnor a3^ kappar spannmål, hälften råg och hälften korn, hvaremot, om, enligt hvad förrättningsmännen ansett lämpligare, arbetshemmanen vid Årups rytlmästare-boställe toges lill grund för jemförelsen, nedsättning borde ega rum till 20 r:dr 6 sk. 1 1 r:st. eller till 2 tunnor 294VV kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, för helt mantal, hvilken nedsättning, emot upphörande af hittills åtnjutne afkortning i grundräntan, förrättningsmännen ock, för sin del, i underdånighet tillstyrkt.
Efter det koinmitterade (sid. 74—78) meddelat utredning angående de framställningar, som vid serskilda tillfällen blifvit gjorda, i afseende på olämpligbeten deraf, att till embetsoch tjenstemäns aflönande, eller vissa inrättningars underhåll m. m., kronans räntor blifvit anvisade, att af vederbörande sjelfva uppbäras; hafva kommitterade yttrat att, enligt deras åsigt, detta system medfört såsom en oundviklig följd, att för de skattdragande, hvilkas räntor anslagits till tjenstemäns aflönande m. fl. behof, grundskatterna varit mera tryckande än för de öfriga skattskyldiga, emedan det berott af indelningsbafvaren, att, genom begagnande af sin rätt att uppsäga persedlarne lill Ielverering in natura, tvinga räntegifvaren att antingen forsla dem flera mil eller ock, för undgående af alla de olägenheter, som dels vore en gifven följd af dylik forselskyldigbet, dels kunde uppkomma genom strängbet i fråga om persedlarnes beskaffenhet och deraf lätt föranledda tvister, för räntorna erlägga en i möjligaste måtto uppdrifven lösen, som mången gång öfvergått till verkligt prejeri, och hvarigenom ej sällan handt, att, af hemmansegare, med nominelt lika skattebelopp, de, hvilkas räntor varit indelta, måst vidkännas betydligt högre utgifter, än de, som sina räntor till kronan utgjort, hvilket missförhållande ytterligare ökats samt blifvit märkbarare, sedan staten afsagt sig rättigheten att uppsäga de behållna ränlorne till lefverering in natura och medgifvit de skattskyldige alt, derest de det åstundade, lösa dem med penningar efter markegång utan tillägg af forsellön. De indelta räntegifvarne egde derföre de mest giltiga anspråk på befrielse ifrån ett dylikt, endast af statens sätt att disponera deras utskylder, härflytande onus, och att i afseende på skatternas utgörande, varda ställde i full jemlikhet med öfriga skattdragande.
Fullmägtigskapet vid de båda verken är förut kundgjordt och bekant, må väl den, som icke vill äfventyra att försumma en sådan möjelig Riksdag, och som finner sig hafva orsak att på närvarelsen dervid sätta ett så högt värde, ifrån början vägra att emottaga detta fullmägtigskap. Riksdagar på annan ort än Stockholm blifva förmodligen alltid Urtima Riksdagar, af kort varagtighet och afhandlande endast få ämnen. Jag kan dessutom ej tro, att allt hvad som rörer förevarande fråga är endast ett hvarje Stånds enskilte oeconomicum. Ärendernes bättre eller sämre skötsel beror mycket af anordnandet, och desse angelägne ärenders tillbörliga skötsel angår alla Riksstånden och bör således af alla bedömmas. Den 69 § af Riksdags-Ordningen är icke hit lämpelig, den angår endast Fullmägtiges completterande emellan Riksdagar, då icke en så stor, hastig eller allmän bortgång af Fullmägtige kan supponeras, som möjeligen vid ifrågavarande tillfälle. Jag medgifver, att den rättigheten att på Riksdagar öfverse rikets tillstånd och öfverlägga om rikets angelägenheter är en ibland de dyrbaraste, hvaraf Sveriges innebyggare äro i besittning; och jag anser den äfven högst angelägen att förvaras, men egenteligen endast 36 Den 31 Augusti 1810 collective till hela menigheten af rikets innevånare, och icke just för någon viss person eller för mig enskilt; öfvertygad, att igenom den allmänna anstalten min rätt är i alla fall lika väl bevakad, och det ju bättre, med ju bättre skäl, som alla författningar dervid äro vidtagne». Härmed förenade sig Herr Borgmästaren Ullberg. Emot Beslutet reserverade sig Riksdagsmannen Pehr Olsson och inlemnade ett så lydande skrifteligt anförande: »Jag får härmed reservera mig tili Protocollet mot Höglofl. Constitutions-Utskottets denna dag fattade beslut på mitt till nämnde Utskott ingifna memorial, med ödmjukaste anhållan om upptagande till rättelse i Bancooch Riksgälds-Fullmägtigarnes Instruction, förslagsvis till Ständernas Plena inkomma, på hvad sätt Riksens Ständer vid kommande
Jag lärer dock hafva misstagit mig om detta yttrande, och på en annan värd ledamots anförande får jag svara, att om det äfven händer att auetions-utdragen ej aro fullkomligt riktiga, så äro också dessa resolutioner alltid villkorliga. Jag anser deras nytta ej vara mycket stor, men att också deras skada ej kan vara stor, emedan den som mottager en sådan resolution på dess auetions-debet, äger ovillkorlig rättighet att förklara sig, och verkan af resolutionen, ifall han det gör, upphör alldeles, då ett nytt utslag i saken kommer alt fällas. I alla fall har LagUtsk. i sitt betänk, ganska visligen förebyggt, att kostnaden må blifva större för den lagsökle, emedan förslaget innehåller, att kostnaden ej må för gäldenären blifva ökad utöfver den som skolat uppstå, derest den villkorliga ulmätnings-resolutionen ej varit gifven. Jag anser således icke någon våda uppstå och instämmer i yrkande örn återremiss, för att ändring må ske, ifall fog dertill tinnes. Hr Rosenblad, Bernh.: En ledamot af LagUtsk., om jag icke irrar mig, har försvarat detta betänk., ehuru han icke tyckts ogilla de sköl deremot, som af en annan ledamot blifvit anförda. Han har nemi. försvarat det på den grund, att ett bruk i detta afseende redan skall vara hos embetsmyndigheterna infördt, och att det då vore bättre, alt gifva detta bruk en laglig sanction, än alt låta det äga ruin utom lag. Jag erinrar mig i detta f.dl, att våra gamla lagar gifva benämningen osed åt sådan sed, sora icke är tilllåten, och då skulle jag tro, alt om embetsmyndigheterna tillåtit sig hvad som är emot lag, så finnes deruti icke anledn. att stifta en lag, som gillar deras förfarande, utan snarare en anledn. all tillhålla dem att icke dermed fortfara.
Hvad till ändring af grundlagarne uti nu föreskrifven ordning Konungen föreR. F. § 82. slagit och Riksförsamlingen antagit eller Riksförsamlingen beslutit och Konungen gillat, eger kraft af grundlag. Ej må någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarne stadgas, utan R. F. § 85. på det sätt, som för ändringar i dem enligt denna § iakttagas bör. Efter deras ordalydelse skola grundlagarne i hvarje särskildt fall tillämpas. 64 Kongl. Maj:ts Nåd. Såsom grundlagar skola anses denna regeringsform, Riksdagsordningen, Succes sionsordningen af den 26 September 1810 och Tryckfrihetsförordningen af den 16 Juli 1812, med de förändringar i samma förordning, hvilka sedermera blifvit fastställda. Hvad i Successionsordningen och Tryckfrihetsförordningen i afseende å Rikets Ständer blifvit stadgadt och omförmäldt, skall hädanefter på Riksförsamlingen tillämpas. § 79. 1> F. ^ 76. Med tryckfrihet förstås hvarje svensk mans rättighet att, utan några af den offentliga makten i förväg lagda binder, utgifva skrifter, att sedermera endast inför laglig domstol kunna tilltalas för deras innehåll, och att icke i annat fall kunna derför straffas, än om detta innehåll strider emot tydlig lag, gifven att bevara allmänt lugn, utan att återhålla allmän upplysning. § 80. It F. § 87. Riksförsamlingen eger gemensamt med Konungen makt att stifta allmän civil R. O.1- §§ kriminaloch kyrkolag, och att sådan förut stiftad lag förändra och upphäfva. 55 ocii 75. Under civiloch kriminallag inbegripas äfven de delar af krigslagar och författningar rörande krigsväsendet, som ega tillämpning till medhorgare utom krigsstaten. Ej må Konungen utan Riksförsamlingens samtycke, och icke Riksförsamlingen utan Konungens, någon ny lag göra eller gammal afskaffa. Affåter Konungen till Riksförsamlingen förslag till ny lag, eller till gammal lags upphäfvande eller förändring, skall Riksförsamlingen deröfver, pä sätt Riksdagsordningen stadgar, besluta och meddela Konungen sitt samtycke eller afslag.
Förekom och uplästes följande af Ilr Lagerhjelm, Pehr, aflemnade förslag i afseende på 1 mom. af 30 § Riksd.Ordn.: ”Sista orden utbytas emot följande: pä salt i den för Ståndet gällande arbetsordning stadgadt är.n Gr. Lagerbjelke: Det förslag, som nu är under pröfning, är efter min tanke ganska likgiltigt; likväl skulle jag tro att det 7 H. 28 Den 31 Maj e. m. sora (Jtsk. afgifvit, sluter sig närmare till nuvarande förhållanden och är i viss grad egentligare. Det förslag, som Ulsk. afgifvit är nemi. lika med nuvande grundlags innehåll ora BondeSt., med den skillnad, att då nuvande grundlag innehåller: ”på sätt Ståndet vid hvarje riksdag tjenligast finner”, uti den föreslagna nya grundlagen orden ”vid hvarje riksdag” blifvit borttagne. Alt på sätt Hr Lagerhjelm föreslagit utbyta stadgandet emot ”på sätt Ståndets arbetsordning föreskrifver” har den olägenheten med sig alt Ståndets arbetsordning är en lag hvarom grundlagen ieke på nå got ställe talar, hvarigenom den oegentlighel skulle upkomraa att en grundlags-§ åberopar en lag, som grundlagen ej vet om eller att den tinnes till. Jag anhåller derföre vördsamt om afslag å denna gemensamma tanke. Gr. Mörner: Det kan visserligen anses hero på tycke och smak alt anföra den brist pä stadgande, som f. n. finnes i afse ende på BondeSl:s val till ledamöter i Utsk. eller den ordning, som för de andra Stånden finnes stadgad. För min del skulle jag tro det vara bäst att det funnes en bestämd föreskrift huru äfven dessa val skola företagas. Då det föreskrifves huruledes Utsk:n skola väljas, så tror jag att det icke vore olämpligt om det äfven stadgades huru Nämnden skulle väljas, så alt ej denna sak blefve ett serskildt öfverläggningsämne. Jag kan ej finna något förtydligande eller någon förbättring upstå af det ifrågavande förlaget, utan tillstyrker bifall till Hr Lagerh je,l ms. Hr Lagerhjelm:
I afseende på hvad Hr von Hartmansdorff nämnde, vill jag framställa en fråga: huru skulle det komma alt gå om samtlige husets ledamöter vore så eniga, att de satte samma personer, en hvar på sin lista, utan att hafva uttryckt, hvilken som borde bli ordf. och hvilken suppleant? i sådant fall vore det ju gifvet, att lottning måsfe anställas mellan desse personer, hvilkendera som skulle blifva det ena eller det andra, ordf. eller suppleant, då det alltför väl kunde inträffa, att den R. o. Ad. ville hafva till ordf., blefve suppleant och tvertom. Jag skulle derföre tro, att den ordning Frih. Palmstjerna föreslagit måtte vid valet iakttagas, vore den lämpligaste, och hvilken bäst upfyllde allas önskan. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., yttrade att den nu upkomna frågan syntes vara afgjord genom 33 § Ridd.Ordn., samt lät upläsa denna §, hvarjemte, H. Ex. då Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr. härvid anmärkte, att den upläste § omnämnde ett undantag, uplyste att detta undantag endast afsåg val af Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. samt af Revisorer öfver Stats-verket, Banken och Riksg:s-kont. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: 37 § Ridd.Ordn. innehåller: ”Vid hvarje riksdag utser R. o. Ad. in pleno en af sju ledamöter bestående Ridd.-direkt., genom val serskildt till ordf. jemte sup - D-c n 26 Februari. 103 pleant och serskildt till öfrige ledamöter jemte trenne suppleanter” Denna föreskrift för val af Ridd.-direkt., är fullkomligt förenlig med det af Frih.
Att den FriSocknarne hittills åliggande hemlmdsskyldigheten af Kol och Ved till Dylta Svafvelbruks innehafvare koramc att upphöra, såsom för svafveltillverkningen öfverflödig, och FriSocknarne mer än allt annat betungande; såsom stöd hvarför blifvit anfördt, att behörigen upplyst blifvit, att äfven roed den vid Dylta nu brukliga skogsödaude svafvelprocessen, de för svafveltillverkningen derstädes anslagne Kronoskogarne lemna mer än öfverflödig tillgång för svafveltillverkningen; att vid de Svafvelverk, der den bättre och mindre skogsödande svafvelprocessen en längre tid varit begagnad, beräknas ej mer än en famn ved på tillverkningen af ett Skeppund Svafvel victualievigt eller i| Skeppund Stapelstadsvigt, och denna famn, som håller icke mer än 3 alnar i höjd och längd, och hvart vedträd sällan mer än 5 qvarter* längd, således är mindre än af ett Stafrum, som för Dylta Svafvelbruk måste hålla 3i aln i cubik, hvaraf följer, att den vedtillgång, som Kronoskogarne Kolahult och den så kallade Östra Allmänningen med deras framtida bestånd årligen lemna eller y34 Stafrum, vid ett Svafvelverk, der den mindre skogs - ,o Stats -Utskottets ödande processen användes, skulle vara tillräcklig för tillverkning af en 14 ä i5 gänger större qvantitet svafvel än den K. M:t och Kronan nu påräknar att från Dylta erhålla; och att, när FriSocknarnes herabudsskyldighet, under den skogödande till verkningsinethoden, såsom för svafveltillverkningen öfverflödig, tjenat blott till bedrifvande af Svafvelbrukslnnehafvarens enskilt tillhörande tillverkningar, så skall denna hemlmdsskyldighet, under en mindre skogödande tillverkning, såsom då ännu mera öfverflödig i mångfaldigt högre grad befrämja dylika missbruk å Svafvelbrukslnnehafvarens sida. Utskottet har vid bedömandet af detta ämne inhemtat, att sedan den undersökning blifvit verkställd, hvilken K.
Från tillämpningen ”häraf får alltså härledas, att de efter ford”na tiders delnings-sätt verkställde teg-skif”ten, enligt Kongl. Förordningarne om Storskiften den 17 Augusti 1762, § 2, och ”den 12 Augusti 1783, § 69, icke ansetts ”hinderlige för Stor-skiftens tillvägabringan”de, och alt Enskiften, enligt Kongl. Förordningen den 3r Mars i8o3, § 1, den ”a5 Juli! 1804 § 1, den 2 Februarii 1807 ”§ 1 och den 24 Julii 1812 § 1 fått ega ”rum å egor, som förut varit Storskiftade; ”och det klandrade stadgandet uti nu gäldande Skiftes-Stadga är således icke nytt, ”utan tvärtom ett bibehållande af hvad fernut varit föreskrifvet. Den grundsats, som ”sålunda blifvit antagen och godkänd ej ”mindre uti nu gällande Skiftes-Stadga än i ”de förra egodelnings-författningarne: att ”den, som vill skiftas skall ega vittsord, ”—> är, efter Utskottens tanka, den enda ”rätta, såsom fullkomligt instämmande med ”begreppet om hvars och ens fria och obe - Lagsamt Allm. Besv. o. Oec. Utsk. Bet. N.o S. i5 ”hindrade både egandeoch dispositionsrätt till den egendom, honom lagligen tillhörer. Med en så beskaffad rätt låter sig ”nemligen icke förena det stadgandet, att, ”om en delegare uti Skiftes-lag åslundar, ”att få sin lott utbruten och från de öfri”ge delegarnes lotter afskiljd, skall möjligheten att se denna önskan uppfylld vara ”beroende af de sistnämndes vilja eller blot”ta nyck.
S. D. Bevillnings-Utskottels Memorial, N:o 70, i anledning af Riks-Stindens olika beslut , angående Allmänna Bevillnängens fördelning, jemte förslag till de deraf föranledda Voterings-propositioner, föredrogs å nyo; hvarvid Bonde-Ståndet, sorn förblef vid dess i ämnet redan fattade beslut, i allt öfrigt godkände hvad Utskottet uti Memorialet föreslagit. j8o Prot, Utdrag dm j 9 Ftbruarli 1830. Från Höglob. Ridderskapet och Adeln. S. D. Dä nu ä nyo föredrogs Banco-Utskottets, den q dennes, under N:o 112, afgifna och, den 11 derpåföljde e. m., på bordet lagda Memorial, med förslag angående en förbättring ad interim uti Banco-Statens Ijöne-inkomster; äfvensom rörande de flere till beloppet beräkneliga, dels årliga och dels tillfälliga, anordningar af Bankens Omkostnads-räkning, intill nästa Riksdag ; blef beTörda Memorial af Riddarskapet och Adeln bifallet. S, D. Föredrogos å nyo och bi föl los följande Banco Utskottets, den 2 dennes, na och, den 1 x derpåföljde e. m, på bordet lagda Memorial: N:o 10g, med tillstyrkan, angående en Särskild ökning i Löne-inkomsf, personelt för Bankens Ombud i Directionen öfver Götheborgs Fåne Contoir, från och med år 1829» N!o 110, i fråga om fortfarande af skedda anordningar vid I>2ne Contoiret i Göthe - Fröt.'Utdrag den 19 Februarii 1830. jSi borg af ett arfvode för tåne-exf ractets uppgörande, och ett arfvode såsom Skrifvare* hjelp för Contoirets Ombudsman. S. D.
Det kan icke heller vara nyttigt att lemna intressenterna fria händer, ty man kan icke förutsätta, att de skulle af omtanka för efterkommande underlåta att göra sig tillgodo så mycket som möjligt af skogskapitalet. Icke heller kan man anse. att personer, som alldrig tänkt på skogshushållning eller som hafva sysselsättningar, derifrån vida skiljda, skulle kunna förvalta en skog bättre än den myndighet, som deråt egnar all sin tid. Jag vill äfven i förbigående anmärka, att häraderna, i min tanke, icke hafva någon eganderätt till allmänningarne, utan att eganderätten tillhör kronan, som till menigheterna upplåtit nyttjanderätten till allmänningarne. Många bevis för denna åsigt skulle kunna anföras, men jag inskränker mig till att påpeka, att vi, om så icke vore, icke skulle kunna lagstifta om allmänningarnes förvaltning. Hr von Koch: Det har här blifvit yttradt, att 1859 års K. Bref icke skulle vara en författning, som länder vederb:de till efterrättelse. Men att så är, anser jag uppenbart, enär K. M. i berörda Bref, hvarigenom Skogsstyrelsen konstituerades, gör det förklarande, att K. M. frångått sitt förra beslut samt Den 4 November e. m. 215 att härads-allmänningarne, »der menigheterna sådant önska, skola stå under vård och förvaltning af delegarne eller deras ombud, » etc. etc. En värd talare vidrörde frågan om hvem som hade eganderätten till härads-allmänningarne, och uppgaf att det skulle vara kronan, emedan vi eljest icke skulle kunna lagstifta om allmän* ningarnes förvaltning. Men då Konung och Ständer befatta sig med hela kommunalförlättningen, torde den värde talaren väl få medgifva att älven kommunalskog blir föremål för lagstiftning af statsmakterna. För mig utgör den omständigheten, att allmänningarne flerestädes blifvit fördelade intressenterna emellan, ett tillräckligt bevis derpå, att allmänningarne äro häradets egendom. Det gläder mig att höra, att allmänningarnes förvaltning i Östergötland skall vara så förträfflig, och att delegarne skola vara så belåtna.
Majit inkommit underdånig anhållan 0111 afla t ande af nådig proposition till II.kels Ständer, angående fri dispositionsrätt afsa väl skattesom bergfrälse-skogai ne samt befrielse från skyldigheten att till bergslaget in nain a levereia skaiiekolen och rättighet att afbörda hemmans-räntekoleii med antingen spanmål eller fixerad, billig penningeruuta, efter tillgång och egel val, samt alt i stället för mantalskolen. sorn borde alldeles försvinna, betala nrantalspenriingarne i kontant, på sätt 'forianningame föreskrifva och inom den så kallade häraösfjerdingen i Leksand af ålder varit öfligt. Slutligen har riksdagsfullmäktigcu finn Näsgårds fögderi Andris Ersson, dels å egna dels ä Hedemora, Folkärna, By och Grytnäs socknars skattskyldiga hemmansegares vägnar, den 12 December sistlidet år hos Kongl. Majit i underdånighet auhålli’, alt, elier det vedeibörande blifvit hörde och andie möjligen eifördeilge åtgärder (öiegått, den kohänta, sorn skattehemmanen inom dessa socknar utgöra till det under IStora Kopparbergs bergs'ag lydande Avesta bruk, måtte lill spanmål eller penningar föivandlas; hvartill sökanden desto heldre hoppades nådigt bifall, som dels skogsbrist dels det långa afståndet från Avesta förorsakade mycken olägenhet, och allmogen inom en del af Upland genom Kongl, brefvet den 9 Juli 1/66 undfått rättighet alt utgöra ko iäota i spanmål. I anledning af förenämnde underdåniga ansökningar äfvensom Kammaroch Bergs -kollegiernas ofvanberördc underdåniga utlåtande samt med hänsigt till svårig heten - Slafs-Vtsbo?trls Utlå/avdr, N:n 208.
H v a d här yttrades rörande lungsot, gäller också om många andra svåra, smärtsamma, obotliga sjukdomar. Suggestionen inverkar symptomatiskt, d. v. s. den behärskar ett eller annat symptom, utan att sjukdomens gång därför vare sig hämmas eller påskyndas. Så t. ex. kan ett så plågsamt symptom som törsten i sockersjuka betydligt reduceras, stundom fullkomligt försvinna. V i d smärtsamma ryggmärgssjukdomar, vid reumatism o c h gikt kan suggestionen skänka betydlig lindring. D e n bo är i stånd att gifva en lugn o c h smärtfri död, men den måste förut under en tid användas, så att den sjuke hunnit vänja sig därvid. A t t vid tillfälle af svåra smärtor, ytterlig oro etc. gripa sig an m e d suggestionens användning är | icke rådligt, ty då misslyckas man vanligen. Man måste därför välja en tid af jämförelse2 oo vis lugn, då det första försöket göres. Det är omöjligt att uppräkna alla de kroniska sjukdomar, där suggestionen visat sig kunna verksamt lindra eller upphäfva ett eller annat svårt sjukdomssymptom. Följande äro de sjukdomar, a » o a dem erfarenheten från en mängd läkare i alla £ a&gt; - o länder visat kunna behandlas med största framgång. B * De tre stora nevroserna, epilepsi, hysteri o c h neurasteni, kunna gynsamt påverkas, o c h en hel del fall af dessa sjukdomar är botad. H v a d epilepsien vidkommer, måste hypnosen vara särdeles djup, det somnambula tillståndet måste kunna framkallas, o m någon kur skall komma i fräga. Sjukdomen får ej vara f ö r gammal o c h den får e j, o m något skall vinnas, ha orsakat rubbningar af själsförmögenheterna, som j u anfallen, när de k o m m a mycket ofta, ej så sällan göra. Bäst lyckas man med yngre personer eller barn, där sjukdomen ej varat för länge, o c h ej så sällan äfven med äldre, där symptomer af s. k. aua föregå anfallen. S q M e n med tålamod måste man gå till verket å båda sidor, så väl patienten som läkaren, om något afsevärdt resultat skall uppnås.