Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slut ligen är hon till sin form, på sätt Hr Bråkenhjelm anfört, hällre etil. mia tanka, än någon af de gamla elementarskolorna. Med alli detta är lion likväl i afseende på lärarnes antal och aflöning mycket vanlottad. Jag tillhörer således deras antal, som önska att denna skola mätte erhålla ett ökadt anslag. Men jag skulle icke desto mindre anse för olämpligt, om R. o. Ad. i detta fall alveke från den grundsats, sorn eljest blifvit iakttagen, och som StatsUlsk. äfven följl, att nemi. icke inlåta sig tili pröfning af enskilda motioner, dä frågan om elementarläroverkens organisation med hvad dertill hörer ännu är oafgjord. Enär man icke kan annat än hoppas, att K. M., efter vederböra hörande, skall göra tillgångarnes fördelning bättre än någon annan, hemsiullcr jag, om icke det IJ. Ståndet skulle anse lämpligt, ali il. St. uttryckte den önskan, att det öfverskott af anslaget till ele mentarläroverken, som möjligen kan uppkomma, malte af K. M. företrädesvis användas tili Upsala calhedralskolas fullkomnande. Derigenom bade II. St. icke inlåtit sig i någon egentlig organisationsfråga, då de underställde fördelningen H. M:s bepröfvande, men de hade dock uttryckt deras önskan, att det läroverk, hvars behof synes vara ögonskenligt framför dc öfriges, äfven mätte företrädesvis komma i åtanka. Frih.von Kricmer: Jag afstår från min begäran af de 4,800 r:dr, och instämmer i det förslag, som af Frih. Palmstjerna blifvit framstäldt, alt nemi. 3000 r:dr mätte såsom afvoden för lärarne vid nya calhcdralskolan i Upsala tillsvidare utgå; fästande Si Den ö November f. m. likväl dervid det uttryckliga villkor, att denna summa måtte blifva bestämd endast för nyssnämnde skola. Frih.
Då detta Betänk, icke kan återremitteras, utau blott begrafvas och det sål. bör lå sina tre sk o fl ar mull, så, på det att det icke måtte spöka mer eller få någon åler upståndelse, d. v. s. blifva något prejudikat för framtiden, finnes det två vägar derför; den ena att li. o. Ad, med atil. deraf, att It. o. Ad. icke ansett motiveringen fullständig, ingår till Konstit.- Utsk:t med anhållan, att erhålla denna motivering fullständig, på det den må kunna tjena till prejudikat för framtiden, eller ock att Ståndet vid Betnnkits läggande till handlingarne, utan att på något sätt uttrycka ett ogillande eller en förkastelse öfver Utskit, dock gör det så, att Ståndet lagger Betänkit till handlingarne utan gillande af den deruti förekommande motivering. Gr. Sparre, Erik: Vid det hedröfliga förhållande att Konst.- Utsk:t, som är satt till den högsta tolken af våra grundlagar, framkommit med en tolkning, om hvilken jag tror att våra meningar icke äro delade, (ty i detta fall är jag af motsatt tanke med en föregående talare, emedan jag lyckligtvis icke ens hört någon olika mening framställas) vid detta förhållande, säger jag, återstår för representationen icke något annat, än att beklaga, att något sådant inträffat, och uttala sitt omdöme. Den mening, till hvilken jag i denna fråga bekänner mig, är tillräckligt motiverad i reservationerna samt har äfven blifvit det här, oell den sena timman bjuder mig för öfrigt att vara grannlaga emot R. o. Ad., så att jag icke vill ytterligare förlänga diskussionen, ehuru jag i sanning anser frågan förtjent deraf. Blott det vill jag tillägga, att det är märkvärdigt att, sedan 13, 14, 15, 16, 17 och 18 §§ R.O. innehålla föreskrifter ang:de riksdagsmannaval m. m., och slutligen 19 § talar om att, derest någon väljande anser olagligheter vid valet vara begångna, besvär deröfver må anföras hos K.
Utdrag af Protocollet, hällit hos Hogwördige Preste - Ständet den 3 Augusti 1809. S. D. Uti Protokolls-Utdrag af den 20 nästledne Julii afgifwer Riksens Ständers Allmän - Den rl Augusti. na Beswärsoch Oeconomie-Utffott detutlätande öfwer den af Prosten llellr ^cchsn LzspLr88on uti til Utffottet remitteradt Memorial wäckta fraga, om icke de Hemman, hwilka undergätt förmedling, böra efter deras oförmedlade Hemmantal deltaga uti allmänna wägars rödjande, at, ehuruwäl Utffottet ä ena sidan icke ansett sig böra tillstyrka Prosten Orrsp^r88on8 hemställan om nphäfwande af Kongl. Brefwet den S eptember 1790, det likwäl ä den andra trott sig böra forestä, at ffäl til rubbning uti ffedde och faststälde wägdelningar icke ma hämtas af förmedlade Hemmans begäran at uti »vägrödjning erhälla lindring. Efter för sig gängen öfwerläggning härom, och wid öfwerwagande deraf, at de Hemman, hwilka blifwa förmedlade til et mindre Hemmantal, icke desto mindre bibehällas wid deras förut innehafde Skog och Utmark, pä det at genom upodlingar dermf berörde Hemman i framtiden mä kunna upna den godhet, som kan swara emot deras förra oförmedlade Hemmantal, pröfwade Ständet enhälligt skäligt, at bwad Utffottet sälunda föresiagit och hemstält för dest del bifalla; Hwilket genom Utdrag af Prvtocollet ffulle de öfrige Respeetive Ständen wördsamt och wäligen communueras. Ut supra. Lx ?I0tOLOllo, P dll. ^Umgui8t. Utdrag af Prvtocollet, hältet wid Riksens Högloft.
Taxerings-Comitié må hålla sina samma ri t iliden inom s urna dörrar, dock sfi alf skattskyldig lemnäs tillträde, då han har något särskildt att andraga. TaxeringsLeda xnot aftiKde, då han sjelf skall taxeras. 15 Morn. En hvar, sena det åsfundar, varö berätrigad, att på stället ethalia under» lättelse om beloppet af den bevillning honom blifvit påförd. 16 Mom. Uppstå melian Taxeringsman o'ika meningar, så att omröstning hlifver nödig, hvilken alltid bör vara öppen, anställts den efter risten.e äro lika, den mening galla, som är till Statens förmån, om sådant kan bestämmas, nien i andra frågor den, som TaxeringsComittéens första Ledamot bifallit. 17 Mom. HärarbSkrifvaren åligger, efter det Taxeringarne samt PröfningsCornittéerne blifvit fulländade, enligt UppbördsBoien, öf» Ver ali Bevillning, som blifvit påförd, författa Debetsedlar, så skyndsamt, att de sex vec* l.or, förr an uppbördsiiden infaller, kunna af' hemtas hos någon inom Socknen boende, hvilken örn utdelningen besörjer, och hvarom Kungörelse skall, till vedetbörandes underrät* teise, utfärdas» Länsman, Fjerdingsman och Sexman, sorn inom Socknen bo; vare ovilkorligen pligtig®, att, pa HäradsSltrifvarens begäran, dessa sedlar emottaga, och till en hvar. Bevillningsutskottets Betänkandin. 72J sorn sig anmäler, utdela. Samma skyldighet Sligger i krigstid Regements-Skrifvare eller Uppbördsman vid Regementet, i afseende p& Debetsedlarne för Ämbetsmän vid Regementen och Corpser, hvilka så tidigt böra t LIL ChefsÄmbetet öfversändas, att Ämbetsmännens Ombud, med tillgodonjutande af laga besvärs, tid, må kunna dem inhändiga. 18 Mom.
Ex. vore sinnad att göra en propos. af enahanda art, som den Gr. Posse nu yrkat. 7:de afdelningen. Gr. von Fersen: Med ledning af Utsk:s yttrande i denna punkt, och då Stånden troligen stadnat i olika beslut, så att sammanjemnkning är nödig, anser jag K. o. Ad. för närvar, icke böra fatta något beslut ang:de tullbeloppet, utan anhåller, att y:de punkten endast må läggas till bandl:na, enär Utsk. i alla fall, sedan frågan blifvit slutligen afgjord, lärer inkomma med calcul uti omförmälda afseende. B. o. Ad. ansåg Utsk:s yttrande i y:de afdelningen för det närvar, ej erfordra någon åtgärd. Uppå derefter framställd propos. biföll JR. o. Ad. betänk. N:o 29 med de uti utlåt. JV:o 45 föreslagna förändringar, rättelser och tillägg, uti alla de delar, hvarom ej särskilda beslut redan blifvit fattade. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6. Ånyo föredrogs Constit.Utsk:s d. 4 dennes e. m. på bordet lagda rnemor. N:o 58, i anledn. afåterremisserna af memor. IV:o 4.0 med förslag, som åsyfta Tryckfr.förordnts återbringande till dess ursprungliga skick. Gr. Björnstjerna, Magn.: Med fullt medvetande af den ringa förmåga, jag äger att behandla, som sig bör, ett det constitutionella samhällslifvets vigtigaste föremål: tryckfriheten, och den dermed så nära förenade fråga, som nu är under öfverläggning, vågar jag likväl hoppas, att R. o. Ad. täcktes tillåta mig yttra några tankar i älnnet, enär jag / Den iS December f. m. anser representantens första pligt vara, att söka upprätthålla den dyrbara rättigheten fri, dock ej obegränsad. Gr.
Och svetteduken, som hade varit om hans hufvud, icke lagd när lakanen, utan afsides i ett rum tillhopasvept. Då gick ock den andre Lärjungen in, som förr var kommen till grafvena, och såg det, och troddet. Ty de förstodo icke än då Skriftena, att han skulle uppstå ifrå de döda. Och Lärjungarna gingo åter tillhopa igen. Men Maria stod och gret utanför grafvene. Vid hon nu så gret, lutade hon sig in i grafvena; Och fick se två Änglar i hvit kläder, sittande, den ene vid hufvudet, och den andre vid fötterna, der de hade lagt Jesu lekamen. De sade till henne: Qvinna, hvad gråter du? Sade hon till dem: De hafva tagit bort min Herra; och jag vet icke hvart de hafva lagt honom. När hon detta sade, vände hon sig tillbaka, och fick se Jesum ståndandes; och visste icke att det var Jesus. Sade Jesus till henne: Qvinna, hvad gråter du? Hvem söker du? Hon mente, att det hade varit örtagårdsmästaren, och sade till honom: Herre, hafver du burit honom bort; säg mig hvart du hafver lagt honom, och jag vill tågan. Jesus sade till henne: Maria. Då vände hon sig om, och sade till honom: Rabbuni, det är, Mästar. Sade Jesus till henne: Kom icke vid mig; ty jag är icke ännu uppfaren till min Fader; men gack till mina bröder, och säg dem: Jag far upp till min Fader, och edar Fader; och till min Gud, och edar Gud. Maria Magdalena kom, och bådade Lärjungomen, att hon hade sett Herran, och att han hade sagt henne detta. Men om aftonen, på den samma Sabbathen, då dörrarna voro lyckta, der Lärjungarna voro församlade, för Judarnas rädslos skull, kom Jesus, och stod midt ibland dem, och sade till dem: Frid vare eder. Och när han hade detta sagt, lät han dem se händerna, och sina sido. Då vordo Lärjungarna glade, att de sågo Herran. Då sade Jesus åter till dem: Frid vare eder; såsom Fadren hafver mig sändt, så sänder ock jag eder.
Ty om hon icke kan hafva så mycket förtroende för sina tjenare, att hon vågar låta en kotlett, som skall sparas till frukosten, stå i oläst skåp, eller icke kan skicka jungfrun till torget med några kronor för att köpa några marker kött, då kan hon med skäl frukta för falska nycklar och alla möjliga andra bedrägerier. Det är ju derför icke sagdt, att man skall lemna allt vind för våg. Det vore väl märkvärdigt, om man ej skulle kunna säga åt en tjenarinna: » sätt undan detta eller detta tills i morgon; spar detta stycke till qvällen » o. s. v. och kunna vara viss på att bli åtlydd. Min erfarenhet är den, att när man har en hederlig tjenarinna och visar henne förtroende, är hon lika sparsam och mån om husets bästa som någonsin matmodern sjelf. Och om husmodern granskar uppköpen — i fall hon skickar tjenarinnan till torget — och noga tager reda på prisen, bör hon väl, för så vidt hon sjelf något förstår, snart kunna se, om hon blir bedragen eller ej. Men äfven i detta fall vinner tjenstflickan snart den öfning, att hon kan köpa lika godt och billigt som ' frun sjelf. Rätt ofta ser man också vid den märkvärdiga torghandeln förståndiga fruar rådfråga och rådgöra med den åtföljande tjenarinnan. Och om man nu har blott en tjenarinna och flere barn, huru skall det då gå till? Skall jag åt en person, som jag icke kan betro att redligt och förståndigt köpa en kotlettrad eller en stek, lemna vården om mina barn, medan jag sjelf går på torget? Medan jag går der och tingar och prutar och förtjenar 5 0 — 6 0 öre, slår må hända en vårdslös jungfru en kastrull med kokhett vatten öfver den lille, som går henne i vägen, eller skuffar honom omildt i vrån, eller låter honom höra hårda ord, kanske farliga ord. Summan af saken är, att i allt, som rör yttre forhållanden, är det omöjligt att strängt och oböjligt påyrka: » man skall alltid », och » man skall aldrig », ty en hvar måste rätta sig efter omständigheterna och böja sig för deras makt.
Om man kastar en blick på programmet för dessa skolar, sådant det af landtförsvars-komitén blifvit Den 7 Maj f. m. 107 uppgjord t, hvilket dock upptager endast det allra nödvändigaste, så synes dock deraf tydligen, att man icke kan hafva någon förhoppning, att gamla soldater, som tjenst 10 å 15 år, skola kunna genomgå skolan på ett sätt, att de deraf kunna hafva åsyftad nytta. Det finge väl derför så tillgå, att hvarje approberad soldat skulle, efter afslutad rekrytskola, genomgå denna kurs. Häraf synes hvilken lång tid skulle åtgå, innan de äldre hunnit blifva ersatta al de yngre, äfven om man, i likhet med komitén, nedsatte den beräknade tjenstetiden för soldaten af indelta arméen till 20 år. Jag har velat påpeka detta förhållande, så mycket mer, som det något svär emot hvad Frilen i sitt nämnda anförande yttrat derom, att de närv:de politiska förvecklingajne i Europa kräfva en snar omorganisation af våra stridskrafter. Jag har redan vid ett föregående tillfälle uttalat mina åsigter i denna Iråga; och jag skulle vilja instämma uti det yrkande, som blifvit af Gr. Björnstjerna framstäldt, såvida icke deri förekomme en punkt, deri framhålles, att ifrågav.de organisation skulle byggas på en allmänt utsträckt öfning för beväringen. Jag tror, att detta skulle medföra så stora kostnader, att det icke är att antaga, att det kan vinna bifall. För den händelse denna punkt uteslötes, vore jag villig att biträda detta förslag. Hr Mannerskantz, Carl Axel: (Yttrandet har af talaren icke blifvit återlemnadt). Hr af Klint, Erik Magnus: Det må ursäktas mig, om jag något förlänger diskussionen, men jag nödgas till besvarande upptaga några anmärkningar, som blifvit gjorda mot förev:de förslag. Alan anser, att förslaget innehåller allt för litet befäl, för att kunna antagas. Det förslag, som nu är under öfverläggning, afser icke organisationen i sin helhet, och jag skulle således kunna förbigå denna anmärkning. Sorn den emedlertid blifvit framställd, vill jag i förbigående upptaga densamma.
När hon var fjorton, kom hon i tjänst, och när hon var nära trettio, blef hon bekant med Söderberg. Det hade varit ett tungt arbete under alla åren, både när hon var barn, när hon var i tjänst hos andra, och sist när hon släpade för man och barn. Det fans ingen känsla hos henne vare sig af fruktan eller ens af förundran. Det var bara det, att nu var värket slutgånget, och uret skulle stanna. Lifvet hade tröttat ut henne, så att kraften gått bort, som när ett gammalt träd står i skogen och vissnar på stammen. Den stora hvilan kom och hon hade ingen motståndskraft emot den lika litet som en utarbetad människa, när kvällen kommer, har kraft eller lust att emotstå sömnen. Det var bara en känsla, som kommit öfver henne alt starkare, sedan Söderberg gått. Hon frös. Och samlande sina krafter, klädde hon på sig några klädesplagg, slog täcket omkring sig och gick öfver golfvet fram till spiseln. Där rörde hon om i veden, så att lågan brann klarare. Sedan kröp hon opp i spiselvrån och makade sig så nära elden som möjligt. Lutad mot muren, satt hon där stilla och väntade på att hon skulle frysa mindre. Söderberg hade ett styft arbete för sig. Han skulle gå till »byn», som låg en fjärdingsväg borta, och vägen gick genom skogen, där hvarje spår af den smala gångstigen var försvunnen, och där han fick arbeta sig fram genom snön, som räckte honom till midjan. Där vinden hvirflat upp en drifva, måste han gräfva sig igenom med armarna. Långsamt och försigtigt skred han framåt för att ej uttrötta sig i förtid. Där skogen slöt nere vid gärdet, och slätten låg öppen för de nordliga vindarna, där visste han, att det värsta arbetet skulle börja, och därför gick han saktare genom skogen, plöjde sig fram fot för fot, noga följande vägens alla slingringar, hvilka han gått så ofta, när det var nermörkt i skogen, så att han nästan måst trefva sig fram, och endast instinkten och vanan kunde leda honom rätt. Det var underligt ändå, hur hastigt det hade kommit med gumman. Söderberg visste inte af, att hon kvällen förut i sin lätta påklädning stått ute i kölden.
Om denna afdelning af rusthållarens förtryck är mera att säga, än som skäligen kan framläggas för Rikets Ständer, och någon hjelp härföre lärer icke finnas med mindre än att rusthållaren, mot skälig afgifts erläggande årligen, kunde vinna befrielse från anskaffande och underhåll af nämnda persedlar. Kunde dessa båda förändringar åstadkommas: augmentsräntornas utgörande medelst deltagande i rustningsbesväret efter räntans belopp samt beklädnad, utred - 284 Motioner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 201. ning och mundering öfvertaga® af Staten emot årlig afgift af rusthållaren, så tror jag Skåne skulle sedermera med tålamod bära sina ändå nog tunga bördor i detta afseende. Som jag dock icke tilltror mig kunna utreda eller framlägga förslag till de grunder eller det sätt, hvarpå dessa förändringar må kunna lagenligt genomföras; så vågar jag blott vördsamt hemställa, det Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t i underdånig skrifvelse anhålla, att, efter vederbörande Kollegiers och Chefsembetens hörande samt frågans nödiga utredning, Kongl. Majit i nåder måtte till Rikets Ständer afgifva Proposition i sådan syftning, att a) rusthållarne måtte befrias från anskaffande och underhåll af utrednings-, munderingsoch beklädnadspersedlar emot erläggande af viss årlig afgift, och b) att de s. k. augmentshemmanen måtte lika med rustningssystammen blifva skyldige att efter åsatt ränta deltaga i rustningsbesväret. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles. Stockholm den 14 November 1865. O. B. Olsson, från Christianstads län. Uti ofvanstående motion instämmer: Sv. Rosenberg, från Christianstads län. HJ:o 301 Af Ola Bosson Olsson från Christianstads län, örn uppkäfvande af de uti 9 Kap. Giftermåls-B alicen förekommande stadganden om morgongåfva. Sedan, genom Kongl.
Den medlem af Banco Ulsk. , som sisi yttrade sig, liar upplyst Hr Bråkenhjelm att äfven de 200 ooo r:drna höra till bancovinsten och således till de medel, smil kunna komma att ulga och behölvas för den extra-statsregler:n. Om nu R. o. Ad. och de öfriga Stånden på förhand skulle besluta disposition af dessa medel lill utlåning, så få Sländerne troligen till svar, nar Iråga blir att använda medlen till allmänna behof, att de redan äro utlånta och kunna icke återtagas. Det är lill förekommande deraf, som jag gör min vördsamma erinran. Hr Rosenblad har redan upplyst, att när man om hösten det ena året icke kunde utbekomma lån ifrån Banco-disconten förr än io lill ii veckor sedan lanen blifvit beviljade, så kunde man cdeVemot i påföljande Februari utfå lånen endast efter tvänne veckors väntan. Enär låneiörelstn på detta sätt förändras, bör man icke taga sig någon förskräckelse deröfver, att detsamma, som förr inträffat, sker äfven nu. En talare har omförmält, huruledes bancovinsten icke bör utsläppas på en gång. — Det vet äfven jag; yrkar det icke eller. Men då man måste beräkna alt lånen åter skola ingå till banken för alt kunna användas till allmänna arbeten, så mäste man vara belänkt på sättet och tiden att dem återfå. Det är derföre jag yrkar ålerremiss af delta betänkande. Hr Rosenblad: Hr von Hartmansdorff skulle hafva lätt i sitt sisla raisonnement, i händelse här vore fråga att skänka bort 460,000 r:dr lill några låntagare; men det är det visserligen icke, utan de 460,000 r:dr, som nu stå upptagna som en bankens tillhörighet och skulle komma att utgå i låneväg, blefve alltid en bankens tillgång. Capilalsumman i banken förblifver ändå densamma.
Det sista af hans tryckta dramer, ”Blancka Märeta,” är till formen det sämsta, och i dessa båda otryckta är all dramatisk form upplöst i en mängd dialoger och monologer, hvilka stundom sinsemellan stå i föga sammanhang. Den befängda aktindelningsprincipen är dock strängt fasthållen; man skulle nästan tro, att M. i den sett den dramatiska formens hemlighet. Christmannus, Comoedia aff Johanne Messenio, finnes i handskrift på kgl. biblioteket i Stockholm. Den har 5 akter med 6 scener i hvarje akt, prolog och epilog. Prologen berättar styckets innehåll och slutar med dessa ord, som nästan göra ett vemodigt intryck, då man besinnar, att de äro skrifna i fängelset för en inbillad publik, hvilken skalden aldrig fick byta ut mot en verklig: ”Mitt brödraskap lagar sigh til, Och spelet nu begynna will. I Musikanter oss til prijs Siungen först up, som thet ähr wiis. Och edher, som skådhen, alle Will iagh här medh Gudh befalle.” Att utförligare redogöra för detta styckes innehåll lönar icke mödan; vi vilja derur endast angifva så mycket, som är nödigt för att bestyrka rigtigheten af vårt ofvan uttalade omdöme. Stycket börjar med några sammanhängande scener, de enda af detta slag, som i stycket finnas. Ingialder och hans hustru Gro, hvilka enligt bruket hvart nionde år resa upp till Upsala, hafva nu infunnit sig der för att offra och anropa gudarna. I 2:a scenen träffa de Christmannus, som omvänder dem. I 3:e scenen samtala Gudsman och Christman om utsigterna för kristendomens utbredande, och i 4:de scenen samtala Anund och Stenkil om hvad som tilldragit sig efter den fromme Christmanni död samt om Ansgarii ankomst till Sverige. Sedan fortgår i berättande dialoger och monologer, dock helst i den sednare formen, en redogörelse för kristna kyrkans eller snarare de kristna kyrkolärarnes öden i Sverige. Än uppträda diktade personer och förtälja en eller flera biskopars eller svenska helgons historia, än uppträda biskoparna i egen person och omtala sina öden.
talar nämligen i sitt eget namn, - klara och lefvande. En del, t. ex. den humoristiske och originelle grosshandlare Reiss, ar tecknad med en sällsynt skarp uppfattning af de för totalbilden sl %ende egendomligheterna hos en dylik karaktär, Stilen är lätt och flytande, och det g %r en anda af mod och sund lifsiskadning genom boken. Pristaflan för utredning af fragan o m den qvinliga ungdomens husliga uppfostran. 8 fträfvan efter intellektuel utbildning har i v2r tid blifvit ett genomgående drag hos ungdomen af båda könen, och detta " L) är ju i och för sig godt. Likväl kan denna sträfvan medföra sina faror. Så kommer den oss lätt att förbise vigten af den praktiska utbildning, som dock ar s8 oumbärlig i alla lifvets skiften för både nian och qvinnor. Särskildt för den qvinliga ungdomen är utbildningen för det husliga lifvets uppgifter af största vigt. Men dels i följd af förändrade förhallanden inom hemmen, dels i följd af den trägna skolgången, kan skicklighet i hudiga åligganden numera .icke inhämtas på samma sätt som förr. Man inser, att underviskngen ocksa i dessa ämnen maste blifva mera systematisk och innefatta teoretiska insigter jemte de praktiska öfningarne. E n ansedd vetenskapsman, professor H. v. Post vid Ultuna landtbruksinstitut, har redan för länge sedan l förklarat, att om inga åtgärder vidtagas för att husmödrarna må inom sitt område följa med tidens kraf, så kommer hvad mannen inom den ' S e Tidskrift för Hemmet. yttre husliållningen vinner genom tillämpningen af nya vetenskapliga rön, att i den inre hushällningen förslösas af hustrun. Å andra sidan kan det mångariga, oafbrutna skolstudiet lätteligen undergräfva både flickans helsa och hennes sinne för praktiska sysslor, ställande henne vid äldre år hjelplös inför hemlifvets kraf. Vid flickskolemötet förliden vår uttalades märkliga ord i detta ämne af såväl herr Lovén och rektor Humble, som af den erfarna och för ungdomens rätta utveckling varmt intresserade föreståndarinnan för normalskolan, fröken H. Casselli. Den sistnämnda beklagade bland annat, att flickorna få allt for liten praktisk sysselsättning i henimen.