Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle hafva motsagt både min öfvertygelse och min kännedom, om jag medgaf, att icke Svenska Folket delar de åsigter af förevarande ämne, sorn jag här uttalat, och om jag icke sagt, att Svenska Folket väntar af Ridderskapet och Adeln ett sådant beslut, som icke blottställer Nationen för en MinisterStyrelses intrång i sina constitutionella rättigheter; ja, jag tror mig icke öfverskrida conseqvencens rätt och gränsor; och ej heller för - Den 23 Februarii f. m. närma Friherre Anckarswärd, då jag påstår, att i dag är det jag, som här försvarar Folkets sak, och han som ifrar för Magtens. Mitt yrkande om afslag på Grundlagsändringarne fortsätter jag; då jag begär Votering. Herr Rosenblad: Skälet hvarföre jag begärt upskof med sakens afgörande till nästa Riksdag, är den öfvertygelse jag har, att många, som jag vet nu tveka att bifalla förslaget, skola under tiden finna anledning att stadga sitt omdöme till fördel för den goda saken, och då votera för antagandet af förslaget, så att ändamålet blef genom upskofvet vunnet. Man har här yttrat den farhåga, att om frågan lemnäs hvilande till nästkommande Riksdag, skulle man under tiden ej kunna vänta från Kgl. Maj:t något nytt förslag till bättre redaction uti ifrågavarande delar af Grundlagarne, utan att dock kunna hoppas dess framtida bifall till det hvilande. Jag tror tvertom, att om Konungen beviljar detta upskof, är det ett tecken att Kongl. Maj:t åtminstone ej ogillar den nu föreslagna redactionen; och i annat fidi skulle sjelfva anhållan visserligen föranleda Kongl. Maj:t alt framställa ett annat förslag. Då jag således ej finner något giltigt skäl anfördt mot mitt yrkande om sakens upskjutande, anhåller jag om Proposition derå, under förbehåll om votering, i fall det behöfves.
Korporals-bostället 1 kappe råg, 3 kappar korn, 2 kappar hafra åföras; att, i öfverensstämmelse härmed, jordeboken för ifrågavarande hemman rättas och i Skånska Hussar-regementets Indelningsverk nödiga förändringar iakttagas; att då, enligt roteringsverket för Norra Skånska Infanteri-regementet och Luggude kompani, V\ mantal JM 1 Östra Klappe för % rotedel tillhör roten JM 83 och % mantal Vestra Klappe för ä/,6 rotedel roten JM 84, nödiga förändringar i dessa rotars sammansättning införas, med skyldighet för Stenkolsverket, i egenskap af egare till Steglinge och Plöninge, att ansvara för alla, jemlikt kontrakt och gällande författningar, med roteringen förenade åligganden i fråga om nuvarande och blifvande soldaters aflöning jemte torpens bebyggande och uppodlande; att alla onera af hvad slag som helst, som vederlagshemmanen 3/s mantal JM 1 Vestra Klappe och Vi6 mantal JVe 1 Östra Klappe hittills vidlådat, å byteshemmanen %> mantal JM 1 Steglinge och 5/32 mantal JM 8 Plöninge öfverflyttas; att då Stenkolsverkets styrelse förbundit sig att vid arrenderättens öfverflvttande å de nya Militie-boställena förse dem med sådana byggnader, som Boställs-ordningen föreskrefve, och dessutom under återstående arrendeåren öka arrendeafgiften med 30 tunnor korn årligen, dervid Boställs-direktionen gjort det af Styrelsen godkända tillägg, att Styrelsen skall, i afseende å bebyggandet af de nya Militie-boställena i Klappe, jemte stängsel m. m. fullgöra en, genast efter bytets beviljande, blifvande laga syns föreskrifter, allt utan anspråk på någon ersättning vid afträdet, och att, i stället för nuvarande kontrakt, sådana utfärdas, som reglementet - Kongl. Majlis Nåd. Prup.
9. till deltagarne i sänkningen af Kahnsjön i ■Malmbäcks socken af samma härad, emot årlig inbetalning under 14A år, efter 1857 års slut, af 8 procent å hela lånesumman, dervid beräknas 2 procents ränta för kapital-återstoden, 1,000: — » dito i dito af sjöarne Stora och Lilla Nömmen samt Stensjön och upprensningen af Kålltorps å inom Östra och Westra härader, emot dito dito dito, 7,250: » dito i dito af Näsby eller Flishults sjö samt upprensning af Flishults å inom Näsby socken af Ostra härad, emot dito dito efter 1858 års slut, 3,500: » dito i Skifverstad*, Bonarps och Lunnagårdens madängar inom Eksjö socken af Södra Wedbo härad, emot dito dito dito, 1,165: » dito i sänkningen af Bexheda sjön, eller Grummeln, inom Bexheda, Näsby, Hvetlanda och Myresjö socknar i Ostra härad, emot dito dito efter 1860 års slut, 3,200: inom Jönköpings och Kronobergs län: till strandegarne vid sjön Widöstern inom Östbo och Sunnerbo härader, för denna sjös sänkning, å 2,590 R:dr, emot inbetalning af 5 procent årligen å den ursprurdiga lånesumman, dervid 3 procents ränta bör beräknas å kapital-återstoden; hvilken betalningsskyldighet vidtog år 1849, 2,207: 18. 7. » deltagarne i aftappningen af sjöarne Drafven och Bolmen inom Westbo och Sunnerbo härader, å 14,850 R:dr, emot återbetalning af 8 procent å hela lånesumman, och med beräkning af 2 procents ränta under 14i år, elter 1852 års slut, 12,228: 25. 9. inom Kronobergs län: till jordegarne omkring sjön Elen i Wirestads och Westra Thorsås socknar af Albo härad, för nämnde sjös aftappning, å 2,661 R:dr 20 sk. 8 rst., hvilket lån skall åtorbetalas genom erläggande jemte kronout - 2,447,782: 10. 2. 1,667: 19. 4. 1.000: 7,250: 3,500: 1,165: 3,200: 2,207: 18. 7. 11,283: 35. 11.
Det är ingalunda min mening att här ingå i analys af möjligheten alt jemka grundskatterne eller icke, och jag får pä förhand säga, alt jag möjligen kan 91 Den 30 November f. m. misstaga mig i någon mindre siffra, emedan jag endast ur minnet har upptecknat hvad jag nu går att anföra. Vi hafva i Sverige icke mer än 6,666 säteri-egendomar. Frälse-egendomar hafva vi 23,000 och kronoskatte äga vi 86,000. Om jag fördelar dessa 6,666 säterier på de andra kronoskatte, så blir denna jemkning ganska liten. Jag vill hlotl i förbigående nämna detta. Jag har egentligen fästat mig vid hvad Gr. Anckarsvärd i sitt anförande yttrat i sammanhang med säteriernas afskaffande, nenil. att det var tidens fil som bortskrapat dessa privilegier och rättigheter. Jag kan icke medgifva att det är tidens fil, ty vi känna hvar och en att R. o. Ad. sjelf afsagt sig dessa rättigheter. Jag vill icke ingå i frågan huruvida det var till R. o. Ad:s båtnad, som den gjorde det, men jag kommer lifligt ihåg tidpunkten för afsägelsen; och att fäderneslandet deraf icke vunnit några särdeles fördelar, det torde också vara .bekant. När jag nu för 2:dra gången och i 2:dra plenum här hör lalas om denna tidens fil för afskrapande af privilegier och rättigheter, så torde det icke vara ur vägen anmärka, att vid de vigtiga frågor, som framdeles förekomma i detta hus, man skall, i st. f. tidens fil, få höra talas om dess kraf och fordringar, och det torde således vara bäst, att redan från början betänka sig på att man gör måttliga eftergifter, pä det att det icke efteråt skall komma att sägas, att det varit af behofvet påkalladt och att man af tidens Hl tvingats att göra det. Hr Printzensköld, Carl: Då Gr.
Maj:ts Nådiga Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof, af den a5 Januari 1823, deruti Kongl. Majit täckts yttra: ”att med de till Dess disposition ”öfverlemnade tillgångar har Kongl. Majit "i möjligaste måtto sökt att under de för”flutne åren upprätthålla försvarsverket; men "att erfarenheten har visat, det de dervid "högst nödige utgifter icke med detta anslag "kunnat bestridas, ehuru af de från vederbörande Administrativa verk ingifne un"derdåniga Reqvisitionsförslag, som blifva "StatsUtskottet öfverlemnade, Rikets Stän"der kunna inhemta, att Kongl. Majit med "största sorgfällighet från de årliga staterne "uteslutit alla de utgifter, som möjligen vid "hvarje tillfälle kunnat uppskjutas;” och längre ned täcktes Kongl. Majit tillägga: "att Beklädnadsoch Utrednings-förråden, "sem voro qvar sedan sista kriget, eller blif"vit anskaffade de föregående åren vid störbe penninge-tillgångar, blifvit minskade "genom effecters användande för Armeens "behof, och att Kongl. Majit till och med "måst tillåta KrigsCollegium, att så ställa "betalnings-Terminerne för en del gjorde "upphandlingar, att de först inträffade det "följande året, sedan Lefverans blifvit verk"ställd. Häraf synes således, alt de vid nu varande Riksmöte anmälte behof ej oför - 103 Den 29 December f. m. moclat och endast sedan sista Riksdag tillkommit, utan redan vid 1828 års Riksmöte blifvit framställde, samt orsaken till deras uppkomst, nemligen Anslagens otillräcklighet, redan då uppgifven. Beträffande Artilleri-Materielens omförmälte slitning, lärer det icke undfalla Högloflige StatsUtskottets uppmärksamhet, att slitning ej är enda orsaken, som kan sätta denna materiel ur brukbart stånd och påkalla dess reparation, eller förnyande.
Betänkandej i anledning af väckta motionera rörande den ersättning j inqvarterings-gifvare bör tillkomma för mat j sorn lemnäs tågande trupperj m. m. Hedervärda Bonde-Ståndet har till Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten remitterat Irenne motioner i detta ämne, nemligen: 1:0 af Nils Jepsson från Malmöhus Län, hvilken yrkat, att, då betalningen, efter markegång, för dagportion till tågande trupper aldrig uppgår till dess verkliga värde eller inköpspris, hvarförutan dervid ej beräknas eller erhålles någon ersättning för kokning m. fl. besvär, denna betalning måtte höjas till minst sex skillingar B:co personen för hvarje måltid, samt, då missväxtår inträffa, vid markegångssättningarne ytterligare bestämmas; 2:0 af Jan Andersson från Westerås Län, hvilken, under enahanda anförande i afseende å otillräckligheten af den betalning, som erhålles för mat lill tågande soldat, hemställt, alt ersättning derför måtte utgå efter markegångs-pris, med 5o procents förhöjning; samt 3:o af Olof Jacobsson från Södermanlands Län, hvilken yrkat, att lifsmedel från Kronans förråder måtte utlemnas till tågande trupper och med kronoeller gästgifvare-skjuts transporteras till hvarje inqvarterings-ort, derest det icke skulle finnas lämpligt och mindre kostsamt att forlskaffa trupper sjöledes, helst med ångbåt; hvaruti Johan August Zetterberg från Stockholms Län sig förenat.
Utsk. ifrågavarande hemman skola, vid tillfälle af enskiftning och utbrytning, lida åtskilligt förtryck, såsom följd af nu rådande osäkra besittningsrätt, hvarjemte Anders Nilsson från Isie och vice Talmannen Jon Jonsson, förmenande att en del af dessa hemman tillhörde kronan, yrkade att förhållandet dermed borde noga utredas, och att kronans andel åtminstone borde få lösas lill skatte, Utskottet, som tagit detta mål under behörigt öfvervägande, får deröfver afgifva följande vördsamma utlåtande. De till försäljning mot skattelösen föreslagne Ecelesiastique-hemman, förekomma i synnerhet i Skåne samt äfven i Halland och Bohus Län, och till någon del i det öfriga af Riket, under namn af StomAnnexeller Mensal-hemman. Redan i Catholska tiden blefvo sådane hemman, till förökning i Presterskapets inkomster, skänkte och öfverlålne, dels af Socken-menigheter, dels af enskilde donatairer, och har i alla tider Presterskapets rättighet varit medgifven och i Ståndets privilegier ytterligare bekräftad, att dessa hemman fritt disponera, och således att antingen dem bebo och under eget bruk begagna, eller ock att dem till Landtbönder upplåta mot afrad eller landtgille; hvarvid vanlig städja blifvit Desvoch Oecon. Utsk. erlagd såsom säkerhet för åbo att tillgodonjuta viss bestämd besinningstid. När Kyrkoherde sjelf, eller dess Capellan, brukar och bebor ett sådant helnman, njuter detsamma, i likhet med Prestebol, frihet för krono-tionde, Ordinarie ränta (med undantag af de så kallade städseloch fodernöts-penningarne) Lagmansoch Häradsliöfdinge-ränla , samt åtskilliga allmänna besvär och onera, meli hvilka ulskylder och besvär måste utgöras, då hemmanen af Landtbönder brukas.
Hon gaf honom en liten knuff med armen. »Ja, i mitt fack – förstås. Sedan jag slutat med lasarettstjenstgöringen och allt det der, och så gjort min utländska resa, skall jag ta ihop med populära föreläsningar. Det är hvarjehanda, som jag vill försöka att intressera allmänheten för.» »Ah! Det var roligt, så skall jag läsa hvad du skrifver. Tror du att jag kan förstå det?» »Naturligtvis.» Hon log och såg mycket belåten ut; så fortsatte hon att läsa. Hela brefvet handlade om det gamla huset, om henne sjelf, som han beskref mycket lifligt, och om deras lif derute. Det fans en kraft i hans stil, som slog an på henne. Men icke ett ord om kärlek eller ditåt. »Hum», sade hon med ett litet löje, då hon slutat och åter rätade upp sig. »Föll det inte i smaken? Han såg upp på henne en smula skälmaktigt, liksom han gissat hennes tanke. »Jo, det var utmärkt trefligt. Men skrifver du alltid så der?» »Hur?» »Så der» – hon letade efter ord – »så der förståndigt.» De skrattade; derför att det var så svårt att uttrycka, hvad hon menade, men så lätt att förstå det. »Ja», sade han. »Talar du så när ni träffas också?» Det blänkte till i hans djupliggande ögon, då han såg upp. »Tror du att jag är så spak?» sade han med ett leende, som tvang henne att rodna. »Nej du, jag kan också ett annat språk. Men hvad skulle det tjena till att komma med det i bref! Nej, ett bref är ett bref, och en kyss är en kyss. Jag låter allting gälla för hvad det är.» Hans ord träffade henne som en dof smärta, för hvilken hon icke kunde göra sig reda. Det uppstod en paus. Selma bläddrade frånvarande bland några papper på bordet. »Richard. Du håller väl riktigt af din fästmö?» sade hon mycket lågt och utan att se på honom. »Hvad menar du med det?» »Jag menar bara, att det är riktigt syndigt att ...» Hon tvärstannade. »Hvilket är syndigt?»
”Den krabban pöser af pur afundsjuka!” sade Haraldson, med en spotsk dragning på ögonbrynen; ”han skulle akta sig han för hvalfiskarne från Tistelön; de kunde lätt svälja honom i en munsbit. Jag förstår nog att det är den krukan, som eggat upp jaktlöjtnanten; men vänta, vänta, mina gossar! J ha ännu icke så riktigt lärt känna Håkan Haraldson: i alla tider ha små fiskar blifvit slukade af de stora; medan j lägger ut nätet, leker han med er, men hoppar ut när han vill.” ”En, två, tre gånger,” skrattade Birger; ”men den fjerde kan han fastna.” ”Nej, nej, säger jag! Jag har idkat rörelsen i några och tjugu år: jag förstår den; och när jag blir gammal och orklös och ej förmår annat än att gå hemma och ställa, då, Birger, står du för kulan.” ”Vi få väl se; det kan ingen veta!” Birgers irrande ögon fästade sig på en dörr, som förde till trappan af den förut omnämnda gafveln, hvarifrån nu hördes ett sakta buller. ”Det är den lilla,” sade Haraldson, och de mörka, om rå vildhet nyss talande dragen ljusnade till ett smekande uttryck af kärleksfull ömhet. ”Det är Erika,” mumlade Birger och vände sig med en egen kort rörelse åt sidan. Efter några ögonblick öppnades dörren, och ett fruntimmer omkring några och tjugu år, af ett intagande, men allvarsamt utseende, trädde in i stugan med en sjuårig flicka vid handen. Barnet, en skön uppenbarelse från englarnes hem, hoppade genast upp på den gamles knä, slog sina små hvita armar om hans hals och ropade ett vänligt: ”God natt, pappa! Erika vill redan ha mig till sängs. Den stygga, snälla Erika!” ”Ni skall åter ut i natt, hör jag!” yttrade den unga qvinnan, vänd åt Haraldson, och i hennes ton låg en anklagande förebråelse. ”Jag har göromål,” svarade Haraldson vårdslöst, i det han med tindrande ögon betraktade sitt älsklingsbarn, den lilla Gabriella, som lekte och ryckte i hans långa skägg och lade sin mjella fina kind mot fadrens brunbrända hud.
Det är verkligen fråga, om detta verk, som är för största delen af nationen kärt, skall bibehållas eller icke; och vilkoret för dess bibehållande är, att det måste befrias från de orättvisor och missförhållanden, som nu vidlåda detsamma. Såsom en talare påpekat, har för närv:de tjenstemän i lägre grad stundom större lön, än tjenstemän i en högre grad, och inom samma grad vexla lönerna högst betydligt. Ett sådant tillstånd kan icke bibehållas, då de svagare lönerna är ytterst otillräckliga, och det är icke blott Borgareoch Bonde-St:n, som framkallat frågan om lönereglering inom armén, utan det är äfven den vanlottade delen af armén, som yrkat derpå, för att få sina anspråk på orättvisa tillfredsställda; tror man att dessa kunna undanskjutas, så misstar man sig. Det är redan visadt, att ett vilkor för att kunna uppgöra ett förslag till lönereglering är, att känna boställenas värden; och önskar man denna reglering, så måste man således lemna medel till uppskattning af boställena. Uppskjuter man dermed för länge, så går det derhän att ingen vill qvar - 84 Den 3 Mars f. m. hålla indelningsverket. Den siste talaren har sagt att åtgärden leder till boställenas borttagande och att man rubbar indelningsverket, om man borttager boställen, emedan man sedan icke kan ålägga officerarne att bo inom sina kompanier eller sqvadroner. Jag vet likväl att många officerare för närv:de icke bo på sina boställen och icke har jag kunnat finna att indelningsverket derigenom gått under; ej heller bör det vara svårare för en officer att bo inom ett visst distrikt, fastän han ej har boställe, än för en häradshöfding, häradsskrifvare eller kronofogde, hvilka tjenstemän numera i allmänhet ej hafva boställen. Min mening är likväl icke att säga det boställena i allmänhet böra borttagas, utan blott att visa att det utan upplösning af indelningsverket kan ske, om det i vissa läll skulle blifva nödvändigt.
Det är när ett skönliterärt arbete har kommit till för att förfäkta en sin författares åsigt, kring hvilken han blott sveper sin framställning som en klädnad, det är när personerna röra sig för hans hand som marionetter, det är när de icke lefva och handla som det framgår af deras karaktär och lefnadsförhållande att de måste, med ett ord: det är när driffjedern i det hela icke är en konstnärs åtrå att ge form åt sina intryck, utan blott ett omvändelseförsök, der karaktärsteckningen uppoffras när det gäller att föra läsarens öfvertygelse i den åsyftade riktningen. Men att en författareindividualitet, som låter de handlande personerna följdriktigt utveckla sig, detta oaktadt trycker sin prägel på arbetet, det kan och bör icke få namn af tendens; det är helt enkelt en nödvändighet, så vida författaren öfver hufvud taget sjelf är en personlighet. När kritikern i första rummet sysselsätter sig, icke med skildringen såsom konstverk – d.v.s. afbildning – utan i stället söker utforska om författarens och hans egna åsigter i en del ”frågor” stämma öfverens, då är hans kritik inne på afvägar, då kan han på sin höjd inlägga förtjenst som moralfilosof, men som konstdomare är han klen. Han förvexlar hufvudsak och bisak. Det är ett stort fel, detta; men ingen kan begära att den stora allmänheten skall ega omdöme nog att inse det, och författarne bry sig oftast ej om att offra mer [än] en axelryckning och ett förstulet löje på all denna visdom. Och hur skulle de kunna annat än le, då de höra personer, som anse sig kompetenta att i konstfrågor leda publikens smak, uttrycka sig ungefär såhär: ”den gången handlade hjelten alldeles som han enligt mina moraliska principer borde ha handlat, derför berömma vi författaren en smula, men denhär gången handlade han rakt i strid med hvad jag anser vara hans moraliska pligt, derför måste vi ge hans författare en liten afbasning. Ty författarens skyldighet hade det varit att i tid varna sin hjelte och säga honom att sådant der låter man vackert bli, för det första emedan det inte är lofligt, och för det andra emedan det bekommer en illa och derför är en dumhet.”
Man har väl sagt, att ett sådant förhlifvande vid förra beslutet vore farligt, emedan BorgareStåndets, som är det sämsta, då skulle kunna blifva gällande i Förstärkta Utskotten. Men jag vet icke, hvarföre man ej snarare kan hoppas, atf vårt beslut, såsom det bästa, skall blifva antaget af Nämnden, eller ock, i fall vårt beslut icke antages, att åtminstone BondeStåndets beslut får företräde framför BorgareStåndets. Jag är åtminstone för min del öfvertygad, att man icke, genom sakens öfverlemnande till 2 voteringar i Förstärkta Utskotten, äfventyrar, att få BondeStåndets beslut antaget, men deremot att nian har möjligheten för sig att göra vårt beslut gällande, Herr CederschjöldPehr Gustaf: Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde Talaren. Då jag för min del finner Ridderskapets och Adelns beslut vara rigtigast, kan jag ej inse något skäl för Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af detta beslut, förena sig med någotdera af de öfrige Stånden. Det är väl icke otroligt, att BorgareStåndet, om det ej lyckas att i Förstärkta Utskotten göra sitt beslut gällande, snarast förenar sig med Presteoch BondeStånden; men Ridderskapet och Adelli har då åtminstone den tillfredsstäl - 76 Den 17 December e. m. lelsen alt icke för sin del hafva bidragit lill ett sådant Rikets Ständers beslut. Jag tillstyrker således, att Ridderskapet och Adeln förblifver vid dess redan yttrade mening. Herr Ribbing, Arviel, förenade sig med Herr Cederschjöld. Herr Rosenblad". Jag vill endast erin-, ra, att man, om BorgareStåndels beslut blifver gällande, går miste om den fördel, att få myntet i jemn proportion lill myntsystemet, och nödgar Banken att hålla flere sorter plantsar. Allt detta undvikes, om man antager BondeStåndets beslut, hvilket jag således af flere orsaker finner bättre i sjelfva saken, ehuru det är illa redigeradt.
Den uti ingressen till betänkandet förekommande anmälan, alt åtskilliga af revisorerne gjorda, mer eller mindre nöjaktigt förklarade, anmärkningar icke blifvit Rikets Ständers pröfning underställda, af skäl, alt de Kongl, bref eller beslut, på hvilka de anmärkta åtgärderna sig stödja, redan undergått behörig behandling, har af Borgare-ståndet blifvit återremitterad, i följd af framställd erinran, att en sådan tolkning af 76 § R O., deruti stadgas, alt allt hvad Rikets Ständer efter granskning godkänt eller lemnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade och ingen ny till ansvarighet förbindande granskning af nya Ständer i samma mål vara tillåten, ingrepe uti Rikets Ständers lagliga granskningsrätt, enär denna ej kunde anses hafva upphört derföre, alt utöfningen deraf icke medförde någon direkt ansvars-påföljd; varande vid återremissen fogad t det tillägg, att Utskottet borde uppgifva de serskilda frågor, hvilka, af nämnde skäl, icke blifvit uti betänkandet omförmälda och Rikets Ständers pröfning underställda. Då emedlertid hela ifrågavarande ingress blifvit af Ridderskapet och Adeln lagd till handlingarne samt af Bonde-ståndet lemnad utan anmärkUih. till R. St. Fröt. 1847 & 1848, 4 Sami. 1 Afd. 2 Band. 47 Haft. 2 Stats-Ulshs Utlåtande, Y:o 231. ning, hvarjemte Preste-ståndet låtit vid Utskottets deruti gjorda anmälan bero, så kan, på grund af ^5 § R.