Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets Den 18 November f. m. ia3 Ständer nu skulle meddela; och det skulle tvertoin vara vådligt, att här göra ett särskildt tillägg om författningarnes efterlefnad, emedan det skulle se ut som medgåfve man, att författningarne skulle slippa att efterlefvas vid andra tillfällen. Friherre af Nordin: I anledning af den siste värde Talarens förmodan, att författningarne skulle hafva blifvit öfverträdde, får jag erinra, att förhållandet icke är sådant; tjr 1825 års AuctionsReglemente är dateradt den 20 December, och således en månad sednare, än det åberopade ArrendeContractet. Herr Rosenqvist: Jag tror det hvarken vara otjenligt, öfverflödigt eller på något sätt förnärmande, att den Statsmagt, åt hvilken Grundlagen gifvit beslutande rätt i dylika frågor, bestämmer vilkoren för försäljning af Statens egendom. Jag fortfar derföre att yrka, det i beslutet måtte inflyta, att försäljningen skall ske på offentlig Auction; dock icke under hvarje lägenhets fastställda värde. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till återremiss deraf. Ropades Nej. Den iö November f. m. Uppå derefter framställd proposition, Lief berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Herr Rosengvist anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 3o6 afgifne, och den i3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående dispositionen af de f. d. Allmänna Magazinslnrättningen tillhörande hus och byggnader. Herr Rosengvist, Fredrik Leonhard:
Seraphiner Oidens-gillets Öfver-styrelse ställde läns-lazaretten och kurhusen «f behofvet påkalUdt, har bemälda ordens-gille i underdånighet öfverlemnat ett, i enlighet med inkomna summariska räkningar och revisions-berättelser för år 1845 uppgjordt, sammandrag öfver lazarettsoch kurhus-medlen i samtliga länen, med undantag af Stockholms stad, af hvilket sammandrag iuhemtas, att kurhus-afgiften för året utgjort 144,222 r:dr 19 sk. 2 r:st, och att öfriga inkomster vid sjukhusen gemensamt uppgått till 72,922 r:dr 4 sk. 3 r:st, eller tillsammans 217,144 i:Jr 23 sk. 5 r:st, och att utgifterna vid dessa sjuk vårds-anstalter, oberäknade afskrifningar, för samma år stigit till 170,264 r:dr 11 sk. 5 r:st banko; i förening hvarmed ordens-gillet upplyst, att, enär kui hus-afgiften fortfar att utgöra den hufvudsakligaste inkomsten vid kurhusen och lazarelten, dessa inrättningar sålunda, i saknad af samma afgift eller annan deremot svarande inkomst, omöjligen kan ega bestånd eller uppfylla det med dem åsyftade ändamål, äfvensom att liospitals-fonden, i följd af de högst betydliga utgifter, densamma fått vidkännas, för att, jemlikt Rikets Ständers underdåniga önskan och Kongl. Majus nådiga befallning, inrätta central-hospitaler, blifvit försatt i den belägenhet, att derifrån ej kan erhållas bidrag till understöd för hzuretten eller kurhusen. Kongl. Majas Nåd. Propositonj N.-o 36.
Nådiga Proposition, rörande Charta Sigillatse Förordningen; det andra, ett instämmande i RidLerffapets och Adelns beflut, om uppdragande ät Constitutions-Utffottet, att uppsatta förflag Lill Riksens Ständers Hyllnings-Ed ät KronPrinsen, och Kron-Prinsens Ed ät Konungen. Ptterligare upplästes fyra Protocolls-Utdrag frän det Wallofl. Bergare-Ständer af den zo Augusti, hwaraf twänne innefattade samma beflut, som de twänne nysi förut upplästa; ett innehöll gillande af Stats-Utstottets utlätande, b-uruwida Riksgälds-Contoirets ärender kunde behörigen wärdas, utan lunder af Ständets Fullmagtiges begagnade Riksdagsmanna-rätt; och ett tillkannagaf bifall till Banco-Utffottets Memorial, om dispence för Utskottet frän inwentering af Banqucn och desi Pappersbruk. S^uteligen upplästes twänne ProtocollsUtdrag frän det Heder warda Bonde-Standet af Len Lg Augusti, innefattande det ena öfwerlemnande ät Constitutions-Utffottet, att inkomma med förslag t.ll ofwanberörde Eder, och det andra, bifall till den föreslagna dispensen frän Banco - Werkets inwentering. Häref - Den Z September. L4L Härefter äterkom, med den till de andre Ständen afsönde Deputation, Grefwe kalting och redogjorde för sin bestickning. Högloflige RidderstapeL och Adeln ätffiljdes klockan treqwart till 2. in tidcrn krotöcoUi, 6. 8ilverstolpe. Fredagen den 7 September. klenum klockan half 12. Öppnades Herrar Electorernas Lista till wal af Utstötts-Ledamöter, hwartill befunnos wara walde: I Riddarhus - Utskottet: Efter Grefwe von Rosen, Robert, General-Major och Capitaine-Lieutenant:
Åh ja! meningen, lofven är god, men det är ock allt; ty för det första kan detta lån icke erhållas —• jag skulle vara färdig att gå i borgen för denna förutsättning — på sådana vilkor, att det i det hela blefve för jordbruket förmånligt (sjelfva den K. piropostns ifrigaste förfäktare, som, i likhet dermed, i Den 3 Februari f. m. början dermed erbjödo lånen mot 4 procfs ränta och i proc:s capitalafbetalning, jemte låneomkostnaderna gratis, hafva nu, t. o. m. i en officiel tidning, icke vågat utfästa lägre ränta än 5 proc., d. v. s. att amortissementet å capitalet lomme att stå obetydligt öfver nollpunkten); och för det andra, om lånet, emot all förmodan, skulle erhållas emot så lindriga vilkor, att det kunde, med nedsatt ränta, distribueras till de stora skuldsatta possessionaterna, hvad gagn tror man väl, att jordbruket skördade deraf? Sannt är väl, att åtskilliga mindre förmånliga inteckningar blefve uppsagda och lossade, men hvarföre? Säkert, af de flesta, i speculation att sälja deras genom lånet i capitalvärde stegrade egendom, eller ock att ännu någon tid bibehålla dea egendom, som de eljest nödgats afyttra. Jag frågar: vore det jordbruksnäringen, som häruppå vunne, ökade sådant productionen, eller vore dermed någon annan vinst, än en ögonblicklig, för några öfver höfvan skuldsatta jordbrukare? StatsUtsk. har, som mig synes, uti sitt betänk, ovederläggligen besvarat dessa frågor. Vidare vill man bilda hy po t heks fö re n i n ga r och tror, att blott man får lån, skola dessa uppstå. Delta är ungefär som att tänka: blott jag släpper sädeskorn på marken, nog får jag säd. Nödigt torde likväl vara att först plöja och bereda jorden, ty eljest torde foglarna komma och äta upp kornen. Troligen blefve det jemväl så med lånet; ty säkert skulle en väldig skara gripa derefter. Äro då några beredelse!’ gjorda för den väntade skörden af liypotheksföreningarna?
D:o, angående anslag till ett förlagslån för tillvägabringande inom riket af tillverkning af 12-decimaltums gjutna jernkanoner. D:o, angående pension å allmänna indragningsstaten åt aflidne Kapiten löjtnanten m. m. C. O. L. Rudbecks enka, Magdalena Rudbeck. D:o, angående af Blekinge läns Landsting gjord ansökning om inköp af en Kronan tillhörig tomt i Carlskrona. 18. Skrifvelse, om förordnande af en Statsråds-ledamot i afseende på handlägg ningen af vissa i Riksdags-ordningens 36 och 42 §§ omförmälda riksdagsärenden. 19. D:o, i fråga om förhöjning i det å Manufaktur-diskontfonden afsatta be lopp till förlagslån. 20. Proposition, angående berättigande för Chefen vid Ottenby stuteri, Hofstall mästaren m. m. J. W. Beijer att vid afskedstagandet erhålla pension. D:o, angående ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid. l):o, angående berättigande för Sekreteraren vid Öfverståthållare-embetet för polisärenden och åtskilige Landssekreterare, att, för tiden från och med år 1863 och så länge de sina befattningar innehafva, å allmänna indragningsstaten uppbära ersättning för förlorad inkomst af passlösen. 21. 22. den 31 Oktober. 23. Skrifvelse, i anledning af åtskilliga utaf Rikets Ständer vid sistförflutna riks möte beslutade lagförändringar. 24. Proposition, angående öfverlåtande till Westerbottens läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i Umeå stad med tomt. 25. D:o, angående öfverlåtande till Jemtlands läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i Ostersund. 3 .As 26. Proposition, angående öfverlåtande till Wester-Norrlands läns innevånare af gamla länsfängelsebyggnaden i Hernösand med tomt. » 27. D:o, angående öfverlåtande till Wester-Norrlands läns innevånare af gamla kronohäktesbyggnaden vid Sundsvall med tomt. den 7 November. » 28. D:o, angående arméens pensionering. » 29.
M:s bemedling i ministeriel eller annan väg, för att, till realisationens upprätthållande, bereda Banken credit eller creditiv på utländsk ort, samt fullmägtige derom göra und. anmälan, K. M. då täcktes en sådan bemedling meddela. R. o. Ad. vidblef sitt vid föredragning af BancoUtskrs memor. N:o i3t fattade beslut och lade utlåt, Nro 142 till handlrna. Företogs till pröfning BancoUtskrs d. 9 dennes på bordet lagda betänk. Nro i43, i anledn, af Hr R.osenblads motion om und. skrifvelse från R. St, med anhållan om K. Mrs nåd. biträde för upptagande af utländskt creditiv för Banken, Frih, af Nordin, Carl Joh.: Då R, o. Ad. uti hufvudsaken af detta ämne stadna! uti en annan åsigt, än den BancoUtsk, uti dess sednare betänk, uttryckt, så följer deraf klart, att R. o. Ad, jemväl i afseende å den nu förevar, detailfrågau mäste komma till annat resultat än Utsk, Jag an - Den 16 Maj. lG5 håller altsa, att betänk, må återremitteras, emedan, sedan It. o. Ad. beslutat, att frågan om upptagande af creditiv skall öfverlemna» till K. M:s sanction, jag anser det olämpligt och stridande mot den vördnad och aktning, vi äro skyldiga Konungamagten, att R. St. icke sjelfva derom framställa und. begäran. Ilr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag kan ej finna annat, än att den förevar, frågan redan är genom beslutet öfver den föregående i samma ämne afgjord, och att det derföre är bäst att afslå detta betänk. Gr. Frölich, Da v.: Jag får upplysa den siste talaren derom, att det afgjorda betänk, innefattade den föreskrift, att fullmägtige, i fall af behof att upptaga creditiv, borde dertill begära K. M:s biträde.
D e kungliga personerna draga sig tillbaka mellan bugande skaror, de lifliga grupperna samlas i en enda ström, som sakta rör sig nerför trapporna, det blir allt tommare i stora börssalen, där nyss rådde ett brusande lif, och utanför på Stortorget kör det ena ekipaget fram efter det andra, dörrarna slås igen om gestalter, huttrande i sina kalla pälsverk, och det bär af i sporrsträck. Men uppe i balsalen, hvars golf är öfverströdt med tylloch spetsbitar och knastrar af bortslitna perlor, släcka vaktmästarne ljusen och mäta med ögonen längden på de öfverblifna stumparne, medan det uppjagade dammet sakta lägger sig till ro och ett par trefliga vaktraästaresjälar taga sig en liten sväng med flickorna i köket. Sylvester. Stångat på telegrafbanan! Som antalet af kvinnliga e. o. telegrafister och telegrafelever för närvarande är så stort att, med hänsyn till såväl telegrafverkets behof af kvinnlig telegrafpersonal som möjligheten att bereda eleverna tillträde till lärokurs, någon tids uppskof med nya elevers antagande påkallas, har telegrafstyrelsen beslutit, att antagande af kvinnliga telegrafelever skall ti.lsvidare inställas. Vid sådant förhållande hafva 360 ansökningar 23 D U N af ifrågavarande slag, hvilka under året t ' ll pröfning förekommit, ansetts icke kunna af styrelsen bifallas. * Kvinnlig fattigvårdsledamot. Vid senaste stämman i Löts församling i Upland valdes fröken Maria Tamm å Fånö till ledamot i fsttigvårdsstyrelsen. Valet var erhälligt. Damer på skidlöpning. En del yngre damer härstädes hade för några dagar sedan anordnat en skidlöpningstäflan mellan hufvudstaden och Djursholm. Starten skedde kl. 11, o c h i täflingen deltogo 17 damer samt 3 herrar, som förde ledningen. Fyra af damerna utgingo ur täflingen, och bland dem s o m först återkommo till målet, hade 3 behöft en tid af 1 tim. 32 min. — 1 tim. 39 min. Ännu en sådan täflan torde inom kort komma ti 1 stånd. Af den gamla stamman.
Det var hans mening, att ingen skulle veta något förut, men han lyckades ej bevara hemligheten, och en af dem, som fick veta den, var den unga grefvinnan Dohna. Men hvad kunde hon göra för att hindra honom? Förlofningsdagen är inne, dess sena skymningsstund är kommen. Grefvinnan står vid fönstret i det blå kabinettet och ser norrut. Hon tror nästan, att hon kan se Ekeby, fastän tårar och töcken skilja. Hon ser så väl, hur det stora trevåningshuset strålar med tre upplysta fönsterrader, hon tänker sig, hur champagnen hälles i glasen, hur skålen ljuder, och hur Gösta Berling kungör sin förlofning med kvastflickan. Om hon nu vore honom nära och helt sakta lade handen på hans arm eller blott gåfve honom en vänlig blick, skulle han ej då vända om från de förskjutnes onda väg? Om ett ord från henne drifvit honom till en sådan förtviflans gärning, skulle ej då ett ord från henne hejda honom? Hon ryste för den synd, han skulle begå mot detta stackars vanlottade barn. Hon ryste för hans synd mot den arma varelsen, som nu skulle lockas att älska honom, kanske blott för en dags skämt. Kanske ock – och då ryste hon än mer öfver den synd, han begick mot sig själf – för att som en tryckande börda kedjas fast vid hans lif och för alltid förtaga hans ande kraften att nå höjden. Och ytterst var skulden hennes. Hon hade utkastat honom med ett fördömelsens ord på den onda vägen. Hon, som var kommen för att välsigna, för att mildra, hvarför hade hon vridit ännu en tagg in i syndarens törnekrona? Jo, nu vet hon, hvad hon vill göra. Hon skall låta spänna de svarta hästarna för släden, ila hän öfver Löfven, storma in på Ekeby gård och ställa sig midt emot Gösta Berling och säga honom, att hon ej föraktar honom, att hon ej visste, hvad hon sade, då hon förjagade honom från sitt hem Nej, hon kunde dock ej göra något dylikt, hon skulle blygas och ej våga säga ett ord. Hon, som var gift, måste akta sig. Det skulle uppkomma så mycket förtal, om hon gjorde något sådant.
— Men historien är en sann berättelse om folkens utveckling, ett ständigt upprullande efter hvartannat af bilder, af hvilka den sista alltid visar ett fullkomligare tillstånd än den näst föregående. Vill man sålunda med tanken omfatta bilden af det allra fullkomligaste tillståndet, får man ej dröja vid det förflutna, utan i framtidens historia söka nå den afiägsna slutbild, der förbättrandet upphör i ideal, harmonisk fulländning. Qvinnans historia visar hittills ett famlande och sökande efter något bättre än det bestående — ett famlande så svagt och så i mörkret, att det under långa tider nästan undgått uppmärksamhet. Der denna sträfvan gjort sig märkbar, har den alltid uppväckt högljudda invändningar från det manliga slägtet. Dock hvarför skall qvinnokönet hindras i den utveckling, som är en lag för allt i naturen? Friheten att utbilda sig efter sin egen håg vill äfven herr H. beröfva henne. Han säger nämligen — * I n:r 50 af Idun för förra året återfinna våra läsarinnor ett kort omnämnande af hr Hertzbergs arbete, som just då utsändts i sin svenska drägt. V i ha ej velat neka » F. 8. » att framställa sina motskäl, synnerligast som artikelförfs ställning till frågan torde delas af många. ett I DU N Tidningen nnehåller nästan uteslutande originalbidrag. Det första kan ej bestridas, men väl det senare. Qvinnan har ju hittills saknat sjelfbestämmelserätt och derigenom hindrats att visa, huru långt hon med sina gåfvor kan komma. Hon har varit, hvad männen tillåtit henne att vara, det är allt. Hvad har då blifvit af qvinnan under detta männens förmynderskap? En öfverfiödsvara på alla områden, som ej äro makans och modrens. Herr H. öppnar visserligen äfven en del andra områden för den qvinnliga arbetskraften, dock med uttryckligt förbud för qvinnan att blifva mannens konkurrent. I och med det samma har herr H. stämplat qvinnans fordran på sann, mensklig frihet såsom förmätenhet och högmod.
Men lagen behöfver ej detta stöd för att uppehållas och erkännas i siu värdighet och fulla sedliga betydelse; och det vore ock i detta hänseende helt och hållet förfeladt och otillräckligt. Af dessa skäl får jag yrka att offentligheten vid dödsstraffets verkställande måtte upphöra. Vid 7 Kapitlet. Emot Lag-Utskottets nedsättning af straffbestämmelserna i 7 Kapitlets lista och 3:dje paragrafer får jag reservera mig. Samhället, så vida det ej förbiser att religionen är dess innersta lifskraft, måste vaka öfver att det heliga aktas och vördas och ej offentligen vanhelgas af samhällets medlemmar, och derföre måste det ock med allvar bestraffa nämnda vanhelgande. Jag får derföre yrka att Kongl. Maj:ts nådiga förslag i dessa paragrafer må blifva oföräudradt,. Uti 7 Kapitlet finnes ej något stadgande angående den, som brister ut i svordom och dermed åstadkommer allmän förargelse. Detta brott, så ringa det i allmänna omdömet än må aktas, sårar dock, synnerligast genom sitt öppna fram - 54 Lag-Utskottets Betänkande N:o 35. trädande, alla religiöst sinnade, emedan det bär vittne om lörakt för Guds bud och ett trotsigt vanhelgande af Guds namn. Fordna tiders lagstiftare hafva ock derföre i vår lag stadgat straff för nämnda brott, och jag tror att vördnaden för Guds bud och namn ännu ej så utslocknat inom vårt laud, att man skulle kunna borttaga detta stadgande och dermed förklara att ifrågavarande brott härefter vore inför lagen tillåtet, utan att detta skulle hos många väcka djupt bekymmer. På grund häraf får jag yrka att, i likhet med hvad vår nu gällande lag innehåller, straff måtte i 7 Kapitlet af Kongl. Maj:ts nådiga förslag till strafflag stadgas å den, som genom svärjande åstadkommer allmän förargelse. Vid 10 Kapitlet. De ändringar Utskottet föreslagit uti 10 Kapitlets 14:de paragraf finner jag hvarken nödiga eller nyttiga.
Extra anslaget till Försvarsverket till sjös Anslaget till Sjökastellerna Kungsholmen oci Drottningskär Botsoch Fyrings-Staten General-Adjutants-Expeditions för Flottan Räkenskaper .. „ Stor-Amirals-Embetets Tredje Af delnings, eller Styrelsens för allmänna Vägoch Vattenbyggnader, Dito . „ 129- Stockholms Stora Barnhus . „ 132— Civilstatens Pensions-Inrättning , 134— Armeens Pensions-Kassa . Strömsholms Stuteri 99 151-152. Ottenby Dito . 99 153—156. Salpeterfonden . Öfver-Ståthållare-Embetets Kanslis Räkning för Kronans Flus i Stockholm 33 161—162. Nämde Kanslis Depositions-Räkningar . 33 163—165. Länens F^andsböcker 33 165—167. Länens Särskilta Ulgiftsräkningar 33 167—168. Arbetshusfonden i Norrbottens Län 3> 168. Storskiftesoch Afvittringsförrättningen i Stora Kopparbergs Län Afvittrirgen i Jemtland . 33 169—170. Teknologiska Institutet 99 170—171. Chalmerska Slöjdskolan i Götheborg 33 171. Stockholms Slotts Byggnads samt Polis-, och Rcnhållnings-amlag Lys33 172-174. Kongl. Hof-Stallets Reparationsmedel . 33 174. Dr ottningholms och Svartsjö Lustslott . 99 175. Flaga D to . 99 175—177. Ulriksdahls Dito 99 177—178. Gripsholms Dito . 99 178. Strömsholms Svenska Akademien . .. 99 179—180. TU it t erhets-, Historieoch Ant i qv itets-Ak ademien 99 180—182. Kongl. Akademien för de Fria Konsterna 99 182-183. Musikaliska Akademien . 9' 183-184. Kongl. Kongl.
Ordförande för detta sitt dröjsmål icke haft laglig ursäkt att förebära, pröfvade, med tillämpning af Kongl. Brefven den 18 No v. 1702 och den 15 April 1774, Kongl. Hofrätten rättvist att för berörde försummelse fälla honom att böta en R:dr Iranko för hvarje dag under tiden från och med den 8 November till och med den 31 December 1840; eller tillhopa femtiofyra Ridr likaledes banko; hvarjemte Ordföranden förpligtades att ersätta Kongl. Majit och Kronan kostnaden för den häktades fångförplägning under sagde tid med 5 Ridr 11 sk. 1 rst. banko; men enär denne sistnämnde afstått från anspråk på ansvar och ersättning för sitt lidande genom qvarhållandet i häkte, komme frågan härom att förfalla. Detta utslag, hvilket redan i sista årets embetsberättelse bordt upptagas, men genom tillfällig försummelse icke förr än i sisth September månad kommit mig tillhanda, har icke blifvit öfverklagadt. Domhafvanden i Marks härad hade uti ett den 22 Maj 1852 utgifvet betyg vidgått, att åtskilliga personer, hvilka under ransakning för stöld varit i häkte hållna, blifvit af Länsmannen i orten, såsom tillsyningsman vid häradshäktet, efter Domhafvandens derom gifna tillsägelse, ställde på fri fot, sedan de voro sakfällde för de dem tillvitade brott, inen innan de undergått dé för samma brott dem ådömda straff. Detta Domhafvandens förfarande hade jag anmärkt såsom felaktigt och derföre låtit emot honom anställa åtal, vid hvars pröfning Kongl. Göta Hofrätt genom utslag den 19 sistl.
Det herrliga lifvet, då man tagit sin examen, då man är kandidat och kan göra hvad man vill — tillade han, vänd till sin kamrat, en ungdom några år äldre än han sjelf, hvilken satt vid fönstret och tankfullt blickade ut genom dess små blyinfattade gulgröna rutor. — Du glömmer, att brasan är utbrunnen, bålen slut, och ifrån vännen skiljes du i morgon, — sade denne, leende, och steg upp, under det en gammal piga, som i detsamma inkommit, hopsamlade de tomma glasen och stälde i ordning i det tarfliga rummet, hvilket tydligen nyss varit scenen för en munter avskedsbjudning för de kamrater, från hvilka man skulle skiljas, och hvars högljudda röster och steg ännu hördes nedifrån den smala trappan. Alf Stjerne, den af vindskammarens invånare, som först talat, var en yngling om tjugo år, fattig, utan anhöriga och af en familj, som tillhörde den sorgligt renommerade ”småländska knapadeln”. Om det imellertid gifves en sanning, som är fullt tillförlitlig, så är det den, att lyckan här i verlden beror på vår egen uppfattning; och den, på hvars näsa en nådig försyn placerat ett par röda glasögon, han ser sin egen liksvepning i rosenfärg, och sorgen får aldrig någon bugt på honom. Ehuru ingen menniska fann Alf Stjerne ega någon synnerlig anledning till fröjd och jubel, så ansåg han sig sjelf för den sällaste varelse under solen, och visst är, att han åtminstone var den gladaste och mest älskvärda man kunde se. Han var visserligen icke så litet lat, temligen sjelfsvåldig, tanklös, lättsinnig och häftig, men hans rena, hvita panna, hans krusiga svarta hår, ständigt strålande ögon, högljudda öppenhjertiga språk och trofasta godhjertenhet besegrade äfven den mest surmulna tvärvigg och gjorde honom älskad af alla och i synnerhet af tvenne bland hans kamrater, med hvilka han slutit ett ”heligt vänskapsförbund”, och för hvilka han utan betänkande skulle offrat sitt lif, om det behöfts.
Directions underdåniga anhållan om eftergift och afskrifning af de låne-bidrag, som, enligt Rikets Ständers Beslut vid 1818 och 1823 årens Riksdagar, med y3o,ooo Ridr Bico från Banken och Riksgälds-Contoret till Hjelmare Canaloch Slussverks-byggnad utgått, hafva Rikets Ständer, i skrifvelse af den 26 Febr. i83o, till svar härå i underdånighet anmält, det de, inseende nödvändigheten af att bilda en någorlunda tillräcklig reparationsfond för underhållandet af de på Statens bekostnad helt, eller till större delen utförda Canal-byggnader, eller andra arbeten af likartad beskaffenhet, funnit godt lemna Hjelmare Canaloch Slussverks-Bolag den försäkran, att eftergift och afskrifning af Bolagets ofyenberörde skuldbelopp till Banken och Riksgälds-Contoret, i och för Canalens byggande, skall Bolaget, uppå framdeles skeende anmälan, beviljas, i händelse Bolaget visar sig hafva inom en tid af högst sex år ifrån Canalens fullbordan samlat och afsatt en summa af åtminstone Femton Tusende R:dr Banco till fond för Canalens framtida underhållande, oberäknadt de reparations-cassor, hvilka uti Reglementet kunde varda Bolaget ålagde, eller hvarom Actieegare serskildt sig förenade, till bestridande af de årliga mindre betydliga underhållskostnaderna; om hvilket Rikets Ständers Beslut Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse af den i3 Mars sistnämnde år, täckts Slussverks-Direclionen till underdånig efterrättelse förständiga. StatsUtskottets XJtl&tande N:o 3j6.