Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparres yttrade åsigt, att det hade varit väl om LagUtsk. kunnat besparas ifrågavar, motion, kan jag likväl icke instämma Den 8 Januari. 85 deruti, att den Lör till Allra. Besv,- o. Ekon.Utsk. ensamt remitteras. Huru overkställbar än molianen är, och huru önskligt det än hade varit alt LagUtsk. ej med förslag af sådan bristfällighet besvärades, måste man dock alltid erinra sig nödvändigheten att ej betrakta fattigvårdslagstiftningen såsom utgörande ett blott önskningsmål. R. St. skulle i annat fall skänka bort en dyrbar rättighet, som det varit ett fullkomligt och stort misstag att förbise; och om så skett, bör man söka deri bereda rättelse. Jag har, i öfverensstämmelse härmed, redan för några dagar sedan haft äran afgifva en motion, hvilken erhöll remiss till LagUtsk., ang:de ett förslag lill ändring af vissa §§ i Fattigvårdssladgan. Nämnde förslag är affaltadt i enlighet med 1840 och 1841 årens Ständers i ämnet afgifne hemställan, hvilken sedermera vid sista riksdag i hufvudsaklig måtto åter uptogs och blef ett R. St:s beslut. K. M. har väl icke hittills funnit för godt att derpå fästa afseende; men skulle Ständerna äfven nu bestämma sig för att framkomma med enahanda beslut och underd. hemställan om nådig fastställelse derå, så torde icke böra betvitlas, del ju Konungen derå korame att fästa en förtjent upmärksamhet. Jag hänvisar nu alltså till innehållet af min motion och det förslag den omfattar. Väl har en värd ledamot, Hr Adelborg, lofordat den nya Faltigvårdsstadgans tillämpning i hans hemort. Denna partiella erfarenhet torde stödja sig på lyckliga och gynnsamma förhållanden för orten, utgörande i sådant fall måhända ett sällspordt undantag, hvarpå man ej får räkna för det stora hela.
Tre och en half millioner Statsobligationer skulle på en gäng beviljas, men successive begagnas, som, i den olyckliga händelsen att Statsobligationer komma att utgifvas, borde undanrödjas genom uteslutande af uttrycket: på en gångj och då, med förutsättning af successivt utgifvande på fem år, jag anser möjlighet att, med undvikande af Statsobligationer, i Statens nuvarande och inom desse fem år blifvande tillgångar finna utvägar att uppfylla de omförmälde Statsbehofven, som jag likväl förmodar efter en noggrannare granskning af StalsUtskottet torde kunna betydligen inskränkas, torde det tillåtas mig att till Ridderskapets och Adelns pröfning framställa ett förslag i detta afseende, hvarvid jag likväl icke upptager i beräkning de fem mil i - •>.ii Den 8 December e. m. lioncr R:dr, som, enligt Konungens Nådiga lillkännagifvande, äro i Statsverket att tillgå, och som icke torde vara lika lätt att till disposition åtkomma, som de medel jag till användande föreslår, då aldeles intet af desse millioner blifvit, till lindring i Statsutgifterne, till begagnande föreslagit; men desse Tre och en half millioner R:dr anser jag utan svårighet och säkert kunna utgå på följande sätt: 1:0 begagnas behållningen i RiksgäldsContoret, utgörande icke såsom uppgifvit är Två millioner, utan blott En och en half million R:dr; 2:0 af Bankens behållna vinst omkring 470*000 R:dr årligen, borde begagnas de 200,000 R:dr som till Riksgäldskontoret hvarje år lemnäs, utgörande på fem år tillsammans En million R:dr, hvarigenom icke någon rubbning i Bankens nuvarande förhållanden föreslås, emedan den öfriga delen af Bankens vinst kan till lika belopp, som nu till inköp af silfver begagnas; 3:o beräknas tillgång i Statsverkets blifvande ännu outredde öfverskotter för åren 1827 och 1828 till
MAGISTER O. Vill Du nu resa till Wittenberg och lära dig tron hos doktor Martin Luther? FJÄRDE AKTEN REGINALD. Jag känner ju hans läror, men jag tror icke på dem. MAGISTER O. Såå? REGINALD. Nej, ty för honom är tron allt och gärningarne intet. Jag har varit en troende, men mina gärningar blefvo icke en bit bättre, och jag kände mig slutligen bara som en hycklare. MAGISTER O. Är prins Johan katolik? REGINALD. Han måtte vara det, efter han håller på gärningarna, som äro väl hufvudsaken ändå. MAGISTER O. Och prins Erik, säger Du, är reformert? REGINALD. För så vidt han tror på nådevalet, ja! Och Göran Persson är visst satanist; och unga Sturen är afgjordt anabaptist... MAGISTER O. Detta var nytt för mig! Jag trodde söndringens tid var förbi... GUSTAV VASA REGINALD. Söndringen, ja! Det är alltid Johans ord; vi ägde en allmänlig kyrka, och så... MAGISTER O. Håll mun på dig och gå till Wittenberg! REGINALD. Efter Du, far, så önskar, men jag vill icke mer studera teologi. MAGISTER O. Hvarför så då? REGINALD. Jag tror det är djäfvulsverk till att göra människorna till fiender! KRISTINA. Bra, Reginald! Bra! MAGISTER O. Detta skulle jag få upplefva i mitt eget hus! Pulchre, bene, recte! Reginald, hvem tror Du har vållat denna söndring, under hvilken Du och de unge nu lida? REGINALD. Det är snart sagdt! FJÄRDE AKTEN MAGISTER O. Ja väl! Du menar oss, äldre! Men vi voro ju också barn af vår tid och beröfvades vår ungdomstro af våra profeter. Hvem har då skulden? REGINALD. Ingen. MAGISTER O. Hvad vill Du nu för din framtid? REGINALD. Min framtid?
Ståndet ville utse ytterligare fyra suppleanter i förstärkt BankoUtsk. ■•Sedan R. o. Ad. härtill lemnat bifall, anmodades Sths Hrr Elektorer att sammanträda för val af ytterligare 4 suppleanter i Banko-Utsk:t. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 1, 3 e. m. In fidem, O. Brakel. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 5 prot.-utdrag för den 31 sistl. Maj. Upplästes och godkändes Exped.-Utsk:ts Skrifvelseförslag: N:o 60, i ani. af väckt fråga om tackjernstiondes upphörande inom bergslag; N:o 61, ang. upphörande af tionde för tillverkning af metaller: N:o 62, ang. eftergift af Kronans rätt till danaarf efter åtskilliga personer; N:o 63, i ani. af K. Propos. ang. ytterligare förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid; N:o 64, ang. ändring i planen för sänkning af Sol gen m. fl. sjöar i Jönköpings län, med bibehållande af dertill beviljadt understöd; N:o 65, ang. förhöjning af räntan å Manufakturdiskontens kreditiv i Riksbanken; samt N:o 66, äng. ändring i 28 Kap. 1 § Byggn.-Balken, i fråga om afståndet mellan gästgifvaregårdar. Företogs val af de tolf Elektorer och fyra Suppleanter, hvilka skola ega att, tillika med Elektorer af de öfriga Kiks-Stånden, utse R. St:rs Just.-Ombudsmans Suppleant efter Exped.-Chefen Arendt Dreijer, hvilken blifvit af Kongl. Majit till Just.-Kansler utnämnd; och befunnos, efter valförrättningens slut, följande Hrr blifvit utsedde till Elektorer: N:o 120, Gr. Liljencrants, G. F., med 38 röster. » 140, » Björnstjerna, C., med 38 röster. » 26, Frih. Leyonhufvud, A. G., med 38 röster.
Men deremot utgör det nuvar. grundlagsstadgandet redan i och för sig sjelf ett stort hinder för lagskipningens enhet i så målto, att det ovillkorligen bestämmer ledamöternas antal till 12, men endast tillåter högst 8 alt vara på en gäng tjenstgörande, och sålunda gör tjenstgöringen ambulatorisk. Härigenom måste uppkomma hvad också, såsom vi alla veta, ofta inträffat, att lika mål kunna få olika utgång, allt eftersom de [iå olika tider afgöras af särskilda ledamöter; och ehuru jag icke åberopar en sådan utgång såsom ett klander emot högsta domstolens ledamöter, enär hvar och en af dem naturligtvis 1 främsta rummet bör följa sin öfvertygelse, kan man dock ej annat än beklaga, att sjelfva domstolens sammansättning leder till en sådan osäkerhet för alla parter. Finge nu deremot högsta domstolen blott en tillökning af 4 nya ledamöter, sä kunde deraf bildas 2 divisioner med 8 ledamöter i hvardera; och om målen sedermera efter deras beskaffenhet fördelades mellan de särskildta divisionerna, skulle man ostridigt cjeruti hafva den högsta möjliga garanti för. bibehållande af den enhet i lagskipningen, som för alla måste utgöra ett eflerlängladt mål. — Det säger sig i öfrigt sjelf, alf då man sålunda bildar högsta domstolen på särskilda divisioner, man icke kan så knappt tilltaga dessa afd;r, att de icke inom sig hafva tillgång på ombyte af en eller annan ledamot i st. f. dem som kunna fä tillfälliga förfall, och det är derföre jag, med förutsättning alf det nu gällande stadgandet om domfört antal förblifver oförändradt, ansett lämpligast att 8 ledamöter bestämmes för hvardera divisionen. Genom, ett bifall till den af K.
Skrifvelse af den 3o April 1810, deruti medgifves K. M:t alt under hvarje HufvudTitel fritt och obehindradt disponera Ansia"sSummor nc ^ ansett, att äfven hvarje annan öfverflyttning från ena till andra Anslaget inom HufvudTileln kunnat, i fullkomlig öfverensstämmelse med våra constitutionela Stadganden, anbefallas, i händelse K.M:t pröfva! sådant nyttigt och ändamålsenligt. Öfver den utaf Casper IVijkman anmälte Anmärknings-anledning anser Utskottet sig icke böra något annat Utlåtande afgifva, än att det anmärkte förhållandet redan uti Utskottet varit pröfvadt och uti dess förra Bet. N:o 151 framstäldt. Vid Ilr Grefve Grönstedts och Hr Frih. af Nordins anförande af giltigheten, att till aflöning använda besparde Underhållsoch BeklädnadsMcdel, får Utskottet erinra, att, då Flottans Anslag till Försvarsverket i allmänhet befunnits otillräckligt, det påtagligen varit ändamålsenligare att för brister deruti använda hvad af samma Anslag kunnat besparas. Meri, ehuru Utskottet ej kan bestrida, att, enligt R. Sttrs underd. skrifvelse af d. 3o April 1810 K. M:t sedermera inom HufvudTitlarne fritt disponerat Anslagen, kan Utskottet likväl ej medgifva, att R. St:r skulle vara häraf hindrade att föreskrifva vis - Betänkanden, N:o a5o. 251 sa vilkor för gifne StätsAnslags användande; och har Utskottet, oagtadt sä väl ofvanberörde af Ur Friherre af Nordin, sorn hos H. PresteStändet af Hr Professor Geijer och hos V. B or gare Ståndet af Hr Noréus häremot gjorde anmärkningar, ansett sig böra förnya dess hos R.
Enligt hvad Fulimägtige i Riksgälds-kontoret uti öfvanberörda, till StatsTJtskottet den 31 sistlidne Maj aflåtna skrifvelse anfört, hafva, förnämligast till följd af de 3:ne nya fonderade amorteringslån och 2:ne temporära statslån, som under åren 1861, 1863, 1864 och 1865 samt innevarande år upptagits, göromålen inom nämnda Kontor oafbrutet tillvext, så att desamma under sednaste åren endast derigenom kunnat ordentligen bestridas, att de hos Kontoret anställde extra 4 Stnts-Utskottets Memorial N:o 138. ordinarie tjenstemän flitigt biträdt. Som likväl det till vedergällning för sådant biträde afsedda gratifikations-anslag, enligt § 192 i Riksgälds-kontorets nu gällande reglemente, endast utgjorde 1,500 R:dr, deraf dels en årlig vedergällning af 240 R:dr utginge till den vaktbetjent, som i egenskap af kammardräng tjenstgör hos Fullmägtige, dels 100 R:dr årligen måste användas till godtgörelse för renskrifningen af en hos Fullmägtige förd anteckningsbok olver Riksgälds-kontorets utgifter; hade under sistlidet år endast återstått ett belopp 1,160 R:dr att fördelas mellan de uti Kontoret anställde extraordinarie kanslister, kontorsskrifvare och vaktbetjente; hvarför, och då ett större antal extraordinarier under nyssnämnda år gjort sig förtjent af uppmuntran och vedergällning, en alltför ringa ersättning för deras i Kontorets tjenst använda arbete samt en alltför liten uppmuntran till fortsatta ansträngningar och bemödanden kunnat flertalet bland dem tilldelas.
Det föreföll henne, som om nunnan, där hon satt vid bädden och läste sina böner, manade fram skyddsandar åt den sjuke, liksom förmedlade hon sammanhanget med en högre värld, en värld, som det kändes lugnt och tryggt att tro sig vara omgifven af. Hon skulle till slut ej velat ha det annorlunda, och hon tänkte med en afvog rysning på hur det skulle kännas att vara tvungen att sitta och lyssna på berättelser och interiörer från olika sjukrum och tvingas in i andra människors intimaste privatlif. Nej, tusen gånger hellre denna högtidliga tystnad, som i en helgedom, där man vakar öfver och beder för de sjuke och lidande. Flere gånger hade hon varit framme vid sängen. Den sjuke hade stark feber, som tilltog ju längre aftonen skred fram. En timme innan solen gick ner, stängde hon ljudlöst dörrarna till terrassen, och hon tände vaklampan, när söderns ljusa dag nästan utan någon skymning öfvergick till natt — med klara dallrande stjärnor på den ena firmamentshalfvan, under det borta vid horisonten täta blixtar skuro genom några mörka moln. Det var en helt liten lampa, som ej spred något sken öfver det stora rummet — detta låg fullkomligt i skugga, utom där månstrålarna kastade in en bred ljusvåg genom hörnfönstret. Sängen och dess allra närmaste omgifningar belystes svagt af nattlampan, så svagt, att nunnan ej längre såg att läsa i sin andaktsbok och därför tog till sitt radband. Den sjuke hade börjat yra och kastade sig oroligt fram och tillbaka. Hans hustru satt på golfvet framme vid sängfoten. Hon hade lagt båda armarna öfver täcket, på hvilka hufvudet sjunkit ner. Med en öfverarbetad hjärnas tröttande ihärdighet upprepade hon orden »det är julafton, det är julafton«, under det den ena bilden efter den andra af festprydda, lyckliga hem gled förbi hennes inre öga. Det lät som ett eko af hennes tankar, öfversatta på ett annat språk, då nunnan lätt lade sin hand på hennes skuldra och hviskade: — Det är julafton, madame. Hon lyfte på hufvudet. — Ja, sœur Simone, jag vet det. Hon trodde ett ögonblick, att nunnan mot sin vana skulle begagna tillfället till en religiös diskussion, möjligen ett omvändelseförsök.
En eld lyser på backen, ute bland stenarne. Det är en olyckseld, man vet att ondt händt. Far sofver icke i kyrkan den söndagsmorgonen. Han står på kyrkogården med knäppta händer och stirrar på en graf, som ännu icke är fyld. Inuti, nere på den frusna bottnen ligger en liten klädkista, en mycket liten som dock inrymmer det som ännu i går var lif. På marken i snön ligger modern. Hon gråter icke. Hon har ej tårar. Hon undrar öfver menskolifvet och frågar i sitt hjerta ett hvarför, hvarför, och hvartill! »Det förbannade obildade folket...» Löjtnanten med länsman och damerna från staden äro också i kyrkan. Gudstjensten är slut. Herrskaperna gå liknöjda förbi och rynka föraktfullt på näsorna, då de känna lukten af vadmal och smorläder ... af röken från kojorna och ladugårdarne. Och solen skiner, ehuru kölden redan skärper till. Två mil ifrån kyrkan ligger Alassammari... De vida, ödsliga moarne måste passeras för att komma dit. Och på qvällen, då mörkret faller på, då »sjunger» varglon borta vid skogsbrynet, hungrig äfven han... Han sjunger, han gråter, han tjuter, han hotar. Han har fått smaken. Han tål icke, icke ens han »det förbannade obildade folket». Ja, när mörkret faller på, då... Han kommer! Junisolen lyser öfver staden. På det stora sandtorget växa präktiga grupper af frodiga kardborrar i blom. Lugn som ett isfält ligger sjön Jyväsjärvi och speglar i sin släta yta den kala stranden. Från fjerran svedjerök, tät, oljig. Det är vindstilla och mattblå himmel. Gatorna med sina dels nya, dels halfförfallna hus stå nästan öde; kritade fönster och igenbommade dörrar tillkännagifva att egarne äro borta. Det är Jyväskylä i sommarskrud. Här och der står en boddörr på glänt.
Det blir förmodligen om några dagar tillfälle att visa Götha Canalens förhållande till inre rörelsen, ej hvad som kan bli, utan hvad som är, då vi få litet nogare bestämma om dess nytta och underhåll, som nu är ett nog främmande ämne. Dess militära nytta, om hvilken Konungen åter i sin Nådiga Proposition af den 10 sistlidne December, samt många gångor förut, så bestämt sig yttrat, hade väl ej Herr Nordenskjöld bordt förbise. Nu får jag här blott påminna, alt då Herr Nordenskjöld sjelf framdragit, jag vet ej hvarifrån, mitt yt - Den 19 Mars f. in. 23 trande 180(5, så har han ock emot sig lemnat det bästa bevis, att min sats om centralförsvaret, skärgårdsstation m. m. är samtidig med Götha Canal, som jag redan förr en gång här nämnt; och då måtte jag säga, att han ger mig allt för stort beröm, som tror, att jag 1809 kunde förutse sakernes förhållande år 1829, och då föreslå Centralförsvaret för Götha Canalens underhåll. Han, ej jag, är här i contradiction. För Wanäs utsåg Konungen personligen stället år 1819. Motala mekaniska Verkstad ansåg Lagstiftaren nyttig för Canalen redan vid privilegiernes utfärdande, som 7 §. visar. Tidens framskridande har sedan gjort den af yttersta vigt för det hela, så framt vi vilja antaga som vigtigt för Sverige, hvad hela den öfriga verlden anser oumbärligt. Att uppsöka och gissa till de motiver, som bringa en Författare att förfägta en eller annan mening, är utom en ädel kritiks gränsor. Är äfven hvarje kritik af en offentlig skrift obehörig här i Ståndet, så äro beskyllningarne af oädla motiver, som den värde talaren gjort mig, det ännu mera; och jag vågar tro, att Ridderskapet och Adeln hvarken kan tilltro mig dem, eller gilla så inhumana, så obehöriga insinuationer.
Majit skulle täckas försäkra Fullmägtige, attinnan Kongl. Majit, efter deras förutgående hemställan, utsatte tiden, då, enligt 2 §. af Myntbestämnings-Lagen af den 1 Mars i83o, Bankens skyldighet skulle vidtaga, att, vid anfordran, med silfver, efter stadgad bestämningsgrund, inlösa sina sedlar, — Kongl. Majit ville, senast sex månader förut, låta derom Fullmägtige underrätta, så blefve Fullmägtige iståndsatte, att kunna afsluta om leverering af silfver, som, efter viss förutgången tillsägelse, nära den tid då allmänna silfver-utvexlingen skulle taga sin början, komme att ega rum, samt all Banco-Ulskottets Betänkande N:o 12. Fullmägtige, i sådan händelse, förmodade sig senast vid årets slut kunna, enligt Rikets Ständers uttryckliga befallning, hos Kongl. Maj:t anmäla, att alla förberedande åtgärder för denna allmänna silfver-utvexling blifvit vidtagne, utan att sältas i nödvändighet, att under då varande conjunclur, till mehn för Svenska näringarne, belasta Börsen med uppköp af vexlar lill så betydliga silfver-qvantiteler, eller att vidtaga andra mera betungande utvägar. Och har Kongl. Maj:t, till svar härå, uti skrifvelse af den 3o Julii i83i, behagat Banco-Fullinäglige i Nåder meddela, att, då det vore af yttersta vigt, att lämpligheten af den tidpunkt, vid hvilken Beslutet om Bankens återöppnande till utvexling af silfver skulle bringas till verkställighet, bestämdes efter ett noggrant skärskådande af Rikets inre och yttre ställning, samt af medlen att betrygga utvexlingens varaktighet, Kongl. Majit ville lill Fullmägtige hafva förklarat, att när Kongl.
St:rs beslut, utan endast antydamöjligheten att utan Statens ytterligare betungande, för Officerare vid denna Corps vinna en Lönetillökning, i fall den skulle anses oundgängligen nödig, deruti Utskottet likväl ej kan instämma; och kan Utskottet följaktligen ej tillstyrka, att dertill någre serskildte Medel å Stat må uppföras. Herr Grefve Brahe har vidare anmärkt, att Utskottet nedsatt den för UnderBefälet äskade lönetillökningen ifrån 6,829 R:dr 16 sk. till 3,2i3 R:dr 11 sk.' Sådant äger likväl ej full riktighet; ty, vid en speciel jemförelse emellan den af K. M:t i Nåder projecterade Staten och Utskottets förslag, skall tydligen synas, att ingen annan nedsättning egt rum, an å de ojemna lönerne för 5 Trompetare och 25 Rotmästare, med 33 R:dr 16 sk. för de förra och 80 R:dr 35 sk. för de sednare eller tillsammans u4R:dr 3 sk. Denna af Utskottet för UnderBefälet föreslagne lönetillökning har blifvit helt och hållet bestridd, hos H. R. o. A. af Herr Grefve Horn j C. F.j och Herr Rosenqvist af Åkershultj F. L., samt hos H. BondeStändet af Casper Wijkman och Eric Carlsson frän Upsala Län m. fl.; och anser Herr Rosenqvist: att utgifterne för denna Corps, i stället för att ökas, böra minskas, att detta utan synnerlig afsaknad kunde gå för sig, om en Esqvadron indroges, sedan en dylik Betänk anden, N:o 239. 133 i stället frän Norrige tillkommit; samt att, om denna Lifvakt skulle ökas till 2:ne Esqvadroner, dem Brödrafolket icke torde undandraga sig att underhålla, en ännu större inskränkning af det kostsamma Hästgardet kunde äga rum.
Konungen äger, att pa det sätt förr öfligt warit tillsätta Kyrkoherde-beställningar i Regale Pastorater. De sa kallade Consistoriclla Gäll »vare wid deras »valrätt bibehällne. 8 31. Städernes Borgerskap atnjute framgent den rättighet de hitintills innehaft, att till Borgmä - Bilaga lill Mem. Nw 1. 29 stare-Tienster förestå irenne behörige Män, dä Konungen en af deni utnäinne. Pä lika sätt förhälles med Nädinänsoch Magiftrats-Secreteraresystorne i Stockholm. 8 32. Sändebud hos -Främmande Magter och Tjenstemän tvid Beskickningarne namne Konungen i Stats-Ministerns för Utrikes Ärenderne och HofCantzlerens närwaro. 8 33. Enär sädane Syflor, hwartill Förslag blistvit upprättade, skola af Konungen bortgiftvas, böra Stats-Nädets Ledamöter yttra sig öfwer de sökandes skicklighet och förtjenster. Äge de äfwen rätt, att emot Konungens utnämningar till andra Tjcnster och Embeten underdäniga päminnelser göra. 8 34. De uti denna Regcrings-Form bestämda nya Embeten, Stats-Miuistrarnes, Stats-Nädens och Juftiticr-Rädens, skola uppföras i Rikets Stat och mä icke af nägon tillika med andra Civila Embeten beklädas. De twänne Stats-Ministrarne iunchafwe Rikets högsta wärdigheter. Stats-Rädcn äge lika anseende med Generaler och Justitice-Näden med General-Licutenanter. 8 35. Stats-Ministern för Utrikes Ärenderne, StatsRäden, Prefidcnterne i Collcgierne, Öfwcr-Stäthällaren, Under-Stäthällaren och Politie-Mästaren i 30 Expeditioner lill RikS-StLnden.
Utskotlct icke liar något att tillägga dess redan gjorde tillstyrkande i frågan om anvisning af ofvanberörde 3,4oo R:dr på nu varande Öfverskotter å StatsYerkets Inkomster; hvilket tillstyrkande redan blifvit bifallet af H. R. o. A. och II. PrästeStändet samt lemnadt utan anmärkning af [V. BorgareStändet. (Bil. till 4:dc Hufv. Tit.) Ytterligare Utlåtande, i anledning af väckta motioner om förökade Anslag för vissa LäroInrättningar m. m. (U-A) H os H. B onde Siandet har Anders Danielsson från Elfsborgs Län, vid förehafvande! af Utskottets LTtlåtande N:o 142 i ofvanberörde ämne, anfört, att i öfverensstämmelse med den af honom förut yttrade mening , i frågan om utgifvandet af nyttige böcker för de lägre FolkCIasserne, han trodde uppmärksamheten böra fästas på den äfven af beliofvet påkallade angelägenhet, att bereda utgifvandet af tjcnlige Läroböcker till förbättrande af den Allmänna Undervisningen vid Universiteterne, hvilkas Läroböcker voro med fel i flere delar behäftade; och då det vore af mycken vigt för Nationen, att skicklige män, som arbetat sig in i de nyare Läromethoderne, sattes i tillfälle alt utgifva tjenligare och med vettenskapernes framsteg i senare tider mera öfverensstämmande Läroböcker, borde det nu anraäldta beliofvet äfven komma i betrak - tg8 Stats-Utskottets tande och beräkning vid bestämmandet af det blifvande Allmänna Anslaget för LäroVerken. Och är på grund häraf Betänkandet af Fl. BondeStandet ålerremilteradt.