Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Charle-Slgillate-Recognitlonen ssall särssildt erläggas för Befordringar, Afsked, erhallne Caracterer, uovböjelse i Grefweligt, Fxiherreligt och Ade ligt dand, samt i alla de händelser, der berörde afgift hitintills, enligt 1687 ars Förordning och Kongl. Cancellie-Collegki Taxa den 26 Februarii ,778, betalas bör. Kongl. Mains Cancellie, samt Dest och Rikets Collegier, Embetsman, Consistorier och de flere, vfwannämnde Werk och Inrättningar, som expediera Fulkmagter, åligger tillse, att de samma warda pa behörigt Stämpladt Papper utfärdade, och att Charle - Stillare - Necognitivnsafgiften/ sa wäl som Den i3 Augusti. 294, som ock den afgift, hwilken tillfaller Wadstena Krigsmanshus och Amiralitets Krigsmans - Caflan warda erlagde, pa sätt de derom utfärdade Förordningar innehållaBörande ej naasn inställas i stensten, eller tillgodo njuta de, genom Kongl. Majus och Defl Embetsmäns Bref, Fullmagrer och Constitutorialer, honom tillagdt Löneförmåner och rättigheter. ', innan han Fullmagten eller Förordnandet pä behörigen Stämpladt Papper uppwist, jemte Qwitto-Bref, att afgifkcrne blifwit erlagde. Resepaff, som af Kongl. Maj:t utfärdaS för Personer i enssildte ärenden lill Utrikes Orter, ssrifwas pa Charta fran och.med Twä Riksdaler till vch med Femton Riksdaler. Resepak, som utfärdas af wederöörande Embetsman till Utrikes Ort, förses med Stämpladt Papper lill En Riksdaler för Husbonde, ekler Hustru med Barn, vch till Sexton Skillingar för hwar Betjent eller Piga, om än de äro införde i samma Past.
Hvilken våldsamt lockande håg kände han ej att draga henne tätt, tätt intill sig, att beskyddande smeka öfver den bruna flätan med sina starka händer, att aldrig, aldrig åter släppa henne. Den mjuka mossan, ännu däfven af vårens syra, förtog ljudet af deras steg, och Kurt hörde tydligt Hämtningen af hvarje andedrag, som Sonja drog; han lyssnade girigt och spändt därtill. Skulle han ej kanske ock få höra hennes hjärta klappa? Emellertid hade den gamle grefven, som strängt upptagits af att underhålla alla sina gäster, medan kaffet, likören o c h cigarrerna serverats ute å terassen, plötsligt till sin stora bestörtning funnit, att både Sonja och Kurt helt pliktförgätet försvunnit, och begagnade ett ledigt ögonblick att gifva sig ut o c h söka dem. Det var, som o m han anade, att de flytt sin kos åt parksidan, och han vek af efter strandvägen o c h kom så fram till drifhuset, som låg nere emot sjön på gränsen till parken. Trädgårdsdrängen gick utanför och gräfde i sparrislandet. » Har du sett till fröken Sonja? » frågade grefven. » Ja, herr Kurt o c h fröken ä ' där inne i drifhuset; de ha väl varit där en god halftimme nu snart », svarade han. Kurt med Sonja i drifhuset, det var för besynnerligt, o c h så länge sedan! Kurt för sin del brukade då knappt komma med sin fot dit in på hela året annars, ty blomsterskötsel var något, som ej intresserade honom, och som han aldrig befattade sig med. Grefven började få märkvärdiga aningar och kände sig riktigt litet enerverad, när han sakta öppnade dörren till växthuset. Han stannade som förstenad midt i dörröppningen och stirrade rakt framför sig med den tydligaste förbluffning målad på sitt gamla gråskäggiga ansikte. Han kom sig hvarken för med att gå framåt eller tillbaka. Och dock skulle den tafla, som upprullades inför hans ögon, ha väckt hvarenda rättrogen målares entusiasm och beundran. Det var ett vackert drifhus, högt i tak, bredt och rymligt. Aftonsolen låg in efter fönstersidan, lyste bjärt o c h varm på solfjäderspalmernas stora, vaggande blad och de mörka, stela ficuslöfven.
Direktionens uppgift angående insättning å Frisks uppoch afskrifnings-räkning af ofvannämnde belopp, motsvarande de, såsom utgifna, af honom adviserade vexlarne, af hvilka då ännu icke någon till Filial-Banken inkommit, hvarefter ombudet vidare anmält, det Frisk skriftligen tillkännagifvit dels att, af de utaf honom utlemnade vexlar å 3 R:drs valör, 240 stycken blifvit före den 13 September till Filial-Banken inlemnade och genast annullerats, dels att han gått i författning om att under kontroll af Filial-Bankens Kamererare eller Direktionens ledamöter förstöra alla blanketter till vexlar å nämnde valör, hvilka icke voro utgifna på grund af den fond, stor 21,000 R:dr, han för deras inlösen hos Filial-Banken nedsatt, eller blanketter med ordningsnummer, öfverstigande 7000, och dels att i följd häraf blanketterna N:ris 7001 —14000 redan blifvit uppbrända, och att återstoden komme att på enahanda sätt förstöras; i följd af hvilket allt Fullmäktige ansett hvad i det anmärkta hänseendet mot Filial-Banken förekommit icke till någon vidare åtgärd föranleda. Och hafva de för granskning af Filial-Bankens förvaltning och räkenskaper under tiden från och med den 1 Juli 1861 till och med den 30 Juni detta år utsedde revisorer förmält, att af oftaberörde vexlar under räkenskapsåret inkommit 2,400 stycken, motsvarande 7,200 R:dr, så att den till infriande af dylika vexlar afsedda räkning vid årets slut egde en behållning af 13,800 R:dr. § *>8. Revisorerne för granskning af Filial-Bankens i Uddevalla Filial-Hankm förvaltning och räkenskaper för år 1861 hade vid de till Filial* uddevalla.
1024 Hr ^aIlEN8tjnrna, Fllllmägtig Hr6rixenrvalä, facod Lr-c, Hswersle-Lieutenant^ Riddare afKongl Swärds-Oräen. 1170 Hr 8tjern8tröm, Fullmägtig Herr Grefwe körner, ^golpd, Lavailler. Herr Laron och Landtmarskalken tilkännagaf, at Lxpe6ition3-86creteraren Larl lVl. 8cdoerding jnleMNat et Memorial, sä lpdande: E)dmjukt Memorial! Wid en Statshwälfnittg af sä omanlig händelse, som den nu H06 otz timade, uvfordras sä LKUosoxtien sorn Medborgaren at betrakta orsa - Den 19 Maj. 19? sakerna bertil och at, sedan de säkert äro fundna, önska deras uphöraude säsonr enda och rätta medlet at gifwa lugn, frihet och säkerhet för framtiden sä ät Regenten som ät undersåten. Kastom wi en fördomsfri blick pä Fäderneslandets grundförfattningar sä skole wi der snart uptäcka bufwud-orsakerna til de händelser, som inom et halft seeblom träffat detsamma. Bland de§a räknar jag med stal wart gamla, förwicklade, otillräckliga och högst förfördelande Lonwidution8 sätt, hwars afskasfande, sa Regent sorn undersäten af alla Ständ böra önska, emedan dest widmagthällande aldrig upbörer at med mistnöje wäpna Medborgare mot Medborgare, undersäten mot den Styrande; alltid werkar otillräcklighet för behofwen och twäng pä lnlluLtrien; med et ord, utarmar samhället utan at nägonsin kunna gifwa det medel til upkomst.
Delta är äfven min tanke, men sakkunnige män inom Utsk. hafva förklarat, att det i vårt land öfverhufvud vore hvarken lämpligt eller fördelaktigt att bränna längre än 6 månader om året. Vid sådant förhållande ansåg jag rikligast all icke begära mera än den tid, som förut varit hos oss stadgad, heldsl dä jag såg huru mycket motstånd redan detta mölle. I Norrige är bränvinsbränningen under 7 månader tillåten. Men man begagnar sig icke af flera än 6, efter hvad för mig upgifvet är. Deraf visar sig att äfven om tillåtelsen vore längre utsträckt, så begagna sig näringsidkarne ändock icke deraf.' Då beböfver ej mera stå i författningen. Gr. Lagerbjelke har trott att Utsk. velat inskränka tiden till 2 månader för ali derigenom hindra öfvergångeu till fabriksbränning att blifva allt för hastig. Detta är ett skäl, som jag aldrig hört i Utsk. omtalas och som jag icke tror alt någon der har tänkt uppå. Men det är så mycket bättre om Utsk:s flertal befinnes hafva haft mera rätt än det sjelft föreställt sig. Jag tror likväl att Utsk. menat motsatsen, ly den inskränkning af de små pannornas storlek, hvilken det förordat, afser just alt undergräfva bränvinsbränning med enkel redskap och göra handteringen till fabrik. Såsom skäl och ursäkt för bränningstidens förkortande har en talare anfört den inskränkning man gjort i de små pannornas storlek och således velat rättfärdiga ett fel med ett annat. Men vi hafva icke ännu hunnit till den punkten. Man fruktar det friheten att bränna under en längre lid skall medföra en liklig syndaflod af bränvin. Men det är ju icke möjligt alt någon bränvinstillverkare kan vilja förspilla både materiel, arbete och den skatt, han på förhand skall erlägga. Han vill följaktligen icke tillverka mera än han kan med fördel sälja, sä vida han icke vill kasta bort sina tillgångar och skänka bort sin vara. Det skulle väl kunna, för någon tid, hända att bränvinet i följe af bränvinsbrännarens missräkning folie till vanpris - Den 27 April f. m. 481 Tydligt är, alt detta sätt att gä till väga skulle vara den största misskalkyl man kunde göra.
För bibehållandet af Krutoch Salpeter-försäljningsmedlen bland StatsVerkets InkomstTitlar har Utskottet ansett sig äga tillräcklig anledning af de generella grunder, sorn äro. stadgade för förvaltningen och redovisningen af genom allmänna bidrag samlade fonder; hvaremot Utskottet trott sig bland StatsVerkets ordinarie inkomster icke böra upptaga Salpetergärden, enär den vid sisth Riksdag förminskades till hälften och måhända kommer att alldeles upphöra, så fort näringen hunnit den tillväxt och stadga, att man med säkerhet kan påräkna att för bestämdt inköpspris erhålla det för Kronans behof erforderliga qvantum Salpeter. Uti RikslIufvudBoken ingår den nu till summarisk redovisning under benämningen: Andre Verks medelj och som Utskottet efter slutad granskning af nämnde räkenskap, vill yttra sig rörande de serskilt» fonder som under sistberördc benämning deri äro intagne, återkommer Utskottet äfven framdeles till den fråga, huruvida någon och hvilken förändring i redogörelseväg bör i afseende på Salpetergärden vidtagas. i Mom. I afseende på organisationen af den Styrelse > som har inseendet öfver Salpeternäringen i Riketj har den förmodan blifvit yttrad, att det vöre mera ändamålsenligt och mindre kostsamt örn detta öfverinseende utöfvades af något publikt Verk, t. ex. K. KrigsGollegium. Då, efter hvad Utskottet inhämtat, de serskilde Committerade icke uppbära någon aflöning utan kostnaden för denna förvaltning inskrän - Betänkande n, N:o ta3. ig ker sig till de arfvoden, de dervid biträdande Tjenstemän och Betjente med tillsammans i 14o R:dr uppbära, samt, såsom Utskottet förmodar, göromålens öfverflyttning till K. KrigsCollegium icke skulle kunna verkställas utan alt föranleda till ökad personal eller förhöjning uti deras lönevdkor, hvilka fingo gdromålen sig anförtrodde, har Utskottet, i betraktande tillika deraf, att Comrnitterades förvaltning omfattar det dubbla föremål, att befrämja tillverkningen af inhemsk Salpeter och att anskaffa samt till
Bankbolaget har det största intresse att uti directionen få män med anseende i orten, för att öka förtroendet till bankens goda förvaltning, och det är således ingen fara, att icke de bolagsmän, som äro mest lämpliga dertill, vare sig genom förmögenhet eller moraliskt anseende, helst togos till directeurer. Men dessa directeurer böra då också uti strängheten af det ansvar, som i första rummel drabbar dem, äga en motvigt emot bolagets pretentioner. Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall lill §, sådan den är. O Hr Åkerman, Fredr.: De garantier, som man ansett nödigt stadga emot missbruk i bankernas rättigheter och hvarom jag vid en föregående § haft äran nämna, äro jemväl i denna och efterföljande § iakttagna. Jag kan för min del icke instämma uti Gr. Cronhjelms förslag, derföre att jag icke kan inse hvad vinst det skulle medföra för directionen, om man satte lollägarne i samma cathegori som directionen, så alt hvilken som helst kunde sökas. Men deremot anser jag detta vore orättvist emot loltiigarne, då directionen är den, som dirigerar sedelutgifningen, och en lottägare ofta kan vara i okunnighet om directionens operationer, samt således moraliskt oskyldig i de transactioner directionen uppgör. Man säger, alt med sä stränga conlroller på directionen, skulle det blifva omöjligt att få directeurer. Jag för min del tror, att om man gjorde denna stränghet allmän, så skulle det blifva ännu svårare all fä lottägare, och man kom således ur askan i elden, såsom ordspråket säger. Jag tillstyrker bifall till denna §. Gr. Cronhjelm: Det förslag, som af mig blifvit afgifvet, utgår icke frän den afsiglen, sorn den siste talaren nämnt, att tillägga directionen någon fördel framför lottägarne, men deremot åsyftar det att icke tillägga lottägarne någon fördel framför directionen, utan att de skola dela ljuft och ledt i della afseende.
De äro reglementariska stadganden, hvilka det beror af Kongl. Majrt ensamt förändra eller upphäfva; alt Ståndet ansåg sig vid detta tillfälle icke böra underlåta att jemväl framföra den lika underdåniga anhållan , att de nugällande reglementen och förlä Unia - 'Ålim. Besv.- och Ekon.-Ut skottets Betänkande, N.o 3& 5 gar, rörande handel och näringar, måtte öfverses samt så jemkas och förändras, som Kongl. Maj:t i Wäder finner behofvet fordra och en vunnen tillförlitlig erfarenhet om den ena eller andra föreskriftens mer eller mindre lämplighet föranleda; samt att personers fallenhet, skicklighet och flit, mera än åldern, torde vara en riktig grund för bestämmande af lärotid, och att mindre denna tidslängd, än lärlingens nyssnämnda egenskaper, äro säker borgen för hans vunna framsteg i sitt yrke, så alt någon viss allmän lärotid knappast vore användbar, eller skulle, utan tvång, med näringarne kunna hädanefter bibehållas.” Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet yttrade, uti dess af Ridderskapet och Adeln samt Bonde-Ståndet gillade Betänkande af den 4 Juli 181 5: alt, ”enligt 89 §, Regeringsformen, bero numera alla lagar och författningar, som röra Rikets allmänna hushållning, på Kongl. Majrts Nådiga pröfning och beslut; och då alla frågor om handel och näringar ofelbart höra till allmänna hushållningen , så är af Regeringsformen den följd klar och tydlig, att Kongl. Majrt eger att alla sådane mål, efter Nådigt godtfinnande, afgöra, och de kunna således icke till privilegier hänföras. De stadganden om handtverkei ien, sorn ännu finnas uti 3 och 4 Capillen Bandelsbalken, ehuru de såsom ekonomiska otvifvelaktig! böra ifrån allmänna lagar uteslutas, fordra likväl nuKongl. Majrts och Rikets Ständers samfä lliga beslut för att upphäfvas, men icke i egenskap af privilegii-fråga, utan såsom hörande till Rikets ännu gällande Ci~ vil-lag.”
Och hon – o, svaga kvinnohjärta, tänker författarinnan – tvekar i valet mellan honom och kallelsen att bli hustru åt en lappsk missionspräst, hvilken senare dock något förlorat författarinnans sympati genom att blanda »ej så litet sinlighet i sin kärlek» till madonnan. Romanen utmärker sig för de solklara begrepp och de bärgfasta grundsatser – med afseende å religionen, dygden, passionen samt en del andra lifsfrågor – hvilka så förmånligt skilja tänkande unga kvinnor om 15–17 år från den öfriga, frågande och stridande, mänskligheten. Men romanen har också mer ovanliga sidor: den företer flera drag af en förvånande fin psykologi, särskildt i skildringen af det unga prästfolkets äktenskap samt de nämda Arla och Alietyperna; där finnes, jämte longörerna, en ofta mycket ledig samtalston, många karaktäristiska drag af landtligt hemlif och, framför allt, en viss bred, rättvis, objektiv syn äfven på de författarinnan osympatiska personligheterna, en rättvisa, som är ytterst sällsynt hos diktarinnor i konfirmationsåldern, men som för denna författarinna skulle bli så kännetecknande. År 1870 skref A. Ch. Leffler en novell, där hjälten skulle bli präst. Men den vardande prästmannen blir gripen af tvifvel på vissa af kristendomens läror, emedan han – läst Boströms filosofi, och, när han nekar att prästvigas, bryter hans fästmö sin förlofning med »fritänkaren»! Den lilla novellen – ytterst karakteristisk för 1860-talets fritänkeri – är också betecknande för den småningom skeende omdaningen af A. Ch. Lefflers egen lifsåskådning. Under sin religiösa period hade hon varit mera skild från bröderna och som dessa vanvördigt omdöpt hennes Forsätra prästgård till Fårsätra, gömdes den noga för deras vanligen så intresserade blickar. De båda äldre bröderna öfvade annars, enligt A. Ch. Lefflers yttranden, det mäst bestämmande inflytandet på hennes litterära utveckling. Genom sin kritik och sina kraf bidrogo de allt framgent att rädda systern från den dilettantism, i hvilken det kvinliga författarskapet så ofta stannar.
Jag (örenar mig således med Hr Åkerman i afseende å hvad lian i sin reservation föreslagit, och yrkar dessutom att fläsk måtte beläggas med tull. l)å denna vara sednast förekom i vår tulltaxa, nemi. den af 1854, drog den en tull af 3 rdr 75 öre per lispund. Nu föreslår jag denna tull 50 proc. lägre, samt anhåller således om afslag å Utskits förslag, samt propos. på tull å de varor, jag nämnt, och efter de principer, jag haft äran föreslå. Hr Åkerman: Jag utbeder mig R. o. Ad:s tillgift, då jag nu går att för första gången yttra mig i afseende å tullbetänk:t, att jag förutskickar några ord rörande mig sjelf. Från och med 1844 års riksdag, vid hvilken jag började min verksamhet såsom medlem af R. o. Ad., tili och med den som egde rum 1856, har jag vid hvarje tillfälle då tullfrågor förekommo till behandling, uppbjudit den ringa förmåga, som stått mig till buds, Den 27 Maj f. m. 499 för att få lagstiftningen derom ändrad i en liberalare riktning, och således för borttagande af de i tulltaxan existerande införselförbuden och för jemkning och nedsättning af tullsatserne i allmänhet. Dessa usigter behagade då icke pluralitet) af R. o. Ad:s medlemmar och fler än en af dem, som företrädesvis åtnjöto husets aktning, betraktade mig föga bättre än såsom en förlorad liberal. Men tiderna hafv . sedan dess betydligen förändrats, och jag har icke kunnat följa med i den riktning de tagit, särdeles i afseende å slutresultatet, sorn då redan af en och annan antyddes, men sedermera blifvit till sin princip med full klarhet framstäldt. Jag bör dock icke söka närmare utveckla detta förhållande, utan öfvergå till den nu föredragna frågan, huruvida införselstull bör åsättas landtmannaprodukter.
Anmältes och emottogos tvenne Kongl. Maj:ts Öfverste-Kammar-Junkare, Herr Grefve C. E. Gyldenstolpe och Herr Grefve C. HTawast, af hvilka den förre, å Kongl. Majrts Höga vägnar, kallade Ridderskapet och Adeln att i morgon Måndag den 22 dennes klockan 11 förmiddagen infinna sig i Storkyrkan till Riksdags-predikans afhörande, samt, efter förrättad Gudstjenst, inställa sig å Riks-Salen, för alt låta sig Riksdags-Beslutet föreläsas, och af Kongl. Maj:t i Nåder hemförlofvas; Hvarjemte Herr Öfverste-Kammar-Junkaren bjöd 5o af Ridderskapet och Adeln, Riddarhus-Secreteraren inberäknad, att samma dag spisa middag på Kongl. Slottet. Herr Grefven och L andt-Marskalken anmodade Herr Öfverste-Kammare-Junkaren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad och tillgifvenhet, 2o6 Den, 31 December f. m. jemte försäkran om efterkommande af Kongl. Majrts Nådiga befallningar. Sedan Herrar Öfverste-Kammar-Junkare blifvit på vanligt vis utbeledsagade, föredrogos å nyo ej mindre StatsBancoocb Lag-Utskottens den 20 dennes under N:o 6^3 afgifne, och samma dag på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion om förnyad underdånig framställning till Kongl. Majrt, i afseende på frågan om enskilte personers och Bolags rätt, att sinsemellan innom Riket utställa In visningar; än ock Hedervärda Bonde-Ständets, rörande samma ämne, aflåtne Protocolls-Utdrag, med inbjudning till de öfrige Riks-Stånden, att uti enahanda Beslut med Bonde-Ståndet Sig förena. Herr Munck af Rosenskjöldj Eberhard:
Det är just vid dessa ekonomiska besigtningar, som man finnér nödvändigheten af ett nytt lagstadgande. Vid dessa ekonomiska besigtningar anmärkas nemi. bristfälligheter så väl på de s. k. laga husen, dem socknen skall bygga, som på de öfriga hu - Den 30 September. 527 sen, riem presten sjelf bygger. Soeknemännen debiteras nemi. dä alla smärre eller obetydligare bristfälligheter, äfven dem som presten skolat reparera. Detta är olagligt, ehuru det småningom har blifvit praxis. Jag bar sökt bevisa, att det är i fullkomlig strid, så väl med den äldre rätten, som med sednare lagstiftning. Det förhållande, som llr von Hartmansdorff omnämnde, att underhållsskyldigheten skulle stiga till ett stort belopp, förekommes således just genom de ekonomiska besigtningarna. Man har lill vilat mig, att jag skulle hafva velat minska socknarnes underhållsskyldighet. Nej; jag har sökt utbilda, tolka och förklara lagen i enlighet med dess mening. Man har sagt, att om det jag föreslagit skulle stadgas för [irester, så borde det äfven ske för militären. Jag söker blott att för presterskapet göra gällande samma stadgande, som redan gälla för militären, ty i militiae-boslällsordningen stadgas, alt underhållsskyldigheten åligger innehafvaren; likasom nybyggnadsskyldigheten. Militären har nu en mindre rätt än innehafvaren af kyrkoherdebohl, ty militären har skyldighet till nybyggnad äfven af de sju laga husen, men presten har ingen sådan nybyggnads skyldighet, hvilken uti militiie-boställsordningen bestämdt skiljes ifrån underhållsskyldigheten. Man har sagt att tvister skulle kunna uppkomma i anledn. af det lagstadgande som jag föreslagit, emedan synerätlens beslut skulle kunna öfverklagas; men min Gud del är ju fallet med alla möjliga beslut! Det kan icke vara meningen alt stifta en lag af den beskaffenhet all icke en domstols beslut skulle kunna öfverklagas. Det år omöjligt, så länge det finnes instantier all klaga hos. Frågan är blott att närmare bestämma lagen.
Sarertttgömännen cga att, få mibt be fFattfBi/fbtgcS uppgifter Rafina något fautntanf)attg mcb pttbftfc Söerfö befattning, omägcrfigcit af bcyc ttnbfå be upps fpömttgar, font funna erforbraö. ©fulfe, efter tnpemtanbe beraf, någon attleb Sarertttgämättnctt att fpectftfe uppgifter t begge be
B:co, för uteblifvande ifrån andra uppbördsmötet, hvarom de ieke ens anade förbindelsen till inställelse; och jag hemställer, om det icke är oförenligt med all billighetsprincipe, att en fattig enka i en backstuga som har att erlägga en liten capitationsafgift af 24 sk. pligtfäiles till hälften af samma utskylder, för det att hon saknar kännedom om detta sällsamma stadgande, eller icke orkar gå några mil till en aflägsnare uppbördsstämma, för att blott förklara att hon för närvarande är oförmögen att betala. Utskottet har väl föreskrifvit den modification, i förbindelsen, att befrielse ifrån böter äger rum om den skattskyldige, antingen styrker lag» förfall, såsom hinder för inställelse, eller bevisar oförmögenheten att betala, men, detta Deri 12 Maji e, m. medgifvande, står i sammanhang med så manga svårigheter och omgångar, att befrielsen, stundom omöjlig, torde blifva mera dyrköpt» än sjelfva böterne.