Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I staden skulle firas ett af dessa ståtliga adelsbröllop, som drogo skådelystna menniskor in till staden långt utifrån malmarne. Anders Barberare hade lofvat Elsa att följa henne dit ned, sedan mor Greta förklarat hans sällskap såsom vilkor för ett “utelöpande” så sent på qvällen. Elsa var dock icke nöjd med detta förmynderskap. Hennes oroliga min och häftiga gång, när de vandrade utför Hornsbacken, ådrogo sig också mer än en mötandes uppmärksamhet. — Akta dig Elsa — sade slutligen Anders. — Om du springer så, kan folket tro, att du vill löpa ifrån mig. — Följ med då, mäster prest! — svarade hon, utan att vända sig om. — Nej, gå du så fort du orkar! — Han saktade stegen. — Du lär nog inte komma till bröllopsgården förr än jag. En stund derefter hade äfven hon saktat stegen, och de gingo bredvid hvarandra. — Det var snällt af dig, Elsa — sade Anders, när de hunnit ett stycke — att icke längre vara så envis. — Han ville lägga sin arm om hennes lif. — Hvad tänker du på Här... midt på allmän kyrkoväg Nej, släpp mig, Anders! Hon såg nästan ond ut, när hon stötte honom till baka. Han såg på henne förebrående. — Du blir elak, Elsa, om du icke kufvar ditt sinne — sade han godsint. — Jag vore färdig att dö för dig, och derför bör du icke leka med mitt hjerta. Men hon hade aldrig lofvat honom någonting, sade hon, och det var långt tills året vore ute, då hon skulle svara bestämdt. Till dess borde han låta henne vara i fred och icke jemt plåga henne med sin enträgenhet. Och derpå skrattade hon på ett sätt, som gjorde hans tankar bittra. — Om jag ej kan gifva dig diamantringar och gyllenduk — sade han — kan jag likväl hederligt försörja dig. — Hvem har bedt dig, Anders, om några diamantringar? Vill du icke hafva mig sådan jag är, må du välja en annan — vill du icke följa mig, går jag ensam. — Hvad du är dig olik i dag, Elsa — sade Anders, och sökte med mildt våld hålla henne qvar. — Så var du icke i ögonen, när du första gången såg mig.
Lagerbjelkes inbjudningsförslag, äfven i hvad de anginge denna punkt borde förfalla. 652 Den i September. Frih. Cederström: Jag vågar vördsamt anhålla, alt före detta pleni slut, prot:s*utdr. härom måtte få justeras för att lill Exped. Utsk. öfverlemnas, på det att nämnde Utsk. må komma i tillfälle alt _ med görligaste första inkomma med skrifvelse-förslag i ämnet. Afven ber jag, att nu få anhålla om R. o. Ad:s öfverseende med Irenne tryckfel. Det står nemi. pag. 4 i tredje punkten ordet ”få” i st. f. ”får” och ”stadens” i st. f. ”statens”. Det lärer ingen menniska kunna, hvad meningen beträffar, ifrågasätta huru dermed sig förhåller, men då uti ett sådant betänk, hvar och en fäster sig vid orden, så finnes det ingen annan ursäkt härför, än den, alt jag nödgades i möjligaste måtto påskynda tryckningen, på det atl redan i gårdagens plenum, hvarje ledamot af RiksStm måtte kunna erhålla betänk.; men då jag erkänner förseendet, lärer ingen deruti kunna finna anledn. för Exped.Utsk. atl företaga en annan åtgärd, än den, att rälta tryckfelen efter lydelsen i del lill Exped.Utsk. aflålna påskrifna exemplar af StalsUtsk:s mern. Jag skulle anse mig fela emot granlagenheten om jag här anhöll om något serskildt beslut i delta hänseende, öfverlygad derom, att när Exped.Utsk:s förslag inkommer, R. o. Ad. skall på ett högsint sätt erkänna, att Utsk. endast rättat tryckfel och således icke gjort något ingrepp tili Ståndens beslutande rätt. Föredrogs Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk.-ns i gårdagens plenum på bordel lagda utlåt. N:o 46, i anledn. af väckt motion om förnyelse af allmänna verks och enskilda associationers räntebärande obligationer, hvilka genom olyckshändelse förkommit. Frih. Palmstjerna, Carl Otto:
@8 toitb jebodj btebureb berabrebet unb be* ftimmt, baft tein SSerfauf ber biet-' ertoabnteu Obligationen bon ©eiteit ber SBant ftatt filt* ben barf, bebor bie ©iitäal)!ungen ber in bie* § 15. Låneöfvertagarne nedsätta hos Riksgälds-kontoret såsom säkerhet ett vitesbelopp af Tvåhundratiotusen (210,000) Thaler, efter 14 eller 30 Thalers fot, genast efter undertecknandet af detta kontrakt. För detta vitesbelopp godtgöres af Riksgälds-kontoret, så länge det, till det hela eller någon del deraf, är hos Riksgäldskontoret inneståendé, ränta å 4\ procent för år. Låneöfvertagarne äro berättigade, att genom abandonnering af hela vitesbeloppet fritaga sig från uppfyllande af kontraktet, för så vidt det ej redan är fullgjordt, likväl med den uttryckliga inskränkning, att sådant upphäfvande af detta kontrakt medelst abandonnering af vitesbeloppet endast får ske i qvoter af en tredjedel utaf den öfverenskomna lånesumman. Allt eftersom en tredjedel af lånet uti den i 2 § föreskrifna ordning är inbetald, återlenmas ock en tredjedel af vitesbeloppet till låneöfvertagarne och afräknas å de bestämda inbetalmngarne. § 16. Beträffande liqviderna för utlottade obligationer och förfallna räntekuponer, tillhörande den del af ifrågavarande lån eller den summa, En million Sexhundratusen Thaler, som Svenska Riksbanken öfvertagit, kommer för de obligationer, som af Banken innehafvas, att vid verkställigheten af derför förestående liqvider förfaras i enlighet med derom mellan Riksgälds-kontoret och nyssnämnde Bank träffad särskild öfverenskommelse. Emellertid är härigenom aftaladt och stadgadt, att någon försäljning af sagde obligationer från Bankens sida icke får ske, förr än inbetalningarne af den i detta kontrakt öfverenskomna lånesumma, enligt 2 §, blifvit till hela sitt belopp af låneöf - — 79 — fem SSertra^e toeteinbarten 2Meljen§
Hvar och en är en individ, ett helt för sig, som en handske är en handske, ett helt för sig och dock ingen verklig, duglig helhet förr än de bli två: ett par. Man är lika litet tjent med två höger som två vensterhandskar. Man och qvinna af samma färg och tillskärning, det blir något helt, ett sannskyldigt »par». Hvad det är skada att menniskor, som räkna sig ganska nära bekanta, ändå – om de äro af olika kön – tala så litet om det som ligger dem mest om hjertat. Sällan hör man en karl tala om sin verkningskrets, sitt mål, sina planer. Nej, nästan alltid likgiltiga saker eller åtminstone saker som äro fjerran från de talande. Hur rikt kunde icke utbytet bli i motsatt fall! Men det går naturligtvis icke an att »damerna» visa sig utan denna konvenansens fiskbensrustning, som anses vara så passande för dem. Denna narraktiga tillställning har blifvit en sådan vana, att ett fruntimmer aldrig vågar tala fullt fritt och öppet med en karl bara derför, att hon fruktar att bli misstänkt för att vara kär i honom – jag menar till på köpet misstänkt af honom sjelf – och hellre än att utsätta sig för någonting dylikt, tiger hon rent af eller pratar åtminstone idel nonsens, till och med på tu man hand, då man annars är bäst i stånd att uttrycka sina tankar. Men måhända hysa skapelsens herrar samma fruktan? Bah, hvad skam ligger der i, att en karl misstänkes för att vara kär! Det är så förödmjukande att tänka, det de finna en alltför okunnig och inskränkt för att något allvarligt resonnement skulle kunna uppstå. Och det allra värsta är att känna, det de ha fullkomligt rätt häruti. Om en qvinna inför andra menniskor kan känna verklig, djup blygsel öfver en man – så var viss på, att hon icke älskar honom. Den största triumf en skönhet kan fira är om en man kan tala så lugnt med henne, att han icke längre tänker på, att hon är en vacker qvinna. Det är icke qvinnorna, som tyranniseras af männen, men det är qvinnorna som tyrannisera hvarandra inbördes. Den enda emancipation, som behöfs, är att mildra detta tyranni en smula.
M:t af detta gynnsamma omdöme, derest icke medelst särskildt beslut, på sätt Hr Ehrenborg hemställt, eller i andra, men likaledes särskildt beslutade ordalag uti underd. skrifvelse, K. M:t erhåller kännedom deraf och på denna väg blifver satt i tillfälle öfverväga betydelsen af detta företag, sålunda understödt af R. St:rs förord. Frih. Klinckowström: Hr Ehrenborg har förbisett, att denna fråga redan varit dragen under K. Sedan den blifvit väckt inom provinsen och af Kon:s Befh:de förordad hos K. M:t, har K. M:t nemligen hänskjutit den till bedömande af Styrelsen för allmänna vägoch vattenbyggnader, som rekommenderat den ampelt, och, på sätt K. M:ts Nåd. Propos. N:o 47 utvisar, för ifrågav:de jernvägsanläggning tillstyrkt ett låneunderstöd af 5,472,000 rdr. Således är denna fråga icke obekant för K. M;t; men anser Hr Ehrenborg, det oaktadt, att en närmare utredning af frågan skulle kunna vinnas derigenom, att R. St:r anhålla, att K. M. ville taga den i ytterligare skärskådande, vill jag visst icke sätta mig deremot. En sådan utredning skulle möjligen gagna saken, ty jag tror, att man här sett den i alltför fördelaktig dager och icke tillräckligt noggrannt tagit i betraktande de möjliga svårigheterna att blifva af med de stora qvanti - Den 17 Maj e. rn. 397 teter malm, som man trott skulle kunna utskeppas till England. Gr. von Rosen, Adolf Eugéne: Jag vill icke förlänga diskussionen, utan har endast velat yttra, att jag är lifligt öfvertygad om den i fråga v: de jernvägens vigt och nytta, icke allenast för den byggd, hvarigenom den skulle framdragas, utan äfven för hela landet, och att jag derföre förenar mig i Hr Ehrenborgs framställning. Gr. Posse:
Likväl kan det bli äfven vår tillhörighet: i den mån, som allt väsendes varelse och verkning, uppfattade af vårt sinne i och medelst känslans sjelfnödvändiga intryck, sedermera till art, ställning, mått urskiljas af detta sinnes uppmärksamhet och bestämmas af dess omdöme; det vill säga: i den mån, som allt, hvad af vårt Sinne uppfattas, rätt betecknas af vårt Förstånd och rätt bedömmes af vårt Förnuft. Allt är: men huruvida? Allt verkar: men hvartill? i svaren på dessa frågor ligga Sanningen, Vetenskapen, Visheten. Sinnet är den i oss sig upplåtande Naturen; är Naturen i oss, och således äfven Gud i oss (alltid åtminstone potentialiter, om än icke alltid actualiter; Känslan åter är sinnets sinne, själens själ, jagets jag: men i känslans sjelfnödvändighet innebor en lika sjelfnödvändig Märknings-förmåga, som fortgår från den ytligaste förnimmelse till den djupaste och rikhaltigaste, från den lättaste rörelse till den starkaste. Denna förmåga heter Förstånd, emedan hon märker och urskiljer först det, som står för; d. v. s. form, contour, bild, idee. Men hon är icke nödgad, att dervid stanna; derföre kan hennes fortsatta verksamhet omsider utbilda sig till ett fullständigt Omdöme, som för vår kunskap afgör det sanna förhållandet mellan allt idealt och allt Realt, eller mellan allt Föreställande och allt Föreställdt; och detta omdöme är det själens allmänna skäl, som med rätta heter Förnuft, emedan det är förnuftighetens fullständighet, eller sinneförnimmelsen såsom i fullkomligaste måtto skärpt och utvecklad. Sann philosophi är alltså möjlig blott der, hvar ett stort Sinne, medelst ett stort Förstånd, bekräftar sig såsom ett stort Förnuft. Det sålunda fullständigvordna förnuftets insigt är Vetande; och tillförsigten af denna insigt, den genomgripande probitet (probitas, a probando), ärlighet, helgd, hvarmed själen deråt oinskränkt hängifver sig i öfvertygelse, bekännelse, handling, är Tro.
Jag förestår derföre, at Ridder» skåpet och Adckn bifaller BoadeStanders anhållan i hela sin widd, med det enda förbehåll, ar dest ikZm-, «c> Flstimägtige och ksvilorsr ej blifwa andre, än jg„ dane personer, som kunna as det wäljas ril Riks.- dagsmän. lv54 —2 Herr lVlzlmsteölä, Benjamin. Wid den VLnrilLlmn, som nu forehafweS om det Hedcrwärda ZZonde-Skäadcts bestäran, ar jämte de öfriga Sianderi fa taga del i Förivalmi! gea af Riksens Stäi'ders slimsa?, kan jaq imet annar finna, än ac denna deras önskan bade är billig och nyttig. Den lärer wara billig i anseende dorti!: 1:0 At wid nu warande Lsnguss första inrättning detta Stand jämte de öfriga undertecknat dol Riksdags Bestar, som fastställt detta Werk, oaktadt det allenast skott med nagra Härads-8 gill, bewisar der likafullt StandetS deltagande häruti, och fastan de da affagt sig harwid hajma nagra Fulimägiiga, lärer det ej hindra, ak de nu såsom et RiksSrand kunna wolcmsra denna rättighet, som dem dä warit tilbuden; 2:0 Bonde-Stander rager del, jämce de öfriga, uci Lagstiftning, Rikets Penninge-wcrk, Be» willning, m. m. De hofwa ju »orarnerar RiksSkulden och derwid äga stna Fullmägriga, hwarföre k) dä äswe» wid aclminilirotionen af Landus» , och med sa mycket större skäl >>u, da deraö afgift är ganska betydlig til lieolissnonön, som igenom Bonguen kommer at werkställas f z:o Delta Stand hafwer en hel hop pnzsoistonor af jord i wart Land och bidrager i sin man ganska mycket lil Statens utgifter.
Derjemte hafva från Hedervärda BondeStåndet blifvit till Utskottet öfverlemnade serskilda Anföranden * med klagan öfver de olägenheter och det betryck, Räntegifvare skola vidkännas genom det sätt, hvarpå Afradsoell Kröno-Tiönde-Spanmnålen måste utgöras, till Ståndet ingifne af nedannämnde Riksdags-Fullinägtigei Hans Jansson från Elfsborgs Län, Jacob Petter hindersson från Östergöthlands Län, Petter Persson från Calmare Län, Carl Hinricsson Bergman från Gefleborgs Län, Anders Danielsson från Elfsborgs Län, Anders Ahlsson frän Lilla Isie i Malmöhus Län, Samuel JSnsson och Per JSnsson från Calmare Län, '4 Stats• Sen.- Mffif Oec.LJtsh. Bet. Ene Svanberg fran Vester-Norrlands Län, Per Persson fran Christianstads Län, Per Jonsson fran samma Län, Anders Brisman fran Skaraborgs Län, Tufve Larsson fran Christianstads Län, Anders Nilsson frän Tottarp i Malmöhus Län, Eric Ersson frän Stockholms Län, Per Olsson frän Södermanlands Län, Olof Nilsson frän Vermlands Län, Petter Pettersson frän Jönköpings Län, samt till Oeconomie-Utskottet enskildt af Olof Jeppson frän Blekinge Län. Med förbigående af ett omständligt upptagande utaf de i hvart och ett af dessa Memorial förekommande uppgifter och framställningar om förhällandet i serskilda orter, hafva de yttrade klagomälen och i följd deraf gjorda förslag befunnits åsyfta följande hufvudsakliga ändamål : 1:0 Att Uppsägningseller Options-rättighet skulle tillkomma endast Räntegifvaren och således nä honom få bero, hvilketdera han helst åstundade, antingen utgöra Afradsoch KronoTionden in natura, eller desamma med penningar lösa. 3:0 Att den Ränteeller Löningstagare, som fran samma Hemman uppbär endast ett mindre tiondebelopp, skulle vara förbunden att derföre taga lösen efter Markegångspris med skälig förhöjning för forlönen; att Tionde-Spannmålen mat - StatsBcv.- samt Occ.-Vtsh, Bet.
Maria lagade en hvit klädning i ordning för morgondagen; Hedda hade ingenting för händer, och öfverhopade oss med frågor, hvad vi tyckte om deras tillställning, om den inte var bra rolig; hvarföre icke onkel dansar, o. m. d.; en sak syntes dock intressera henne mera än det öfriga: hvar du blifvit bekant med löjtnant Karlowitsch; hon ville ej tro mig när jag sade: att du hos dem såg honom för allra första gången. I parentes sagdt, kunde andra tänka så med, så liflig var er konversation. Maria beskyllde dig för behagsjuka, men onkel tog med värma ditt försvar; detta syntes ej göra Hedda något nöje; ty hon anmärkte något hvasst: att hon «flere gånger observerat det kapten Lurhjelm ansåg fröken Leonna vara en liten gudomlighet.» Onkel, utan att låtsa om hennes lilla humör, svarade helt enkelt: att «en ren och okonstlad själ är det gudomliga hos menniskan. I lagom tid afbröts detta samtal genom herr Smitt, som blifvit efterskickad. Han bjöd oss enträget på husmanskost qvar till afton, och förde sedan onkel till sin kammare. Hedda tog fram kort och proponerade mariage på tre man hand, men Maria föregaf hushållsbestyr. Straxt efter kom din bror dit, och de förlofvade voro sedan för sig sjelfva hela aftonen i salen. Hedda frågade om jag kunde spå i kort; men på mitt nekande svar, blef det mariage på tu man hand. Alltför litet hemma i spelet, för att finna intresse, roade det mig dock en stund, att se den ifver, hvarmed hon sökte vinna de af henne sjelf uppsatta ogifta karlar. Huru lång föreföll mig ej denna afton! Din bror gick utan att deltaga i aftonmåltiden. Enligt aftal, begaf jag mig, klockan något efter fem om söndagseftermiddagen, i balparyr till Smittens. Pigan förde mig i salen och bad mig vänta der, ty mamsellerna voro ej färdiga ännu. Snart hörde jag från deras rum en häftig ordvexling, och urskilde tydligt Heddas röst; men den häftighet, hvarmed hon talade, tillät mig ej att fatta orden; den andra svarade med dämpad stämma.
Län, finnas dels åtskilliga hemman, som hafva Skogar i samhäld, dels ock så kallade Utskogar, belägne en till flera mil från ägsrnes bostad, och med desse Skogar och Tegar, är det sorn misshushållning föröfvas; helst hvarje delägare blott Den ri Junii e. m. 621 bemödar sig att dem skyndsamt till sia nytt* använda, och påräknar en ringa fördel, utan att bekymra sig om det gemensamma bästa. För att häruti vinna en rättelse, torde den inskränkning vara nödig, att allt Saluhygg® på en slik oskiftad Skog skulle vara förbudit, med mindre Konungens Befallningshafvande, uppå alla delägarnes gemensamma ansökning, dertill lof gifvit, i hvilken händelse tillåtelsen dock likväl skulle vara inskränkt till en viss och bestämd förbrukning på viss utsatt tid. Samma förbud borde äfven sträcka sig till de emot äldre Författningars mening och syftemål i senare tider nog allmänt gängse abalienationer från hemmanen af större och mindre Skogstrakter, hvilka, dels genom förpantning, dels ock genom köp, alltid till afbrukning på vissa utsatte år afyttras, med den påföljd, att köparen, till ersättning för sine utgifne penningar eller till påräknad vinst, utan skonsmål, afhugger hvar. je träd och buske, och efter årens förlopp återställer blotta marken ofta bestående af kala ofruktbara berg. Genom dessa inskränkningar och förbud synas de påföljder kunna väntas, att delägarne enart nog skulle, för att slippa ett slikt tvång, blifva betänkt® på skogens storskiftanda sins emellan, och till äfventyrs, för att använda sina aflägsnare skogstrakter, äfven falla på den tankan, att verkställa utflyttningar ur byarne, hvartill lägenhet sällan saknas, enär pä de flästa skogstrakter finnas utäncar eller sä kallade sättrar, som, redan för inägor ansedde, Vanligen nyttjas till slåtter och bete. 622 Deri il Junii e. m'.
Vid upprättandet af ritningarne till byggnad å den för Teknologiska Institutet nyligen inköpta rymliga tomt var någon förening af Bergsskolan med Institutet icke afsedd; men i händelse af en sådan förening borde dels särskilda laborationsrum och ett mindre auditorium för bergsafdelningen inrättas, dels de för vissa samlingar bestämda lokaler tillökas, och dels äfven bostad, om möjligt, beredas åt Professorn i metallurgi. Då emellertid Institutets nya hus i alla händelser borde så inredas, att tillbyggnad deraf i mån af behof lämpligen kunde ske, och dessutom de för bergsafdelningen erforderliga lokaler, jemte bostad för Professorn i metallurgi, äfven kunde förläggas i en särskild bvggnad, hvilket utrymmet å tomten medgåfve, borde tjenliga lokaler åt Bergsskolan ä Institutets tomt alltid kunna beredas. Den tillökning af Institutets årliga anslag, sorn, till följd af Bergsskolans före - ning med Institutet blefve behöflig, ansåge Styrelsen vara: lön åt 1 Professor i metallurgi B:dr 4,000: — „ „ I Adjunkt i dito „ ‘2,500: — „ „ I Professor i bergsmekanik „ 4,500: — , „ I Lärare i mineralogi, geognosi och grufbrytning . ... „ 2,500: — „ „ I Laborationsdräng „ 500: — ökadt anslag lill bibliolhek och samlingar „ 1,500: — , „ till laboratorium „ 1,000: — „ , till diverse utgifter . — „ 1,500: — stipendier ål Bergselever „ 1,000: — Summa B:dr 19.000: —■ 118 Expedit iöns-Utskottats Förslag till under d. Skrifvelse N:o 110. Vid denna beräkning vore likväl förutsatt, att Professoren i metallurgi erhölle fri bostad, samt att bland de utgifter för elevernes praktiska undervisning, som Jernkontoret åtagit sig att bestrida, äfven vore inbegripen ersättning för skjutsoch traktamente lill de lärare vid institutet, hvilka under elevernes resor samt vistelse vid bruk och bergverk komme att vara dem föijaktige.
Nto 3ig; Nto 35g, i anledn. af återremiss af Ulskrs betänk* Nto 272; Nto 36o, i anledn. af erhållen ålerremiss af Utskts utlåt. Nto 35; BevillningsUtskottelt Nto 2g, i anledn. af RiksSttns olika beslut, angtde kur-’ hus-afgiftens fortfarande; BancoUtskottett Nto 108, i anledn. af Hederv. BondeStts återremiss & Utskts under Nto 82 aflåtna betänk*; N:o 10g, i anledn. af de inom samtl. RiksSttn framställda anmärkmr vid Utskts under Nto 64 afgifna betänk.* angtde utgifvande från banken af dess, enligt i83g års bokslut, utöfver grundfonden behållna räntevinst och capital öfverskott; Nto 110, öfver en väckt motion om användande af bankens, enl. i83g års bokslut, utöfver grundfonden behållna räntevinst och capital-öfverskott; Nto 111, med förslag till sammanjemkning af RiksSttns olika beslut, i anledn. af Utskts betänk. Nto 36 och utlåt. Nto 78; Nto ri2, i anledn. af RiksSttns skiljaktiga beslut, i fråga om lönereglertn för Bancoverkets embetsoch tjenstemän* konstidkare och vaktbetjening; Nto ir3, i anledn. af Hr von Qvantens, G., motion onl Den 7 November e. m. ao3 rättighet för ston e jordägare att erhålla lån från Handelsoch Närings-disconten; LagUtskot tet: N:o l42; öfver dels väckta frågor om antagande af förslagen till allmän civiloch criminal-lag, eller vissa delar deraf, och dels andra dermed gemenskap ägande of K. M:s till R.
Tillgångar och fordringar: fl) Det i mera nä mnde Contors räkenskaper medRtdr upptagna värdet af detta Verks fordna, numera till Rikets Ständers eget begagnande upplåtna hus. 6) Det ännu oersatta belopp af de tili lånerörelsens bedrifvande vid f. d. General-Assistance-Contoret, under benämning af Lombardfond försträckta medel Bih, till R. St. Prot. 1S40. 4 Sami. 1 Afd. 15 Haft. 32,833:16. — 3,916: 32. i 67,184:37. 2. 33,000: 40,423:17.11. 10 Stats-Vtskotlets Utlåtande, N.o Huruvida och till hvad belopp någon ytterligare ersättning för dessa medel är att förvänta, beror dels på slutligt utslag, i fråga om vederbörandes ansvarsoch érsättnings-skyldighet för en vid sistnämnde Verk uppkommen balance, dels ock på utredningar af concurser, deri Riksgälds-Conlorets fordrings-anspråk, i anledning af denna balance, blifvit bevakade. c) Beloppet af det, vid 1828—1830 årens Riksdag, å Riksgälds-Contoret anvisade creditiv för span måls-undsättningar i missväxtår 1,000,000: hvarå åtskilliga summor visserligen, tid efter annan, blifvit inbetalda, men sedermera åter uttagna, så att creditivet för närvarande är till bela sitt belopp begagnadt. d') Den vid nyssberörde Riksdag såsom creditivanslag under vissa vilkor beviljade och å Riksgälds Contoret anvisade summa af 83,333:16. —• för anläggningen af en vattuledning till Carlskrona, hvilket belopp Utskottet, lika med Fullmägtige, ansett ännu icke böra i Contorets räkenskaper afskrifvas, enär det med anslaget åsyftade ändamål hitintills icke kunnat vinnas och således ej eller de dervid fästade vilkor uppfyllas.