Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Jag skall härefter skrifva oftare, och till flera; ty jag har ej annat medel emot denna melankoli, – icke philosophiska af en tanke eller känsla (som är den enda jag hittills vetat af i lifvet), utan rigtigt denna borgerliga danska, som jag ännu mera föraktar än lider af, men hvilken hänger i som ett slags unken luft. Min bok 76 är här öfversatt ”på Dansk” af en Landsdomare (Lagman) Mühle von Hof. Hvilken gloria! – Presterne äro här tysk-elegante och ärke-papistiske på engång. Få se, hvad de säga. Danska Tryckfriheten är simpliciter gifven, utan pappers-lag, utan annan restriction, än allmänna Lagboken. Nå, Fan tog Dumouriez Han tar väl resten. Glück zu! Prins Stut af Coburg kallar likväl denne Dumouriez en dygdig man. Kejsar-moral! Nejden kring Köpenhamn är täck om sommaren. Men det är bara köksträgård, emot Stockholms natur på alla sidor. – Alla menniskor äro fagra här: sällan någon vacker. Danskarne tala sakta. Se glad ut, och le, betyder redan halffull. Är det icke besynnerligt, att då Danskarne eljest älska sitt hof religiöst, hata de dock en enda – Prins Carl af Hessen? De förarga sig öfver infallet i Sverige, som de kalla hans. Gustaf III anse de för en stor Kung; hans krig för ett mästerstycke; ty de afsky Ryssar och Tyskar Men de allraslugaste leda allt godt här i landet från Struensee, och undantaga icke ens Kronprinsen och Kronprinsessan, som äro verkliga charmer i karakter. Hamburg den 24 September 1793. Sedan den 27 Augusti har jag varit här: i en krets af två Republiker, Hamburg och Lübeck; en Fristad, Altona; en Akademi (som är mer än fristad), Kiel. Nu har jag icke tid, men en annan gång skall jag skrifva om Hamburg och Tyskarne. Stora Guds under af dumhet har jag begapat, och skall låta eder begapa. Men min mage ligger mig ännu närmare, än Tyskland Jag skickar följande afbandling 77.
Stiftarne af vår lag hafva synbarligen sökt undvika den alltid ofullständiga och oftast till oreda ledande kasuistiken, samt derföre blott angifvit de allmänna reglor och grundsatser, som för pröfning och utförande af rättsanspråk böra följas. I oftanämnde lagbud återfinnes en sådan allmän regel. Att bestämma, der tillämpning deraf bör ega rum, tillkommer icke lagstiftaren, utan lagskipningen; och endast genom dess utbildning kan en rätt uppfattning af lag blifva gällande. Uppräknandet af alla de fall, då tvekan kan uppstå om förbudet emot verkställighet af Under-rätts dom är tillämpligt eller ej, skulle ej eller låta sig göra; och att upptaga ett af dessa fall synes ej lämpligt. Derföre tillstyrker Utskottet vördsamt, afl ifrågavarande motion icke matte bifallas, Stockholm den 27 Januari 1831. Lag -Ut sko t telt Betänkande, A’:o 8. Ank. till Exp.-Utsk. d«n 4 Febr. 1851, kl. 1 e. ra. Betänkande, i anledning af väckt motion, angående förändring af grunden för beräkningen utaf det Magistraispersoncr i städerna tillkommande arfvode för bouppteckningar. Genom Kongl. Förordningen den 10 December 1756 är stadgadt, att berörde arfvode skall utgå med en procent af all i Boel befintlig fast och lös egendom uti alla städer utom Stockholm och Götheborg, hvilka hade sin serskilda inrättning. Detta stadgande vore, efter hvad herr C. F. Hallström uti ett till välloflige Borgareståndet iugifvet memorial anfört, i hög grad obilligt. På landet egde sterbhusdelegare frihet att uppdraga förrättandet af bouppteckningar åt de personer, till hvilka de hade förtroende, äfvensom att derföre dem godtgöra efter sterbhusets råd och lägenhet; men, på sätt nämndt är, måste arfvodet utgå i städerna utan afseende å boets ställning. Deraf uppkomme jemväl de obilligaste förhållanden för städernes borgerskap.
— Att bär således är fråga om våld är gifvet; och att uppsåtlig! våld mot Konungen måtte fortfarande få anses vara förräderi mot Riket, skulle jag hoppas. Frih. Boye! Jag har egentligen begärt ordet, för att gå Hr Cederschjöld till mötes i den önskan lian yttrat, då han begärt, att, genom Hr Frih. o. Landtm, samt Ståndet, LagUtsk. må få veta, huruvida det nya lagförslaget vid denna riksdag förekommer eller icke; en begäran, som, stalld till Hr Frih. o. Landtm, och Ståndet, likväl svårligen lärer af dem fullgöras. Jag deremot, såsom ledamot af den comité', som fått sig uppdraget att framlägga skilnaden mellan den gamla och nya lagen, kan upplysa derom, att hvad civil—lage n angår, hafva comiterade fullgjort sitt åliggande, och redan före riksdagens början till Konungen ingifvit sittarbete; hvaraf jag slutar, att så väl Konungens skrifvelse i ämnet, sorn comiterades arbete torde vara att snart förvänta. Hvad åter brottmälslagen angår, så drager jag icke i betänk, att förklara, det jag hoppas, att om riksdagen icke alltför i 85 Den iij Mats. Snart si ut as, stall ufven den komma Ständerne till handa. Likväl, och för att denna upplysning icke må äga en mera bindande kraft än jag förmår deråt gifva, ber jag att få tillägga, att då comiterades åliggande är, icke blott att redovisa skiljaktigheterna mellan båda lagarna, utan äfven att redovisa för de anmärkningar, som [Jofrätterne och Högsta Domstolen afgifvit; blir deraf en följd, att som Högsta Domstolen ännu icke afgifvit sitt utlåtande ang. nya criminal-lagen, så hafva af denna orsak comiterade för närvar, icke kunnat med den nya criminal-lagen sig närmare befatta. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Jag är ledsen, att R. o. Ad:s tid blir upptagen genom ett af 111ig ofrivilligt begånget misstag i uppställningen af min motion.
N:o J2Ö. om anskaffande af en militärpost till bevakning vid Malmö lånecontor; N:o 127. i fråga om ändring i K. förordn. d. 19 Peo. 1827, ang:de grunderna och vilkoret! för hemmansklyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från hemman; N:o 128. ang:de inrättandet af en skola i staden Rorgv holm pu Öland. Justerades pleniprot. för d. (5 sisth Aug. f. na. Ur. Snoilsky, Fredr., hade inlemnat följande: Hrr Eleetorer hafva täckts visa 111ig det förtroende att välja mig till ledamot i R. St:s Bevilln.Utsk,; men dä ruin tid förut är så upptagen genom de dagliga och trägnafgöromål, mig-åligga såsom embetsman inom R. St:s Bank; att dessa båda befattningar, ehuru med bästa vilja å min sida, icke stå att förena, nödsakas jag vördsamt afsäga mig förstnämnde uppdrag. Frih. Skjöldebrand, Knut, hade till prot. ingifvit ett så lydande anförande: Hindrad att kunna emottaga den plats i Allm. Besv.- och Oecon.Utsk., hvartill H. R. o. Ad:s Hrr Eleetorer benäget behagat utvälja mig, får jag härigenom vördsammast afsäga mig densamma. H. Ex. Hr Gr. o. Landtmanmodade Hrr Eleetorer att skyndsamligen utse nya utsk:sledamöter i de sålunda afgångnas ställe. Ånyo föredrogs Hr Silfverhjélms, Carl Adam,d. 11 den^ nes på bordet lagda motion, angtde anstånd med inbetalningar samt lagsökningar för discontverkens räkning för de or» ter, der cholerafarsoten härjat. Hr Stuart, Garl Gust.:
Sprengtporten åsigt, att förslaget ej bör af R. o. Ad. antagas; anhållande jag derföre om Ilr Gr. o. Landtm:s propos. å afslag derå. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Jag åter är af den mening, att det förslag, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, skall medföra en väsendtlig förbättring i Riksdagsärendenas gång, derigenom att Bevilln.Utsk. befrias från dess quvar:de åliggande att vid hvarje Riksdag ånyo genomgå allt hvad ang:de bevilluingarne finnes stadgadt. Enl. förslaget eger väl Utsk. rättighet alt föreslå hvad det i bevilluings-frågor anser billigt och nyttigt, men behöfver för öfrigt icke behandla andra bevillningsfrågor än dem, hvilka blifvit till Utsk. från Stånden remitterade. Att härigenom skall upkomma en stor besparing af tid anser jag vara påtagligt. Den egentliga anmärkn. emot förslaget är, alt derigenom skulle åstadkommas en förändring af det förhållande, som f. n. eger rum i afseende å Konungamaktens och Ständernas lagsliftnings-rätt. Jag kan icke inse, att förslaget skulle medföra någon inskränkning i Konungens eller utvidgning af Ständernas fält i berörde hänseende. Man har ansett denna förändring ligga i uttrycket; att Bevilln.Utsk. skall afgifva förslag till Bevillningssladgar. För närvande är det föreskrifvet, att Bevilln.Utsk. skall upgifva de allmänna grunderna för bevillningens fördelning samt sedermera, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag lill bevillningens utgörande. Hvaruti skulle nu skilnaden emellan det gamla och det nya stadgandet bestå? Ett förslag till bevillningens utgörande är väl ett förslag till Bevillnings-stadga och således afser stadganderna samma sak, ehuru någon olikhet i ordalagen förefinnes. Denna olikhet i uttryck kan icke i någon mån inskränka K. M:s rätt att förordna om de åligganden, hvilka till följd af R. St:rs angrde bevillningen fattade beslut komma att tillhöra Konungens och rikets tjenstemän.
Majrt ingifven underdånig skrift hade framlidne Landshöfdingen P. Sandclhjelms enka Sophia Dorothea Zetterman underdånigst anhållit att, enär någon behållning i boet efter hennes aflidne man icke förefunnits och hon vid redan framskriden ålder saknade förmåga att försörja sig och en sjuklig dotter, Kongl. Maj:t, med afseende jemväl å mannens förtjenster, måtte täckas hos Rikets Ständer anmäla henne till erhållande af något serskildt årligt understöd; och har Kongl. Maj:t, i betraktande af aflidne Landshöfdingen Sandelhjelms mångåriga tjenstetid och derunder ådagalagda förtjenster samt i öfrigt förekommande bevekande omständigheter, uti nådig skrifvelse af den 28 December sistlidet år till Stals-ulskottet öfverlemna! ifrågavarande underdåniga ansökning med dertill börande handlingar, för det afseende, hvartill Rikets Ständer kunde finna berörde förhållande böra föranleda. Efter vunnen kännedom derom, att enkefru Sandelhjelm med sin dotter, af Civilstatens pensions-inrältnings enskilda enkeoch pupill-fond i årlig pension åtnjuter 400 r:dr, äfvensom att hon jemte sin oförsörjda dotter blifvit föreslagen till erhållande af 200 r:dr å den allmänna erikeoch pupill-fonden, har Utskottet ansett sig sakna tillräcklige skäl att till denna nådiga framställning tillstyrka bifall. 28:o. Uti en till Kongl. iMaj:t ingifven skrift har framlidne f. d. Landshöfdingen i Hallands län, Claes Ludvig Virgius enka, Amalia Sofia Tornerhjelm, underdånigst anhållit, att, då behållningen i boet efter hennes aflidne man -vöre så ringa, att föga hopp Stafs-Utskottets Utlåtande, N:o 90. 49 för henne funnes att deraf kunna lefva, Kongl.
Det goda folket började skratta och hurra för Koskullen och ropa godnatt och hälsa friherrinnan och fröknarna. Men baron Koskull bevärdigade dem ej med något ord vidare, han stängde fönstret och rullade ner gardinerna. – Det gäller att förstå sig på populacen, sade han skrattande, när han kom in i sängkammaren till sin hustru. Det är bara amiralen och jag, som göra det i den här staden. Få se, hur amiralen reder sig i morgon. Det har nu lyckats honom att bura in fågeln, värre är att försätta honom i frihet. Nå, det blir hans sak. I morgon skall jag måla färdigt Mariannes konterfej och ej låta mig af något störas, ej ens om de taga alla krämarne i staden och vrida nacken af dem samt och synnerligen. Man är sig själf allra närmast. God natt, Anne Charlotte, dormez bien! Baron Koskull målar. Den Koskullska boställsvåningen bestod af en mångfald små rum och hade lågt till taket och kunde ingalunda täfla med våningarna i det Hallska, det Sparreska eller det Björnbergska huset. Men baron Koskulls smak förnekade sig aldrig och allt hvad han befattade sig med fick en apart och distinguerad prägel. Det lilla låga förmaket var möbleradt på ett sätt, lika täckt som ovanligt. Under båda fönstren stodo två små soffor och mellan dem vid posten en balja, hvarur en vinranka uppsteg, som slingrade sina grenar åt båda sidor och vindade sig omkring ett spjälverk, som var uppsatt i fönstret. På motsatta sidan stod en bokhylla och jämte den tvenne små bord, fullsatta med blomsterkrukor. I rummets hörn funnos höga neriumträd, alla i full blomning, hvilket gjorde det skönaste afbrott mot de hvita väggarna och de pärlfärgade möblerna. Troligen var det ej många personer i Götheborg, som dagen efter det Björnbergska upproret hade sinne och tankar för något annat än detta, men bland dessa få var krigsrådet Koskull. Visserligen höll han sig hemma under förmiddagen och besvärade sig ej ner i tullen, men orsaken därtill var ingalunda rädsla för den upprörda folkmassan, som alltjämt sorlade och skrek på gatorna, utan den, att han hade något viktigt för händer i hemmet.
Om man på detta sätt småningom, i stället för dem, som i följd af vanart, eller blott för lättja och försvarslöshet, med ständig tillökning fortfarit att befolka korrektionsinrättningarne och sålunda fallit staten till last, under det de sjelfva oftast sett möjligheten för deras återgång till samhället slängd, skulle kunna bilda idoge, skicklige och om eget anseende mone arbetare, hvilka, då de öfvervunnit fordna laster eller fel, finge påräkna deltagande, uppmuntran och, för fullkomlig pålitlighet, den slutliga belöning att såsom frie i samhället åter upptagas, skulle man derigenom icke blott uppställa den säkraste gräns för behofvet att fortfarande i ökadt mått anlita de så kallade korrektionsinrättningarne, utan tilläfventyrs äfven bereda, för framtiden, den förändring, att nämnde inrättningar blefve af nöden endast för personer, om hvilkas förbättrade uppförande man eljest icke kunde göra sig förhoppning, och att, efter sålunda minskadt behof af utrymme, möjligheten visade sig alt åt dessa inrättningar gifva en annan organisation, än den nuvarande, hvilken befunnits föga eller intet motsvara ändamålet. Denna lika vigtiga som nödvändiga reorganisation återstår ännu att utföra. Hvad fångvården i öfrigt beträffar, så äro, i fortsättning af hvad jag tillförne ägt tillfälle att derom anföra, upplysningar meddelade uti berättelsen för åren 1842 och 1843 pag. 129 i afseende å de flesta Läns-'och Stadsfängelser i norra delen af riket, af hvilka de försLnämnda, måhända med ett undantag, befunnits, likasom Länsfängelserna i allmänhet, antingen otillräckliga eller åtminstone till deras plan och inredning föga ändamålsenliga. Af begge Statsmakterna är ock behofvet af ett förändradt fängelsesystem pröfvadt och erkändt. Förhandlingarne rörande detta ämne vid sistförflutna Riksdag bevittna, att Rikets Höglod. Ständer, i hvad på dem ankommit, icke blott egnat synnerlig omsorg åt ämnets utredning, utan äfven, för utförande af ett nytt och förbättradt fängelsesystem anslagit vida större summor, än Kongl. Majit i Dess proposition angående Statsverkets tillgångar och behof i sådant afseende äskat. I anledning häraf har ock Kongl.
N:o T Flottans underhäll, se Femte Hufvurl-Titeln. Flottningsoch Flodrensningsvä- sendet, orri utfärdande al' lag angående 7 2 31 — b. 12 Sept. b. 15 Sept. b. 15 Sept. b. 15 Sept. Folkskole-afgiftcn: angående utgö- randet af — 5 i 24 — 19 Maj b. 26 April b. 28 April 28 A.. 15 M. I anledning af återremiss . — 5 i 36 — b. 25 Aug. b. 25 Aug. b. 25 Aug b. 18 Aug. 140 Folkskolelarare: om ändrade stadganden angående lönevilkoren leir — 8 196 b. 20 Okt. b. 20 Okt. b. 20 Okt. g. 20 Okt. 185 83 » oni tillsättandet af, se Klockare. » om profs Biläggande för erhållande af ledig befattning såsom — 8 — 118 — a. 20 Juli a. 20 Juli a. 20 Juli a. 20 Juli » om kungörande i tidningarne af förslag till, se Klockare. Folkskolemedlen, om särskild kassaförvaltare i församlingarne för, se Kassaförvaltare. Folkskole-undervisningen: stadganden i Riksgälds-Kontorets Reglemente angående anslagen för, se Riksgälds-Kontoret. » om anslag till befrämjande af . 34 4 i 123 96 Se Åttonde HufvudTiteln. 7,8 Fornlemningar, om en förordning till skyddande af landets — 8 — 21 — b. 1 Febr. b. 28 Jan. b. 28 Jan. b. 28 Jan. Forsell ön å lläntcspanmål, se Skattefrälsehem mansegare. Forshaga, om anläggande af jernväg, i stället för kanal vid Dejefors och, se Dejefors. Forshaell, om pension å Allmänna Indragnings-Staten för sinnessjuke underlöjtnanten C. A. 15 4 i 152 22 Se Nionde HufvudTiteln.
Vidkommande derefter en del motionärers yrkanden om upphörande af den sätesoch ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman medgifna befrielse från deltagande i byggande och underhållande af prestgård, tingshus och häradsfängelse; så hafva Utskotten inhemtat, att Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten vid sisthållne tvänne Biii. till R. St. Besvärsoch Ekon.-Ulsk. Betänkande, N:a 21. Riksdagar såsom skäl för afstyrkande af då gjorde framställningar af enahanda syftning, som ofvannämnde, anfört: att då dylika fastigheter genom befrielse från berörde byggnadsskyldighet, måste anses hafva vnnriit ett ökadt värde, som vid deras förvärfvande otvifvelaktig! kommit i beräkning, det icke vore med rättvisa förenligt, att derutinnan tillvägabringa en förändring, som icke utan eganderättens förnärmande kunde verkställas. På dessa skäl, i hvilka Utskotten inslämma, och då medgifvande af en dylik förändring, lätt skulle föranleda nya frågor om skyldighet för ifrågavarande fastigheter att äfven deltaga i åtskilliga andra, hemman i allmänhet åliggande, onera, från hvilka de hittills varit befriade, och hvilka onera icke skulle kunna dem åläggas utan rubbning af en mängd nu gällande rättsförhållanden, tillstyrka Utskotten, ali molionerne i desse delar ej må bifallas. Hvad slutligen angår yrkandet om upphäfvande af den för presteoch klockarebohl stadgade befrielse från deltagande i byggande af tingshus och häradsfängelse; så utgör denna frihet en förmån, som ostridigt ingår i nuvarande boställsinnehafvares lönevilkor och kommit i beräkning vid dessas bestämmande. Och då nämnde frihet således icke lärer kunna upphäfvas, med mindre boställsinnehafvarne derför godtgöras på annat sätt, hvilket för församgarne möjligen kunde blifva mera betungande, än som motsvarade den lindring i byggnadsbesväret, som komme dem till godo genom nämnde boställshemmans deltagande deruti, få Utskotten hemställa, om icke berörde yrkande må lemnäs ulan afseende.
Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Ida Utgifningstid: hvarje helgfri fredag. G a v e 11. » Delsbostintans yJet är nu många år sedan den så kallade landsmålsrörelsen njpstod i vårt land, och vi hafva haft tillfälle att se, huru densamma sedan med frisk lifskraft burit både blomma och frukt — blom på skönlitteraturens och de glada själsyttringarnas fält, frukt inom forskningens svårtillgängligare område. Men inom båda gebiten har det hufvudsakligen varit det manliga könet, som fört nämnda sträfvans runor mer eller mindre med den äran *, och uteslutande torde detta till in på allra senaste tid hafva varit fallet hvad beträffar det allmänt så omtyckta muntliga föredraget på allmogemål. Dock äfven här har nu omsider kvinnan gjort sin röst hörd offentligen. De sista dagarne före Skansens senaste vårfest talades inom mer invigda kretsar med ej liten nyfikenhet om att » allas vår Jödde » ej mer skulle bli allenahärskande landsmålare på Skansen, utan under festen få medtäflare i — och här kom det uppseendeväckande — tvänne damer, en ung fru och en ännu yngre fröken, från Gefle. Att detta väckte sensation, må också icke förtänkas. Allt sedan den kände författaren och » landsmålaren » A. Bondeson, nu mera läkare i Göteborg, dragit sig tillbaka, hade man, och detta med orätt, mer och mer vant sig att med den munt* Inom den vetenskapligare folkmålsoch folksedskännedomen har dock en kvinna, den icke minst för Iduns läsarinnor välbekanta författarinnan, fru Eva Vigström (Ave), inlagt ' särdeles stor förtjänst, hvilken är värd att ihågkommas med hedersbetygelse både af samtid och eftervärld. ligt föredragna allmogeberättelsen förbinda icke endast något drastiskt, utan ofta äfven något groteskt, ja ej sällan något rent grobianmässigtHuru skulle nu damer med bibehållande af sin värdighet kunna framträda på detta område och därvid roa en ingalunda anspråkslös och merendels efter det pikanta lysten publik? Mången spådde nederlag, men en och annan, som redan kände de två debutanterna, tvekade icke att sia seger. Emellertid ingick festen.
Men då kommitterade, olika med 1856 års komité, föreslagit att äfven löjtnanter kunna vinna inträde i generalstaben, hafva tjenstgöringsåren vid regementena kunnat till antalet något inskränkas, enär behofvet att förvissa sig om en längre tjenstgöring vid trupp är mindre angeläget, än då enligt nämnda komités förslag kaptensgraden skulle vara den lägsta i staben. I alla fall skulle efter här angifna förslag ingen kunna blifva stabs-adjutant förr än efter omkring 8 års tjenstetid, hvilken icke synts böra ytterligare förlängas. På grund häraf föreslå kommitterade följande fordringar för behörighet att inträda i generalstaben : att såsom officer hafva bevistat två års vapenöfningar vid regementet och i öfrigt förrättat den tjenstgöring, som åligger på stat varande subaltern-officer; att derefter hafva genomgått krigshögskolan med aflagda prof å generalstabs-linien, och under denna tid bevistat ett års vapenöfningar vid sitt vapen; att efter utgången från nämnda skola hafva bevistat ett års vapenöfningar vid regementet; att hafva fullgjort tre års proftjenst i generalstaben, hvarunder två somrars vapenöfningar, en vid hvartdera af de hufvudvapen officeren ej tillhör, en hel sommar vid de topografiska arbetena, tjenstgöring i kommando-expeditionen och vid stabens öfrige göromål; att inför en af chefen för generalstaben tillsatt kommission hafva aflagt prof i fransyska språkets talande och skrifning, samt i tyska och engelska språkens obehindrade läsning; att hafva företett intyg om nöjaktig färdighet i ridning. Bland dem, som söka proftjenstgöra i generalstaben, väljer chefen för staben de skickligaste, hvilka, i mån stabstjensten sådant fordrar, inkallas genom generalordres till tjenstgöring pä tre år, inställa sig vid hufvudstationen, kommenderas till ofvannämnda stabsgöromål, samt till den sysselsättning chefen för öfrigt bestämmer, och återgå, efter de tre profåren och derunder aflagda prof i lefvande språk, till tjenstgöring vid sina regementen.
Jag har nemligen ansett, att Utskottet icke hade bordt föreslå afskrifning af de ifråga varande låne-fordringarne förr, än upplyst blifvit, alt Kongl. Majrts Befallningshafvande inom natt och år hos Kronofogdarne bevakat ulmätnings-ärendena, hvilket visserligen ej borde ifrågasättas, så vida ej Directionen öfver Låne-Contoref, oagtadt en sådan upplysning blifvit från Utskottet infordrad, underlåtit att densamma meddela, utan endast insändt Ombudsmannens vid Låne-Contoret utlåtande, med alla möjliga upplysningar, angående målen, utom den begärde. —Nå - 6 Banco-fjt^kIt t< Bt. tänkandeN:o 147- gon ersättning för det ifrågavarande beloppet anser jag visserligen nära omöjligt att åt Banken bereda; men såsom vigtigt må det likväl kunna anses att för framliden skydda Banken emot dylika förluster.” N:o 147. Ank. till Exp. Utsk, den 4 Febr. 1841, kl. 4 e. m. Bet inkande, med förslag till Taxa å Expiditions-lösen i Rikets Ständers Bank samt dertill hörande Discont-Terk och Li ne-Contor.