Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill endast upplysa om ett misstag, som Gr. Cronhjelm pålagt mig, att jag nemi. skulle sagt, att decimalräkningen icke linnes i Frankrike. Jag har tvärtom sagt, att decimalräkningen der finnes och att endast underafdelningarna och multiplerna på metern och litern undergått förändring; och det är synnerligast i afseende på vigten, som man i Frankrike ansåg olämpligt att använda decimalräkningen. Napoleon säger också i sin förklaring: ”Det är i vigten, som olägenheterna af decimalfördelningen ”mest låtit känna sig och hvaruti de flesta missbruk insmugit sig, dels genom okunnighet och dels genom vinningslystnad hos de trafikerande, som, tvungna att använda de”cimalvigterna, icke destomindre fortforo att sälja efter gamla ”vig - Den'j Maj. 3.3 ”vigterna, och hvarvid de, genom felaktiga eller bedrägliga ”jemnförelser emellan de nya vigterna och bråk af dem, ”formerade nya inbillade storheter, öfverensstämmande med ”de gamla vigterna. Också har denna nya fördelning af ”vigterna, såsom icke lämplig för handeln, aldrig varit an”norlunda an ofullkomligt antagen, hvarföre Regeringen fun”nit sig föranlåten att införa bruket af vanliga vigter” &c. Det var just i vigten, som han införde £:a, |:delar och ^:delar. Napoleon utgaf en sådan författning i8ia d. 12 Febr, då han var i sin största välmagt. Han behöfde icke göra det för att vinna popularitet, utan han gjorde det af rättskänsla och för att dermed gora Jandet en stor tjenst. Jag hat* dessutom ännu ett annat skäl för mitt yrkande, nemi. att decimalräkningen icke är antagen i andra länder, t. ex. i England, det* upplysningen ändå är ganska stor, ej heller i Danmark. Ryssland har antagit den; men der kan man göra mycket, som icke går an i Sverige. Jag anser det således 'lämpligast att bibehålla vårt gamla räknesätt.
Stat eller anslag blefve närmare, ehuru ändå icke alltid fullständigt synligt, om dispositionen å besparingarne blefve bokförde å den Stat elier det anslag hvartill de ansågs höra, bar, till befrämjande deraf, StatsContoret gått i författning om vidtagande af en sådan förändring i dess Räkenskaper, från och med innevarande år, så att, under namn af Anordning å Besparingarne, vid afslutet, ej förekommer annat än sådane generelle eller extra utbetalningar inom HufvudTiteln, hvilka icke kun - ( i63 ) na lill något bestämdt anslag hänföras; varandes härvid den ordning iakttagen, att utgifter på besparingarne, hvilka sålunda bokföras å något anslag, jemväl alltid komma att serskildt synas såsom medel, anordnade af besparingarne; och StatsContoret håller i underdånighet före, att det af Revisorerne åsyftade ändamål på detta sätt skall vinnas, utan att Räkenskapen onödigtvis göres vidlöftigare genom tillsättning af särskild column; hvaremot StatsContoret i underdånighet anser att den coluran å utgifts-sammandragen, som upptager indelta räntornas Kronovärde, desto hellre böra bibehållas, som de uti densamma förekommande summor hafva nära sammanhang med de vid Slatsregleringen gjorda beräkningar af RiksStatens utgifter, och äfven böra med de i Jordeböckerne, endast i Kronovärde utförde belopp, kunna jemföras. Beträffande den af Revisorerne anmärkte brist, som å Andra HufvudTiteln uppkommit, får, i öfverensstämmelse med hvad StatsContoret i afseende derå anfört uti dess den 27 Augusti nasti, år, lill Eder Kongl. Majit i underdånighet afgifna samt derefter till Revisorerne öfverlemnade Berättelse om StatsVerkets tillstånd, styrelse och förvaltning för åren i832 och 1833, StatsContoret i underdånighet upplysa, att berörde Brist hufvudsakligen varit föranledd af de till ärendenas obeliindrade gång i Eder Kongl. Majlis Canzli och KammarCollegium samt till reglering af KammarRättens Stat, erforderliga medel.
Vi måste äfven taga i betraktande fördelarne af en liksidig kroppsutbildning; missbildningar genom skolios skulle förminskas genom en dylik liksidig öfning. Och hvilken fördel vid olycksfall, som drabba högra handen! Nu heter det: » Tyvärr är det den högra handen! Arbetaren, fadern är nu arbetsoduglig! » Den venstra handen kommer inte ens med i räkningen; den är inte öfvad, men kunde dock lika väl som den högra lära sig arbeta. Borde vi icke försöka att äfven utbilda den venstra handen i stället för a t afsiktligt låta den förspillas? Om dessa rader förmådde bidraga till en dylik återgång till naturen, skulle vi därigenom förskaffa kulturen nya hjälpkällor. Jenny Ute i Kungsträdgården såg jag nyligen en liten fyra-, femärig pys roa sid med att kasta sten mot målet af en trädstam; jag fäste mig särskildt vid, att han kraftigt och skickligt omvexlande kastade med båda händerna. Just som jag förnöjde mig däiåt, uppträdde hans mamma på skådeplatsen och förhöll sin lille herr son: » Hur ofta har jag inte sagt dig, att du bara skall kasta med högra handen; se bara, hur de andra små barnen göral » Så fortgår uppfostran, till dess det naturliga människobarnet vant sig att låta den venstra handen hänga sysslolös och obegagnad och endast nyttjar den högra. I människornas urtillstånd emellertid icke endast ägde man, utan nylljade äfven två händer. Ännu i dag svinga vildarne sina dödsbringande vapen med den venstra handen som med den högra. Vi ha ej att kämpa mot en naturlig brist, utan mot en onaturlig sed, då vi förorda den venstra handens utbildning. Hvilken vinst vore det ej för enhvar i vår rastlösa tid att kunna arbeta med den venstra handen som med den högra! Enstaka fall bland mina bekanta ha bevisat mig, att de vuxne, som ej med våld hämmade När allt höstarbete i trädgården ända till kålupptagning och djupgräfoing är undangjordt, glömme man ej att låta alla trädgårdsredskap grundligen rengöras från rost och insmörjas med fett eller olja. Man noterar, hvad som möjligen bör nyanskaffas till våren, och låter genast laga det bristfälliga. Stenia.
SfUfetö ©fäuber ftg finna betänfligt att förefTrifroa en fäban, för ^anbcln betuttganbe, afgift, od) öfroerlentnabe berföre tid Äongl. 3)Zaj:tS Släbiga pröfning, att rplb fcrbelningen af be 18,000 9l:br, font ät Unioerftfeten ocb STilläntpningö*©folorna beroil* iabeö, i Siäber befiäiitnta bururoiba ocb till broab belopp, något bibrag beraf mätte funna för 3?aöigationö*@foloré inrattanbe mebgifroaö. ©eban Äongl. 3liaj:t berefter, imber ben 5 9?o Äronprinfen att, i fammanbang ineb ben allmämta förbetningg Ä. ^». imber bett 23 9io»eittber 1833, i unberbänigbet pttrat, att en för 9?aoigationen inrättab Genfral*unberroiöningö Slen bä Unioerfiteten od) Garolinfla 3u!ditutct fafnabc anbra tillgångar, ätt bcraö blifroanbe anbelar af förenämttbe (8,000 3t:br, fä babe oj. dl. d?. roarit ointänft, att tid ben ifrägaroaraitbe 91aoigationö*©fo* lané inättanbe i Garlöcrona, uteb Äongl. £0?aj:tö Stäbiga tillätelfe, affatta 1,500
Län skola tarfva understöd af Råg, och det förstnämnda äfven nf något Korn, för viss? fögderier; Men att Skaraborgs, Vermlands, Stora Kopparbergs, Gefleborgs och Jemtlands Län komma alla i förlägenhet om större undsättningar, både a,f Höstoch Vårsäd, till brödföda och utsåning nästa år. B. IV. Fock, G■ Snoilsky,[ J. B. Redin. J. Fr. sigrell, F. G. Welin, L. S. C, NI. Elfstedt. Lika lydenda med det till R, II. S.rs Allmänna Besvärsoall EkonomiUtskott inkomna Orginal, betygat A. Fryxell, N:r f R. H. Ständers Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotts Betänkande, i anledning af ett, xttaf Borgmästaren Herr Fr. Thure Eneroth författadt, Qch frän Väll o fl. BorgareStåndet re - 60 Besv. ock Ekon, Ut sk, getinkanden. mitteradt Memorial angående ändring uti i. art. 3. §. afKongl. Förordningen den 20 Dec. lfti5 — om hvad iakttagas bör, till behörig verkställighet af Kongl. Kunclgörelsen den 6te Sept', samma år, rörande Bränvinsbränni ogen, samt om Ansvar för öfverträdelse deraf. — •Herr Eneroth har i detta Memorial förmält, att vid efterlefnaden af förstnämde Kongl, Förordning, en omständighet inträffat, som varit och är mycket betungande för Kopparslagare i en del af Rikets Städer.
I fall den absoluta tilliten till hennes egen makt och hans kärlek — till detta, som från början var hörnstenen i deras förhållande: känslan hos dem begge att vara undantagsmenniskor och stå i ett undantagsförhållande — ifall den rubbades, så var det alltsammans förbi. Derför värjde hon sig till det yttersta, derför ville hon stoppa sina ögon och öron till, ty hon ville, hon måste ha sin sjelfsäkra, öfvermodiga tro i fred; den hade efter handen blifvit hennes religion och hennes hela väsens raison d’être. Utan den var hon rotlös. Hennes stolthet hjelpte henne att för dessa främmande menniskor dölja den nervösa, etsande plåga, som i dessa minuter, medan hon hörde deras ord, läste deras blickar och snarare kände än tänkte sina egna tankar, sönderslet henne. Hon reste sig långsamt upp och gick värdigt, blek och stilla — ja, hon hade till och med sinnesnärvaro nog att låtsa kväfva en gäspning — bort till andra ändan af rummet och började förströdt leta mellan modejournalerna på bordet. Då trängde sig plötsligt den tanken på henne: men hvarför nu? Hvarför just nu — för denna kvinnas skull? Är icke Joséphine farligare, och hon har aldrig framkallat denna tanke hos mig? Har jag ej sett Paris’ skönaste kvinnor flockas om honom, tigga hans leende, hans blick? Hvarför? Edmée visste icke, att der i hvar kvinnas lif, när hon i älskog har nått det ödesdigra stadium, att hela hennes själs intresse, alla hennes tillvaros trådar småningom samlat sig om en — en menniska, med vexlande stämningar och oberäkneligt blod — att der då en dag, oundvikligt, förr eller senare, kommer en kris, då tviflet rockar tron, då der för den, som i stolt segerglädje ej vetat, hvad kamp ville säga, valet står mellan att kämpa med alla vapen — fina och grofva — eller att helt nedlägga dem; då der icke ens i hennes eget inre är fred för den stolta kärlek, som nyss trotsat allt och varit sig sjelf nog.
Det var ej så mycket nöden, som grep dem, men don Antonio var en stolt man, och han kunde ej tåla tanken, att hans konst ej mer förmådde locka åskådare. Då gick, som sagdt, donna Emilia ned till kyrkan San Pasquale för att bedja helgonet om ett godt råd. Det hade varit hennes mening att läsa nio böner för den stora stenbilden, som stod utanför kyrkan, och sedan gå, men innan hon börjat bedja, hade hon märkt, att kyrkdörren stod öppen. »Hvarför står San Pasquales kyrkdörr öppen?» sade donna Emilia. »Det har ej händt i mina dagar.» Och hon gick in i kyrkan. Det enda, som var att se därinne, var fra Felices älskade bild och den stora kollektbössan. Och bilden lyste så skön i sin krona och sina ringar, att donna Emilia lockades ända fram till honom. Men då hon så kom att se honom in i ögonen, tycktes han henne så ljuf och trösterik att hon lade sig ned för honom och bad. Och hon lofvade, att om han ville hjälpa henne och don Antonio ur deras nöd, så skulle hon lägga en hel aftons inkomst i den stora lådan, som hängde bredvid honom. Efter slutad bön dolde sig donna Emilia bakom kyrkdörren och försökte uppfånga hvad de förbigående sade. Ty om bilden därinne ville hjälpa henne, skulle han nu låta henne höra ett ord, som sade henne hvad hon hade att göra. Hon hade ej stått där i två minuter, förrän gamla Assunta från domkyrkotrappan kom och gick förbi i sällskap med donna Pepa och donna Tura. Och hon hörde Assunta säga med sin högtidliga röst: »Det var det året, då jag första gången hörde Det gamla martyriet.» Donna Emilia hörde detta alldeles tydligt. Assunta sade verkligen »Det gamla martyriet». Donna Emilia tyckte att hon aldrig kom hem. Det var som hade benen ej kunnat föra henne fort nog. Det var som hade vägen mångdubblat sig för henne. Då hon ändtligen såg teaterknuten med de röda lyktorna under taket och de stora bildrika affischerna, var det som hade hon gått många mil. Då hon kom in till don Antonio, satt han med sitt stora hufvud lutadt i händerna och stirrade i bordsskifvan. Det var en sorg att se don Antonio.
Uti sitt under J\l 80 afgifna Utlåtande, i fråga om löne-förböjning för nästlidet år åt Statens embetsoch tjenstemän m. fl., tillhörande stater och korpser under Riks-slatens 2:dra, 3:dje, 4:de och 5:te Hufvud—titlar, hade Stats—Utskottet, på anförde skäl, hemställt, att Rikets Ständer icke mätte bifalla de i delta afseende gjorda framställningar i annan måtto, än att Rikets Ständer å Riksgäldskontoret anvisade och lill Kongl. Maj:ts disposition ställde dels en summa af 118,170 R:dr SO öre att, efter angifven grund, såsom gratifikationer tilldelas i tjenst varande Under-officerare och deras vederlikar vid Garnisons-regementena, vid Artilleriets Tygoch Handtverks-stater samt vid Flottan och Marin-regementef, dels en summa af 63,000 R:dr, att likaledes gratifikalionsvis för nämnda år tilldelas dåvarande personalen vid Flottans Handtverks-, Timmermansoch Machinistgtat, äfvensom att Rikets Ständer medgåfve, att ett belopp af S13 R:dr, allt Riksmynt, finge pä enahanda sätt till underbefäl m. 11. vid Artilleri-batteriet i Norrland ulgå af Norrbottens Hästjägare-sqvadrons-fond. Enligt ankomne protokolls-utdrag, är nämnda Utlåtande i allo bifallet af fionde-Ståndet, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt Presteoch Borgare-Stånden, gillande detsamma, i hvad det angår de föreslagna anvisningarne, till förnyad handläggning af Utskottet återremitterat Utlåtandet i öfrigt, Preste-Ståndet med föreläggande för Utskottet alt, efter fullbordad behandling af stats-regleringen i sin liih. till R. St.
Den 31 December f. m. 249 alt, genom utbetalande af en dylik summa af egna medel, om så fordrades, bidraga till det goda ändamålets vinnande, så mycket mera som de sedan voro fredade för alla rättvisa anspråk på underhåll, från de sjöfarandes sida. Afven den till slutlig granskning af det upgjorda förslaget lill ny sjölag och reglemente för handelsflottan förordnade komité har, sedan alla Vederbör:de i ämnet blifvit hörde, föreslagit en, § 61, hvarigenom den ifrågava'r:de förändringen stadgas såsom lag. Af hvad ofvan blifvit anfördt synes således tydligen ådagaläggas, ej mindre den vigt saken i sig sjelf äger, än att denna blifvit fullkomligen insedd, ej mindre af Statsmakterna än de auktoriteter till hvilkas utlåt:de den, i en eller annan form, varit hänskjuten; och om det således än ej kan undgå fästa en viss upmärksamhet, att samma Colkm, som uti det yttrande, hvilket synes till stor del legat till grund för den Kongl, propos:o af d. 14 Maj 1840 på ett öfvertygande sätt visat både lagligheten och lämpligheten af den föreslagna åtgärdens vidtagande, i sitt sist afgifna yttrande synes tveka i båda fallen, ehuru numera både Konung och Ständer fattat sitt beslut, så torde dock ämnet förtjena att tagas i närmare betraktande, för att söka tillvägabringa en sådan sammanjemkning med afseende på sättet, att det både för den enskiidte nyttiga och för Staten vigtiga ändamålet kunde vinnas.
Denna summa är under närv:de förhållanden alldeles otillräcklig, isynnerhet som främmande Officerare, hvilka tjenstgöra i utländska Arméer, aldrig få någon lön eller något traktamente af den makt hos hvilken de tjenstgöra, och artillerioch kavalleriOfficerarne dessutom måste hålla sig med häst. Jag har sjelf vistats uti främmande arméers läger och vet att den ifrågav:de summan icke räcker till att betala endast några månaders vistande vid en främmande armé, och således blir ännu otillräckligare för att der tjenstgöra hela året om. Med afs. på vilkoren tror jag att Utsk. föreslagit ett, som saknar verklig mening. Andamålet med förslaget måtte vara att åt Armén förvärfva militärisk bildning och hos densamma sprida kunskap om den ståndpunkt, på hvilken de utländska arméerna befinna sig i militäriskt hänseende. Det är visserligen sannt att uti krig denna kunskap inhemtas i större grad, men föres icke krig, såsom i närv:de ögonblick är fallet, skulle, om detta förslag bifalles, inga officerare komma att utskickas. Det är således orätt att här införa ordet krigförande utan bör det utgå om man vill vinna hvad man åsyftar, ehuru jag med afs. på summans otillräcklighet ej tror att man vid innevide Eiksdag skulle riskera just mycket om man lät des§a vilkor qvarstå oförändrade. Det förslag till redaktion, som Hr af Klint framställt, är mera vidtomfattande, emedan dymedelst officerare kunna utskickas för att genom resor inhemta kunskap och kännedom om andra'länders Arméer. Detta sätt att förvärfva insigt i militärväsendet är det bästa näst det att under en längre tid tjenstgöra vid Arméer på krigsfot, emedan man genom att utskicka flere officerare på resor, kan göra bildningen mera allmän, och jag anser derföre att, om frågan vore fri, Hr Klints förslag borde godkännas. Men ser man frågan ur riksdagssynpunkt lemnar jag
Raab åsyftat i senare delen af förslaget, nemi. att en hvar skattar för hela den rymd pannan innehåller, vare sig att röret är kortare eller längre eller huru beskaffadt som hälst? Jag vill i detta afseende föreslå att i 11 § 1 mom. första afdelningen bibehållas lill och med orden ”hvad form som hälst”, hvarest sättes punkt, och att derefter intages slutet af Frih. Raabs förslag så lydande: ”Hatten, tillsammans med ångrör eller mäskvärmare, får icke, utan med vilkor som i 15 § 2 mom. stadgas, innehålla mera än J af pannans rymd”. Frih. Palmstjerna: Jag kan icke annat än anse att Frih. Raab har rätt i sitt yrkande, att nemi. någon viss proportion bör fastställas emellan pannans höjd och diameter enär afverkningsför» mågan i betydlig mån beror på denna proportion och det är egentligen icke pannans storlek utan dess afverkningsförmåga, som bör beskattas. Det är produkten, d. v. s. bränvinet och pannans för 27* - 420 Den 1 Juli e. m. måga att frambringa denna produkt, som bör beskattas, men alldeles icke hennes beskaffenhet för öfrigt. Då, på sätt Frih. Raab yttrat, eldytan, d. v. s. den ytan af pannan, som elden åtkommer, i det närmaste bestämmer afverkningsförmägan, och sålunda en panna, hvars höjd är f af diametern, afverkar t. ex. 100 kannor på en viss tid, under det att en panna, hvars höjd utgör endast T'ff af diametern, afverkar 150 till 180 kannor, efter Frih. Raabs yttrande, på samma tid, ehuru jag betvitlar att proportionen är så slör, sä är det tydligt, att ju mindre höjden är, jemförelsevis med diametern, ju större är pannans afverkningsförmäga, sä vida omständighelerne i öfrigt äro desamma; och derföre skulle jag tro att man, för att vara rättvis i beskattningen bör bestämma en viss norm, grundad på en pannas afverkningsförmäga vid de gynnsammaste proportioner.
Det kommer att lända vårt parti till fromma, bror Curt. (småskrattande) Visste kronprinsen, huru litet du är böjd för hans och mammas utvidgade välde, så skulle han ej varit så mån om, att få in Beckfriis i Rådet, hvilken påskyndat din upphöjelse. Nu sedan det är skedt, må han gerna få veta hvad som framdeles i alla fall kommer att visa sig, ty han kan ingenting hindra, sedan pappa en gång skrifvit under.« – «Men säg mig, Pechlin, hvarföre öfvergaf du riksdagen innan dess slut?« – «Emedan der, under närvarande förhållanden, ingenting är att uträtta för oss, eljest hade jag nog stadnat qvar, och icke släppt dig innan du, som vanligt, skänkt mig ditt verkande biträde. Sedan det gamla Rådet var bortkördt och riksdagen blifvit flyttad från Norrköping till Stockholm, äro Hattarna så öfvermäktige, att det endast vore att öka deras triumf, om man försökte hejda strömmens lopp. Det är bäst att låta dem rasa ut i början; desto förr hafva de uttömt sina krafter, sansningen återkommer småningom på alla håll, och bladet vänder sig. Det enda vi nu hafva att göra, å vår sida, är att se upp, det icke hofvet begagnar dessa nya förhållanden, att en gång för alla undertrycka både motståndare och bundsförvandter, och klifva upp till det så ifrigt åtrådda enväldet.« – «Har du några särskilta anledningar till en sådan farhåga?« – «Icke så alldeles utan.
Denna årliga profit, som ökats i den mån det kostsamma åkerbruket inskränkts, kommer att ännu mera förbättras redan så snart den planterade ekskogen hinner att upväxa, så att den bör hjelpgallras; och att den behållna vinsten vid den fullmogna ekskogens slutliga inskördande blir högst betydlig, det synes med visshet kunna antagas. Här vill jag till ledning för andras omdöme anmärka, att årliga arrendet för Wisingsborgs kungsgård intill år 1832 utgjort 135 t:r 18 kpr, hälften råg och korn efter markegångslösen i medeltal efter 10 rdr pr t:a, motsvarande omkring 1,35 5 rdr 3 2 öre och för 5,000 dagsverken, efter en fjerdedel af markegångspriset, omkring 933 rdr 5 0 öre eller således tillsammans 2,292 rdr 82 öre rmt. Dagsverkena har kungsgården fortfarande betalt till statsverket, hvilket således endast årligen kommit i mistning af arrendespanmålen; och sedan planteringen nu är fullbordad och tillräcklig 44 Deu 7 Mars. arbetsstyrka vinnes från anlagda torp, saint dragarnes antal kan minskas och kronodagsverkena afstås, är det utom allt tvifvel, att egendomen, om icke genast, dock ganska snart, skall lemna en behållning, motsvarande det arrende, som kunde väntas äfven om egendomen i sitt förra skick, såsom landtbruk, på senaste årens updrifna vilkor utarrenderats. Tages nu denna erfarenhet till ledning vid bedömandet af Leckö, framstår här först den fördel, att kostnaden för styrelsen, såsom redan utgående från Wisingsborg, icke behöfver belasta denna plantering samt att barrskogsmarken, som vid en utarrendering icke lemnar någon inkomst, emedan dess alster åtgå för landtbrukets behof, kommer vid Leckö, sedan ståndskogen hunnit uprättas från nu varande förfall, att årligen inbringa 6 till 8000 rdr, efter den erfarenhet, som den närmast Leckö belägna kronoparken Rådaås och privatskogar i Skaraborgs läns slättbygd lemna, hvilket belopp redan ensamt troligen upgår till den arrendesumma, som af egendomen högst kan påräknas.
M. täcktes i Nåder utse och förordna en Comité af Svenske och Norrske män, för att undersöka, hvilka förändringar uti nu gällande bestämmelser i afseende på handelsoch sjöfarts-förhållandena emellan Sverige och Norrige kunna vara, för trafikens ändamålsenliga underlättande Rikena emellan, af behofvet påkallade, samt derefter uppgöra ett förslag till författning i ämnet, som torde Rikets Ständer i Nåder meddelas. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 15 Febr. 1845. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Febr. i845. Presle-Ståndet den i9 Borgare-Ståndet den 22 Bonde-Ståndet den 22 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Maj.ts Nådiga Proposition om ändringar i iy, 22 och 2f $$ Regerings-Formen. (Const.-Utsk. Mern., N:isl9 och 25). S. A. K. Medelst Nådig Proposition af den 30 Octoher sistlidne år, har E. K. M:t till Rikets Ständers grundlagsenliga behandling föreslagit, att RegeringsFormens nedanstående §§ måtte erhålla följande förändrade lydelse, nemligen: § 17. Konungens domsrätt skall uppdragas minst Tolf af Honom utnämnde lagkunnige män, hvilka fullgjort hvad författningarne föreskrifva dem, sorn uti domare-embelen må nyLtjas, samt i sådana värf ådagalagt insigt, erfarenhet och redlighet. De kallas Justitiae-Råd och utgöra Konungens Högste Domstol. Deras antal kan ej ökas utöfver Tolf, med mindre Konungen och Riksens Ständer, de sistnämnde i den ordning, som för anslagsfrågors afgörande finnes stadgad, sådant besluta, i ändamål, att Högste Domstolens ledamöter må kunna tjenstgöra på Af delningar. 2{o Expeditions-Ulskoltels Förslag lill und. Skrifvelse, TS.-o 107. § 22. Uti Högste