Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Horn yttrat, anser jag mig skyldig upplysa förhållandet vid det tillfälle, då Hr Munck af Rosenschöld? första motion efter bordläggningen föredrogs. Hk Rosenqvist uppsteg då och förklarade, att han förmodade, att den första motionen, sådan den var, icke kunde remitteras, hvarföre han då framställde den motion, som nu är föredragen, och i hvilken Hr Munck af Rosenschöld instämde. Hr Frih. o. Landtm, yttrade då, att som de framställningar, hvilka då gjordes, innehöllo en nv motion, kunde han icke yttra sig öfver dem, förrän de blifvit till prot. skriftligen aflemnade. Hvad åter den då föredragna motionen anginge, förklarade Hr Frih. o. Landtm, att den, till följe af grundlagen, icke kunde upptagas. Frih. Cederström: För min del, finnér jag den upplysning, Hr Ridd.Secret. meddelat, fullkomligen öfverensstämmande med hvad mitt minne säger mig att här föreföll, då frågan förevar, hvarföre äfven frågan befinner sig i det skick, som Hr Frih. o. Landtm, framställt densamma; men om äfven mitt minne i detta fall skulle fela, så åtager jag mig att bevisa, att den nu gjorda framställningen af Hr Rosenschöld icke är i något fall bättre öfverensstämmande med lagarna än den förra; ty för att kunna bedömma, huruvida en sådan framställning af Ständerna, som motionen afser, bör äga rum, måste man komma in på gebitet af sjelfva domslutets granskning, hvilket är i rak strid med 90 §:n Reg.- F:n. Jag vill icke vidare yttra mig härom, förrän Hr Frih. o. Landtm, tillkännagifvit, huruvida Hr Landtm, minnes, att vid förra tillfället så tillgick som Hr Ridd.SecreCn upplyst. Frih. Boye, Fredr.: Jag måste uppriktigt förklara, alt jag har uppfattat saken på samma sätt som Gr. Horn, nemi. alt Hr Munck af Rosenschölds första motion endast blifvit ändrad, hvarföre det således vore oformligt att neka Den 28 Mars f. ra. 551 ilen salunda ändrade motionens upptagande.
Men Versification är, rätteligen, detsamma, som lopp och karakter i Musiken: när harmonien säger just det känslan vill; när tonernas gång, stark, len eller måttad, ej är bruten, utom då, när brottet är en större skönhet. (Så kan stundom den tungaste, hårdaste rad vara ett mästarstycke af Versification; – se hos Virgilius). Det högsta af Skaldkonst, det, som nu egentligen behöfves, sedan Konstens alla små skönheter blifvit uttömda, är – en rätt lefvande framställning af Naturens och Själens under. Dessa äro väsendet af en Lärosång: den ädlaste och högsta uppgift för Snillet, sedan Hjelt-äfventyrens och Sagornas tid upphört; en tid, hos oss förlängd endast i dikter af lång och ståtlig smaklöshet. Blott i en Lärosång, sådan den bör vara, är rätta utrymmet för Poesiens högsta makter; det Sublima, det Pathetiska, – eller (med inhemska ord) allt det Höga och allt det högst Själsbevekande. I fordna dagar voro de Naturkunnige den äktaste Poesiens tolkar och mästare. Physiken sjelf var då Poesi. Kan hon ej vara det ännu? – Det högsta Själsbevekande uppkommer städse, antingen ur det innersta af Fruktan, eller ur det innersta af Kärlek. Derföre är allt sannt Pathos, till sin natur, ett religiöst. I samma mån borde vår tids offentliga poeter finnas, företrädesvis, i våra – Predikanter; enligt den urgamla heliga dubbelmeningen af Vates (Siare och Skald på samma gång). Dertill behöfves dock annat, än Vers; de kunna vara det utan att göra en enda. – Närmast tänka vi oss visserligen den sanna Lärosången såsom i eld och uppflygt liknande de upphöjdare lyriska skaldskaps-arterna, Oden eller Dithyramben. Men den kan uttrycka sitt väsende äfven i en annan form: såsom en allmännelig och lefvande kritik på hela det menskliga lifvet; i djupaste allvar och gladaste skämt, ifrån den förfärligaste last ned till den lättaste dårskap. En sådan kritik är den, som Theaterns Poesi, eller den Dramatiska, gifver.
Man skulle i henne hvarken få se en gråtande Magdalena, försänkt i sorg öfver fordom hyllade villor, eller den långt bedröfligare bilden af en bland dessa brottsliga hustrur, hvilka djerft bjuda verlden att skåda en oböjd panna. Men ifall man icke finge se något af detta, hvad skulle man då få se och höra? Mycket – åtminstone den tiden – okändt och oerhördt, ehuru en senare tid lärer ha att framte negociationer af något så när lika art. Det må emellertid icke glömmas att meddelandet härflyter från den omnämda ”adopterade urkunden” i Strömstad, der sista scenerna i dramen utspelades. En dag under sommaren hade kapten Lannerstjerna blifvit inbjuden af Zaar att deltaga i ett lustparti med honom och hans hustru. Brunsviken upptog i sin spegel det lilla partiet, och en af stränderna med middagsmåltid i gröngräset utgjorde perspektivet. Maria, strålande i sin ungdoms fulla blomma och glans, öfvergjuten af den blyga purpur, som en nyss anad farlig känsla förlänar, satt der på toftan närmast akterstäfven, hänförande skön, sagta vaggad af den lätt gungande båten och ständigt besvärad af det fram och åter böljande gröna floret, hvilket sefirerna tagit som god pris för sina lekar, hvarvid de ömsom läto det ljufva ansigtet blifva synligt för den midt emot sittande älskaren och ömsom insvepte det, så att dess glöd i rättan tid gömdes för den äkta mannen, hvilken innehade tredje toftan, uteslutande upptagen af utsigten och avisorna. Det blef en hemlighet mellan sefirerna och poeten hvarföre just i dag den senare skulle känna att hans lidelse nått kulminationspunkten och att han skulle mista förståndet, om han längre tvang sig till denna återhållsamma tystnad, hvarom den älskade qvinnans ögon så länge hade bedt. Och hvarom bådo de väl ännu, då hans blickar sköto in under det gröna floret och i ett onämnbart språk tolkade den klagan, hvarmed läpparne fingo tiga? Den stackars unga qvinnan önskade sig hemma. Hon blickade bortåt den glömske maken, liksom hon velat anropa honom.
Sommaren 1895 företog hon tillsammans med sin nationsoch universitetskamrat fröken Lilly Paijkull en flere veckors fotvandring i Lappland, af hvilken sedermera de bägge unga damerna gåfvo en liflig skildring i Svenska Turistföreningens årsskrift, och hvilken, för att använda deras egna ord, » åsyftar att visa, hurusom turistens friska, härliga lif i det sköna Lapplands ödemarker ej behöfver vara ensamt förbehållet den starkare delen af vårt svenska folk eller de damer, som äro i tillfälle att få manlig eskort. Att till och med ett par ensamma flickor utan fara kunna ge sig ut på en skogsoch fjällvandring genom Lappland, det är en erfarenhet vi haft lyckan göra och som säkerligen kommer att delas af en och hvar, som vågar försöket. » Förutom intressanta botaniska iakttagelser, hvilka naturligtvis blefvo en gifven följd af denna färd, nådde äfvenledes härunder doktor Cleves kulinariska bedrifter sin höjdpunkt. T y som de båda företagsamma unga damerna j u hvarken medförde köksa eller kokbok, voro de helt och hållet hänvisade till att sörja för sig själfva. Förutom förmågan att koka te och kaffe, hvilken väl i de flesta fall torde vara det svagare könet medfödd, lär hon sålunda efter eget påstående vara durchdrifven i tillagandet af fruktsoppa och fläskpannkaka. — Men här är gränsen likväl satt. Ultra posse nemo obligatur! *) Som sagdt, det ödsliga, vildsköna Lappland med dess stärkande, härliga naturlif och frihet från all slags öfverdrifven konventionalism tilltalade henne i allra högsta måtto, och det är doktor Cleves ständiga dröm att ännu en gång, helst under jakttiden tillsammans med några hurtiga, lefnadsfriska vänner och väninnor, få besöka de underbara nejderna på andra sidan polcirkeln samt att ännu en gång få gästa Nordens sista, långsamt bortdöende nomader. I januari innevarande år aflade fröken Cleve filosofie licentiatexamen samt har under sista vårterminen tjänstgjort som amanuens i kemi vid Stockholms högskola, en befattning, hvilken hon ånyo tillträder instundande höst.
Då man genomgår serien af de åtgärder, som i och för utskyldernas debiterande, indrifvande och redovisande skola äga rum, möter först en väsendtlig anledn. till vidlyftighet och uppehåll deruti, att då uti städerna bevillningens taxering verkställes endast af Taxer:s-comile'er, skola dessa frågor å landet först förslagvis handläggas afBeredntscomite'er. För dessa sysselsättas icke blott en mängd personer, såsom ledamöter, utan de med göromål ändock mycket betungade häradsskrifvarne äro deraf en lång lid upptagne och nödgas resa omkring hela fögderiet. Dessa sednare comiteer äro likväl icke af verkligt behof påkallade och medföra ej någon egentlig nytta, minst motsvarande olägenheterna; ty då Taxerts-comiteerna äro de, som skola bestämma beskattningen, böra de vara så organiserade, att all derför nödig kännedom hos dem må kunna förväntas. Jag tillstyrker af dessa skäl, all, uti nu uppförande bevilln.-sförordn. Beredn.-s-comitéer icke ina bibehållas, utan beskattning s-bestyret å landet, likasom i städerna, ät Taxer.-s-cotn i teerna öfverlännäs ; hvarvid likväl, till förekommande af för stora taxet.-s-districter, det bör ankomma pä Konungens Bcf h.de att, med häradets eller häradernas bifall, om dislricternas fördelande , enligt locala förhållanden, bestämma. Äfvenledes förekommer, i fråga om taxerts-åtgärderna på landet, att en årlig uppskattning af egendomarnas värden icke är behöflig, enär de ej under en så kort tidrymd kunna undergå väsendtlig förändring. Det torde visserligen härvid invändas, att någon olägenhet icke bör uppkomma deraf, att de blifva föremål för årlig granskning, enär de ändock i allmänhet bibehållas vid de förra värdena. Vid närmare betraktande skall man dock finna, att förhållandet är mycket annorlunda.
Denna § handlar om det vid sistförflutna riksdag beviljade lån för jernvägen mellan Borås och Herrljunga. Detta lån bestämde R. St:r till högst 1,700,000 rdr, eller §- delar af det belopp, hvartill anläggningskostnaden för nämnde jernväg då var beräknad. Genom förändring i spårvidden m. m. skulle de först beräknade kostnaderna komma att betydligt förminskas och utgöra endast 2,155,000 rdr, till följd hvaraf det högsta belopp, som af bolaget finge i Riksg.-Kont. såsom lån lyftas, bestämdes till 1,436,666 rdr 67 öre. Bland de vid 142 Den 27 Oktober. denna iånesummas bestämmande stadgade betalningsvilkor för ifråga vide lån föreskrefs, att om det skulle visa sig att banans utförande icke kostade så mycket, som kostnadsförslaget upptog, skulle, derest så komme att yrkas, bolaget återbära hvad såsom lån utöfver |:delar utaf verkliga anläggningskostnaden af bolaget uppburits. Denna vilkorliga bestämmelse är i StatsUtsk:ts förslag öfverhoppad, och dessutom har Utsk:t, i stället för de i K. M:s Bref och den afgifna skuldförbindelsen förekommande orden »verkliga kostnaden lör jernvägens byggande samt erforderlig rörelsemateriels anskaffande», begagnat uti den föreslagna reglementariska föreskriften ordalagen »verkliga kostnaden för jernvägens byggande och rörelsematerielens anskaffning», hvarigenom det skulle få ankomma på bolaget att för lånemedlen anskaffa en vida större materiel, än vid kostnadsförslagets uppgörande och lånets beviljande blifvit förutsatt. För vinnande af rättelse i de anmärkta skiljaktigheterna mellan Utsk:ts förslag och förut meddelade stadgande, anhåller jag om återremiss af denna §.
För » Platssökande » o. » Lediga platser » 25 öre för hvarje pabörjadt tiotal stafv. / Lösnummerpris 15 öre (lösn.r endast för kompletteringar.) Utländska annons. 70 öre pr nonp.-rad. Johanna Brunsson. P en svenska hemslöjden har från längesedan försvunna tider haft ett godt namn om sig. Ofta har den ock omtalats i skildringar såväl från riddarborgen, där den stolta slottsfrun tillverkade konstnärliga bonader, som från det enkla hemmet, där den flitiga allmogekvinnan icke blott försåg sitt husfolk med arbetsoch helgdagskläder, utan ock hemmet med prydnader, som än i dag tillvinna sig konstvänners beundran. Visserligen kom en tid, då utländska kramvaror och s. k. » köptyger » syntes vilja undantränga den gamla hederliga hemslöjden, men lyckligtvis väcktes ånyo intresset för denna, särskildt genom energiska bemödanden af föreningen » Handarbetets vänner », och vi kunna hoppas att den alltmer skall vinna erkännande af hög och låg. En af de kvinnor, som praktiskt och uthållit ägnat sitt lif åt höjandet af den svenska väfnädskonsten, är fröken Johanna Brunsson, hvars bild i dag mö- ter våra läsarinnor i deras egen tidning. Utgången från ett förmöget landtmannahem, — fadern, Benjamin Brunsson från Byr på Dalsland, var en på sin ort mycket anlitad komunalman och modern typen för en gammaldags duglig och skötsam husmor — fick den unga dottern redan tidigt deltaga i arbetet inom hus, » ty, » sade modem, » näst det att kunna väl sköta ett hus, är det kvinnans heder att kunna utföra alla husliga arbeten, finare såväl som gröfre, » och i öfverensstämmelse härmed fingo döttrarna lära att spinna, väfva och själfva sy de kläder de förbrukade. Johanna, den yngsta af systrarna, visade ock redan från barnaåren en förvånande håg och fallenhet för allt, som hörde till väfnadskonsten, samt begärde vid nio års ålder ej bättre än att få intaga platsen i den väfstol, som någon af de äldre systrarne för en stund lämnat.
Pikets Sländer hafva således för inrättande i öfverensstämmelse med E. K. M:ls nådiga förslag af en nv lärostol inom medicinska fakulteten vid Upsala universitet, beviljat eli Ärligt anslag af 4.5()i) 11:dr, all i staten uppföras med 3000 R:dr såsom lön, i likhet med hvad de vngsla Professorerne för närvarande ega, samt 1,500 R;dr såsom lönelillökning. 18:o. Till inrättande vid hvardera Universitetet af en ny profession i Nordiska språken är eli. anslag af 4000 R:dr, eller tillsammans lör begge Universitelerna 8000 R:dr af E. K. M:t äskat. Da den vetenskapliga kännedomen af landels språk måste vara af synnerlig vigt och moflersmålel numera äfven ingår i undervisningen vid Elemeniar-läroverken, samt det följaktligen är angeläget, att. åtgärder vidtagas för bildande af härtill lulli skicklige lärare, anse Rikels Ständer nödigt, att vid Universiteten en särskild lärostol inrättas, der ifrågavarande läroämne kan vetenskapligen inhemlas. Rikels Ständer dela äfven den mening, alt för ett vetenskapligt studium af modersmålet erfordras att språket betraktas i sin historiska utveckling och i silt förhållande lill närbeslägtade språk, samt alt den nya lärostolen således icke bör ninia]la ensamt modersmålet, ulan, såsom nu föreslaget är, de nordiska språken, ej blotI i deras närvarande ulan ock i deras fordna gestalt. Inseende tillika viglen af ifrågavarande studium för den vetenskapliga kännedomen af fäderneslandels historia, elt ämne, hvaruti, med hvarje dag, forskningen lager nva riktningar, hafva Rikets Ständer således, för inrättande vid hvartdera Universitetet af en profession i de Nordiska språken, beviljat elt Ärligt anslag af 4.500 R:dr, eller för begge Universitelerna tillsammans 9000 R:dr Runt, all i slaten uppföras med enahanda fördelning i lön och lönelillökning, som i nästföregående punkt omfönjiäles. 19:o.
Hr Rosenblad har jemfört den blifvande jernbanan i Norrige med den härstädes föreslagna och ansell den förra komma att medföra mycket mera gagn än den sednare. Jag har en längre lid vistats uti Norrige och känner ganska väl till trakten, genom kvilken banan skall komma att gå, men jag får säga, att den produktion, som vi hafva vid Mälarens stränder är kaukse 20 gånger så stor som den omkring Christianiafjorden. Norrska jernvägen är hufvudsakligen anlagd för transporten af det timmer, sorn hugges omkring de långa vattendragen inne i landet, såsom Mjösen nr. fl. andra, men timret är icke på långt när en så fördelaktig transportvara som de, hvilka vi hafva här vid Wenerns och Mälarens stränder, och den kan aldrig i värde jemföras med de produkter, som vi hafva alt föra på den nu föreslagna lilla länk af den stora jernvägskedja, som jag hoppas en gång skall komma alt dragas genom Sverige. Att en sådan jernvägskedje skulle vara vårt land till den största nytta, derom är jag fullt och fast öfvertygad och vill ikläda mig fullkomlig ansvarighet för della projekt, som väckt så mycken munterhet, men pä samma gång så illa dold förtrytelse hos Hr Rosenblad. Ja, Mine Hrr, jag har föreslagit anläggandet af ett hela Sverge genomgående jernvägsnät, men orsaken hvarföre jag anhållit om K. M:s bifall å detta förslag var den, att jag icke ville hafva detta förslag från dess första början förfuskadt; och jag skulle kunna framdraga bevis derpå, att planen hade blifvit förfuskad, om jag icke deröfver hade fått en viss kontroll, huru liten denna kontroll än varit. Ostridligt är, att, om man vill, att dessa anläggningar skola upfylla det dermed afsedda ändamål, böra desamma utföras efter en viss plan och uti en bestämd sträckning, och alt man icke, såsom nu skett, bör anlägga dem osammanhängande och utan att följa någon plan, såsom förhållandet måste blifva, när ett lands regering icke tager hand om saken utan densamma öfverlemnas till enskildta personer eller korporationers fria skön.
Grefve Cederström afgifven summarisk redovisning för uppburne summor, äfvenledes tillkännagifvit, att de, i afseende på redovisningssättet, icke varit i tillfälle utröna, huruvida beloppen blifvit [använda i öfverensstämmelse med de i 64 och 65 §§. RegeringsFormen meddelade Stadganden. Utskottet bar ansett, att, med undantag af 8:de HufvudTitelns Anslag lill Extra utgifter, öfriga på IiufvudTillarue anvisade medel böra vara underkastade öppen redovisning. Och tillstyrker fördenskull Ut - Betänkande n. a5i skottet, att, i enlighet härmed, såsom R. St:r vid sista Riksdag, på då förekommen anledning, i deras ofvannämnde underd. skrifvelse hemställde, underd. anhållan hos K. M:t förnyas, "att vederbörande, som af Statsmedlen uppbära förskott, emot redovisning, måtte i Nåder anbefallas, att derföre afgifva specifique och verificerade räkningar, hvaröfver det Verk, som medlen utbetalar, bör hafva tillsyn.” §• 3. Angtde utgifne Förskotter till FriCadetters underhåll. (Rev. Enligt hvad anmäldt blifvit, har den pensions-afgift, som förut å den så kallade BarthelemyFondeu varit anvist för underhåll af de vid KrigsAcademien befintlige FriCadetter af de 3 ofrälse RiksSlånden, men, till följd af K.
M. kan finna tjenligast, införskaffas uppgifter på de allmänna arbeten, hvilka inom hvarje Län kunna lämpligen företagas, såsom Landtoch Sjö-communicationers förbättrande, jemte odlingar genom Sjöars sänkning och Mossars uttappning m. m., äfvensom om de utvägar, som kunna anses tjenlige för uppmuntran och underlättaude af binäringar; hvarefter och då, med ledning af dessa uppgifter, undersökningar blifvit anställda om möjligheten af hvarje företag oell de fördelar, som deraf äro att påräkna, samt i hvilken mon enskildte inom hvarje landsort kunna finnas hugade att dertill lemna biträde, det torde vara lämpligast att, då missvext eller annan allmän olycka inträffar, lemna de behöfvande undsättning hufvudsakligen endast på det sätt, att dem erbjudes utförande af något sålunda på förhand beredt allmänt arbete, helst inom eller i närheten af deras hemort; hvaremot Rikets Ständer icke ansett sig kunna bifalla E. K. M:s Nådiga framställning, att, utaf de för undsättning disponibla medel, en summa må användas, antingen till gåfvor åt de genom felslagen skörd mest blottställde, utan återbetalnings-skyldighet, eller till räntefria låne-försträckningar, utan annan säkerhet, än låntagarnes personliga förbindelser. Hvilket Rikets Ständer, till svar å E. K. M:s Nådiga Proposition, härigenom få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 11 Juni 1841. Bih. till R, St. Fröt. i8£t. 10 Sami. t d/d. »21 Expeililions-Utskoltets Förslug till und Skrifvelse j N.o 3g5. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 8 Juni 1841. Pi este-Ståndet den 9 Borgme-Ståndet den 9 Bonde-Slåndet den 10 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ifrågaställde Extra Stats-anslag för Undervisningsverket} Vetenskaperne och de Sköna Konsterna. (Slats-Ulsk. Meni. oell Ull. Mern.
Detta ord innefattar äfven begreppet utaf en persona moralis, och förekommer äfven uti 1835 års nu gällande vexelstadga, i öfverensstämmelse hvarmed Utsk. valt delta uttryck. Om statskont. är trassent eller remittent lärer väl ingen underlåta att betrakta nämnde verk såsom en persona moralis. Hr Printzensköld, Carl: Man kan visserligen bibehålla ordalydelsen sådan den i Utsk:s förslag finnes uppställd; men man kan väl ändock icke neka alt ju icke den anmärkn. Hr von Hartmansdorff framställt, är väl grundad. Jag skulle vilja tillägga ännu en anmärkn. nemi. den, att då man i litt. i antagit en genitiv form, till ordet person, så kommer det der befintliga pronomen att afse ordet namn men icke ordet peron. Det står nemi. ”den persons namn, som vexeln utställer,” deraf visar det sig att det är namnet men icke personen, som utställer vexeln. Måhända skulle all tvetydighet varit undanröjd, om man i momme litt. d f och i begagnat följande ordalydelse: ”namnet å den till hvilken eller hvars ordres vexeln skall betalas”; ”namnet å den, hvilken vexeln inlösa skall”; och slutligen ”namnet å den som vexeln utställer”. Gr. Lagerbjelke, Gust.: Det må visserligen vara sannt att den redaktion den siste värde talaren föreslagit skulle göra meningen ändå tydligare, än efter Utsk:s förslag. Likväl tror jag icke alt någon otydlighet skulle uppstå äfven om man antoge sistnämnde redaktion, lika litet som jag tror, att någon tvekan kan uppkomma i fråga om att inbegripa statskont. eller hvilken annan persona moralis som helst under ordet ”person”. En ny redaktion i dessa hänseenden skulle föranleda mycken svårighet och äfven omskrifning af en stor del af lagen. Ty detta ordet person förekommer på en mängd ställen i densamma. Då jag nu således, såsom sagt är, icke anser någon otydlighet kunna uppstå genom oförändradt antagande af Utsk:s redaktion, anhåller jag vördsammast om Hr Gr. o.
" xUnder sin tioåriga vistelse i Tanger upplefde Crusen-stolpe der bland andra 4iändelser äfven en jordbäfning. Han skrifver härom: “ I går den 13 april 1834 kl. |9 e. m. erforo vi uti Tanger en jordbäfning, som varade omkring 15 sekunder, så stark, att husen rörde sig, dörrar och fönster här och der öppnades, klockor stannade o. s. v. Jag befann mig tillsammans med konsulns familj, hos hvilken prinsen af Hessen-Darmstadt var på visit. Då första hvälf-ningarne kändes, vägde vi allesammans fram och tillbaka på soffor och stolar, som om vi varit ombord på ett fartyg. Tvänne starka och långvariga stötar efterföljdes af jordens dallring eller liksom vägning från NV till SO, och under hela tiden hördes ett underjordiskt buller, som ännu mera ökades af husens och möblernas knakande. Hela staden var i stör förvirring och förskräckelse. Guvernören lät öppna portarne, och en mängd familjer skyndade sig att söka säkerhet på öppna fältet utom staden. Knapt något hushåll sof den nattén i sina vanliga sängar. Af fruktan för en ny jordbäfning inom 24 timmar, hvilket välmenande spåkäringar af begge könen förklarat ofelbart hända, är det flere af konsulsfamiljerna, som både i dag och instundande natt kampera utom staden. “ Vi öfvergå nu till den vigtigaste tilldragelsen under Grusenstolpes vistelse i Tanger. Underhandlingar med Barbareskstaterna om tributens afskaffande för svenska fartygs passerande genom deras farvatten hade visserligen länge varit ett önskningsmål, men aldrig med verklig kraft bedrifvits före början af 1840-talet. * Eftersom de fleste af våra läsare troligen icke äro i ämnet hemmastadda, anse vi oss böra anföra några historiska notiser.