Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Måtte då uti denna angelägna sak våra beslut blifva sådana, att vi, utan att rodna, kunna återvända tilj våra hemorter, utan att anklagas, såsom de, hvilka under larfvén af frihetens språk, blott här njutit behagen af sällskapskretsarnas nöjen; Svensken i allmänhet, och dess Representanter i synnerhet, äro alltid måne om deras sjelfständighet, de hafva aldrig upp* hört att vara det, icke en gång vid branten af dess fall, men mina Herrar vaktorn oss från denna brant till hvilken vi må hända, kunna närma oss hastigare ärv vi i detta ögonblick föreställa oss, om-den Konung som Svenska Folket sjelf kallat på Sveriges Thron, och vid hvilken v» fästa vår kärlek och våra förhopp - Den 12 September J, m. j£- 109 ningari genom de beslut vi här fatta, skulle komma att regera öfver ett olyckligt Folk. Bilagor till PleniProtocolIet för den i 2 September, förmiddagen. ?Jto i. Herr Treffenberg, Curry Gabriel: Jag hade icke tänkt yttra mig något i anseende till de åtgärder Rikets Ständer vidtogo för Financernas uppbjelpande, emedan jag är öfvertygad om* att huru man opererar utan att skänka BancoSedelri ett bestämdt fortfarande värde^ blir det endast paillativer och tjenar blott att försvåra en Realisation i framtiden. Jag kan dock icke för min egen tillfredsställelse undgå att vid nu ifrågavarande inte puncten af sammansatta Utskottens Betänkande förklara, att jag med min röst protesterar mot allt utgifvande af StatsObliga~ tidner. II» Den i2 September J. ml Japj unser dem icke vara af högsta behof, ock så iänge bör dyiikt mynt efter mine åBigter icke komma ifråga. Om Nationen icke på annat sätt kan utgöra Anslagssumrnorne, är rättast att säga det korta ordet Nej, till allt som icke är af högsta nöden på kalladt, och sådant är i sanning elter min slutförmåga, mycket som blifvit begärt, dels af Regeringen, dels af enskildte Motionairer. Jag förutser, att om vi väl börja med detta skuldsättningsystéme har det ingen gräns med reqvisitioner från alla hålk
Uti förenämnde Betänkande, N:o 273, hade Stats-Ulskottet, med anledning af viickt motion, på anförda skäl, tillstyrkt Rikets Ständer att medgifva, det rust hällarne i det så kallade liungsöhrs län må, från och med år 1852, befrias från erläggande af hittills utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras stamhemman utgöras, under iakttagande dervid, att af den hemmanen i Kungsbarkarö socken i ersättning för räntedagsverkena förunnade kronotionde-spamnål, så stor del, som af rusthålls-stamhemman nu uppbäres, i stället till statsverket åter indrages, samt med skyldighet för ruslhållarne att, derest ifrågavarande dagsverkens användande framdeles skulle blifva för Kongl. Maj:t och kronans räkning behöiligl, desamma då utgöra emot sådan betalning efter länets markegång, som för kronodagsverke!] åtnjutes; hvilket Utlåtande blifvit af Bonde-ståndet bifallet, men af de 3:ne öfriga Riksstånden ålefremitleradt. De anmärkningar inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-ståndet, hvilka föranledt återremisserna, utgå hufvudsakligen från antagandet, att det utaf Konung Carl XI rusthållare i liungsöhrs län år 1080 gilda löfte om något annat soula»ement för de från rustningen undantagna räntedagsverkena redan vore uppfylldl, Uih. till R. Sl:s Brot. 1850 & 1851. 4 Samt. 1 Afd. 2 Band. 56 Haft. 1 2 Stats-Utskottets Utlåtande, N:o 338. derigenom att dessa rusthållare sedermera skola erhållit derefter lämpade högre augmentsräntor.
Jag åser soldat-andan, som icke af möten bibringas den emellan dessa icke under befäl och m i I i tär—pligt lefvande soldaten Allt hvad jag nu sagt mot reduction af indelta arme'ens manskap äger rakaske tillämpning; ja det gäller uppenbarligen i än högre grad mot all reduction af dess befäl, och gäller likaså mot all minskning af dess öfningar. — Hvad är allmännare kändt och insedt, än att brist på öfningstid utgör, i hvad på våra stridsmän ankommer, vårt försvarsverks vådligaste brist; ehuru, — tack vare vår förträffliga befolknings krigiska naturanlag, — dess enda brist. Men finnes annat correctiv än att vårda och, efter förmåga, öka antalet af dem, som i fredstid bilda och som i striden leda? Det är i alla armeer erfaret, att officerarnes stupande i striden verkar menligare i den mån soldaterne äro oöfvade. — Allian då hjertnjupnare denne soldat, hvars tilltagsenhet förlamas när officeraren faller? Nej! han brinner af begär att hämna sin lieutenant. Men känslan af oerfarenheten vållar i lederna ett intryck, hvilket så här kan öfversättas: ”Nog kunna vi gå på och komma dit upp; men när vi äro ”der, hvad skola vi då göra? Vi hafva ingen officer, ”sorn säger oss!” och — så der kallnar det muntert begynta anfallet. I hvad på befäl ankommer, hor armeens styrelse, på det berömligaste, genom bildning förstärkt försvarsverket. — Den förra på all nytta alldeles tomma gradpasseringen halsa förvandlats, att hvarje grads vinnande alltid föregås af duglighetens pröfvande. Våra underofficerare utbildas till skicklige eompagni-officerare; — ja, corporal-skolorna dana fullständiga pluton-chefer, och än iner: — instructioner, lämpade till soldatens fattning, examina och uppmuntringar af alla slag sprida ända ned i lederna kunskaper, som jag fordom såg icke alltid åtfölja ringkragen. Deri ligger en verklig förstärkning af vår försvars-förmåga.
Dykeri-Verkets vidmagthållande samt ett noggrant uppfyllande af det blifvande Reglementets föreskrifter, utsätter de billigaste vill» iqren och de minsta afgifterna. Riksens Ständer framhärda etc. Bihang till Riki-St, Pro t, IS 2 J. io:Jt Sani. 2 B. ‘i 5° Underdåniga Skrif velter. Uppl. o, godk. hos Ridd. o. Add. 16 Nov. 1823* Preste-Slåndet d. 17 —• —■ Borgare Ståndet d. 17 — “* Bonde-Ståndet d. 1,7 Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, i ani ledning af vackt fråga, rörande rättigheten till grustägt å andras egor. S. A. K. Hos Riksens Ständer har fråga förekommit derom, att, sedan, genom E. K. M:ts Nådiga Bref den 25 November 1822, väghållares rättighet, att å andras in-egor hemta väglagnings-ämnen af sand och grus, blifvit inskränkt, väghållare skola blifvit, i anseende till jordegares bestridande samt af dem utverkade Vites-Förbud emot grushemtning, så frånstängde all tillgång dertill, att de, för att undvika ansvar för försummad väglagning, mast, genom köp, förskaffa sig de dertill nödige materialier, äfvensom alt, i de orter, der endast vid sjöstranden tjenligt vägfyllnings-ämne är att tillgå, hinder för begagnandet deraf skall möta af tillgränsande jordegares bestridande, grundadt derpå, att någon vag till stranden icke skall finnas; till afhjelpande af hvilka olägenheter åtskilliga Förslag blifvit framstäldte. Underdåniga Skrif veiter. 5»
Ständers Bevillnifigssaint allmänna Besvärs? och EconomiUtskott ankommit åtskilliga Memorial, hvaruti, så vidt'desamma röra den så kallade Panneryinds afgiften , eller den beskattning, som utgår i mån af storleken af den eller de Brännvinspannor , som vid afverkningen nyttjas , blifvit anfördt. 11 os Högloft. Ridder slaget och Adeln ■ a:o Af Herr von Qvanten, darl, dels att på uppgifna skäl BevilInirigon fdr a|la inmurade Brännvinspannor må fastställas lika med allmänna Bevillningen, eller till 2 R:dr för iqoq R:d? af hemmansvärdet, i enlighet med deu i nu gajlande förordning bestämde Tarix! , hvarigenom en rätt,” 45$ Bevillnings-Utskotiets Betänkanden. lindring kunde Sstad karn raas i den mi amfi tåligt höga ^evilhuBgen, hvarpå, såsom bevis aa» drages , att då 15 ]R:dr erläggas för en 60 kan., nors panna, hvarmed ^0 00 kannor Strännvin kxw>» na tillverkas , så utgör Bevi Ilningen för arnepanngr, om 9,0.. kannor hvardera , hvarmed 9,000, tannar Brännvin kunna bi annas, icke den först, nämnde summa»; tredubblad, utan i stället %j&, B.cb ekler aderton gånger 15 R:dr-, dels a tt Bränn» ■yinsbränn ingen med, inmurade pannor ej tnå ske^ »Morlunda än efter; jordens värde, hvaruti Bruk K Qvarnaroch Sågar ej, böra ingå eller detsamma» af egaren bestämmas, dels att afgiften för lyft» pannor må blifva oförändrad , dels ock att om Bevillningen ej kan nedsätta*, utan att tillgång dorti® mäste å annat ställe sökas r borde den» samma läggas å Brännvins, Consarntienem 2:0 Af Mern Gripensvärd ^ Fred.
Den fräcke storskräflaren ter, af hvilka de två första, » Den Bergtekne » Rabagas, som till en början ställer sig på folkets och » En Svane » utfördes af hr John Forsell och sida och söker arbeta sig upp på dess axlar, den tredje, » Henrik Wergeland », af hr C. F. för att sedan som furstetjänare och lycksökare Lundqvist. Medan de båda förstnämnda präglas bli detta folks värste tyrann, till dess han slutaf ett visst vemod och en underlig mystisk stämligen störtas genom sin egen uselhet, gaf hr P. ning, uppbäres den sistnämnda af en öfversvallande tillfälle att på ett framgångsrikt sätt lösa en ny kraft och klang, som ej kan verka annat än uppgift. Fru Fahlman förtjänar äfven loford för medryckande, helst då utförandet af sångstämsin framställning af mrs Eva Blount, hvilken är man är anförtodd åt en härför så särskildt lämpden som håller intrigens trådar i sin säkra hand. lig person som hr Lundqvist. Såväl » Henrik Fursten af Monaco har fått en god representant Wergeland » som den af hr Forsell vackert uti hr Fredrikson liksom ock hans dotter i frök. förda » En Svane » måste omtagas. Det mäktiJanson. En rolig trio af revolutionärer representegast gripande numret i programmet var väl dock rades godt af hrr Hamrin, Backström och Envall. slutnumret » Landkjending », förbarytonsolo, mansÖfriga rollinnehafvare skötte sig på det hela taget kör och orkester. Sällan hafva vi hört en båttre förtjänstfullt. Men sådana brister i memorerinkörverkan. Också var manskören sammansatt af gen, som förmärktes vid premieren, borde ej få halftannat hundrade af våra bästa sångare från förekomma vid den talscen, som vill anses som k. operan, Filharmoniska sällskapet och sånglandets första. sällskapet O. D. m. fl.
Maj ts nådiga framställning om en årlig pension af 600 Ridr åt aflidne Professoren C. G. Mosanders enka Hulda Philippine Forsström. 71:de—77:de punkterna Utskottets hemställanden biföllos. 78:de punkten. Med afslag å Utskoltets hemställan i hvad densamma alsåg beloppet af den pension, som ansetts höra tilldelas aflidne Biskop Carl AdJf Agardhs enka, Charlotta Lindskoug, bestämde Ridderskapet och Adeln delta belopp till 1,500 Ridr. 6G4 Prot.-Utdrag den 29 Augusti 1860. Utskottets hemslällanden biföllos. 81:sta punkten. Ridderskapet och Adeln afslog Utskottets hemslällanden och beslöt, att de på Nionde Hufvud-titeln till Professores Emeriti vid Universiteterna uppförda lönebelopp af 4,000 R:dr för dem hvardera skulle förhöjas till 4,500 R:dr. \2:te punkten. Ridderskapet och Adeln förhöjde den af Utskottet tillstyrkta pension åt aflidne Kongl. Bibliothekarien A. J. Arvidssons enka Johanna Carolina Armfelt, från 300 till 400 R:dr 83:dje—87:de punkterna. Utskottets hemslällanden biföllos. 88:de punkten. Yttrandet lades till handlingarna. 89:de—92:dra punkterna.. Utskottets hemställanden biföllos. S. D. Föredrogs och bifölls Siats-Utskottets den 25 och 28 uennes på bordet lagda Utlåtande N:o 101, i anledning af väckta motioner angående tillåtelse för Aktie-bolaget för jernväg emellan Köping och Hult att återbekomma återstoden af de till säkerhet för jernvägs-anläggningens fullbordande i Stats-kontoret disponerade medel. S. 1).
Jag får likväl fästa upmärksamheten på att i gamla författningen slår tydligen, ”husbonde häfte för tjenstehjons och mästare ansvare för hos honom mantalsskrifven gesälls eller arbetares jemte deras hustrurs och barns utskylder. ” Nu har Utsk. endast tillagt att, ”handlande samt fabriks - 510 Den 16 Maj. och näringsidkare skola sättas i samma kategori,” och jag kan icke inse hvarföre någon af dessa klasser skulle ställas i annat förhållande än de öfriga. För. öfrigt har Gr. Gyldenstolpe redan tydligen uplyst att det icke bör för mästaren eller husbonden vara svårt ali vid skatlskrifningslillfället innehålla så mycket på arbetarens förtjenst som utskyldcrna göra, och det lärer väl icke vara svårt för mästaren att hålla reda på de arbetare, som vid skattskrifningslillfället äro hos honom skattskrifne. Jag är deremot fullt öfvertygad, alt om den nya redaktionen icke skulle antagas, så Olifver följden alt större del af ifrågavar. personer icke komma att betala utskylder till Staten. På grund af hvad jag nu anfört och med stöd af hvad flere föreg;de talare tydligen ådagalagt, förenar jag mig med dem, som anhålla om Hr Frih. o. Landtnäs propos. på bifall till den uplästa §:n. Hr Lefrén, Joli. Pehr: Det är visserligen en hufvudsaklig omständighet att Staten utbekommer hvad enl. Bevilln.-författningen densamma tillkomma bör, men ändamålet, i sig sjelft riktigt, helgar icke alla medel, utan medlet att utbekomma hvad Staten bör hafva rätt att få, bör äfven öfverensstämma med rätt och billighet. Hur kan man säga att en fri arbetare, en gesäll, eller en arbetare i hvilken näringsgren som helst, som icke är skyldig alt vara skattskrifves utan som bar rättighet att skattskrifva sig sjelf såsom husbonde i sitt lius, hur kan man säga, att han står i paritet med tjenslehjonet, som är skyldigt att skattskrifva sig hos sin husbonde.
Det är icke den af bitter erfarenhet och djup spekulation mognade mannen, resenären genom alla världar, mot hvilkens upptäcktsresa Columbus’ var ett skolpojksäfventyr, den store domaren af sig själf och andra, skiljande de saliga och de förkastade med den obevekliga rättvisan hos frälsaren på Michelangelos Yttersta dom. Det är den unga Dante, sådan redan Giotto målade honom å en fresk i Bargello, återupptäckt 1840. Klumpig restaurering har sedan beröfvat denna bild dess finaste fläkt af drömmande ungdom, men ett par teckningar, gjorda strax efter upptäckten, reproducerade i den sista, praktfulla Dante-monografien af Frans Xaver Kraus, låta oss få en föreställning om Vita Nuovas skald. Framför oss står en ung man mellan tjugu och trettio år med ett skägglöst ynglingaansikte. Profilen har intet af mannaårens skärpa och än mindre af ålderns och landsflyktens bronshårda siardrag. Pannan är strålande hög, näsan buktad, sinnlig och förnäm, munnen klassisk, gossaktig i sin veka formning. Ögonen, som skola se öfver världen med ett hvilande lejons stora och oförfärade blick, äro halfslutna under långa ögonhår, och den själ, som upplyser detta anlete med sitt sken, är icke Infernos högdragna ande full af vrede och förakt – alma sdegnosa – men en drömmares hemsjuka sinne med ljusa bilder och strålande visioner på de slutna ögonlocken. I ena handen hållar han en bok, de många sångerna, som Florens’ kvinnor älskade att läsa, och i den andra en kvist med granater, Afrodites frukt. Sådan var den Dante, som vandrade öfver Florens’ gator för att få en hälsning af den han kallat Beatrice, och hans lätta gång – svärmarens och poetens – hade intet af den dofva och hårda takt öfver stegen, som resenären än i natten tycker sig höra, när han vandrar allena öfver Ravennas öde gator. Omtvistadt är, när Vita Nuova skrefs. Man kan med sannolikhet förlägga den till tiden kring 1292, då Dante var ungefär tjugusju år gammal. Han hade då ännu ej ryckt in i det offentliga lifvet.
Den 12 Februarii, Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm eftermiddagen den 12 Februari 1823. 9 S. D. Remitterades till StatsUtskottet: 1) Herrar Hallenborgs, Carl Johan och Rothliebs, Axel, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, angående Allmänna Magazins-Directionen. 2) Herr Wulfraths, Cari Gustaf, den Io dennes förmiddagen på bordet lagde, Memorial, angående anslag å Stat för en ProvincialLäkare inom Norra delen af Halland. 3) Friherre Anckarsvärds, Carl Henric, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, om rättighet för Riksens Ständer; att, genom deras Statsutskott eller Revisorer', granska Militiae-, Boställs-, Wadstena Krigsmanshusoch PassevolanceCassorne, samt de under SeraphimerOrdens Gillets styrelse ställde Hospitalsoch Lazarettsräkenskaper, äfvensom redogörelsen för Tull_ medlen; jemte de af Herr von Hartmansdorff, August, och Friherre Lagerbjelke, Johan, rörande samma ämne denne dag afgrfne yttranden. Statssamt Allmänna Besvärsoch OeconomiUtskotten; Grefve De la Gardies, Jacob, den 10 dennes_ förmiddagen, på bordet lagde, Memorial, 4rs Den 12 Februarii, angående understöd för Skånska Stenkolsverket, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne denna dag afgifna yttranden, Statsoch BevillningsUtskotten: Herr Montgommeries, Fabian, den 6 dennes på bordet lagde Memorial, angående rättighets erhållande, att med spannemål utgöra en del Kronoutskylder.
Enligt dessa åsigter och sedan tillförne vid åtskilliga tillfällen domstolars beslut, att för begånget inbrott och för olofligt innehafvande al dyrk, hvarvid likväl det sednare förekommit såsom brott för sig, men icke såsom medel lill verkställande af det förra, beräkna särskilda straff för den anklagade, blifvit, såsom olagliga, af mig åtalade och al vedel bolande Öfveri ätter ogillade, och i förevarande fall icke ens nyssomförmälda förhållande kunde åberopas, utan de förekomna omständigheter, att den anklagade innehaft dyrk och medelst dess begagnande föröfvat inbi ott, sammanföllo till ett enda brott, vore fördenskull än större anledning att beifra den sällan, om någonsin, försporda öfverträdelse af detta lagens tydliga 28 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 15 Nov. 1'847. bud, som ofvanbemälde Häradsrätt, genom stadgande af dubbel bestraffning för den sakfällde, ådagalagt. Men Häradsrättens ifrågavarande domslut föranledde dessutom lill den anmärkning af motsatt syftning, att, oaktadt den anklagade var förvunnen till andra resan inbrottsstöld, Häradsrätten likväl underlåtit att tillämpa Kongl.
Kammar-R:ns instruktion skolat dess Adv.-Fiskal tillfalla, derest ifrågavar:de ansvarsskyldighet ej blifvit efterskänkt, må af Riksg:sKon(:s medel Adv.-Fiskalen Printzensköld godtgöras med 12 proc. å det belopp, hvilket ännu är oguldet af den del i kassörs-balansen, hvarföre ansvarighet blifvit Kansli-Rådet Valerius ådömd”; af Gr. Puke, ”alt Kansli-Rådet Valerii enka och barn må befrias från den ansvarsskyldighet, som blifvit honom i lifstiden ådömd, för den efter Tullförvaltaren Finér år 1837 yppade balans, sedan likväl det belopp, hvilket såsom aktorats-arfvode bör tillfalla Adv.-Fiskalen i K. Kammar-R:n, blifvit af Valerii tillgångar utbetaldt”, samt af Gr. Gyldenstolpe, ”alt Kansli-Rådet Valerii enka och barn, såvidt Kro - Ben 28 Augusti. 147 nans rätt rörer, må befrias frän lifgifvande af det honom i lifsliden ådönide ansvarighetsbelopp i målet rör:de den efter afl. Tullförvaltaren M. F. Finér yppade balans.” Gr. Puke tillkännagaf, att han förenade sig med Gr. Gyldenstolpe. Efter till bifall å StatsUtsk:s Utlåt, framstäld, men med Nej besvarad propos., och sedermera först tili bifall å Hr von Hartmansdorffs och derefter till bifall å Gr. Gyldenstolpes förslag framställde proposir, som besvarades med blandade Ja och Nej, hemställde Hr Gr. o. Landtm, ånyo om R. o. Ad. behagade bifalla Hr von Hartmansdorffs förslag, oell sedan härvid rösterne utfallit med starka Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit Ja öfvervägande. Gr. Puke begärde votering. Uplästes till justering och godkändes en sålydande voter:spropos. :
Ridderskapet och Adeln öfverlemnad, med anmodan till LagUt skotet att uppgöra ett Lagutskottets Betänkande»; gg3 fullständigt förslag, så väl till cn Lag för ordningens bibehållande bland de fremmande åhörare, hvilka kunna komma att Öfverläggringarne bevista , sorn tili bestämmandet af de ansvar, hvarmed öfverträdelser deraf bora beläggas, samt till Ekono~ iniUtskottet ali, författa de Reglementariske föreskrifter, söm för offentlighetens verkställighet blifva nödige, och sorn ej mindre med Lagstiftningar i allmänhet, än hvarje medborgares rätt böra vara öfverensstämmande. Högv. PresteStåndet har bifogat ett Transsumt af dess Protocoll, innefattande den särskilda mening Ståndets Ledamot Herr Professor Fröberg afgifvit^ nemligen att Ståndet borde, i likhet*med hvad de öfrige RiksStånden hvar för sig redan afgjort, besluta > om publicitet vid dess ofverläggningar skall ega ruin eller icke, heldst som ett Utskott blott kail yttra sig i allmänhet om publicitet vore nyttig, men icke afgöra huru PresteStåndet finner densamma, och hvad Ståndet för sin enskilda del önskar. I Herr Professorns tanka tillhör det Ståndet enskildt att afgöra Qvcestio An, så mycket mer, sorn, då Kongl. Maj:t häriskjutit frågan till Ständerne, Hans Majit i och med detsamma öfverlemnat den till hvarje Stånds enskilda betraktelse och öfverläggning. Vällofl. BorgareStåndet, som redan förut beslutit offentlighet vid sina sammanträden, har icke allenast remitterat den Kådiga Skrifvelse!!, jemte en afskrift af de 984 Lagutskotteti E tHtikandttt. Reglementariska föreskrifter, sorn Ståndet i afseende på offentlighet vid deSs sammanträde faststäldt, utan äfven en afHerr Hagander derstädes, nied stöd af Riksdagsordningens 56 §. väckt motion: ciit offentlighet må egä rinn 'vid samtlige Riksståndens sammanträden och öfverläggniligar.
Utskotten ansett vara af samma beskaffenhet som andra document, hvilka Myntstyrelsen icke allenast haft rättighet, utan ock skyldighet att från Mynt-Inspectorens vård afskilja och i sin egen förvara. De äro likväl föga annat än mynt, kunna åtminstone belänas och äro af helt annan natur än de vanliga document, hvilka af Styrelse-verk förvaras. Härledde sig dessa 10,000 R:dr från Myntets creditiv på Banken, hvilket jag har anledning att tro, emedan de finnas upptagne i det Inventerings-Insti nment, som till Banco-Styrelsen afgifvits, så hade de bort i Banken insättas, men icke göras ränlbara på annat håll. Att de nu afkastat en ränta till Kongl. Myntets fördel, förändrar ej saken. Genom oförutsedda händelser hade de lika lätt kunnat gå förlorade och beredt Verket en betydlig capital-förlust. Den besynnerliga tillfällighet, att Kongl. Myntets metalliska fond icke blifvit i Stats-Revisionens Berättelse år i832 upptagen, hade gifvit anledning till min förmodan, att denna fond icke vore för Stats-Revisionen tillgänglig; uti hvilken förmodan jag ännu mera styrktes af den anmärkningsvärda omständigheten, att silfver-cassan blifvit bortvexlad under samma tidepunkt, då Banco-Styrelsen fält sig uppdraget att så mycket som möjligt öka Bankens silfverfond för den instundande Realisationen. Att så väl bortvexlingen som användandet af denna Myntets silfver-cassa grundar sig på Kongl. Majrts Beslut af den 25 Maji i832, är nu upplyst. Kostnaden med c/uaibyggnaden vid Mynthuset kommer ej ett belasta Myntverket, men borde för kortare bygnadstid och besparing af Myntverket förskjutas. Dessa skäl bör jag ej jäfva, då delegat till grund för ett Kongl. Beslut; men att till försvar för denna transaction anföra den tillfälliga vinst, som i vexlingsväg beredts Myntverket genom den högre cursens begagnande, anser jag origtigt, då, i händelse af cursens ytterligare stegring, hvilket ingen kunde calculera, en ännu högre vinst kunnat beredas.