Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta torde vara allt för mycket på en gång; och tror jag dessutom icke tillgåugarne vara så rikliga att dylikt bör bifallas. Komiléens slutsumma går till 53,500 r:dr b:co årligen, hvarmed Artilleriets stat således skulle förökas. För min enskilda del önskar jag visserligen detta vapen allt godt, men tvitlar att allt nu kan beviljas. Afven jag önskar ålermiss men inskränker mig dervid att yrka bifall till hvad Konungen föreslagit. Hr Brakel: I fall Artilleri-vapnet inom arméerna skulle stå i samma förhållande, som alla andra vapen, så att icke det förstnämndas tjenstbarhet företrädesvis berodde på officerarnes duglighet och kunskaper, så vore det kanhända orättvist mot befälet vid öfrige korpser i arméen att yrka förhöjda anslag för artilleriet; men enär sig så förhåller, att hvad en officer vid kavallerieller infanteritrupp, under striden möjligen kunnat fela, dock kan genom manskapets tapperhet godtgöras eller uphjetpas, sä nger icke ett sådant förhållande rum hvad angår artilleri-vapnet. Ar officern der oskicklig, så duger vapnet snart sagdt till ingenting, ty denne är vapnets själ, och duger icke själen, så är ock vapnet odugligt. En kavallerieller infanteri-trupp kan, som jag nyss nämnde, genom bravur mången gång ersätta hvad dessas befäl felat, men artilleri-truppen kan Den 23 April e. m. 53 aldrig ega, elier vara i tillfälle att ega den skicklighet, som gör vapnet verksamt utan dugligt befäl. Derföre hafva äfven de Europeiska armcernes Artilleri-officerare i allmänhet haft bättre villkor och hastigare avancements än officerare vid andra korpser: motsatsen existerar inom den Svenska arméen; der är t. ex. Artilleri-officeraren f. n. sämre aflönad än Gardes-officern till fots ehuru deras garnizons-tjenst ungefär är densamma och ehuru Artilleri-officern behöfver tre års längre lärotid än Gardes-officern för att blifva fullt utbildad. Avancement inom Artilleriet äro äfven sämre än vid något annat regde i Sverige, om jag undanlager Östgötha reg:tena.
Memorialer ondragne pästäenden hwilka äsyita ändring t den sednast saststmde Marknad6-reg'eringen, kunna hänföras kill z:ne humudflag, nemligen: 1:0 Att nägre nu existerande FriMarknader mätte förändras till enskildt? för witze Städer; 2:0 att antalet ai Marknader, i synnerhet enskildt?, mätte ä nägra orter ökas, hwaremot Herr Rädmannen korisbel^er uti dest Memoria', vlkar indragning af den Frimarknad i Fahlu Grad som börj s den 20 J l-uarii; Z 0 att w>sta Marknader mä komma att hällas ä andra trdrr och orter än förut faststaidt är; men Herr Rädmanncn lislius har utl dest Memorial begärdt att Marknoderne i allmänhet mätte förblifwa i det skick hivarutl de enligt sista regleringen befinnas. Hwad nu först angeck de M^morialer hwilka yrka Frimarknaders förändring till enlkildte för witze Städer, sä fann Ulffoktet deras innehäll wa« ra stridande emot Kongl Brekwet den n Julli 1788 hwaruti stadgas att olla enskildte Marknader böra, säiom hinderlige för en större samling of Folk och wnror afiys s, och inga andra tillätas, än de sä kallade Frimarknader, till hwilka Köpare och Säljare frän alla Rikets orter utan Åtskillnad äga skllt och obehindradt tillträde. I an - H26 Den 27 Ianuarir. anledning hwaraf Utssottet, sem ansäg den redan faststälde regleringen böra vsörändradt bibebällao, trodde fig böra tillstyrka olflag ä alla de Mcmorialer hwilka äsyfta att öka antal t oi enssildte Marknader. Beträffande dernäst det wkande, att nägre Skader mätte erhälla tillständ till flere Marknaders hällande, sä ansäg
Jo ser du Celia, jag vill läsa i dina ögon, om du håller af Anna. Hvad jag har att säga, kanske vore det bäst osagdt; men jag skulle då vara falsk emot dig, som jag håller så mycket af. Säg Celia, ångrar du dig redan, att du kom ifrån Helsingfors, för att begrafva dig här på landet och ha ingen annan att umgås med än Anna, som är en sådan landtflicka och alldeles utan bildning? Svara nu, Celia, men minns att jag dervid ser i dina ögon. Vänligt, men nedslagen svarade Celia: huru orättvis, Anna! Hvem har jag i hufvudstaden, som jag så värderar och håller af som dig? Du är min vän, Anna; säga icke mina ögon detsamma? Åter kysste Anna sin vän och hon sade: tack min Celia, du snälla, tack. Jag är så glad nu, att jag tycker denna vik vara för trång; skulle vi icke försöka ro litet ut? Ser du huru spegellugn Mallasvesi nu är? Med en blick, som antydde att hon visst var lysten att komma ut på sjön, men ändå äfven litet rädd, svarade Celia: ja visst är sjön lugn, men se hvad himlen är grå, jag försäkrar, himlen är icke alls blå, ehuru jag icke kan se några moln. Kanske tycks ändå derföre himlen vara så grå, att han redan länge varit blå, ty när ögat tröttnar vid en färg, så ser det ju lätt en annan. När himlen länge varit grå, så tycker man också att han är blå. Lyckan är blå och olyckan är grå. Men jag skulle i alla fall ej vilja ut på sjön, ty jag vet ej, det är något, som trycker mig, jag vet ej, om det är luftens qvalm, eller något obestämdt inom mig Detta sade hon med en viss svärmande melankoli i tonen, men Anna, som märkte detta, var icke sen att, medan högra handen hvilade på åran, med den venstra liksom litet lugga hennes hårflätor och skälmskt infalla: du har väl ledsamt efter din Wodin, stackars Celia, det är väl detta obestämda, som trycker. Nej Anna, jag är visst icke som så många andra förlofvade; dem menade jag, som också älska hvarann. Förlåt mitt sjelfberöm, men jag är icke som de.
Prester ur den officiella kristendomens läger har han nämligen sammanfört med representanten för den äkta, oförfalskade kristendomen, med Saijg. Det ligger en ironisk biafsigt i detta sammanträffande. Till en sådan församling som den, hvilken Sang har bildat, bruka nämligen teologerna hänvisa som till idealet för ett äkta församlingslif. Här vika de dock tillbaka för den lef-vande uppenbarelsen af just den fornkristna tro, som de i ord och predikan så högt prisa. De finna sig icke väl, när de stå ansigte mot ansigte med den naturtrogna kopian af ett original, som de upphöja till skyarna och draga sig med professionelt misstroende tillbaka föi1 ättlingen i rätt nedstigande linie af apostlarnes kristendom, för undergöraren Sang, i hvilken urkristendomens traditioner ännu i oförminskad, våldsam, rå kraft lefva och verka. De finna knappast den feberyrande verklighet, som denna kristendom representerar, så tilltalande, som de förestält sig, ända tills de sjelf va, gripna af svindeln, förlora besinningen, smittade af den hejdlösa entusiasm, som lika-som utstrålar från Sangs personlighet och meddelar sig åt alla, som med honom träda i omedelbar eller medelbar beröring. Sang är en troshjelte efter apostlames sinne. Björnson har förlagt hans verksamhet i moderna förhållanden, som naturligtvis äro af primitivaste art, ty ramen för hans framställning bildas af en afsides liggande församling högt upp i nordlanden, der som vi veta ännu öfvertron florerar, underblåst af naturens fantastiska proportioner, fjellen, den eviga snön på deras toppar, norrskenet på himlen, fogelsvär-mama i luften, fiskstimmen i hafvet, det entoniga hafs-bruset, den vinterlånga natten, den sommarlånga dagen och slutligen nöden, hungersnöden, som skaffar hallucinationer och underbara syner.
Medgifvande, att detta medel kan hjelpa till en viss tid, och äfven medgifvande, att jag icke tror detsamma vara så vådligt, att fäderneslandets undergång deraf skulle vara följden; således, under uttryckligt lillkännagifvande, att någon utomordentligt mörk färg ingalunda behöfver sättas på hvad Utsk. i denna del föreslagit, tror jag likväl, att det är allt skäl alt taga i betraktande, huruvida det möjligen kan vara nyttigt och nödvändigt, eller om icke några andra lindrigare och mindre vidt utseende utvägar kunna finnas, genom hvilka ändamålet af myntvärdets upprätthållande må kunna vinnas tillika med så mycket understöd ät rörelsecapitalet i landet, som med hufvudändamålet låter sig förenas. För att komma till någon verklig öfvertygelse härutinnan, måste man, i min tanka, i främsta rummet undersöka hvad som varit orsaken till den ställning, i hvilken Banken i detta ögonblick befinner sig, att så stor del af den reella fonden försvunnit, medan likväl Bankens förmögenhet, enligt bokslut, är större än någonsin. Det är icke möjligt att i en sak som denna kunna leda sig till de riktiga orsakerna, ulan att mer eller mindre komma tillbaka lill vissa generella satser, och i detta afseende skall jag utbe mig att få undersöka något närmare en sådan, som en ledamot af Huset, Hr Lagerhjelm, på f. m. framställt. Han omförmälde nemi. i ett intressant föredrag, huru stort behofvet i vissa utländska banker varit på vissa lider af guld och silfver, och att detta guldets stigande pris och större begärlighet på de omnämnda platserna föranledt att det söktes i alla länder, och äfven härifrån, hvarigenom lian kommit i tillfälle att leda sig till den slutsatsen, att silfverexporten från vår Bank icke så mycket berodde af förhållandet mellan sedelstocken och den metalliska valutan här, utan egentligen af handelsförhållanden, som ligga utom lagstiftningens makt att förekomma. Det är utan tvifvel, att den värde talaren häruti till en viss grad har rätt, men jag ber, ifall han är tillstädes, det han ville skänka sin uppmärksamhet åt ett exempel, hvarmed jag vill söka visa, att detta icke var den hufvudsakliga orsaken.
Kammarrätten öfverleinnat redogörelser för öfriga af Svenska Statsverket gjorda förskott, i nåder äskat, att till betäckande af omförmälda förskottsvis bestridda kostnader, Rikets Ständer måtte anvisa en summa af tillhopa 135,937 R:dr 40 öre; hvarjemte E. K. Maj.t tillkännagifva att samtidigt aflåtils nådig framställning till Norrska Storlhingel om anvisande af den på Norrige belöpande andel, hvarmed det belopp, som af Svenska Statsverket blifvit förskjutet, komme att detsamma ersättas. Efter tagen kännedom af det sammandrag öfver ifrågavarande utgifter, hvilket, på E. K. Maj:ts nådiga befallning upprätladt, blifvit hos Rikets Ständer företedt tillika med de för berörde sammandrag till grund liggande särskilda verificerade redogörelser, hafva Rikets Ständer, som emot desse redogörelser icke funnit något att erinra, med bifall till den nådiga Propositionen, å Riksgälds-kontoret anvisat ofvannämnda summa 135,937 R:dr 40 öre, att till ifrågaställa ändamål enligt E. K. Maj:ls nådiga disposition utbetalas. Hvilket Rikets Ständer skolat, till svar i ämnet, underdånigst tillkännagifva; framhärdande etc. Stockholm den 12 Oktober 1860. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den » Okt. t8fio. Preste-Ståndet den lo Borgare-Ståndet den 10 Bonde-Ståndet den 1» Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om löneförhöjning föi' år 1857 åt de vid Storskiftet i Stora Kopparbergs län samt Afvittringen i Wester-Norrlands, Westerbottens och Norrbottens län anställde Landtmätare. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 189.) S. A. K. Af E. K. Maj:ts den 17 November nästlidet åt aflåtna nådiga Skrifvelse hafva Rikets Ständer inhemtat, att Öfverdireklören vid Landtmäteriet, uti ett till E. K. Majit 14 KnepeditionU(skottets Förslag lill underd.
Anna i Melån; gamla folket i Gatbol; ä. Kerstin i Helltorp; ä. Kerstin i Markstug(an); ä. Kerstin i Stensjöstug(an); ä. Jngrid i Skyttstug(an); ä. Kerstin i Valla; ä. Brita i Sochnstug(an); pig.(an) Anna hos sold.(aten) Stålt; blinde mannen och dess hus(tru) i Löpsjötorp; svaga flickan i Djula grindstug(a); ä. Kajsa i Dufholmshagstug(an); ä. Kajsa i Vrå; ä. Kajsa i Stetin; Anderss(ons) hustru i Tiblenäs; hust(ru) Stina i Skräptorp; sold.(at) Hindbergs änka, hwardera 24 sr (sk). Oferd.(iga) dottren i Pehrstorp; rödfärgarens ene son til en bok; ä. Anna i Kerstinbo; ä. Maja i Fårnäs; sold.(at) Malmstedts Enka i Staftorp; Enkl.(ing) Olof hos sold.(aten) Berggren; Skrädd.(arens) mor i Kaflinge; svaga pig.(an) Maja i Stetin; ä. Maja i Karinbo; änkl.(ing) Olof i Foglö; ä. Brita i Foglönäs; änkans dotter i Nässtug(an); ä. Anna i Råsten; pig.(an) Annika i Qvabben; ä. Jngrid i Mostug(an); gl. (gamla) pig.(an) Anna i Erstorp; ä. Jngrod i Davidstorp; ä. Anna i Skräptorp; blinde mannen i Nybygget; ä. Anna i Fäbohagstug(an), hwardera 16 sr (sk). Desse 50 personer fingo således nu 24 Riksdr 8 sr. (sk). § 11. Enkans dotter i Jättorp, som warit i tjensten vid Åkerö, har för någon tid sedan kommit hem til modren och fallit i barnsäng.
N.o 385 4:o af en landsväg till Stora Tuna för en närmare communication emellan Bergslagen och slättlandet, utgörande en längd af fyra mil, då den nu varande landsvägen deremot är sju och en half mil; och 5:0 till öppnande af en Canal emellan Sjöarne Barken och Väsman, hvarigenom , och sedan förstnämnde Sjö redan är genom Strömsholms Canal med Mälaren förenad, ej allenast segelfart blefve möjlig ända från Grangärde Socken till Hufvudsfaden, Utan ock, oberäknadt andra allmänna fördelar, tillfälle skulle för flere Bergverk inom och utom Kopparbergs Län beredas att kunna erhålla Gränges-bergets ymniga Malrnlillgång framskaffad till derifrån aflägse masugnar, samt communication öppnas emellan Bergslagen och andra orter af Riket; varandes kostnaden för sistnämnde Canal-anläggning uppgifven att, enligt upprättadl förslag, utgöra Femhundrade Tjugu Sju Tusende Riksdaler Banco. I anledning af denna Motion, har Riksdags-FuIlmägtigen från Elfsborgs Län An. ders Danielsson, uti ett till det Hedervärda Ståndets Protocoll aflemnat yttrande, förklarat, att, då nyttan af ifrågavarande väg-anläggningar och Canal-arbeten icke vore bevisad; då vintern, serdeles i Dalarne, är gan^ 6 Statssamt Allm, Eesv. o. Oee. Vtsk. Vtl. N.-o 38; ska lång, och Allmogen under denna årstid har behof att genom forslingar tillvinna sig arbetsförtjenst; då alla varu-transporter uppå ■vinterföre ske lättare än på Canaler; då alla så beskaffade nya företag, i Anders
Om meningen är, såsom den synes vara, att de förut inrättade Grufveoch Malmöres-kassorna skola för framtiden bibehållas, utan rättighet för delegarne att sjelfva besluta om deras upphörande, lärer den för afgilternas underlåtna inbetalning af Bergs-kollegium föreslagna påföljden, alt den försumlige endast skulle för framtiden förlora sin delaktighet i kassan, icke göra tillfyllest, utan afgiflerna i stället böra göras på det sätt exekutiva, att de, på Bergmästarens och Kassa-föreståndarnes anmälan, må kunna af vederbörande exekutor uttagas. Vid 49 §. Som denna §, deruti åberopandet af 37 § bör, såvida den dervid gjorda anmärkningen godkännes, uteslutas, endast stadgar om ådömde böters fördelning, men icke om deras förvandling, vid bristande tillgång, lärer det blifva angeläget, att tillägg derom bär göres, helst böternas förvandling efter allmänna lagen till fängelse vid vatten och bröd ingalunda synes lämplig; och anser jag mig dervid böra tillstyrka, att samma förvandlingsgrunder må följas, som på sednare tider blifvit iakttagna uti de flesta ekonomiska författningar och sednast uti den nya fiskeri-stadgan af den 29 Juni 1852. 20 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 99. Men derjemte torde det särskilda förhållande, som här eger rum, ej heller böra lemnäs ur sigte, att alla i denna författning stadgade ansvarsbestämmelser äro hufvudsakligen riktade emot gruf-egarne sjelfva och att beifrandet af inträffade öfverträdelser således sällan kan påräknas annorlunda, än till följd af den tillsyn olver grufve-driften, som tillhörer bergsstatens embetsoch tjenstemän, af hvilka man dock icke skäligen kan fordra, att de i dylika mål skola sjelfva inför domstolen uppträda, hvarken såsom åklagare eller enskilde angifvare.
Ständer i sammanhang härmed företagit denna fråga till pröfning, hvarvid då genom den utredning, Deparlemenls-chefens betänkande innehåller, angående angelägenheten af en tillökning i antalet utaf hästar för artilleriet, Rikets Ständer funnit vara ådagalagdt, ali ifrågavarande 12 st. nya hästar för Svea Artilleri-regemente erfordras, Rikets Ständer funnit skäligt bevilja det för deras inköpande begärda anslag, 5,400 R:dr R:mt; kommande beloppet alL bland de öfriga tillfälliga anslagen å denna Hufvud-titel upplagas; Och hafva, såsom en följd häraf, Rikets Ständer jemväl medgifvit, att ofvanuppräknade årliga utgifter för nämnde hästar, lill eli sarnmanlagdl belopp af 1,089 R:dr, må af anslaget för Kavallerioch Artilleri-hästars cementering och skoning bestridas. c) Att af samma anslag äfven utgå, är slutligen en tillökning föreslagen i medikaments-penningarne för Kronprinsens Hussar-regemenles hästar, 537 st. å 25 öre, med 134 R:dr 25 öre, hvilket, med afseende å de i sednare lider betydligt stegrade priser å medikamenter, Rikets Ständer funnit sig jemväl böra bifalla. De af Rikets Ständer sålunda beviljade Irenne tillöknings-belopp uppgå sammanlagdt till 7,205 R:dr 25 öre, men då, enligt hvad uti Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition äfven förmäles, frän denna summa kan, med anledning af den särskildt föreslagna ersättningen för stallhyra m. m. för officerares Ijensle-hästar, aldragas det för Lifgardet till häst nu utgående slallhvres-belopp för 55 belals-hästar å 6
Börsen ligger ungefär midt i City eller sjelfva staden; – ty London består af tre stora städer – the City of London – Southwark och Westminster och dessutom en mängd smärre kringliggande byar, som det allt mera inkräktar. Men jag vill isynnerhet fästa uppmärksamheten på trenne dess delar. Af dessa är Wapping platsen för varor och seglaren som förer dem – City för köpmannen, som skaffar dem – och the West End (västra ändan) för Luxen, som förtär dem. – Denna Börs är, såsom vanligen bygdnader här, ingen vacker byggnad – med en i midten öppen fyrkant, omgifven på alla sidor af en täckt pelargång. På dessa pelare ser man namnen på skepp, som ligga färdiga att afgå till serskilda trakter af verlden; i gången omkring ha hvar nations handlande sin vissa plats, der de äro att träffa, och hela rymden är uppfyld af folk, man vid man. Hvilken mängd af språk och af olika gestalter! Här möter jag en ståtelig Turk, som gravitetiskt armbogar sig fram genom trängseln: der språka ett par Armenianer med en Jude: utanför bär Negern sin börda, och förbi mig vandrar den gula Indianen från Hindostans slätter, med sitt fromma, främmande ansigte, en flätad kolsvart hårpiska, som från hjessan räcker långt ned om hans bomullströja, och för öfrigt rakadt hufvud. Med ett ord, här är ett sammandrag af en verld, som interesset förenat. – Stiger man i öfra våningen till Lloyd’s Kaffehus – denna dunkla oansenliga medelpunkt för verldens handel – och ställer sig på en af balconerna, så har man hela taflan under sig, och det förvirrade, från byggnadens väggar återskallande sorlet af denna mängd röster och språk slår örat nästan som bullret af ett vattenfall.
Jag vet inte om detta har rätteligen uttydts på salige herren, min fader, den där fuller stor var, men måste lämna en part af de nordiska riken åt mig och andra sina efterträdare att anamma. Kanske var det mig, som spådomen gällde, efter ju mina föräldrar voro i Finland nio månader före min födelse; men jag tänker vi lämna detta åt kommande tid att neka eller bejaka. Min stjärna förtäljde, att där skulle någonting ske, förrän solen går upp i dag. Det är inte långt dit numera, och lärer det nog blifva oskedt ... Men nu har jag råkat i diket för detta eländiga doxa. Jag hade i sinnet att leta i Skriften efter de reformertes villfarelser ... Det kom Hagar till pass, att hon bland de teologiska stridsskrifter, som hemkomne soldater för länge sedan efterlämnat i nejden af Kaskas torp, äfven funnit vederläggningar af den reformerta läran. Hennes förträffliga minne hade ännu bevarat tillräckligt af denna hårdsmälta läsning i barnaåren för att komma drottningen till hjälp i hennes efterspaningar. Hagar erinrade sig flera skriftställares namn, titlarna på deras böcker och citationer af bibelställen. Ingenting kunde vara önskvärdare för Kristina i den teologiska stridsfråga, som för tillfället upptog hennes omättliga forskningsbegär. De två läserskorna voro fördjupade i ett lifligt samtal härom och den kungliga ynnesten befanns vara i starkt stigande, när rikskanslerns väntade besök anmäldes för drottningen. Ah utropade Kristina, i det hon otåligt slog tillsamman folianten med träpermarna den gamle riksbekymraren harcelerar mig åter med sina frälseköp och sin brist i statskassan ... Segerbudskap. Det var en barnsaga, men hon gällde en hjältebragd. Axel Oxenstjerna inträdde denna gång till sin drottning icke som riksbekymrare, utan som segerbudskap. Han tycktes föryngrad, hans gestalt var rakare, hans hållning spänstigare, hans annars så lugna och betänksamma blick återspeglade ungdomens glans.
Riks ag i detta ämne väckte motion, deruti Herr Justelius, N,. fil nu jemväl, instämt,., samt derförutan, uti afgifvet Memorial, serskildt frams läll t de stora'olägenheter, sorn drabba Staden Eksjö och dess mindre bemedlade handtverkare, genom de lönlösa besigtningarne å Kronans lius och elfeeter, och hvilka förättningar i nämnde ort oftare påkomma,- j anseende till den exercitie-Esquadron af S nålands IIusar-Regemente,. som under 3 månaders lid af året cam perar \-/\ milifrån Staden*, och* har sistbemäldé Mötionair yrkat, att besigtningsmännen måtto åtnjuta ersättning enligt rydé Artikeln af ReseReglementet, helst meningen med detta stadgande icke kumle vara annan , än att godtgörelse borde ega; rum, då syner* utom Stadens tulk verkställas. Vid ärendets föredragning till remiss, hafva derjemte flere Ledamöter' inora BorgnreStåhdfet, med vitsordande af behofvet om rättelse oell lin—- dring i nämnde onus, så väl för Stockholms, som öfrige Städers Borgerskap, tillstyrkt bifall till Herrar Lofflers? och Justelii’ förberörde mc Stals-Ulskottets Utlåtande N:o i65- lionel-, med tillägg, att förordnas måtte, det kallelse lill besigtningar och värderingar skola utfärdas minst 3:ne dagar före förrättningens början, emedan den kortare tid, sorn ofta, eger rum emellan kallelsen och förrättningen, lägger hinder i vägen för den kallades närvaro.
Nådiga bref af den 23 Febnuari 1864, ett belopp af 200,000 rdr blifvit anvisadt att, för upphandling af 6,000 ceutner utländsk salpeter, tillhandahållas Krigskollegium, och hvilken föreskrift blifvit af Komitén före sistlidet års slut fullgjord, återstod vid samma tid endast af föndens räntebärande tillgångar 636,500 rdr utlånade, hvaraf likväl, till oundgängliga utgifters bestri dande, ytterligare måst under innevarande år anlitas 40,000 rdr. 2:o angående det d Riksstaten uppförda anslag till salpeter-uppköp. Allt ifrån den tid, då salpetergärden blef påbjuden att utgå in natura, hade å Riksstalens dåvarande 3:e Hufvud-Titel af de till samma gärds inlösen m. m., anvisade medel, årligen varit afsa t te 38,000 rdr bko, som likväl med 1828 års riksdag indrogos. Bil. N:o 3 a. till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N-'o 1, om Statsverket 1865. 85 I sammanhang med salpetergardens borttagande vid 1828—30 årens riksdag beviljade Rikets Ständer ett årligt anslag till salpeternäi ingens upphjelpande rdr 70,000 samt ersättning för den utaf hemmanen i riket förut utgångna, men ifrån och med år 1851 upphörda salpetergärden . 124,000 Summa 194.000 men anslagets total-belopp blef vid Riksdagen ar 1848 minskadt med 14,000 till Bco Rdr 180,000 eiler 270,000 rmt, sorn derefter oafbrutet utgick till 1860 års slut, dä detsamma vid 1859—60 årens riksdag nedsattes till 110,000 rdr rmt, hvarefter samma anslag vid riksmötet 1862—63, för nu gällande statsregleringsperiod, ytterligare minskades till 60,000 rdr.