Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Tyvärr äro många föräldrar icke i stånd att uppfylla dessa sistnämnda svåra villkor — för att icke tala om de fall, då föräldrarne själfva genom inbördes gnabb och köld gifva barnen ett dåligt exempel, som dessa naturligtvis taga efter, då föräldrarne sålunda i första rummet b !i orsaken, att förhållandet mellan barnen ej är godt. Många föräldrar, som äro bekymrade öfver sina barns ofördragsamhet, och som beklaga sig däröfver, böra allvarligt pröfva sig och fråga: » H a vi icke själfva någon skuld, till att det är s å? » I de flesta fall måste de besvara denna fråga jakande och tillstå för sig själfva, att icke barnens natur, ett dåligt karaktärsdrag hos det ena eller andra af dem kan göras ansvarigt därför, utan att de själfva genom att illa uppfylla ofvau uppställdafordringar blifvit orsaken till det beklagansvärda torhållandet. — Nästan alltid ha både fadern och modern en gunstling, som de ofta, utan att de vilja det eller till och med utan medvetenhet därom, fö- redraga framför de andra barnen. Denna förkärlek gör dem endast alltför lätt blinda och eftergifna för deras älsklingars svagheter och fel och förleder dem lätt till orättvisor vid uppkommen osämja mellan syskonen. Mången far och mor, som annars äro förståndiga och klarseende, göra sig likväl ofta ej möda att vid en tvist, som af barnen hänskjutes till deras afgörande, opartiskt och noga taga reda på förhållandena för att sedan döma efter bästa forstånd och samvete. Ofta göra de slut på saken genom ett hastigt uttaladt maktspråk eller en öfverilad näpst, naturligtvis till gunstlingens förmån. Denna finner lättare gehör för sina anklagelser eller sitt försvar. Öfvertygelsen om dennas sanningskärlek och öfriga dygder är ofta så fast rotad hos föräldrarne, att det sällan faller dem in annat, än att något af de andra barnen är den skyldiga parten. Om föräldrar handla så, är det då underligt, om bland barnen råda afund och svartsjuka, och om dessa känslor då och då taga sig uttryck i tvister och till och med handgripligheter? Hvarje tillbakasättande, hvarje orättvisa fäster sig djupt i barnets själ och föder motvilja och hat mot den gynnade, för hvars skull det måst utstå en orättvisa.
Län under nyssomförmälde 20 år; varande derå anteckning jemväl gjord om det, med iakttagande af förromnämnde jemkning, belöpande medelpris. Till upplysning om resultatet af en så beskaffad förvandling äro derjemte upprättade uträkningar å det derigenoifi för åren 1824—1843 uppkommande medelbeloppet af räntorna för de hemman, som upptagas i KammarCollegii förvandlingsförslag, äfvensom för ett hemman i hvardera af Kopparbergs samt Westeroch 53 Norr-bottens Län, hvilka uträkningar med deröfver upprättadt sammandrag under Litt. K. underdånigst biläggas. Derest här ofvan i underdånighet föreslagna förvandlingssält antages och ordinarie räntan framgent skulle komma att i penningar utsättas, anse Comiterade, till beredande af förenkling uti Jordeboken och Räkenskaperne, sig jemväl böra underdånigst hemställa, att vid den efter förvandlingen uppkommande räntans utförande, till ett lör hvarje egendom sammanräknadt belopp, endast Riksdaler och skillingar måtte upptagas och hvad i mindre myntsort öfverskjuter, eller, efter nuvarande räknesätt, runstycken, men, om nya myntsystemet kommer att tillämpas, styfver, varda uteslutet, hvilken eftergift å Statens sida blir så obetydlig, att den ej kan förtjena afseende. Då det förslag, Comiterade sålunda i underdånighet framstält, är helt och hållet afvikande från de grunder, som i sednare tider varit för ordinarie räntans förenklande ifrågastälde och godkände, samt Rikets Ständer uti deras här förut omförmälde underdåniga skrifvelse af den 24 Maj 1845 i underdånighet anhållit att vid nästa Riksdag få emottaga framställning om räntepersedlarnes förenkling, hafva Comiterade trott sig pligtige att, för den händelse Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer skulle anse nämnde ränta äfven framgent böra i persedlar utsättas, äfven vara betänkte på utarbetande af förslag, huru de mångfaldiga räntepersedlarne må kunna till ett färre antal reduceras.
Hvad beträffar 66:te § i landshöldinge-instruktionen, är denna så fullständigt utredd, att jag icke vid densamma vill uppehålla mig. Den har nemi. blifvit mycket vidlyftigt behandlad både vid föregående riksdagar, i Gr. Björnstjernas reservation, samt nu sednast i Gr. Mörners anförande. Det torde derjemte böra erinras, att sammanräknade antalet af reservanter och dem som anmält sig icke hafva deltagit i ärendets afgörande inom Utsk:t, uppgår icke till mindre än 21. Deremot vill jag egna några ord åt den af en talare på andra sidan i så hög grad klandrade 10:de §:n. Tillkomsten af denna § grundade sig pä åsigten om nödvändigheten för den, som eger att till verkställighet bringa beslut, på hvilkas snara exsekution ofta mycket kan bero, att i sin hand ega medel, som sätta honom i tillfälle att fullgöra detta. Ett sådant medel lemnades landshöfdingen, genom rättigheten att bestämma vitén. Att åter dessa vitén bestämmas för fall, der ansvar icke är i lag bestämdt, förefaller mig nödigt derför, att allmänna lagen icke kan uppräkna de mångfaldigt olika händelser i administrativ väg, som kunna göra sådana åtgärder af behofvet påkallade. Ser man saken från en annan sida och talar om det lidande, som kan tillskyndas den, som blir ålagd ett sådant vite, står det ju den, som anser sig förorättad, öppet att hos Hofrätten söka ändring i K. Bolindes beslut, och Hof-rätten lär icke underlåta att, i händelse af ändrings-sökandets befogenhet, gifva klaganden rätt. Och är han missnöjd med Hof-rättens utslag, kan han fullfölja sin talan hos K. M. Genom rättigheten alt söka ändring är allmänheten betryggad mot lättsinnigt åläggande af vitén, och jag anser att denna § både kan och bör qvarstå. Jag anhåller att R. o. Ad. behagade afslå Utskrts Betänk. Hr Oldevig, Hans Fredrik:
Stat gjorda anvisningar uppå andra hufvudtitelns så kallade besparingar måtte sakna den egenskap af laglighetsom Regeringsformen fordrar, den nemligen att instämma med. hvad Rikets Ständer angående detta ämne förordnat. Att sådana, tid efter annan, beviljade lönanslag voro nya anvisningar, bestyrkes just af det i förklaringen till förment stöd för motsatsen åberopade förhållande, att de utgjort en fortsättning af hvad enligt den år 1831 uppgjorda, af Rikets Ständer vid påföljde Riksdagen icke antagna, Staten utgått, helst dessa lönanslag sålunda blifvit tillagda embetsoch tjenstemän, hvilka deraf förut icke varit i åtnjutande, då likväl Rikets Ständer endast medgifvit, att de högre aflöuingarne fingo fortfarande, sä länge, dåvarande innehafvare c/varstodoj tillgodonjutas. 1 förklaringen antydes väl äfven, som skulle KammarRättens år 1831 verkställda organisation hafva skett på Rikets Ständers begäran och i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Deras åsigter; men fastän det icke uppgifves, när Rikets Ständers åberopade förhandling egt rum, torde ändock med visshet kunna antagas, att Rikets Ständer, hvilka vid flera tillfällen yttrat Deras önskningar för en förbättrad organisation af civila EmbetsVerken samt dervid hufvudsakligen afsett förenkling i arbetssättet och derigenom möjlig förminskning i antalet af embetsoch tjenstemän, med i samma mån för de bibehållna ökade löner, i allmänhet åsyftat att såmedelst undvika högre anslag för Staterna i det hela, samt följaktligen icke, minst i förväg, gjort begäran eller tillkännagifvit åsigter om en organisation, som, lika med KammarRältens, skulle medföra *en till närmare hälften utöfver förra anslaget ökad aflöningsstat. Det är ej heller tänkbart, att Rikets Ständer, om De på omförmälda sätt föranledt en sådan organisation, skulle hafva vid påföljde Riksdagen vägrat det derföre begärda högre anslag.
IStockholm sker detta upptagande vid första allmänna Under-Rätt; i öfriga städer, der första och andra Under-Rätt finnes, vid den sistnämnda; Academiernas Jurisdiclionsrätt Se Bih. 3:dje Sami., Mera. N:o 77. Ridd. och Adelns Prot. B. XIX: pag.’ 70, 392, 462. Preste-Slåndets Prot. B. XII; pag. 18, 274. Borgare-Ståndets Prot. B. VI: pag. 135. Bonde-Ståndets Prot. B. X: pag. 29. 20. Föreslaget tillägg om vilkor för åtal, enligt Tryckfrihets-Förordningeus 3 §, 4 mom. Fryckf rikets-För ordningen. § 5. 6:o Förbrytelser emot stadgadt är. Ej må åtal ske, enligt 3 § 4 mom.j utan att Konungen dertill lof gifvit. Se, Bib. 3:dje Sami , Mern. Bonde-Ståndets Prot. B. X: pag. 29. XIII: 172. 21. Förslag till närmare bestämmelser i afseende på skrifter, som anmälas kunna föranleda missnöje hos främmande magter. Tryckfrihet s-Förordningen. § 5. 13:o Varder någon — äge 13:o Varder någon äge Konnngen att derom, efter sakens och Konungen att derom, efter omstänomständigheternas beskaffenhet, i Nå- digheterna > förordna, samt, om Han der förordna, samt, om Han så nö- så nödigt aktar} låta genom Justidigt pröfvar, om skriftens seqvestretice-Stats-Ministern föranstalta om rande och indragning genom Dess skriftens seqvestrerande och indrag Justitkening 6:o Förbrytelser emot — —■ — stadgadt är.
— N:o 19. öfver väckt motion om förhöjd pension åt f. d. Bankobokhållaren N. Magnuson. lil. B. 556, 615- IV. A. 46. — N:o 20- i anledning af förra General-konsuln m. m. A. Hahrs ansökning om eltergift af öfverränta å ett Diskontlån. IV. B. 209. V.‘A. 62. — N:o 21- ' anledning af väckta motioner om lifgifvande från Banken af 20,002 Riksdaler Bauko, jemte ränta, till Kapitenen E. Skottes sterbhus delegare. IV. B. 209. V. 62, 66. A. 79. — N:o 22. i anledning af förre förvaltaren vid Tumba PappersBruk C. Möllers ansökning om förhöjd pension. — N:o 23- i anledning af erhållna återremisser af Utskottets Utlåtande N:o 15. V. B. 176. 225. A. 226, 231, 422. — N:o 24. med anmälan om lliksståndens beslut, i anledning af Utskottets memorial N:o 16- V. B. 176. 226. 1— N:o 25. i anledning af väckt förslag om försäljning af Bankens pappersbruk Tumba. V. B. 176. A. 226- — N:o 26 i anledning af förre Bruksegaren Erik Kinmnns ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån. V. B. 176 A. 226. — N:o 27. med hemställan om afskrifning af 3me från Banken utgifna ridlingslån. V. B. 176- A. 226. —■ N:o 28. öfver väckt motion om nedsättning i Bankens pris vid försäljning af silfver i omyntad form. V. B. 176. A. 226. — N:o 29. i anledning af dels IContorsskrifvarue H. T.
Sedan jag hört Hr Adelborgs yttrande upläsas ur prot., är det mig en tillfredsställelse att tillkännagifva, hurusom jag icke funnit något uttryck förekomma, som hvad sjelfva ordställningen beträffar gifvit mig anledn., att vara på det ringaste sätt missnöjd. Men jag skulle hafva önskat, att den värde anmärkaren begagnat justeringstiden, för att taga närmare kännedom om innehållet af min motion; ty i så fall skulle han hafva funnit, att jag icke väckt motion om lön till en Inspektor eller om medel till anställande af kemiska försök på experimentalfältet. Jag har endast anfört, att en sådan framställning var af K. M. gjord i form af propos., och för att draga nytta af denna framställning, ansåg jag mig behöfva särskildt begära de anslag, hvarom min motion talar. Jag instämmer med Hr Adelborg fullkomligt deri, att om man skall vinna något af experimentalfältet, om det skall svara mot sitt namn, så bör det undergå en betydlig förändring. Det bör efter mitt förmenande icke endast kunna framvisa för de jordbrukare, som besöka det, hvilka resultaten äro af ett jordbruk, väl skött med tillämpande af all den kunskap, som i andra jordbruksidkande länder häruti finnes, utan der bör äfven lemnäs tillfälle för vetenskapen, att medelst försök, der man icke så noga behöfver tillse huruvida försöket gifver någon vinst eller icke, föra landtbruksvetenskapen framåt; deri är jag således ense med honom; Men jag anser det icke vara så riktigt att vilja framställa bredvid ett godt jordbruk en på ett dåligt, då vår lokal ieke är större än 60 T:ld; och jag föreställer mig, att möjligen en hop jordbrukare kunna komma dit för att lära, om de der få tillfälle att se jord, som genom arbete blifvit bragt till den största fullkomlighet.
Kallande af allmänna credifen och förtroendet medborgare imellan, att Gäldenärer, hvilka un. der ett oredligt förfarande och genom uppenbar vårdslöshet förskingrat den egendom , som blifvit dem af deras Borgenärer ombetrodd, den de sedan icke kunnat till fullo återgälda, varda med. tillbörlig stränghet behandlade. Vid det af sadan anledning Utskottet öfvervägät, huruvida detta i allo blifvit uti den nu gällande Con. cours-Stadgan iakttaget, har Utskottet trott sig i detta ämne finna de brister, dels att sådant, som äfven bör med skäl betraktas såsom ett oredligt förhållande, icke är deruti upptaget, dels att ibland de ansvar, som äro för sådana Gäldenärer utstakade, jemväl finnes antaget det sorn för de flesta icke medför någon synnerlig förlust och ofta är utan påföljd eller verkställighet, dels ock att obehöriga friheter blifvit bemäldte Gäldenärer tillerkände. Ibland dessa här Utskot tet i synnerhet fäst sin uppmärksamhet dervid, att ehuru såsom ett oredligt förhållande blifvit ansedt, om Gäldenär, de sista 30 dagarna förr än lian sin oförmögenhet hos Domaren anmäler, uppsåtligen gynnar en elier annan Borgenär med pant eller betalning, har likväl den omständighet blifvit förbigången , om Gäldenär under samina tid upplånar eller under annan förevändning åtkommer penningar ellér varor, för hvilkas användande lian ej kan visa behörig redo, fastän, efter Uiskouets ranka, detta sistnämnda bör synas lika straffbart sorn det förra, och i synnerhet vid de tili fällen då det sig uppenbart visar, att Gäldénäreri ej • kuhriat' undgå att vid ornförmäldta tid T) en s (j Maj.
Ständers Förstärkta Stats Utskotts Memorial, angående frågan om bidrag af Stats - Medlen till Theatrens underhållande år 1819* I anseende dertill, att uti målet, angående nödige tillgångar för Theatrens underhållande, 2me af respective Riks-Stånden stannat i olika Beslut med de andre 2:ne, i frågan om det af StatsUtskottet föreslagne tillfällige understöd af StatsVerkets medel för detta behof år 1819; hafva samtlige Riks-Stånden den 27 nästledne månad behagat remittera denna fråga till deras Förstärkta Stats-Utskotts åtgärd, likmätigt 6g §. i Regejings-Formen; Och har i följd deraf Förstärkta Stats-Uskottet vid sammanträde denna dag till afgörande företagit detta ämne medelst omröstning, på sätt Grund-lagarne föreskrifva öfver följande Voterings-Propositioner; Den sorn bifaller, att, såsom Stats-Utskottet i Utlåtande af den 10 i sistlidne månad föreslagit, den brist, som kari uppkomma uti 30,500 R:dr af den projecterade frivilliga afgift inom Hufvud - Staden till Theatrens härstädes underhållande för nästa år 1819 må godtgöras af öfverskotta-medel å Stats-Verkets intrader, voterar Ja, den det ej vill Nej. Vinner Nej; så kommer vidare understöd för Theatren, än det för innevarande år till 30,500 R:dr föreslagne ej att äga rum utöfver de på Stat för Dramatiska Spectaklets underhåll anslagne medel. Stais-Utskottets Betänkande*. joil l Efter det Voterings-Sedlar blifvit utdeldte , insamlade och öppnade, befunnos Femtio Tre Ja och Sextio Sex Nej; och >om Nej altsa vunnit, så kotnmer vidare understöd för Theatren, än det för innevarande år till 30,500 R:dr föreslagne ej att äga rum u'öfver de på Stat till D ramr.tiska Spectaclets underhåll anslagne medel; Hvilket Förstärkta Stats-Utskottet skolat Vördsamligen anmäla. Rikets Högloft. Ständers Stats-Utskotts
Själfve Relling, den oförskämde cynikern, menar icke sä illa med sina medmänniskor, och Gina är i all sin obehagliga råhet ingalunda någon riktigt förtappad varelse. Någon har yttrat, att lbsen har » blott en känsla för människor, och det är förakt ». Detta är icke blott en öfver-drift liksom så många andra förhastade uttryck om honom, utan äfven en orättvis beskyllning, hvilken ingalunda kan bevisas af hans verk. Han ställer för oss människorna sådana de verkligen äro, och om det svider att nödgas känna igen oss själfva och våra bekanta, skulle Werle d. ä. äfven befinna sig bland dem, borde vi dock kunna inse, att lbsens skildring icke är föraktets, utan människokännedomens. Han står som författare alt för mycket Öfrer de personer han framställer för att kunna egna dem en sådan särskild känsla, vare sig aktningens eller föraktets. Det har också vttrats, att lbsens » människor äro alle sammans teaterpersoner, och de få först efter solnedgången sin egentliga tillvaro » ... Teaterpersoner!? De äro dramatiskt verkningsfulla och detta just af den orsak, att de förefalla så verkligt lefvande. Ingen torde kunna bevisa, att Stensgaard, Aslaksen, Hejre, Bernick, Lona Hessel, Stockmann Ur Dagens krönika. 15och alla de andra Ibsensfigurerna äro » teaterpersoner », det vill väl säga något nästan marionetter, som lefva endast så länge de belysas af rampskenet, och icke ens på teatern skalle uppnå något långt lif. De äro fullblodiga skapnader, som bita sig fast i åskådarens minne och lefva där för alltid samt kunna hvilken dag som hälst åter uppstå på teatertiljan för att genom framkallande af förnyadt intresse ådagalägga, att deras tillvaro ingalunda är stundens.
Hans Exc. Herr Justitiae-Stats-Ministern, Grefve Sparre, Hans Exc. Herr SUts-Ministeru för Utrikes Ärendena, Friherre Stjerneld, Kongl. Maj:ts Säd. Proposition, N:o 68. 38 Stals-Råden: Herr Friherre Palmstjerna, Fåhreeus, Wallensteen, Grefve Mörner, Ulner, Reuterdahl, Grefve Gyldenstolpe. Departements-chefen, Stats-Rådet, Grefve Gyldenstolpe uppläste derefter till justering eif, i öfverensstämmelse med Kongl. Majrts här ofvan, efter Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, fattade Nådiga beslut, uppsatt underdånigt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående inqvarterings-skyldigheten i Stockholm; Och behagade Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga hemställan, berörda förslag i Nåder gilla, samt förordna, att, i enlighet dermed, Nådig Proposition, sådan den finnes detta Protokoll vidfogad, skulle till Rikets Ständer afgå. Ex protocollo ./. Ax. Torenstedt. Bi/i. till K. St. Prof. 1853 $ 1854. i Sami. 1 Afd. 18 Haft. V STOCKHOLM, tryckt hos J. W. Lundberg, 1854. i Kongl. Majda Nåd. Proposition, N:o 69. I N:o 69. Ank. till Exp.-Utsk. d. 6 April 1854, kl. 3 e. in. I Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om beviljande af ett län till förlag ät Handlande och Näringsidkare iJönköping; Gifven Stockholms Slott den 47 Mars '1854.
Resolutionen på allmogens besvär, den 29 November 17756, endast de vid roteringen för högt ansedde hemman skulle underhjelpa, funno Collegierne, med hemtadt stöd jemväl af Kongl. Brefven den 2 October 1806, 16 April 18 iS och 3o November 1819, sig icke tillständigt att någon afvikelse tillstyrka från de i Nåder föreskrifna förberedande åtgärder, hvilka borde jemkningen föregå, hvarvid Collegierne likväl underdånigst hemställt, om icke vederbörande Lapdshöfdingar borde, utan vidare uppskof, företaga de undersökningar och åtgärder Kongl. Majit år 1818 i Nåder anbefallt, så att de rotar, som till understöd sig redan anmält eller Kongl. Majds Nådiga Skrifvelse N.-o 22. inom viss ytterligare föreläggande lid vidare sig anmäla,' och befinnas af understöd i behof, måtte dertill förhjelpas, genom provisionel tilldelning af i skatt ingångne nyhemman, torp eller andra lägenheter, i det förhållande dessa pröfvades böra i roleringsbesväret deltaga, emot befrielse sedermera från extra rotering och rotefrihelsa fgif. , samt att således med allmänna rotejemkningen, hvarom Collegierne ansett fråga hafva blifvit väckt i vidsträcktare måtto, än ortens invånare sjelfva önskat, enär, enligt allmäningen 1806, endnst ett mindre antal rotar om understöd sig anmält, måtte få anslå intill dess afvillringarne samt dervid skeende reglering och skattJäggning af hemmanen åtminstone till det mesta försiggått, hvarefter, sedan hemmanen, i mon af skatletalen, blifvit jemngoda sins emellan, skattetalet sålunda, på sätt Kongl. Majlis Befallningshafvande i Norrbottens Län föreslagit, kunde antagas såsom säkraste grunden för rotejemkningen. Sedermera hafva Rikets Ständer, i skrifvelse af den 8 Mars i83o, i underdånighet anmält, att hos dem klagan blifvit förd deröfver, att i förenämnde
Hr Stjernsvärd, Gust. Mauritz: Hvad Hr of Funck yttrat, hvilar på ett misstag. Jag har icke sagt annat än att ledamotskapet i KrigsHofR.n borde gå turvis efter corpser, och jag hemställer, huruvida det vore fördelaktigt att en enda i hufvudstaden förlagd corps, t. ex. LifbeväringsReg:t, skulle lemna ledamöter till donna Domstol Med Hr Björnstjerna är jag af helt och hållet olika tanka. Jag tror det tillhör den ena statsmakten likaväl som den andra att ingå i specialiteter, helst som jag sett att sådant haft ganska god nytta med sig. I afseende på Ilr Hjertås yttrande medgifver jag, att civila mål böra skiljas från KrigsDomstolarne; så går det till i Frankrike. Der äro KrigsLagarne icke i så outbildadt skick som hos oss, utan der återförvisas alla civila mål, och det är endast militära brott som KrigsDomslolarne der hafva att handlägga. Men detta har egentligen icke med KrigsIIofR:n att göra, utan angår KrigsLagarne, så att dermed torde väl nu få anstå. Då jag har ani. förmoda att Gr. Sparre i sitt förslag anmärkt de brister, som jag volat afhjelpa, förenar jag mig med honom. Frih. Alströmer, Carl Jonas Oscar: En talare har förundrat sig öfver, att ingen reservation finnes detta Betänk, vidfogad. Jag har inom Etsk. hvarken yttrat mig för eller emot detsamma, men jag har ansett mig både kunna och böra biträda detsamma. Inom Utsk. har blifvit fidagalagdt, hvad som också af flere talare vitsordats, att KrigsHofRm är behäftad med åtskilliga bristfä 11 ig het ei-. Den föreslagna skrifvelsen skulle för öfrigt icke innefatta någon begäran från II. St:r om Domstolens uphäfvando, utan endast om utredning af ämnet, såvida sådant låteb sig göra. Det är således öfverlemnadt till K.
1 Första kammaren hangde friigans utgång på, ett .h&amp;. Där var. det den förseglade sedeln som gaf utslaget; med 4 1 röster mot 40 räddades där den till sitt yttre obetydliga, men till sin iimebörd mycket viktiga reformen. Riksdagen anförde i sin ' skrifvelse tungt vägande skäl för den begärda lagändringen. Den erinrade främst diirom att fattigvå,rdsstyrelsernas göromkl enligt gällande förordning vore s&amp; många och kräfde så, mycken tid att det ofta kunde vara, för den af andra varf. upptagne mannen, förenadt med stor sv&amp;ighet alt spå, tillfredsstillande sätt fullgöra desamma)). Därtill kunde man ej undgå, att erkänna, att kvinnan agenom arten af sin begifning och de sysselsättningar &amp; t hvilka hon i a m ä n h e t ägnade sig », vore synnerligen val lämpad för fullgöraudet af en del af de skyldigheter som författningen ålägger fattigvårdsstyrelse. Särskilt kunde i detta afseende på,pekas fattigvå,rdsstyrelsens förpliktelse att tillse det Oamz,. hvilkas underhall ilage ' fattigvhrdssamhidiet, D erhölle våzd och kristlig uppfostran D. Äfven vore kvinnan i högre grad än mannen i besittning af)) den grannlagenhet ' och ömhet mot den nödstiilde)) som i väsentlig miin ökade värdet af meddelad hjälp, o.ch bidroge z~tt Bos den. som blefve föremil därför, väcka och underhålla hågen att, så, vidt i hans förrniga stode, själf draga försorg för ' sig och de sina,. Det dröjde tvii hr, till 1889 ars riksdag, innan regeringen var färdig med sin proposition - i ämnet. Diivarande ecklesiastikministern Gunnar Wennerberg var den som å, regeringens vagnar med känd vältalighet f ör de f örslagets runor i riksdagen. Mot honom stod särskildt laudshöfding Bergström.