Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru låter väl härmed förena sig hvad 17 §:n i Utskins förslag innehåller, att direclionens ledamöter skola först lagsökas och undergå utmätning, samt endast derefter talan kunna föras emot den eller dem af de ansvariga lottägare, emot hvilka fordringsägaren finner för godt att vända sig; äfvenså den 18 §:n, hvarigenom synes vara medgifvet, att solidariskt ansvarig delägare kan befrias från betalningsansvar, utan alt all den gäld blifvit gulden, hvaruti bolaget råkat under den lid denne delägare var bolagsman. Enahanda stadganden förekomma äfven uti mitt förslag, men detta grundar sig derå, att den allmänna principen för bolagsmäns solidariska ansvarighet skulle frånträdas och en särskild lagstiftning för enskilda banker och hypotheksföreningar meddelas. Är nu principen uti ofvannämnda väsendtliga delar af Utskln frånträdd; hvarföre kan icke jemväl undantaget utsträckas ännu längre, om ingen våda dervid förekommer? Utsk;n anse, att genom den solidariska ansvarigheten allmänheten lättare bedömmer det förtroende creditsedlarna böra äga. Då måste man likväl känna alla delägarnes namn och förmögenhet. Nar bolag till drifvande af handel eller Den aa Augusti f. m. •ii'] fabrik ingas, sa brukar man kungöra bolagsmannens namn i tidningarna. Sådant bär icke skett i afseende på de enskilda bankerna. Allmänheten är alldeles okunnig hvilka de personer uro, sorn, utom directionens ledamöter, stå i betalningsansvar. Ännu mindre kunna väl de primitiva delägarne afgå och andra komma i stallet, utan alt sådant allmänt kungöres; den som emottager en privatbank-sedél, känner hvilka personer aro solidariskt ansvarige för densammes inlösen. Efter mitt omdöme är det tillräckligt för allmänheten alt veta, att directionens ledamöter i alla enskilda banker och hypotheksföreningar a ro solidariskt ansvarige för betalningen; att denna förbindelse fortfar jemväl ett år sedan någon ledamot utur directionen afgått, samt att kungörelse derom uti allmänna tidningarna bör ske.
Utskottet kan dock icke dela motionärens åsigter uti förevarande hänseende. Det ifrågavarande stadgandet är grundadt uti den naturliga rättigheten för en hvar att begagna den arbetsförmåga, han eger, och att dermed försörja sig. Att såsom vilkor för utöfvandet af denna rättighet föreskrifva enahanda kontroll å arbetsskicklighet som för mästare, skulle, i anseende till den omgång och kostnad, som dermed är förenad, ofta äfven för den, som kunde aflägga mästerprof, utgöra ett stort hinder att med sitt arbete försörja sig, och en dylik föreskrift skulle derifråh nästan helt och hållet utestänga hvar och en, sorn, ehuru med mindre skicklighet i yrket, likväl kunde betjena de fattigare och dem, som måste fästa sig mindre vid en varas utseende och prydlighet än vid dess pris. 1 anseende härtill får Utskottet tillstyrka, att omförmälde förslag må förfalla. 12 § 4 mom. Af Hr Bosaeus har blifvit föreslaget att från detta moment måtte utgå föreskrifterna 4 Allmänna Besvärsoch Ekono milits kottets Utlåtande, N:o 106. om försörjningsrättighetens upphörande och återgifvande, dels derföre att de i momentet uppräknade qvalifikationer, eller fortfarande lättja, liderlighet och tiggeri, voro underordnade den af vanfrejd, dels derföre, att vederbörande myndigheter egde att ånyo meddela rätt till idkande af handtverk som försörjningsmedel, och dels derföre, att de flesta personer, som förverkat en dylik rätt, oftast skulle falla fattigvården till last. Men då omförmälde föreskrifter icke gälla andra personer, än dem, hvilka blifvit straffade för brott, som medför vanfrejd, anser Utkottet samma föreskrifter destoheldre böra bibehållas, som de utgöra ett band på sådana personer att taga sig till vara för så väl ytterligare förbrytelser som för liderlighet, lättja och tiggeri.
"Hindra alt yttrande genom trycket, med mm"dre censor eller domare lemnat sitt tillstånd: til! "hwad stafweri förnedrar man icke tankan!" "Mig synes afgjordt ark bade desie ytterlighet "rer gry farlige, men dä modificaiioner mäste fö"iökas, dä en Tryckfrihetslag ej kan pä ett enkelt "och oföränderligt sätt bestämmas, är detta nog al! Muur hwarje konstitution utesluta reglementarifcka "fotfallningar i detta ämne, ty constitutionkn, Den r Juni!- "ämnad kill regel för lagstiftarns sselfwe, bör ej in''nehälla »agot obestämdt, ej »agot som kan rubbas." "Man mäste derföre anförtro vesta författningars bestämmande ät en magt som bunden wid "grundsatserne, men fri i deras tillämpning, kan "lampa efterqifwanden och inskränkningar esker ti"der och omständigheter, ty wista allmänna reglor, "tjenliaa i en tid, aro det icke i en annan." "Med Tryckfriheten förhäller der sig, i anseende kill samhällsordningen, som med frie span"nemälshandeln, i anseende till allmänna hushäll"ningen. Bäda äro wördnadswarde och oftast »välgörande grundsatser, men bäda röra allmänna säkerheten sä nära, akt Ve aldrig böra stallas långt "undan högsta maqtens inseende och wcrksamhct." "Jag tror destnrom, att dä reglemente, utgis"was för bokprähen, är det i alla lider och under "alla omständigheter förnuflseiisqt alt göra skillnad "emellan dagblad, ströjkrifter och böcker. De 2U,e "förstnämndes styl, korthet och laga pris, föra dem "rakt i händerna pä de mindre odlade folkklaster"ne, och anfalla sinnen som emot willomeningar ä"ro försvarslöse i mon af okunnigheten.
När jag komm hemm blef jag sjuk och hvar sjiuk ett par dar mässt förr jag ingen hadde å tala me om den der middan tror jag och jag läncktade så grufvlit att få höra vad din Grefve tajit vägen ty han sa ju han skule til frihetens lannd men när jag fick höra han var död blef jag mycket lissen men glad änndå förr det föl mig inn att det var kannsje himelen han mente med det lanndet i synnerhet somm han sa der hvar Jul beständitt. Nu är jag inte sjiuk mer, jag tror sen jag hitta på skrifva till dig och jag har saggt Mamma att jag vill begjära ett mönster afv dig men det hvar inte sannt fast du hjerna kann skjicka det med de små söta törnrosknopparna på som satt på din skjämisätt om du vill. Men jag skal säga dig varför jag skrifer. Medan jag var skjuk sofv jag inte alls och tänckte mycke och undrade mycke att jag alldri för kommit underfunn me att jag kann ingenting, hvet ingenting och vad som värre är just är en själssvåldig rätt stygg unge. Hur skal jag nu förrst lära någonting. Pappa har inte tid för sin hushållning, Mamma inte förr sit hushåll Syster Amina har väl tid och skulle lära mig menn det blir inte af och hon hvet dessutom inte annat änn hon läser öfver. Gossarnas Informator det har jag saggt läser jag inte för, en Guvernant vill jag inte ha förr de är vänliga mot alla utom just den de har å göra med. I pantion vill jag inte komma förr jag hvill varken bli lik Flickorna T. eller C. eller W som hvarit i pantion och så komer det andra och alldravärrsta. Hur skal jag kunna bli god och det kann man ju inte vara om Jul om man inte är det om Missommar som din Grefve sa. Du har alltid varit så god och vänli mot mig förlåt mig om jag säger!!
Prof. 1847 och 1848. 4 Sami. 1 Afd. 26 Haft. 2 10 Ståts-Utskottets Utlåtande, N:o 90. och med 1848, å 4000 r.dr för året, jemte derå upplupna räntor, alltsamr mans utgörande 37,444 r:dr 6 sk. 6 r., helt och hållet medtagas för anskaffande af de för institutet erforderliga byggnader samt kreatur och inventarier m. m. Uti det af bemälde styrelse likaledes upprättade förslag öfver institutets årliga stat äro inkomsterna beräknade på följande sätt: Ulltuna kungsladugårds afkastning, enligt hittills gällande arrende-kontrakt, 603 tunnor spanmål, k 6 r:dr 32 sk 4,020. — föreslaget årligt statsanslag 4,000. — afgifter af 12 betalande landtbruks-elever, a 266 r:dr 32 sk 3,200. — afgifter af 18 landtbruks-lärlingar, a 50 r:dr 900. — Summa 12,120. — Sedan häraf utgått kostnaderna för 18 landtbruks-elevers och 24 rättarelärlingars underhåll och undervisning, förslagsvis upptagne till 8,250 r.dr, skulle alltså för lärares aflöning, reparationer och förbättringar vid egendomen, äfvensom för bestridande af afgifter till kronan, presterskapets sockenskolan och fattigvården återstå 3,870 r:dr, hvilken summa visserligen icke vore för nämnde ändamål tillräcklig, men ansetts kunna förhöjas genom den större afkastning, som kungsladugården borde komma att i framtiden lemna genom infö randet derstädes af ett ändamålsenligt brukningssätt, äfvensom genom en uppdrifven ladugårdsskötsel.
rna %, uttryckt denna enkla sauniiig: lycka, ekot i en annans förståelse ar det ju, när linii skger: tro, att denna diet p&amp; förknappE t t lif utan karOcli äfveri för Iionom är förHvem bar bättre &amp; n Byron, en tvåfalden i ett lif ar lifvets uttalandets lycka. Han utsäger för kvinnan. A13 fröjd Qr öiiisesidig och gemeiisain, Ty lyckan föddes tvilling och ej eusoiii. Men det %r ej detta förf. menar med namnet karlek och kvinnans kgrleksbeliof. Hon menar ej beliof vet af sympati och kninratskap som andligt beliof, men, den brinnande sinnliga glöden och det liäraf liärfiytande förli&amp;llandet till en man. För hennes del kan garna ksrleken inskränka sig till denna fysiska sida, den har anda fyllt sin roll. Ty kärlekens roll är den, att ge kvinnan dea fysiska jamnvikt 11011 beliöf ver. ' Och diirför blir det moderna kärleksproblemet hos Laura Xarliolin ett öfvervagande fysiskt problem. Kan kärleken htadkommas? Det ä r första frågan. Denna frliga beror darpg, om den man ltan upptäckas, som ger passion, och on1 kvinnan ä r nog utvecklad att begripa kailpken. S ä r Eleonora Duse som Rora i Dockhemmet tar afsked af Helnies, då ar hon, enligt författarinnan, modern dikför, att iion %r kall, det finns icke hos henne vidare en gnista af tacksamhet, icke det allra bittersta af traditionens makt, hon öfrerger inannen iitan iniinne, iitan ömhet. Enligt författarinnans tolkning im detta ett kiinneteckcn p$ en modernt a~~istokratisk kvinnonatur. A t t kärlek kan förbytas till likgiltighet, ar jii icke s % underligt.
att på detta sått vunnes, det årets verkliga Uppbörd blefve bestämd, utan att det ena årets inkomster med det andras sammanblandades. 5) Enår ibland fordelarne af den nya redogörelse-methoden, skulle vara, att ett år vunnes i förkortning af den tid, hvarigenom LandtRåkenskaperne för Stats-Intraderne hittills kunnat afslutas, så borde forhållandet i denne del, såsom af stor vigt, noga utredas, 6) För öfrigt och då den nya methoden jernvål skulle såsom en fordel innebåra, att afskrifningarne blefvo netto aiiörde, anticipationerrie skiljas från Rånteriernes Contante medel, och att restantierne vid hvarje års slut blefve till deras råtta belopp utredde; ansåg Stats-Contoiret angelåget, att upplysas borde, huruvida någon brist i nödig fullständighet och ordning i desse magtpåliggande delar vore med det nu gållande Råkenskapssåttet förbunden, som en sådan rättelse tarfvade. 7) Att som emot Landsboken, efter nu gållande method, vore anmärkt att densamma 88 Riksens Ständers icke upprättades ifrån årets böljan och till dess slut, utan från den l Maji det ena till samma tid det påföljande året, och alltså icke skulle öfverensstämma med Kongl. Ränte-Kammarens och fleras Verks Räkenskaper, der Redogörelsetiden vore för jemna året; så borde utredas, hvilke menlige följder för redovisningen och controllen af Uppbörden, kunde af berörde nu brukliga Råkenskapsmethod anses hafva hittills sig företedt. Hvarförutan Province-Contoiren hade att i allmänhet sig yttra om användbarheten och nyttan af den nya methodens införande, samt dess företräde, framför den nu gällande; och blef Protocolls-Utdrag liårom till Kammar-Collegium den 3 1 Martil 1817 aflåtit.
Beträffande Revisorernes, uppå andragna skäl, yttrade åsigt om angelägenheten af att, efter verkställd värdering af de Flottans Stationer och Lotsverket tillhöriga inventarier och materialier, värdet derå borde uti hufvudböckerna till redovisning å behöriga conti uppföras, får Förvaltningen i underdånighet åberopa hvad uti dess, under den 31 Oktober 1839, öfver föreslagna nya formulärer till hufvudböcker afgifna underdåniga utlåtande blifvit anfördt, i anledning af då väckt fråga om uppgörandet af förteckningar öfver Flottan och Lots-verket tillhöriga fastigheter, inventarier och effekter med deras värde i penningar, nemligen: att dylika förteckningar, hvad Flottans Stationer anginge. omöjligen kunde åstadkommas, äfven med en mångdubbelt större tjenstemanna-personal, än den Stationerna äga, och likaledes voro overkställbara vid lotsoch fyringsväsendel; hvadan och då, äfven i händelse ett sådant arbete vore primitift utförbart, detsamma likväl omöjligen skulle kunna under kommande tider så handhafvas, att någon verklig nytta och rättelse deraf vore att förvänta, Förvaltningen funne sig böra i underdånighet afstyrka nådigt bifall lill hvad sålunda blifvit föreslaget. Emot Förvaltningens och Stationernas hufvudböcker hafva Revisorerne jemväl anmärkt, att de sakna conti, som utvisa huruvida brist eller öfverskott uppkommit å de för hvarje särskildt föremål anvisade medel, men tillika medgifvit, att förhållandet härutinnan kan inhemtas af de i sådant hänseende för hela 5:te hufvudtiteln uppgjorda general-sammandrag öfver Förvaltningens hufvudböcker; hvadan den gjorda anmärkningen emot ifrågavarande hufvudböcker, upprättade i enlighet med derför af Kongl. Maj:t, under den 10 Mars 1840, i nåder fastställda formulärer, icke synes förtjena afseende.
Till svar å beiörde anmärkntr får Utsk. vördsamt anföra: att, då Krigsrådet Frih. von Liewen uti 4 punkten af sitt testamente bland annat förordnat, att ”Ridd.direclm bekommer, 6 månader efter uppteckningen af Frihrns bo, 20,000 r:dr b:ro, som genom directionens försorg evärdeligen fruktbara göras med 5 procts årlig ränta, och hvilken ränta indelas i 10 pensioner eller 100 r:dr hvardera, som utdelas och årligen aflemnas till 10 fattiga, ärbara och ogifta fröknar af grefliga och friherrliga Svenska ätter," hvaremot testator icke föreskrifvit vid hvilken tid pensionsutdelningen skall taga sin början — en föreskrift, hvilken TJtsk. för sin del icke kan härleda från stadgandet att de ifrågavar. medlen skulle lill Ridd.direclm öfverlemna* (i månader efter bouppteckningen, och som i öfrigt svårligen kunnat vara ovillkorlig, då dels fullgörandet af en sådan föreskrift beror af den alltid tillfälliga omständigheten, när medlen kunna förräntas, dels Ridd.directtn icke i något fall lärer kunna åläggas börja pensionsuldelningen förr, än Frih. von Liewens testamente blifvit af directm vid domstol hevakadt, och sig derefter visar i hvad mån det varder klandradt eller icke; har Utsk. fördenskull ansett sig på bästa sätt befrämja lestators afsigter, då Utsk. föreslagit, att pensionsutdelningen må fördröjas tilldess fonden vuxit till ett belopp, hvilket, efter all sannolikhet, skall för en lång framtid betrygga verkställigheten af testators förordnande örn 10 deraf utgående årliga pensioner å 100 r:dr b:co hvardera; och har Utsk., som tillika af en till Ridd.direcl:n ingifven och hos R. o. Ad. uppläst skrift inherntat att executorerne af Frih. von Liewens testamente, General-lieutenanten m. m. Frih.
Proposition N:o 50. derkastad, och hvilka sannolikt i ej ringa mån bidragit till grundläggande af hans sjuklighet; och har Fångvårds-styrelsen, som berörda ansökning insändt, i anledning deraf underdånigst anfört, att Styrelsen under sednare delen af den tid, sökanden innehaft den mödosamma kommendantsoch direktörsbefattningen vid ifrågavarande stora fängelse, kommit i erfarenhet deraf att han, som tid efter annan, på grund af läkarebetyg, åtnjutit tjenstledighet för sin helsås förbättring, efter återinträde i tjenstgöring, genom den dermed förenade ansträngning, blifvit till helsa och krafter försvagad, hvadan Styrelsen, lika med sökanden, funne sannolikt, att den tidpunkt snart kan inträffa, då sökanden befunnes urståndsatt att med den kraft och verksamhet, som befattningen fordrar och han deri tillförene ådagalagt, densamma förvalta, ansåge Styrelsen sig böra i underdånighet förorda Majoren Tellanders förevarande underdåniga pensionsansökning; hvarjemte, i fråga om beloppet af den pension, som må böra sökanden beviljas, Styrelsen i underdånighet tillkännagifvit, att han på ordinarie riksstat åtnjuter det belopp af 2,800 Riksdaler Riksmynt, som i den underdåniga ansökningen omförmäles; finnande sig Styrelsen, med afseende å de synnerliga förtjenster för införande af en god disciplin och ordning vid fängelset, som sökanden under sin tjenstetid derstädes ådagalagt, böra i underdånighet tillstyrka, att pensionen måtte till nämnda belopp bestämmas, helst detsamma måste antagas vara skäligen behöfligt för att åt sökanden, som med en talrik familj vore i saknad af enskild förmögenhet, bereda en tarflig utkomst; och fästade Styrelsen i öfrigt Kongl. Maj:ts nådiga uppmärksamhet derå, att utöfver ofvannämnda på ordinarie stat uppförda löneinkomst för kommendantsoch direktörsbefattningen vid straffoch arbetsfängelset å Långholmen, andra ej oväsendtliga löneförmåner samma befattning åtföljde, hvilka genom afskedstagandet skulle sökanden frångå, såsom boställsrum, planteringsland samt den å inkomsten för fångarnes arbeten honom tillkommande provision, hvilken till ganska betydligt belopp utgått.
Rikets Ständer tro sig kunna antaga, alt, vid uppgörandet af de formulärer för samtlige de förvaltande verkens redogörelser, sorn till följd af riks-hufvudbokens förändrade uppställning äro föreskrifna. och med hvilkas utarbetande, enligt hvad Rikels Ständer inhemta), en dertill af E. K. M:t i Nåder förordnad tjensteman från bo jan af sisllidne ar varit sysselsatt, tillbörligt afseende fästes dera, all Myntverkets räkenskaper inrättas, såvidt sådant finnes lämpligt och möjligt, i öfverensstämmelse med öfriga stalsredogörelser. Hvad åter beträffar det anmärkta förhållandet, all kostnaden för de olika Holarne af verkets rörelse icke kunnat på grund af räkenskaperna bedömas, finna Rikets Ständer, lika med Revisorerue, det vara af vigt för Rikels Ständer alt erhålla, såvidt möjligt är, fullständiga upplysningar om de särskilda delarne af Myntverkets förvaltning, så all, exempelvis, kostnaderna för ulmynlning af de olika myntsorterna i guld, silfver o. s. v. åtminstone efter approximativ beräkning uppgifvas; men då del. icke synes nödigt, att dylika uppgifter för hvarje är uti räkenskaperna införas, utan samma ändamål enligt Rikels Ständers lanke, lämpligare skulle vinnas derigenom, att Olver-direktören liir Myntoch Kontroll-verken erhölle Nådig befallning alt uti den underdåniga berättelse, som till E. K. M:t tore hvarje stats-revision algilves, meddela så fullständiga uppgifter i omförmälda hänseenden, sorn kunna åstadkommas, fä Rikets Ständer alltså underdanigst anhålla, alt, i öfverensstämmelse härmed, nödiga åtgärder matte varda al E. K. M.l vidtagna. Kontrollverket. Revisorerue hafva omförmält en vid granskning i Kammar-rätten af 1853 års räkning öfver Konlrollstämplings-uppbörden i Stockholms stad förekommen och vid Revi - i Ejpedil/ons-Utskottets Förslag till undrrd. Skrifvelse N:o 61.
Ehuru de om utsäde och afkastning inkomne uppgifter ej kunna i oell för sig anses fullt tillförlitlige, torde de dock tjena till ledning för bedömande af odlingens relativa ståndpunkt vid olika tider, och i sädant afseende kan följande jemförelse äga ett värde. 8,498 7t 10,199% 12.466 14,521% 13.776 7, Tunnor säd 208,784/4 267,595% 273,446 314,846% 565,402% Potates 63,398 143,054 158,147 173,984 194,951 Häraf visar sig, att sedan 1822 både utsäde och afkastning af spanmål ökat sig, det förra med nära 62 procent och det sednare med ungefär 75 procent; att tillökningen afser alla sädesslagen, med undantag af korn, deraf åren 1851—55 per medium blifvit utsådt nära 678 tunnor mindre än åren 1818—22; alt af öfrige sädesslag utsäde af bafra ökats med öfver 562 procent, af hvete 91 procent, af råg något öfver 54 procent, ärter nära 44 procent och blandsäd ungefär 38 procent; att ehuru, enligt de inkomne berältelserne, odlingen af potates skall, till följd af potatessjukan, hafva minskats, utsädet deraf åren 1851—55 ej blott med 160 procent öfverstiger utsädet 1818—22, utan äfven är betydligt högre än under någondera af här ofvan upptagne tidsperioder, samt att uppodlingen af jord oafbrutet fortgått, men varit betydligast under tidskiftet 1851 — 55. 13 Oaktadt säledes potatesoch sädesproduktionen pä en tidrymd af endast något öfver 30 år nära fördubblats, torde dock ännu mycket återstå, innan jordbruket hinner den utsträckning, naturförhållandena onekligen medgifva.
Men landstingslagen är ingen allmän lag, utan en som är afsedd att verka i länens intresse, för hvilket det synes mig likgiltigt, om fordringsegaren är utländning eller svensk. Så länge sådana provins-associationer som hvpotheksföreningarne kunna hos utländningen för millioner skuldsätta vissa delar af landet, utan att regeringens urskiljande af den uppkastade principfrågan i sammanhang med dessa skuldsättningar påkallas, har jag ock ansett det föga lämpligt, att begära en sådan pröfning för de sannolikt obetydliga summor, som landstingen tilltro sig att pä mindre än fem år återbetala. 44 §. Denna § är tillkommen med hänsigt till det förhållande, att landstinget skulle vilja efter en gemensam plan ordna t. ex. skjutsningen eller väghållningen i länet och, enligt gällande grunder för utgörandet af dessa onera, fördela kostnaden på dem som besvären åligga. Enligt hvad i Komitén blifvit upplyst, lärer en sådan anordning med skjutsningen vara vidtagen i provinsen Jemtland, och jag har trott efterföljden af detta exempel böra underlättas genom ett särskildt stadgande om undantag för sådana fall från de allmänna reglorna för uttaxering af utskyld till länet. 45 och 46 §§. De satser, som finnas uttryckte uti dessa §§ hafva af pluraliteten förkastats i anseende till yttrad farhåga, att bela landstingsinrättningen lopp fara att sönderfalla, och att debiteringsbestyret skulle i hög grad invecklas, derest icke en och samma taxeringsgrund blefve för länets alla orter gällande. Utan att bestrida vigten af detta inkast, fruktar jag likväl å andra sidan, att flertalet af nyttiga företag skall stranda just på denna taxeringsgrundens allmänlighet, hvilken skulle förhindra godvillig jemkning i bidragen, med hänsigt till skiljda orters större eller mindre gagn af ett företag. I länet uppträda en mängd intressen af kommunal natur, men sällan äro de så allmänna, att de angå eller i lika mån angå hela den på en stor yta spridda befolkningen. Af många företag, hvilka jag väntar IG
Derjemte och då, genom förmedling af den på landskamererare-lönen i Skaraborgs län indelda spanmålsränta för Lerd ahla tullmjölqvarn, de å stat nu uppförda tillgångarna för lands-staten minskats med 34 tunnor, hälften råg och hälften korn, anser Kongl. Maj:t nödigt alt i stället motsvarande belopp, eller omkring 306 R:dr, varder å Riks-staten uppfördt; äfvensom Kongl. Maj:t för den händelse, att den föreslagna allmänna löneregleringen icke skulle i afseende å länsmännen och vaktbetjente vid landshöfdinge-embetena af Rikets Ständer bifallas, fästar Rikets Ständers uppmärksamhet derå: Transport R:dr 105,164: — Kongl. Maj As Nåd. Prop, till K. Transport R:dr 105,164: att, i allt fall, antalet af länsmän behöt ver ökas med sex i Westerbotten och en i Södermanlands län, samt en ytterligare vaktbetjent antagas vid hvarje Landshöfdinge-embete, der blott en sådan nu linnes; och att länsmannen i Frökinds härad samt de med boställen försedda länsmännen i Upsala län af Kongl. Maj:t pröfvas berättigade till erhållande af lönefyllnad till 200 R:dr, dpn förre med 10 R:dr, och de sednare med tillsammans 543: 46. to. 5:o Gästgifvares friheter. Till årligt understöd för gästgifveri-hållningen vid frälse-skatteheiumanet {■ mantal Kappeled i Willstads socken, Westbo härad och Jönköpings län, dertill 66 R:dr 32 sk. årligen för sex år från och med 1842 måst af extra utgiftsmedlen anvisas, begär Kongl. Maj:t beviljandet å stat af 66: 32. — 6:o Jordbruketj handeln och näringarne. a) Undervisnings-anstalter för jordbruk och landlmannanäringar: