Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
M bergnkngs och stängningskostnaden m. m. uppskattades till wist ränta per Tunneland i Hö och Hafra, att utgöras och erläggas af den, som för en tid af zo ar pä utsatt Auction till Arrende gjorde högsta öfwerbudet i Hafra, För de nära Strömsholm belägne Stuteriets Angar, bestämdes Hö,räntan för de.första femören till zo Lispund och för de öfrige Ängarne rill 25 Lispund af Geometriska Tunnelandet, men med willkor, att för de följande 25 arén för alla ökas med ro Lispund Tunnelandet, efter hwilken beräkningsgrund Hafre-ranlan lika allmänt uppsattes till atta Kappar. Och som pa denna tillgäng af Hö och Hafra, Stuterie-Jnrältningen till en början sans kunna bestä af 200 Hästar, utom ars fohl, med en brist i Hafre af blott 557^ Tunnor, som genom öfwerbud wid Arrende Auctionerne förmodades blifwa minskad, men med ett öfwerskott af 9157 Lispund Hö, som för sjette Arrende,äret af den päföljande tiden borde ökas till Stuteriets utwidgning med Z4,tlo Lispund ärligen: och inkomsten af Strömsholms Kungs-Ladugårds bliswande Arrende samt den lösen soin för Krono dagswerken borde till Stuteri - Taflan inflyta mm. förmodades gifwa erforderligt medel till inköp ej mindre af all Halmen 29,248 Lispund och den bristande Hafran, än till aflöning ät Betjeningen wid Stuteriet samt öfrige omkostnader; sa blef Stuteriets Häst-styrka i Näder fastställd till förenämnde belopp af 20» Hästkreatur eller lika med hwad den tillförene utgjordt; och skulle defla Hästkreatur bestå af Beställare 16. Transport ^ Den -s Junii. i M äret i. 4rde dita ! zrdjedita t 2.:dradur Transport »2 — rq r2 E«- 58 «- i?
Vi har i dag upphävt sådana äldre och nyare lagar, akter, ordningar, stadganden och beslut som under namn av grundlag funnits. I stället gäller följande regeringsform. § 1 Sverige skall styras av en kung och vara arvrike. § 2 Konungen skall alltid bekänna den rena evangeliska läran som den antogs i Augsburgska bekännelsen 1593. § 3 Konungen skall hållas i helgd och vördnad och hans gärningar är fredade mot åtal. § 4 Konungen äger, att allena styra riket som denna regeringsform föreskriver. Han inhämtar råd av ett statsråd, vartill konungen utnämner kunniga, redliga, erfarna och allmänt aktade infödda svenska frälse eller ofrälse män av den evangeliska läran. § 5 Statsråden skall bestå av nio ledamöter, vilka äga rätt att övervara alla ärenden. En justitiestatsminister som är ledamot av Högsta Domstolen. En statsminister för utrikes ärenden samt sex statsråd. Fader och son eller två bröder får inte samtidigt vara ledamöter av statsrådet. § 6 Det skall var fyra statssekreterare, en för krigsärenden, en för kamerallanthushållningsbergshanterings ärenden, en för drätselverket, inoch utrikes handeln och slöjderna samt en för religion, uppfostran och fattigvård. § 7 Kungen låter i statsrådet sig föredragas och avgöra alla regeringsärende, utom de som angå rikets förhållande till främmande makter. Dessa ombesörjer konungen själv i egenskap av högste befälhavaren över krigsmakten till lands och sjöss. § 8 Konungen får inte fatta beslut om inte tre statsråd har hörts. § 9 Över alla mål i statsrådet skall protokoll föras. Alla har rätt att yttra sig, men konungen ensam kan besluta. Skulle hans beslut vara stridande mot denna regeringsform eller rikets allmänna lag åligger det statsråden att protestera. § 10 Till föredragning hos kungen i statsrådet skall ärendena beredas av Rikets allmänna ärenders beredning som består att 8 skickliga män, 4 frälse och 4 ofrälse. § 11 De ministeriella målen må konungen låta bereda på sätt han själv finner bäst. Ministern för utrikes ärenden anmäler dem hos konungen i närvaro av hovkanslern, som för protokollet § 12 Konungen äger att ingå avhandlingar och förbund med främmande makt sedan han hört statsministern för utrikes ärenden och hovkanslern.
Utskottet, sorn tagit denna motion i öfvervägande, har dervid tillika inhemta! hvad io LugUiskottets Betänkande Nit) 109. af Rikets Ständers Lagutskott under 1823 3rs Riksdag blifvit yttrad t, i anledning af di gjordt förslag orri ändring i det Kongl. Bref , hvars upphäfvande nu är yrkadt. Och hvad först serskildt angår det skäl , på hvilket Molionairen synes förnämligast stödja sin mening om berörde Författnings skadlighet , nemligen att densamma skall innehålla förbud för Själasörjare, Föräldrar oell Husbondefolk att e/~ terfräga en hafvande qvinnas tillstånd , neli således innefattar motsägelse mot stadgandet i KonglFörordningen den 12 Julii 1750, om ansvar å Husbönder och Matmödrar, samt anhörige och husfolk, eller andre, som eftersätta sin skyldighet , alt upptäcka hafvande qvinnas tillstånd och hindra henne att i enslighet framföda sitt foster; så får Utskottet tillkännagifva, alt ett sådant förbud, efter Utskottets omdöme, i förstberörde Författning ej finnes. Annat är nemligen att efterfråga en hafvande qvinnas belägenhet och söka forma henne alt den yppa , samt följa hennes uppförande och foretag med uppmärksamhet, och annat är att göra hennes tillstånd bekant, sedan hon för Föräldrar, Anhörige eller Husbondefolk det sjelf vidgått eller upptäckt. Endast del senare är i det Kongl. Brefvet förbjudet , och någon stridighet emellan de båda Författningarne eger således icke rum» Beträffande sedan Motionairens yrkande i allmänhet; så, ehuru oftanämnde Kongl. Bref Lag Utskottets Betänkande N;o 109- ii har del gemensamt med ali Lag, att dess ändamål ej kunnat fullkomligen vinnas; sa anser dock Utskottet obestridligt, att denna Författning haft välgörande följder. Erfarenheten intygar, alt barnamord, i förhållande till folkmängden och ännu mera i förhållande till antalet af oäkta barn, varit färre efter än före samma Författnings utfärdande.
I stället för presidenter och chefer skulle jag tillstyrka, att det måtte heta: presidenter eller chefer; äfvensom jag, i anseende till det beslut, It. o. Ad. fattat om bibehållandet af en särskild chef för åklagaremagten, skulle hemställa, om icke ordet: Just.- cancelleren kunde utgå och i stället sättas: chefen för åklagaremagten. Frih. Ehrenborgh: Jemte det jag förenar mig uti den åsigt med Hr v. Hartmansdorff, att det måhända vore häst att utbyta ordet och mot eller, hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., om det icke vore lämpligare att börja § med: Statsrådets ledamöter i stalietjj för Statsråd e n. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade som sin gemensamma lanke förklara, att 35 § Reg.F. borde erhålla följande lydelse: ”Statsrådets Ledamöter, Pre”sidenter eller Chefer för Collegier eller i dessas ställe inrättade Verk, Chefen för Åklagaremagten, Cheferna för ”Tullstyrelsen och Postverket, Expeditionschefer i Statsde”partementerna, Öfverståthållaren , Underståthållaren och Po”litiemästaren i hufvudstaden, Landshöfdingar —dertill ”skäl äga.” Bifölls. 38 § Reg.F. Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Constit.Utsk. har 210 Den 9 Octobcr c. ra. här föreslagit ordet: departementschef. Jag skulle tro, att detta ord borde utbytas mot ordet: föredragande. Frih. Ehrenborgh: Ehuru jag visserligen med Frih. Palmstjerna vill medgifva, att ordet föredragande innefattar detsamma sorn departementschef, skulle jag likväl till Hr Frih. vilja göra den hemställan, om icke ordet: departementschef står i bättre acception, än ordet föredragande, efter departementschefen kan komma att göra erinringar, innan han föredrar målet, och det är i egenskap af departementschef och föredragande han skall göra sådana erinringar; af hvilken anledning, och då benämningarna egentligen uttrycka detsamma, jag tror, att departementschef bär står bättre än föredragande.
Domare att tillgå, dä betz åtgärd erfordras. ÄkMiqe Haradshöfdingedömens widsträckta dkstricter och LandSfangelsernas aflägsenhet, de bestämde - ZD Den Z Zebruarir de rerminerne för Lagtima Tingen, hwilka ej för serskildt mäl fa uppskjutas och sällan lemna något mellanrum, öfrige förrättningar, säsom Syner, Skattläggningar och Wärderingar, samt nägon gäng ett a> na? redan utlyst Urtima Ting i en serskild del af Dsmsagan, allt detta, hwarigenom den Ordinarie D^narenS tid helt och hallit upptagas, förorsakar a r en allmännelig föreskrift af wist dag, innom hwilka. » en häcktade borde ställas för Rätta, blefwe alldeles olämpelig och för Ärendernas gäng Högst-Men» tig. Riesens Ständer hafwa fäledes trodt nödigt, »- t iagttaga skillnad i förhällandet härwid för Städernc och Landel. Hwad först Städerne beträffar, pröfwar Riksens Ständer billigt, att derstädes ransakningen öfwer häcktad Person mä företagas sist innom ätta dagar fran den, dä arresteringen med orsaken dertill blifrvir Ho6 Domaren behörigen anmäld. Widare och ehuru ej mindre till besparing af allmänna medel för sängars underhäll samt lindring uti enskildtes beswär och kostnad wid deras bewakning, än ock för att minska det till den egenteliga bestraffningen icke hörande lidande, som längwarigr fängelse medför, det är lika angeläget som rättwist, att ransakning med möjligaste skyndsamhet äfwen ä Landet anställes, anse Riksens Ständer tiden, innom Hwilken den anklagades förhör ofelbart stall taga sin början, ej kunna i allmänhet bestämmas till mindre än Irenne weckor.
Bed vår oförliknelige vän Theodor (hvars ovärderliga vänskap för oss och vår salig mor aldrig nog kan tolkas) söka öfvertala Pettersson att lemna mig talet och tillika framföra både min helsning och uttrycket af min erkänsla till doktorn. Piran helsas från sin snälle Jösse, som förenar sina böner med mina, att madame Pira ej må glömmas med mat och mjölk af vår goda fru F-r, och att Lovisa må vara beskedlig emot henne. Slupen torde ej kunna gå för drif-is, men midt emot Pålsundet på Vaxholmslandet skola häst och släda finnas dig till mötes. Om sjön hinner lägga sig innan din afresa, så förbjud uttryckligen i alla fall C-ms betjent, eller hvem som helst, att köra isarne! I alla affärer m. m., kom väl ihåg att alltid göra som du sjelf vill, min engel. Jag längtar att få omfamna mina älskade. Sedan Charlotte nu är det enda ömma föremålet att vårda i vårt lilla hem i Stockholm, besvär jag, jemte helsningar till fru F-r, detta aktningsvärda och förståndiga fruntimmer att så hägna och fästa öm och moderlig uppmärksamhet vid vår Charlotte, att denna späda blomma må bli våra äldre dagars glädje – om äldre dagar äro oss beskärda. Farväl, min oförlikneliga maka, min skyddsengel, omfamna vårt älskade barn och helsa alla vänner från Din Magnus. Nu ha detta slags memoirer hunnit till början af det tredje året. I går afton var jag första gången sedan din afresa uppe hos majorens och drack thé. Frun är sjuk och håller sig i sängkammaren. De begge gubbarne och jag gäspade i salen, stundom med Lillan, tills trumpeten klockan 9 förlossade mig. Mitt fängelse är det trefligaste på syndaklippan. Med Sophie är det ett paradis, och med mina böcker, papper, penna och bläck är jag bättre der än annorstädes. Välförståendes här. Jag längtar att få höra när du vill bli hemtad. I alla fall kan du lita på att om jag skickar hem för att hemta dig med Waxholms-åkdon, så äro isarne pålitliga. Fråga »gode vän», huru mycket han ungefär tror det blir, som du hade med dig, och L. när det blir färdigt!
M:t, då deremot fordom deras Hustrur och Barn icke ansågo sig vara öfver den sig sjelf närande MedelClassen, och färre voro utan utvägar för sin bergning, enär Hustrurna såsom sjelfve arbetande jemte Männen Under desses lifstid, vid deras frånfälle icke voro ovane vid arbete, samt barnen aldrig uteslutande räknade på Statens tjenst utan på andre näringstillfällen , hvarigenom ock befunnos mindre antal mot nu af sökande unge Män och arbetslösa Qvinnfolk, samt skattebidragen, såsom fördelade på flere, voro mindre i förhållande till de lönade och PensionsClasserne; och hafva häruti många af samma Stånds Ledamöter sig förenat; hvarjemte RiksdagsFuIlmäktigen Wils Strinlund yrkat, att Erabetsoch Tjen - Betänkanden, N:o 249. 219 steman genom egne tillskott borde sjelfve bereda den åsyftade pensioneringen, samt Nils Mansson från Malmöhus Län anfört, att mänga andre finnas, hvilka, ehuru lika nyttige som Embetsoch Tjenstemän, likväl icke hafva att vänta eller kunna förvärfva något bidrag för deras Enkors och Barns underhall.
— Åh, kors, jag tror hon är död! — tillade vaktqvinna likgiltigt, då hon dragit undan det grofva hårtäcket, och det blånade och vanstälda ansigtet af ett lik blef synligt derunder. — Är hon död? — sade juristen häftigt och närmade sig sängen, under det doktorn beställsamt trängde sig fram, kastade täcket alldeles tillbaka och utropade med tragisk och deltagande hon: — Ja, hon är verkligen död, redan stel och kall! Visste ni icke detta, mrs Blake? Bevara mig att låta en menniska dö utan min tillhjelp och biträde. Hvad är detta för en försummelse? När var ni inne hos henne sist? Mrs Blake bevärdigade honom icke med något svar, utan vände sig om till juristen och sade muttrande: — Ja, nu är hon död, som herrarne se. Hvem kan nu få någon reda på hvem hon varit. Hennes gamla kläder likna alla andra tiggares, och icke ett redigt eller sammanhängande ord har hon sagt alltsedan hon kom hit. Hon var genast sjuk, det syntes, för hon åt just ingenting, och galningar äro annars glupska som vilddjur; men hvem kunde ändå tro, att hon skulle dö så hastigt; sådana här kräk bruka aldrig dö. — Men har hon aldrig nämt något ord, hvaraf man kan sluta till hennes tankar, eller något namn, som kunde vägleda oss? — sade Wehler, hvars forskande blickar voro fästa på den döda. — Nej, hon talade sällan; hon satt bara stilla, med hufvudet stödt i händerna och insvept i täcket och mumlade ibland: ”Samu, Samu”, men det var bara af vanvettet, för Samu betyder ingenting, som jag kan förstå. Alf och Wehler sågo på hvarandra och vaktqvinnan fortfor: — Strax hon kom hit var hon häftig och oregerlig en gång, då jag ömsade kläder på henne och tog ifrån henne en gammal börs, som hon bar om halsen, efter som jag trodde att den kunde innehålla något af värde, och dårar få icke behålla penningar eller dylikt, men då der icke fanns något som var värdt en skilling en gång, så fick hon behålla den och sedan var hon lugn. — En börs, säger ni.
Ständer härom annorlunda förordna; meri, på anförda skäl, ansett Hans Excellence böra erlägga, i stället for Fern Procents Renta, Sex lör hundradet om året, att räkna frän den 1 October 1812; då Rånet var till betalning förfallet, samt tillika fullgöra öfriga vilkor, dera Herrar Revisorerne, såsom en följd häraf, föreskrifva; och har Hans Excellence, uti Memorial till Stats - Utskottet, anhållit, att, utan afseende på det med 1812 års Rentebetalning förelupna dröjsmål, Hans Excellence måtte varda bibehållen vid ofvanberörde lån under samma betalningsvillkor, som det blifvit meddeldt, och att, såsom en följd häraf, Hans Excellence äfven må tillåtas, att, vid nästa Rente - liqvid , sig tillgodo beräkna hvad Hans Excellence utöfver den uti förskrifnirtgen till Fem Procent utsatta Renta till Riksgälds - Contohet inbetalt. Det - '470 Den 27 April. ta allt lier Stats - Utskottet tagit i öfvervägande ; och, hvad angar de åtgärder, hvilka, i anledning af den fördröjda Eentebetalningen, ägt rum; så anser Stats - Utskottet, att Herrar Fullmägtige , såsom förvaltare af .Riksgälds - Contoiret, och bundne till en sträng efterlefnad af bestämda föreskrifter, samt Herrar Revisqrerne, såsom af Rikets Högloil. Ständer tillförordnade att vaka öfver dessa föreskrifters behöriga verkställighet, rätteligen förfarit derutinnan: att de åt Riksens Höglofl. Ständer förbehållit öppen och oinskränkt rättighet alt med Länet vidtaga den för-fattning , som Riksens Höglofl. Ständer kunna för godt finna, äfvensom ätt Herrar Revisörerne, i det skick saken var försatt, icke saknade skäl och anledning att förhöja Rentafrtill Sex for hundradet, intill' dess Riksens Höglofl. Ständer härom annorlunda förordna.
Gripenstedt skulle ega att deltaga i justeringen af den del utaf nämnda protokoll, som innehöll förloppet af öfverläggningen mellan honom och Fullmägtige. Men då Herr Statsrådet icke begärt att få justera sitt till protokollet uppfattade yttrande, ansågs Herr Statsrådets närvaro icke vara för justeringen erforderlig. Ordföranden Friherre Tersmeden var vid detta sammanträde icke tillstädes, och mot beslutet reserverade sig Majoren Wolffelt och Grosshandlaren Rinman, af hvilka den förre, efter det ifrågavarande protokollets uppläsning och justering, ytterligare anmälde sin reservation deremot att Fullmägtige ur samma protokoll låtit utesluta en del af Herr Statsrådet Gripenstedts yttrande. Det af deputerade uppsatta förslag till lånekontrakt blef väl, vid sammanträdet den 17 Mars, inför Fullmägtige föredraget, men då dervid tillika anmäldes, att Bankirhuset Erlanger å låneöfvertagarnes vägnar, i bref till Heinemann gjort framställning om åtskilliga tillägg och ändringar i det sednast gjorda låneanbudet, ansågs den slutliga granskningen af kontraförslaget böra uppskjutas, intill dess de å lånegifvarnes sida sålunda väckta frågor blifvit afgjorda. I nämnda bref till Heinemann hade nemligen Erlanger, jemte tillkännagifvande att NordTyska Banken och Salomon Heine numera vägrat deltaga i lånet och att i följd deraf såsom låneöfvertagare endast borde upptagas J. H. Schröder & Comp. i London, Emil Edånger i Paris, H. J. Merck &
Hvarefter Hans Excellence hemställde, att Herr Ribbings ofvanberörde förslag, såsom innefattande ett ämne, hvilket redan blifvit af Rikets Ständer afgjordt, nu mera icke måtte till pröfning upptagas. Ropades Ja. 136 Den 29 September. Herr Ribbing: Uti Herr Rosenblads förslag, finnes icke det minsta nämndt om ExpeditionsTaxans förändrande eller uppliäfvande. Förslaget innefattar blott en ön-, skan, alt Kongl. Maj;t, vid framdeles ske-, ende förändring af StyrelseVerken, ville taga i nådigt öfvervägande Dorostolarnes. öfverdrifna Expeditions-lösen, och söka upphäfva den genom anvisande af ersättning, från andra håll åt dessa Embetsman. Med öfvertygelse således, att min förra Motion och Herr Rosenblads förslag äro två alldeles bestämdt olika saker, och under instämmande uti Herr Grgfvens och Landh Marskalkens nyss yttrade mening, tror jag mig ändock kunna yrka proposition å Herr Rosenblads förslag. Herr Hjerta: Jag instämmer fullkomligt i Herr Rosenblads önskan, men ej i det sätt, på hvilket han föreslagit den. Jag tror deremot, att, om han ville begagna den, utvägen att neka det förhöjda anslaget, och förändra till Motion den önskan han nu framställt, skulle den kunna särskilt upptagas, men att nu inblanda en sådan önskan vid afgörandet af vår Budget, anser jag alldeles obehörigt. Det säkraste sättet är, att nedsätta summan. Jag tillstyrker derföre bibehållandet af 1828 års Stat i denna del, och tror ändamålet härmed vara vunnet. Den 29 September. Grefve Posse: Jag befinner mig verkligen i en besynnerlig belägenhet, då jag nödgas försvara en sak, som är emot min egen yttrade mening. Jag har nemligen inom Utskotten reserverat mig mot beslutet om Herr Ribhings Motion, men å denna min reservation gjordes inom RiksStånden icke något afseende.
Under sådana förhållanden tror jag, att man icke kan annat än bifalla Utsk:s hemställan, hvarom jag anhåller om propos. Förevaride Utlåt, blef uppå härefter framstäld propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtskis d. 14 och 21 dennes på bordet lagde Utlåtm: JV2 146, i ani. af K. Propos., angide förhöjning af de Länsmännen tillkommande pensioner å Allmänna IudragningsStaten; samt M 147, i anledn. af K. M:s Nåd. Propos. angide anslag till upbyggande af ett kapell i Korpilombola by af Öfver Torneå socken, samt för inköp af boställe åt en Kapell-predikant derstädes, jemte bidrag lill dennes aflöning. Ånyo föredrogs StatsUtskis d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt. M 148, i ani. af väckt motion, angide uplåtelse åt Kongl. Serafimer-Ordens-Lazarettet af plats för tvätt-inrättning från K. Mit och Kronans, af Kongl. Carolinska Mediko-Kirurgiska Institutet disponerade egendom Niis 1 och 2 i qvarteret Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed beviljande åt nämnde Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyres-afgift, som för nämnde plats nu erlägges. Gr. Sparre, Erikl Det har icke kunnat undgå min upmårksamhet, alt StatsUtsk. hyst tvekan att bifalla en så billig begäran, som den ifrågavaride. Det är bekant, att Carolinska Institutet af K. M. fått sig tilldelad en tomt på Kungsholmen, och att af denna tomt en liten del år 1837 blifvit på 50 års tid emot en årlig by - 438 Ben 22 Juni. res-summa af 200 II:jr b:ko uplåten åt Serafimer-Lazarettet, som derå låtit upföra en tvätt-inrättning.
Då emedlertid så skett, så måste väl någon åtgärd vidtagas lill dess lösning, så vida man ej heldre vill, att det ingenting skall blifva utaf hvarken med den underd. skrifvelsen eller med §:n i Riksdagsbeslutet, men för min enskilda del får jag beklaga om så skulle ske, enär derigenom tvenne Stånd lyckats alt öfver sina tvenne Medstånd vinna en supremalie, som är rakt stridande emot grundlagen. Gr. Mörner: Huruvida Exped.Utsk. efter återremissens emottagande, i händelse en sådan af detla Stånd skulle beslutas, finner tjenligt, att på densamma fästa afseende eller icke, är f. n. alltför tidigt att yttra sig om. Det blifver Exped.Utsk:s sak att taga de gjorda anmärknme i öfvervägande. Jag kan för min del icke hysa något tvifvel derom att hvilket Utsk., som helst, skall, om dess upmärksamhet fastades derpå, att de föreskrifter, som grundlagen utskakar, icke blifvit noggrannt följda, göra det största afseende på en anmärkn. af denna beskaffenhet, såvida Utsk. skulle finna den grundad. Ett motsatt förhållande kan jag, för min del, icke ens föreställa mig. Det vore att allt för mycket sätta i fråga Utsk:s förmåga, att upfatta grundlagens anda och mening, om man skulle betvifla att Utsk. skulle anse vinnandet af ett resultat, såsom hufvudsak, och vilja köpa fördelen härutaf på bekostnad af den för ärendernas behandling i grundlagen föreskrifna ordning. Att något sådant icke är att befara. Derom tror jag icke heller att två meningar förefinnas. Jag anser således af vigt att denna fråga återremitteras. Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Frih. o. Ordfin hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot Exped.Utsk:s förevar:de mern, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande, samt, efter denna proposms besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande. Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
Om du ville se dina samtida genom samma glasögon, somdu begagnar, när du sätter dig i din gungstol att förnöjt dig med de klassiska vännerna! Om du äfven hos dem, som ha oturen att ännu lefva, kunde fröjda dig åt att i en bok finna hennes författare » hel ooh hållen »! Tänk om du verkligen började för en gång att söka efter författaren i boken! (Det gör du visserligen, men på ditt särskilda sätt. ) Tänk om du i en bok skulle söka dess själ, ingenting annat, du som aldrig gifvit en koncis, klar framställning af en berättelses karaktär, då den ej framstält dina egna åsig-ter. Du hänger dig upp på åsigterna, du liksom din Per-sonne anser att man för länge gjort sig skyldig till detta fel: att bedöma estetiska arbeten efter estetisk måttstock. Kellgren ville du » intelligere », dina samtida dömer du från din höga ståndpunkt. » Det är det, som gör skilnan så stor«! Nu sätter jag mig att skrifva! Jag tror på fullt allvar att herr W. måtte föra ett betydligt tråkigt lif. Med otrolig ihärdighet fortsätter han år efter år, utan rast och ro, att läsa alla nyutkommande böc-ker af svenska författare, likaledes en hel del af de utländska. Han läser, han skrifver sin kritik — ett par artiklar i veckan — gracerna delade mellan Vårt land och Posttidningen. Flertalet af kritikerna blifva, som hvar man vet, ett nedgörande; att kritikern under sådana förhållanden ej kan hålla humöret uppe, bör anses vara minst sagdt ursäktligt. Också knorrar han i så godt som de allra flesta af sina uppsatser öfver tidens, tidsriktningens ondska, hans vrede faller tung öfver den » tendens » han spårar i de olycksaliga böckerna, han måttar sin öfverlägsna ironis alltid ackurat lika hvassa pilar mot dessa hjeltar och hjeltinnor, han i böckerna tvingas träffa och höra.