Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut supra In fidem Protocolli Olof Werlin. Uppläst hos Ridd. och Adeln d. 4 Mars Prest-Ståndet d. 7 Borgare Ståndet d. 8 Bonde-Ståndet d» 10 Riksens Högloft. Ständers till Stats-, Bancooch Riksgäläs-Veckens 'öfverseende år 1813 församlade Revisorers Berättelse till Riksens Högloft. Ständer angående Riksgälds-Contoirets tillstånd och förvaltning. TT Undertecknade, valde och tillförordnade afl å Riksens Höglofl. Ständers vägnar öfverse Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, hafva till underdånigste u 11 y d - Den 4 ' Mars. åtlydnad af Kong]. Moj:ts den 23 Tuni innevarande år utfärdade Nådiga kungörelse och kallelse oss här i Stockholm Infunnit, och dc-n si st 1 i elite September sammanträdf, så väl iRiksens Ständers Bank, som i Riksgalds-Contoiret, och emottaga de vid dessa Verk tili oss ställde Berättelser. Och ar det nu, efter slutad förrättning i RiksgaldsContoiret, vi, jemlikt 7 §. uti Kongl. Kungörelsen den ip;Juni 1812, sorn innefattar Instruction för Riksens Ständers tillförordnade Revisorer öfver Stats-, Bancooch Riksgälds-Verken, lå Berättelse och Betänkande härom till Riksens Högloflige Ständer vördsammeligen ingifva. Till grund och rättesnöre vid den uti Riksgälds-Contoiret åt oss uppdrngne Revisions förrättning, håfve vi noga följt det för samma Contoir i April månad 1810 af Riksens Högloflige Ständer fastställda Reglemente med de vid Urtima Riksdagen i Örebro-år 1812 i detta Reglemente skedde Tillägg och förändringar; äfvensom den särskildta Instruction i afseende på Riksgälds-Contoirets Utrikes Gäld, som vid sistnämnde Riksdag Riksens Höglofl.
Majtts Befallningshafvande, blef dock af några få dermed missnöjde öfverklagad, hvaremellertid Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande fick emottaga Eders Kongl. Maj:ts Nådiga Cirkulärbref af den 2 Aug. sistnämnde år, angående skjutsbestyrets ställande på entreprenader såsom vilkor för skjutslegans förhöjande, till underdånig åtlydnad hvaraf och sedan nödige förberedande åtgärder ägt rum, sådan reglering genast företogs med skjutslagen inom Ångermanland med den framgång, att, med undantag endast af fem skjutsstationer i de aflägsnaste dclarne af länet, der, i anseende till skjutsningens ringhet, ojemnheter i skjutsskyldighetens ut - 23 görande mindre märkbart lata erfara sig, samtlige öfrige skjutslagen i Norra och Södra Ångermanland ingått på entreprenaders inrättande, hvaremot Medelpads fögderis invånare ännu icke, i anseende till de hinder som nyssnämnde ärendes dragande under högre instancer föranledt, kommit i åtnjutande af ifrågavarande förmån, som så mycket häldre bör uppkalla den skjutsande allmogens tacksamma erkännande, som förändringen beredt den på en gång en lindring i skjutsskyldigheten och en billigare och jemnare fördelning af skjutstyngden. A en annan sida synes det väl som skulle denna allmogen tillskyndade fördel medföra ett ökadt betungande äfvensom andra olägenheter för de resande och trafikerande; men då resande inom vårt land äro befriade från afgifter i och för vägarnas underhåll, en tribut hvarföre många skäl tala, samt det ankommer på de administrativa myndigheternas vårdnad och tillsyn, att entreprenörerna tillhandahålla fullt försvarsgoda hästar, torde skjutsbesvärets nu ifrågavarande förändrade organisation, om också partielt medförande smärre lätteligen afhjelpta olägenheter, ostridigt böra anses såsom en till allmän båtnad ledande samhällsangelägenhet. Politie:
73 kunna begagna samma materiel som på de bredare banorna, utgör icke detta ett talande bevis att bolaget funnit den smala spårvidden ega företräde? Denna slulsats vinner ytterligare bekräftelse af Hei r Beijers följande yttrande; att minskningen af en fot i spårvidd haft ringa inverkan på anläggningskostnaden och att en bana med vanlig spårvidd skulle med dervarande terrängförhållanden kunnat anläggas för nära samma kostnad, alldenstund banvallens bredd ej behoft ökas och några djupare inskärningar eller sådana arbeten, hvari tillökning i bredd skulle förorsaka en ökad kostnad, ingenstädes å denna bana förekomma». Denna omständighet, alt banan på köpet hade kunnat nästan utan all tillökning i kostnad utlaggas lill bredspårig för att med samma materiel kunna befara de större banorna, men att man ändock under 19 års erfarenhet icke gjort det, måste, enligt mitt begrepp, utgöra ett starkt och öfvertygande bevis om fördelen af de smalspåriga banorna. En annan indirekt bevisning, »att man ej önskar vidhålla denna banas byggnadssätt», finnér Friherre Ericson deri, att mati vid iiniens fortsättning, såsom det heter, från Gent öfver Eccloo och vidare, antagit den bredare spårvidden. Det synes mig likväl vara orätt att kalla detta en fortsättning, då Gent i och för sig utgör en ändpunkt, då banan från Gent öfver Eccloo anlägges af ett annat bolag och då man icke kan känna de skäl, som måhända göra del angelägnare för detta bolag, att begagna samma materiel som pä en annan jernväg. Så vida det anförda faktum af denna sednare jernvägs anläggande skulle hafva något slags betydelse alls i tvistefrågan om smaleller bredspåriga banors företräde, så måste det vara oundvikligt att känna de närmare omständigheterna, t. ex. huruvida icke den ifrågavarande jernvägen tilläfventyrs anlägges såsom grenbana af något äldre jernvägsbolag, som redan bar en betydlig materiel disponibel; ty sådana omständigheter kunna vara af stor inflytelse. Friherre Ericsons förutsägelse, att man med ali säkerhet snart skall komma att bygga om AntwerpenGent-banan till bredare spårvidd, torde af samma skäl tills vidare få gälla såsom en blott gissning, då inga särskilda anledningar dertill blifvit uppgifna.
Alla dessa upplysningar hade Utsk. bort inhemta; och jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. af sådan anleda, skulle vilja återremittera betänkandet. Frih. Sprengfportens anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Statsrådet m. m. Fåhreus, hvilken å K. M:s höga vägnar öfverlemnade en K. M:s nåd. propos. till R. St. Gr. Anckarsvärd: Jag känner mer än väl den fördelaktiga ståndpunkt embetsmanna-hierarchien inom Sverige innehar, icke blott derigenom att embeten och tjenster och löner nära nog kunna anses såsom arf oell eget, hvarifrån endast laga ransakning och dom förmå skilja innehafvarne, ulan äfven i det afseende, att en del af tjenslemännen såsom representanter kunna i någon mån verka till lönernas bestämmande. Härvid bör likväl icke förbises den väsendtligt skilnaden, som företer sig emellan de embeten och tjenster, från hvilka man först efter laga ransakning och dom kan skiljas, och dem sorn bero på K. M:s förtroende allena, äfvensom det undantags-förhållande i afseende på de sistnämnda, som består deruti, att tjenslemännen förlorar sin tjenst, icke derigenom att han från tjernsten entledigas, utan i följd af tjenstens indragning. Jag känner mer än väl de stora svårigheter och kostnader, som äro förenade med alla reorga-r nisationer, med införandet af en bättre sakernas ordning, derföre att embeten och tjenster anses såsom en egendom, äfven när tjensterna icke mera äro för Slaten behöfliga; men en värd talare, Hr Lefre'n, har yttrat, att en bestämd juri disk rättighet i förevar, fall skulle vara för handen. Med juridisk rättighet kan jag omöjligen förena annat begrepp, än att dessa rättigheter måste vara grundade i lagar och författningar; men jag tior icke heller, alt Hr Lefre'n kan förevisa mig någon lag eller författning, som bestämmer huru förhållas skall i sådana fall som det förevarande.
Kronan indragas oell således för dess räkning uppbäras och i dess räkenskaper behörigen redovisas; dock att från tillämpninningen af berörde Nådiga förklarande och föreskrift biefve personligen undantagne de Tjenstemän, som på grund af fullmakt eller konstitutorial berättigade att vid indelta lönerna för sin tjenstetid bibehållas, yttrat sig icke vilja på den nya lönregleringen ingå. Sedan derefter Kammar-Kollegium och Stats-Kontoret, enligt Nådig föreskrift, upprättat förslag till aflöningsstater för Landsstatens tjenstemän och betjente, har Kongl. Majit under den 3 t sistlidne Januari i Nåder fastställt dessa, stater, med iakttagande af vissa jemkningar deri, samt förklarande att, som lönbeloppen, till noggrannt iakttagande af uppgjorda beräkningsgrunder, blifvit för en del tjenstemän utförde i skillingar och runstycken, men angeläget vore att de för framtiden blefve jemnade, till erforderlig lättnad vid qvartalsliqviderna, och det derjemte borde leda till önskvärd förenkling i uppbörd och redovisning, om boställsräntorna, som i de aldra liesta fall redan tillgodokomma boställshafvarne sjelfva, jemväl vid sådana landsstatsboställen, för hvilka de nu äro kronan behållne, blefve, derest de icke särskildt annorlunda disponerats, tillerkända boställshafvarne i utbyte af motsvarande kontant löneanslag, den då meddelade fastställelsen skulle blifva gällande endast intill 1857 års utgång. Efter erhållen del af Kongl. Maj:ts sedermera fattade Nådiga beslut att till Rikets Ständer vilja föreslå en så beskaffad förändring med nämnde räntor, har på Nådig befallning, Stats-Kontoret i underdånighet öfvcrlemnat nya, med iakttagande häraf, upprättade förslag till lönings-stater för tjenstemän och betjente vid Lands-staten, i hvilka stater lönerna blifvit utförda i riksmynt och, så vidt möjligt, i jemna tal eller med uteslutande af ören; kommande dessa stater att till Rikets Ständers Stats-Utskott öfverlemnas.
Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets den 16 sistledne April aflåtne samt D en 2 Maji, f. m. 13 deri 23 i samma månad på bordet lagdej Memorial, innefattande Förslag till en förändrad Redaction af 61. §. Regeringsformen, blef berörde Redaction, till den behandling 56. §. Regeringsformen stadgar, af Ridderskapet och Adeln gillad. Företogs till pröfning Stafsoch Bevillningsutskottens den 20 sistledne April afgiftie samt den 23 i samma månad på bordet lage de Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående befrielse från BränvinsBevillnings utgörande för åren 1&10, 1811 och 18 12, af personer å Landet,-som icke äga eller besitta Jord. Grefve Gyllenborg, Johan Henning; Under medgifvande af dét tvetydiga, som förekommer i förevarande Bevillningsfråga, likasom i flere andre sednare tiders stadganden , anser jag det Lagens Esprit, i förening med det billiga, bör tjena till vägledning dar föreskriften synes vara obestämd, och då fråga är om uttydning af en BeviliningsStadga, i afseende på den fattigare FolkClassen, bör den för dem minst betungande tolkning otvifvelagtigt antagas.
Hvad således angår den af Vällofl. Borgare-Ståndet gjorda anmärkning, att Utskottet, vid 'ttfgifvandet af Dess förenämnde Betänkande, skall hafva öfverskridit gränsorna af de till Jjtskottet i detta ämne remitterade Motioner om inskränkning i de Judiska Nationen beviljade näringsfriheter och om förbud emot flera Judars inflyttande i Riket, får Utskottet förklara, att det uppdrag Utskottet erhållit , att inkomma med förslag till förnyadt Reglemente för nämnde Nation, varit föranledt ej endast af de frågor, som hos Vällofl, Borgire-Ståndet blifvit af åtskilliga dess Ledamöter härom väckta, utan äfven af flera till Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Heder - Den 5 Juli. 553 Hedervärda Bonde-Ståndet ingifna Memorial, af hvilka någre bestämdt yrka såsom nyttigt och billigt, att utvidgade närings-rättigheter må Judiska Nationen beviljas. Då i allt fall något beslut icke blifvit af Riksens Ständer fattadt i detta Qeconomiska ärende, hvilket till följe af 8g §. af Regerings-Formen ankommer på Kongl. Maj:ts egen nådiga pröfning, och då Riksens Ständers värdighet fordrar, att de önskningar, som af dem inför Timmen anmälas, böra vara grundade, icke på origtiga uppgifter, utan. på verkeliga och gällande skal, såsom resultat af fördomsfria, lugna och, oväldiga undersökningar, liar Utskottet ansett det vara dess pligt, likasom dess rätt, att utan hinder af de stridiga tänkesätt, sorn hos de Respectiva Riks Stånden yppats, yttra sig på ett sätt, sora instämt-med dess öfvertygelse om medlen till vinnande af det ändamål, som med afseende ej endast på vissa enskilta fördelar, utan förnämligast på det allmännas förmon , tvifvelsutan åsyftas med de öfverläggningar , som hos Riksens Ständer förekomma. Under denna åsigt af ämnet har Utskottet författat det förslag, som Vällofl.
Genom det i 26 Kap. 1 § Byggninga-Balken förekommande allmänna stadgande, att alla, som i socknen bo, skola kyrka och hvad dertill hörer bygga och uppehålla, har lagstiftaren tydligen uttalat den grundsats, att ifrågavarande byggnadsskyldighet borde drabba en hvar församlingens medlem, som förmådde densamma fullgöra; och då icke någon annan näring än jordbruket vid tiden för stiftandet af denna lag hunnit någon särdeles utveckling, blef hemmantalet lagdt till grund för sådant, som ansågs endast af den i ekonomiskt hänseende mera behållne kunna åstadkommas, nemligen byggnadsvirke, körslor och annan kostnad, hvaremot dagsverken skulle af samtlige socknemännen efter matlag utgöras. I öfverensstämmelse med ofvannämnda grundsats blef ock, sedan qvarnverk och bruk blifvit allmännare anlagda, genom Kongl. Resolutionen den 1 September 1741 skyldighet för dem stadgad att i kyrkobyggnad deltaga och grunden derför bestämd. Emellertid hafva under tidernas lopp förändrade förhållanden inträffat, hvarigenom jemväl förändring i lagstiftningen påkallas. Hemmantalet utgör ej numera antaglig mätare af en jordbruksfastighets värde och följaktligen ej heller af den andel i allBih. till R. St. Skrifvelse, JYs 108. männa utskylder, fastigheter billigtvis bör tillkomma, likasom dagsverksskyldighetens fördelning efter matlag är obillig derutinnan, att den fattige får utgöra lika många dagsverken som den i ekonomiskt hänseende bättre lottade. Vidare och då, såsom vanligen sker, kyrkobyggnaden verkställes medelst entreprenad, kan ej med visshet utredas, huru stor del af entreprenadssumman, som belöper på den ena eller andra fördelningsgrunden. Slutligen hafva qvarnverk, hvilkas deltagande i kyrkobyggnader beräknats efter beloppet af åsätta räntan, blifvit frän sådan ränta befriade, och en mängd fabriker hafva uppstått, som icke uti lagen äro upptagna bland de byggnadsskyldige, men enligt dess anda böra dertill hänföras. Att göra byggnadsskyldigheten till ett kommunalbesvär och sålunda låta hvarje person vidkännas detsamma i den mån han i allmänhet deltager i utskylderna till kommunen, skulle säkerligen ej utgöra en tillfredsställande lösning af frågan.
S. D. Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 30, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, rörande Bevillnings-Stadgans tillämpning för I834 och påföljande år vid Hemmansvärdets nedsättning i vissa Län, blef, vid förnyad föredragning, af Preste-Ståndet bifallet. S. D. Vid förnyad föredragning bifölls, att hvila till Grundlags-enlig behandling vid nästa Riksdag, Constitutions-Utskottets Memorial, N:o 35, med föreslående af ett tillägg vid 15 §. Riksdags-Ordningen, rörande Riksdagsmanna-Valen för Bonde-Ståndet. S. D. Vid nu skedd förnyad föredragning af Banco-Utskottets, under N:o 48, afgifna Berättelse om den af Utskottet förrättade granskning af Banco-Verkets Räkenskaper samt Styrelse och Förvaltning efter sista Riksdag, förklarade - Pro t. Utdrag dan 26 Junii 1829. io5 rade Preste-Ståndet, att den af Utskottet anmälda anmärkning borde förfalla; äfvensom Ståndet i öfrigt biföll Utskottets förevarande Betänkande, samt beslöt, att Herrar Banco-Fullmägtige frikallas från all ansvarighet nu och i framtiden , i afseende på de af dem, intill October månads slut år 1828, vidtagna beslut och åtgärder, hvilka äro upptagna uti de till samma tid af Utskottet granskade Protocoll. Från Vällofl, Borgare-Ståndet. S. D. Vid förnyad föredragning af Bevillnings-Utskottets Betänkande, N:o 36, i anledning af Herr af Wingardt Motion om Tull å Spannmål, blef samma Betänkande, på grund af gjorda anmärkningar, återremitteradt. S. D.
Realisationen funnit godt att stadga och förordna; sä hade KonglMoj:t derjemte infordrat Banco-Fullmägtiges underdäniga Utlåtande: om icke Realisaäonen as Riksgälds-Srdlarne ined de upgifne tillgängar kunde, enligt de för Banco förwaln,ingen stadgade Författningar och Jnstructioner, werkställas; samt derjemte, wid hwilken tid under första halsten af nästkommande är iZoz samt det ju förr desto häldre, samma Realisation kan af Banquen företagas. Uri detta Kanal. Ej:k Nädigste yttrande igenkänner jag KoM. Maj:t wanliga Nöd och och mildhet, emot alla dest trogne Undersåtare, och ömhet förf det angelägna Banco-Werkeks Uprätthällande, hwarmed hela Ri ers och hwarje enstjldt Persons ivälfärd är förbundit. I anledning häraf, hade jag förestält mig att Herrar Banco-Fullmägtige wid denna angelägna saks handterande §hade med största rioggranhkt enligt I och 2 §. af 1779 . 3, 4, s, och 6:ke Z. tz. af 1786. samt i och 2 K. §. af r8oo, ärs Reglementen, bordt upgöra stna calculer; och derpå fota deras underdäniga sivar; men som, efter min ensalldiga tanka wid dessa Calculers upgörande ej de rätta grunderne äro följde, wägar jag deremot anföra följande betänkligheter: r:o Att sedan Riksens Högloft. Ständers Hemliga Utftott, i dess Protocoll af den 22 Maji i8oa, Vttryckeligen befalt, att när Riksens Ständers Ba„k< fnnde företaga Realisationen > borde de ^ af Credit Se.
Jag vill blott hemställa, äfven om man vore allmänt ense alt göra denna skänk, huruvida ej något finnes i Ulsk:s förslag, som gör att detta utlät, bör återremitteras. Man kan väl ej vilja göra en skänk för ett ändamål, som man ej [di förhand vet alt det kan lyckas eller fullgöras. Här finnes eli tillägg i förslaget, att arbetet skall börja 1845 och sluta 1848; men pä intet ställe finnes nämnd! när penningarne skola titleninas, antingen vid arbetets början eller vid dess slut. Meningen måtte vara att utfå dem som förskott, för alt kunna utföra arbetet, men dä ser jag icke eller någon garanti för Staten att kunna återfå dessa penningar, i fall icke arbetet fullbordas. Jag skulle tro, alt någon säkerhet borde af Ständerne begäras, innan en summa penningar borlskänkes och ulan att man vet att det dermed afsedda ändamål kan vinnas. liiWestfelt: Jag ber ali få förena mig i den åsigt, sorn Gr. Mörner i detta ämne yttrat och vili endast hafva äran upplysa, att dä lill Emm-åns upprensning understöd beviljades med 10,000 rulrs län och 35,000 r:drs anslag, sä skulle delta län vara räutefritt i 5 år efter delfående! deraf, och att efter denna lid 2 proc. deraf skulle erläggas sorn ränta och 3 proc. som amorlissement. Det synes som när sådana företag icke kunna komma lill ständ, med mindre än ali ett så fördelaktigt lån lemnäs som anslag, d. v. s. till skänks, sä bör ett sådant icke eller komma i fråga. Det torde verkligen kunna sägas vara förmätet att fordra, det icke allenast Slaten skall träda emellan med hjelp, utan derutöfver göra presenter. Den enskilde bör försl göra hvad han kan, för all kunna påräkna understödet, ty eljest skall slapphet och liknöjdhet uppstå och några allmänt nyttiga företag aldrig genom associationer komma att tillvägabringas. — Jag förenar mig med dem, som yrka äterremiss. Hr af H armens: Jag ber om ursäkt att jag några ögonblick upplager tiden.
Sedan E. K. M:ts och Rikets Krigskollegium, uti infordradt underdånigt utlåtande, derjemte upplyst, att ofvanomförmälde jordskyldsoch tomtöre-medel för året ungefärligen uppgå till 1,260 R:dr, samt att lill utgående af detsamma tid efter annan anvisats arfvoden och aflöningsersättningar åt de vid Ingeniör-korpsen anställde civile tjenstemän och betjente, har E. K. M:t, i betraktande af hvad Rikets Ständer anfört och då hela arrende-inkomsten af ifrågavarande fästningslägenheter vöre för Kalmar domkyrka tills vidare behöflig, i nåder föreslagit, att derest Rikets Ständer, med bifall till E. K. M:ts, uti Dess proposition om Statsverkets tillstånd och behof, derom gjorda nådiga framställning, anvisa serskilda medel till bestridande af de utgifter, hvartill berörde arrende inkomster hittills blifvit använde, Rikets Ständer jemväl mätte medgifva, att förenämnde fästningslägenheter må till domkyrkans disposition öfverlåtas, intilldess kyrkans i Banken erhållna lån till kapital och ränta blifvit till fullo guldet. Hvad E. K. M:t sålunda behagat i nåder föreslå, hafva Rikets Ständer i öfvervägande tagit, men som Rikets Ständer, vid regleringen af utgifterne under riksstatens fjerde bufvudtitel, ansett något egentligt behof af en serskild på stat aflönad regements-skrifvare vid Ingeniör-korpsen icke förefinnas, och af sådan anledning icke kunnat bevilja det anslag E. K. M:t. äskat, för alt tilldelas de tjenstemän och betjente vid nämnde korps, till hvilkas aflönande förenämnde jordskyldsoch lomlöresmedel användas, samt således det af E. K. M:t, såsom vilkor för samma medels användande till understöd för Domkyrkan i Kalmar, förutsatte fall, icke kommer att ega rum, lärer frågan om förenämnde fästnings-lägenheters upplåtande till Domkyrkans disposition få anses vara förfallen, och således icke påkalla någon Rikets Ständers åtgärd. Rikets Ständer framhärda etc.
Han tillslöt ögonen och beredde sig på sitt sista, ville dock först våga en yttersta ansträngning för att rädda lifvet, hvarföre han ropade af full hals: ”Kö - kö - kö - kö – kör inte så fort!” men då låg han i diket. H. Sångaren Arnoldsson var en gång vid ett besök i Lund inbjuden till en studentsexa, här vankades sång och bland andra uppträdde en särdeles egenkär dilettant med ett par solonummer, en af hans lifligaste beundrare frågade konstnären hur han fann sången, Arnoldsson svarade: ”Jo sången är anspråkslös, skulle gladt mig om jag kunnat säga det samma om sångaren.”62 H. Innan jag berättar min historiett får jag påminna om att prinsar kunna taga sig små älskvärda friheter hvilka skulle stämplas som blott okynne hos andra dödlige. På den tid då detta kanske i ännu högre grad var fallet än nu hände sig att en munk hade fått i uppdrag att predika för ett litet hof, begåfvadt med många prinsar, af hvilka åtminstone icke alla voro af det andäktiga slaget. En af dem hade fått sin plats vid foten af predikstolen och hans ogudaktiga ögon vandrade omkring bland menigheten sökande hvem de uppsluka månde, de fingo emellertid icke tag i något och vandrade derföre tillbaka till predikstolen igen, af hvilken de icke kunde se mera än foten. Jo, der fans verkligen äfven någonting annat, någonting som i all sin obetydlighet intresserade prinsen ofantligt: en liten repända som ibland tittade ned genom ett hål i predikstolens golf då den gestikulerande patern i sitt nit hukade sig ned som ett lurande rofdjur, men som blixtsnabbt drogs upp igen då [han] rätade ut sig [och] med en bitande sanning kastade sig öfver åhörarne. Prinsen satt lugn och stilla med ögonen oaflåtligt fästade på hålet i predikstolens golf, hvilket var jemt så stort att repet kunde komma upp och ned. ”En liten tid och i sen mig,” sade munken, prinsen såg endast repändan, ”och åter en liten tid I sen mig icke.”