Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Orimligheten att lemna elementar-läroverken utan någon annan tillsyn och kontroll, än den som kan utöfvas af Biskopar och konsistorier, fäller ock så mycket mera i ögonen, då man jemför denna gren af det offentliga undervisningsverket med folkundervisningen, hvilken likaledes hittills varit ställd under samma tillsyn, men för hvars öfvervakande sammansatta Stats-, Bevillningsoch Ekonomi-Utskottet icke desto mindre vid denna Riksdag tillstyrkt tillsättande af icke mindre än tolf särskilda Stifts-inspektörer samt en General-inspektör. Månne elementar-läroverken äro mindre i behof af en ordnad styrelse och inspektion, än folkskolorna? Eller månne Biskopar och konsistorier äro mera kompetente att ensamme råda om de förra än om de sednare? Jag vågar betvifla detta, och styrkes uti delta tvifvel af det efterdöme, som gifvits af andra civi liserade länder, hvilka redan allmänt insett nödvändigheten att ställa de allmänna bild nings-anstalter, som svara emot hvad vi kalla elementar-läroverk, under en annan styrelse och inspektion än blott presterskapets. Det är Sverige ensamt, som i likhet med Påfve-staten, hvilken sednare jag icke räknar till de civiliserade, ännu ställer de offentliga läroverken under Biskoparnes uteslutande ledning och tillsyn. Då man ansett ett förslag, som åsyftade att åt läroverken bereda en annan sty relse och tillsyn, än den som uteslutande utöfvas af Biskoparne, innebära en ändring af 24 Kap. 3 § i Kyrko-lagen, och alt Ekonomi-Utskottet följaktligen icke vore belogadt att derom göra framställning, kan jag icke annat än på det högsta reservera mig emot en sådan åsigt, enär den åberopade paragrafen i Kyrko-lagen visserligen ålägger Biskoparne skyldighet alt hafva uppsigt öfver gymnasier och skolor, men alldeles icke tillerkänner dem något uteslutande privilegium i delta hänseende, och dessutom det ifrågavarande förslaget, långt ifrån att vilja beröfva Biskoparne något tillfälle att uppfylla den genom Kyrko-lagen dem ålagda skyldigheten, tvärtom just skulle åsyfta att bättre tillhålla dem dertill.
Utlåtande N:o 197, i anledning af väckt motion om förhöjd uppbördsborgen för kronofogdar bifölls; Utlåtande N.'o 207, i anledning af väckta frågor om förändrade beskattningsgrunder för mjöloch sågqvarnar, bifölls; Utlåtande N:o 208, i anledning af väckt fråga om upphörande af allmogens inom en del af Stora Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs bergslag in natura leverera Hemmansränteoch mantalseller qvarntulls-kol, samt afskaffande af de för uraktlåten sådan leverering af dessa kolskatter stadgade viteseller tredsko-böter, återremitterades med anmärkningar; Prot.-Utdrag den 12 Juli 1851. 3S1 Utlåtande N:o 209, i anledning af väckt motion om statsbidrag till ersättande af kostnader för vägdelning på Gottland, bifölls\ Utlåtande N:o 216, i anledning af erhållen återremiss af Utlåtandet N:o 64 angående äskadt anslag för beredande af rättelse uti beräknandet af Saltpeterhjelpen inom Provinserne Småland och Oland. Ståndet ogillade Utskottets tillstyrkan i Utlåtandet N:o 64 samt lade Utlåtandet N:o 216 till liandlingarne, samt Memorial N:o 217, med förslag till sammanjemnkning eller voterings-propositioner i anledning af Riks-ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor. Ståndet vidblef sina rörande hithörande frågor förut fattade definitiva beslut och godkände de föreslagne voterings-propositionerna. S. B.
Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium anmälde, med anledning häraf, hos Kongl. Majit, såväl att'Ollestad uti Kongl. Brefvet den 27 April 1799 omförmäldes bland de under perpetuela arrenden varande kungsgårdar, fastän under namn af krono - Slats-Utskotlels Memorial N:o 66. 7 säteri, som om ock att genom Kongl. Brefvet den 21 Januari 1782 blifvit förklaradt, det perpetuela arrenden icke kunde medgifvas, såsom stridande mot Sveriges lag och Kronans urgamla rätt, samt hemställde derföre, huru med det sökta skatteköpet af Ollestads lägenhet skulle förfaras. Uppå denna underdåniga hemställan förklarade Kongl. Majit, genom Nådig skrifvelse till Kammar-kollegium den 12 November 1808, att Kongl. Brefvet den 21 Januari 1782, rörande återgående af perpetuela arrenden å kungsgårdar, såsom från Kronan inalienabla, icke kunde lämpas till Ollestad, som icke vore af sådan natur, utan, enligt hvad utredt blifvit, förut varit frälse, men blifvit år 1(596 för skuld till Kronan indraget, hvarföre ock Kongl. Majit i Nåder funnit Ollestad, enligt skatteköps-förordningarne och hvad förut varit vanligt, kunna till skatte försäljas, sedan några lagliga skäl sig icke visat till rubbning i den beständiga besittningsrätt, som blifvit Gyllensvärdska arfvingarne förunnad; och hade Kongl. Majit derjemte i Nåder tillåtit, det Ollestad med tillhörande hemman och lägenheter finge under skattemanna-riitt upplåtas den eller dem af Gyllensvärds arfvingar, som deraf vore lagliga innehafvare.
»Det står en söndrig fogelbur uppe på vinden; den kan du ha honom i.» »Tack», kom det framhviskadt. »Berta, vill du lysa mig med lyktan, så kunna vi gå upp och ta den strax», sade Nils. Och Berta var ytterst beredvillig att följa med. När de voro gångna, klängde sig Lalla upp på bordet med armbågarne, sträckte fram halsen och betraktade ännu mer uppmärksamt sin egendom. Hon vågade knappast tro att denna riktigt lefvande lilla varelse var hennes, alldeles hennes egen. Detta var mer än sagor, ty sagorna hade aldrig någonting verkligt uti sig, och den här kunde hon ta på. Hvad han måste vara fin och slät. Ännu finare än kattungarne. Och så var han hennes. Ingen menniska skulle dränka honom. Kattungar dränker man, men inte ekorrar. Hon stod der likväl så förstenadt allvarlig i all sin glädje. Ty detta var så otroligt. Hon var så ängsligt glad. Detta var för mycket. Det kunde aldrig sluta väl. — Åh! Men om det kunde! — Om hon kunde få ha honom! Med sin vanliga högtidlighet sträckte hon fram sitt pekfinger och strök honom pröfvande öfver pannan, midt emellan de uppstående öronen. Han gaf till ett vredgadt skrik med sin svaga lilla röst och flyttade sig hastigt åt sidan, förnärmad öfver en sådan närgångenhet. Han hade fått nötskalet midt itu, kastat det bort, och mumsade nu på kärnan, snurrande den rundt och rundt som om han vore en riktig liten konstsvarfvare. Hon hade känt att han var fin, – finare än det finaste silke. Och varm. Hur månne det kunde vara att stryka honom på ryggen? Hon stack långsamt ned sin hand i byttan och sökte utföra manövern. Men Kurre gjorde ännu en vändning, lika snabb som den första, och undanbad sig med ett harmfullt litet rop all dylik förtrolighet. Så lätt och behändig han var! Åh, att få taga honom intill sig och stryka honom! Hon stack ännu en gång ned sin hand och grep om hela hans lilla person. Liten som han var, visste han dock att vara herre i sitt hus: han böjde sig ned och bet henne i fingret, och hon drog skamflat handen till sig, som om hon fått en välförtjent tillrättavisning.
St» lagda grunder för dispositionen och förvaltningen af Kronans Fastigheter i allmänhet, icke kunnat bifalla, att de ifrågavarande Lägenheterne, på sätt hegardt blifvit, Kronan afhändas, beslutat, att, såsom en lämplig uppmuntran åt Majoren v. Steijern, han och hans rätts innehafvare tillerkännes den förmon, att, vid utgången af nuvarande arrende af Starby Kungsgård, tillgodonjuta en förlängning i Contractet derom på lo år, och således, under berörde tid, hela Kungsgården jemte de ifrågavarande Lägenheterne, Walla-Slätten och Herrsjö-Ängen, ytterligare, under lika vilkor som nu, odelade innehafva och begagna; vid hvilken upplåtelse i Öfrigt hör iakttagas de säkerhetsmått, som, vid bortarrenderandet af Kronans Fastigheter, i afseende på lagliga häfden, vården och skötseln deraf, vanligen ega rum; hvilket R. St. härigenom få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Uppl. o. gocik. hos Ridd. och Adeln d. 13 Jan. 1830. Preste-Ståndet d. 15 Borgare-Ståndet d. 15 Bonde-Ståndet d. 15 — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, med förslag till ändringar, dels i Concurslagen den Exp. Etsk. Förslag till und. Skrif v. Förordningen, den 22 Oct. samma är, om Edsformulair i Concursmål. S. A. K. Sedan inom samtlige RiksStånden motioner blifvit väckta om behofvet af åtskilliga jemkningar och förändringar i ConcursLagen, af den i3 Julii 1818, äfvensom i Kongl. Förordningen, den 22'October samma år, om Edsformuiair i Concursmål, så hafva R. St., efter noggrannt öfvervägande, ej mindre af hvad sålunda vid innevarande Riksmöte yrkadt blifvit, än hvad rörande samma ämnen redan vid i823 års Riksdag är vordet framställdt, nu beslutat att till Ed. Kongl. Majrls
Utskottet får på sådan grund tillstyrka, i likhet med hvad Motionairen hemställt, att, äfven under inträffande ledighet i ett Consistorielt Pastorat, förening om blifvande Pastors Presträttigheter må kunna' verkställas, i likhet med hvad Kongl. Kungörelsen den 5 April 1816, samt förklaringen den 12 November 1819, derom föreskrifva; hvarmed, och som någon Pastor då ännu icke vore tillsatt, det skulle åligga Consistorium, att för den blifvande Kyrkoherden utse en Fullmägtig, som hans rätt bevakar; Och borde, vid dessa föreningar, Församlingen uttryckligen kungöras, att ingen annan grund komma att gälla för rättigheternas utgörande, än den förening eller öfverenskommelse, som Kongl. Maj:t i Nåder efter redan stadgad ordning, på 25 eller 50 år, i detta hänseende fastställer. Och torde Piiksens Höglofl. Ständer hos Kongl. Majit hemställa, om utfärdande af en Nådig Författning, i likhet med hvad sålunda blifvit tillstyrkt och för reslaget. Hvilket dack allt, jemte flera Ledamöters särskildta Utlåtande, vördsamt Eesv. och Ekon. Utsk. Betänkanclen. 1229, unders tälles Riksens Höglofl. Ständers vi» dare ompröfning. Stockholm den 23 Aug. 1825. XJtdrag af Frotocollet, hållet uti Riksens Höglofl. Ständers Allmänna Besvärsoch Ekonomiljtskott den 23 Aug. 1823. S. D. Biskopen Herr Doctor af Wingård anförde: ”Sedan Höglofl.
Jag uppträder icke såsom någon anklagare; jag ämnar icke taga någons serskildta försvar; mitt föremål är att tala för rättvisan, för ordningen, samt för det verkeliga Statsintresse, som hvilar på ordning och rättvisa; eller lämpeligare sagt, jag önskar och eftersträfvar att kunna så tala. Jag Den lo Julii /, m. l6i Jag gör visserligen ali skyldig och förtjent lättvisa åt Constitutionsötskottets uppställning al dess ämne, dess pligter och verkningsförmåga. I vissa anförda grunder tillåter jig mig likväl att vara af annan mening; och skall framställs mina 6käl med all den anspråkslöshet, hvilken höfves i en så olika strid, sorn den emellan en enskild man och sjelfva samhällslagens organer. Ett ställe i Betänkandet ingermig likväl genast någon dristighet. Lagjiijtrångtn% heter det, långsynt i fm hänsyftning, in[kränkt och fparfam i Jorefkrifter, har lemnat mycket åt tolkningen aj Grundlagarnes örda lydelfe, likafom med uppfat, på det tillämpningen måtte inrättas efter tidernas fkick. Om med Lagstiftningens långsynthet menas Lagstiftarens förseende af fram* tiden, vet jag ej, om dess afsigt så egenteligen kunnat vara att lemna mycket åt ordalydelfem tolkning Hvar och en, vare sig Lagstiftare,Talare, Författare, är vanligtvis så klar och tydlig som han kan, och der behofvet af tolkning inträder, der, tror jag, Lagstiftarens förmåga att förese, hafva upphört. Lika litet kan jag tilltro honom uppfatet, att medgifva Lagbudens tillämpning efter tidernas fkick. Andra tider skola följa på våra; senare skiften på de närmast kommande; och någon gång måste det väl kunna hända, att delade intressen, eller enskilta afsigter, eller lättsinnighetens öfverilningar eller hämdlystnadens upplågande passioner sträckte tillämpningen vida längre än man nu kan föreställa sig. Likväl, då uti det Bil. till Ridd. o. Ad. Pr. VI. Band. 11 163 Den JO Julii f. m. anförda stället, tolkning tyckes vara medgifva, uppmuntrar det mig att äfven försöka min.
Skyldigheten att vara försedd med penningar på förfallotiden är visserligen enahanda äfven för deri skuld, som skall till viss man gäldas, men skillnaden är att gäldenären då vet tili hvem han har att erlägga betalning och således är oförhindrad att densamma genast fullgöra, så att penningarne icke behöfva för honom ligga ofruktbara; hvaremot sådan ränteförlust ej kan undvikas, då fråga är om löpande skuldebref enligt hvad bär ofvan är utredt. I fråga om gränserna emellan de förvaltande myndigheternas och domstolarnes behörighet hafva vid särskilda tillfällen i Högsta Domstolen blifvit meddelade beslut, hvilka synas påkalla en närmare granskning. Jag har att omförmäla två dylika fall, ett, der domaremakten synes mig hafva gjort intrång på den administrativa maktens område och ett annat, i - 70 — hvilket till de administrativa myndigheterne öfverlemnades en tvistefråga, hvars judiciella egenskap svårligen torde kunna bestridas. En kyrkoherde hade med ägaren till ett större gods inom församlingen träffat särskild öfverenskommelse om de grunder, hvarefter tionde och öfrige pastoralier från egendomen skulle utgå under kyrkoherdens tjenstetid. Sedan godsägaren allidit och några till egendomen hörande hemman blifvit af hans sterbhusdelägare till annan person försålde, instämde kyrkoherden den nya ägaren till Häradsrätt och yrkade, att den med förra ägaren träffade öfverenskommelsen måtte förklaras hafva upphört att gälla samt kyrkoherden berättigas att efter räkning på åkern utbekomma tionde af de ifrågavarande hemmanen. Detta påstående pröfvades af Underrätter och Hofrätt, hvilka deröfver meddelte skiljaktiga domslut. Först sedan saken blifvit af kyrkoherden dragen under Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, yppades tvifvel om domstols behörighet att afgöra tvisten, då Nedre Revisionen i sitt Betänkande hemställde, att enär fråga vore om bestämmande af den grund, hvarefter pastors rättigheter borde utgöras, men sådan fråga icke till domstols upptagande och pröfning hörde, Hofrättens och Underrätternes beslut måtte undanrödjas. Denna mening fann dock inom Högsta Domstolen understöd blott af en ledamot. De öfriga ansågo saken böra komma under pröfning och den blef äfven genom nådig
Domstolen yttrande, hvaraf den värde talaren upläst några rader, börjar nemi. sålunda: »utan att ingå i undersökning, huruvida icke stadgandet i 16 § lteg:sF:n, efter hvad förhandlingarna vid Grundlagarnas stiftande synas i viss mån föranleda, måhända egt utsträcktare syftning än stadgandets ordalydelse utmärker och lagskipningen sedermera deråt liäfdat» etc. Härigenom är ju tydligen uttryckt, att den mindre utsträckta syftning, som lagskipningen liäfdat åt denna grundlags-paragraf, utmärkes genom stadgandets ordalydelse. Det är om ordalydelsen jag talat, och jag har sagt, att den är tydlig deruti att den icke tillåter Svenska medborgare att öfvergå till främmande lära, samt att ledamöterna af Högsta Domstolen äfven medgifvit förhållandet vara sådant. Jag slutar med hvad jag förut yttrat, att jag önskar, det vi icke måtte qvarstå på samma ståndpunkt, utan medgifva öfvergång till alla i Riket tillåtna religions-samfund, samt uphäfva konventikelplakatet och tillåta lutherska lärans bekännare att sammankomma till hus-andakt, då oordningar derigenom icke åstadkommas. Men om detta tillåtes, bör det deremot förbjudas missionärer att upträda, än i den ena och än i den andra församlingen; såsom endast åstadkommande oredor, och derföre böra lekmän icke tillåtas att upträda, med mindre än att pastor i församlingen sådant medgifver.
Lades till handlingarna Bevillning'- UtfSKöttefs 3eh!'rö‘Sl '‘Bihr $8Elfhfdet lagda Mefttririal; i aniedöT Ag1'‘åf'9Jå9i marlimhéar, som blifvit gjorda vid Utskottets al, angående Sjötullens förhöjning. irfiH imsÄ ■ ; W1 igffbyr énfiH eoIeBfqf-qljF Vid förnyad föredragnifrgltrifÄllSgAljéi manna Besvärsoch Oecono<afifeUrsWotttitS den 27 Juli på Bordet lagda ftétätrkaj*déi, > i anledning afväekt fråga örbr återiippiifräA* de af 1754 Åra llandelslteglemeutev toba/. 3onelBJad gnetig» A nyo föredrogs oell bifölls étatsUtskottets, sedan den 17 Juli på Bordet ^vilande, Betänkande, i anledning Mattts Nådiga Proposition, ajh^^rtdétthhetalningen af de, efter Högstsalig Hennes Maj:t EnleDrottningen, för detta Kongl» Familier* i ar£ tillfallna summor. Den 51 Juli e. m. *555 Lades till handlingarna följande tvänne den 29 Juli på Bordet lagda Memorial från OeconomieUtskottet: licK Angående återremissen af Utskottets Betänkande om Gränseoch LandtTullsBevakningen. 2:0 Angående återremissen af Utskottens, .Betänkande, om förbud emot löpande ÄSöignationer. Upplästes Hans Kongl. Maj:tssamt Hans Kongl. Höghet Kronprinsens Nådiga svar till den Deputation, hvilken denna dag Uppvaktat Hans Maj:t samt Hans Kongl. Höghet, för att frambära Riksens Ständers Underdåniga tacksamhet för den utländska gäldens betalande. Hans Majit Konungens Svar.
Utskottet böra här redogöra så väl för den utgång, denna fråga då fick, som för hvad derutinnan sedermera, enligt det Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition bilagda protokoll öfver Justitie-Departements-ärenden af den 14 Oktober näsllidno år, förekommit. Vid sednaste Riksdag behagade nemligen Kongl. Maj:t uti Sin då adåtna Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof för Rikets Ständer frandägga förslag ej mindre till en i vissa delar förändrad organisation af Ilof-Rätlernes Ijenstemanna-personal, än ock till en nödig ansedd förbättring i aflöningen för densamma. Men, jemlikt underdånig skrifvelse den 22 September 1854, ansågo Rikets Ständer, att, innan lönebeloppen definitivt bestämdes, reglering af tjenstemännens och vaklbetjeningens sportler borde ega rum, och funno sig derföre, i saknad af en sådan sportel-reglering, icke kunna antaga Kongl. Maj:ts förslag i hvad det anginge förbättring af personalens lönevilkor; hvaremot Rikets Ständer, för detta ändamål och lill befrämjande i öfrigt af göromålens gång inom HofRätterne, ställde till Kongl. Maj:ts disposition under nu gällande stats-reglering, jemte förut anvisade 12,000 R:dr, dels af Kongl. Maj:t äskade 9,337 R:dr 40 sk., dels ock derutöfver ett särskildt reservations-anslag af 7,000 R:dr, allt banko, med underdånig anhållan, att Kongl. Maj:t täcktes låta verkställa en fullständig och i möjligaste måtto tillförlitlig utredning af förhållandet med sportlerno samt vid denna Riksdag, i sammanhang med den förnyade framställning i afseende på lönereglerin gen, hvilken Kongl. Maj:l kunde i Nåder finna för godt aflåta, jemväl meddela Rikets Ständer grunderne för den framtida fördelningen af sådana sportler, hvilka ansågos fortfarande böra bibehållas, äfvensom uppgift till hvad belopp dessa sportler kunde beräknas i medeltal uppgå för dem, som skulle deraf blifva delnktige.
Om enligt Fjerde Artikeln Räntegifware tillätes, at efter deras godtfinnande lösa RankeSpanmälen med penningar, blifwer följden nödwändigr den, at wid första utsigt til knapp störd fär Kronan ej någon Ränte-Spanmal. Nänregifwaren, sökande blott sin egen största winning, antingen säljer sin Säd der den bäst betalas, eller förwandlar den ril Bränwin. Det har derföre, enligt äldre Författningar, altid warit Kronans rätt, återhålla Afrad och Tionde in natura. At ärligen fastställa et nytt lösnings-pris för berörde Spanmäl, med lika afseende pa Kronans och Räntegifwares billiga fordran, blir en swar och granlaga befattning, wid hwars afgörande ^lag'sLin8-l)ireQions och Herrar Landshöfdingars meningar torde stundom blifwa nog stridiga, och et gemensamt bestut swärt at fatta. Osta torde lösnings-priser blifwa ringare än hwad Kronan sjelf sedan mäste gifwa ril erhållande af denna Säd, i stället för den saknade Ränte-Spanmalen, hwilket än mera mäste öka otilräckeligheten af Uphandlings-konden, och ftäga blir: om Spannemälen pä der sättet astid Den 15 Mars. 74I star ar erhålla til er för Kronans mänga behof rits räckeligt belopp? Hwad Utskotten föreslagit om Rånte-Spannemälens lösande med contant, kan således ej annat an förorsaka bade förluster, tidsspillan och stora olägenheter. Tillåtelsen för Ränregifware at fä lefverera sin Rante-Spanmal, L det Lil deras Hemman närmast belägne Lrono Magazin, torde stundom ädraga Kronan ökade transport-kostnader. Åtminstone bör den inskränkas inom hwarje Län. I annat fall skulle det kunna Åstadkomma mycken oreda wid Upbörden och försmara en nödig comroll pä sä wäl Räntegifware som bäa§ar.iu8-förwaltare
Aok. till Exp. Utsk. d. 19 Mars, kl. 11 f. m. Rikets Höglofl. Ständers Bevillnings-Utskotts Memorial, om antagande af trenne Canzlister utöfver den i Riksdags-Ordningens 24 §• bestämde personal. Bevillnings-Utskottet, som, med stöd af 24 §• Riksdags-Ordningen, antagit 3:ne Canzlister, hvilka, i egenskap af Notarier, på Utskottets 3:ne Afdelningar tjenstgöra, har, för göromålens behöriga och skyndsamma gång, funnit oundgängligen nödigt att, för närvarande och så länge behofvet sådant påkallar, använda biträde af ytterligare 3:ne Canzlister; och får, med anmälan häraf, Utskottet hos Rikets Höglofl. Ständer vördsamt anhålla, det Utskottet måtte tillåtas, utöfver den, jemlikt Riksdags-Ordningen, af Utskottet redan tillsatta Canzli-beljening, antaga 3:ne Canzlister med åtnjutande af arfvoden, den ena af dem från den i5 nästlidne Februari, och de 2lne öfrige från den i5 innevarande månad, ifrån hvilka tider de såsom extra biträden varit använde. Stockholm den 19 Mars i84o. Pä Höglofl. Ridderskapets och Adelns Ledamöters vägnar, Jacob Hamilton. På Högv. Preste-Ståndets Ledamöters Tagnar, C. N ordhammar. På Vallöf!. Borgare-Ståndets Ledamöters vägnar, M. Grapengiesser. På Hederv. Bonde-Ståndets Ledamöters vägnar, J. Olsson. G. M. Gyllenhoff. Bih. till R. St. Usta Haft. 1 5 Bevillnings-U Iskot tets Memorial, N.-o 2j och Betänkande, N.-o 3. Ank. till Exp. Utsk. den ig Mars, kl. n f. na. Memorial, om återlemnande af Johan Perssons från Upsala Län inom Hedervärda Bonde-Ståndet väckta motion angående besvär öfver Markegångs-Taxorna.
Det blifver således i följd häraf nästan en omöjlighet för delegarne att bedöma, om egograderingen är i alla delar rigtig och rättvis eller skäl finnas till missnöje dermed, förr än de nya skiftena blifvit utlagda och delegarne då komma i tillfälle att jemföra deras nya egolotler med Lagsamt Allm. Besa.- och Oecon.- Utshs Betänkande Nio 2/. 19 deni de förut haft; och dittills sakna de derföre i allmänhet skäl, att emot egograderingen göra anmärkningar. Finna de sig då vara lidande och ådagalägga att detta lidande är grundadt, huru skall det kunna afhjelpas, örn Taxerings-åtgärden är förut orubbligt fastställd? Också har erfarenheten visat, att oersättliga förluster för delegarne häraf uppstått. Om derföre jordegares rätt och säkerhet vid skiftet skall bevaras och lidande förekommas, är det oundgängligt, att en granskning må kunna ske al egotaxeringsåtgärden, sedan lotterna äro utlagda, och jordegare böra nu så mycket mera ega denna förmon, sedan beslutande-rätten rörande egograderingen blifvit öfverflyttad på Landtmätaren och gode männen, och ej tillhör, såsom förut, jordegarne, hvadan en stark control på de förre är nödig, att de med yttersta noggrannhet, omtanka och bemödande denna taxering verkställa, så att ändringar deri efteråt må kunna i möjligaste måtto förekommas; en omständighet, den de säkerligen icke bli så måne att uppfylla, om egograderingen göres till prasliminair-fråga. Vid storskiftena tillgick dessutom i förevarande ämne på enahanda sätt, som Skiftesstadgan medgifver; ty då klagomål anfördes vid domstol öfver lidande vid skiftet, och domstolen fann det ega grund, skedde jemkning i lotterna; och denna jemkning var i sjelfva verket icke annat än en jemkning i taxeringen. Allmänna Lagen, lika med äldre Skiftes-Författningar, öfverensstämmer ock i denna princip. Den förra säger i 1 Gap. 4 §•