Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För att således undvika ett långt och tröttande återupprepande af å ömse sidor anförda skäl, under de många och långa förhandlingar sorn rörande ifrågavarande hemman vid riksdagarne förevarit, och då frågan genom några modifikationer och förtydliganden uti det af Konungens Befallningshafvande i Hallands län, gemensamt med Biskopsembetet i Göteborgs stift, öfver Rikets sednast församlade Ständers, i skrifvelse af den 24 Oktober 1860, hos Kongl. Maj:t i underdånighet gjorda framställning om förändrade föreskrifters utfärdande i afseende å de såkallade Halländska kyrkohemmanen, dock med undantag af kyrkornes enskilda jordar och sådana hemman hvartill do kunna ega donationseller gåfvobref, den 2 September 1861 afgifna underdåniga utlåtande efter min förmening kan utan vidare omgång synas tillräckligt förberedd, för att omsider vinna ett af åboerne länge efterlängtadt och slutligt afgörande, har jag för min del ansett mig böra upptaga de i nämnda utlåtande uttalade åsigter såsom mina' egna, helst de utstaka en medelväg mellan rättigheter och skyldigheter å ömse sidor, som synes mig billig och antaglig, hvadan jag ock, i händelse nemligen Kongl. Majit icke skulle finna skäl bifalla ofvanäberopade Rikets Ständers skrifvelse, med stöd deraf får föreslå: l:o. Att en viss tid bestämmes, inom hvilken arrendatorerne eller åboerne, i fäll af befogenhet, må väcka fråga om huruvida hemmanet tillhör kyrkan eller kronan, och sedan afgjordt blifvit hvilka hemman äro kyrkans eller kronans, med åboskapet å dessa sednare bör förhållas såsom med vanliga kronohemman, kyrkan dock förbehållen den ränta hon egde, hvaremot med de hemman, som äro kyrkans eller tilldömas den, borde så förfaras, att Bilt. till B. St.
Lagen ej bör ändras derföre att bemärkelsen af Proprieborgen hittills varit sådan, heldst det just är det felaktiga af denna bemärkelse, sorn hör ändras; och då en Borgenär bibehåi - LngUtskoitets Betänka tiden, 1169 les vid rättigheten att företrädesvis hålla sig till Borgesmännens fasta och lösa egendom, samt att i häckte inmana Cautionisten, hör denna rättighet likväl icke kunna utöfvas förr, än rätte Gäldenären icke är tillgänglig inom Riket och således icke kan, med sin egen personliga frihets förlust, umgälla den förlust han ådragit sine Borgenärer, Med detta yttrande har Herr Tham j Wolrath, sig förenat samt anmärkt, att Lagen aldrig få verka retroactivt; att detta skäl äfven skall blifvit af Utskottet jiämndt, och att, ela man skrifver propriehorgen, man förskrifver ej blott sin Egendom utan äfven sin person; men att det är en annan fråga, om denna Lags upplnifvande kan verka för de skuldsedlar, som varit skrifne innan denna Lag utfärdas, hvilket icke lärer gå an, emedan den då vöre retroactiv, och att sådant ej hör hindra att besluta en Lagförändring på det sätt, att för alla sedlar, som äro ståhle till viss man eller Ordres, och äro utgifne efter den nya Lagens promulgerande, man ej får hålla sig till Cautionistens person så länge Låntagaren finnes i Riket; och Herr af Malmborg har med instämmande uti förberörde yttranden tillagt, att han under 42 års Domarebefattning haft ganska många tillfällen erfara huruledes nu varande stadgande om Löftesmäns ansvarighet boredt en mängd redliga medborgares ofärd och förstöring., då de, under välvillig enfalld och okunnighet om rätta betydelsen H7° ZrtgIJtskottets Ettånkandtn, af det ansvar de sig åtagit, borgat för sam* yetslöje Gäldenärer; hvarjemte Herr af Malmborg förmält sig hafva sett exempel derpå, att en vanartig och samvetslös
Då genom iakttagande af enahanda förfaringsoch beräkningssätt vid den inhemska bränvinstillverkningen större noggrannhet lärer kunna tillvägabringas, har Utskottet ansett det till en början böra medgifvas tillverkaren att begagna hvilketdera förfaringssätt han önskar, hvarföre äfven Utskottet, ehuru de närmare bestämmelserna härom tillhöra ordningsstadgan, i sitt förslag till 31 §, alternativt, intagit äfven vägning samt, till undvikande af detta uttrycks ständiga upprepande och då dessutom vägningen afser utrönandet af varans rymdmått, föreskrifvit, att hvad som är stadgadt om mätning af bränvin, äfven gäller vid vägning deraf; hvilket till bifall hemställes. § 43 (40). Till följd af det förslag, Utskottet härofvan under § 20 framställt angående en del af det tillverkade bränvinets uppläggande till Statens säkerhet för utbekommande af den tillverkningsafgift, som icke blifvit förskottsvis erlagd, har Utskottet funnit nödigt att till nu förevarande § foga ett särskildt stadgande i afseende å Kronans företrädesrätt till sålunda iörvaradt bränvin; hvilket torde godkännas. § 51 (48). Uti första momentet af denna § är stadgadt, att när förbrytelse mot denna författning åtalas, bränvinstillverkare eller distilleringsidkare skall ansvara för hustrus, barns, tjenstefolks och vid bränneriet anställde arbetares gerningar, ifall bötesansvar eller förlust af redskap eller tillverkad vara eller kärl, hvari den förvaras, ifrågakommer, ”derest icke omständigheterna visa, att förbrytelsen skett utan hans vetskap och vilja.” Då det emellertid skulle kunna inträffa, att någon vid bränneri eller distilleringsverk anställd person, antingen för åstadkommande af högre tillverkningsbelopp eller för att, af personlig ovänskap, tillskynda egaren obehag och förluster, företoge sig att, honom ovetande, rubba en försegling eller på annat sätt begå förbrytelse emot denna författning, synes förevarande stadgande lätt kunna, utan egarens förvållande, för honom medföra betydliga förluster, emedan det nemligen mången gång kan blifva omöjligt ådagalägga, att förbrytelsen skett utan hans vetskap.
Hittills har, mig veterligen, aldrig någon Biskop varit synlig i den långa raden af pensionärer å 9:de Hufvudtiteln, och jag tror derföre att man bör besinna sig mer än en gång innan man beträder denna bana, ty skulle detta Utskottets förslag nu af Ständerna bifallas, så är dermed dörren öppnad för hvilken som helst af det Högvördiga Ståndet, som anser det beqvämare att nedlägga embetet och erhålla af Staten |:delar af den innehafda lönen i pension, än att på gamla dagar sköta ett pastorat med eller utan biträde, och desse kunna vara ganska många. Man yttrade visserligen inom Utskottet, att detta blott skulle vara ett undantagsfall, och att någon ny väg derigenom icke skulle anses vara beträdd, men man hann icke längre än till 70:de punkten innan man redan var färdig att taga det andra steget, genom beviljande af pension äfven åt en Biskopinna, hvilket dock på Afdelningen med goda skäl blifvit afstyrkt. Då jag dessutom är öfvertygad derom, att Hernösands stift icke är utsatt för någon våda om det fortfarande bibehåller sin Biskop, hvilken ännu har så mycket Stats-Utskottets Utlåtande N:o 153. (Fortsättning.) 19 kroppsoch själskrafter qvar att han tror sig om att deltaga i riksdagsförhandlingarne, äfven inom Banko-Utskottet, och Biskopen sjelf troligen är mera betjent med att bibehålla hela sin innehafvande lön än att utbyta den emot den nu föreslagna pensionen, så hemställer jag vördsamt, att hvad Stats-Utskottet här föreslagit måtte af Rikets Ständer afslås.» Vid 53:dje punkten: (angående ifrågaställd pensionsförhöjning åt Grefve A. E. von Rosen.) Af Herr von Francken, G. TU.: »Stats-Utskottet har ej ansett sig kunna hos Rikets Ständer förorda det af Friherre Cederström föreslagna årliga tilläggsbelopp af 2,000 R:dr R:mt å den Öfversten m. m.
Sådant blir ej förhållandet om landlbosyslemet borttages och man inför det systeme, som är gällande i Tyskland, der en enda jordägare kan under eget bruk hafva 6, 7 ä 8 tusen tunni, jord, hvarpå vi redan se exempel i Skåne, der hela socknar skötas med statdrängar, för hvilka det är fullkomligt likgiltigt om det blir god eller dålig skord, emedan de ej hafva något tillfälle att i den lyckliga dagen, då arbetsförmågan ännu finnes, bereda något öfverskott för den tid, då denna förmåga försvinner. Det är genom frambringande af denna class och genom borttagande af den andra, som man skapar det förhållande af juridiska slafvar, hvarom man talade så mycket på förmiddagen, och hvilka äro så mycket olyckligare än andia slafvar, för hvilka namnet lifegen finnes, som desse sednare verkligen äga i lag stadgade rättigheter, under det de förre, sorn skyldra med namnet af Svenske medborgare, ej äga några rättigheter. Det var för att pålägga något band i detta hänseende, som mitt förslag har blifvit framstå!dt. Det är i allo obeskrifligt förmildradt, ty det lagger ej det ringaste hinder i vägen för den fria dispositionsrätten af egen jord; densamma är igenom detta förslag på intet sätt inskränkt. Det åsyftar endast att under vissa förhållanden till försörjningsskyIdighet binda en husbonde, sorn bortvräker en åbo ifrån torpet. Detta är likväl inskränkt till det fall alt åbon har setat der i så lång tid som 10 år. Denna tid är så lång, att 0111 husbonden hade haft anledn. till missnöje med torparen, så kunde handå hafva haft tillräckligt tillfälle alt göra sig af med honom. Vidare är detta stadgande föreslaget, under inskränkning till det förhållande, att torparen har minderåriga barn, och slutligen dertill att han kommer i den cathegori, som denna författning afser, d. v. s., att han kommer att ligga fattigvården till last. Ilär är af en värd ledamot anfördi ett exempel på huru uti en liten socken, derigenom alt en stor jordbrukare hade vidtagit detta systeme, 47 hushåll på en gång blefvo vräkta den lilla församlingens fattigvård till last.
Mörner i Jag yill blott hafva den äran tillägga, att iiråri den ort, hvarom nu är fråga, icke inkommit någon begäran om väg-attläggning , men val ont strömrensning ; oell, i fall på sätt jag förut nämnt* Calix Elf försattes i farbart skick) kunna de varor, orten har att afyttra, lätteligen transporteras ned på denna Eif; oberäknadt, att, då Torneå VElr ej ensamt tillhörer Sverige, det synes vara vida nyttigare, att begagna och främja varuförseln i^Calix Elf i -det inre af^ landet, än att inpå gränsen verkställa en kostsam väg-anläggning för samma ändamål» Herr Grefven och Lein dt Marskalken frågade , om Ridderskapet och Adelli ansåg OeconomieUtskottets Betänkande böra, i anledning utaf de af Herr Montgommerie gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja och Nej. I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af OeconomieUtskottets Betänkande, hvilken pro1 position med Ja besvarades) Föredrogs å nyo Stäts-Utsköttets den 29 sistledne Mars afgifne, samt den 3 dennes på bordet 'lagde Memorial N:o 76, innefattande hemställan att åtskilliga till StatsUtskottef remitterade Memorial måtte till det Särskildta Utskottets handläggning få öfverlemnas. Den 7 st pr il c, m, Herr von T/artmnnsclorJf, Auqust-. De lunnen, hvilka i StatsUtskotlets nu uppläste Memorial omtalas, angå ej blott frågor om reglering af vissa embeten och tjenster, sornenligt gillia föreskrifter tillhöra det Särskildta Utskottets handläggning; utan de angå äfven lönreglering för åtskillige Embetsverk eller vissa Tjenstemän; och i sådant afseende tillkommer det otvifvelaktigt StatsUtskottet att öfver dem meddela utlåtande. Så förhåller det sig till exempel med motionen om arfvodets förhöjning åt Ledamöterna i Rikets Allmänna Årenders Beredning.
Danviks Hospitals Direktion, uti hvars utlåtande Öfver-Ståthållare-Embetet instämt, har jemväl afstyrkt bifall lill samina framställning, under åberopande af de utaf Öfver-Läkaren vid Hospitalet uti afgifvet yttrande anförde skäl, som i medicinskt hänseende tala emot Rikets Ständers förslag, hvarjemte Direktionen särskildt fästat uppmärksamheten på svårigheten eller omöjligheten att under en strängare årstid, då fall af vansinnighet inträffa, genast kunna verkställa patienternas öfversändande till Upsala, äfvensom på de förökade kostnader, som för Danviks Hospital ovilkorligen skulle uppkomma, om berörde transporter samt patienternas nödvändiga beklädnad och vård un - 8 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 64. (ler forslandet skulle betalas af Hospitalets förut hårdt anlitade tillgångar. Öfver-Släthållare-Embetet, sora sålunda ansett det ständigt ökade behofvet af en lämplig sjukvårdsanstalt för vansinnige från Stockholm icke kunna på det af Rikets Ständer föreslagna sätt afhjelpas, har derefter uti underdånig skrifvelse den 10 sisllidne December anmält, att tillfälle nu yppat sig att få af enskild person för ett belopp af 35,000 R:dr inköpa en å Kungsholmen här vid hufvudstaden belägen egendom, bestående af två lägenheter, kallade Hedvigsberg och Conradsberg om 41 tunnlands och 12 kapplands rymd, hvilken egendom, enligt afgifne yttranden af General-Direktören Ekströmer samt Professoren >1. Huss, befinnes särdeles tjenlig för anläggning af en kurativ anstalt för vansinniga, i synnerhet om till egendomen kunde erhållas en mindre del af kronolägenheten Mariebergs egor, för att derigenom bereda tillfälle till den nuvarande körvägens förläggande på längre afstånd från inrättningen.
Det är blott bruket att skilja grafvarne från kyrkan, som förefaller mig motbjudande, ty äfven på landet har man gått så långt, att man blott för att få dem åtskilda, anlagt begrafningsplatser några steg från kyrkogården. Här åtminstone kan man ingen nytta hafva af att skilja dem åt och det är bedröfligt att se fördomen och modet utöfva inflytande på en sak, som borde anses vida höjd öfver deras domsrätt. Det förefaller mig derföre, som skulle man röfvat barnen från modren, då man skiljer åt dessa båda, ty kyrkan är ju den moder, som århundraden igenom troget bevakar de i grafvarne ljuft slumrande, trötta barnen, tills engång den kallanda rösten ljuder: ”statt upp, statt upp!” Med stilla, men djup sorg i hjertat satte sig Elisabeth på sina barns graf. Den låg invid stammen af en hundraårig lönn, blott prydd med ett enkelt jernkors, hvarpå de båda barnens namn, dödsoch födelseår stodo ristade. Rundtikring korset och trädet var torflagdt och sköna rosor och nejlikor prunkade på grafven, och invid trädstammen stod en liten bänk för den sörjande modren. Allt detta var Ferdinands verk, ett bevis på hans milda, uppoffrande tillgifvenhet. Bedröfvad satt Elisabeth på kyrkogården. Stora tårar perlade på hennes kinder, ty hjertat var så tungt och qvalfullt. Hon märkte ej, att kyrkogårdsporten öppnades och ett liktåg långsamt skred fram på den sandade gången, förrän den stannade just invid henne, der hon nu först varseblef en nyss öppnad graf. Den halfstora kistan, hvitmålad och enkel, med en liten grön krans på locket, ett bevis att en halfvuxen gosse här skulle slumra sin sista sömn, sattes vid klockornas högtidliga ljud sakta ned vid grafven, alla slöto en krets kring liket och se’n klockorna tystnat, uppstämde de med klara och milda röster: ”Med glädje och frid far jag nu hän.” Den milda upplyftande sången trängde lik balsam ned till Elisabeths hjerta och upptände der en klar hoppets lampa. De förtröstansfulla orden i den heliga sången väckte en ljuf rörelse, en rörelse af hopp, fröjd och tillit i hennes själ, som hon aldrig kännt för.
Han Tiar sett den i ett visst beroende af utländningen, men icke kan den gå under, för det man fäller flera djur o;h sofver mindre, för det man anstränger sina krafter till att fä mera tillgång att bättre lefva. Kati val försynen hafva en så inskränkt plan lör vårt jordiska lif? Sättom, att de fortskrida i sin Cultur. De inrätta Embetsman och handlande, för att lättas i egna näriDgar. De måste underhålla dem, men de böra ej kallas tarande medlemmar derföre, att de göra ett offer af sin naturliga frihet, att på ett enklare och mindre bekymmersamt sätt söka sin bergning, just för att befordra de andras näringsfång. Om, efter sakernas naturliga gång med handel och Cultur, Luren skulle sprida sig och medtaga en stor del af deras kostbara skinn, landets bästa product, är vä! sä mycket förloradt, då dess flera anskaffas? Kan någon menniskorace fritagas från dårskaper, och kunna väl dessa tillbakahållas tn?d magtspråk. Hvarje misshushållare straffar sig sjelf genom saknad njutning; och när Samojederne ej hafva skinn att lemna, så uppkörer utländsk införskrifni ig af sig sjelf. En öfverflödsförordning förändrar blott Öfverflödssättet, enligt 500 års inhemsk erfarenhet, och förmår likså litet hjelpa det onda, som den, gifven utan åsigt af Folkets lynne, förnärmar menskliga friheten, omtankan och idogheten, hvilka dock alltid öfverväga dårars rättelse.” Till dem, som åberopa Förfäders tarflighet, har jag blott ett par ord : 1:0 Atp de låtit bedraga sig af ett falskt Bes», och Ekon. Utsk. Eetänkandend 429 sken, och Icke nog åtskilja Öiverflöds Jätten. Död rika Enkefrun Ingebor Tott lät upplysa sitt eget rus» blott med en dank, man hort lät hela fastlagen dagligen brinna 1555 vaxljus i närmaste klosterkyrka. Konung Eric den helige späkte sin lekamen sned en Tagelskjorta. Här sparades alltså mycket Hollands lärft och kammarduk; men mer än hela Rikets besparing gick till Påfven i Rom. —•
Prct. t$47 och >848, 4 Sami. 1 Afd. 1 Haft. 3 18 Stals-Utskcttets Memorial, N.o 2. anslagen för försvarsverket till sjös (64 §•) anslaget till aflöning för styrelsen öfver allmänna vägoch vattenbyggnader samt rese-och undersoknings-kostnader för allmänna arbeten (65 §. l:a och 2:a morn.) dito till stipendier för civil-ingeniörs-elever samt 1845 och 1846 års anslag tilt arfvode för civil-ingeniörers undervisande vid Marieberg (65 §. 3:dje och 4:de mom.) af de för utdikningar och aftappningar af sanka tiakter och sjöar beviljade anslagsoch iånesummor (66 §.) af de för strömrensningar och smärre hamnbyggnader anslagne medel (67 §.) af anslaget för anläggning af nya samt förbättring och omläggning af gamla vägar (samma ans'aget för iståndsältande af broarne på deri, genom stora Kopparbergs, Gefleborgs och Jemtlands Län anlagda väg (68 dito för amortering af ett till Linköpings hamnbyggnad upptaget lån (69 §.) anslaget till hamnbyggnaden vid Lidköping (70 §.) statsbidraget till fullbordande af hamnbyggnaden vid Cimbritshamn (71 §.) af anslagsoch låne-summan för upprensning af farleden gegenom Söderhamns skärgård (72 §•) lånen för iståndsältande af hamnen vid Carlshamn samt en quaibyggnad, med mera, vid Sölvitsborg (73 §. l-.a och 2:a mom.) anslaget för boskapsskötselns uppmuntrande och befrämjande (77 §■ dito till slöjd-expositioner (78 §.) dito till ersättning för Kapiten-löjtnanten A.
När dertill kommer, att de frågor, som skola handläggas af Regerings-R:n äro af den beskaffenhet, att de fordra långt större erfarenhet och insigt i de administrativa ärenderna än i de flinthårda juridiska, sä är det desto nödvändigare att flera personer, som innehafva dessa kunskaper, sättas in uti Regerings-R:n, än att några domare dilkomma, hvilka visserligen ingalunda äro så qvalificerade, att de kunna döma i administrativa frågor. Den 2 Augusti. 9 Frih. Cederström: Om det vore fråga örn att bestämma, det alla ledamöterna i Regerings-rätten skulle hafva beklädt domare-embete, då medgifver jag, att de anmärkmr, som Hr Printzensköld framställt, skulle ega ganska mycken vigt och icke kunna jäfvas. Men om något sådant är nu icke fråga, utan frågan är derom, att inom ett antal af sju ledamöter endast två skulle hafva beklädt domare-embete. Detta tillägg har ett Stånd upställt såsom vilkor för sitt godkännande af förslaget. Vill man sjelfva saken och anser den nyttig, tror jag det icke vara skäl att för denna orsaks skull afslä ett Med-Ständs önskan. Jag finnér det dessutom icke så underligt, om personer skulle tillmäta Regeringsrätten större förtroende, i fall bland dess ledamöter befunno sig tvenne jurister, och detta just på grund af Hr Printzenskölds yttrande, att man bör ”laga efter lägenheten”. Detta kan nemi. visserligen i många fall vara ganska riktigt; men man får icke laga för mycket efter lägenheten och derigenom förlora den stränga juridiska rätten ur sigte. När fördenskull denna rätt kan göra sig hörd genom de ifrågavartde tvenne ledamöterna, så kan åtminstone icke jag hafva någonting emot den saken. Jag skulle visserligen icke sjelf hafva yrkat derpå; men när nu så skett, har jag för min del ingentig deremot, utan hemställer, det R. o. Ad. måtte bifalla Const.ötslcs hemställan. Hr Printzensköld:
St:s sida att tili K. M, ingå med underd. anhållan om nådigt meddelande af oeconomiska lagstadganden härför, så att Ständerna ensamt med beskattningen må hafva att sig befatta, synnerligen då alltsedan 1809 R, St. till Regeringen inkommit såväl med beskattningen å brännvinsbränningen., hvilken är deras uteslutande rätt, som med förslag till de af K. M. ensamt beroende oeconomiska föreskrifterna. När nu äfven riksdagen är så långt framskriden, torde det vara en skyldighet för R, St., på grund af den K, propos., att inkomma med förslag öfver det reglementariska. Jag lår i anledn. deraf, på sätt jag i mill reservation yrkat, begära, alt Utskm, på samma gång som de besvara denna älerrei Den 7 Juli f. m. miss ronde grunderna, äfven vilie inlemna ett särskildt betänk. med förslag till författningen och således äfven till allt det reglementariska, som i önskningsväg hos K. M. bör anmälas. Jag anhåller, att om någon af R. o. Ad, skulle vara af en motsatt tanka, han måtte uttrycka sin mening härom, på det att, om ingen det gör, Utskm må finna, huru allmän Ståndets önskan är i afseende på sättet förmålets slutliga behandling. Hr af Ekenstam; Att det nu ej rättvisligen kan mig tillvitas att vilja borttaga husbehofs-bränningsrättigheteirfrån jordbruket, måtte synas klart, då jag uti min reservation så ovilkorligen föreslagit dess bibehållande, att jag gjort mig besväret att utarbeta tabeller i detta afseende. Jag hai* blott velat bestrida, att den är ett jordbruket från urminnes tider tillhörande monopolium; jag har blott velat visa, att den magtägande, olikartade pluraliteten ryckt till sig, tid efter annan, de fördelar i detta afseende, som tillfälliga omständigheter kunnat medgifva. Aldrig har brännvinsnäringen utgjort, enligt bestående lag, någon corporations bestående monopolium.
Undertiden gick än den ena, än den andra in i moskén och gjorde sin bön. Slutligen kom en sheikh, en annan än gårdagens, och man visade honom något som jag skrifvit på en liten griffeltaflebit med en annan, och som de andra ej kunde läsa; men när sheikhen läste det, förundrade de sig högeligen öfver att jag kunde skrifva Arabiska. När sheikhen, hvars namn var Ibrahim, slutat sin bön, kom han ut, satte sig bredvid mig och började fråga mig allehanda samt slutligen examinera mig i Arabiska grammatiken; när jag svarade rätt på hans frågor, steg allas förundran högt och de skrattade högst roligt. Han frågade vidare hvad jag hade för Arabiska böcker, och då han hörde att jag äfven hade Koran, började han för de andra apostrofera sådana män, som lära oss otrogna deras grammatika och annat för pengar. Sedan blef tal om Mekka och de frågade, nästan med någon illslughet tycktes det mig, om jag varit der eller om jag tänkte mig dit, hvartill jag naturligtvis svarade nej. Men nu berättade en af sällskapet huruledes en kristen dock varit der, och man tycktes högeligen förarga sig deröfver. Sedan kom än vidare en sheikh dit, som var blind på båda ögonen och för öfrigt såg ut som en rätt dervish; han gjorde mig några frågor. Men ingen af dessa hade den huldhet och det milda väsende som moskéns egentliga sheikh, min gårdagsbekantskap. Ibrahim var dock en rolig man, något häftig, såsom han äfven talade mycket fort; hade för öfrigt mycket tycke i utseende och manér af sheikh Tantavi. Hela denna eftermiddag var mig af det högsta intresse, ehuru jag fann mig litet generad af att bli examinerad. Men för att lära sig ett språk är i sanning detta den bästa methoden. Sedan följde jag med Ibrahim till staden, der han gick in i en moské. Jag frågade äfven honom om han ville bli min lärare i Arabiskan, men han sade sig vara lärare i en skola och hela dagen upptagen der; bad mig derföre hellre gå till sheikhen i moskén. Gick på förmiddagen ut och spatserade genom en tullport till Pompeji pelare. Den förekom mig större än Kleopatras och i helt annan smak, alldeles rund med Jonisk kapitäl.