Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lärer äfven vara orsaken, hvar - Den i5 Augusti f. m. 33 hvarföre Konungens förste minister uppträder med försvar för cenlralsystemet, som kanhända är sammanbundet med Götha canal. Jag tillskrifver detta system den kraftige man, hvars mägtiga vilja så, ofta rönte framgång på detta rum. Jag tror, att denna ide' icke kunnat uppstå hos en militär, som dermed icke haft något annat ändamål, än blott försvaret. Jag är förekommen af Gr. Cronhjelm uti hvad han yttrat om befästandet af Stockholm, den vigtigaste punkten inom Scandinavien och möjligtvis inom hela Europa, i förhållande till öfriga magter. Jag kan icke fatta, att man så helt och hållet synes förbise dessa förhållanden, då man söker betrygga oss genom uppbyggandet af en fästning i hjerta t af Riket, till hvars fullbordande likväl, efter min öfvertygelse, ännu fordras flera millioner. Jag har haft tillfälle att se planen för denna fästning och tror, att jag icke mycket misstager mig, då jag säger, att till dess fullbordande ännu fordras flera millioner. Lyckligt vore, om blott hälften af den summan vore använd för befästandet af Stockholms avenuer, helst från sjösidan. Jag vill med Hr Gr. af Wetterstedt erkänna, att bevärtssystemet vunnit Regeringens stora uppmärksamhet; men jag kan icke erkänna, att allt blifvit gjordt för att befordra detsamma. Jag trort värtom, att man gjort för litet för detta system, men att man gjort allt för att fullkomna den stående armeen, hvilket dock måste stadna vid försök, emedan Sverige icke har krafter att underhålla en stående arme' af den närvar, numerären, så exercerad, som fordras för att utgöra en stam. Man har låtit beväringens danande bero på ren hazard och det öfverdrifna anspråk, man haft på ett nitiskt befäl inom Svenska armeen. Jag kan ej undgå att nämna, att det öfverstigit allt, hvad man kunnat vänta sig, och att exemplen i detta fall äro högst tillfredsställande, hvilket likväl icke bevisar mycket till administrationens fördel, emedan militärbefälet äfven med mindre hade kunnat anses fullgöra sina pligter.
Herr Danchvardt, Magnus Georg, uppläste följande; Det Betänkande, rörande Agodelnings-1 Bätters inrättning för upptagande af skiftes, mål, hvilket sammansatta Bagoch OeconomieUtskotten afgifvit, instämmer i hufvudsaken med Riksens Ständers vid sista Riksdagen i ämnet fattade beslut; men innehåller derjemte tvänne tillägg, i afseende på sättet dels för EgodelnirigsDomares tillsättande, och dels för verkställde skiftens fastställande, hvilka efter 46a Den 30 September e. m. min tania "ätö mindre lämplige, och hvarföre jag anhåller, att derå få fästa Höglofl. Ridderskapets och Ådelnä Uppmärksamhet»' Ändamålet med inrättning af Egodelnings* Rätter är, att skiftesmålen blifva med skyndsamhet och med minsta möjliga kostnad behandlade af Domare, sorn, jemte'lagkunskap, äger nödig kännedom i ^Landthushållning. Detta ändamål vinnes, efter min tanka, icke’ genom Utskottens förslag, att Ordföranden i ÉgodelningsRätten skall utnämnas för ett visst Disfrict, och jemte Eedamöterne i Rätten, under åtnjutande af tractamente och resekostnader, sammanträda på stället, antingen saken érfordrar besiktning eller ej. Ju större Districfet vore, desto större blefve ock resekostnaderne. De skulle möjligen kunna blifva så betydlige, att sådant på skiftes-verkets fortgång kunde hafva skadlig inflytelse, och inrättningen af EgodelningsRätter derigenom erhålla en mot afsigten stridig verkan. Det synes äfven vara mycket tvifvel underkast adt, huruvida inom ett lämpligt District en sådan person, sorn Utskottet föreslagit, allestädes må kunna till Ordförande i ÉgodelningsEätten erhållas, och hvilken mot den, på det hela tagit, ringa inkomst, söm dermed körnme att åtfölja, skulle vilja en sådan befattning sig åtaga. Icke eller synes det vara lämpligt, att den ena Domstolen skulle profva ett verkställdt skifte, och den andra sedan derå meddela fastställelsen.
— Akt dcrwid afsigten icke wa« rit nägon särdeles inkomst för Skogarnes nyttjande utan fast mera Bergs-Brukens ständiga widmagthällande, säsom hwarigenom en rikedom ärligen till vägra millioner utur jorden här i Landet uppbringades, och Kongl. Majit och Kronan en ansenlig och säker indrägt tillföll i tionde, Hammarskatten, Tullen och flera dylika af Bergs-Werken gäende utstylder, ej till förtigande att mänga tusende menniffor med arbete tvid Bergverken samt allmogen uti ätstillige Län dymedelst - Den 4 Gclober. 1ZO5 medelst hade deras förnämsta näringsmedel^!- förtjenst till Krono - Utlagors presterande, älwen som -andelenförkofring hwarpä Bruksrörelsers widmagthällande mycket deroddc, utlät stg Bergscollegium: som ägarne af de Bruk hwilka sätt tilldelning af sädane Rccognitions-Skogar redan pä god tro sutto i posscsston af dem, emot ofwannämnde en gäng faststälde örliga afgift, Kongl. Bergs» Collkgium för befi del icke kunde tillstyrka, att samma Skogs , Recognition mätte förhöjas, hälst som Irrnwerkcn wid dä warande löga Stångjerns pris, af den alt för högt upstegna dyrbeten pä spannemäl och andra vumgängelige waror ändä hade nog dryg känning. Riksens
Om UnderStyrelsen slutligen verkställer ett sådant beslut, hvem är då den brottslige? Styrelsen, som våldför både menskliga och medborgerliga rättigheter, eller tjenstemannen, som försvarar dem ? Don 16 November. 485 jo, tjenst.emannen, icke derför att han blifvit beträdd med någon lagöfverträdelse, ty denna småsak kommer vid pröfningen af målet icke i fråga, utan derföre, att aktningen mot Styrelsen skulle lida, säger man, om Styrelsen skulle få orätt, liksom aktningen mot förmän uprätthålles genom väld och orättvisor, — jag tror effekten blifver motsatsen, med undantag måhända i det himmelska riket. Enligt min öfvertygelse är enda och rätta vägen för att åtnjuta tillbörligt anseende, att man sjelf har aktning för andras rätt. Likasom man i den stora politiska verlden då man vill bilda opinionen för någon viss idée, inpräglar vissa efifektrika fraser så länge, till dess de lördomnat den sjelfständiga eftertankan, så framkastar man i Banken, vid sådana frågor, som den här ofvan antydda, det för hvarje mnktälskande myndighet fasaväckande ordet olydnad. Jag förmodar att vid behandlingen af min motion, detta elektriserande ord ljudat i Utsk:s öron, och Utsk. af denna orsak icke kunnat lyssna till ett annat ord som heter räll. Jag menar juridiskt rätt, enär detta, efter mitt förmenande, är den enda måttstock, hvarefter Bankens Styrelser likasom alla andra myndigheter, eger att möta sina beslut. Då en person emottager en befattning, som är förenad med upbörd, så har han, så att säga, pantsatt sin personliga frihet, sin heder och sin framtida välfärd, och ofta andras. Ar det då icke hans oafvisliga rätt, att få tillgodonjuta de garantier, hvarunder han emottagit ett så äfventyrligt kall?
Samlade på ruinerna af deras förra boningar, bedröfvade, men cj modfällda, öfverenskommo stadens invånare genast, i anledning af mitt derom gjorda förslag, att vid stadens återuppbyggande följa en förbättrad plan genom tomternas ökande med en nystadsandel, de gamla gatornas utvidgande samt nya gators och öppna platsers anläggande m. m.; hvarjemte de beslöto, alt endast provisionella byggnader skulle få uppföras, intilldess tomteoch gaturegleringen på sådant sätt skett, samt plancharta blifvit upprättad och hunnit vinna K. M:s nåd. stadfästelse. Naturligtvis kunde detta allt icke verkställas så hastigt, att ju icke större delen af invånarne nödgades förse sig med provisionella boningar, bodar och verkstäder, hvarigenom en särskild betydlig kostnad dem åbragtes; och då sedermera alla, som förmådde, skulle ordentligen återuppbygga sina hus samt arbetena för stadens nya planläggning tillika bedrifvas, stegrades både materialier och arbetslöner utöfver vanligheten , så att de nybyggda husen i allmänhet stå ägarne ganska högt i kostnadsvärde. Visserligen är det sannt och förvaras i tacksamt minne hos stadens idoga och omtänksamma invånare, att deras bemödanden härvid kraftigt understöddes af H. M. Konungens nåd. frikostighet, R. St:s utmärkta välvilja och enskilda medborgares gifmildhet; men olyckan var alltför stor att kunna snart botas, och följderna deraf trycka således ännu ganska hårdt, hvilket jag, med närmare kännedom af invånarnes ställning, kan och bör vitsorda.
St. redan beslutat i afseende på saken eller utlåningen , att i bancoreglementet i stället för 35 § i 4 art:s 4 afdeln., som i i83o års reglemente lyder: ”Hvar och en i Sverige bosatt och under Svenska lagarna lydande medborgare anses berättigad att af fastighetsfonden etc.’’ måtte stadgas: Af de sålunda för fa st ig h etsi n t ec k ni n ga r å landet afsatta 84 proc. kunna endast de af Sveriges allmoge blifva delaktiga, hvilkas hemmansdelar icke uppgå till 10,000 r:dr b:co eller deröfver. samt då för öfrigt den erbjudna panten finnes med fö r fat tn inga ma enlig och innebär för Banken nödig säkerhet. Åtskilligt kunde vara nödigt tillägga i denna motion rör:de fördelningen länen emedan, som är till den grad olika, att Östergöthland ensamt har nära en million, som är circa en fjerdedel af hela den gamla lånefonden; men om principen godkännes, kan sådant ske i BancoUtsk., dit jag anhåller att motionen mätte remitteras och der den icke kan väcka ringaste uppehåll i det snart färdiga reglementet, såvida icke motionen får dela samma öde med de öfriga, jag vid denna riksdag väckt, att före remissen onödigt uppehållas. Osannolikt är icke, att sådant äfven med denna sker, och jag vill derföre på förhand hafva det anmärkt, enär det från ett annat håll offentligen kan sägas, att jag såsom ordförande 1 BancoUtsk. medverkat till riksdagens förlängande, då jag deremot af alla krafter sökt påskynda ärendernas gång. Den 12 Februari f. m. För dem åter, som, du motiverna till motionen uro uttalade, vilja anse den såsom ett otillåtet medel att vinna sina afsigter hos det Hederv. BondeSt. i lånefrågan, får jag äfven på förhand svara, att jag ämnar alltid löija en lika öppen politik, som häruti kan framlysa, och att jag icke kan fatta möjligheten att leda Sveriges fyrdelade folk till några goda gemensamma resultater annorlunda än genom inbördes jemnkniogar och medgifvanden.
I afseende på Convoij-medlens beskaffenhet och sättet huru Riksens Ständers gransknings-rätt uppkommit, utbeder jag mig således få upplysa: att, enligt Riksené Ständers skrif. Veise till Kongl. Maj:t af den :g September 1725, borde den så kallade extra Licenten ■’ eller Convoij-medlen icke betragtas annorledes rän såsom en del af Tull-tägten, och räkenskaperna insändas till Kammar-Collegium såsom andra redogörelser för Stats-medel, Utom det, att de Handlande förbehöllo sig, att, nar de det åstundade, få efterse huru medlen blifvit använde, borde Riksens Ständer pä. hvarje Riksdag om administrationen underrättas. Ständerne betingade sig således vid sjelfva början af Convoij-Corn missariatets tillvarelse, den ifrågavarande granskningsrätten, hvilken sedermera under envålds-tiden kommit ur utöfning. Den värde Ledamoten, som nu bestrider ifrågavarande rättighet, har sjelf nämt huruledes Convoij-Commissariatet för en tid var upphäfvet. Under densamma ingingo Convoijmedlen till Stats-Contoiret som fick penningebestyret, och de öfrige förrättningarne besörjdes af serskildta Comitterade. Men det bar sig icke att således söndra verkställighets-åtgärderna från medels-förvaltningen, och Commissariatet mäste åter upprättas. Hade det likväl burit sig, eller StatsContoiret tillika med penninge - 234 Den 6 Martil. förvaltningen afven fått den öfriga, liksom Commissariatet fick, så granskade nu, utan gensägelse, Riksens Ständers Revisorer redovisningen för Convoij-medlen, så väl som för de öfriga, Slats-Contoiret har om händer. Det är saledes en tillfällig händelse, ej något grundeligt skäl, som gör att granskningen icke äger rum. Friherre Lagerbjelke har yttrat, att Kammar-Rätten granskade Convoij-Commissariatets räkenskaper ej blott till ziffran, utan äfven till dispositionen.
Det remitterade transsumtet af Rikets Ständers Revisorers berättelse bifogas härjemte i underdånighet; och framhärda Stats-kontoret och Bergs-kollegium med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majtts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, GEORG ULFSPARRE. F. A. BERNDES. ADOLF HALLGREN. TH. NYSTRÖM. Referent. J. O. MYRBERG. G. W. af DONNER. Stockholm den 23 Januari 1854. L. S. J. A. Jädrén. Kongl. Götha Hofrätts underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers anmärkning vid bemälte Hofrätts expensmedels-räkningar för åren 1850 och 1851. Stormäktigste Allernådigste Konung! Det underdåniga utlåtande, Hofrätten hör afgifva med anledning af Eders Kongl. Majtts, den 3:dje i denna månad aflåtna, nådiga remiss å Rikets sednast församlade Revisorers, vid granskningen af denna Hofrätts expensmedels-räkningar för åren 1850 och 1851, framställde anmärkning derom, att till inköp af här hehöfligt silke blifvit — 223 — utgifna icke mindre, än 249 Rdr 16 sk. det förra och 182
Spröt. 1856-1857 l:fla ©ami. 2:a Stfb. 8 SSerättetfe om t) m a b i 9?ifet ocf) befrt färbiga betta år ort) be öfriga tibigt näfta mår. $e fmåra arbeten, font på 11 ferffitba (latten förefommit uttneb flera infjöar å bettna lis ilie, äro nu, ttteb uubantag af 3, fultborbabe, fymarmib öfmer 6,000 fitbiffatnnar berg blifmit bortfprängba. 9färntajl ©ödeborg är banan uitber futlborbau på 1} milé tängb, ort) 2 tofomotioer anmänbaö bags ligett för befi fomplettering. 9iaitrt tneb ti((t)örtgt)eter äro aitffaffabe för t)eta bett påbörjabe tättgbeit bana fallit åtffitliga madunbetar titt merfjläbertta från ©itgtaitb itiförfftjftta. Sofontotmer ort) magnar äro lifatebeö t)är aitffaffabe för en baita af 10 mit. ®et torbe funna antagart fåfottt temtigeu fäfert, att me(lra (lants banan på 9s ntitrt (ättgb, etter från ®ötf)eborg titt grättfett mot 0faras borgrt tält, ort) fobra (lautbauait från SJfatmö titt 8unb, lA mit, mib 1837 år (tut äro öppnabe för traftfen, ort) fåtebert nära 11 mit fulls borbabe ttteb be af Olifetrt ©tänber anjlagtte feni uti((iotter 9t:br battfo.
Summa R:dr 745,334. — ( 24 ) d) att, genast vid hvarje års början, den andre femtedelen af års-anslaget skall Canal-Directionen till-, liandahållas. e) att, utaf återstoden af års-anslaget, första hälften må utbetalas, så snart Banco-Fullmägtige, efter årligen förrättad inspection af arbets-förvallningen och revisionen af Räkenskaperne för det näst föregående året, meddelat Fullmägtige i Riksgäld&Contoret underrättelse om förhållandet, och intygat, att för utbetalningen något hinder icke uppstår; men den andra och sista hälften ej förr, än Bolaget uti BiksgäldsC.ontoret. gjort den för året föreskrifna insättningen; f) att, om Revisionen för år 1831 vittsordar ali anledning vara, det Canal-arbetet så kunde fortskyndas, att Canalen, redan år i83a, kunde blifva öppnad och fullt segelfärdig ända till Östersjön, jemväl hela anslaget för år »833; må i832, så snart den för året. föreskrifne insättning blifvit fullgjord, Canal-Directionen tillhandahållas; g) att uppsigten och qontrollen öfver användandet af detta Statens nya bidrag till Canal-arbetet. skall fortfarande tillhöra Rikets Ständers Banco-Fullmägtige; h) att en af Banco-Fullmägtige vald Ledamot må, å Bankens vägnar, deltaga i. Canal-Directionen, hvartill nytt val hvarje år skall anställas, dervid den förut varande
Inom Preste-Stån del, af Doctor Heurlin, sorn, på hufvudsakligen enahanda grunder med de ofvan anförde, föreslagit, att, i händelse årliga anslaget för Beväringens beklädnad skulle befinnas otillräckligt, Kongl. Maj:t måtte vara oförhindrad att, för berörde ändamål, använda af reservförrådens beklädnads-materialier ett belopp, högst motsvararande de, enligt hvad ofvan är an tyd t, af förstärkta Stats-Utskottet afslague 54,000 R:dr;ocfi har Doctor Heurlinsåsom skäl för denna hemställan, andragit: att den hittills varande brist på munderingar orsakat, d t Beväringens våpenöfningar de senare åren blifvit till större elter mindre del inställde, så alt en lief class Beväring icke kunnat på en gång öfvas; att denna brist på munderingar måste, i saknad af disponible medel, årligen tilltaga, hvaraf följde ännu större inskränkningar uti Beväringens vapenöfningar; att, då det ofta blifvit sagdt, att Nationalförsvaret förnämligast grundur sig på Beväringen, dess öfningar snarare borde utvidgas än inskränkas; samt att fäderneslandets söner, som nu villigt samlas till dessa öfningsmöten, skulle, i händelse de blifva sällsyntare, för deni förlora håg och lust. I öfrigt har Doctor Heurlin, anfört, att Stats-Utskottets af Rikets Ständer bifallna förslag, att åt de Beväringsskyldige må öfvei lemnäs valet att sjelfva, mot ersättning och på en slags passevolance, anskaffa sina beklädnadspersedlar, skulle, i fall Rikets Ständer icke för detsammas verkställande anvisa medel eller andra utvägar, ej blifva ""realisabelt,” samt den underdåniga skrifvelsen derom komma att innefatta en uppenbar motsägelse.
Häremot vill jag erinra, att här är fråga endast om kyrkans yttre form, hennes ekonomi i detta ords vidsträcktaste bemärkelse, och alt staten redan tagit detta om hand och fortfarande lärer göra det. Statens och kyrkans sönderbrytande från hvarandra vill jag ingalunda förorda, lika litet som deras sammanblandning, men jag kan ingalunda godkänna den sats, hvilken innehålles i den berömde skalden Franzéns såsom måtto å en skrift begagnade bild, ali föreningen emellan kyrka och stat skulle vara ett äktenskap, ty kyrkan har blott en brudgum; ingår hon i annat äktenskap, så begår hon tvegifte. Hr von Hartmansdorff: Frågan om sammanblandning af kyrkans och statens angelägenheter genom det af mig föreslagna Kolhra vill jag något vidröra. För den, som vill försöka, att åtskilja kyrkan och slaten, utan att uplösa samhället, är det lika omöjligt, som att skilja själ och kropp, utan att menniskan dör. Om vi betrakta hvilket föremål som helst, t. ex. en kyrkobyggnad, som väl erkännes för en kyrklig angelägenhet, så mäste Konsistorium jemte den verldsliga Landshöfd:n, och i fråga om bidragen det verldsliga Kammar-Kolbm, äfven befatta sig dermed. Ar det håga om presterskapets aflöning, sä är förhållandet enahanda och likaså i hvilken riktning man vänder sig. Antingen man har ett kolhm eller en byrå, sä är del förgäfves att söka åtskilja, hvad som icke kan söndras, och att vilja bevisa, att man genom den föreslagna förei ningen skadar kyrkan. Sådant bör väl desto mindre kunna befaras, som den Konung, hvilken så att säga befästade den protestantiska kyrkan både i Sverige och hela verlden, han, som upoffrade sitt lif för denna kyrkas bestånd, är just den af våra regenter, som förnämligast påtänkt en sådan inrättning. Hans store Kansler, som efter Hans död hufvudsakligen fick bära regerings-bördan, fortsatte efter sin återkomst till Sverige, yrkandet på en dylik inrättnings vidtagande.
Öfver reqvirenternas namn, hvilka Lag-Utskoltels Betänkande, N;o 77. 9 hvilka för hvarje förrätlning skola i dagboken antecknas, upprätte notarien för hvarje år särskildt alfabetiskt regis er. Ej må notarien låta någon obehörig taga kännedom om hvad i denna dagbok antecknadt finnes. § 13. Öfver vexelprotester skall notarius publicus föra särskild, dagbok, som skall innehålld fullständig afskrift af protest-protokollet. Den dagbok skall hvarje köpman, som det äskar, förevisas. § 14. Hvarje notarius publicus skall hafva ett eget embets-sigiil, som, sedan det en gång är antaget, ej får vidare förändras. Det skall, jemte sinnebild efter val, innehålla notariens namn fullständigt utskrifvet. Alla af notarien utfärdade attester och expeditioner skola med aftryck af det sigill vara försedda. § 15. För hvarje år sände Rådhusrätten till notarius publicus ett exetrrplar af rent papper lill dagbok. Det exemplar läte Rätten genomdragas och med sitt sigill förvaras, teckne ock å framsidan huru många blad det exemplar innehåller. Vid slutet af hvarje år låte ock Rådhusrätten dagboken för det år af tvenne utsedde män genomses och med de i notarial-arkivet förvarade hufvudskrifter jemföras. § 16. Handling, som blifvit af part i notarial-arkivet deponerad för att hemlighållas, skall, sedan den blifvit med behörig påskrift försedd, under partens och notariens sigiller förvaras. Sidan handling får ej utan domstols laga kraft egande beslut till någon annan än deponenten utlernnas. § 17. Hvar och en skall, der han ej lag* förfall häfver, framställning, som till honom af notarius publicus göres, utan afbrott afhöra, och derpå lemna det svar, hvartill han sig befogad finner. § 18.
Denna öfvertygelse må nu vara falsk eiler sann, den finnes, och jag tror mig veta, att BondeSt:s sträfvande i denna syftning, är i icke obetydlig mån en följd af kommitenters påtryckning. En skalteförenkling utan detta vilkor skulle derföre med missnöje emottagas. Om deremot vilkoret upfylles, skulle allmän belåtenhet deraf blifva en följd. Om detta är sannt, är det då skäl ätt åt Förstärkta StatsUtskis lotto-spel öfverlemna frågans lösning? Om J der vinnen, hvad blefve deraf följden? Jo! att frågan kanske åter vid nästa Riksdag komme att uprifvas. Om J deremot tappen, och' detta är det troligaste, så skolén J inför nationen framträda såsom besegrade, i st. f. att Den 11 Augusti. 229 J nu, genomven obetydlig eftergift, kunnen tillvinna Eder dess odelade erkänsla. Hvad mig enskildt beträffar, har jag åt detta ämne egnat en icke obetydlig del af min Riksdags-verksamhet, och det är derföre naturligt, att jag lifligt önskar en sådan lösning af frågan, att beslutet må ega bestånd. Detta eger sällan eller aldrig rum, då, i en vital-fråga som denna, representationens ena hälft står i strid emot den andra. Det är blott 4 eller åtminstone 3 RiksStånds sammanstämmande beslut, som kan bereda en längre varaktighet. Jag tror derföre, att R. o. Ad. lika mycket af klokhet som af beredvillighet att gä det Stånds önskningar lill mötes, hvars intressen äro så nära förenade med våra, bör manas att antaga BondeSt:s inbjudning, och det är på grund deraf jag vördsamt anhåller om Hr Gr. o. Landlm:s propos., att Ståndet, med frånträdande af sitt förut fattade beslut, ville bifalla Statsr Utsk:s nu föredragna Betänk. Frih. Raab, Adam Christian: Då jag begärde ordet, skedde det straxt efter det Hr von Hartmansdorff yttrat sig.
Jag nödgas helt och hållet mot sätta mig Hr Hjärnes förslag att afhandla Betänk, i klump, emedan jag och många andra hafva ganska vigtiga anmärkmr att göra mot de serskilta §§:ne, hvarför jag begagnar mig af den rätt, som mig tillkommer enl. 54 § Riksd.Ordn. och anhåller att Betänk, mätte punktvis föredragas. Hr von Hartmansdorff, Aug.: Jag anhåller vördsamt, att Ståndet samt Hr Gr. o. Landtm, måtte godkänna det föredragningssätt, Frih. Raab föreslagit. Derigenom vinner man, hvad Hr Hjärne förklarat sig åsyfta, nemi., alt Ståndet först afhandlar grundsatserna för Betänk. Man blir då icke nödsakad att genast ingå i detaljer. Sådant kan ske sedermera. Hr Hjärnes hemställan, att antaga Betänk. i sin helhet, eller i klump, såsom den siste talaren yttrade, måste jag bestrida, helst i en fråga så vigtig som denna, på hvilken många menniskors välfärd beror. Enl. min tanke vidlåda detta Betänk. lie väsendlliga fel, hvilka jag längre fram skall anmärka. Ett gemensamt misstag beslår deri, att de åtgärder Utsk. föreslagit skulle åstadkomma ett hastigt och tvert afbrott från det sätt, hvarpå en stor del af Svenska medborgare hittills skött sin hushållning. Närman vill göra en stor förändring, skall man icke gå så våldsamt lill väga, alt man framkallar en ovilja, motverkande de framsteg 6 H. 26 402 Den 26 April f. m. man åsyftar. Att BondeSt., i allmänhet blifver missnöjd! med förändringen ; derom kan man vara förvissad. Om nämnde Stånd finner sig såsom jag befarar, blifva för bardt beskattadt, hvarom jag serskildt skall tala, när vi komma att vidröra frågan om redskapens afverkningsförmåga, så varder missnöjet så mycket större. Om bränvinsbränningen inställes, om skörden blir god och spannmålsprisen falla i landet, så skola herremännen i stor mängd finna sig i förlägenhet, och äfven blifva missnöjde med åtgärden.