Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att denna reglering icke låter verkställa sig på mindre än i5 å 20 år; Att den äfven då icke visar de påräknade resultaterne, utan troligen inom ganska kort tid, såsom omöjlig att realisera, öfverändakastas af kommande Ständer; Att löner ne, som nu visa på papperet ett ganska vackert utslag, icke uti verkligheten hinna på långt när till de utförde summorne; och slutligen att äfven hoppet, både om rättvisa utaf Nationen, och att någon gång uti en framtid få en plats, hvaraf man kan ega en sorts utkomst, till belöning för val uppfyllda pligter, är för alla Militärer helt och hållet försvunnet. Jag anhåller vördsamt, att dessa anmärkningar få åtfölja återremissen till StåtsUtskottet. Herr von Schantz, Jan, hade inlemna t följande, som upplästes: Af sjukdom hindrad, såväl att personligen kunna uttala hvad, efter mitt omdöme, linnes anmärkningsvärdt vid Höglofl. StatsUtskottets Utlåtande N:o i32, som att kunna detta fullständigt skriftligen uppfatta, får jag endast inskränka mig till den anhållan, att få förena mig med de Herrar Talare, hvilka yrkat återremiss af berörde Utlåtande, på grund af anmärkningar, att, i Den 3i Maji f. m. afseende på Utskottets förslag till lönereglering för Armeen, den saken icke blifvit så ordnad, att full tillgång lemnäs till bela beloppet af hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i detta ämne innefattar. Enskildt, i afseende å Smålands Kongl. HusarRegemente, får jag äran yttra, att då StatsUtskottet för detta Regemente afdragit 3,276 R:dr 32 sk. fränden summa af 41 R:dr 16 sk., som Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition å ny Stat för Regementet Nådigst föreslår; och Regementets närvarande tillgångar äro ungefärligen årligen (med den föränderlighet, som olika markegångar orsakat) 47»0^1 R;dr, hvaraf dock till Statsverket, General-FörrådsCassan, Wadstena Krigsmanshusoch MilitiaeBoställs-Cassan årligen ingå omkring 4.356
Uraktlåter han att sålunda derom underrätta; svare till skadan. 53 g. Finnes ej i nödfallsadress utmärkt af hvem den gifven är; gälle för den, som på grund deraf vexein godkänner, hvad om godkännande till heder i 51 och 52 §§ sägs. 54 g. Godkännes vexel efter nödfallsadress, eller till heder; håfven då innehafvaren och de öfverlåtare, som följa efter den, som adressen lemnat eller till hvars heder godkändet skett, ej rätt till återgångstalan för utebiifvet godkännande. 55 §. Vill den, som vägrat godkänna vexel, som å honom dragen är, densamma godkänna till heder för vexelgifvareri; vare lag, som i 30 § sägs. 56 S Hvar, som vexel godkänt efter thy i detta kap. sägs, stånde i lika ansvarighet, sorn annan godkännare efter vexelrätt, för vexelns betalning till innehafvaren och alla öfverlåtare, som följa efter den, på hvars anvisning eller till hvars heder han vexein godkänt, så framt vexein med förut upptagen protest honom till betalning företes inom tid, som i 58 § bestämmes. 57 §. Har vexel blifvit i laga tid protesterad, derföre att den, å hvilken vexein är dra - Laij-Utskottcts Betänkande, N'.o 39. 15 gen, ej betalt, stånde annan man fritt att, till heder för vexelgifvaren elier någon öfverlåtare, betalningen erlägga, der lian tillika ersätter de genom protesten tillkomna kostnader; oell varde den, till hvars heder betalningen sker, nämnd i det qvitto, som å vexeln tecknas. 58 §.
Jag får äran ge min öfvertygelse tillkänna, att 88 §. efter dess ordalydelse icke synes vara vidsträcktare, än alt Ständernes granskningsrätt af mellan Riksdagarne utkomna Lagförklaringar upphört, om den icke verkställes vid nästpåföljande Riksdag. Någon våda kan deraf icke uppstå, enär det blifvit serskildt anbefallt, att hvarje föredragande af en sådan Lagförklaring i JustitiasRevisionen skall låta öfverlemna ett exemplar deraf till Justitieombudsmannen, och dessa Lagförklaringar dessutom vanligen genom trycket utkomma. Skulle Justitieombudsmannen möjligen försumma att upptaga dem, hvilket jag icke ens anser tänkbart, så hafva likväl Rikets Ständer det correctif, att ifrån deras ConstitutionsUtskott få kännedom af, att sådane Lagförklaringar utkomma. Uti den Berättelse om hvad i RiksStyrelseri sig tilldragit, sorn Konungen låter vid Riksdagens början uppläsa, är alltid nämnt, att de Lagförklaringar, som blifvit utfärdade, skola blifva Rikets Ständer serskildt meddelade genom JustiliaeOmbudsmannen. Att sjelfva Författningarna der icke äro införde, sker icke Den 3 April, för att betaga Rikets Ständer någon granskningsrätt, ty lätt skulle deri kunna upprepas, hvari de bestå; utan det sker endast för att förekomma onödig vidlyftighet. Till svar å hvad Herr Cederschjöld behagat yttra, att det funnes en tid, derunder Lagförklaringar knnde utkomma och som icke. vore föresedcl i Regeringsformen, nemligen under en Riksdag, får jag äran nämna, att, så vidt mig är bekant, och jag under inin tjenstetid såsom Föredragande och JustitiaeCanzler haft tillfälle erfara, har alltid ansetts, att Lagförklaringar icke kunna meddelas under påstående Riksdag, utan att, i behof deraf, utgå de såsom af Konung och Ständer gemensamt stiftad Lag. Jag anhåller således om proposition till bifall å Betänkandet, Friherre Ehrenborgh: På sätt Herr Cederschjöld uppgifvit, innefattar 88:de §. verketigen t vänne slag af Lagförklaringar; det ena sådane, som gifvas under påstående Riksdag, det andra sådana, hvilka gifvas mellan Riksdagarna.
4 Sand. a A/d. löule Haft. 2 Statsoch Bevillnings-TJtskottens Betänkande, N.o 80, löning gifver anledning, eller utdragnings-stilen , onödiga uppskofs-ulsläg,. o. s. v., föreslagit, att Domare måtte erhålla en bestämd och så tillräcklig lön, att de kunde umbära utslagslösen, hvarigenom det för dem äfven skulle blifva af intresse både att befordra ärendena till skyndsamt slut och att med värma understödja inrättandet af Förliknings-Gomiteer, samt för betäckande af den utgift, som Stats-Cässan finge; tdl Domaies löner, vidkännas, och på det böjelsen för onödiga rättegångar ej skulle , genom expeditionslösens försvinnande, uppmuntras, tillika hemställt, ali stämplade pappersafgiften för rättegångshandlingar mätte, såsom i Kongl. Majrts Ganzli redan eger rum, förhöjas till ett emot den nu utgående expeditionslösen svarande belopp; och 3:o Fredric von Zweigbergk från Skaraborgs Län, sorn, med afseende dels derå, att hvarje förenkling i Slats-administralionen , genom minskning af
Nu frågar jag, om icke den-stad som införskrifver en mängd prima-lärft har mindre behof af tolags-afgifter för sin hamn än den, hvilken inför jern, men icke erhåller mera i tolag än den andra. 461 Den 22 Juli f. m. Häraf visar sig, att tolags-afgiften, som är bestämd efter varuvärdet, har afseende på beskaffenheten af de varor som importeras, och utgör en slags ersättning för den slitning städernas hamnar m. m. undergå genom varornas tyngd. Således är det en uppenbar orättvisa att gifva en stad tolag al 3 proc. utaf dess tullupbörd då den importerar i ganska ringa mängd varor af denna beskaffenhet, oell hvarigenom den förtjenar ända till 100 proc. af varans tullvärde. Grin liar också sagt, att tolagen verkar störande på trafiken, derföre att importören icke känner beloppet af de afgifter han måste betala. Till vederläggning häraf behöfver jag endast åberopa hvad jag förut sagt, nemi. att importören nog vet de afgifter, som läggas på varorna, dit de afsändas. Gr. af Ugglas har talat om olikheten emellan den Svenska och Norrska tulltaxan! Detta missförhållande önskar jag måtte afhjelpas, och om Norrska StorThinget aniagit Kommiterades i detta afseende afgifna förslag, skulle jag varit den första, som förordat åstadkommande af likhet i de båda Rikenas tulltaxor; men då det visat sig, att Norrska Stor Thinget sett mera på sitt lands enskilda fördel än fördelen af Norrska tulltaxans likhet med den Svenska, synes mig, som vi Svenskar icke hafva förpligtelse, att, för åstadkommande af likhet emellan de förenade Rikenas tulltaxor, nedsätta tullsatserne utöfver hvad Sveriges egen fördel klafver. Grin har äfven omtalat, hurusom man i följd af de höga tolagsafgifterne förtullat varor i Ystad i st. f. i Stockholm, dit varorna sedermera blifvit afförda. Huruvida den höga tolagen här i hufvudstaden varit orsaken till denna förtullning lemuar jag derhän.
Genom henne uppkommer allt oädelt lugn; all medelmåtta; all litenhet; godsinnad, men i följd af svagheten vanmäktig; hvadan den ock alltid låter sig lätt föras till det Sämre, och snart till det Sämsta; lätt till det Låga, snart nog till det Gemena. Sådana äro de båda falska rigtningar, hvilka tillsammans verka det Onda, det Fula. Gudaliknande deremot är den rigtning, hvari Kraften och Harmonien bevara syftemålet af sin ursprungliga förening. Men för alla dessa rigtningar har Menniskan inom sig en gemensam möjlighet gifven: i den allmänna grundförmåga af sjelf-förnimmelser och allt-förnimmelser, hvilken vi kalla Känsla. – Huru föga begriper man ännu Känslans väsende! Hon är, inom hvarje menniska, Naturen på ett särskildt vis menniskoblifven; hon är den hemlighetsfulla roten till hela det oslitliga samband af Naturlif och Menniskolif, hvarur allt slags personlig bestämbarhet och sjelfbestämning framgår, att utbilda sig i åtrå, begär, lidelse, föreställning, tanka, vilja. Ty ur Känslan, alltefter olika beskaffenheter af de anlag, som i henne till verksamhet väckas och vakna, utveckla sig olika sinneoch bildnings-mått, hvilka föranleda olika Grader af Kraftens och Harmoniens föreningar. Dessa grader kunna således äga dels fullkomligare, dels ofullkomligare kretsar eller omfång; och dymedelst befinna sig i dels fjermare, dels närmare afstånd från det Mönster, som är de bägge principernas gudomliga Enhet och alla lifs-kretsars gudomliga Medelpunkt. I samma mån, som menniskan känner i en mindre eller lägre krets, är denna hennes känsla – och med detsamma hela hennes sinnes blick – skum för de större eller högre kretsarne, och skummast för den högsta; som är just sjelfva den sig evigt verkliggörande Ideen af det Hela, eller (med andra ord) just den i sjelfva verket allnärvarande Harmonien af Guds egen Varelse. I samma mån njuter hon ock litet – och möter lätteligen i allting strid, miss-stämmelse, ondt.
Uppl. ogodkänd hos Ridd. o. Ad. d, 5 Maji l8s?. Preste-Ståndet d. 7 — —• Borgare-Ståndet d. 7 —• — Bonde-Ståndet d. 1? Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse, angående Bonde-Ståndets rättighet att utse Ståndets Notarier vid Riksdagarna. S. A. K. Sedan hos Riksens Stander, vid 1817 och 1818 årens Urtima Riksdag, då varande ConstitutionsUtsköttet, i afgifvet betänkande, understöd! den af Utskottets ^Ledamöter utaf Bonde-Ståndet yttrade önskan, att detta Riks-Stånd, såsom berättigad t, enligt 24 §• Riksdags-Ordningen, att, roed undantag af Secreteraren, hvilken af Konungen utnämnes, efter eget val tillsätta Ståndets Canzlibetjening vid Riksdagarne, matte , genom Riksens Ständers samfällda bemedling, förhjelpas till ett obehindradt utöfvande i framtiden af en sådan rättighet ; men nämnde betänkande endast blifvit af Borgareoch Bonde-Stånden bifallet, 86 Underdåniga Skrifvelger. hvaremot Ridderskapet och Adeln samt PresteSiandet ansett ärnnet icke fordra någon åtgärd; sä och efter det E. K. M. godt funnit äfven för innevarande Riksdag i nåder utnämna BondeSiåiulets Notarier, har samma fråga åter blifvit f temål för Riksens nu församlade Ständers öfverläggninga r. Riksens Ständer, som funnit Bonde-Ståndets rättighet, att, med undantag af Secreteraren, hvilken af Konungen utnämnes, efter eget val tillsätta Ståndets Canzli-betjening vid Riksdagarne, vara uti 34 §. Riksdags-Ordningen uttryckligen medgifven, få fördenskuld hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, vid framdeles blifvande Riksdagar, meranärande Riks-Stånd matte af denna rättighet komina i obehindrad utöfning, och således ega att hädanefter äfven sina Notarier utse. Riksens Ständer framhärda etc.
Jag hemställer att dessa felaktigheter måtte rättas utan äterremiss, emedan de intet annat äro än felskrifningar, helst mina anmärkmr icke innebära förändringar i förut fattade beslut, utan tverlom rättelser till öfverensstämmelse dermed. Hr von Troil, Emil: Den sista af Hr von Hartmansdorffs anmärkmr äger visserligen sä lill vida sin riktighet, alt det star i den uppgift sorn kommit frän Const.Utsk.: ”Der första och andra underrätt finnes;” mea detta mätte vara tryckfel, emedan det ej är Svenska. Första och andra underrätt äro tillsammans två, och verbet bör derföre slå i pluralis. Hr von Hartmansdorff: Om ordet ”finnes” icke är Svenska, sä ligger felet hos Const.Utsk. af 1840 och 1841, som begagnat detsamma. Jag tror att Hr Troil var ledamot af nämnde Utsk. Hr von Troil: Del lärer icke vara så afgjordt, att felet ligger hos förra riksdagens Const.Utsk., eller hos den person som Hr von Hartmansdorff åsyftat. Möjlige i har felet uppkommit vid utskrifningen hos nnvar. Const.Utsk. Hr von Hartmansdorff: Jag anhåller alt Hr cret. måtte få uppläsa Consl.Ulsk:s betänk, för förliden riksdag, rör:de grundlagsförändringarne, hvilket betänk, jag med nuvar. Const.Utsk:s ordf. collationerat och der det står ”Annei.” Sedan till följe häraf undert. t. f. Ridd.secret. ur Const.Ulsk:s vid sisla riksdag i mein. N:o 77 afgifne förslag till ifrågavar. ändring af 5 § 6 mom.
När mor Malena senare på eftermiddagen, bort emot qvällen, kom för att fråga efter sin höna, var han emellertid morsk nog, stod på gården och rökade pipa. Först tittade mor Malena endast in om porten, och han låtsade icke se henne, utan stod stilla på den af en qvarnsten bildade förstugutrappan, betänkande sig på hvad han skulle säga. Mor Malena var lång och stor, men genom en ödets ironi råkade hon alltid få kjolar, som sytts till små fruntimmer, hvilket gjorde att de oftast släppte en half aln upp på benet. Och hvilka ben! Det fans hvarken vador eller smalben; de voro som timrade af godt virke, rakt upp och ned, utan onödiga grannlåter, bastanta att gå på, fast inte prydliga att se till. På afstånd såg det ut som om hon kom gående på styltor, i synnerhet som hennes träskor hade en för dem egendomlig form, uppslitna på klackarne ända ned till marken och ännu som nya vid tårna, som deraf kommo att stå högre, så att fotbladet fick utseendet af att helt enkelt vara ett stycke af benet, tillplattadt i hast och vikt efter behof, ingenting vidare, intet onödigt fjesk med vrist eller så. Nu kom hon in på gården. »Jag undrar om inte min höna har kommit hit in?» sade hon genom näsan med ett snärpande ljud, likt en ankas röst. När hon kände sig brydd, snärpte hon alltid värre än eljest. Nu först bevärdigades hon med en blick. »Jo, det har hon. Och jag har slagit benen af’na. Hon ligger der inne i risbunken, der kan I sjelf leta.» Mor Malena såg förstummad på honom ett ögonblick, det var nästan omöjligt att tro honom. Han stod likgiltigt qvar och rökte som förut, endast en skadeglad blick smög sig under hans halfsänkta ögonlock fram emot henne. Nu förstod hon. »Nej, har I ta’t lifvet, så kan I ta skrået mä», svarade hon derefter med smärtans oåtkomliga majestät och lemnade gården. Nu var tvistefröet borta, nu borde det vara fred i fattighuset, och fred var det, men det var en tungsinthetens ödsliga stiltje.
I sådant afseende må äfven omnämnas ett af några enskilta personer först öfverenskommet, men sedan af de fleste stadsboer biträdt gräfningsarbete i inloppet till staden. Omkring 700 drängeoch 75 ökedagsverken, 100 R:dr Banko i penningar och en mängd pålningsvirke, taget af stadens utmark, hafva dervid blifvit använde. Genom den märkliga ihärdighet, hvarmed detta företag blifvit understödt, har ock så mycket vunnits, att inloppet till staden, som förut gått i flera krökningar och så grundt, att, då sjövattnet icke ägt ovanlig höjd, inga andra farkoster än ökstockar eller mindre båtar, bärande 4 a 5 personer, kunnat der uppkomma, nu deremot är rakt, i allmänhet 4 till 5 famnar bredt, samt, vid medelmåttigt sjövatten, äfven på grundare ställen nog djupt för sköt-båtar, lastade till 2 å 3 fot. För fullbordandet och beståndet af detta arbete återstår likväl ännu mycket. Dertill erfordras i synnerhet muddrings-machin, med sakkunnige personer till densammas skötande, tjenligt virke till kanal-bräddarnes pålning och en förbyggnad, som hindrade kanalens framtida igengrundning från sjösidan. Anskaffandet deraf öfverskrider visserligen hvad genom stadens eller någre dess enskilte invånares tillgångar skulle, utan alltför dryg känning, kunna åstadkommas, ehuru, å andra sidan, den sällsynta ifver, som sjelfkraft ledt enskilte att härvid använde så betydliga ansträngningar, synes visa att ett verkligt behof är för handen, och att, om ändamålet en gång vunnes, ortens rörelse skulle deraf hämta lif och styrka. Undervisning, fattigförsörjning och sjukvård bestridas såsom tillförene. Öregrund. Folknummern för i832 utgjorde 254 mankön och 346 qvinkön, tillsammans 600, hvaraf 409 erlagt personella afgifter. Fem köp - män med obetydlig handel finnas i staden, men ingen fabrikant; och få handtverkare kunna der vinna sin utkomst.
Beskrifningen på naturalisations-formaliteterna förekommer vidlyftigare, än som behöfves. Till beställningar, som borde kunna genast besättas med utländske män, synas Läkare-befattningar jemväl höra. Hvem påminner sig ej behofvet af främmande Läkare under cholera-tiden? och den försakelse, hvarmed sådane hitkommo från Danmark och tjenade oss, utan att sedan hafva kunnat få beställningar i Svenska statens tjenst? Orden: under iakttagande af de för dylika tjensters tillsättning i allmänhet stadgade vilkor synas böra utgå. Om en främling är så förtjent eller så behöflig, att han inkallas, så händer troligen, att han ej underkastar sig våra specimina. Åt vederbörande må öfverlemnas att, i sådana fall, efter omständigheterna förfara. Att alltid fordra utmärkt förtjenst hos en Lärare, är nog mycket begärdt. En sådan, t. ex, i främmande lefvande språk, kan, för något af våra läroverk blifva serdeles nyttig, äfven med vanlig skicklighet. Norrmännen göra i 92 § af deras Grundlag icke så stora anspråk på utländska Lärare. Ordalagen, i sednare alternativet: ”Konungen vare äfven obetaget” synas antyda, som skulle det vara andra betaget att befordra utländingar till lärare-beställningar. Enär sådana vid Elementar-Läroverken vanligen icke besättas af Konungen, så skulle främlingar blifva från dem uteslutna, om dessa ordalag antoges.” 6 Constitulions-Vtshottet8 Memorial, N:o 35. Ank. till Exp.-Utsk. d. 28 Mars, kl 1 e. m Memorial till Riksens Ständer, med förslag om tillägg i 87 § Regerings-Form en och 33 § Riksdags-Ordningen, syftande dertill, att Riksens Ständer må kunna ät Förstärkt Lag-Utskott uppdraga deras granskningsoch beslutande-rätt i lagfrågor, som blifvit af Konungen väckta.
Dessutom är det icke värdt, att du tänker på något giftermål med Hilda; ty den flickan vet, så sannt jag lefver, hvad hon vill, och hon vill bestämdt icke ha dig, lita på det.” ”Huru kan farbror veta det så bestämdt?” frågade kaptenen, blossande röd, vid erinringen af det ömma, bönfallande bref, han med dagens post tillsändt henne. ”Lika godt huru jag vet det,” menade professorn, ”det gör föga till saken; allt nog, du kan tryggt bygga på mina ord, du får henne aldrig.” ”Jag har likväl ett svagt hopp,” återtog Ferdinand, ”och jag måste anförtro farbror, att jag i dag för sista gången, ja, för allra sista, skrifvit och begärt hennes tillgift, och jag smickrar mig med det hoppet, att hon nu, sedan hon beträdt sitt nya, ängsliga hem, skall lyssna till mina böner, förlåta, glömma och återvända som min lilla hustru.” ”Det der allt kunde du hafva sparat dig,” menade professorn, litet småförtretad. ”Hon skall visserligen förlåta, men aldrig glömma att du, af hvad orsak som helst, föredrog en annan. Du får korgen, så sannt jag heter gamle Ling, lita derpå! Hilda har, sedan hon ännu gick ’i kolten och oskyldigheten,’ varit egensinnig och bestämd; alldeles icke lik far eller mor, hvilkas egensinnighet haft en annan grund. Hon är en bra flicka, och har mera fasthet i sitt lynne, än du och ett halft tjog sådana män tillsammantagna. Ferdinand sade endast de tvenne orden: ”Min farbror!” men ögat blixtrade, och kinden glödde af ovilja, hvilken han likväl icke vågade gifva luft i ord, emedan han då fruktade att hänföras för långt ifrån den väg, som pligt och tacksamhet bjödo honom följa, då han talade med sin gamle, faderlige vän. ”Nå, har jag orätt?” återtog professorn, som ganska väl bemärkte Ferdinands rörelse, och ville draga nytta deraf. ”Har jag orätt, eller vill du att jag skall upprepa ditt uppförande från början till slut, och det sämsta är i mitt tycke, att du skall unna henne den triumfen, att gång efter gång afslå dina böner.
Största hindret för införandet häraf anses ligga »icke blott i detta skogsfattiga lands svårigheter att frånhägna enskilda ägor, hvilka »gemenligen ligga utan särskildt stängsel, gemensamma för hela byalag, fastän de blif»vit skiftade, utan ock i den annars fyndige Ölänningens ovilja mot det nya — »särdeles mot begagnandet af andra växter på sin åker, än säd, af hvilken han och »hans hushåll lefver, med hvilken han utfodrar sina hästar, för hvilken han, så vidt »inkomsterna för hästoch boskapshandeln ej äro tillräckliga, förskaffar sig de lifvets »förnödenheter, som ej äro att tillgå på hemmanet, och betalar sina dryga skatter, »tjenstfolkslöner m. m. — Jordmånen består till det mesta af mer eller mindre »mullblandad örjord på kalkberget , hvilket på sina ställen ligger 5 å 6 tum nära »åkerytan. På vissa ställen, såsom vid Borgholm, Gerdslösa och några hemman i »Södra Mot består den af lera, och på andra, såsom i norra delen, af föga mull»blandad sand. »Korn, nämligen det tvåradiga, är på Öland ett hufvudsäde, som der trifves i »allmänhet väl, och hvarmed besås minst i af jorden, hvilken i allmänhet, såsom för»ut är nämndt, nyttjas i tredingsbruk, utom vissa, särdeles de södra socknarna, der »jorden är starkare och vanligen måste lemna tvänne kornskördar i rad efter gödsladt »höstsäde, hvarpå ytterligare en hafregröda ofta tages. — Jag nämnde gödslad träda, »men måste anmärka, att gödslingen är ganska obetydlig, så att den knappt kan lör »ögat skönjas, om ej på obrunnen ströhalm, sedan den blitvit utbredd, på sina stäl»len 5 å 6 lass på tunnlandet. Potates odlas ej betydligt, mest på nyland eller på »dertill afsätta åkerlyckor af sämre beskaffenhet.
Medel härför linnes angifvet i svar till X. Y. Fordras undersökning af läkare, helst öronläkare. Grace. Hänvisas till svaren till Frägvis 3) i N:o 5 ocb till C. v. B-h-n i N:o 15. Huru » andra hudåkommor » än de i dessa svar omtalade behandlas, beror naturligtvis på, af hvad slag de äro. Några universalmedel ges nämligen ej. Barnkära makar. Hypnotismen kan här vid lag ej uträtta något. — Han bör hvarje qväll taga ett sittbad af 1S° temp. under 20 minuter med gnidning af de i badvattnet befintliga delarna. Är han i öfrigt klen, fordras allmänbehandling. Huruvida det nämnda obehaget är orsaken, är svårt att afgöra, men omöjligt är det ej. Skäl är dock, att äfven den andra parten låter undersöka sig af kompetent läkare. Ung flicka. Beror nog på er bleksot. Tag 3 gånger dagligen 3 stycken af följande piller: Mass. pil. Myrrh. ferr. Aloils Gr. 0, et f. pill. n: ' o 100. Den förut använda medicinen kan ni åter börja med, sedan ni tagit två satser af pillernu. Använd samma behandling, som tillrådts Sofi 29 i detta nummer. Se svar till Barnslig toka i N:o 2. D:r — d. W M j Frågor. Anna G. ber att få veta, om något ordenssällskap för nytta och nöje — sjukbjelp o. d. jemte enkla samqväm — finnes i Stockholm, der en ensam fiicka kan gå in, och beder att få veta inträdesfordringar och annat, som dermed står i sammanhang. ST CD N:o 8 0. En liten flicka, som genom ovarsamhet råkat få målarfärg på sin bästa klädning, bestående af rödt helylle, beder nägon af Iduns läsarinnor vara så snäll säga henne hvad hon bör använda för att fä bort färgfläckarne. E — l 10 är. crq CO om det i N:o 31 N:o 8 1.