Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Remitterades till Stats-Ftskottet Domprosten Döctor Lidmans den 25 dennes afgifna motion, att Riksgälds-Contoret måtte beful!- mägtigas att, på vissa vilkor, sätta till Gölha Canal-Bolags disposition de 93,926 Rdr Båncoy sorn der äro deponerade lill säkerhet för Canälens framtida underhåll, jemte hvad Prosten Äitrand i anledning, deraf i »lag yttrat, S. D, Föredrogos ånyo Lagd tskottets Betänkanden; .jy:o, 120, öfver Herr S. J. Vijkmans motion, rörande ändring af 16 Gap. i5 §. Jorda-Balken, i hvad angår bytesaftal om hus och tomt i stad; Bifölls; N:o r2i', öfver Vackla motioner, om meddelande af vissa föreskrifter rörande Lagfart; 1, 2. och 3 punkterna biföllos och 4;de punkten afslogs. Fr å n" V ä 110 fl. Bokgare-Ståutdet.. S. D Föredrogos Förstärkta Stats-Utskotfets' Memorial:: N:o 2C2, i anledning al Riks-Ståndens olika beslut, rprandejj mantalspenningarnes beräkning; N:o 263, angående anställd omröstning: Öfver åtskilliga lill Statsregleringen hörandefrågor; och IST:o 264, angående provisoriska utbytet af den för General-Assistance-Contoret begagnade egendom, emot den Stockholms' stad tillhöriga f. d. så kallade Hessensleinskn egendomen; Och skulle Memorialen, för iakttagande, till Stats-Vt skottet öfverlämnäs. - Trot. Ut dr. d. 29 Sept. i83>£. S. D, Föredrogs ånyo och återremitterades Lagutskottet?
Jag tycker äfven, när jag här hör yrkas på återgång från närvarande liberala, som man tror skadliga, förhållande till forntidens strängare grundsatser, hvarvid man dock medgifver, att försigtighet är nödvändig, jag tycker då, säger jag, att man är stadd på villoväg, och att man icke behöfde försigtigheten, om man lät hjertat tala. Jag har länge lefvat på Landet, men vet ej, hvad för farligt begrepp man derifrån kan hämta örn det för så grufligt ansedda iösdrifveriet; och huru man kan vilja tillåta sig att förfölja den, som icke har råd att köpa sig mera än ett tunnland jord, enär han bör vara lika fri som den med capital, rang eller littler begåfvade. Då jag ser dessa Jordtorpares hyddor , finnér jag dem alla i snygg - Den 7 September e. m. a3j het contraslera emot den rådande orenligheten i de stora Byarne, hvarpå man ofta igenkänner Jordbruks-aristocratien. — Jag är alltså af lika tankar i denna fråga med dem, som förklarat sig emot frihetens inskränkande, och emot att man skall förföljas för det man är fattig, och derigenom nästan tvingas att sluta sina dagar i Correctionshus. Herr Hjerta s Gustaf: En värd Ledamot har yrkat afslag å Betänkandet; hvaremot en annan erinrat, att med Grundlagens ordaförstånd icke vore förenligt, att i vidsträcktare mån förkasta ett Betänkande, då det första gången förekommer, än att i följd af dervid gjorde anmärkningar återremittera detsamma. Instämmande i denna sednare åsigt, hoppas jag således, att ifrågavarande Betänkande vid delta tillfälle, icke blir afslaget, utan att den ogillande åtgärd, sorn dermed vidtages, kommer att inskränkas till återremiss. Jag ber dock få yttra den enskilta mening, att jag i och för Betänkandets innehåll är af den öfvertygelse, att det hör afslås.
Iievisorernes Berätl. ang. Bankoverket. 3 18 Då dea af Banko-Fullmäktige i omförmäldta måtto vidtagna åtgärd, ehuru icke öfverensstämmande med Reglementets föreskrift, dock varit af lokala förhållanden påkallad, hafva Revisorerne ansett densamma ej böra till anmärkning föranleda. §. 27. Decharge åt Wisby Låne-Konlors räkenskaper och förvaltning för liden från och öfver ^Lån&~ tued Låne-Kontorets inrättande den 1 November 1851 till 1852 års slut Kontoret i jjro granskade af Revisorer, som meddelat Direktionen decharge, hvilken u y' är vorden af Fullmäktige godkänd, med vilkor alt ett mindre räntebelopp, som, efter hvad vid revisions-förrättningen utrönt blifvit, är vordet till Låne-Kontoret för litet erlagdt, af vederbörande godtgöres Låne-Contoret. Vid berörde revisions-förrältning kom någon Ledamot för Vällofliga Borgare-Ståndet icke tillstädes, hvilket likväl ej ansågs innefatta hinder för förrättningens fortgång och afslutande. §. 28. Pensions-in Sedan delegarne uti den serskilda Inrättningen för pensionering af förtnEnSkor enkor och harn efter tjenstemän och betjente vid Banko-Diskonten, Låneoch barn efKontoren och Tumba Bruk, i föreskrifven ordning, utsett Styrelse i och mänT<wTTef°'r förvaltningen af Pensions-Inrättningen, hafva Fullmäktige den 8 Januari tjcnte vid 1852 till nämnde Styrelse öfverlemnat Inrättningens grundfond, 20,000 skonten DLå- ^:i^r B: ko, samt, i öfverensstämmelse med 219 §. i Banko-Reglementet, ne-Kontorm vid slutet af nyssberörda år till Pensions-Inrättningen utanordnat 500 R:dr 0ehBruklba B:ko, utgörande beloppet af de besparingar å Banko-Fullmäktiges Dispositions-räkning, hvilka icke voro till andra föremål afsedda. Under den 26
M e n h o n misstog sig fullkomligt. Elin gjorde intet af allt detta nu, utan såg pröfvande ut i luften o c h sade d r ö j a n d e: » Ja visst är vädret kusligt, m e n du går ändå med, Siggan, inte s a n t? » Innan denna hann betänka sig, var hennes » bvarthän d å? » uttaladt. » Jo, vet du, när jag h ö r d e talas o m det, fick jag Några djärfva glada ackord från orgeln afbröto snart denna ro, o c h efter det korta förspelet instämde församlingen m e d friska röster i en andlig sång, hvars innehåll för Sigrid gick nästan fullkomligt förloradt. H e n n e s inre uppreste sig m o t denna glada rytm, då just några mjuka, smältande toner skulle verkat så välgörande. H u r kunde man då sjunga så gladt en sådan tråkig kväll? H a n k u n d e vara o m k r i n g sextio år med ett vaket intelligent uttryck i d e mörka, muntra små ögonen, och hans sätt att röra sig och gestikulera gaf ett klart intryck af lappfolkets kvicksilfvernatur. Efter att i korthet ha angifvit d e skäl, s o m gaf h o n o m, den fattige lappmannen, m o d att uppträda inför en samling vida mer bildade människor än han själf, öfvergick han till att tala o m förhållandena i h ö g a norden, o c h Sigrid, s o m i början af föredraget sysselsatt sig m e d att studera hans ansiktstyp o c h det för henne ovanliga i hela omgifningen, öfverraskade sig efter en stund m e d att befinna sig i ett snötäckt landskap under en h ö g frostig vinterhimmel, belyst af flammande norrsken o c h tindrande stjärnor. Naturen i all sin vördnadsbjudande storslagenhet trädde inför henne, o c h omedvetet höjdes hennes bröst för att insupa den svala, rena fjälluften. Men ej länge fick hon så dväljas ensam m e d naturen. Taflan får lif o c h färg. Kåta vid kåta reser RÖDA RUMMET I NYA KONSTNÄRSHUSET.
Stats-kontoret aflåtna nådiga bref, af bemälda embets-verk utbetalts till vederbörande Predikanter följande ersättningsbelopp, nemligen: för år 1856 1,107: 34. » » 1857 1,215: 26. » » 1858 ' 1,085: 30. eller intill revisions-årets slut tillhopa R;dr limit 3,407: 90, deraf de 2:ne förstnämnda årens brister blifvit godtgjorda af 8:de liufvudtitelns besparingar, hvaremot ersättningen för år 1858 utgått af samma hufvudtitels extra utgiftsmedel. Då ^de i Carlsbad vistande Svenskar icke äro derstädes bosatte, utan endast tillfälligtvis såsom resande uppehålla sig å nämnda ort under en kortare tid af året, anse Revisorerne anställning af en särskild prestman för ombesörjande af gudstjenst derstädes ingalunda hafva varit af behofvet påkallad, helst dä sådant till hufvudsaklig del måst ske på Statens bekostnad; och då den utgift, stats-verket härför fått vidkännas, uppgått till ofvanomförmälda ej obetydliga belopp samt anledning jemväl synes vara att antaga det utbetalningar för samma ändamål äfven för framtiden fortfarande komma att äga rum, hafva Revisorerne trott sig böra detta förhållande hos Rikets Ständer anmäla. § 13. Jemlikt 85 § i Kongl. Maj:ts nådiga reglemente för Krigs-akademien af den 8 April 1799, äro de vid nämnda Akademi anställde lärare tillförsäkrade »att på beneficieoch benådnings-staten för deras återstående lifstid erhålla en årlig pension, lika med hälften af den ordinarie lön, de vid afskedstagandet på Krigs-akademiens stat åtnjutit, när de i tjugu år eller deröfver tjent såsom ordinarie lärare antingen vid denna Akademi ensamt eller sammanlagdt med den tid, de på samma sätt vid något annat allmänt uppfostringsverk varit tjenstgörande, dock att de af dessa tjugu åren an vändt minst 10 år såsom lärare vid Krigs-akademien, hvarförutan de ej kunna af en sådan förmån sig begagna.»
Utskottet har likväl ansett sig ej kunna tillstyrka inrättandet af flera än 3:ne nya landtbruksskolor under nästkommande statsreglerings-period, på sätt Kongl. Majk, enligt Landtbruks - 28 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 93. akademiens underdåniga hemställan, föreslagit. Beträffande åter frågan, i hvilka orter dessa skolor böra anläggas, så ehuru Utskottet föreställt sig, att de anslagsmedel, som nu varda beviljade, skulle, enligt hvad Landtbruks-akademien jemväl synes hafva åsyftat, företrädesvis användas för de frenne län — Christianstads, Jemtlands och Norrbottens — hvilka ej ännu kommit i åtnjutande af dylikt understöd, tilltror sig dock icke Utskottet att tillförlitligen bedöma, om det måhända kan finnas mera angeläget, att dessa medel användas antingen, såsom ofvanbemälde motionärer anhållit, för särskilda skolor i Medelpad och på Öland, eller för ytterligare en landtbruksskola i Wermlands eller Elfsborgs län, hvarom framställningar inkommit till Landtbruks-akademien. Det synes ock Utskottet vara lämpligast att Rikets Ständer till Kongl. Maj:t öfverlemna afgörandet af denna fråga, 1 följd häraf och då — derest särskildt understöd utöfver det vanliga anslagsbeloppet skulle erfordras för Landtbruksskolan i Norrbottens län — tillgång för denna mindre utgift torde kunna beredas af de för jordbrukets befrämjande i öfrigt anvisade medel, finner Utskottet ej skäl att för nu ifrågavarande ändamål föreslå större anslagssumma, än Kongl. Maj:t i nåder äskat, och hemställer således, att Rikets Ständer måtte till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett belopp af 12,000 R:dr årligen, att användas såsom understöd till inrättande af tre nya landtbruksskolor i de orter, der Kongl. Majit finner dem vara mest behöfliga, samt utgå med 4,000 R:dr årligen till hvarje skola, under de för dylika understöds åtnjutande förut stadgade vilkor. 24:o.
St:r hafva således erhållit fullkomlig kännedom om de förhållanden, som legat till grund för desamma; men jag för min del kan ej lemna min röst till Utsk:s förslag. Vi finna af Betänk., att alldeles enahanda försök, att befria sig från en skyldighet, som Rotehållarne på Gottland finna vara obeqväm, har varit understälidt K. M:s bepröfvande, och detta så nyligen som förra året; vi finna äfven, att vederbörande myndigheter, deröfver hörda, helt och hållet afstyrkt bifall till Rotehållarnes begäran, samt att K. M. afslagit densamma och tillika anbefallt befälhafvande Amiralen i Carlskrona, att derom förständiga vederbörande. Vid sådant förhållande kan jag ej anse lämpligt, att R. St:r skulle ingå med en underd. hemställan, affattad på sätt förslaget innehåller. Visserligen hafva motionärerne påstått, att man ej kan få dugliga båtsmän, om de skola nödgas hafva torp; men torpens borttagande strider mot hela indelningsverkets idé, som är den, att fäderneslandets försvarare skola vara bofasta och genom hemlifvets förädlande inflytelse, moraliskt 150 Den 3 Februari f. m. värde egande män. Jag anser det således vara högst otjenligt, om man, på sätt motionärerne åsyftat, skulle bringa förhållandena derhän, att Eotehållarne på Gottland, endast på grund af sina föregifna stora svårigheter vid hitförandet, men i sjelfva verket af sin obenägenhet att för en allmän skyldighet upoflfra något af hvad som dem må falla sig beqviimligast, skulle befrias från skyldigheten att gifva båtsmännen hus och hem. Jag får följaktligen, för min del, vördsamt anhålla om afslag å Betänk. Den härefter först till bifall å förevide Utlåt, framställda propos:n besvarades med starka Nej jemte några Ja, hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den hemställde om K. o. Ad. behagade afslå detta Utlåt., samt sedan härvid svaren utfallit med starka Ja jemte ett eller annat Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande.
Då Riksens Ständer ej dessmindie äfven meddeldte Kongl. Maj:fc yttrande i denna del, torde sådant destomindre hafva varit tillständigt, som Riksdags-handlingarne visa, att Q:ne Stånd inskränkt sina omdömen till blott hvad frågan om berörde uteslutande angick. Utom hvad sålunda tyckes hafva förekommit emot lämpligheten af Riksens Ständers år 1812 utfärdade Beslut i detta ämne, får jag jemväl fästa uppmärksamheten å den särskildta Omständighet, att Konungen intill 1809 års Riksdag, efter då gällande Grundlagar, agde styra och råda öfver all Kronans rätt; hvaraf, i min tanka, otvifvelaktigt följer att Kongl. Maj.t den 12 November 180i haft laglig rättighet att, utan något Riksens Ständers samtycke, förordna om Ollestads Kronolägenhet på sätt som skett; och då denna Kongl. Maj.-ts åtgärd dessutom är rättvisad af de derföre anförda grunder, icke allenast att denna Lägenhet varit skild från all Kungsgårds-natur, men deremot ägt ett lika förhållande med andra Krono-hemman, som antingen från början så varit, eller blifvit Skattevrak, eller såsom Frälse, för en eller annan orsak tillfallit Kronan, hvarpå många exempel gifvas, utan att sådana lägenheter hvarken kunnat eller fått ikläda sig Kungs, gårds natur, och Ollestad således för ingen del kunnat lyda under 1782 års Stadgande; 6o?
Sprengtporten: Af alla frågor, som kunna förekomma till behandling inom en representativ församling, är det tvifvelsutan ingen, som kan anses vara af större vigt, än då det gäller bestämmandet af de grunder, hvarpå ett lands statshushållning bör hvila, ty derpå beror allt: folkets välstånd, belåtenhet och trefnad, äfvensom statens styrka och makt. I ingen fråga kan derföre representationen hafva mer, eller, rättare sagdt, en mera afgjord pligt att yttra sig, än i afseende just å denna. Aldraminst borde ett utlåtande från representationens sida i denna del uteblifva i en tidpunkt, då skäliga anledningar kunde vara för handen att betvifla de rådande grundsatsernas ofelbarhet, än mera, om de i tillämpningen kunde anses medföra framtida vådor för staten. Utgående från dessa åsigter, hade jag redan vid föreg:de riksdag väckt en motion, i hvilken jag yrkade att Bevilln.-Utsk:t, vid sitt afgifvande förslag till bevillningsgrunder, måtte uttala sin mening i afseende å principerna för Sveriges handelslagstiftning, på det nationen måtte lära känna, om den — hvilket var och ännu är temligen tvifvelaktigt — hyllade ett abstrakt frihandelssystem eller ett frisinnadt, men sansadt protektionistsystem. Henna motion vann icke någon framgång hos Utsk:t — den blef icke ens upptagen till besvarande. Skälet till detta förfarande känner jag icke: vare sig att Utsk:t ansåg frågan allt för djerf, eller tilläfventyrs allt för besvärlig att utreda. Utsk:t använde emellertid den utvägen, att h. o. h. ignorera densamma. Nu har den blifvit bragt å bane; jag vet icke till följe af hvilka förändrade omständigheter. Men sannolikt har någon, under forskningar i förra riksdagens handlingar, påträffat min motion och väckt den skendöda till lif. Vid afgörandet af denna vigtiga fråga befinner sig R. o. Ad. likt Herkules vid skiljovägen.
Våra embetsbyråer äro nog tillräckligt öfversvämmade, men plogen saknar händer. Ovanliga anlag göra nu såsom alltid ett undantag och att vilja uppställa någon allmänt gällande regel, är nu såsom vanligt, dåraktigt. Eljest kunde om detta ämne skrifvas folianter, efter hvilkas genomläsande man dock icke blefve stort klokare, än man var före det. Doktor Chinin var en omtyckt sällskapskarl. Om hans skämt ibland var litet gröfre, så ursäktade man det gerna, emedan han tycktes mena så väl och emedan hans skratt, som kom af hjertans grund, verkeligen lockade äfven andra att skratta. Sjelfva hans figur hade dessutom någonting, som jemte hans ... välmenta små infällen imponerade på de närvarandes skrattorganer. (Läsaren behagade vara klok nog och begripa, att de icke fördenskull skrattade åt doktorn eller hans figur). Han var kort och fetlagd, såsom man gerna föreställer sig doktorer, majorer och prostar. Oaktadt Michael Chinin var en omtyckt sällskapskarl, begaf det sig dock en och annan gång, att han fick sig en korg. Han hade råkat fria en gång till en, som var i hemlighet förlofvad redan förut; en annan gång till en, som inte kunde fördra honom, för att han då och då plägade lukta åt sprit; den tredje gången till en, som visligen satte sig öfver sådant, men tyckte att den gode doktorn eljest var litet bondaktig och dessutom inte tillräckligt poetisk. Nästan var det så ock i förtroende sagdt, åtminstone var hans kärlek af den mera stadiga sorten. Han var i allmänhet en empiriker, som icke trodde på sådant, som icke låter gripa i sig med händerna. Han skrattade väl icke åt det sublima, men sannt är att han mera tyckte om sublimater. Öfver sådana små missöden kan man lätt gissa att doktorn tröstade sig utan särdeles möda eller ansträngning. Han besinnade, att väl tusende unga och vackra damer ... märkvärdigt nog tyckte han om de unga ... tagit honom med uppräckta händer, och då så var, så innehöll det för honom just ingenting bittert, att en slump kastat honom på sådana, som icke ville med honom dela det ljufva och det leda. Efter denna presentation af doktorn, kunde det vara så godt att äfven presentera hans bordskamrater.
Dessa herrar fransmän, hvilka stridt i tyska kriget och, då de först bildades till en kår, af Carl Johan voro ärnade att skickas ut till Guadeloupe, denna förläning, som England sedan utlöste mot penningar, dessa herrar fransmän hade troligen varit särdeles egnade till sin första bestämmelseort, hvarest det eldiga temperamentet kunnat ega större svängrum och den fördomsfria andan icke behöft trängas och skuffas ihop med de småaktiga och iskylda vanor, som mötte dem i norden. Men en dag, när den lagbundna militäriska diskiplinen, som nu välgörande höll dem fängslade, löstes upp, när kriget var slut, och friheten kom i förening med sjukdom och öfvergifvenhet för dem, som stannade qvar, då visade de sig som de olyckligaste plågoris, hvaraf en provins eller stad kunde hemsökas, och om böner utan allt annat transportmedel kunnat landsätta dem på Gouadeloupe, så skulle hvarenda en fått göra resan till Vestindien hastigare än tanken flyger dit. Men nu se vi de snillrika sönerna af Frankrikes sköna land i sin blå svenska förvandling sträfva att göra sig hemmastadda med dessa horribla fjällmarker, denna miserabla likör, som kallas svenskt finkel och dessa abominabla anrättningar af ärter, fläsk, salt kött och sill, vid hvilka anrättningar likväl den svenske soldatens hjerta hoppar i bröstet. Hus hade de snart med sin händighet kunnat bereda sig, men hvad var att göra med traktamentet? Huru många skyhöga vredgade utrop i bullrande dissonanser, der ”sacre Dieu” och ”le diable” ömsom hade hufvudrollen, undsluppo ej deras läppar, medan de, hopvis liggande på backen utanför hyttorna, sökte komma till rätta med ärtskålen, det salta fläsket och de flinthårda ”knallarne”, så olika det franska hvetbrödet! Någon gång bestods väl äfven färskt kött, men så sällan att dess njutning endast blef en saknad. Dock – egnade det väl fransmän att såsom förstockade svenska soldater svälja alla dessa rysligheter, utan att åtminstone försöka skaffa sig någon förbättring i kosten? Omöjligt!
Jag tror man kunde lämpligast förfära som i Finland, hvars lagstiftning i detta fall blifvit prisad och framhållen af SkogsKomitén och der det gått så till, att upsigten blifvit öfverlemnad åt en — jag vet icke hvad den kallas, mea der ännu icke någon författning utkommit i ämnet. Jag får således tillkännagifva min åsigt vara, att man icke bör uttrycka den mening, att en särskild styrelse nu bör inrättas, samt anhåller, att denna punkt måtte till Utsk. återförvisas. Frih. Sprengtporten: Då det är fråga om att ur sitt förfall lyfta en så vigtig hushållsgren som våra skogar, torde sådant ej låta sig göra, utan att man vidtager utomordentliga medel och åtgärder. Bland dessa räknar jag som det nödvändigaste, att en särskild styrelse finnes, som utgår från och handlar efter en Den 7 November f. m. 425 fastställd grundsats, och som kan på ett likformigt sätt öfverallt genomföra densamma. I alla länder, der man infört en ordnad skogshushållning, i Frankrike och Tyskland t. ex., har man också ställt skogarne under särskilda styrelser. — Jag föreställer mig dock, att det ej varit K. M:s afsigt att helt och hållet skilja Landshöfd.Embetena från skogshushållningen. Men om man på detta vill lägga så stor vigt, att man derföre försakar all annan slags kontroll, så är detta detsamma som att säga, att man önskar det ingenting alls må åstadkommas. Den redaktion Hr Printzensköld föreslagit, synes mig vara så liktydig med den som förekommer i K. M:s Förslag, att den visserligen kunde utan äfventyr antagas; men då det är omöjligt att med ett par ord uttrycka, i hvad förhållande den nya styrelsen skall komma att stå till Konun gens Befh:de, och då jag anser det böra helt och hållet öfverlemnas till K. M:s eget bedömande att ordna alla dessa förhållanden, får jag härmed förnya min begäran om propos. å bifall till punkten i dess närvide skick. Hr Printzensköld: Vi lefva i en högst besynnerlig tid.
I öfverensstämmelse med Utskottets förslag, hafva Borgareoch Bonde-stånden beslutat, att tennlikar, som nu under serskild rubrik äro åsatte 12 sk. införselstull skålpundet, skola ur texten utgå och i noten hänvisas till arbetad messing. Ridderskapet och Adeln samt Preste-ständet hafva i detta hänseende vidblifvit gällande taxa; och enär Utskottets förslag endast afsåg förenkling af taxan, utan rubbning i tullafgiften för ifrågavarande artikel, helst Utskottet å det slag arbetad messing, hvarmed tennlikar skolat lika lullbchandlas, tillstyrkt samma tullafgift, som den nu för tennlikar gällande, och tvä Stånd, i afseende å ifrågavarande förändring, stannat emot två, lärer förslaget härutinnan böra förfalla. Den af Utskottet för arbetadt, nytt tenn föreslagna förändrade redaktion har icke blifvit af något Riks-stånd godkänd; men Borgare-ståndet har antagit den föreslagna nedsättningen af införselsafgiften å arbetadt nytt tenn, olackeradt, från 12 sk. till 8 sk. och lackeradt från 16 till 12 sk. skålpundet, hvaremot Ridderskapet och Adeln, Presteoch Bonde-sländen äfven i detta hänseende bibehållit gällande bestämmelser. Tegel. Tcnnlikar Tenn. 20 Bevillnings-UlskoUits Memorial, N:o 25. Tobak. Så vida B or g are-ståndet icke vill i de öfriga ståndens beslut härutinnan sig förena, måste följande omröstning anställas: 281.0. Den, som, på sätt tre Stånd beslutat, anser gällande införselstull å tenn, arbetadt nytt: olackeradt 12 sk. och lackeradt 16 sk. per skålpund böra bibehållas, röstar Ja; den, det ej vili, röstar Nej; vinner nej, nedsättes införselstullen å det olackerade till 8 sk. och å det lackerade till 12 sk. skålpundet.