Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:t i underdånighet anhållit om nedsättning i den, med afseende å Fahlu koppargrufvas nuvarande tillstånd, öfverdrifvet höga koppar-ränta, som utgöres med hvarje tionde skeppund af tillverkningen, det blifvit inom Borgare-Ståndet yrkadt, att, i sammanhang med sistnämnde underdåniga ansökning, jemväl förhållandena med allmogens skyldighet att till bemälde Bergslag leverera ränteoch mantalskol, samt alt för uragtlålenhet deraf erlägga böter, måtte komma under behörig pröfning och ändras på ett med lidens fordringar öfverensstämmande sätt; hvaremot inom Bonde-Ståndet de af motionärerne uli ifrågavarande hänseenden föreslagne förändringar ansetts kunna och böra af Rikets Ständer beslutas, ulan att något medgifvande från Bergslagets sida dertill vore erforderligt. Stals-Utskotlets Utlåtande, JV.o /{5g. 15 Bönde-Ståndet, sorn till pröfning förehaft Stals-Utskottels meranämnde Utlåtande N:o 235, i sammanhang med Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskoltets Utlåtande N:o i a6, deruti, med anledning af en dit remitterad motion, angående ifiågavarande tredskoböters upphörande, Utskottet endast hänvisat till det af Stats-Utskottet i detta ämne afgifne yttrande och förslag, har visserligen till begge Utskottens gemensamma handläggning återremitterat berörde tvänne Utlåtanden; men då Presteoch Borgare-Stånden, hvarest Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande blifvit lagdt till handlingarne, vid deras till Stats-Utskottet aflåtne ålerremisser icke meddelat föreskrift, det Utskottet borde för ärendets behandling med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet sammanträda, har vid detta förhållande Stats-Utskottet, som för sin del icke eller ansett ett så beskaffadt sammanträde vara af behofvet påkalladt, trott sig af Bonde-Ståndets ofvannämnde beslut oförhindradt att de erhållne återremisserne ensamt till besvarande upptaga
I Rättegångsbalkens 30 kap. 19 § stadgas, att brottmål, grofvare eller mindre, må ej någon under Konungen draga, utan han gitter visa, att han ej är fullelig^ börd eller fälld lill svårare straff, än lag säger, hvadan klagan hos Konungen icke lick hafva till föremål den anklagades fällande eller skärpning i honom ådönidt straff; endast honom förunnades att fly till Konungen, derest honom orätt skett. Med ledning jemväl häraf, hafva Rikets Ständer ansett sig kunna antaga, ali stiftarne af nu gällande allmänna lag icke tänkt sig underställningen annorlunda, än deras föregångare eller såsom ett skydd och en säkerhet för anklagade; och i denna syftning är den ytterligare pröfningen, som genom underställningen vinnes, af vigt. Underställning bör nemligen i allmänhet endast ega rum, då fråga är om 324 Edcpeditions-Utskottets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 149. vissa brott, hvilka ådraga den anklagade svårare straff eller äro af den beskaffenhet, alt serdeles urskiljning erfordras för ett rätt bedömande deraf. Då, i öfverensstämmelse med sist yttrade åsigt, Rikets Ständer funnit, att mål, som gå a lif, böra fortfarande underställas, bär dervid tillika i betraktande kommit: lagstiftarens fordran på den fullkomligaste bevisning i dessa fall; svårigheten att pröfva beskaffenheten af den förekomna bevisningen; den omständigheten, att domaren i mål af denna art, jemlikt 17 kap. 32 §:n Rättegångsbalken, får lemna saken till framtiden och alt den anklagade således alltjemt anses stå under tilltal; del af Hof-rätt någon gång brukliga sätt, att, då den anklagade nekar, men likväl är besvärad med nära nog fullständig bevisning, hemställa till Kongl. Maj:t om hans insättande på bekännelse; samt att de brott, som medföra lifvets förlust, äro af den svåraste art och ej utan våda kunna lemnäs ostraffade.
Och han tecknar folket i Folkets Jiende som en osjälfständig hop, som ej känner igen van och fiende, och samhallsförbättraren Gregers Verle, den osjalfständige idealisten, ocli Hjalmar Ekdahl, den sentimentala pratmakaren, äro lika goda charlataner i sitt slag som Stensgård, den praktiske lycksökaren, och konsul Bernick. När man tänker pH alla dessa figurer; förefallm det ganska naturligt, att Ibsen i mångas ögon gallt för den hjärtlöse ironikern, en adjafvulens advokat w som säger:, allt ar ganska - ondt. w Han liar wtngit afstånd » från Iivarje parti. Vill man ge honom ett paitinainn, vore kanske det basta att kalla honom en utopisk revolutionär, en allmänt missnöjd, en som säger: » slå omkull spelet, gör om hela sainhällsordningen, så har de mig sikker, då är jag med, .. Hvad so111 är mycket svårt att förstå; ar orsaken, hvarför nian finner, att häri ligger något abnormt frän diktarsynpunkt. Allt hvad vi hört om diktaren från &amp; iiinchen, Italien, Norge visar oss en önskan att som diktare observera i frihet, hans beliof af frihet från maniiiskors påhäng och främmande inflytande. I Italien uppsökte han en oberömd osteria eller satt på ett tak och lät solen steka sig. Måhända grubblade han, måhända han blott vegeterade. Det är ocksi möjligt, att dessa begrepp hos honom som hos mhnga andra sammanfalla. Vid en norsk sommarsejour för några år sedan kunde han stå invid hafsranden i timtal och stirra ut öfver hafvet, fördjupad i tankar och drömmerier medan ahgorna sjöngo sin .. entoniga shng. Och nu, berättar man oss,. älskar han. den stora eiisanima salen på Grand Hotel i Kristiania, soin är upplyst enkom för hans rakning, och dar lian ofta ensam funderar framför sitt glas .. Men detta allt ä * konsekvensen af lians stämnings natur, af denna motvilja mot kotteriet, på hvilket lian sett sin leda i sm~stadssamhällena.
St:s Revisorer enligt 68 §:n af Riksd.Ordn. verkställa, icke kan blifva tillräcklig, eller utgöra någon verklig controll, så vida den ej utsträckes ända till den tid, då revisorerne sammanträda, och de således, genom cassa-förslagens öfverensstämmelse med verkens behållningar, samt läsningen af styrelsernas protocoller, kunna öfvertyga sig om tillståndet i statsverkets alla afdelningar, hvilket är det, som grundlagen antyd!', såsom det första föremålet för deras förrättning. Man har beklagligtvis sett, hvilka oordningar, som kunna förefinnas i allmänna verk, under det att R. St:s revisorer, tillbakasätta genom i83o års revisionsinstruction i sin granskning till den grad, att 1835 års revision endast kunnat granska styrelsen och förvaltningen för åren i832 och 1833, tro att allt står väl till; och den förlust tull-balancen kommer att vålla Staten, synes åtminstone böra begagnas till fördel för nationen på det sätt, att sådana oordningar för framtiden, så mycket möjligt är, förekom mas. För att vinna all den fullständighet och tydlighet, som är nödig i en så vigtig sak, som granskningen huru folkets skattemedel till de afsedda ändamålen användas, och då grundlagen måste anses såsom begge statsmakternas ovillkorliga rättesnöre, har jag ansett mig, — i likhet med hvad 1823 års Ständer äfven godkände, då de beslutade den instruction, som Konungen vägrade att låta utfärda, — bora till grundval antaga 68 §:n Riksd.Ordn., men för öfrigt förtydliga ordaställningen så, att inga hinder böra möta för antagandet af det förslag till ny instruction för R. St:s revisorer, som jag härmed går att aflemna. Förslag lill Instruction för R. St.s Revisoreri livad som rörer deras befattning med statsverket. § '• R. St:s revisorers åliggande är, att emellan riksdagarna, enligt denna instruction, öfverse och granska Statsverkets, Bankens och Riksgts-contorets tillstånd, styrelse och förvaltning, likväl, hvad statsverket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter eller förändringar besluta.
Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Riksens Ständer om ett i 81 § Regerings-Formen nödvändigt tillägg; gifven Stockholms Slott den 24 Maj 1815. Då Kongl. Majit, i Dess Nådiga Proposition af den 28 sistl. Mars, öfverlemnat till Riksens Ständer, att, med undantag af 2:ne frågor, till nästa Riksdag uppskjuta med afgörandet af de sedan de frenne sista Riksdagarne kvilande förslag till ändringar i Grundlagarne, skedde det i den af det rådande tänkesättet påkallade förmodan, att Riksens Ständer, med förvarad orubbad rätt att öfver dessa frågor afgifva deras slutliga yttrande, enstämmigt skulle vilja från antalet af de magtpåliggande ärender, som vid denna Riksdag nödvändigt skulle upptaga deras tid och uppmärksamhet, aflägsna alla Constitutionella ämnen, som, både till antagande eller förkastande, syntes kräfva en längre och mera uteslutande pröfning. De skiljaktiga meningar, som yppat sig i RiksStånden öfver Constitutions-Utskottets afgifna Betänkande, och den remiss, som i anledning deraf blifvit besluten till bemälte Utskott, för att upplysningsvis infordra dess tankar om grunderna, hvarefter den sålunda i skiljaktigt skick Stånden emellan befintliga preliminairc fråga om Grundlagsförslagens hvilande eller upptagande må anses och behandlas, hafva öfvertygat Kongl. Majit om nödvändigheten, både att påkalla 'en Constitutionel bestämmelse härutinnan och att, genom frågans återförande i det skick, hvaruti den sig hefann, innan dessa skiljaktiga meningar uppkommo, gifva Riksens Ständer en ledning för deras sammanstämmande beslut. Kongl. Majit äskar således af Riksens Ständer, att vid denna Riksdag lagligen må beredas, för att vid den nästföljande till afgörande förekomma! en tilläggning till 81 § Regerings-Formen, som på ett bestämdt och tydligt sätt innefattar, huru förhållas skall, då Konungen och de 4 särskilda Riks-Stånden ej enstämmigt öfverenskomma om uppskof till en påföljande Riksdag af 854 Riksdagen 1815. lagligen till öfverläggning och beslut beredda Grundlagsfrågor.
Och om alla goda tyskar hålla riktigt fast tillsamman, då skola vi helt viBSt visa den ovälkomne gästen vägen hem ooh gifva honom med på vägen en ännu blodigare minnesbeta än den, han senast fick, på det han må vackert akta sig för att ännu en gång tillintetgöra vårt välstånd lika lättsinnigt och fräckt som den gången, då han förvandlade Pfalz ' sköna, förtjusande landskap till en stor, ofantlig kyrkogård. Och att de gamla och en gång de unga, att alla må visa sig såsom hela, fasta, trogna och tappra män — dertill förhjelpe Gud, den allsmäktige! » Denna utgjutelse af en trångbröstad, fördomsfull patriotism, detta alltigenom oädla vädjande till minnet af forna tiders oför-rätter för att kittla nationalfåffengan och blåsa på nationalhatets låga i det närvarande samt för att bemantla de orättfärdigheter som ens egen nation utöfvat eller står i begrepp att utöfva — hvem känner icke igen dem! På detta sätt är det man litet hvarstädes sår nationalhatets ogräs redan i barndomens och ungdomens sinne. Men om än fransmännen i allmänhet visa sig mera storsinnade i sin uppfattning af tyska nationen, möter oss dock i de franBka skolböckerna i en verkligen förförande grad tendensen att uppegga ungdomen till krig mot » nationalfienden ». Ja, just det, som hos fransmännen utgör ett vackert drag i deras uppfattning af denne nationalfiende, och så starkt sticker af mot den tyska småsintheten i bedömandet af Frankrike, nämligen det oförbehållsamma erkännandet af tyska nationens förtjenster, göres här till ett medel, som skall sporra till täflan förnämligast med hänsyn till utbildandet af krigiska egenskaper och uppoffringar för krigsväsendet. Intressant är i detta hänseende hvad August Strindberg i ett bref till danska tidningen » Politiken » meddelar om den i alla Frankrikes folkskolor begagnade läroboken i historia. Denna lärobok, om hvilken Strindberg anmärker, att den i allmänhet sysselsätter sig för mycket med regenterna och krigen, slutar nämligen med att säga, att fransmännen, om de nästa gång vilja segra, skola taga lärdom af fienden och blifva goda medborgare och goda soldater.
Riksdagsordningen åberopas, i afseende A ordförandeskap i Utskott; har RiddarhusUtskottel på dessa skäl, funnit, att ej mindre de stadganden, sorn röra Ridderskapets och Adelns representation, än äfven sådane, hvilka äga sammanhang med de i ofvannämnde 21 och 79 §§. omförmälte förhållanden, ovilkorligen böra i RiddarhusOrdningen inflyta, och således, i enahanda mån, erfordra Kongl. Maj:ts Nådiga sanktion. Utskottet har deremot ansett så väl alla sådane stadganden, hvilka endast innefatta upprepanclen af hvad som förut finnes i Grundlagen förordnad!, som ock de reglementariska föreskrifter, de der lämpligen synts kunna hänföras, antingen till den serskilda OrdningsStadgan, eller till de, endast Ridderskapet och Adeln enskildt rörande, instructionerne för RiddarhusDirectionen och Ståndets Tjenstemän, kunna och böra utur RiddarhusOrdningen uteslutas. Efter dessa i korthet angifna allmänna grunder, går Utskottet att redogöra för motiverne lill de förändringar, rättelser eller tillägg i den gamla RiddarhusOrdningen, hvilka äro af någon väsendtlig beskaffenhet; hvarvid det torde vara redigast att följa ordningen af paragraferna i det nya Förslaget. C 5 ) §. r. Då RiddarhusOrdningen omförnaäler flere skiljaktiga förhållanden, hvarunder å Riddarhuset introducerade åtter kunna representeras, så har man trott sig åt §:n gifva en egentligare redaktion, då man förändrat det inskränkta stadgandet, att hvarje sådan Ätt agde säte och stämma genom sin Hufvudman, till det mera vidsträckta ”på sätt RiddarliusOrdningen föreskrifver;” äfvensom man ansett sig böra lemna en definition på benämningen ”Matrikel” att nemligen dermed afsågs ”den vid 1809 ”års Riksdag stadgade Numerföljd.” §. 2. motsvarar irsta mom. i 5o §. af nu gällande Riddarhusordning, och handlar om introduction. Några smärre förkortningar i redactionen äro iakttagne.
Englands nuv:de och Frankrikes förra pärer hafva visserligen så stort personligt inflytande att den enskilda Svenska Riddarh.-ledamoten icke kan jemföras med dem, men såsom ett helt betraktadt tror jag att Svenska Riddarhuset kan anses hafva uträftat fullt ut lika mycket som Franska Pärskammare!! eller Engelska Ofverhuset. Detta tror jag härflyta deraf att bland R. o. Ad. finnes ett så stort demokratiskt element, hvilket åter gör att R. o. Ad. bibehåller sympathier och inflytande hos nationen. Jag kan f. n. icke föreställa mig, att der Adeln väljer representanter, dessa blifva bättre än när de äro sjelfskrifne. Aro väl Skottlands och Irlands valda pärer uplystare, mera oegennyttiga och fosterländskt sinnade än Englands sjellskrifna? Jag tror icke att detta någonsin ens blifvit påstått. — Emellertid skulle någon vinst icke upstå derigenom att hela Riddarhuset valdes. Att deremot öfverlåta åt 10 eller 20 Adelsmän att utse eller välja en representant, i stället att låta en välja en sådan, det torde lätt medgilvas vara förbättring. Det är dessutom en sannolikt möjlig förbättring. Sjelfskrifvenhetens uphörande, annat än i sammanhang med en under särskilda politiska förhållanden skeende fullständig representationsreform, är deremot endast en skuggbild. Skall man vänta derpå såsom det första steget till representationsreform, torde det andra steget aldrig komma att tagas. Men jag uprepar än en gång att lt. o. Ad. skulle blifva bättre representerad, om man bibehöll hufvudmännen vid deras rätt och lät nttemännen välja sina ombud, hvarigenom fullmakters utfärdande helt och hållet afskaffades. För min del skulle jag ock kunna medgifva att af ofrälse jordegare endast de som egde jord af ett visst värde, t. ex. 1 00,000 rdr, och hvilka innehaft tjenst med K. fullmakt, finge rättighet att välja och blifva valda till representanter inom R. o. Ad.
Utskottet får alltså hemställa: huruvida icke Rikets Ständer, utan afseende å Herr Ljungbergs yrkande i denna del och innehållet af Svante Bergströms motion, skulle finna lämpligt, att, sedan härads-allmänning, der sådant icke redan skett, blifvit genom Skogsstyrelsens försorg till regelbunden hushållning indelad, och öfverenskommelse om dess skötsel blifvit delegarne emellan träffad på sådana vilkor, sorn af Skogsstyrelsen pröfvas vara med den antagna hushållning splanen förenliga, allmänningen må, såvida delegarne icke åt Skogsstyrelsen öfverlåta densämmas vård och förvaltning, genom delegarnes försorg, under Skogsstyrelsens uppsigt, vårdas och förvaltas. Om denna åsigt vinner bifall och sålunda ytterligare ett steg tages på den bana, hvarigenom full egande och dispositionsrätt till härads-allmänningarne öfvergår till häradsboerne, allenast under förbehåll af Statens kontroll å hushållningens öfverensstämmelse med det allmännas bästa, har Utskottet ansett, att Sammans. Stats-, Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o 50. 23 att vissa föreskrifter i fråga om fördelningen af dessa allmänningars afkastning, hvilka qvarstå i lagstiftningen sedan den tid, då dessa skogar ansågos för Kronans egendom, i sammanhang dermed böra förändras. Dessa föreskrifter innefattas i den förmånsrättsordning till utsyning å härads-allmänningarne, som förekommer i 3 § af 1805 års Skogs-ordning. Boställen, militära, civila och ecklesiastika, ega, enligt denna §, bästa rätt och lika med häradet för dess allmänna byggnader och broar, men framför häradsboerne; ett stadgande, som icke synes förenligt med häradets eganderätt. Vidare har Utskottet fästat sin uppmärksamhet vid den, på sätt ofvan förmäles, redan af Skogs-komitéen anmärkta olämpligheten i det stadgande, som innehålles såväl i nämnda § i Skogs-ordningen som i 16 Kap. 1 § Byggninga-balken, och enligt hvilket de, som ej hafva egen skog, framför andra skola njuta allmänningens afkastning.
Utsls. d 11 Mars, 1:1 6 e: mv iBetänkande ofver Herr Lars Hjertås motionr om rättighet för parter att deras till domstol ingifna handlingar återbekomma. Tlöglofl. Ridderskapet och Adelro har till Lag-Utskottet remitterat etti anförande af Herr Lars Hjetta y innehållande, att sedan vid sistlidne Riksdag Rikets Ständer, jemlikt deras underdånig» skrifvelse af den 17 November 1834-, beslalat ett stadgande, som skulle berättiga part alt, med vissa inskränkningar, frän Råd stuguoell öfver-Räller återfå dit ingifna protocoir, utslag' och andra handlingar af sådan Beskaffenhet, alfi hufvndslirift dertill lius vederbörande embetsmanfunnes att tillgå; men Kongl.- Maj:t, uti Nådigt Svar å Riks-salen den 9 Maj 1835, förklarat Sig ej; vilja då utförda något stadgande i detta ämne, hvilket kunde lomm» tinder öfverläggning vid en blifvande granskning af en ny lag; så och enär, efter motionärens tanka, den af Rikets Ständer föreslagna förändring syntes så lätt verkställd,- samt så helt och hållet oberoende af sammanhanget med ett helt lagverks omarbetning, att ihlen för det senares föredragning och afgörande hos Ständerna ingalunda kunde behöfva afvaktas för den förra åtgärden; hemställde motionären, att Lag-Ulskotlel måtte anmodas inkomma med eli nytt utlåtande i likhet med det, som ofvannämnda underdåniga skrifvelse innefattar.
Då i sakea3 närvarande skick det, enligt Grundlagens föreskrift, åligger Utskottet, att, så nära möjligt är, sammanjemka meningarne, och med förslag deröfver till Riksens Stanners Plena inkomma, har Utskottet i sådan afsigt förehaft målet till förnyad pröfning, och dervid funnit, att de motiver, som föranledt till de i RiksStånden förefallna skilj, »ktiga meningar, grunda sig på Jordbruka - 934 Besv. och Ekon. Cisk. Betänkande)!. rens och Garfverildkarens olika interessen, hvarvid de, som gynnat dan förre, sökt, att antingen erhålla en skälig ersättning för det råämne, som han enligt författningarna är skyldig att hålla Garfverildkaren tillhanda, eller åtminstone befrias ifrån skyldigheten att helt oci hållet förspilla sitt arbete, utan att detta länder hvarken honom sjelf eller någon annan till nytta; hvaremot de, som åt den sednare velat bereda fördelar, ansett GarfveriNäringens bestånd stå i närmaste sammanhang med nu gällande författningar om Ekbarkens samlande, och derföre yrkat, att desse måtte bibehållas, om än medförande de olägenheter för Jordbrukaren, hvaröfver klagan blifvit förd. Enär Utskottet afgaf sitt Utlåtande i anledning af de vid dess Betänkande gjorde anmärkningar, hade Utskottet redan då till ögonmärke, att så mycket som möjligt söka förena dessa olika intressen; och har Utskottet äfven nu vid jemförande af Respective RiksStåndens utlåtanden ej funnit sig kunna föreslå någon annan jemkning, än den Utskottets sednare Utlåtande hufvudsakligen upptager.- att nämligen en Jordägare eller Hemmansinnehafvare, som bevisligen erbjudit närmast boende Garfvare barken å utsynta Ekar, men ej derföre kunnat erhålla skälig betalning, så att hans arbete och möda kian blifva ersatt, bör helt och hållet ifrån afskalningsskyldigheten befrias , eller, om Garfvaren ej åstundar barken, det då må vara ägaren fritt, att försälja den till hvilken Besv. och Ekon. Uti!;.
Det vore endast ett märke till, som skulle uttrycka kub.-foten; men står antalet kannor der, så ser ju hvar och en, om han vill uträkna kub.- foten, hvad belopp i kub.-fot och delar deraf kärlet innehåller. Utskins förevande förslag blef, uppå härefter framstäld propus. bifallet. Vidare förekom och bifölls Utsk:ns förslag, ang:de upmälning af torra varor med det största mätkarl, varans mängd tillåter. I fråga om Utskins förslag, rör:de föreskrifters meddelande lill förekommande af missbruk vid upmätning af torra varor, yttrade Frih. Palmstjerna: Denna hemställan till K. M. kan vara riglig, om det vore möjligt att på det sätt förordna om mätningen af varor, att man blir oberoende helt och hållet af mätarens godtycke, utan att det skulle förorsaka allt för betydliga kostnader och omgångar vid mätningen. Visserligen kunna utöfver de föreskifter som för närvarande äro gällande, äfven andra utfärdas, men det resultat, hvartill man vill komma och som man åsyftar, kan icke vinnas annorlunda, än såsom jag nämnt med betydliga kostnader och stor långsamhet. Frih. Wrede: Jag anser mig äfven vid detta tillfälle böra fästa upmärksamheten derpå att Utsk:n, ganska väl inseende de svårigheter, som det skulle medföra att föreskrifva allt för stränga kontroller, i afseende på de olika sätten att mäta spanraål i all handel och rörelse, inskränkt sitt förslag i detta afseende endast till det fall då spanmål upmätes i magasiner och öppna salubodar. Jag har med min röst biträd! att förslaget skulle få den form, som nu är uppgifven, att nemi. Utsk:n icke skulle ingå i att föreslå någon detalj, utan att Utsk:n skulle inskränka sig till att föreslå K. St:r att fästa K. M:s Nåd. upmärksamhet på vigten af att stadga sådane kontroller samt anhålla att K. M. täcktes för sådane tillfällen, då ingen olägenhet deraf kan upstå, sådant anbefalla.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard: Äfven jag skall med en skärf bidraga till upplysningar om andra länders bruk i afseende på ifrågavarande kroppsvisitation å fruntimmer. Till och med de för sin artighet jnot andra könet så väl kända Fransmännen voro, då jag vistades i Hamburg 1812, som då tillhörde Frankrike, nog stränga, alt låta undersöka, om fruntimmer förde på sig förbudet eller Lullföisnilladt gods; .34 Den 22 Januarii c. m. men denna undersökning verkställdes endast af fruntimmer. Samma slags undersökningspersonal yrkar jag hos oss, derest fruntimmer skola underkastas den nu ifrågavarande kroppsvisitation, Friherre Åkerhjelm: Till beredande af ett skyndsammare afgörande af denna punkt, vill jag äfven gå in på Grefve von Fersens tillägg om kroppsvisitation, med vilkor, att den ej må sträckas längre än till öfverplagg gen och yttre kläderne. Frågan kommer ändå i alla fall att endast underställningsvis anmälas hos Konungen, sorn ensam af-, gör densamma. Herr Crusenstolpe: Om det förslag Herr Munck af Rosenschöld framställt, att kroppsvisitation å fruntimmer skulle endast af fruntimmer förrättas, kunde hos oss verkställas, voro visserligen olägenheterne af sådan visitation icke större för det ena än det andra könet; men då jag tror svårigheter mota för passande fruntimmers anställande till detta ändamål bland vår Tullbetjening, och då det skulle vara för fruntimmer anstötligt, att underkastas så beskaffad visitation af karlar, fortsätter jag mitt yrkande, att intet slag af visitation efter lurendrejadt eller tullförsnilladt gods må få anställas å fruntimmer. Herr Hjerta: Friherre Åkerhjelm har nu förklarat sig vilkorligen instämma i det Den 22 J a n u a r i i e. m. af Giefve von Fersen foreslagne ti!!,:i<>g. Men ~ n n jag är lika litet, som förr, belåten med de begge Herrarnes förslag. Man har svarat mig, att i denna och föregående punkt endast är fråga om behörig