Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då emedlertid en förfalskning, sådan som den nu nämnde, enligt min tanke, ovilkorligen måste hänföras till den 3:dje §:n, måste jag äfven anse ett förtydligande af densamma böra ega rum; och får jag derföre fortfarande anhålla om återremiss. Gr. Sparre: Jag tror för min del att den distinktion, som den siste värde talaren vill göra mellan matvaror och drycker, är ganska svår, och att ordet lifsmedel lättare låter hänföra sig till att beteckna både torra och våta födoämnen. Hvad beträffar den strafflöshet, som den siste talaren befarat, så kommer väl någon sådan ej att ega rum, då allmän åklagare har 14:de kap. 19:de §:n att stödja sig på. Jag anhåller om bifall. Frih. Hermelin, Carl Samuel: Jag tager mig endast friheten att till R. o. Ad:s pröfning hemställa, om icke Svenska lagen äfven är stiftad för hela den stora allmänheten och icke blott för domare och sakförare. Om så är förhållandet, torde första vilkoret för densamma vara, att den är affattad i så tydliga ordalag, att man ej derpå kan misstaga sig. Ben 17 Juli. 323 Då deremot, enligt min tanke, denna § innehåller en tvetydighet, förenar jag mig med Hr Olivecrona uti anhållan om återremiss. Hr Olivecrona: Gr. Sparre har åberopat 14:de kap. 19:de §:n såsom varande tillämpligt på dylika brott, som det ifrågav:de. Enligt min tanke kan detta åberopade lagrum blott tillämpas då någon förgiftar varor med fullt uppsåt att skada andra till lif eller helsa. Men det kan lätteligen hända, att skadliga tillsatser inblandas i drycker af den egennyttiga beräkningen att kunna producera den förfalskade varan till ett billigare pris än den äkta, och ingalunda i någon afsigt att förgifta menniskor, men der likväl dessa tillsatser i längden kunna utöfva en ganska skadlig inverkan på helsan. Då ett sådant förfalskande egt rum, kan saken icke hänföras till 14:de kap. 19:de §:n, utan måste rubriceras under 22:dra kap. 3:dje §:n.
); les sentiments de vénération, que j ’ ai pour Votre Majesté, ne peuvent guère être augmentés ... » (» För mycket blommor! ») Hade Crusenstolpe vetat af detta dokument skulle säkerligen » Karl Johan och svenskarne » haft ett rafflande kapitel mera. Det torde nämligen fa antagas som afgjordt att Beethovens bref lemnades — obesvaradt. Dessa hittils okända alster af den store tonsättarens penna skola nog väcka uppmärksamhet ej minst i Tyskland, der man med så mycken sorg-fållig pietet hopsamlat och i fleré volymer publicerat Beethovens korrespondens. Till detta Beethoven-kapitel sluter sig en biografi af Oscar I: s såväl i tryck som handskrift befintliga tonsättningar, uppgående till ett rätt försvarligt antal. I en ganska uttömmande monografi öfver k. hofkapellmästaren Johan Helmich Koman söker notförf. vidare göra full rättvisa åt » svenska musikens fader » .samt godtgöra den brist på pietet, som hittils visats minnet af denne framstående tonkonstnär, hvilken så länge varit helt och hållet förgäten Biografien är säkerligen den utförligaste, som skrifvits öfver Koman och lemnar intressanta bidrag till kännedomen om hans sällsynta och mångsidiga både musikaliska och litterära begåfning. En dylik uppmärksamhet kunde måhända äfven ha egnats Komans elev, k. hofka-pellmästaren Ferd. Zellbell, som ju var den egentlige stiftaren af Musikaliskaakademien. Åtskilliga pikanta bref från Karl Johan, Naumann general A. F. Skjöldebrand m. m. märkas jemväl bland de rikhaltiga hänvisnings-noterna.Arbétet framträder i en elegant utstyrsel, både hvad typografi och band beträffar, samt ptydes dels af afbildningar af den minnesmedalj, Musikaliska Akademien lät prägla till Oscar II: s ära, när han frånträdde sitt presidium, dels af en i smakfullt ljustryck verkstäld reproduktion af det porträtt i olja, kung Oscar som minne öfverlemnat till Akademien. Det åtföljes af en af samme person verkstäld rytmisk omarbetning af koralen » Allena Gud i himmelrik ».
Ankom till Exp.-Utsk. d. i3 Jntii. Betänkande, i anledning af väckt fråga om upphof vande af den, vid fördelningen af Utmarken på Öland, samma Utmark åsätta ränta. Till Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Utskottens behandling har Hedervärda Bonde-Ståndet öfverlemnat ett af Riksdagsfullmägtigé Samuel Jönsson och Per Jonsson frånÖland afgifvet memorial, innehållande, att, sedan de vid sista Riksdag hemställt, att den spanmålsrän-; ta, som blifvit bestämd att utgöras för den å hemmanen på Öland fördelade Utmark, eller den så kallade Alfvaren, måtte upphäfvas, enär mulbetesrättigheten å dessa Utmarker vore ibland de herrligheter, som vid hemmanens skattläggning till ränta blifvit beräknade; hade Piikets Ständer, uti underdånig skrifvelse (Nio 3 r 4)» anhållit, att Kongl. Majit i Nåder ville anbefalla undersökning om förhållandet, på hemmansegarnes bekostnad, samt sedermera deruti meddela rättelse, om sådant af omständigheterne påkallades; men som Kongl. Majit, efter vederbörandes hörande, förklarat Sig icke kunna Rikets Ständers underdåniga hemställan bifalla; så anhöllo Motionairerne, att Rikets Ständer mätte hos Kongl. Majit i underdånighet förnya omförmälde hemställan om undersökning, och begära, att målet mätte till ny pröfning af Kongl. Majit upptagas; dervid Motionairerne, jemte klagan öfver den ofördelaktiga verkan på Öns välstånd, som Utmarks - 6 Staissami Allm. Be.sv.- och Occonomie-UIskallens Betänkande N:o lii skatten skall medföra, åberopat hvad de å förra Riksdagen i målet andragit, samt åtskillige motionen bifogade handlingar innehålla.
Af den 17 sistlidne Januarii: N:o 26 , öfver väckt Motion om rättig' het för hvar och en, att emellan Riksdagarna till Kongl. Maj;t inkomma med förslag till ändring i Författningar. 22 Prat, Utdrag den 5 Mars 182g. N:o 28, öfver vSckta Motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande i alla flottoch farbara sjöar och floder, samt förhöjning af de i allmänna Lagen stadgade böter för den , som stänger Kongsådra t lier Farled rn. m. S. D. Vid fösnyad föredragning af ConstitutionsUtskottets, den 1 3 sistlidne Februarii, under N.’o 6, aflåtne, samt den 16 i samma månad e. m. på bordet lagda Memorial, innefattande Utlåtande om Grundlagsstridigheten eller enligheten af en fråga , hvarå yrkad Proposition vägratsj fann Ridderskapet och Adeln , att samma Memorial endast borde läggas till handlingarne, S, D. Remitterades till Statsutskottet: Friherre Boijes , Ludvig, den 23 sist!. Februarii e. m, på bordet lagda Motion, om förhöjde löner för Ledamöterne uti Rikets Allmänna Ärendens Beredning. Statssamt Allmänna Besvärs• och O eeanamie Utskotten; 1:0 Kongl. Majtts den 21 sistlidne Februarii aflåtne) samt den 26 i samma må - P/of. Utdrag deu 5 Mars JÖag, 33 nåd f. m. på bordet lagda Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i afseende på Ekeskogarne i riket, jemte Herr Hjertås, Gustaf, i i anledning deraf, denna dag afgifne yttrande; 2:0 Kongl.
St:s deröfver tillhöriga beslutanderätt bör afgöras. Då frågan nu är af ekonomisk natur, tyckes det vara tydligt, att den skall afgöras på sätt 75 §:n föreskrifver ang:de ekonomiska frågor; men, säger man, om ett Stånd beslutar att för dess del anhålla om en varas förbjudande, så har delta Stånd i och med detsamma undandragit sig bevillning, och enligt 71 §:n Reg.F:n skola då R. St. äga rättighet att derom votera i förstärkt StatsUtsk. På samma sätt skulle, 0111 ett Stånd åtagit sig bevillning genom att åsätta tull, detta Stund äga rättighet att få denna tullafgift underkastad pröfning. Uti min reservation har jag sökt ådagalägga, att åstundan af förbud alldeles icke innebär undantagande från bevillning. R. St. hafva visserligen ett medel, men efter min åsigt ett grundlagsvidrigt medel i sina händer, att söka göra sina åsigter om förbud gällande, nemi. det, att R. St. å sådana artiklar, som fordra förbudsskydd, icke sätta någon eventuel tull; ty då måste man antaga, att K. M., äfven om Han önskade tillåta varans införande, likväl hellre förbjuder dess införande än han underkastar näringarna den våda, som kunde uppkomma deraf, att varan inkomme tullfritt. Det är således det enda sättet hvarpå R. St. kunna undandraga sig bevillningen i delta fall; ty sjelfva önskan af förbud innefattar icke nödvändigheten att godkänna denna önskan. Sedan R. St. erkänt K. M:s rättighet att nedsätta tull och derigenom inskränkt deras rättighet till ett bestämmande af maximibelopp af eventuella lullafgifter, få tyckes det vara klart, att när R. St. i alla händelser få afgöra om de eventuella lullafgiflerna, så har hvarje Stånd fått rättighet att votera om det enda, hvarom R. St. hafva rättighet att besluta. Denna rättighet att votera om eventuella lullafgifter återstår visserligen för hvarje Stånd, äfven då 3:ne Stånd beslutat att varan skall förbjudas.
Man borde härvid äfven ihågkomma, att alla de förändringar i vära civil-lagar, som under de sednare decenierna blifvit af Konung och Ständer beslutade, t. ex. intecknings-lagen, konkurs-lagen m. fl., varit lill större eller mindre del hemtade frän lag-comitéens arbeten, och att dessa i snart 30 år varit och ännu äro en oundgänglig hjelpreda både för Regering, LagUtsk. och R. St., hvilka, dem förutan, väl vid flera tillfällen skolat stått temligen förlägna om hvad de i lagstiftningsväg skulle beslutat. Hr Rääf har vidare åberopat den generela förkastelsedom, högsta domstolen afgifvit öfver civil-lagförslaget. Det är sannt att ett prot. finnes, om jag ej misstager mig, af 1832 d. v. s. nu för 16 år sedan, hvilket i allmänhet innehåller, att grunderna i det nya förslaget vore otillämpliga och oantagliga. Men om Hr Rääf äfven här ville göra sig litet mera besvär och genomläsa högsta domstolens speciella gransknings-prot., så skulle han öfvertyga sig, att, när det blef fråga om att genom skäl kullkasta de ifrågavar. grunderna samt de derpå fotade speciella stadgandena, så gick det på det sättet, att, i trots af det generella omdömet, de ifrågavar. grunderna lingö till största delen qvarstå, likasom den uppå dem uppförda byggnaden. Flera ledamöter hafva beklagat sig öfver den långa tid, hvarunder det ifrågavar. lag-arbetet fortfarit. Dessa Hrr torde i detta fall först hafva förgätit, att de lag-commissioner, hvilka förberedde och utarbetade 1734 års lag, dertill behöfde, om jag minnes rätt, 48 år, eller från 1686 till i734, d. v. s. 10 år längre än vår tids lag-comitéer arbetat, och icke dess mindre var delta lagverk icke fullkomligare, än att redan året efter promulgationen förklaringar behöfdes.
Att emedlertid, omen förbättrad district-fördelning införes, generabeonsuln alltid, så vidt ske kan, bör vara nationel, samt icke få befatta sig med handel å det ställe, der han är anställd, synes fälla af sig sjelf, och utgör en af de principer, som de af mig citerade fyra stora makterna redan länge antagit. Stats-calendern upptager 72 Svenska och Norrska ordinarie consuler. Jag skulle vilja föreslå att få detta antal förminskadt till 20 consuler med districter, derunder inbegripna 5, hvilka redan äro förenade med beskickningar. Skulle å vissa aflägsna orter, eller med afseende å handelns behof å något visst ställe, ytterligare en eller annan consul D t ii j Hane. ra 353 böra tillsättas, så torde sådant, utan hinder af en ny förbättrad district-fördelning, hunna paltiel t äga runi. En ny consuIs-district-föidelning borde vara grundad pä principen att blott äga en, liögst tvänne consuler i hvarje land. Den skulle, enl. min åsigt, hunna erhålla följande mera ändamålsenliga utseende: 1:0 Finland, en consul i Åbo eller Helsingforss ; (redan verksteldt.) 2:0 Ryssland, en consul i St. Petersburg,' med viceconsuler i de Ryska Östersjö-hamnarna. 3:o Preussen, en consul med vice-consuler i de Preussiska och Meklenburgska Östersjö-hamnarna. 4:o Hanse-städema, Holstein, Hanover och OIdenburg, en consul; 5:o Köpenhamn, en consul för Danska öarna, Jutland och Schleswig; 6:0 Nederländerna,! 1 • ,1 t,-, , 1 •
Patron Julius’ snidade matsäcksskrin, Lilliecronas fiollåda, Kevenhüllers gesällränsel och tjocka knölpåk, Rusters punschslef – allt ser hon, men hon blir förlägen, då hon märker, att rummet ej är tomt. Farbror Eberhard går högtidligt emot henne och för henne fram till den stora högen af skrifvet papper. »Se, grefvinna,» säger han, »nu är mitt arbete färdigt. Nu skall det jag skrifvit ut i världen. Nu skola stora ting ske.» »Hvad är det, som skall ske, farbror Eberhard?» »Åh, grefvinna, det skall fara ned som en blixt, en blixt, som upplyser och dödar. Alltsedan Moses drog fram honom ur Sinais åskmoln och satte honom på nådens stol i vandringstemplets innersta, alltsedan har han suttit trygg, den gamle Jehova, men nu få människorna se hvad han är: inbillning, tomhet, dunst, vår egen hjärnas dödfödda foster. Han skall sjunka till intet,» sade gubben och lade sin skrynkliga hand på lunthögen. »Här står det, och då mänskor få läsa detta, måste de tro. De skola fara upp och se sin egen dumhet; de skola begagna korsen till vedbrand, kyrkorna till sädesbodar, och prästerna skola plöja jorden.» »O, farbror Eberhard,» säger grefvinnan med en lätt rysning, »är ni en så förskräcklig människa? Stå där så förskräckliga ting?» »Förskräckliga,» upprepar gubben, »det är ju sanningen. – Men vi likna piltar, som gömma sina ansikten i en kvinnas klädningskjol, så fort de möta en främling: vi ha vant oss att gömma oss undan för sanningen, för den evigt främmande. Men nu skall hon komma och bo bland oss, nu skall hon bli känd af alla.» »Af alla?» »Inte endast af filosoferna, men af alla, förstår ni, grefvinna, af alla.» »Och så skall Jehova dö?» »Han och alla änglar, alla helgon, alla djäflar, alla lögner.» »Hvem skall då styra världen?» »Tror grefvinnan, att någon styrt den förr?
Och ”i afseende på räntan, som, efter motionä”rens uppgift, skall årligen till Kongl. Krigskollegium erläggas å förrberörde, till Riks”gäldsContoret lefvererade Summa, af 37,008 ”R:dr 35 sk. 3 r:st., så har, i följd af den ”vid i8a3 års Riksdag skedde Stäts-regle”ring, all ränte-utbetalning från Riksgäldskontoret af f. d. Allmänna llingstmedels - Den 12 Februarii e. m. % ”Cassan med sistnämde år upphört.” Häraf måtte således vara klart att medlen ingått i RiksgäldsContorets allmänna rörelse. Sju Tusende R:dr hafva af Ständerna blifvit uppförde i stat för det ifrågavarande ändamålet, att årligen utgå, och jag fruktar att ett antagande af reservantens förslag, skulle blifva ett för framtiden alltför vådeligt praejudicat; hvadan jag förnyar min anhållan om bifall till Utlåtandet. Herr Nordenanckar: Den siste värde Talaren hade kunnat bespara sig mödan att uppläsa en del utaf Utlåtandet, emedan jag verkligen förut läst det helt och hållet. Jag har aldrig föreslagit hvar medlen skola lagas, blott fäst uppmärksamheten på orimligheten af att anslå local till en Stuteriinrättning, utan att till Stuteriets uppsättande bevilja ens ett lån. Ytterligare torde jag få erindra, att om det lån, Friherre Silfversköld i sin reservation föreslagit, beviljas, så blir Capitalet inom 5 år återbetalt, och StatsYerket kan icke lida någon förlust af denna utväg att befrämja en allmänt gagnelig inrättning. Herr Grefve Brahe, Magnus: Jag förenar mig med de Herrar, hvilka anhålla om återremiss af ifrågavarande Utlåtande, och hoppas att, då Utskottet redan ernottagit återremiss från ett Stånd, Utskottet benäget fäster afseende å Friherre Silfver - Den 12 Februarii e. ra. skölds reservation.
Och vi milste &amp; nd&amp; fasth811a sid var isigt, som är den rakt motsatta, att den ar ofin, ja grof, och verkar f r h - stötande. Bon tror, att hon har byggt ett tempel bt karleken, ocb det &amp; r sant., att hon satt dit en och annan kolonn och en och annan hvalfbage, som pekar mot en hbgre och friare luft, men hrad hjilper det, nar det hela lika fullt kan bebos af Venus vulgivaga? Om boken vore objektiv, vore det en annan sak. Hvem beundrar icke Vilhelm Meister och trots dess ohöljda cynism, hvem kan taga egentlig anstöt af Maupassants lyarni des fmmes, som behandlar en af den bjorden, som fatt namn Circes svin. Nej, det &amp; r författarinnans beundran för sitt par lotusatare, vi icke kunna förlika oss med, boken innehiiller icke tv&amp; bufviadpersoner men en hjälte och en hjlltinna. Denna etikett af advokatyr för desss som alskvarda, ja till och med hvad kvinnan vidkommer som moraliska personer, kunna si icke ens förstf. Idealiseringen af dem, understrykandet af deras goda afsigter ar det, som vi i trots af allt hvsd Pepitras bröllop slger, finna gammalmodig och traikig. Att begä romrsntiskla darskaper, att handla som ett stort barn, ar mänskligt javisst, men att göra ansprAk p&amp; att samtidigt vara samvetsöm, socialt ostrafflig och jag vet icke hvad, det tlr begreppsförvirring. Den Iörlorade sonen kan vara en poetisk figur och ha rattighet att anse sig biitwe &amp; n nagopa fariseisk broder, men skall han poetiskt behandlas, maste han, sbltinge han ater draf, behandlas afitingen objektivt eller fran peecauisgnipunkten. Och dessa personers sak är hopplöst förlorad ilfven frAn iistetisk synpunkt.
Bonde-ståndet liar till Stats-utskottet blifvit remitteradt ett af Riksdagsfullmäktige Tobias Lind, Olaus Eriksson, Hans Hansson oell Lars Rasmusson från Götheborgs och Bohus län hos bemäldte Riksstånd afgifvet memorial, deruti motionärerne anfört, att ehuru, genom Kongl, brefvet den 8 Mars 1815, åtskilliga förändringar egt rum i afseende på hushållningen med de af fru Margaretha Hvitfeldt, enligt testamente af den 22 Januari 1664, till Götheborgs gymnasium donerade 146 mantal, hvaraf 6 vore säteri och återstoden insockneoch utsockne-frälse, hade likväl den med förändringarna åsyftade förbättring uti åboernes belägenhet å dessa hemman icke vunnits, hvartill orsaken borde sökas uti det förfarande dels kuratorerne för Kongl, och Hvitfeldtska stipendii-inrättningen, dels ock synnerligast gymnasii-fogden tilläte sig emot åboerne; till ådagaläggande hvaraf motionärerne uppgifvit, att åtskilige åboer blifvit af kuratorerne fråndömda besittningsrätten till hemmanen för de obetydligaste reparationers försummande, änskönt bristernas afhjelpande ansetts någon gång icke erfordra mera än 1 r:dr 16 sk., med hvilken hårdhet dessutom förenades den oformlighet, att vid husesynerna, hvilka förrättades af gymnasii fogden, åboen sällan undfinge del af syneinstrumentet och således merendels saknade kännedom, hvaruti de af fogden anmärkta brister bestodo, hvarom åboen gemenligen först underrättades genom kuratorernes beslut, som förklarade honom förlustig besittningsrätten till hemmanet. Härförutan inträffade ej sällan, enligt hvad motionärerne förmält, att betydliga utmarkslägenheter å ifrågavarande hemman bortstaddes, emot serskildt afgift till stipendii-kassan, till personer, hvilka icke vore i den ringaste skyldskap med åboen, som öfver en dylik jordafsöndring icke ens tillfrågades, än mindre undfinge ersättning för den bortmistade jorden. 8 Stats-Utshottets Utlåtande, N:o 249.
Hans Excellens, Herr Slatsminislern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Stats-raden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grelve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Deparlemenls-chefen, Stats-rådet Björnstjerna uppläste till justering följande, på grund af förut fattade heslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj ts nådiga skrivelser lill Rikets Ständer, nemligen: 2:o angående ifrågasatt upphörande af de så kallade frisocknarnes tjenstbarheter till Hvita svafvelbruk och socknarnes rotering. Kongl. Majit täcktes, uppå Stats—Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla ofvanberörda förslag, sådana de finnas delta protokoll b i lagda, samt förordna, alt, i öfverensstämmelse dermed, nådiga skrivelser skulle till Rikets Ständer allåtas. Ex prolocollo J. A. Jcedrén. Kongl. Maj. ts Nåd. Ank. till Exp.-Utek. d. 21 Nor. 1859, kl. 11 f. m Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående afsöndring af jord från Regemenls-paslors-bostället Westerhus, till utvidgande af Jemtlands Hästjägareoch Fältjägarekorp sers mötesplats å Frösön; Gifven Stockholms Slott den 27 Oktober 1859. Sedan hos Kongl.
Jag har inom HofR:u icke hört skiljaktiga meningar i detta hänseende yttras, derest icke andra omständigheter förefinnas, som, enl. allmänna lagens föreskrift, göra köparen jäfvig. Dessutom ber jag att fä fästa upmärksamhet deruppå, att dessa berättelser, huru den ene domaren dömer så och den andre så, aldrig äro tillförlitliga, emedan berättaren icke kan upgifva alla de omständigheter och skäl, som legat till grund för det ena eller andra domslutet. Det är icke möjligt, att på en berättares lösa upgift afgöra huruvida en domare dömt lätt eller icke. Åtskilliga omständigheter kunna förefinnas, sorn undfallit berättarens upmärksamhet, hvarföre också hans upgifter i de flesta fall äro oriktiga. Säkert är emellertid alt om en eller annan domare, (ill följe af bevisningsläran, möjligtvis icke skulle upfatta §:n i den gamla författn:n så, som vederbör, så vinnes rättelse genom besvärs anförande hos Ofver-Rätten. Af alla dessa skäl, och då jag anser §:n vara icke allenast s obehöflig, utan att den äfven kan, såsom Gr. Lagerbjelke anmärkt, blifva skadlig, om den nemi. tydes så, att köparen alltid är vittnesgild, förenar jag mig med honom och anhåller alt §:n måtte ur författningen utgå. Frih. Cederström: Det vore i sanning mycket att beklaga, om, till följe af en i min tanka ganska ensidig, juridisk formalism, man icke skulle vilja uti författningen intaga ett förtydligande, som enligt mitt förmenande är af behofvet högeligen påkalladt. Det rätta hade visserligen varit, att man, vid förändring af den fordna författningen, icke hade lemnat frågan öppen för olika tydning, utan att man redan då antagit det förslag, som nu är under öfverläggning; men enär detta icke skett, och tolkningen af det lagliga vexlar, anser jag angeläget vara, att icke nu längre upskjuta med detta förtydligande. Den af Gr. Lagerbjelke framställda och af Gr. Sparre understödda anmärkn.
Om likväl de uppgifna förhållanden, på hvilka etc. gällande kraft; men sedermera inträffade omständigheter, hvilka om de förr funnits, skulle hafva uteslutit rättigheten lill afträdandet, verka ej på detsammas bestånd. 6 42 § 274. Justitierådet Alexanderson erinrade, att förtegenhet genom glömska och utan ondt uppsåt ej borde medföra försäkringsrättens förlust, utan endast berättiga försäkringsgifvaren att uppskjuta betalningen, hvadan Justitierådet hemställde, att, till närmare likhet med Tyska Lagen, Art. 873, sista morn., samt Code de Commerce, Art. 379 och 380, orden: »som af försäkringstagaren etc. falskeligen uppgifvit» må utbytas emot följande: som försäkringstagaren tecknat eller teckna låtit å de afträdda föremålen. 1 brist af sådan uppgift kan försäkringsgifvaren uppskjuta betalningen; och räknas förfallotid ifrån uppgiftens aflemnande. Heträdes försäkringstagaren att hafva nå got svikligen förtegat eller uppgifvit etc. § 275. Justitieråden Alexanderson och Wretman förmälte sig tillstyrka, att i stället för denna §, hvars grunder de ej kunde gilla, måtte införas följande med 1836 och 1847 årens Förslag samt med Code de Commerce, Art. 376, närmare öfverensstämmande lagbud: Har man slutit försäkring på viss tid och är den tilländalupen före utgången af den tid, som i § 268 omförmäles, vare försäkringstagaren ändock berättigad, att enligt sagde § det försäkrade föremålet afträda, och anses förlusten hafva inom försäkringstiden inträffat. Kan likväl försäkringsgifvaren sedan visa, att det försäkrade föremålet gått förloradt efter den tid, hvarom försäkringen handlade, vare han från ansvarighet fri, och håfve rätt, derest han något utbetalt, att det återbekomma, med laga ränta. § 277. Justitieråden Qviding och Cramér anmärkte, att sednare meningen i § 276 torde kunna nedflyttas, så att den komme att gälla äfven i afseende på ränta, om betalningen uteblefve öfver den i denna § omtalade tid. § 278.