Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Johan Scheffer inkallades från Strassburg till skytieansk professor i Upsala (1648). Lapponia sammanfattades på mäoenaten Magnus Gabriel de la Gardies tillskyndan. Den lilla skissen — en lärdomshistorisk kamé — slutar med följande kläm: » Hvar stämning, som genomgått en själ och fätt ett sant uttryck, har värde för poesien, eger något af senapskornets groddkraft, somtillåter det utslå skott efter skott och utveckla en mången gång rik växtlighet. » Vi öfverlemna åt läsaren sjelf att närmare taga reda på den omsigtsfulla räfst författaren anställer i uppsatsen Ornitolog i och vitterhet med det sätt, hvarpå skalder och författare umgåtts — ornitologiskt taget — med den melankoliska rödstjerten, som de tyckas ha förvexlat med löfsångaren, blåhakesångaren, taltrasten ocb till med tallbiten, alias dumsnuten, hvars tredje namn, vaka, som gifvit anledning till förvexlingen, författaren härleder från det tyska Wacholder, enbusken, hvars bär tallbiten gema spisar. A. F. Skjöldebrand yttrar i sin Vayage pilloresqttc du Cap Nord (1801) om rödstjertens sång: » Den, hvilkens själ en gång blifvit drabbad af dessa fruktansvärda ödets slag, som för lifvet der qmlemna en bottensats af melankoli, och den, som i blomman af sin ålder sett dö, hvad han egt kärast i verlden, bör akta sig för att i naturens tystnad, vid det högtidliga ljuset af midnattens sol, höra dessa dystra ljud ». Den lilla rödstjertens vemodsfulla tongångar, ständigt slutande i en oupplöst dissonans, ger författaren anledning till en själfull antydning om naturens suckan och bundenhet, som begär menniskans hjelp. Men detta är ju blott en sida af saken. Likasom naturen har sina melankoliker, så har hon äfoen sina sangviniker, t. ex. den af författaren sjelf ej förgätna jublande lärkan, som sjunger morgonen, och våren, glädjen, kärleken och friheten. Det är ej heller annorlunda med mennisko-verlden.
Skjönt deii behandler en anden tid og andre forliold, er stemningen og inodsstningerne fra denne kampens tid leveiide gengivet i den fine lille novelle Kolzgsganrd. Desiiden - er vi komne saa vidt i ~frigjörelse » at det ikke ogsaa for en nutidskvinde vilde v m e af vigtiglied? - erindres og ointales fi ' ii Collett endnii for, sin sjeldne skjönlied og for den rolle hiin ' 39 ' spillede i selbsk~rbslivet, Det er bekjendt nok a t de gjrelder liende,. de linjer i ' Welhavens Soidebilleder: Der blev en stands i soiréen D a prasteas datter traadte ind Og sladren som gik on1 til th6en Blev stum ved hendes lette trin. Den fine alf paa sexten aar Var fostret i de grönne dale, Og i vor vinterlige dvale Vi studsede ved hendes vaar. o. s. v. * &amp; - i: Intet under derfor, .at indbydelsen til a t feire fru Colletts 80- aarige födselsdag med en offentlig fest, faudt en enestanende tilsliitning, og a t man ikke oppebiede aftenen og festen for a t liredre liende. Alle morgenaviser bragte artikler om hende; gaver, telegraminer, blomster regnede ned over den ansede forfatterinde. Formiddagens Iiyldest kulmherede i et tog af kvinder - en i Norges hovedstad liidtil iiseet fremtoning - der sendte en deputation og gjennem fru Ullinann tolkede fru Collett sine fölelser. Festen 0111 aftenen blev holdt i Sttcde.~tt~~-sa~zJ: u~zclet.
Scandinaviens sjöförsvar bör fotas på större eller mindre örlogsfartyg. — Jag har under forskningar , rörande denna fråga, vunnit en ökad öfvertygelse, att svårigheter nästan alltid möta de vigtigaste sanningar, då de först å bane bringas, och att vanan hos menniskan är en gifven fiende till nya åsigter. Så länge Sverige ännu i Östersjön icke egde Ryssland till medtäflare om väldet, var vid sjömagten icke fästad någon annan tanke, än en linieflolta, och ifrån vanan af detta förhållande liärflöto alla de svårigheter och allt det motstånd, en af Sveriges ädlaste män, Fältmarskalken, Grefve Ehrensvärd, nödgades bekämpa, då han, efter de förändrade omständigheterna, till Finn - Den i December. lands försvar och säkerhet yrkade en skärgårdsflotta, efter andra grundsatser än den gamla galérflottan, och fästningsbyggnader i Finnland, såsom nödiga stödjepunkter för krigsrörelserna. Grefve Ebrensvärds åsigter voro enkla och lätt fattlig» : de utgingo ifrån den synpunkt, att Finnland borde försättas i tillstånd att kunna emotstå fiendens första anfall, intilldess undsättning ifrån Sverige kunde anlända; och, då denna undsättning ej annorlunda än sjöledes kunde ankomma; då skärgården åt Sverige bildade ett sammanhang med Finnland, der strandvägen dessutom utgjorde den hnfvudsakligaste operationslinien, b!ef det en naturlig följd, att skärgårdsförsvaret framställde sig såsom högst maglpåliggande. Det blef ett medel att bibehålla nödig gemenskap med Sverige, en utväg att åt armeen bilda en flytande flygel; alt uti ett, för en större armees behof, matfattigt land lätta krigsrörelserna, genom den större styrkans användande till ett flytande försvar på skärgårdsflottan; en utväg till fiendens öfverflygling, och att, genom lyckans biträde, på denna väg komma i tillfälle att hota sjelfva den fiendlliga hufvudstaden.
Derföre och då likväl den Resandes förhållande till Hållkarlen, samt vården om ordning på Gäsgifvaregårdarne fordrar, att Hållkarl, som ofredar den Resande med ovett, bör allvarligen nåpsas, tillstyrker jag för min del, att, med afskaffande af spöstraffet i detta fall, enahanda ansvar ma stadgas för denna förbrytelse, sorn det Utskottet föreslagit för Hållkarl, som af Resande fordrar drickspenningar. Uti detta yttrande instämde Herr Borgmästaren Cederborg; hvaremot Herr Häradshöfdingen Ribbing reserverade sig emot Utskottets Betänkande, och ansåg, pä de af Lagutskottet vid förra Riksdagen anförde skål, att vid nu gällande stadgan* jLdgUtskottets EetånhnndefC 343 3en borde förblifva, heldre ån att antaga Ö«n föresiagne ändringen. Ut Supra. Ex Protocolio, i Joll. Jac. Kleman. Ankom den 11 Junii 1823. Betänkande, i anledning af RiksdagsFullmågtigen Lars Lidmans, från Östergöthland, Memorial, angående föresiagne stadganden i afseende på Testamentens bevittnande och bevakning. Hederv. BondeStåndet bar, genom ProtocollsUtdrag af den ix sistiidne Martu, till Lagutskottet öfverlemnat ett Memorial af RiksdagsFullmågtigen, från Östergöthland, Lars Lidman, deruti Föreslås, att, då hittills, Testamentens bestånd i hänseende till deras bevittnande och bevakning berott på Domarens pröfning, hädanefter må stadgas: 1:0 Att Testamenten, hvilka Motionairen anser böra ega trovärdighet utan Rättegångs anställande , icke få bevittnas af andre än Gode män, emedan 16 Cap 1 §. ArfdaBalken, i likhet med hvad Lagen stadgar vid alle andre juridiska solenniteter. 344 LagUtskotttts Betänkande»,. eäriant bestämdt föreskrifver, samt att föl» jegieligen Qvinnor, omyndige Pdanspersoner, och andre, som enligt 17 Cap. Rätteg..
Under pröfningen a£ detta ämne,- har , hvad första frågan beträffar, Utskottet ansett det vara satt utom allt tvifvel, att, vid Universitetens upptagande i National-representationen, Rikets Ständer åsyftat att åt ds dittills orepresenterade bereda en förmon, icke att underkasta dem en tvångspligt, hvadan ock 1823 års Constitutions-Utskotl föreslagit, att ordet ”ege'* måtte utbytas mot ”vare berättigadeMen som samma Förslag icke blifvit under innevarande Riksdag af alla Stånden godkändt, och denna omständighet sannolikt skulle än mer öka villrådigheten om rigtiga tolkningen, tror Utskottet sig böra uppgifva en medelväg, hvarigenom representations-rättjgheten blefve förbunden med skyldigheten att utöfva henne , och får, i sådant ändamål, vördsamligen tillstyrka den bestämda Grundlagsföreskrift, ati hvartdera Universitetet ovilkorligen må sända minst en Riksdags-Fullmägtig, dock med bibehållen rätt att ställa tvänne, Med hänsigt dernäst till valbehörigheten, finner Utskottet rättigheten att välja Riks» dagsnsan för Universiteten väl ej kunna lämpa ligen inskränkas inom den ganska fåtaligo Constit. Utskottets Memorial N:o 52i 5 personalen af dem, som sjelfva äro valbare, men icke eller skäligen böra utsträckas till samtliga Acaderniska Lärarne, i hvilken händelse det nyttiga inflytandet af en niognare erfarenhet och ett större interesse för Läroverkens bästa möjligen skulle utträngas eller åtminstone försvagas. Med begagnande, äfven här, af medelvägen, föreslår alltså Utskottet, att valrättigheten må tillkomma Academiska Consistoriernas Ledamöter och Ur niversitelens Ordinarie Adjuncter. Hvad slutligen angar Riksdags-Fullmägtigs-arfvodets utbetalning från Academie-Cassan, har det visserligen ej undfallit Utskottet, att detta aflönings-sält icke vors förenligt med allmänna stadgandet i 2 morn, af 17 §. Riksdagsordningen, att vald Riksdagsman må njuta resekostnad och underhåll af dem, sorn äro berättigade att välja.
Theatcrns pensions-inrättning Tillsammans 23) Uppgilterne äro för år 4834, emedan 1853 års räkenskaper ännu icke voro 24) Desse uppgifter äro jemväl för år 1854. Af H. M. Konungens anslag, 5,000 statens 7:de hufvudtitel uppförda, under direktionen för Arméens pensionskassa ys agar er ätt her edes genom årliga af gifter: l tgifter år 1855. QS sr fastighetsvärde ar 1855 i Stockholm. Kapitalbehållning vid 1855 års slut. Inkomster år 1855. Pensioner derhåll in och unnatura. R:dr, utdelas derjemte pensioner och gratifikationer åt 81 personer. Det å Riksställda anslag utgår tillsvidare med 25,000 R:dr b:ko årligen till 783 pensionstagare. Berättelse öfver Stockholms Stad för åren 1851—185$. 10 7 4 Den i förra berättelsen omförmälda pensions-inrättningen för svenska läkare, deras enkor och barn, har, till följd af delägares beslut, med år 1855 blifvit upplöst. C.) Sjukvärdsanstalter: Stockholms stad aflönar en förste och en andre stadsläkare, äfvensom i hvarje territorial-församling finnes en af fattigmedlen aflönad läkare, hvilken det åligger att utan betalning biträda församlingens fattiga, som vid sjukdomstillfällen honom påkalla, hvarvid dessa tillika erhålla medikamenter på fattigvårdens bekostnad. För sjukvården i hufvudstaden finnas för öfrigt följande allmänna inrätt' n ingar: a) De vid territorial-församlingarnes fattighus inrättade sjukrum: Sjukvården ombesörjes af fattigläkarne i församlingarne och omkostnaderne bestridas af fattigvårdsinrättningarnes medel. b) Stockholms stads och läns kurhus: Detta har icke till sin omfattning undergått någon förändring sedan sista berättelsen afgafs.
Räntekammarens tillstånd för vissa bestämda dagar, anhåller jag att StatsUtskottet måtte controllera dem, samt i öfrigt ådagalägga, huruvida Kongl. Räntekammarens io6 Den i5 December f. ni. inventering, såsom ingående uti nödvändigheten af en fullständig controll, vid framtida Revisioner bör äga rum eller icke. Lades på bordet.. Grefve Hamilton j Jacobf anförde skriftligen» Erfarenheten har ofta visat oss, att stölder blifvit begångne af yngre personer mera af obetänksamhet, än af vinningslystnad eller uppsåt att skada. Det unga sinnet har vanligen knappast 'hunnit sansa brottet, förr än ångern inställt sig; men fruktan för det svåra straffet, jemte medvetandet att i följd deraf ej sedermera åter blifva upptagen i Samhället, tvingar nästan, om jag så får säga, brottslingen att, mot sitt samvetes böjelse, förtiga brottet. Och det är med anledning häraf, mina Herrar, som jag vördsammast tar mig friheten föreslå följande jemkning i vår Lag, nemligen: att en person, som första gången begår en stöld, och, inom två gånger 24 timmar derefter, sjelf anmäler stölden, och återlemnar det tillgripna godset, må befrias från det nu brukliga straffet af uppenbar kyrkoplikt. Lades på bordet. Den i5 December f. m. Grefve Frölich j David > hade inlemnat följande, som upplästes: Jag vågar härmed ödmjukast föreslå, att StalsUtskottet måtte åläggas till Rikets Ständer inkomma med nytt Förslag till Inslruction för Rikets Ständers Revisorer, i hvad som rörer deras befattning med Statsverket. Det hufvudsakliga felet, efter min tanka, i så väl Instructionen af år 1812, som i det Förslag till ny, som StatsUtskottet vid 1823 års Riksdag uppgjort, och Rikets Ständer antagit, ligger deri, att icke blifvit observeradt, det denna Instruction borde, enligt 68 §. Riksdagsordningen, utfärdas af Pukets Ständer och icke af Kongl. Maj:t, på sätt som skett förmodligen i anledning deraf, att Ständerne i underdånig skrifvelse sådant begärt.
Min rol var nu utspelad, och jag slutade den med att ur diket upptaga hans hatt, som under den häftiga omfamningen fallit af, räckande den åt systern, då hon med sina varma, tårade ögon såg sig om efter mig. Presentationen och tacksägelserna visste säkert den glade och kärleksfulle brodren ej mycket af; han förde systern till sin vagn, och så hade jag endast att tänka på egen fortkomst. Dervid fordrades ej mycket besinnande. Klifva i en sällskapsvagn och låta det bära utaf, går temmeligen utan hufvudbry. Den jag råkade uppå gick enligt serskildt aftal till värdshuset Dreyfaltigkeits-Hof, inuti staden och i närheten af Neumarkt. De herrar, hvilka här skulle taga in, försäkrade, att stället var godt och billigt. Sinnad att följande dag (nu var det söndag) förskaffa mig privat logis, var jag likgiltig, hvart det bar. Genom förstäder, hvilkas namn jag hörde och glömde, och som sågo skrala nog ut, kommo vi till Alster-Vorstadt, förbi Josephinum, der staden redan börjat antaga ett regelbundnare utseende och der vid den raka, temmeligen breda gatan sågos endast stora hus. En oupphörlig rad af vagnar mötte oss, isynnerhet utanför linien (så kallas här barrieren), der Zeiseloch Stell-vagnarne ökade deras antal. Jag trodde, att någon serdeles festlighet drog Wiens befolkning åt denna trakt; men det var endast söndagen, som lockade det glada folket ut på landet, till Kloster Neuburg och dess omgifningar. Brigittenfesten, den största folkfest i Wien, hade väl i dag tagit sin början, men Brigittenau, der den firas, låg åt en annan sida, närmare staden. Då jag hörde talas härom, erinrade det mig, att jag var i en stor stad. Snart kommo vi ut på glacis’n, som på denna sida, der man ser Alster-, Josephs-, St. Ulrichs-, Spittelbergoch Marienhilf-förstäder, hvilka alla åt glacis’n garneras af stora offentliga byggnader och palatser, ger en storartad anblick.
Denna anledning tyckes dessutom ej sakna bevis, enär privata låntagare utgifva lån emot denna ränta och många cassör sak - 3o2 Den 25 April f. m. na tillfälle till utlåning för det, att lån ej kunna gifvas under 6 proc:s ränta; och då det af mig i motionen anförda skäl, att en stor del af jordbruksägare i Sverige äro skuldsatta och måste erlägga 6 proc:s ränta, då jordegendomen, efter en allmän erfarenhet, sällan kan köpas till större afkastning än 4 proc., så måste räntenedsättningen bereda en allmän välmåga, isynnerhet som genom silfverutvexlingen penningestocken till en betydlig del drages ur allmänna rörelsen, då en högre ränta än 5 proc. ovilkorligt skall föröka den skuldsattes förlägenhet och påskynda dess obestånd. Frågan om disconträntans nedsättande har LagUtsk. förbigått. Jag förnyar derföre detta mitt förslag, som, om det ej hindras af gjorda beräkningar uppå bancovinsten, efter min öfvertygelse skulle verka till en allmän fördel, om räntan kunde nedsättas till 4 proc. Jag anhåller altså vördsamligen om återremiss, till vinnande af mera utveckling i dessa vigtiga ämnen. LagUtskrs betänk. Nro 29 blef af R. o. Ad. bifallet. Vid förnyad föredragning af Bcvilln.-, Lago. Oecon.Utsktns d. i5 dennes e. m. på bordet lagda betänk. Nro 1 i anledn. af Hr Gust. Montgommeries motion, angrde brännvinsbränningens inställande, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs Oecon.Utskrs d. i5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt. Nro 26 i anledning af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk. N:o 3, angrde väckta motioner om landsfiscalstjensternas upphörande. Som R. o. Ad. redan bifallit betänk. Nro 3, blef utlåt. Nro 26 nu endast lagdt till handlingarna.
Så snart LandtMarskalk, enligt 52 §. af Regeringsformen och 23 § af Riksdagsordning gen blifvit af Konungen i nåder utnämd , och af de 2tne äldsta nårv*tande Grefvar, till hvilka Kongl. Maj:t honom öfverlemnar, till Riddårhuset beledsagad, emottages han derstädes Vid ingången af RiddarhusDirectionen, Ric| (JarhusSecreteraren och de öfrige till Riddarhus* JDen 3 Jami. CanzFet hörande personer. Derefter satnmsmd träder dsn följande dsgen å utsatt timma, efter fö.egsnget anslag RiddarhusDirectionen under LandtMarskalköos ordförande, för att förrätta anteckningen. Med anteckning förstås den åtgärd, hvarigenom en Adelsmans begäran cm inträde å Riddarhuset såsom Riksdags» man varder, i grund af denna Riddarhusordning Geneslogiska Tabeller och andra tillförlitliga handlingar pröfvad: hans namn och värdighet, derest något hinder icke möter, införd i e:i för sådant ändamål på alla lefvande atter inrättad uppropslista* samt honom tillställd en med Riddarhusets sigill påtryckt Pollet, med påskrift af ättens nummer och namn, med den afteckna des förnamn, samt nummer på den, hank, der hans ställe är honora anordnadt» Skulle emellan de personer hvilka anteckningen hålunda förrätta, olika meningar uppstå Otn en söicandes rätt att IntiädesPoHet erhålla, afgöres frågan genom fleste rösterne, hvarvid, i händelse åf ett lika antal, LandtMarskalkea äge den afgörande, §. 12.. — Se fortsåttniar gen af 14 §- Sådane anteckningar^ hvarvid det åliggerRiddarhusSecreteraren, RiddarhusFiskalen och Riddarhusets tvenne ordinarie GanzHsteratt alltid vara tillstädes, för att lemna upplysningar
Ett rum pli nedre botten med en dörr och tv8 fönster i fonden vettande ut&amp; en liten solig tradgiird full af blommande rosenbuskar. Bortom trädgiirden, som begränsas af en 1Bg mur med öppen grind, s e r man en förstadsgränd och digra höga fabriksskorstenar. Rummets möblering &amp; r ytterst enkel, nastan landtlig. En skank, ett rundt bord, halmstolar med. och utan ryggstöd. Till venster en kamin prydd med en madonnastaty i mhlad gips. Till höger ett gammaldags skrif' bord och ett bokskiip af valnöt fullt med oinbundna böcker. Pli vlg.gama ett stort krusifix af elfenben och tvA helgontaflor. Dörrar fil1 höger och venster. Zélie. Grannltzrstrun. (Vid ridans uppgång sitter Zélie, en gammal tjänarinna, .klädd i mössa som bondgz~mmonaa, på en stol, djupt nedslagen. Bredvid henne star grannhustrun, en ung kvinna a f den parisiska förstadstypen, barhufvud, med en matkorg p&amp; armen). Grannhustrun. Det &amp; r d8 riktigt sant, att er abbé blef skjuten Af de banditerna? Zélie (~zickar jakande). Helt nara, strax om knuten, Vid rue. Haxo - bad ' han och andra kyrkans man; Det var i förgatdh regera ' packet In. Tiu en viilsignelse i sjalfva dödsminuten Han lyfte upp sin band och föll till marken se ' n. Vhr granne sbg ' et, han ber&amp;tta9t se ' n p6 dagen. Bhd ' jag och fröken Rose, vi sa ', d&amp; han blef tagen Som gisslan: " Hvad gör det? Han kommer snart igen! " Han ju s&amp; alskad var af alla har i trakten. Han var sh bjtirtegod ockfrom. fördömda tross! (Man hör gevdrssalvor ph a$gtdnd 1. - Grannhustrun (rycker till). Ab, Gud! Zélie (stiger upp.) D ' &amp; trupperna!
Ständer i sjelfva verket gillat denna åsigt, ådagalägges enligt min förmening derigenom att, för så vidt jag vet, ingen förnekat billigheten i detta redan 1858 framställda yrkande, ehuru man af förenämnda ekonomiska skäl lemnat detsamma utan afseende. För min del, tror jag det af en Stat vara hvarken värdigt eller klokt, att för blott en temporär utgifts skuld, som dessutom snart sagdt stundeligen förminskas, icke skifta lika rätt emellan dem, som inom samma tjenstegrader lika redligt och väl uppfyllt sina åligganden mot fosterlandet; helst när, såsom nuvarande Stats-Utskotts utlåtande N:o 150 utvisar, ett betydligt öfverskott finnes å såväl de till Stats-kontoret, som till Riksgälds-kontoret ingående statsmedel. Herr von Krusenstjerna har, i sin motion angående fyllnadspensioners tilldelande åt militäre embetsoch tjenstemän, med stöd af de utdrag han i Arméens pensionskassa gjort, beräknat den erforderliga årliga summan till 80,000 R:dr. Hvad de civile embetsoch tjenstemännen beträffar hafva af motionärerne ej någon beräkning, som man kan stödja sig uppå, blifvit gjord. På grund af hvad jag nu anfört får jag vördsammast anhålla att Rikets Ständer, med afslag å Stats-Utskottets hemställan, behagade besluta att: l:o under nästa statsregleringsperiod bevilja en årlig summa af 80,000 R:dr till förhöjande af pensionerna för de embetsoch tjenstemän af Arméen, som före den 9 Februari 1858 tagit afsked, till likhet med pensionerna för dem, som erhållit afsked efter denna dag; 2:o ingå till Kongl. Majit med underdånig anhållan att Kongl. Majit, efter infordrade upplysningar, behagade till Rikets näst sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition rörande den summa, som erfordras till likställighet i pensionerna för de civile embetsoch tjenstemän, hvilka tagit afsked före och efter år 1858.»
Derefter kom Abdolkhalik och såg ännu ömkligare ut. Jag hade i förrgår aftons ordinerat åt hans syster för uthållande stark diarrhé litet opium, och så hade han vräkt i henne omkring 4 gr., hvaraf hon hela gårdagen och allt ännu i dag befunnit sig högst illa, samt nu fått ett anfall af asthma. Längre fram på dagen gick jag med honom att se på henne, men tyckte hennes sjukdom ej vara så farlig som de föregåfvo. Hon är förfärligt pjåkig och tråkig. Medan Abdolkhalik satt här började hans öga klia; för att hjelpa det tvinnade han en liten papperslapp, tog med den tjockt örvax från sitt öra och trillade det in i ögat, sägande sig i 10 år med fördel hafva brukat denna konst. När jag sedan kom ner i hans bod, satt han ömklig och surmulen, med ögat svullet och en stor påse under det. När jag frågade hvarifrån det kommit, fick jag svaret: kidde min allah. Om aftonen gjorde jag en liten tur till Muski, i det allt fortfarande friska, men i mitt tycke särdeles helsosamma vädret, satt en stund hos Abdolkhalik, men följde snart shekh Sha'aravi derifrån och förmådde honom samt hans bror att komma upp till mig. De suto här en stund och drucko kaffe; men shekh Sha'aravi ledsnar nästan ut mig samt förefaller tråkig med sin inbillade lärdom och egenkärlek. Han plågar mig mycket med grammatikaliska frågor i tid och otid. Läste och sysslade hemma ända till närmare 'asr, då jag gick ner och frågade efter Abdolkhaliks syster samt fick det svaret att hon nu var så dålig att ingen hjelp mera behöfdes. Vi gingo dock dit och efter allt som syntes var hon bättre i dag; men hon är förfärligt pjåkig och vill att man ömkar henne. I dag undfägnades hon med trätor och gräl, så väl af sin bror, som sin man, hvilken äfven var tillstädes. Gjorde sedan ett slag omkring Gemelijeh och vid maghrih gick jag till Köhler, der shekh Hamad hade varit.