Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan med all visshet förutse, att en sådan åtgärd, i afseende på 60,000 mantal inom riket, icke kan verkställas utan en tidsutdrägt, som, i fall frågan om sältet för räntornas utgörande skulle ställas i omedelbart sammanhang dermed, komme att allt mera aflägsna utsigten för räntegifvarne, att komma i åtnjutande af den fördel, hvilken andra redan ega, nemi. att varda befriade från upsägning och erläggande af forsellön. Jag har nu i största korthet yttrat mina åsigler i frågan, och jag hemställer till Hr Gr:n o. Landtm:n, samt till det Höglofl. St., om icke skäl vore, att lägga Hr Tersmedens förevande motion till handlingarne, hvarå jag vördsamt anhåller om Propos. Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh.: När denna fråga af Hr Tersmeden väcktes, ansåg jag densamma stå i så oskiljaktigt sammanhang med sjelfva hufvudfrågan, att den icke borde derifrån lösryckas, utan genast afgöras, likasom jag fann frågan så enkel, att R. o. Ad. utan all betänklighet kunde genast deröfver hafva fattat beslut. Då den emellertid begärdes på bordet, och der tills i dag varit hvilande, anhåller jag att med några ord få uttrycka den åsigt, att jag anser följdriktigheten fordra, det R. o. Ad., i öfverensstämmelse med Hr Tersmedens framställning, nu fattar enahanda beslut, som det, hvaruti Ståndet vid sista Riksdagen, när samma fråga förevar, då stannade. Då K. M. vid berörde Riksdag framlade det omfattande förslaget om en skatteförenkling, så innefattade detsamma trenne serskilda punkter, hvilka K. M. förklarade ega sådant sammanhang sins emellan, att de icke borde från hvarandra skiljas, Den 7 Juni f. m. 45 äfven med afseende på verkställigheten. Med anledn. häraf beslöto R. o. Ad. samt PresteSt., att man i denna fråga borde så förfara, att icke någon af de serskilda delarne sattes i verkställighet, med mindre än att samma åtgärd vidloges med alla de öfrige.
Jernväg, 97 Jernväg, angående sökt stats-bidrag för anläggning af en sådan mellan Christianstad och Hessleholms station å södra stambanan: II. 309, 345, R. 345; B. III. 037; IV. 38, 295, A. 295, 306, 308, 314, 315, 316; U. V. 284, 285, 296, A. 296, B. 577, 584, A. 584; B. VI. 57, 135, A. 135, E. 162. — från Borås till vestra stambanan vid Herrljunga, i anledning af väckt motion om förändring i vilkoren för det vid sistförflutna Riksdag beviljade lån för nämnde jernvägs-anläggning: B. VI. 392, 439, 452, A. 458. Jernvägar, Statens, angående gjorda underdåniga framställningar om statsbidrag för anläggning af särskilda bibanor till dem: I. 152, 193, B. 193; B. III. 637; IV. 38, 295, A. 295,306, 308, 314, 315, 316; U. V. 284, 285, 296, A. 296, B. 577, 584, A. 584; B. VI. 57, 135, A. 135, E. 162. — —, angående ett af Chefen för Statens jernvägsbyggnader afgifvet underdånigt utlåtande i anledning af Rikets sednast församlade Ständers underdåniga skrifvelse rörande åtgärder till beredande af besparing i anläggningssamt driftoch underhålls-kostnaden för nämnde jernvägar: B. I. 520,554,557, A. 572. — —, i anledning af väckt motion om fullständigt omarbetande af taxan å algifter för transporter derå, äfvensom af reglementet för trafiken å desamma: B. V. 197, 254, A. 254.
Det är nemi. icke möjligt för dem, som skola täfla på verldsmarknadeu — alla nyssnämnde näringsidkare måste nu göra det — 144 Den 27 Oktober. att bestå i en sådan täflan, när de på en stor och vigtig del af denna marknad, — sådan som Frankrike med Algeriet och öfriga kolonier, — äro i högsta grad missgynnade och misshandlade i jemförelse med sina förnämsta konkurrenter. Under sådana förhållanden kan visserligen produktionen under någon tid ökas, ja! onaturligt hastigt ökas, då producenterne försöka hålla sig uppe, och måste skaffa mer af de illa, ofta ej med produktionspriset betalda produkterna, för att t. ex. erhålla medel till aflöningar åt arbetare vid stångjernssmedjor och sågverk, som, ehuru de drifvas med påtaglig förlust, dock drifvas, i hopp om »bättre konjunkturer», och för att då hafva verkstäder och arbetare i ordning. Ett sådant förhållande är, tyvärr, nu här för handen på många ställen Det kan förklara de olika åsigterna emellan statsmän och statistici, som anse oss ofantligt rika, emedan vi producera mycket, samt statsmän och producenter, som veta att de och andra producenter — såsom hufvudnäringarne jord-, skogsoch bergsbruket — förlora på sin rörelse, och, om icke hjelp snart kommer, gå under. Länge kan dock ett sådant tillstånd icke fortgå att drifva näringar, på hvilka idkarne förlora. Man kan till en tid suga ut sin jord med ständiga sädesskördar; man kan nedhugga sin ståndskog och sälja den för arbetslönen, sedan man öfverfyllt de utländska marknaderna. Men detta kan ej, får ej länge fortsättas, om ej fäderneslandet skall utarmas. Det är hvarje god medborgares pligt att befordra hvarje åtgärd, som kan bidraga till undanrödjande af dylika missförhållanden. För min del är jag fast öfvertygad om att ett af de väsendtligaste medlen härtill är, att Frankrikes och Algeriets hamnar och torg oförtöfvadt öppnas för Svenska fartyg, Svensk säd, plank och jern, på samma vilkor som för andra de mest gynnade nationers.
Jag vill medgifva, att sådana villkor kunna af Ständer föreslås, som tendera till ett sådant förhållande, och om detta olyckliga förhållande skulle inträffa, så får man i sanning beklaga, att anledn. från den ena eller andra sidan kan vara gifven dertill, och alt sjelfva Representationen, sjelfva den lagliga riksdagsformen och riksdagsarbetet sådant föranleder; men så länge grundlagen qvarstår och skall bokstafligen efterlefvas, anser jag det vara orimligt' och grundlagsvidrigt, att det ena Ståndet tilltror sig alt kunna upphäfva det andras beslut, vare sig att detta vore än aldrig så oriktigt och ändamålslöst, d. v. s. beslut, som röra statsregleringen, i afseende hvarå bestämdt, så väl i Reg.Fln som Riksd.Ordn., stadgas, alt sådana frågor icke kunna förfalla, då två Stånd stannat emot två, utan att de skola af förstärkt StatsUtsk. afgöras. Förgäfves söker man ibland den nu gällande Riksd.Ordms §§ någon enda, som säger, att frågor, som röra statsreglerm, kunna förfalla, derföre att två Stånd stannat emot två; och kan man ej bevisa att denna fråga icke har sammanhang med statsreglerm, så måste man underkasta sig hvad 69 §:u Reg.Fm stadgar, på hvilken också SlalsUtskls skyldighet, enligt 3o §:n Riksd.Ordn., sig stödjer. Jag får dessutom till Frih. Boye sjelf framställa, om han ej haft för afsigt med sin deduclion, alt för R. o. Ad. göra begripligt, huru orätt han anser det vara, att, i följd af Konungens propos., Ständerne ingå i några föreskrifter af villkor; men den värde Frihln synes hafva förgätit, alt statsreglerm kan äfven grunda sig på enskilde motionärers förslag.
Hvad halten beträffar, så häfver del sig ej så lätt alt, äfven oaktadt den noggrannaste omröring i smältan, undvika det ju icke den ena myntpiecen blifver något finare i silfret än den andra. Emedlertid, dä Utsk. icke velat framlägga något i detta afseende, och då det således skulle blifva en häraf föranledd ny motion, som skulle komma i fråga, så skulle jag för min del afstyrka R. o. Ad. att för det närvarande taga något annat beslut härutinnan, än det som Utsk. föreslagit och som grundar sig på nu gällande förordningar. Hr Westerstrand, Pehr: I afseende på den anmärkn., som är gjord ang:de remedium, anhåller jag fä erinra, det jag redan förra gången, då frågan förevarar, nämnde, att det fans 2:nc slags remedia, nemi. på hallen och på viglen af myntet. Remedium på halten måste naturligtvis vara lika för alla silfvermynt-valeurer, i följd af det stadgandet, som säger, att allt silfver skall vara 12-lödigt. I afseende jå halten göres under myntningen 3:ne prof, nemi. då tillblandningen är gjord och den undergått smältning, lages deraf Usta profvet. Sedermera ut - 448 D«n 23 Novemi)er e. m. gjutes samma smältning i s. k. tenar, hvarvid prof tagas såväl af den första, som af den sista utgjutningen. Desse s. k. tenar utvalsas sedermera till den t jocklek, som myntvaleuren skall hafva, hvarefter af desamma stycken för mynten ulklippas, hvilka kallas plattar, och sorn alla, hvar och en för sig, vägas, hvarvid den, som befinces vara något öfver eller under, casseras. Då sålunda hvarje platt, är vägd, lägges 2 S sädane plattar tillsammans, hvilka 2 få skola väga j proc. öfver vigten, för att kunna bibehålla sig i mynlprocessen.
Den 2 April. 169 oförsedd» händelser, i alla dit hörande omständigheter, werkat den ändring i den förmodan Riksens Ständer ar 1800 om Riksgalds-Werkcl hade, och Realisationen icke kom att begynnas förrän den 1 September 1801 sann den af Hemliga Utskottet anbefalte Reglering af Werkets Stat, intill denna dag, pä sätt föreffrifwit war, icke ägt rum; ntan de nu wid Contoiret wa» rande Embetsmän och Betjente, säsom behöfiige ansedde, under tiden, dels genom avancement efter tour och älder i tjcnsten, och dels genom en af Herrar Nevisorcrne tid efter annan bewiljad provisionel Löne - förbättring, finnas uti högre grader uppflyttade och belönte will det synas en ömtälig fräga, att nu nedflytta a Erpectance Stat, de personer till den ringare Lön en hwar för il är sedan innehade, oaktadt en sädan under tiden, för goromälens gäng warit behöflig. Det antal af Riksgälds - ContoiretS Embets - och Tjenstemän, som nu kunna anses öfiveiflödige, sedan en stor mängd, dels genom dödsfall dels genom befordran till Astistance - Eontoirct och andra Werk afgätt, blifwer mindre betydeligt.; men tillämpningen af hwad 1800 ärs Ständer i en annan mening föreflrifwit, blifwer icke dest mindre nu, för Sen indragne personen , lika obilligt och tryckande; ty utan twifwel, skulle hwilken Embets - och Tjensteman söm hälst inom Merkel , warit mera beläten, att straxt efter 1Z00 ärS Riksdag aldeles blifwa ffil/d frän Werket, ännu efter 11 ärs ytterligare oförwitelig tjenstgöring, under en tryckande dyrhet och mera awancerad älder, ätergä till Len Lön pä expectance Stat han före är 1800 innehade, med skyldighet, att tiar som päfordras i tjenstgöring ingä.
Ulsk. har här anfört att Just.- Kanslerns göromål icke hafva tillväxt i samma mån, som Just.-Rådens. Härom kan jag icke bestämdt yttra mig. Men jag skulle tro att då Just.-Rådens arbete är inskränkt lill vissa dagar i veckan: så 54 Den 31 April f. m. är händelsen sådan sora Hr Cederschiöld yttrat, nemi. att deras arbete blir ungefär detsamma om än målens mängd är större. Följden är den att en mängd mål ligga oafgjorde från det ena äret till det andra. Med Just.-Kanslern är förhållandet, alt han icke såsom Just.- Råden har några vissa arbets-månader och dagar samt vissa timmar på dessa, utan hans hela lid är öfverhufvud uptagen af embetets skötande. Det är sålunda troligt, alt för honora hafva göromålen snarare tillväxt än för Just.-Rådén. För min del har jag likväl icke fästat mig vid dagsverkandet om jag så må säga, utan jag har fästat mig dervid att frågan rörer ett af de högsta embeten i riket. De kunskaper och den skicklighet som erfordras för att vederbörligen bekläda det äro sä stora, att Slaten bör gifva en motsvarande upmuntran åt sina dugligaste män att söka del. Just.-Kanslern i Sverige svarar emot hvad man i andra länder kallar General-Advokat, Generat-Prokuralor, Kronans Jurist o. s. v. Han är den Jurist med hvilken Regeringen rådgör i vigtiga juridiska ärenden. Man kan invända alt det är nog när Regeringen har en Jurist uti Just.- Stals-Ministern och möjligen ännu flera ibland Konungens öfriga Rådgifvare. Men enhvar sorn vet huruledes Konungens Rådgifvare dagligen äro uplagna af löpande förrättningar och dessutom måste öfvervara hvarandras föredragningar, han vet också att desse embetsman icke hafva tid och rådrum nog att ingå i de vidsträckta historiska och vetenskapliga undersökningar som understundom fordras i kinkiga juridiska mål. Behöfdes icke någon Kronans Jurist i Sverige så borde hela embelet afskaffas. Men om det behöfves så bör dess innehafvare vederbörligen aflönas.
Såsom ett gäll anses i thy fall både den sammansättning af tvä gäll, som i 18, och sudan del, som i $ 20 nämnes. 3 §. Valberättigad må utöfva röst-rätt efter $ 1, mom. 4 Vier 5, endast vid valet för det Prestgäll, der han är skattskrifven. Sådan röst-rätt kan i öfrigt utöfvas jemte elen, som den valber ätti gade, enligt samma morn. 1, 2, 3, tillkommer. 4 §. Ej må valberättigad vid samma val beräkna flera, än sex röster. 5 §. Val-rätt får icke utöfvas af den, som a) står under Förmyndare, eller b) sedan hans egendom till borgenärers förnöjande afträdd och beslut om offentlig stämnings utfärdande fattadt är, icke gitter lagligen visa, att han från sin vid egendoms-afträdelsen varande skuld är fri, eller c) för Constitutions-Utskottets Memorial, N\o 38. 57 e) för nesligt brott pä sädane skäl misstankes, att Domstol genom lagakraj tv unnen dom förklarat saken böra till framtiden lemnäs, eller d) utur riket afvikit, eller e) förvärfvat medborgare-rätt i främmande land, eller f) galt i utländsk tjenst. De, under (I ., e och f nämnde ega icke einy o utöfva valrätt förr, än de efter återkomst, eller efter nämnde utländska förbindelsers upplösning, tre år i Diket bott och varit skattskrifne. 6 §. Valrätt är för alltid förverkad af den, hvilken genom lagakraftvunnen dom är förvunnen till nesligt brott eller till köp eller salu af röster för Riksdagsmanna-val, eller att i och för fullmägtigskap hafva förledt någon till oskälig rättegång, emot bättre vett drifvit orättfärdig sak, eller brukat veterlig falskhet. Utskoltet har vid denna §:s redaclion utgått från den grundsatsen, att det är brott, icke straff, som orsaka förlust af medborgerliga rättigheter. Den Norrska Grundlagen, § 53, Litt. a, omtalar endast straff, icke brott.
Stor syntes likväl den från Jotunheim hotande faran icke vara, så länge höfdingarne för den gränsvakt, som var uppställd mot Jotunheim, nämligen Ivalde och hans söner, höllo den trohetsed de svurit gudarne. Desse alffurstar, som fått sig vakten anförtrodd längs hela det vattendrag, som från Hvergelmers källa rinner upp till jordytan och skiljer Midgard från Jotunheim, hade växtlighetsdiser till systrar och hustrur och voro således äfven genom slägtskapsband knutna till de makter, som skydda världsträdets grönska och gifva Midgardsboarne skördar. Bland de tre Ivaldesönerna sysslade Valand mäst i sin smedja, där han smidde gudasmycken och växtlighetsklenoder och därmed gagnade den sak han svurit att tjena. Fröj, hans fosterson, vistades ofta hos honom. Det var därför de båda andra bröderna, som bevakningen af Midgards norra utkant närmast ålåg, och Egil utmärkte sig särskildt för oförtruten och tapper vakttjänst. Hans första hustru hette Groa. Han bodde med henne å Ysäter, en väl omgärdad, behagligt inredd och guldprydd borg vid Elivågor. Där fanns en under honom lydande besättning af krigiske alfer. Enär Egil och Groa länge voro utan barn, upptogo de som fosterbarn en gosse, Tjalve, och en flicka, Raskva, som de hittat i en damm. Emedan Egil var den ypperste af alla bågskyttar, kallades han också Örvandel (»pilskötaren»). Tor, hvilken alltsom oftast besökte gränslandet, för att ha ett öga på jättarne, var Egils gode vän och plägade alltid vid sådana besök taga in hos honom. Ofta plägade också Groa vistas i Tors hem, Trudvang, när Egil, ensam eller med sina alfer, gjorde ströftåg på Elivågor och å jättekusten. Landet, Svitiod det stora, där bröderna bodde, var guldrikt. Dess nordligaste älfvar flöto på bäddar af guldsand. Ivalde, brödernas fader, var den förste herrskaren öfver det stora Svitiod, hvaraf svearnes land är den sydligaste delen.
Som likväl storleken af denna tillökning hufvudsakligen vore beroende på omfattningen af den undervisning, som komme att meddelas och sättet, hvarpa denna ordnades, funne Styrelsen sig böra först derom framställa sin åsigt. I sådant hänseende hade Styrelsen hufvudsakligen anfört: att ehuru den ifrågasatta förändringen att, pä sätt vid några af utlandets berömdaste polytekniska skolor egde rum, för dem som ville egna sig åt praktisk mekanik och mekanisk teknologi eller åt vägoch vattenbyggnadskonst, till en tid af fyra är utsträcka lärokursen vid Teknologiska.institutet samt derjemte för sådana elever föreskrifva en viss tids praktisk verksamhet, såsom vilkor för att upptagas i institutets två högsta årsafdelningar, af uppgifna skäl icke ansåges för närvarande lämplig, syntes deremot undervisningen för mekanici, på det desse måtte kunna erhålla mera tid till sitt hufvudämne, böra, i den mån lärarekrafterna sådant medgäfve, mera skiljas från den för vägoch vattenbyggnads-ingeniörer, sä att de förre icke kommc att studera vägoch vattenbyggnadskonst, samt de sednare icke heller att i hela dess vidd följa undervisningen i de mekaniska ämnena; att, på det likväl undervisningen i praktisk mekanik mätte kunna erhålla en af behofvet högeligen påkallad utvidgning, hvartill tid på förenämnda sätt skulle beredas, en förstärkning af lärarekrafterna i de matematiska och mekaniska ämnena vore nödig, hvadan, med hänsigt till dessa ämnens stora vigt.
Med-Ständer samt serskilda Utskottet alltså skulle vördsamt och vänligen underställas. S. D. Vid ytterligare föredragning af StatsBtskottets den 13 dennes meddeldte Utlåtande öfver gjorda motioner om förändring i Beklädnadssättet för Indelta Arméen, hlef detsamma i anledning af deremot gjorde anmärkningar, tili Stats Utskottet återförvist, för att förnyaöt Utlåtande öfver ärendet afgifva. 8. D. Vid förnyad föredragning af Stats - k Prat. Ut Jr. d. 21 April 1818.' 337 Utskottets på bordet hviiande Betänkande och Utlåtanden: 1, af den 17 i denna månad, angående den. under Kongl. Bergs-Collegii disposition och förvaltning ställde f, d. Cassa, samt Commerce. Badet Galleris ansökning om anstånd med utbetalningen af ett från samma Cassa erhållit Lån; 2, af samma dag, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Remiss af Fullmägtiges i JernContoret underdåniga hemställan om införskrifvande af Engelsmannen Thormsson i och för etc försök af etc Jernberedningssätt under namn af Puddlings-Processen; samt 3, af den 16 dennes, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Proposition om rättelse i Nådårsoch Besparings Författningarne; blefvo dessa Handlingar af Bonde-Ståndet godkända S. D.
Man har, för att gifva dem en sådan gångbarhet , upprättat en lag , som skulle försäkra Assignation®- eller Invisnings-innehafvaren om rigtigt utbekommande af summan, hvarå handlingen lyder, och i sådant ändamål utsatt viss tid för bevakningen, lemna* föreskrift om accept och protest, om Den 3 November e, m. 55 vittnens tillkallande , dessas skrifteliga intygande om förhållandet, iakttagande af vissa postdagar m. m. ; men har man besinnat för hvilka det egenteligen är, som man sammanskrifvit denna Lag? Det är Allmogen i Bergslagen, som egenteligen utsattes för emottagandet af Assignationer och de dermed följande möjliga 0- lägenheter, och huru manga af dem förstå ens hvad orden accept och protest betyda , mycket mindre lära de hafva nog klyftighet för att iakttaga alla de föreskrilne formerne. Det blir således Assignations-Utgifvarens ärlighet, och tron derpå , som skall utgöra basen för dessa pappers gångbarhet ; men om nu så är, hvartill tjenar då detta systeme af former och controller, som man nu, under namn af InvisningsLag , för oss framställt? Om icke dertill att förvilla den enfaldige , att tro på hvad som finnes i Lagen, men icke i verkligheten? Eller är det svårt att förutse , det en innehafvare af en 20 R:drs Assignation hellre ger denna summa förlorad genast, än underkastar sig kostnaden och besväret med anskaffande af protest, eller vittnes-bevis och det mera , för att derefter på en aflägsen ort börja en rättegång , hvartill förberedelserne redan kostat mer än summan, som skall utsökas? — Och är icke detta , som när man leker med barn och säger åt den , som faller omkull : ”korn hit, skall ”jag hjelpa upp dig.” Det moraliska förderf, som följer i spåren af misstroendet till myntet, är här så ofta afhandladt, att jag icke vill med ytterligare försök i den vägen upptaga tiden 5 och det är klart, att misstroende till valuterne 56
Det är sålunda gifvet att denna fråga, om Just.Ombudsmms lön, kan väckas på denna väg, men som det är en penningefråga, så är det lika gifvet att den icke helt och hållet kan gå förbi StatsUtsk. Alla dessa svårigheter blifva likväl afhjelpta, om, på sätt som blifvit föreslaget, LagUtsk. söker sammanträde med StatsUtsk. Hr Ribbing: Ett annat ämne har Just.Ombudsmm gjort till föremål för R. Stms upmärksamhet, nemi. det om ökad aflöning åt så väl Just.Ombudsmm sorn hans Kansli. R. Stms Just.Ombudsm. har, enl. grundlagen och i afseende på aflöning, blifvit satt i jemnbredd med Just.Kanslm. Om derföre någon lönetillökning skulle komma i fråga för Just.Kanslm, så borde Just.Om - Den 19 December. 703 budsm. äfven erhålla en sådan; men härvid torde man också med skäl böra taga i betraktande, att Just.Ombudsm:ns befattning är mera ombytlig och osäker, så att det kan hända, hvilket nu är fallet, att han till och med fått öfvergifva den bostad och vistelseort, som han förut hade, samt att, till följe af en sådan flyttning, större kostnader förorsakas honom, än som kunna komma i fråga för en ständig tjensteman, såsom Just.Kanskn. Derföre synes mig, att 1000 Rdr mera borde anslås åt Just.Ombudsmm. Hvad som Frih. Cederström här har andragit, har han sjelf, så vidt ske kan, vederlagt genom upläsandet af de skäl, som LagUtsk. anfört för sin mening, att man icke borde för framtiden stadga någon inskränkning i Just.Ombudsm:ns rätt att granska alla domar, som i Riket fällas. Om denna granskningsrätt blir följd, enl. grundlagen, torde den kanske icke vara så olämplig och, enl. min tanka, bör den stå öppen, blott den sker på tillbörligt sätt. Gr. Sparre:
Ty lika litet som lagen har inskränkt eden till att gälla blott yttre fakta, lika litet har lagskipningen gjort det. Med afseende &amp; graden af brottets grofhet kan icke någon befogad invändning göras mot eds åläggande. Lagen undantager endast saker, som gå å lif. Den lemnar i öfrigt åt domarens jugem6nt att afgöra, när ed är befogad. Väl är det sant, att tendensen går emot edgång, så att de brott, der denna ålägges, på senare tider allt mera inskränkts. Men att det brott — uppsåtlig embetsförbry-telse • - hvarom här vore fråga, skulle anses för groft att värja sig imed ed kan icke antagas. Vi erinra dervid, att brottet natur-ligtvis måste mätas efter det straff, byarmed lagen faktiskt belägger detsamma. Detta straff ftr i värsta faU afsättning. Och för afsättnings evalverande uti frihetsstraff har lagen pjelf gifvit anvisning, då den föreskrifver, att, der den som till afsättning eller mistning af embete på viss tid gjort sig skyldig, ej är i besittning af det embete, hvari han sig förbrutit, då skall i stället för embetets förlust dömas till böter ... eller till fängelse i högst sex månader — ett straffmaximum som i alla händelser befinner sig långt under den i praxis antagna visserligen sväfvande gränsen för eds användande. Vi och många med oss anse visserligen, att det är orimligt, att en förfalskning begången af embets-man i offentlig handling — s. k. intellektuell förfalskning — skall nppbira ett så oproportionerligt ringa straff i förhållande till vanlig förfalskning. Men det är brottets lagliga mått, hvarom här ir fråga. Beträffande åter den anklagades qvalifikationer kan naturligtvis ännu mindre någon invändning göras emot edgåog. Ty om någon skall anses qvalificerad till väijemålsedens begående måtte det väl vara den, till hvars embetsåligganden det bl. a. bör att undervisa andra om edens vigt och betydelse. Den ofullkomliga behandling, som målet vid häradsrätten fick, har gifvit ett högst besynnerligt resultat. Domstolen dömde nemligen till 100 kr.