Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har velat att namnet skulle tillkännagifva bety^ delsen, så att icke en philosophiae magister skulle nödsakas erkänna att han icke kunde philosophi; och att de måtte förskonas från den förlägenhet, hvari en titulär lagman försattes, då han en gång rådfördes i en juridisk kasus. Dervid han nödgades svara, att han icke var en sådan lagman, som kände lagen. Jag vill i detta afs:de gå raka vägen och icke på omvägar söka hvad som omedelbarligen kan vinnas; Genom mitt förslag skulle onekligen större grundlighet, än som nu är att förvänta, kunna åstadkommas. I en tid, då vetenskaperne hunnit en så hög grad af utveckling, som f. n., är det af hög vigt, att den, som önskar göra några större framsteg och icke blott inlära en vetenskaps kända sanningar, utan äfven än ytterligare utveckla densamma, — är det nödigt, säger jag, att han redan tidigt dermed börjar, och icke bortslösar sin bästa ungdomskraft på inhemtandet af en mängd olikartade kunskapsgrenar. Grundlighet är det jag framför allt åsyftar. — För att icke vidare uptaga tiden, yrkar jag att demra puukt måtte varda återremitterad i sammanhang med de öfrige. Hr Estenberg: Jag skall icke inlåta mig i något tal öfver Den 17 Oktober. 14» alla de särskildta punkter som nu blifvit vidrörda, men en af dem har så stött mig för hufvudet, att jag icke vågar vara tyst. En ledamot, hvilken jag för min del anser såsom reformator i undervisnings-verket, har nemi. yrkat att man skulle få taga prestexamen, utan att examineras i Latin och Hebreiska. Jag vågar icke biträda denna åsigt, ty jag anser att den Tyska prestbildningen i detta afs:de bör utgöra vårt ögonmärke. Den Tyska prest' bildningen står i nära sammanhang med reformationen, och vi Svenskar stå, med afs:de på kyrkan, i ganska nära förvandskap med Tyskland. Det lärer icke kunna nekas att de Tyska presterne äro mera bildade och bättre qvalificerade i presterligt hänseende än de Svenska.
Alla lians egna förhoppningar pä framtida lycka, och deras, som han med sina handlingar önskat stödja, äro krossade. Se der följderna af en godtycklig domaremakt! Min afsigt är visserligen icke att äska fria tyglar åt sjelfsvåldet; tvertom är min önskan att kunna förekomma det genom sunda åtgärder, genom ett mera humant behandlingssätt, än att förstöra den felandes hela timliga välfärd medelst relegation, som i oinvigda öron later synonymt med landsförvisning, deportation eller dylikt. Inqvisilionens tortur corrigerade sällan någon kättare. Och den felandes Den 7 Mars c. m. 319 återupprältning, förbättringom man så vill — torde alltid varit lagstiftarens syftemål. 1 anledn. häraf får jag föreslå, icke allenast nya disciplinära stadgars utarbetande för universiteterna , utan äfven reform i sjelfva domstolens sammansättning, jemte yrkande, om ej af relegationsstraffets totala afskaffände, åtminstone att det aldrig måtte tillämpas med mindre den lagförde blifvit förvunnen saker till edsörebrott, och att alltid Academi-cancelierens sanction måste inhemtas, innan ett dylikt beslut kan vinna laga kraft. Flera bedröfliga erfarenheter hafva förestafvat mina ord; måtte de kunna rädda ett uppväxande slägte från samma öde. I ödmjukhet får jag anhålla om remiss till Lagutskottet. 2. Sedan undertecknad uti memorial till Const.IJtsk baft äran uppgifva de grundlags-förändringar, dem jag anser növändiga, för alt tillvägabringa en ändamålsenligare organisation af Hög sta Domstolen; vågar jag nu, i förening dermed, öfverlemna och hemställa, huru angeläget det är, att Rikets högste domare, hvilke äro tillsatte för att i Konungens stad och ställe dcirama sina medborgare, måtte af Staten blifva satte i det fullkomliga oberoende skick, som gör dem otillgänglige för alla frestelser till biförtjenst, och som, utan afseende på enskilda förmögenhetsomständigheter, lemnar dem full säkerhet att kunna lefva sin värdighet likmätigt, utan annan penninge-inkomst, än den som embetet lagligen åtföljer.
Men då jag icke innehaft någon civil embetsmannabefattning, utan varit militär, och således finnér mig i saknad af de insigter och kunskaper, som, både i civilt och juridiskt hänseende, erfordras, för att bedöma Konungens Rådgifvares handlingssätt och åtgärder , har detta, jemte önskan att för enskilda ekonomiska angelägenheter, vid utöfningen af min Riksdagsmannarätt, vara oberoende af en plats inom Utskotten, varit orsaken, hvarföre jag ansett mig nu böra afsäga mig min ej-hållna plats i Constit.-Utskottet. Å nyo föredrogs Frih. Boyes, Ludv., den 4 dennes på hordet lagde motion, innehållande förslag till förändrade stadganden om HusbehofsBrännvinsbränningen. Hr Montgomerie, Gust., anhöll, att denna motion ytterligare måtte få hvila på bordet. Hrr Rothlieb, Axel Fredrik, samt Carleson, Jacob Edvard, förenade sig med Hr Montgomerie. Frih. Toll, Gust. Philip, hade inlemnat ett så lydande Memorial: Ehuru jag ej befinner mig bland dem, som anse Husbehofsbrännvinsbränningen för oundgänglig, och önskade att det komme derhän, att så väl varan som dess tillverkning vöre för alla tider bannlyste från Nationen, kan jag dock ej neka den obestridliga sanning, att alla sådana förändringar uti gällande författningar, som på en gång rubba de efter samma författningar lämpade enskilda företag, åstadkomma bekymmer och förluster. Jag tilltror mig icke bedöma de af Frih. Boye uppgifna grunder för af honom föreslagna förändringar i beskattningen å brännvinsbränningen, men anser mig böra högeligen instämma uti hans yttrade Önskan, att, ehvad författning för brännvinsbränningens fortfarande än må varda beslutad, ali våda af obestämda föreskrifter, så vidt möjligt är, må undanrödjas. — Orden ”att innehafvare af gammal redskap skall hafva den förseglad, eller på annat sätt gjord obrukbar till brännvinsbränning, innefatta ett öfverlåtande till hvars och ens omdö - \ Den 7 Februarii f. m. 69 me, huru oell på hvad sätt man sjelf vill göra den obrukbar.
På 11 sidan vttrar sig Utsk. sålunda: ”bland de frågor, som under förevar, ämnes handläggning hos Utsk. uppstått, har äfven varit, huruvida stadgandena ang:de de indelta räntornas lösande borde utsträckas till (fe rusthållare anslagna augmentsi antur, hvilkas indragande till statsverket icke kan ifrågakomma; — och liar Utsk. dervid ansett, att, då innehafvare af rusthåll icke skäligen kunna äga anspråk att uppbära dem, lill hjelp vid rustningen, anslagna augmentsräntorefter andra grunder, än som för utgörande af hemmansräntor i allmänhet varda stadgade, allenast någon nedsättning tili sjelfva räntan icke äger rum, samt för öfrigt förhållandet allmännast lär vara, alt angmentsräulorna lösas efter markegång, helst ruslhållart»e, såsom sjelfve afsältande enahanda producter, hvaraf dessa räntor beslå, föga skulle vara belåtne att dem in natura utfordra, för att sedan med deras afytlrande belastas, augmentsränlorna böra till rusthållarne contant erläggas, efter enahanda lösningspris, som för öfriga hemmansräntor liqviderande till statsverket är för året gällande.” Härvid erinras, att då Utsk. erkänt, att 'indragning till statsverket af dessa räntor icke kan ifrågakomma, man har svårt att leda sig till det resultat, hvartill Utsk. kommit, att dessa räntor böra lösas efter bestämda pris, i stället för att bibehållas vid de förhållanden räntegifvare och räntetagare emellan, hvilka efter gällande Jagar och författningar existerade, då räntorne anslogos. Hvad här blifvit stadgadt afstyrker jag således helt och hållet. Utsk. borde jemväl hafva tagit i betraktande, att, om någon rättsgrund gifves i afseende på det stadgande Utsk. här föreslagit i afseende på augmeulsräntorna, densamma äfven gäller för frälseräntorna man och man emellan, emedan begge - Don i5 Juli f. m. 49 ge dessa räntor utgå af jordbruket och erläggas af den ena medborgaren till den andra.
I tamburen står ett litet skåp, som blott rymmer en tredjedel af Beths linneförråd; mer får man ej heller, då man till linne o c h sängklä- der blott anslår 3 5 0 kr. * M e n icke b ö r man derför klaga, ty litet linne kan man lättare än annat skaffa sig under hand. Porslin o c h glas taga vi från våra inhemska, öfver hela verlden berömda fabriker oeh låta således den härtill afsedda hundrakronan stanna inom landet o c h försaka nöjet att hafva » e n g e l s k t ». L å t oss nu addera: Till salen anslogs 3 0 0 kr. » » » förmaket sängkammaren jungfrukammaren _., 500 » 500 » 50 » » » köket linne o c h sängkläder 150 » 350 » » » porslin o c h glas 100 » bordknifvar o c h bordsilfver (svenskt nysilfver) 200 » •&gt; tamburen och diverse 50 Summa 2 2 0 0 » kr. och ville inte sätta sig i s k u l d? » S v a r: » Lilla engeln » förde föga penningar i boet, men dock något. - » Lilla Vivan^. Teater och musik. Teatrarna. Kungl. operan. — t — r. F. Hbg. Konsertsalen. Första Mierzwinskikonserten. Biljetter säljas i h r Abr. Lundquists k. hofmusikhandel. F. Hby. D e n 3 okt. Carmela. A f Edmondo d e Amicis. (S l u t fr. föreg. n:r.) j^armela hade redan se ' n flere dagar ej låtit ?^S * se sig vid Gabriellos hus, oeh han fann henne, då han efter slutadt samspråk med modern gick att söka henne, sittande på marken bakom det lilla huset, med ryggen lutad mot muren. Hon steg upp med samma hon såg honom, helsade ock på honom med de vanliga ömhetsbetygelserna och kärleksorden, men hennes väsen hade något sällsamt betryckt; hon var blek, och hennes stämma klingade matt som en febersjuks. » Carmela!
Herr Riben afstod från sin begäran om uppläsning utaf Herr af Sillens Memorial. Herr von Hartmansdorff> August: Om Friherre Cederströms Memorial är af den omfattning som Grefve Posse förmenar, ser jag ej, huru ett Särskildt Utskott kan befatta sig med frågor, hvilka, enligt Grundlagen, tillhöra flera Ordinarie Utskottsbehandling, F.tt så vidsträckt ärende synes i alla fall icke kunna med erforderlig grundlighet utarbetas under en Riksdag, utan torde behöfva föregående beredning af vederbörande Embetsverk; och emedlertid kunde man få rådrum att betänka sig till en kommande. Mig synes för öfrigt ej nyttigt, att öka RiksdagsOrganisationens redan förut nog mångfalldige utgreningar, och jag anser det derföre vara bäst, att vi åtnöja oss med de Utskott vi redan äga. Friherre Boije > Ludvig: Jag förenar mig med de Herrar, som önska ett Särskildt Utskott. Omfånget, vidden, vigten af de ifrågavarande Motionerne medgifva ej, Den ig December e. m. 43r utan för mycken tids borttagande, att remittera deni till våra vanliga Utskott. Den omsorg man synes böra egna åt dessa Motioner fordrar, att ett Särskildt Utskift nedsättes. Herr Tham „ Wollrath: Om nu endast vore lråga om Herr af Sillens Motion, skulle jag ej anse mig behöfva tillstyrka något Särskildt Utskott; men då fråga äfven förekommer om Friherre Cederströms Motion, vill jag gerna föreslå att ett Särskildt Utskott må väljas, så vida det ändamål derigenom kunde vinnas, att frågan om all Svensk Jords lika beskattning för framtiden fullkomligen undanröjdes, och Rikets Ständer aldrig mer besvärades med ettämne, som innebar det största våld emot helgden af äganderätten, jemte den största möjliga overkställbarbet. Herr Printzenskjöld, Axel: I stöd af 36 §. 3 mom.
— Brandväsendet och yttre lysbållttingen vid Kongl. Slottet och Arfprinsens Palats „ „ 10,000: — Drottningholms och Svartsjö Slott „ „ 24,600: — Gripsholms Slott , „ 2,550: — Ulriksdals Slott , „ 8,250: — Haga Lustslott och Park „ , 4,500: — Strömsholms Slott „ „ 3.000: — 115,900: Summa R:dr Runt 1,278,400: Då de nya eller ökade anslag, som för vissa medlemmar af E. K. Maj:Is höga familj af förut nämnda anledning äro vid denna nya statsreglering anvisade, ej skulle komma alt utgå förr än år 1861, eller först ett och ett halft år efter del olvanberörde förändring i de höga personernas ställning inträffat, hafva Rikets Ständer, i öfverensstämmelse med hvad E. K. Maj:t i nåder föreslagit, medgifvit, att utaf besparingarne å nuvarande Riks-stals anslag lör Deras Kongl. Högheler Kronprinsen och Kronprinsessan må dels, på sätt Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse af den 30 sistlidne Juni redan anmält, från och nied Augusti månad nästlidet är och under den återstående tiden af innevarande statsreglerings period, utgå det nu beslutade hofhållningsanslaget till Hennes Maj:t Enke-Droltningen Josefina, dels ock under innevarande år jemv^ anslagsförhöjningarne för Deras Kongl, Högheler Hertigen af Dalarne och Prinsessan Eugenie. Expeditions-Utskottets Förs loij till under d. Skrifvelse N:o 122. 339 Enligt hvad E. K. Maj:t i nåder meddelat Rikets Ständer, har genom 12 Art. i det emellan E. K. Majit och Hennes Majit Drottningen den 22 April 1850 afslulade äktenskapskontrakt, blifvit Hennes Majit Drottningen, för den händelse att hon i enkestånd inträder, tillförsäkrad!, bland annat, ett slott på landet, att deröfver förfoga, så länge Hennes Majit i Sverige förblifver; och har E. K.
Klädedrägten är öfverallt något så när lik den ryska: för den förmögne vida sammetsbyxor instuckna i stöflarna, en med silfvertråd grant broderad skjorta och en vid, ofta skinnfodrad kaftan; förden fattige, i fall han ej är allt för trasig, samma snitt men sämre, smutsigt och sönderrifvet tyg. Om vintern lär dock vid vistelse i det fria samojedpäsken vara gemensam för hög och låg, ryss och inföding, bofast och nomad. Vid min resa på Jenisej år 1875 funnos endast ganska få personer i dessa trakter, som blifvit dit förvista för politiska orsaker, men deremot ganska många förvista förbrytare af gröfsta slag: mördare, tjufvar, förfalskare, mordbrännare m. fl. Bland dem voro äfven några få finnar samt till och med en svensk, eller åtminstone en som, enligt egen uppgift på bruten svenska, fordom tjenat vid kungens garde i Stockholm. Säkerheten till person och egendom var i alla fall fullständig, och märkligt var, att någon egentlig kastskilnad icke tycktes förefinnas mellan de rysk-sibiriska infödingarne och dem, som för brott blifvit förvista. Man tycktes till och med föga intressera sig för att känna det brott – eller, såsom språkbruket här tyckes vara, den »olycka» – som vållat förvisningen. På fråga derom fick jag vanligen det nog mångtydiga svaret: »för dåligt uppförande». Ett eget slags förbrytarekoloni träffade vi vid Selivaninskoj, en ganska stor by belägen på östra stranden af Jenisej, ungefär vid Aavasaksas breddgrad. Om mitt besök der meddelar min dagbok från 1875 års resa följande. Den ryska rättroende kyrkan är såsom bekant fördragsam mot främmande trosbekännare: luteraner, katoliker, judar, muhamedaner, buddaister, schamaner o.s.v., men förföljer deremot, i full öfverensstämmelse med hvad som fordom skedde inom den protestantiska verlden, sekterister inom eget sköte med timliga straff här på jorden och med hot om eviga i en annan verld.
Deremot yttrar sig i det öfriga redan det missförstånd och det påbördande af sjelfmotsägelser, hvaraf Thorild alltsedan oafbrutet möttes: att han ”ej erkänner några Reglor”; att han ”anser Förnuft och Smak för ord utan betydelse”; att han är en yngling, som emot ”upplysta domare”, hvilka dock i honom utmärkt ”en, som hunnit målet närmast”, uppförer sig med en ”oerhörd, icke förfining, utan förgrofning af högmod”; att han ”förnekar alla lagar”; att han ”vädjar till ett fritt och urskiljande Publicum, som skall dömma honom efter sanna grunder, d. ä. ej efter Smak, Förnuft och Reglor”; att han ber Sällskapet utfästa den åt honom ämnade belöningen såsom ett pris ”för den bästa kritiska afhandling om Reglornas värde i de Sköna Konsterna, – som ej hafva några reglor”; o. s. v. Slutligen heter det, till afsked: ”Det urskiljande Publicum skall kanhända tro, likasom Ni, att edra Domare gjort er orätt; om ej genom sin granskning, dock genom sitt beröm: ty det är i sanning tvifvelsktigt, om så litet förnuft och så mycket högmod nånsin varit förenadt eller kunna förenas med ett verkligt snille”. Med ett sådant besked föga tillfreds, insände Thorild, såsom återsvar, ett utlåtande ”Öfver Anmärkningen till Auctorn af Passionerna”; hvilket i N:o 66, den 20 Mars, blef offentliggjordt. Ur denna nya skrifvelse, – en närmare utläggning af den förra, – må här endast det märkligaste anföras. — Jag ber, att man vill bry sig om att förstå mig. Det är en ynnest, som allt Nytt bör hafva. Jag har talt: ty jag begrep, att det var det ädlaste. Jag rodnade för den ofullkomlighet, i hvilken jag första gången skulle kännas; och jag skulle hafva det ännu mer, om jag funnit den mera rigtigt uppgifven. Denna rodnaden är, i sin natur, ett ”fint högmod”; men verldens femtio sekler hafva sagt, att den är oskyldig och ädel.
Detta är ej någon ny sak, ty i ett Retänk. om stålens jernvägsbyggnader, som är afgifvet till Civil-Dep. år 1856, finnes sid. 10: »Genom observationer, approximativa undersökningar och lokalens examinerande, har jag kommit till den öfvertvgelsen, att en jernbana kan framdragas från Hornstull rakt framåt Mälaren midt lör östra ändan af Långholmen, höjas öfver gården vid Heleneborg, utsprängas eller bildas i kanten af södra bergen, förbi läbrikerne vid Skinnarviken, och vidare framföras på en i vatlnet utfylld bank, hvilken i en båge af 1,000 fots radie föres öfver den djupa viken från södra sidan till mynningen af Riddarholmskanalén, etc. etc.» Det har således varit Frih. Ericson sjelf, som gifvit första ledningen till det förslag, som ånyo, dock med nya variationer, vaknat upp i Stats-Utskits Retänk. Jag vågar tro, att den station, som skulle blifva i Stadsgården, vöre mer än tillräcklig för trafiken för den södra och vestra banan. Jemföra vi förhållandet här med andra städer, som hafva långt större folkmängd än Slockholm, finna vi t. ex. att i Wien en af de förnämsta bangårdarne ej är större än den, som kan inrättas i Stadsgården. Jag säger vidare min öfvertygelse vara, att den vid Klara sjö projekterade bangården ej är passande, och jag hemtar äfven i detta fall elt stöd från ett yttrande af Frih. Ericson i ofvannämnda berättelse till Civil-I)ep:t. Han säger nemi. der (sidan 9, 6:te raden): »För norra banan har en särdeles lämp lig lokal i närheten af Humlegården blifvit projekterad, med ett sidospår ned till hamnen vid Nybron.» Mig lyster att veta, om den 1856 bestämda platsen var tjenlig, hvarföre den ej kunde vara passande äfven nu.
Bland många fördomar, hvaröfver vår tid brutit stafven, är äfven den att qvinnan endast är till för det fridlysta hemmet, för salongen och budoiren, för väfstugan och köket. Qvinnan är en lika fri Guds skapelse som mannen, men hon är ädlare än han, vekare, finare, renare. Alla samhällsgöromål, som ega en sådan karakter, tillhöra derföre företrädesvis henne. Icke dess mindre har mannen — lagstiftaren — under sekler låtit henne vara blott sin rodocka, sin sköterska, sitt nöje och sin nytta. En högre och betydelsefullare röle har utan allt tvifvel Försynen likväl tillämnat henne. Mannen — den starkare — har i sina intressen kränkt och undertryckt den svagare. Från alla tider och från alla länder kan man framhålla qvinnor, som likväl föregått mannen med en högsinthet i ord och handling, inför hvilken hans sjelfgodhet bleknat hort. Hvem glömmer en Porcia, Catos dotter, Jeanne d’Arc, Charlotte Corday, Christina Gyllenstjerna? Men äfven inom den trångare krets, dit mannens egenmägtighet, förvisat henne, huru stor är hon icke i sin kärlek, huru rörande i sin ömhet, huru mägtig i sina uppoffringar ? I mången familj är hon den enda vårdande handen, den enda värmande och lysande strålen. Genom ordning Motioner i Borgare-Ståndet 1865 N:o 125. 289 ordning och omtanke, sparsamhet och ståndaktighet, fördragsamhet och mildhet bota hon ofta de sår eller förekommer hon det förderf, som mannens oordningar framkalla. Hon lider — men är stor i sitt lidande. Kärleken är hos henne en magt, hennes väsendes enda kärna, hennes hjertås lif; hos mannen deremot oftast en blott öfvergående lidelse. Derföre är hon inför hvarje sannt menskligt omdöme ädlare och bättre än han, derför är hon mägtig uppoffringar, då han sviker sina pligter, derför kan hon rädda familjen, då han öfvergifver den. Oändligt många exempel skulle härpå kunna anföras, men våra dagar hafva alltför många sådana, att det skulle göras behof af att framhålla något enda.
Ridderskapet och ?tde!n Hemliga Ucskotters betänkande om regi srinZLn af Salpetter - tilwerkningen, med den tilläggning, al de Hemmansägare, som aro nödsakade at köpa Salpetter, fä tilständ at densamma i närmaste Sjöstad aflewerera. Swarades: Ja, blandadt med et och annat Nej, Friherre kkoll. Jag anser mig berättigad «ch förbunden fluteligen tillägga den uplysning, at om Riksens Skanber antaga Hemliga Uts?ottek§ betänkande eiler ej, sä kominer ändock Salvetter^ Sjndrrj - stpreisen icke at förblifrva va den sot den huuls warit; Skaten skgll indragas och uphöra; om någon as ömhet och medlidande för de derivid nu tjenande skulle anse bnäukligt gä en iörfattning och austallc ci! mötes, som inställde deras bc-a!l»ing, sa bör det sägas, at ingeri af dr nu derivid tjenande blir lidande: det är stadgadt, ak de njuta bröd för sin återstående lefnad, men de fä inga efterträdare. Herr Grefwe, och Landt-Marskalken. Det äo^cnäsrur af Högloft. Riddcrskapet och Adeln at Voksra; me» kanffe torde Herr 'kigerkjelm, as aktning för Ridder skåpet och Adeln, derifrån assia. Herr 'ki»°rbsolm afstod, och den af Herr Grefwe» och Landt» Marskalken gordq kropolition bifölls. Hans Lxoellsnce Herr Grefwe n sch Landt - Macjkaiken anmälts, ar H rr vcm kolar O! , inlemna t ek äiÄrmsn, rörande medlen ti! k.rsjisLltonsriz werkst glandc, hwllket, dä det nu ej för riöenö koirchec hu me upläsas, torde kunna fä til morgondagen hmila pä Bordet i Riddarhus - Lancell, St, jör ar verjtädes kunna genomläsas. Bifölls.
I anledning af hvad utaf nksdagsfullmägtigen Gustaf Pettersson serskildt blifvit yrkadt om komministr atur ens indragning i dc församlingar, hvilkas kyrkor sammanbyggas, äfvensom om den ledigblifne lönens användande, får utskottet vördsamt erinra, att, sedan Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 11 Februari 1830 hos Kongl. Maj:t hemställt, bland annat, att, hvad beträffar fördelningen af den vid kyrkors sammanbyggnad lediga lönen, konsistorium, efter församlingarnes hörande och i samråd med dem och med kronoombud, skulle uppgöra förslag till densammas fördelning emellan församlingarnes skolor och pastor, hvilket fördelningsförslag sedermera borde till Kongl. Maj:ts nådiga fastställelse öfverlemnas; så har genom nådig kungörelse den 19 Juni 1830, med hufvudsakligt bifall till hvad Rikets Ständer, såväl härutinnan, som i öfrigt, angående vilkoren för kyrkors sammanbyggnad och behandlingssättet af derom uppkomna frågor, föreslagit, i nåder blifvit förordnadt, det skall, sedan vid vederbörlig biskopsvisitation och lagligen utlyst sockenstämma frågor om kyrkors sammanbyggnad och dermed gemenskap egande ämnen förekommit och blifvit utredda, samt sockneboerne deröfver hörde, de vid dessa tillfällen hällne protokoll till Kongl. Maj:ts befallningshafvande i länet insändas, hvarefter landshöfdingen och biskopsembetet gemensamt i målet resolvera, med vederbörande lemnad hänvisning att, i händelse af missnöje, hos Kongl. Majit inom föreskriften tid undernåniga besvär deröfver anföra. Utskottet, som för dess del anser de föreskrifter, som uti nyssberörde Kongl, kungörelse sålunda blifvit meddeldte, för ändamålet fullt lämpliga och tillräckliga, får af sådant skäl hemställa, att denna framställning må förfalla. 4:o