Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke ingå vidare i pröfningen af förhållanderna här, utan anser blott alt R. o. Ad. gjorde bäst uti att öfverlemna sakens slutliga behandling till en kompromiss så sammansatt, som Hr Printzensköld och liera med honom hafva yrkat. 11 r Cederschiöld, Rob. Theophron: Det har blifvit ifrågaställdt att genast afgöra målet. Jag får förklara att jag icke fått det rediga xich klara begrepp om sakförhållandet, som för mig är nödvändigt, för att i en så beskaffad fråga fatta något beslut. Och jag befarar, att detta äfven är förhållandet med en stor del af 11. o. Ad:s ledamöter, äfven om förhållandet vore af beskaffenhet att ett definitivt beslut derutinnan kunde fattas, hvilket det likväl icke är, emedan dertill först fordras att få utredt huruvida dessa medel äro af beskaffenhet, att de kunna af R. o. Ad. efterskänkas eller icke. Hr von Kraemer har i detta fall gjort en ganska riklig anmärkn. i afseende på Wadstena Adliga Jungfruslifts-medel. Man har visserligen å andra sidan sagt, att meningen icke vore att bortskänka dessa medel, utan att de skola godtgöras af Ridd.kassan. Men frågan huruvida R. o. Ad. har rätt att efterskänka något af Ridd.kassan, den är åtminstone för mig icke klar, och jag skulle tro alt om ett sådant beslut fattas, så lärer det vara de ledamöter, som deltaga i beslutet, hvilka få godtgöra förlusten. Uti frågan, om saken bör öfverlemnas antingen till laglig undersökning eller till en kompromiss, delar jag Hrr von Kraemers och Rosenblads åsigter, att nemi. det rättaste och bästa sättet ulan tvifvel är del alt få saken på laglig väg 15Ö Den 22 Mars. afgjord. Man mä icke inbilla sig att man har den ringaste fördel af att låta öfverlemna saken lill kompromiss, såvidt nemi. man endast afser publiciteten, ty den kommer nog att göra sin inverkan gällande, oell det måhända på ett mycket mer obehagligt sätt för R. o. Ad., än om saken fick gå den lagliga vägen.
Frih. Bonde, Carl Jedvard, med 10 röster, 4:de Bänkm:s-A[d:n: JVf 57. Frih. Posse af Säby, Carl Fredrik, och » 77. Frih. Rehbinder, Fredrik Wilhelm; hvardera med 7 röster. Frill. v. Höpken, Nils Albrecht, med 8 röster, och » 220. Frih. Palmstjerna, Cart Otto, med 7 röster. 0:te Bänkm:s-Afd:n: M 278. Frih. Beckfriis, Corfitz Augustin, och » 279. Frih. Wrangel af Sausis, Fullm. Frih. Cederström, Rudolf; hvardera med 6 röster. 7:de Bänkm:s-Afd:n : M 338. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, och » 354. Frih. Fock, Frans Wilhelm Eeinhold, hvardera med 6 röster, oeh efter lottning med Jfs 323 Frih. Rosenblad, Carl, som äfven erhållit 6 röster. 8:de Bänkm:s-Afd:n: JVJ 391. Frih. Hochschild, Fullm. Gr. v. Rosen, Gustaf Fredrik, med 8 röster, och » 1. Hr Lilliehöök af Fårdala, Carl Berthild, med 9 röster. 9:de Bänkm.s Afd.n : JYi 90. Hr Drake af Hagelsrum, Erik, efter lottning med Jtä 100 Hr Uggla, Fullm. Hr Cederschiöld, Robert Theophron, hvilka hvardera erhållit 6 röster, och » 102. Hr Oxehufvud, Tönne, med 9 röster. Hr Geete, Sten Erik, med 7 röster, och u 254. Pir Liljecrona, Fullm. Gr. Posse, Arvid, med 11 röster. ll:le Bänkm:s-Afd:n: Jtä 325. Hr Appelbom, Fullm. Hr von Francken, Georg Wolfgang, och » 478.
Alla de sakkunnige män, som haft till offentligt uppdrag att yttra sig öfver Jemtland och dess naturförhållanden, såsom Öfverste-löjtnanten Leijonancker, som 1856 för den då ifrågasatta linien anställde undersökning — Agronomen Jonsson, som år 1846 på Statens bekostnad besökte landet, Professor Al. Miiller, som 1859 i flera rigtningar genomreste detsamma, och major Adelsköld uti dess den 5 Januari 1860 afgifna utlåtande, hvartill jag sedermera återkommer, vitsorda enstämmigt, att Jemtland, af naturen bestämdt att blifva hufvudorten för områdens af flera hundra qvadratmil industriela lif, eger ymniga källor till framtida rikedom för sig sjelft och spridande af välstånd omkring sig. Dess vidd af 330 qvadratmil — ungefärligen Wermlands, Elfsborgs, Göteborgs och Bohusläns sammanlagda område — dess ofantliga skogar, dess malmförande bergsträckor, dess vidsträckta odlingslägenheter och jordmånens fruktbarhet, som för ett så nordligt läge saknar motstycke, utgöra dessa källor; men tydligt är, att de under det förhållande, som redan näinndt är. antingen icke skola kunna tillgodogöras, eller ock tillgodogöras, utan att Sverige deraf drager den fördel, som naturligen detsamma bör tillkomma. Med klar blick för dessa af mig nu berörda förhållanden antydde också Ofverste-löjtnant Leijonancker redan i förslaget för linien riksgränsen — Bräcke möjligheten och behofvet af att efter enahanda plan, som lagts till grund för denna linea, förbättra kommunikationen jemväl frän Bräcke till Sundsvall. Uppfattande frågan ur samma synpunkt hafva ock Sundsvall och andra kommuner i Medelpad vidtagit förberedande åtgärder för en dylik utsträckning af linien. Undersökningar hafva i sådant ändamål af numera majoren och riddaren C.
Den erfarenhet, man vunnit i andra länder om dessa systemer, gifver ock stöd för en sådan öfvertygelse. Men, enligt hvad Lagberedningen yttrat, äro likväl meningarne ännu delade angående rätta tidsmåttet för ensamhetsfängelsets användande på längre tider; och derföre synes någon utsträckning af detta fängelse utöfver den tid, hvarpå detsamma, jemnlikt erfarenhetens vittnesbörd, kan lämpligen användas, icke böra i lagen medgifvas. Att åt ena statsmakten öfverlemna en sådan bestämmelse och således rättigheten, att afgöra huruvida det ena eller andra straffet skall begagnas, torde ej vara öfverensstämmande med den i Grundlagen föreskrifna ordning för behandling af lagstiftningsfrågor. I följd häraf och då, efter hvad Utskottet varit i tillfälle inhemta, meningarna äro ense derom, att ensamhetsfängelset kan med fördel användas till och med två år, tror äfven Utskottet, det i lagen bör utsättas, att ingen må på längre tid ådömas sådant fängelse. Skulle erfarenheten här i landet sedermera ådagalägga, att detta fängelse har sä väsendtliga företräden framför Auburnfängelset, att ett vidsträcktare användande deraf må äga rum, så må sådant bero på ytterligare förordnande af lagstiftande makten. Emellertid torde ej kunna antagas att ensamhetsfängelset verkar lika på alla naturer, eller att ju icke Auburnfängelset för vissa menniskor är ett ändamålsenligare straff. Att derföre ovilkorligen stadga att alla, som dömas till straffarbete på högst två år, skola hållas i ensamhetsfängelse, anser Utskottet icke lämpligt, äfven om mau ägde sådan tillgång på ensamhetsfängelser, som i detta fall erfordrades. Hvilketdera fängelset bör användas är ingen i närmare tillfälle att bedöma än domaren, som ser den brottslige, pröfvar driffjedrarne till hans brott och noggrant utforskar hans lynne och sinnesart; och af sådan anledning har Utskottet lunnit, det bör domaren, då någon till straffarbete dömes, bestämma, om och i hvad mån straffet skall verkställas i ensamhetseller gemensamhetsfängelse.
På grund häraf och med afseende jemväl å de anmärkningar, som blifvit framställda emot de delar af förslaget, hvilka äro af civil-lags natur, har Kongl. Majit, efter Stats-Rådets och Högsta Domstolens hörande, funnit förslaget i dess närvarande skick icke kunna godkännas; hvaremot Kongl. Majit genom en den 20 Maj 1864 utfärdad författning, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Rikets Ständers förslag, meddelat sådana föreskrifter i ämnet, som ej äro att till allmän civil-lag hänföra. Vidare hafva Rikets Ständer, likaledes i underdånig skrifvelse den 23 November 1863, anhållit att Kongl. Majit, med uppliäfvande af Kongl. Kungörelsen angående inrättande af enskilda banker eller diskonter af den 14 Januari 1824, i hvad densamma rörer banker utan rätt att utgifva egna banksedlar, samt Kongl Förordningen angående vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker af den 6 Oktober 1848, måtte täckas i nåder utfärda lag om enskilda banker utan rätt att utgifva egna banksedlar, af den lydelse ett vid Rikets Ständers skrifvelse fogadt förslag innehölle. I afseende å detta förslag, hvaröfver Stats-Rådet och Högsta Domstolen afgifvit yttrande, liar blifvit erinradt, hurusom Rikets Ständer, enligt hvad den underdåniga skrifvelsen föranleder, synas hafva antagit, att bildande af bankbolag med begränsad ansvarighet för delegarne nu vore förbjudet, äfven i det fall, att bankrörelsen skulle bedrifvas utan egna tryckta eller graverade förbindelsers utgifvande, Eu sådan uppfattning af gällande lag torde dock icke vara med verkliga Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse N:o 23.
Utskottens betänkande i hela desi widd, med den enda tilläggning, att hwar och en finge till Fiskare i Vohnsländfke Skärgärdcn, enär de ä SilifichL wistas, bränwin i minut försälja, men sedermera witt ärendets närmare öfwerwägande förenat sig till allat delar un de as Walloch Borgare-Standet ächade rät» Den 28 December 162) kelset, Utom 2:ne, dem Hederwärda Bönde-Srändet motsagt, om betalande af Tull och Accis wid införsel af bränwitt wid Städerne, och öfwerläkelse till Mag istrakerne, otc ensamt bestämma minukeringsställens inrättande i Städerne, uti hwilka omständigheter Hederwärda Bonde-Ständet förklarat någon ändring uti 1-Wottens förstag icke bär» äga rum. Ester såmedelst Minnen kännedom i hwad skick detta mål bliswir af Respeelive Stånden handtcradt och till nytt utarbetande hänlkjulir, öfwerwägadcs sörewarandc ämne, derunder fleste Ledamöterne ansago att sedan ärendet till betz oeconow.iffa egenskap redan warit 2:ne gängor af Vefwärsoch Oeeonomie - Ut» ffottet handlagt samt derföre äfwen af z:ne Respecrive Ständ ffall stnkcligen bliswit granskadt och afgjordt i alt.
”Sigrid var ännu nästan ett barn, då han trolofvade henne”, svarade fru Metta, undvikande ettdirekt svar, ”hon har nu länge fäst sig vid honom, såsom sin blifvande herre och man. Hon lider alltför mycket af den sorg och nesa han tillfogat henne, att icke hon gerna skulle vilja hafva allt godt igen.” Mäster Sigfrid satt en stund i djupt begrundande. ”Underbara äro visserligen vägarna! I sanning, icke förmå menniskor ändra hvad som förut bestämdt är. Icke ljuga stjernorna, icke bedraga handens tecken. Klarligen framstår huru fåfänga alla våra försök deremot äro! Och likväl beror det ju af menniskan att handla efter sin fria vilja, och icke bestämma stjernorna om vi skola handla rätt eller fördömmeligt, men fåfängt skall dock äfven detta aflöpa och just så mycket klarare för mig uppenbara förutseendets sanning, då jag sjelf vill arbeta på att förhindra dess uppfyllelse.” Fru Metta stirrade på mäster Sigfrid under det han talade, undrande på hvad höglärdhet som kunde ligga i de för henne obegripliga orden. Men nu vidtog han åter: ”Nåväl, jag vill vara eder till den tjenst jag kan och förmår, och skall för eder lägga mitt ord i vågskålen, till den tyngd det kan hafva. Dock hvad mäster Erik beträffar, så är han icke i stånd att denna gången för eder något göra; ty han är nu sjelf en fattig fånge, af hertigen inför riksdagen anklagad för högmål och andra brott, såsom den der stått på konung Sigismunds sida. Domprosten, herr Peder Melartopeus, är nu den som embetet förrättar.” Fru Metta hade erhållit kallelse att inställa sig inför det högvördiga domkapitlet i Åbo. Herr Enevald Fincke var likaledes kallad för att besvara hennes påståenden. Domprosten hade redan infunnit sig i kapitelhuset, likaså ett par af de andra kapitelherrarne, men timman var ännu icke inne, sessionen icke begynt, hvarföre de andlige fäderne samtalade om ämnen, som icke berörde de löpande ärenderna för dagen. ”Vördige herre”, frågade nu en af kapitelherrarne, ”hafven J icke försport något om hans högvördighets, mäster Eriks, sak?
I detta hänseende behöfver man blott erinra om de flera frågor som vid de senaste Revisionsförrältningarne varit föremål för stridiga åsigter inom Revisorerne sjeifve och om hvilka omdömet inom RiksStånden äfven funnits vara olika. Äfven den åt Öfverste Hal 1 Jencreutz beviljade lönförbättring, hvilken Hr v. Hartmansdorff utmärkt såsom ett föremål för det ifrågaställde Correctivets tillämpande, innebär ett talande bevis på svårigheten att utöfva en sådan magt som den Hr Hartmansdorff velat anförtro åt Fullmägtige i R:g:sCcntoiret. — Inom 3:ne RiksStånd har denna utbetalning ansetts stridande mot R. St:rs vid senaste Riksdag i ämnet fattade beslut och sålunda bordt föranleda till ärendets öfverlemnande till ConstitutionsUtskottets behandling; Utskottet tror likväl för sin del, att R. St:rs vägran att anslå ett till StatsVerket indraget Boställe eller att bevilja något serskildt anslag å Stat till förbättring i lönen för Chefen vid 2:dra LifGrenadierRegementet, hvarom K. M:ts vid senaste Riksdagen i ämnet aflåtne Proposition handlade, icke innebär något hinder för K. M:t att, af till dess höga disposition ställde Besparingar , bevilja en årlig löneförbättring hvars behöflighet ej mindre blifvit ådagalagd genom jemförelse med Öfverstebeställningarne vid andre Regementer, än äfven af 1823 års Statsutskott tillstyrkt samt af 2:ne RiksStånd bifallen, ehuru R.
I betraktande af dessa förhållanden har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hemställt, att enahanda nedsättning i räntan, som genom nyssnämnda Kongl. Bref den 30 Oktober 1843 medgifvits för ofyanomförmälda lägenheter, jemväl måtte få ske för nu ifrågavarande, hvarigenom hindret för försäljningen möjligen kunde undanrödjas. Dessutom hafva, uti en den 7 Augusti nästlidet år till Kongl. Majit ingifven skrift, egarne till de öfriga skogslotterna N:ris 2, 6, 7, 8, 9 och 13 samt till 7/47delar af JYs 10 och Vi0:del af J\s 11, med åberopande af ett bifogadt, af Förste Landtmätaren i länet samt Kronobetjeningen i orten, med biträde af nämndemän upprättadt undersöknings-inslrument jemte kartebeskrifning öfver dessa lotter, i underdånighet anhållit, att Kongl. Majit täcktes antingen i nåder bevilja nedsätt - Kongl. Maj-Is Nåd. Prop. M 104. 15 ning i räntorna för dessa lägenheter till de af förrättningsmännen föreslagna belopp eller för lotterna N:ris 2, 7, 8 och 9 samt de omnämnda delarne af N:ris 10 och 11 till 3/4 kappe och för N:ris 6 och 13 till V2 kappe säd pr tunnlandet, eller ock, derest nedsättningen icke kunde af Kongl. Majit bifallas, aflåta nådig framställning derom till Rikets Ständer, på sätt som skett vid 1833 års riksdag, i fråga om förmedling af räntorna för lägenheter å f. d. kronoparken Strandskogen å Öland. I anledning af ej mindre Kongl. Majlis Befaiiningshafvandes berörda framställning än omförmäide lägenhets-innehafvares underdåniga anhållan, har Kammarkollegium den 2 Februari innevarande år afgifvit införd rädt underdånigt utlåtande, sedan Skogs-slyrelsen samt Landshöfdinge-embetet i länet blifvit i ämnet hörda.
Enär de af Herr Hjerta i lista och 2:dra §§ Lego-stadgan föreslagna ändringar, hvarigenom enskilda personers intyg skulle, i stället för församlingens yttrande pa sockenstämma, anses tillfyllest för bestyrkande af en ifrågakommen persons förmåga ali ärligen sig försörja, icke torde vara al behofvet påkallade och icke heller skulle komma att medföra någon synnerlig förmån lör tjenare», lara Rikets Ständer finna att denna del af motionen icke förtjenar afseende. Det af Herr Hjerta påyrkade vidare tillägg till Lego-stadga ns 8 §, genom hvilket det skulle blifva ett tjenstehjon tillåtet att, under vissa här ofvan omförmälda fall, undandraga sig att tillträda en antagen tjenst, anser Utskottet icke vara af behofvet påkalladt och dessutom mindre lämpligt, enär, der det antoges, det endast skulle komma att föranleda kittsliga och chikanösa rättegångar. Gällande Lego-stadga samt allmänna lagen innehålla, efter Utskottets förmenande, allt hvad som synes kunna erfordras för att förvara tjenarens rätt äfven med afseende på hans sedliga förhållande till husbonden. Af hvad Utskottet sålunda yttrat, följer äfven att Utskottet anser sig icke kunna tillstyrka bifall till de i ofvanberörde afseenden gjorda öfriga framställningar om ändring i Lego-stadgan ; hvadan Utskottet hemställer: örn icke hvad härutinnan är vordet föreslaget, må lemnäs utan vidare åtgärd.
Till ord sig läpparne böjde, men slut var d / in, stämmas sagaDin själ re ' n höll på att glida ur stoftet, likt vårens blommaVi gräto invid din sida, vi ögonen gräto tomma. Då! Snabbi dinakinder rörde en fläkt ntaf is och eter. Du skalf — men da, log, som hörde d,u suset af evigheter. Du syntes så glad oeh bitter, som blod ur ditt hjärta runne, mens skäraste fågelhvitter intill, dina, öron Ivunne. Nycander. Pjollerspråk. Också en språkfråga. en fråga, som jag härmed ödmjukast tar mig friheten framdraga, förefaller tilläfveutyrs mången moder som uttrycket af en pedantisk småaktighet och därför utan någonsomhelst egentlig betydelse, hvarjämte den måhända kommer att betraktas som en näsvis inblandning i en gammal kärleksfullt omhuldad praxis, hvilken borde vara fridlyst för klåfingrade profana angrepp. Men jag tilltror frågan någon betydelse, underkastar mig den möjliga oviljan och sjunger ut mitt hjärtas mening, att man så tidigt som möjligt bör öfva barnet att tala rent och icke i onödan fördröja uppnåendet af detta mål genom det föredömesvidriga pjollerspråk, som mödrar och i allmänhet ömma individer af genus femininum med förkärlek begagna gent emot de små. För bébés räkning är en ackommodation ända ned till det mest primitivt tänkbara, teckenspråket och det själfvalda mesopotamiska, naturligtvis af nöden. För tvååringen, som lallande stapplar fram mellan de omöjliga r-ljuden och många andra, är också en ackommodation, dock nu väsentligt reducerad, nödvändig för att lättare förmedla en öfvergång. Men då tre åringen börjar förråda ansatser till de konsonantala svårigheternas lyckliga besegrande, då bör det sättas punkt för den där ackommodationen, och det är tid på att » tala svenska » med de små sträfvarne efter uttalsriktighet.
Uti denna styrka skulle vara inberäknad en ständig stam af 17,100 man, hvilka alla voro i sina serskilda vapen fullt »jfvade, samt hvaraf med tämmelig visshet hälften kunde begagnas såsom instruktörer; och af den öfriga styrkan borde omkring 41,000 man ega fullt lika mycken militärisk bildning, som åtminstone t-delar af vår nuvarande, indelda och värfvade armé- Dessutom skulle försvarsstyrkan kunna ökas med landtstormen till ett antal af 450,000 man. Utrymmet tillåter icke utskotten att ingå i någon utförlig eller fullständigare framställning af skillnaden emellan det nu gällande och det af Herr Stjernsvärd föreslagna system för landtförsvarets ordnande, — en skillnad, som hvar och en, hvilken eger kännedom af det förra, kan, åtminstone i de hufvudsak ligaste delar, finna vid jemförelse med ofvan införda sammandrag af Herr Stjernsvärds förslag Hvad utskotten emedlertid anfört, torde tillräckligt gifva vid handen, att lie väsendtligaste fördelar, som Herr Stjernsvärd med sitt förslag afser, äro l:o en ökad styrka, 2:o en minskad kostnad och 3:o ökade löner åt befälet. Under hvardera af dessa sjmpunkter skola utskotten betrakta Herr Stjernsvärds förslag i jemförelse med det system för landlförsvaret, som nu är gällande. Efter de i förslaget gjorda uppgifter utgör Sveriges närvarande styrka till lands: Korporaler och vice korporaler 2,911. Soldater och vederlikar 26,513. Summa stridande, 32,181. Härtill kommer icke stridande 2,120. Summa stående här, 34,301 och 5 klasser beväring 81,215. Enligt Herr Stjernsvärds förslag skulle deremot styrkan ftll lands komma att utgöra: 8 Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Ulsk. Betänkande, N:o 23. Officerare Under-officerare Korporaler och vice korporaler Summa stam 17,162.
Då af Artilleriets 59 Kaptener endast 25 hafva passevolans, och således ej de öfrige få tillgodonjuta den hufvudsakligaste inkomst, hvartill värfvade arméens officerare kunna hoppas komma, så hafva de af Artilleriets kaptener, som hafva äldre lön, men ej passevolans, erhållit sig tilldelade 12 st. arfvoden å 600 rdr rmt. Fastän ett af dem har en längre tid stått vakant, så torde de hädanefter alltid blifva för få, och då de äro fördelade på Reg:tena, så beror det på slumpen, om man får ett sådant tidigt, sent eller aldrig. Det kan således under nuvule förhållanden inträffa att en Artilleri-kapten aldrig får mer än omkring 2,000 rdr rmt lön i nettobehållning, en lön, som såväl hos de civile tjenstemän nett, som af de vid skolorne anställde, ganska tidigt öfverskrides. Jag väcker derföre motion, att det anslag, hvarutur ofvannämnde arfvoden utgå, måtte blifva förslagsanslag, och att. ett sådant måtte tilldelas hvarje kapten vid Artilleriet med äldre kaptens lön, som ej har passevolans och som vid Artilleriet tjenstgör, samt att denna motion måtte blifva till SlatsUtskit remitterad. Remitterades till StatsUtsk:t. Uplästes en af Hr Nordenfelt, Leon ard, inlemnad motion af följande lydelse: Då de förordningar, som bestämma rättigheter och skyldigheter, i fråga om updämning af åar och floder, för drifvande af vattenverk, beredande af flottleder eller vattenledningar för andra ändamål, äfvensom i fråga om ändring eller utrifning af redan be - 372 Den 23 November e. m. fintliga dammbyggnader, till förekommande af öfversvamningar eller bakvatten för ofvanliggande vattenverk, till beredande af flottleder eller uprätthållande af fisken, äro dels ofullständiga och otydliga, hvarigenom ständiga lagstrider i dessa frågor upstå och underhållas, och dels hinderliga för de stora industriella intressen, som bero på en jemn vattentillgång, föreslår jag, att R. St:r ville hos K. M. begära en K.
» Ack, det är ett litet barn, som har vilse gått på vägen. » Låsets kolf tillbaka sprang, men då fann hon till sin häpnad Amor, hvilkens koger klang, stå i rummet väl beväpnad. Och han spände i ett nu bågens sträng, som pilar sänder. Flickan sade: » vänta, dul » och vred vapnet ttr hans händer; • » siktade mot gudens barm, som helt sakta sjönk och höjdes, rose ?ifärgad, mjuk och varm, där det lilla hjärtat röjdes. Men han svor att hämnas grymt för den ström af blod, lian gjutit: dag, som grytt, och kväll, som skymt, därför han sin hjärtpil skjutit. När den pilen målet når, skuggar sorgen mänskoöden. På dess udd inristadt står: hopplös kärlek intill döden! Ernst Högman. IDUN 124 Konsten att möblera sitt hem. En serie artiklar, för Idun utarbetade af fackmän. •: - \ • I. Ett litet inledningskapitel. - f r ö r s t och främst: är väl detta någon r konst? höra vi redan en eller annan läsare fråga. — » Konsten » är den att ha nog pengar i plånboken för att i en möbelhandlares välförsedda lager göra sitt val af det som passar för den redan hyrda våningen, där man tänker installera sig, samt därefter vidtala en tapetserare att sätta upp gardiner och annat så som » det brukas ». j±h nej, invänder en annan, konsten är den att finna på något extraordinärt i möbleringsväg, någonting som ingen annan inom ens bekantskapskrets äger, samt därigenom väcka beundran — och af und. En tredje åter menar att hemmets möblering och dekorering framför allt bör vara strängt » stilenliga », under det att en fjärde nöjer sig med att förklara den » hemtrefliga » enkelheten vara idealet, hvilket en femte däremot ser i bekvämligheten, det » komfortabla ». Vi säga: alla dessa ha rätt på ett sätt, men orätt på ett annat. De ha orätt däruti, att de se saken ensidigt, hvar och en på sitt vis.