Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är en sak, som ej lärer kunna nekas, så länge vi hålla oss inom arithmetikens område; men jag håller mig icke ensamt derinom, utan påstår ytterligare, att då sjelfva valkretsarne välja till båda kamrarne, så uppkommer derigenom en jemlikhet emellan de valde. Begge kamrarne få lof alt erkänna, att de äro på ett och samma sätt från samma valclasser valde, och således kunna de ej förebrå hvarandra någon olikhet i ursprung. Om man anser, att detta är för mycket democratiskt, så beklagar jag om någons öron äro för mycket ömtåliga i detta fall; men jag tror att ett bestämdt erkännande af ett gemensamt ursprung är första villkoret för den önskliga patriotiska dvgden , patriotismen. När de sedermera sammankomma, och den ena har det företräde att anföra: ”jag är vald för 5 riksdagar, du på försök för en;” så ligger deruti redan ett conservativt element, åtminstone ett skäl att invända emot den, sorn på den grund, att den ene kallas privilegierad och den andre oprivilegierad, försöker alt usurpera på andras rättighet att uttala sin tanke och söka göra densamma gällande, hvarpå vi haft exempel vid denna riksdag. Således när ingenting kon citeras emot ursprungets gemensamhet, men deremot den äldre kammaren kan anföra både företräde i år och företräde i förtroende af samma valmän, derföre alt den ena är vald för fem riksdagar, och den andra blott för en, isynnerhet om dertill bomme, alt inan, såsom jag önskade, tilläde såsom eli positivt villkor, alt ingen skall vara valbar lill öfre kamma - 366 Den 28 Oc t 0 b e r e. m. ren, utan alt hafva förut varit åtminstone en gång riksdagsman; så ligger deruti ett sådant frö till conservalivt element i den nya formationen, all jag med säkerhet föi tröstar på att det conservativa elementet skall föröka och stadga sig samt att nationen skall komma till den erfarenhet, alt det är endast på denna väg man i våra tider bör söka det conservaliva elementet Det kan, mine herrar! icke sökas på samma vägar som hittills i Europa.
Eriksson, för Gillhergs och Näs Härader. L. S. Jöns Eriksson, för Fryksdahls Härads Nedre Tingslag; genom P. Eriksson, enligt fullmakt. L. S. Pehr Hansson, för Jösse Härad; genom Magnus Persson, enligt fullmakt. L. S. Hans Pehrsson, för Gestrikland. L. S. Eric Pehrsson i Björkmo, Olof Pehrsson, Jon Olsson, för Norra Helsingland. för Södra Helsingland. för Westra Helsingland. L. S. L. S. L. S. P. Mattsson, för Norra Ångermanland. L. S. N. Strindlund, för Södra Ångermanland, Öfra landet. L. S. Pehr Östman, för Södra Ångermanland, Nedra landet. L. S. J. O. Dahlberg, Sven Jonsson i Olingdahl, Sven Jonsson i Olingdahl, för Medelpad. för Herjeådalen. för Södra Jemtland. L. S. L. S. L. S. Ei •ic Nilsson i Östbacken, Tur Norra Jemtland. L. S. Olof Olofsson, för Westerbottens Södra Domsaga. L. S. 129 Anders Normark, för Westerbottens Norra Domsaga; genom Joli. Aug. Zetterberg, enligt Fullmagt. L. S. Joli. Jac. Piutberg, för Norrbottens Norra Domsaga, genom Hans Jansson, enligt Fullmagt. L. S. J. A. Lundberg, För Norrbottens Södra Domsaga. L. S. ‘ Christen Pehrsson Sojdeby, för Gottlands Norra Hiirad. L. S. Pehr Båtelsson Burge, För Gottlands Södra Härad. L. S. Christen Andersson, för Torna, Bara och Hariagers Härader. L. S. Såne Persson, för Onsiö, Luggude och Rönnebergs Härader. L. S. Lars Bengtsson, för Oxie, Skytts och Wemmenhögs Härader. L. S. Nils Jeppsson, för Färs och Frosta Härader. L. S. Per Jönsson, För L ju nits och Herrestads Härader. L. S. Per Jönsson, för Jerrestads och Ingelstads Härader.
Bifölls. S. D. Efter ånyo skedd föredragning biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets sedan den 8 dennes på bordet hvilande betänkanden: Nio 38, i anledning af väckt fråga om bibel-kommissionens upplösande; samt Prot.-utdrag den 15 Mars 4848. 255 N:o 39, i anledning af väckta motioner, angående upptagande af kollekter för missions-verkets räkning. S. D. Yid förnyad föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottets betänkande N:o 42, i anledning af väckt motion, om rättighet för rotehållare, så väl vid soldatsom båtsmans-hållet i Helsingland, att sjelfva disponera de så kallade uddemantalseller udderökskassorne, lät ståndet vid Utskottets berörde utlåtande bero. S. D. Föredrogos åter och biföllos Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottets Betänkande J\:o 45, i anledning af serskilde motkmer, dels i fråga om stadgande, att personer, hvilka ådömas ansvar för 3: dje resan fylleri, måtte, i stället för vattenoch hröd-straff, förpligtas att undergå den s. k. Schreiherska fylleri-kuren, dels ock om skyldighet för läkare vid läns-lazaretten i riket, att, under uppgifne förhållanden, å derstädes intagne personer använda berörde kurmethod; Dito JV:o 4$j i anledning af väckte frågor om förändringar i resereglementet; Dito N:o 46j i anledning af väckte motioner, om skyldighet för resande att, vid reqvisition af skjuts, betala uppbådnings-penningar; Dito N:o 47* i anledning af väckt motion, om förhöjning af legan för skjuts från Södertelje stad. Lag-utskottets Betänkande N:o 2.5 j i anledning af väckt motion, om förändring i Kongl, förordningen den 29 Julii 1812, angående åtskillige omständigheter, som böra iakttagas vid ändrings-sökande i konsistoriernas utslag.
Jag tror ett slikt medgifvande är så mycket mera nödvändigt, som tidernas skick försatt mängden af nämnde innevånare i gäldbundet tillstånd, så att deras egendomar redan äro betydel igen inteknade. Som jag förmodar att LagUtskottets Betänkande varder återremitteradt, anhåller jag vördsamt att mitt yttrande må få till Utskottet medfölja. Herr Rothlieb, Axel; Jag får till alla delar förena mig med Grefve Spens, samt anhålla om återremiss af LagUtskottets Betänkande. Herr Tham, /Vollrath: Vid flere tillfällen under denna Riksdag, då discussioner om Finance-reglaringen ägt rum , har en allmän klagan försports deröfver, att intecknings-verkets lagar voro af den beskaffenhet, att de gåfvo liten eller ingen säkerhet åt långifvaren, hvadan ock icke några lån stodo att erhålla. Detta löranledde de flere motioner, som dels nu äro föremål för öfverläggningen, dels fram» deles blifva det. En del motioner äro nu besvarade af Lagutskottet, men den motionen som var den mest omständeliga, eller Herr Moraths, är icke ännu besvarad. Jag hemställer dock huruvida enskildta Utlåtanden i ämnet kunna blifva rätt tillfredsställande, och om ej lämpeligast är, att alla de serskilda frågorne i ett sammanhang omfattas. Efter min öfvertygelse, är det* ett oundgängeligt villkor för upprätthållandet af den credit man och man emellan, som man vill befästa, att hvad 173 Deri i x Junii j. m. dertill hörer, behandlas i ett sysfeme, ty utan ' det, vinnes ej ändamålet, på grund häraf, anhåller jag, att Betänkandet må till Lagutskottet återremitteras och Utskottet anmodas, att, efter pröfning af de med hvarandra gemenskap ägande motionerne, uppställa ett nytt inteknings-systéme, som fullt betryggar långifvare ns säkerhet. Herr Pereswetoff Morath , Anders Wilhelm :
Efter gårdagens öfverläggning i ämnet, har jag samtalat med en Biskop och af honom fält veta, att Gymnasii-bibliolhek finnas i alla stifts-släder utom Upsala och Lund, der Dom-Kapitlen hafva i Uhiversitets-bibliotheken nödig tillgång på ifrågavarule handlingar. Jag låter följaktligen den i detta hänseende af mig framställda anmärkningen falla. Hvad åter angår frågan om jnbindnjngen in. m. af de exemplar, som skola till fremmande länder öfverlemnas, så är jag af samma tanka, som Frih. Cederström, dock' synes del mig nödigt, att öka det föreslagna antalet, emedan såsom en StalsUlskts ledamot för mig upgifvit, fråga varit om berörde handlingars öfverlemnande, icke blott åt Europeiska samhällen, utan äfven åt Förenade Staterna i Nord-Amerika. Under sådane förhållanden hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna för godt höja den å sidan 25 förekommande siffran 4 till 10. Då hade man nödiga exemplar alt tillgå, utan att behöfva serskildt förvara dem i Biksg:s-Konl., hvarest, i händelse man anser sig icke böra qvarhålla dem, förråden möjligen kuuna vara-skingrade, pär man behöfver exemplaren. Hr von Troil, Sam. Gust.: Efter de uplysningar, som Frih. Cederström erhållit af Kong). Bibliothekarien Arfvidsson, i afseende pä inbindningeo af de handlingar, som från främmande länder blifvit Kongl. Bibliotheket förärade, afstår jag från den af mig under förb gårdag rörtde denna fråga gjorda framställning. Hr Bildt, Didrik Gillis: Enär det är mycket svårt alt bestämma huru många exemplar, som i förevande afseende böra anses vara lillräcklige, synes det mig vara bättre alt, i st. f. alt pä höft antaga en siffra, bifalla Utsk:s förslag, som grundar sig på de framställningar, som blifvit gjorda af Föreståndaren för Kongl. Bibliotheket samt Fullm. i Riksg:s-Kont., hvilka närmare och i första band pröfval förevar:de ärende.
Sedermera medgafs deras rättighet först att hafva 2 samt sedan alla barnen hemma, och först ion år efter den primitiva författningens utfärdande blef det dem tillåtet att hafva så mycket tjenstefolk de ville. Med berörde författning har den nu ifrågavar. mycket syskontycke. Min mening är nu blott att säga, att jag vill göra besultenhetsprincipen så litet tryckande som möjligt för den fattiga classen, då man på samma gång tillåter den rika att äga om det vore 3 å 400 hemman, och jag tror, att just dessa stora egendomsherrar hafva åstadkommit ett mycket svårare resultat för fattigvården än de små hemmansagarne. Delta har man sett i England, der de stora gndsägarne dragit ihop sina domäner och uppsagt sina farmers, som derefter fallit fattigvården til! last. Pauperismen har sålunda stigit, icke genom de små jordbruken, utan genom alltför stora ägovälden. Detta har jag velat framställa såsom ett skäl hvarföre jag anser ifrågavar. stadgande böra bibehållas, och det så mycket mer som i andra §§ åberopas just detta stadgande, att lagenheten i förening med annan hemmansdel må utgöra en besuttenhet. Jag anser att detta mom. bör oafkortadt blifva sådant det af Utsk;n är föreslaget. Gr. Anckarsvärd förenade sig med Hr Gripenstedt. Hr von Hartmansdorff: Jag gillar ingalunda det sätt, hvarpå stora godsägare ofta behandla sina underhafvande, att nemi. göra dem till stattorpare. Det hörer till statshushållningens lagstiftare att förekomma detta onda. Men om del icke sker, månne sådant är ett skäl att öka det med elt annat, genom tillstädjandet af så små besuttenheter, att deras agare blifva fattighjon och falla det allmänna till last? Jag tror icke det. Jag instämmer i Hr Lagerhjelms anmärkning emot detta moment ; men skulle Höglofl. R. o.
När man nu ser bestämdt, att dessa silfverköp och begagnandet af creditiv äro ämnade att suppleera hvarandra, att det ena är antagligt, då det andra icke kan antagas, och vice versa, lärer det icke blifva möjligt för dem, som vilja lemna correctiv på ena och andra sidan, att kunna förbjuda vexel och silfverköp i den goda tiden, då man bifallit utländsk skuldsättning i den hårda tiden för att förekomma coursens stegring. Jag ber om tirsägt, att jag återkommit till dessa så ofta upprepade satser; men jag har funnit mig dertill föranledd för att visa saken i sitt sammanhang. Gr. Horn, Claes Fredr.: Sedan jag för en stund tillbaka begärde ordet, hafva en mängd opinioner blifvit vexlade, och nästan allt, hvad man kunde yttra i detta Den 25 Juli f. m. ämne, liar blifvit sagdt. För min del kan jag icke annat än förena mig uti hvad Frih. Ehrenborgh yttrat. Den siste värde talaren har velat finna, det man klandrat TJtsk:s utlåt. såsom inconsequent. Jag har icke hört eller kunnat fatta, att något sådant yttrande med skäl blifvit fäldt; tvärtom vill jag med talaren påstå, att utlåt, är med consequens författadt, ehuru denna consequens måste vara rubbad, sedan 2:dra punkten blifvit förändrad, och utlåt, sålunda fått en annan basis än förut. Lika med Frih. Ehrenborgh finner jag derföre; att det numera skid le vara inconsequent att tillstyrka antagandet af 5:te punkten, sådan den finnes, emedan Bancostyrelsen måste äga större latitud att efter behof öka metalliska cassan, sedan ett minimum är bestämdt, hvarunder den icke får falla. Annat vore åter förhållandet, om stadgandet stöde qvar, att proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken skulle bibehållas såsom i till 3.
Enligt hvad de utaf Kongl. Landtbruks-akademiens Förvaltnings-kommitté, med anledning af föreskriften i Kongl, brefvet af den 8 Juli 1851, till Kongl. Kommerse-kollegium ingifna redogörelser öfver tillståndet vid Kronans stam-schäferier åren 1853—1854 utvisa, utgjorde antalet af de vid dessa schäferier befintliga får vid sistnämnde års slut 979, nemligen af Southdown-race 297, Elektoral497, Nazer80, Strelitzer-metiser53 och Cheviot64. Några kontanta medel för försålda arrende-lår hade, år 1853, icke influtit, hvaremot behållningen af, år 1854, genom dylik försäljning influtna medel utgjorde 54 R:dr 39 sk. 4 rst., hvilket belopp blifvit till Kommerse-kollegium inlevereradt. Revisorerne hafva jemväl granskat de af Ullkontoret i Norrköping för revisions-åren upprättade kassa-räkningar samt redovisningar rörande emottagen och utlemnad ull, utvisande sistnämnde redogörelse, att vid Kontoret år 1853 blifvit sorterade 91,864 skålpund och år 1854, 72,387 skålpund ull. För beredande af en öfversigt af nya Ull-diskont-fondens ställning under revisions-åren, få Revisorerne härjemte bifoga de för samma år öfver nämnde fond upprättade kapital-slut, enligt hvilka fonden, som vid 1853 års ingång ägde en behållning af 2,905: 27. 3. genom influtna ordinarieoch förfallo-räntor haft en inkomst år 1853 af 1,209: 47. 10. och år 1854 af 995: 9. 8. 2,205: 9. 6. Utgifterna, hufvudsakligen bestående i ränta till Riksgälds-kontoret för de å kreditivet begagnade medel, uppgingo deremot: år 1853 till 999: 13. — samt år 1854 till : 903: 8.
För att göra min ställning fullkomligt klar anser jag mig böra börja med att säga att jag icke tillhört majoriteten inom Utsk. men då jag likväl är medlem af detta Utsk. så anser jag mig pligtig att här redogöra för Utsk:s skäl. Jag återtar nu der jag slutade. Jag sade att större delen af dem, som yrka på räntans Digifvande, utgå från den grundsats att derigenom penninge-produklionen skulle ökas på samma sätt sorn, genom Digifvande af näringar i allmänhet, produktionen och derigenom tillgången ökas, men, sade jag, detta förutsätter att i allmänhet sådane förhållanden ega rum som gynna produktionen af penningar. Hvad föranleder tillgång på penningar? Den förste värde talaren har sagt att penningar beslå icke allenast i silfver och guld, utan de bestå äfven till en stor del i myntrepresentanter, såsom sedlar hvilka föreställa silfveroch guld valutor, i kreditpapper af mångfaldiga slag, vexlar. privatbanksedlar'eller andra förskrifningar. Dessa pappers benämning tillkännagifver redan att de äro en produkt af krediten. Krediten har skapat och underhåller dem. men icke nog dermed, denna kredit inlockar utländska kapilaler i landet, och gör att penningar-inom landet kunna åstadkommas. När nu denna kredit icke af lagstiftningen skyddas, eller när den i allmänhet icke är så omhägnad att dess produktion af penningar kan fortgå under gynnsamma förhållanden, så motsvarar den icke sitt ändamål,'och då upkommer brist på penningar. Vi skola tillse, huru det med denna kredit förhåller sig inom vårt land. Den sönderfaller i två delar, real kredit och personel kredit. Den förra grundar sig på fast egendom och egentligen på inteckningslagarne. Meningen med dessa är att göra det möjligt för mig, om jag vill utlåna penningar mot pant i fast egendom, att genom offentliga handlingar vinna visshet örn, huruvida denna egendom kan utgöra tillräcklig säkerhet för min fordran. För att få vela detta måste jag till en början veta. huruvida andra fordringar möjligen kunna gravera dem, och för att sätta mig i tillfälle härtill är inteckningsväsendet infördt.
ULRIKA ELEONORA. och då kan hon smacka ned sig när hon ska' Ja, hon bor ju ensam i slottet med vaktarn, ULRIKA ELEONORA. laga mat, säger mamma. Men jag måste visst gå nu. Jag hade trott jag skulle få träffa herr Ek här. KATRINA. Hvad vill du honom? Rosenqvist, att han inte får tappa mig i golfvet, när jag svimmar sista gången. Tala tydligt. KATRINA. Jo, jag hade tänkt be honom säga åt herr ULRIKA ELEONORA. gången mistade jag skinnet på knä't, andra på armbågen, och i går på näsan. Men det märks inte. Jo, han har tappat mig flera gånger. Första ULRIKA ELEONORA. ANN' SOPHIE (oskyldigt). Nej, lyckligtvis var det lite' tjockt. KATRINA. ULRIKA ELEONORA (tar sig om näsan). mitt råd. Tala med herr Rosenqvist sjelf det är ULRIKA ELEONORA. har tänkt om, tänkt om, nu Det hade jag inte tänkt göra men jag KAJSA (i fonddörren). tyg från målarn igen! De' hanne ser ut som en heter dekration, säger målarmästarn. KATRINA. KAJSA. Frun, frun, nu ä' dom här me' någe' otäck spräckliger katt, uppspikad på en stubbe de' Låt flytta upp det på herr Eks rum. Jestandes, der ä' ackurat som en panorama förut, å kom nu de' hänne otäcktyge' dit me', så trifs jag inte gå dit å städa. Lyd! (Kajsa går). KATRINA. Adjö, Ann' Sophie! Adjö, söta moster. (Kysser Katrina på hand). ULRIKA ELEONORA. går, men stöter i dörren hop med Ek). _________ Adjö med dig. Helsa hem. (Ulrika Eleonora KATRINA. Femte scenen. DE FÖRRA. EK. Ber tusen gånger om ursäkt. EK. Ack, om det varit han, som fått ärfva en rik farbror! (Går i fonden).
Man liar klandrat Utsk:s betänk, deruti, att Utsk. ej gifvit en friare utväg för innehafvare af mindre smide, än ?\5o Skål, att kunna tillhandla sig skillnaden, och man har lyckis tro, att TJtsk. endast haft för afsigt att i denna del besvara motionen. Orsaken till Utsk:s tillstyrkande har likväl varit, att man ej ansett skogstillgången medgifva större smide, - och att man funnit, alt det varit efter den, som det privilegierade smidet förut varit så lågt beräknadt. Hade man nu tillstyrkt, att alla härdar med lågt smide skulle få tillhandla sig skillnaden i 4^o, skulle man hafva frångått den princip, att skogstillgangen hufvudsakligen skulle bestämma suiidesi ättigheten. Man har ansett 45o SkÄ i allmänhet vara maximum för härden, ehuru man visserligen möjligen kan komma till 600. Efter den princip, att skogstillgången skall utgöra grunden för tillverkningen, skulle ingen fara uppstå, helst, om genom undersökning visades, alt skogstillgången vore större, intet hinder vore för utvidgningen, vare sig inom eller utom bergslag. Etsk. har lagt till grund, hvad den mägtigaste opinionen nu yrkar, att nemi. skogstillgången skall ligga till grund för smidet. Jag skall gerna frångå denna mening, men tviflar på, att Utsk. gör det; jag vill likväl ej bestrida återremissen. Oecon.Utsk:s betänk. N:o io3 återremitterades. Ånyo föredrogs Statssamt Oecon.Utsktns d. II dennes e. m. på bordet lagda betänk. N;o 22 i anledn. af väckt motion, ang:de åbooch besittningsrätten till kyrkohemmanen i Halland. Hr Rosenblad, Bernh.: Det tillstyrkande, Stats-och Oecon.TJtsk:n nu afgifvit i fråga om Halländska kyrkohemmanen, skiljer sig visserligen betydligt från det tillstyrkande, som Stats-, Lagoch Oecon.Utsktn vid förra riksdagen afgäfvo och som jemväl då af 3:ne Stånd bifölls.
Men hon blef afbruten deruti af den vänlige värden, som kom att uppmana henne, att förena sig med den öfriga ungdomen till lek och dans. Men Susanna var så betagen af hvad hon fått höra, och längtade så mycket hem till sin matmoder, som hon kände sig älska mer än någonsin, nu då hon var så grymt förtalad, att hon bad att bli ursäktad från jullekarne och förklarade sin afsigt att resa hem. Hon ville dock ej taga Harald från sällskapet, utan ämnade oförskräckt fara allena. «Köra kunde hon, och vägen skulle hon nog finna.« Men knappt fick Harald aning om hennes afsigt, förrän han gjorde sig färdig att följa henne, och det var ej värdt för Susanna att sätta sig deremot. Värden och värdinnan deremot satte sig i sin hjertlighet mycket emot, att deras gäster skulle så snart lemna dem, och hotade dem med «Aasgaardsreija«, som om jultiden brukade vara å färde, och som skulle föra bort dem under vägen, om de blefvo vid sin oförståndiga föresats. De gjorde det likväl, och reste, följda ända till slädan af värdsfolket. Susanna tackade dem af rördt hjerta för all deras godhet, lofvade den älskvärda Thea att de skulle oftare se hvarandra, och kysste hjertligt den lilla Mina, som hängde sig vid hennes hals. Knappt var Susanna i slädan och den emellan berg och skogar, förrän hon gaf sitt hjerta luft, genom att berätta för Harald den historia hon nyligen hört. Och hennes afsky var icke ringare än Haralds vrede, öfver sådant nedrigt förtal, och öfver de menniskor som utsprida sådana foster af deras egna mörka själar. Ja, han ifrade så häftigt öfver gamla fru Brun, och gjorde så hotande demonstrationer mot hennes välfärd, och hästen gjorde härvid så häftiga snedsprång och bugter, att Susanna blef angelägen leda samtalet på andra ämnen, och frågade Harald derföre hvad som menades med «Aasgaardsreija«, och hvarföre man hade velat skrämma dem med den. Harald kom härvid i sitt vanliga lynne igen, och försäkrade Susanna att den ingalunda var att skämta med.
korpens fjädrar i en blekgul hatt — motsvaras af köpförmågan, och att en del det var din dräkt, men aldrig fås beskrifvel, af den kvinnliga arbetskraft, som förbrukats på skönlitterär alstring, kunde bättre hur väl den klädde, och hur väl den satt. ha användts på andra områden. Detta är tyvärr en sanning, som gäller hela vår litterära verksamhet. Den i Sverige mycPå bryggan stod du, stolt som en prinsessa ket fåtaliga publik, som » har råd att köpa från något jaktslott, gömdt i dunkel skog; — böcker », kau tydligtvis icke absorbera den förförisk ifrån folabjäll till hjässa, oerhörda ström af original och öfversättdu strålade af ungdom, när du log. ningar, som särskildt vid jultiden flödar ut öfver landet. Det torde vara få länder, där missproportionen mellan litterär produktion Och måsens vingar nära nog dig smekte, och litterär publik är så framträdande som när han kring bryggan gjorde sina slag — just i Sverige. Följden: gäckade förhoppningar, fruktlöst arbete, ekonomiska svårigdin runda kind i hågen honom lekte: heter, att icke säga misére för många af han var betagen, han, så väl som jag. än puäum. dem, som med g o d vilja och vackra förutsättningar gått in på författarbanan. Huru många rikt begåfvade kvinnor ha icke funnits och finnas icke just nu, som kunna illustrera dessa ord! Man frågar sig då ovillkorligen: finnes någon särskild orsak, som gör, att våra litterära kvinnor ogärna egna sig åt journalistik? Är orsaken ett visst förnämt förakt för » dagblads-litteraturen », såsom en estetiker med en benämning, som i hans mun icke klingar väl, kallat vår press. Eller är orsaken, att den art af litterär verksamsamhet, som odlas inom pressen, icke ligger väl till för kvinnlig begåfning, för kvinnligt författar kynne? Tillåt mig att besvara den första frågan med en annan: Finns det någon slags mänsklig verksamhet som icke får sin prägel af dem, som utöfva den? Är en del af » dagbladslitteraturen » icke mycket värd, beror det naturligtvis därpå, att de personer, som arbeta i dessa tidningar icke äro mycket värda ur litterär synpunkt.