Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Åd. ansåg att hela 1 i §:n bör utgå. Ropades starka nej, blandade med ja. Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. Hr von HartmansdorfFs förslag, hvarigenom 11 §:n bifölls med den förändring, att slutet af §:n, från och med ordet ”destoliellre, ” skulle utgå och utbytas emot orden "företrädesvis begagna s.” 12 §:n. Hr Gripenstedt: Då jag gissar att äfven här discussion och beslut komma alt äga rum momentvis, anhåller jag att få göra det förbehåll, att, sedan momentenas ordställning blifvit bestämd , det likväl må stå Ståndet öppet alt sedermera besluta om en förändrad nummerordning, hvilken jag för närvarande anser vara oriktig. Vid 1 mom. vill jag dessutom göra den anmärkn, att en mellanmening deri, så lydande — "dertill församlingarne utan särdeles svårighet torde kunna bereda tillgång,”— icke torde böra inflyta i författningen. Det är en gissning på församlingarnes förmåga att tillskjuta belöningar, som jag anser vara utur sitt ställe i ett förslag till skollag, hvarföre jag anhåller att denna mellanmening måtte försvinna. Hr von Hartmansdorff: Jag går längre än Hr Gripenstedt. Jag önskar all icke blott centern af §:n utan äf\en båda flyglarne, med ett ord allt, måtte gå bort. Det kan vara lämpligt att i en skola sådana belöningar utdelas, som här ifrågaställes, men det måste ske med särdeles urskiljning. Det händer att sådana belöningar verka motsatsen af hvad man skulle önska, inbilskhet, afund, hat och mera sådant. Det händer t. ex. i elementarläroverken, att då s. Den 17 Februari f. m. k. premier iiro utsätta, så mäste ninn antingen alldeles inställa deras utdelning, hvilkel ogerna gores, eller ock äfventyrar man alt nödgas utdela belöningar åt dem, som inga borde hafva. Jag vet ett sådant exempel vid ett gymnasium bär i Riket, der man var i största förlägenhet huru man skulle bele sig med dessa belöningar.
S. D. Afslog Riddérskapet och Adeln Statssamt Allmänna Besvärsoch Oeconcmie-Vtskottens den 3o sisllidne October e. 111. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af väckt motion, om förändrad uppsägningstid för leverering af räntehö in natura inom Södermanlands Län. _ _ S. D. Bifölls Sfcitssamt Allmänna Besvärsoch Oconomie-Ltskottens den 3o sistlidne October c. m. på bordet lagde Utlåtande, N:o 33, i anledning af väckt motion, örn rättighet för vissa hemmansegare i Trot. Ut dr. d. 7 Nov. 1834. 15 Jemtland alt få lill skalle inlösa Kronojord, sora med så kallad fyllnadsjortl blifvit inblandad m. m, S. I). Föredrogos å nyo och biföllos Banco-ZJtskottcts den 3o sistJidne Oclober e. m. på bordet lagde Betänkanden ocb Memorial: N:o 58, i anledning af väckt motion, om präglande af en skådepenning till minas af den nu verkställda realisationen; N:o 5q, i anledning af åtskilliga från Högloflige Riks-Stånden till Bancotskottet remitterade motioner, rörande åtgärders vidtagande till befordrande af Hy potheks-föi aningar; N:q 60, med hemställan om förhöjda arfvoden för Bankens Brandmästare och Conducteur. S. 1).
Oftare händer dock, att han i stycken, hvilkas sinnesstämning i grunden är rent komisk, råkat ställvis använda en färgläggning, som gerna hade kunnat vara en smula finare; men blott ytterst sällan utsträcker sig vid dylika tillfällen grofmålningen så långt öfver det hela af qvädet, som t. ex. i Fredmans-Episteln N:o 4 (”Hej, musikanter, ge valdthornen väder”). Vanligtvis går mellertid ordens råhet ingenstädes längre, än att den liksom skiras genom de komiska och de musikaliska makternas ömsesidiga handräckning. Detta är det allmänna fallet med anstötligheterna i de Fredmans-dikter, hvilka Skalden sjelf i samråd med Kellgren granskat för utgifning. Jag vet genom en man, som hört det af Kellgrens egen mun och sjelf var en af det Gustaviska tidehvarfvets märkvärdigheter 144, att Kellgren vid denna granskning ingalunda var släpphändt, utan förmådde Bellman utplåna flera drag af det öfverklagade slaget, så ofta han fann dem hafva undfallit skalden med onödig frikostighet, eller kunna umbäras utan att uppoffra något af framställningens eld, fart och sprittande skalkaktighet. Men han ville lika litet vid språk-cynismerna, som vid språk-barbarismerna, gå till väga med en stränghet, hvars åtgärd, skoningslöst genomförd, skulle rätt ofta från dessa taflor hafva bortrensat oersättliga förtjenster; ty just med felen – än påstådda, än verkliga – äro, på många ställen, förtjensterna oupplösligt sammanvuxna. Exempelvis må nämnas, att han sålunda i första strophen af ”Vår Ulla låg i sängen och sof” lät ett uttryck qvarstå, som i hela detta oändligt täcka stycke är det enda mindre välanständiga; men deremot nödgade skalden, att medelst en föreslagen och lycklig rim-förändring borttaga ett likartadt i tredje strophen af ”Solen glimmar blank och trind”; emedan han der fann det anbragt på ett sätt, hvarigenom det stod i målningen alldeles öfverflödigt och dymedelst blef rätt och slätt vidrigt.
Är gästgifveribållningen fördelad emellan flere åboer, tillkommer nämnde rättighet endast den åboj, som efter tour gästgifveriet besörjer. Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega att, efter Magistratens och stadens Äldstes hörande, årligen bestämma det för hvarje stad erforderlige antal af värdshus, källare, spisqvarter eller näringsställen, der , på sätt bär ofvan sagdt är, bränvin må utminuteras, och hvilket antal hör vara så inskränkt, som möjligt är; skolande Magistraten noga tillse, att till dylik näringsrält antagas och behållas endast tjenlige, ordentlige och välfräjdade personer, hvilka antingen ställa borgen för skattens utgörande, eller densamma i förskott erlägga. Äfvenså tillkommer det Kongl. Majtts Befallningshafvande att å landet sparsamt och efter noga ompröfvande, sedan vederbörande Pastor och socknemän ansett en sådan anläggning behöflig eller den begärt, samt, der så anses nödigt, äfven Härads-Rätt, blifvit hörde, meddela tjenlige, ordentliga och välfräjdede personer tillstånd, under ofvannämnda vilkor, till enahanda försäljning af bränvin, på obestämd tid, men icke utöfver ett år, å ett eller annat ställe vid segel-led, samt vid sommaroch vinter-vägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas; äfvensom, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farvägar; och ege Kongl. MajUs Befallningshafvande derjemte alt vid förut varande innehafvares afgång, eller då näringsratligheten af dem förverkas, eller på derom af Pastor och socknemännen gjord anmälan, efter omständigheterne, omflytta eller indraga sådane öfverflödige värdshus, spisqvarter och näringsställen.
Då ett så obarmhertigt beslut, sorn af majoriteten inom Utskottet kunnat göra sig gällande, synes det för mig vara en ovedersäglig sanning, som ock ligger i öppen dag, att egennyltan har tagit företräde framför billigheten, och att hos räntegifvaren sålunda sökes utprejas yttersta skarfvensamt af Riksdagsfullmägtigen Hans Hansson från Götheborgs och Bohus Län : ”Jemte det jag får förklara, att jag i allo delar den af Her CommerceRådet Santesson uti dess reservation yttrade tanke om bestämmandet af ett 10 års medelpris, liaj jag ansett mig, icke kunnande biträda Ut - 44 Stats-Utskoltets Utlåtande N.o o~3. skottets uti 5:te punkten mom. b. c. och d. gjorde tillstyrkande, böra reservationsvis göra min mening härutinnan gällande. Genom det uti förenämnde moment b. och c. framställde förslag är visserligen afsedt, att genom jemnande af markegångsprisen så fördela skattebördorne, att ett missväxtår icke måtte trycka så hardt den skattdragande, som hittills varit händelsen; likväl anser jag, att, då man förutsätter en följd af, om just icke goda år, åtminstone sådana, som ingalunda kunna anses för missväxtår, samt tillika tänker sig en räntegifvare, hvars enda näringsgren är spanmålsodling, och hvilken, afbrist på afsättningslillfälle för sin spanmål, icke är utan förlust i stånd att skaffa sig contanter i och för lösandet af sina ränlepersedlar, samt således blifver tvingad till uppsägning in natura, måste af detta förslag följa ett betungande för räntegifvare. En räntegifvare nemligen, som ett sådant år, då Länets eller Districtets årsmarkegång öfverstiger medium af 5 års markegångspriset, blifver, genom saknad af afsättningsort, tvingad att uppsäga till levererering in natura, lider en förlust derigenom, att han icke erhåller någon ersättning för skillnaden emellan års och mediipriset.
Med anledning häraf har Kongl. Majit, enligt hvad Dess till Rikets Ständer den 12 sistlidne December ailåtna nådiga Skrit velse, (intagen under N:o 58 uti lista Samlingen af Bihanget till Riks-Ståndens Protokoll) gifver vid handen, anbefallt Styi’elseu för allmänna Yägoch Yattenbyggnader att gå i författning 48 Siats-Utskottets Utlåtande N:o 141. om upprättande af plan och kostnadsförslag för farledens upprensning och fördjupning; och hafva genom bcmäldo Styrelses försorg två alternativa förslag till beredande af segelled genom Baggenstäket blifvit, jemte dertill hörande kartor, utarbetade, af hvilka det ena, beräknadt med afseende å farledens fördjupning till aderton fot under saltsjöns lägsta yta, slutar sig å en summa af 4139,000 R:dr, och det andra, beräknadt efter 1(5 fots djup, upptager en kostnad af 386,000 R:dr, förutom inlösen af flottbron öfver Skuru-sundet, hvartill erfordras 37,500 R:dr, hvadan sammanlagda kostnaden komme att, enligt det förra alternativet, uppgå till 476,500 R:dr och, enligt det sednare, till 423,500 R:dr.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att den sålunda af R. o. Ad. antagna gemensamma tanke, jemlikt 56 §:n Reg.F., komme att lill Konst.Utsk. hänvisas. Öpnades Hit Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledaraöter, och befanns att dertill blifvit utsedde i Constit u tion s-Utskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 245, Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, beviljade fjorton dagars ledighet, från och med den 12 dennes, N:o 678. Hr Bildt, Knut. StatsUtskottet: efter Nro 2317. Hr Fåhreeus, Olof Immanuel; Nro 1786. Hr Blomstedt, Carl Reinhold. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 10 på aftonen. In fidem protocolli, Albert Munck. Fredagen den 14 Juli 1854. Plenum kl. 6 e. m. Justerades 5 prot.-utdr. för d. 12 dennes, samt nedannämnde från Exped.Utsk. inkomne förslag lill R. St:rs underd. Skrifvelser lill K. M.: N:o 74, ang:de förändradt användande af den till Stalsskolor inom Lunds Stift och provinsen Halland utgående Helgonskyld ; N:o 75, rörrde låne-understöds beviljande för verkställande af tomt-reglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping; N:o 76, ang:de förändrade beskattnings-grunder för mjöloch såg-qvarnar samt ödesqvarnars befriande från grundskatt; N:o 77, angrde ytterligare anslag till upförande af cellfängelser; Nro 78, angrde allm. stadganden för erhållandet af Statsbidrag till allmänt eller enskildt nyttiga arbets-företag; N:o 79, angrde beviljadt lån för åstadkommande af en båtled emellan Asunden och Jernlunden m. fl. sjöar i Östergöthland ; och Nro 80, i ani. af K. Mrts Nåd. hemställan till R.
Och det gifves lika litet skäl att lemna granskarens anmärkningar obesvarade, som att underlåta försvara sig emot åklagaren. 8) Jag vet icke, huru ett sakförhållande (sakfråga) skall framställas, om icke det ifrågavarande, hvilket förekommer i 1851 års berättelse sidd. 14—17, blifvit fullständigt framstäldt. 9) Dock endast såsom domare genom sitt omdöme, eller lika med hvarje annan om saken underrättad, som derom yttrar sin tanka, icke såsom från domstol utfärdande laga dom, hvilken går i verkställighet, om den icke ändras. ’°) Det går an att förklara och försvara sig äfvenså väl emot granskning, som emot anklagelse. Just i förevarande fall hafva också anmärkningar emot min granskning utkommit från trycket, först i en tidning och sedan i en hos Riksstånden utdelad upplaga *) Men den logiska slutledningen bevisar ingenting, i fall premisserne äro falska. Icke innebär granskningen anklagelser och domar, fastän omdömen deri yttras. Och lika litet äro dessa omdömen framlagda till Rikets Ständers pröfning. Således följer hvarken, att de strida mot, grundlagen, eller att de äro utan ändamål. Det gär lätt att upprepa dessa gamla klagomål öfver grundlagsvidrighet och ändamåls - — 83 — Vöre äter meningen, att göra dessa Jusfiliä-Ombudsmans opinionsdomar till en anvisning för de åtgärder, sorn åligga den nämnd, som i 103 § Regeringsformen omtalas, så äro de, om möjligt, i ännu högre grad obefogade2). Det har imedlertid blifvit sagdt, och äfven af Justitiä-Ombudsman åberopadt uti den försvarsskrilt, han mot Lag-utskottets utlåtande låtit utdela — en skrift, som, ehuru stridande mot hvad hittills vid dessa frågor varit brukligt, utgör ett vigtigt bevis, att han dock sjelf hyllar den första af alla rättsregior, att ingen må dömas ohörd, det har blifvit sagdt, att Justitiä-Ombudsmannen ej skulle kunna framställa lagskipningens tillstånd, om han ej (inge ingå i granskning af Högsta Domstolens domslut.
Genom femte puncten af samma Proposition, har Kongl. Maj:t derföre föreslagit Ständerue, för förstnämnde fordringar, göra den reglering, att lvu tredjedelar deraf skulle godtgöras af Staten, med Riksgälds - Gontoirets Obligationer, stöhle på 10 års tid oell löpande med fem procents ränta; Och uti den derpåföljande G:te puncten har Kongl. Majit öfverlemnat till Ständerne, att af indragne S u m 111 or a f s ä 11 a n å g 011 Fan d, hvari ersätt n i ng( kunde anvisas för såda11 e b e v i s 1 i g e förluster, som under en loflig Handel och Sjöfart blifvit tilifogade Svenske män af M a g t e r, med hvilka Riket varit i fredligt förhållande, och till a fvärjande hvaraf vanlige mått och steg, såsom Assecurance och dylikt icke kunnat tillfyllest göra; Hvarförutan Kongl. Majit till utredande och pröfning häraf förklarat sig i Nåder vilja tillförordna en särskild Committé. Genom ofvanåberopade underdåniga svar, hafva Riksens Ständer förklarat, som orden derutinnan lyda, att de efter noga öfvervägande af de v i g t i g a skäl, Kongl. Majit i Dess Nådiga proposition anfört, ansett sig bora med Kongl. Majit instämma, att Sver i - *48 Stats-Utskotte ts
Gyllenhaal. O. Nordenfeldt. G. Odencrantz. J. TV. Hagströmer. På Högvördiga PresteStåndets vägnar: E. S. Ödmann. Georg Stolpe. N. H. TVimmerstedL J. G. Waldenström. Joli. Norrmann. J. G. Klingvall. På Vällofl. BorgareStåndets vägnar: E. G. Hedberg. P. Strömbäck. P. II. Lindström. 1/. TV. Collén. II. Lundberg. C. G. Kjerrström. På Hedervärda BondeStåndets vägnar: Joli. Bengtsson. N. Strindlund. Johannes Svensson. And. Joli:son Brissman. O. Olsson. E. Pehrsson. M. G. von Schantz. Skuld till Banken på Räkningen N:o 8 89,101: 5. 4- D:o d:o på d:o N:o 5 846,765: 17. 7. D:o till Gamla UllDiscontfonden 33,000. Bal ance till år 1834- Fordringar hos säkre Låntagare 1,589,556: 11. 2. „ „ Cessionanter 148,239:37. 6. Kongl. C 29 ) Discontfonden för år 1833. Credit. Balance från år i832: Fordringar hos säkre Låntagare 1,627,431: j6. io. „ „ Cessionanter 143,559: n. i. Kongl. Vinstoch Förlust-Conto. Inkomsten: Ordinarie Räntor 58,414: 26.10. Räntor från förfallodagen 5,439: 12.11. Gr a vatio ner: D:o d:o för d:o N:o 5. 24,423:38. 6. D:o till gamla UllDiscontfonden 830: 40. Hus-reparationer 310: 3o.— Technologiska Institutet 14,000. * Vinsten år i833 Balance till år i834:
Eders Kongl. M a j: t s underdånigste oell tropligtigste tjenare och undersåter, GARL DE GEER. CARI, CLAS PIPER. Stockholm den 14 Februari 1S4S. Math. Rosen. — 446 - Danviks Hospitals Direktions underdåniga Utlåtande, i anledning af 1847 års Revisorers gjorda anmärkning vid nämnde Hospitals räkenskaper. Stormäktig ste Allernådigste Konung'! Sedan Rikets Ständers år 1847 samlade Revisorer, uli afgifven Berättelse angående samma år verkställd granskning af Stats-verkels saint andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning, i afseende på Danviks Hospitals räkenskaper för åren 1844 och 1845 anmärkt, att Hospitalet, sedan flera år tillhaka, äger oafslutade Jiqvider med dels sina egna tjenstemän och dels Läns-styrelserna i Upsala, Stockholms, Södermanlands och Westmanlands Län, för utestående fordringar uti hemmansräntor, arrenden rn. m. till icke obetydliga belopp; hvarföre Revisorerne ansett, att liqvider i berörde afseende borde, till undvikande af förluster, med görligaste första ombesörjas; så har Eders Kongl. Maj:t, genom nådig Remiss af den 3o nästlid ne
Att, då ej sällan skolat hända det, vid in - 784 Den 7 Juli inträffande dödsfall under tjensfgciringen i Carls» kröna eller på Flottan, ej mindre de aflidne B åtsmännernas års-beklädning, än tre års-persedlarne förkommit, utan att Roten kunnat derom erhålla mindsta redo; Författningarne rörande den» na fråga äfven mätte förnyas, 3:0 Att något bestämdt förordnande måtte stadgas, huru Båtsmän höra beklädas och utrustas, då de förrätta tjenstgöring* för halft år eller 7 å 8 månader; hvarvid de hittills skola erhållit full beklädnad, sådan som för helt år dem tillkommer. 4:0 Att vid Båtsmännens uppfordring till tjenstgöring, Rotehållarne atmindstone en månad förrän afmönstring sker , blifva antydde, att hälla Båtsmännen i beredskap till aftåg , på del' Bo-" tehållarnes kostnader ej genom en alltför stor brådska måtte förökas. Utskottet har, till närmare utredande af ofvanstående punkter,' granskat de Författningar s som röra ifrågavarande ämnen, och hvad angår den första punkten , ibland annat inhämtat , att uti 45 Mom. af Kongl. Majus Nådiga Resolution uppå Allmogens Besvär den 17 Septemb. 172 3 , 20 Morn. uti Resolutionen på Allmogens Besvär den 1 Äng. 1727 samt g punkten uti Kongl. Resolutionen uppå samma Stånds Besvär, den 28 Juni 1731, sådana föreskrifter redan äro meddelade, hvarigenom Rotehållarnes rätt, vid inträffande Cassations-mönstringar, synes böra vara i det närmaste bevarad; men då miss» bruk härvid likväl möjligen kunna inträffa, får Utskottet, till förebyggande häraf, tillstyrka, dels att Den 7 Juli* 78g att alla nu gällande Författningar i detta ämne måtte af vederbörande med behörig nöggranhet handhafvas-, dels att Kongl.
Och hvad den koncentration beträffar, som de äldre skolordningarna uppnådde genom att låta de klassiska språkstudierna bilda undervisningens medelpunkt, så må manbesinna, att koncentration lätt blir detsamma som ensidighet, och att ämnessplittringen både kan och bör motverkas genom uppvisande af det sköna sammanhang, som nyare tiders forskning lyckats uppdaga såväl på naturens som på kulturhistoriens område som äfven mellan dessa båda. De många språken stå väl utom detta sammanhang, men de äro nu ett nödvändigt ondt; de äro nödvändiga, emedan de anses nödvändiga. På detta sätt tro vi oss hafva rätt angifvit tidsandans riktning i undervisningsfrågan. Man är ej emot borgerlig bildning. “ Utilitetsprincipen “, som stundom blifvit så förkättrad, är ej endast en populär mening; den är numera en vetenskaplig princip. — Man är ej emot humanistisk bildning. I riksdagens skrifvelse af den 16 november 1854 betonas, att den humanistiska bildningen ej mindre än den borgerliga bör af staten omsorgsfullt vårdas. — Men man är emot latinet och grekiskan. Låt oss derför se till, att det vakna och lefvande intresset för allsidig bildning icke förspilles för tvänne språks skull, om hvilka Montaigne säger, att det må visserligen vara något fint och stort med dem, men att de Jcöpas för dyrt. Vi instämma i detta yttrande; de kosta landet penningar, de kosta ungdomen helsa och tid. Tillägg. Först sedan ofvanstående var färdigskrifvet, har författaren kommit att taga kännedom om ett " Genmäle ” af signaturen Uffe i novemberhäftet för 1882 af Pedagogisk Tidskrift. Vi anmärka detta, ty likheten i åskådningssätt, äfven hvad enskildheter angår, är verkligen så Öfverraskande, att man kunde vara böjd för att antaga något slags sammanhang mellan de båda uppsatserna. Det är oss en gläclje att hafva, påträffat denna öfverensstämmelse i åsigter hos en för vårt skolväsen så varmt nitälskande person som denne författare, och vi anse oss häri hafva vannit ett godt stöd för riktigheten af vår uppfattning.
S°dkända fordringar hos Svenska Kronanj har detta Verk, efter sedBaumanska naste Riksdag, varit nödsakadt fullgöra en betydligare utbetalning, om kronofordran, hvars anledning och verkställighet Fullmäktige uti sin till Revisorerne afgifna Berättelse meddelat fullständig upplysning; hvadan Revisorerne anse sig här endast behöfva anföra hvad samma Berättelse derom innehåller; ”Sedan Stockholms stads Rådhusrätt, medelst dom af den 1 December 1845, gillat och fastställt det, under den 15 nästförutgångne April, af nämnde stads Kämnersrätt meddelade domslut uti derstädes anhängig rättegång, angående en förment kronofordran, härledande sig från de af Rådsförvandten i Stralsund Niclas Bauman, vid medlet af 1600- talet, enligt af Fältherren Wrangel och Pommerska Regeringen upprältadt kontrakt, lemnade försträckningar till krigsutgifter; samt de personer, som, i uppgifven egenskap af arfvingar efter Bauman, anställt denna rättegång, genom besagde domar blifvit förklarade berättigade att af Kongl. Maj:t och Kronan utbekomma ett sammanlagdt kapitalbelopp af 33,900 R:dr Banko, jemte 5 procents årlig ränta å 20,000 R:dr från den 13 Juli 1682 till dess betalning skedde: så och — 31 efter det Rådhusrätten, hvarest vad emot dess dom blifvit, å Kronans vägnar, af Kongl. Kammar-Kollegii Advokatfiskals-Embete behörigen anmäldt, bland annat stadgat, att vid inlagan till Kongl. Svea Hofrätt för samma vads fullföljande borde fogas bevis, att förutnämnde, genom Kärn nersoch Rådhusrätternas sammanstämmande domar, Kronan till betalning ålagda kapitalbelopp, äfvensom den å en del af detta kapital fastställda ränta blifvit bos Öfver-Ståthållare-Embetets
Det kan visserligen urarta till en slags orättvisa, att lägga en beskattning på den kommande generationen; men jag tror ej att faran är så särdeles stor, då de som beskatta äro de som också skola erlägga skatten; man plägar i sådant fall vara sparsam, när det gäller ens egen pung. Så går det till nu, och så lärer det ock komma att gå i framliden, och jag tror, att vådan vore större, om angelägna saker sattes å sido. Frihrn har trott att ingen annan vore bunden att erlägga afgifter, än den som derom öfverenskommit, d. v. s. att ingen inrättning, vare sig af den aldrastörsta nytta, någonsin inom en commun skulle kunna frambringas , såvida icke behofven derför vore uppfyllda genom den momenlella afgift, som kunde erhållas; ty skulle inrättningen påfordra afgifter för längre tid, så skulle dessa icke kunna bestämdt påräknas, och många olägenheter deraf uppstå. En annan anmärkn. är den, att man ej följt be v i 11 — ningsgrunden såsom beskaltningsgrund för communala afgifters erläggande: en mängd af anmärkntr från alla Stånd inkommo till Ulsk:n i detta afseende med återremissen af det första betänkandet. Äfven jag var af den tanken då, att det vore en orättvisa att lägga bevilln.grunden till stöd för communala afgifters utgående; men Ståndens majoriteter hade ej bifallit denna beskattningsnorm. 1 städerna går det så till, att innevånarne taxeras efter fyrk och icke efter bevillning, och jag har ej hört någon stad känna olägenhet deraf. Det är stadens äldste, som göra denna taxering; derefter bestämmas afgifterne, och man är belåten dermed. Hvarföre icke sträcka samma princip till landet, som gäller för städerna? Den är god för städerna, hvarföre kan den ej äfven vara det för landet ? Man har sagt, att man skulle bestämma till hvilka behof eller åligganden som församlingarne skulle kunna taxeras.