Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
B:ko R:dr 50 » » 40 » » 30 » » 20 » » 10 » » 5 de, som hålla likör - Krögare, Krögerskor, Kaffeskänkar och Kaffehusidkerskor samt kammare, spisqvarter, värdshus och restauration eller näring ä ångfartyg, äfvensom Traktörer och Källarmästare, som icke äro borgare, oberäknad bevillning för bränvinsminutering, då den tillätes, i Stockholm och Götheborg minst B:ko R:dr 15: — i öfrige städer minst »10: — Som detta är en afgift, hvilken icke får afkortas, så åligger det den, som meddelar tillståndsbref, att genom antagande af borgen försäkra kronan om afgiltens utgörande. En sådan säkerhet bör årligen förnyas, vid påföljd af tillståndets förlust. De redan antagne näringshållare af denna klass, vare sig borgare eller andre, åligger enahanda skyldighet i afseende på borgens ställande och dess årliga förnyande, sa vida de vilja rättigheten bibehålla. Alla krögare, krögerskor, spisqvartersoch värdshushållare samt traktörer och källarmästare, som icke äro borgare, hvilka hafva en bättre och förmånligare rörelse, än de minst laxerade krögare, skola taxeras till fem för hundradel af den inkomst, de anses hafva af hela rörelsen. Denna afgift erlägges äfven af hvar och en annan, som, med behörigt tillstånd, i minut försäljer bränvin; och taxeras sådane personer serskildt, oansedt de utgöra bevillning för borgerlig rörelse. Kypare, i fem klasser: Första klassen R:ko R:dr 12: — Andra » 8: — Tredje » 4: — Fjerde » 3: — Femte d:o » 2: — 14 Bevillnings-Ulskotlets Betänkande, M •!. Källarmästare, se krögare. Lotsar och Lotsdrängar, i fem klasser: Första klassen B:ko R:dr 4: — Andra d:o » 2: — Tredje d:o » 4: — Fjerde d:o ' » — 32. Femte d:o » — 24.
Den ena träffade Almqvist, den andra Blanche, ty dessa herrars kända antipathi från Freja-tiden mot hvarandra, hade oändligt svårt att icke finna något smyghål för ett litet lancettstyng, Almqvist visade dock en större benägenhet att minnas stundens fordringar än Blanche, som Almqvists blotta småleende måtte retat. Men allt tystnade, då Thomson höll sitt trefligt berättade föredrag om huru han under kriget 1814, då han befann sig som underofficer vid ett regemente i Norge, hade sig ombetrodt af tre officerare att bilda ett mat-lag – något nästan otänkbart vid den tiden i Norge, då allt var uppslukadt. Men Thomson, som hade en fin instinkt, lade sig hvarhelst han kunde, alltid i nödfall förstås, på annekteringskonsten – i krigstider är allt tillåtet, då man ej kan erhålla något för pengar – kort sagdt, han furnerade, kokte och serverade matlagets bord så väl, att han icke blott förunnades äran äta vid samma bord utan han hade nöjet att höra en hop andra officerare med de afundsjukaste blickar försäkra att de ville betala hvad som helst för att finna ett så talentfullt biträde. Sedan värden erhållit sin tacksägelseadress, gingo historier kors och tvärs, der Blanches skolmandater i de stora slagsmålen gjorde god effekt. Slutligen kom turen till mig, och efter man redan en gång var inne på krigsämnen, så meddelade jag några småbitar med anledning af mina mycket tidigt inhemtade kunskaper i sjö- och krigsväsendet. Hvad beträffade de första, så inlärdes de från så långt jag minnes att jag kunde stå på egna ben, nere vid Strömstadsbugten, bland tjära, dref och hafstång, der jag, som termen lyder, nästan aldrig låg ur sjön, det vill säga ur småbåtarne, ty ännu hade jag icke börjat mina större resor. Min far log så mildt åt mig, der han med pipan i munnen satt på en hög uppstaplade plankor, och tog alltid parti för min frihet, då min mor påstod att det var tid att stäfja allt oskick. En dag, jag var då, kan jag tro, tyvärr väl fylda sex år, tog också min lycka ett snöpligt slut.
Detta sker efter min tanke derigenom, att man, medelst varans beskattande, gör henne dyr och derigenom på samma gång mindre åtkomlig för den stora mängden, samt mera inkomstgifvande för Statsverket, utan att syftesvidrigt besvära dem, hvilka befatta sig med den olycksbringande näringen och naturligtvis taga sin skada igen af förbrukaren. Af sådant skäl yrkar jag, att man måtte lemna bränvinsbrännarne frihet att tillverka varan under de kontroller, man kan finna lämpliga, och emot den afgift, hvarmed man anser näringen böra beläggas. Genom de syftesvidriga hinder, man här föreslagit, göres varan ingalunda mindre begärlig. Hon endast fördyras. Om detta är ändamålet, så tror jag det kunna på en riktigare väg vinnas genom tillverkningens beläggande med högre skatt, hvarigenom ökade tillgångar åt Staten beredas. Vore det rätt att använda andra hinder och svårigheter så skulle man utsträcka dem ännu längre. Man borde då föreskrifva, att tillverkaren icke finge begagna de tjenligaste materialierna, eller den mest gifvande redskapen; att han icke finge begagna friska och skickliga arbetare, utan ovana, venslerhäudta, halta och andra dylika; att bränningen icke finge ega rum om dagarne, utan om nällerne; altman icke finge tillverka varan å sådana ställen, dit man hade körväg eller sjöfart, titan dit man måste gå eller rida och på klöfsadel framskaffa både säd och potatis. Dessa medel lämpa sig förträffligt till varans fördyrande men månne man ändock vill begagna sig af dem? Jag bör icke trötta II. R. o. Ad. med ytterligare skäls anförande, ty om Ståndet ej finner sig öfverlygadt af dem, hvilka en så sakkunnig man som Frih. Raab anfört, anser jag vidare möda, nu vara fruktlös och får gifva mig till tåls intill nästa Riksdag, då en kanhända dyrköpt erfarenhet tvingar oss alt fatta klokare beslut. 456 Den 26 April e. m. Hr Hård, Adam:
N:o i32, ang:de tiden då Statsråd må kunna, med bi behål - Den 7 November f. m. 129 behållande af lönen såsom pension, å allm. indraga.slaten uppföras; N:o 133, ang:de praescriptionstiden, inom hvilken åtskilliga äldre fordringsposter böra från banken uttagas; N:o 134, om åtgärders vidtagande för alt befordra skyndsamhet vid ärenders handläggning i rättegångsverken; N:o 135, angtde offentlighet vid poliskamrar; N:o 136, angtde uppgift å personer, hvilka, efter häfdande, lofva hvarandra äktenskap inför domstol. Fortsattes pröfningen af StatsUtskrs utlåt. N:o 326, i anleda. af återremiss å utlåt. Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. i sista plenum slutat med mom. litt. a) i andra punkten. Frih. Cederström, Jacob: I anledn. af det beslut R. o. Ad. i sista plenum fattat, beträffande 2:dra punkten litt. a) af detta betänk., lära förmodligen litt. b), c) och d) äfvensom slutmeningen i denna punkt böra förfalla, hvarom jag anhåller om proposition. Gr. Frölich, Da vid: Jag får äran reservationsvis anmäla, att då utgången af sista voteringen ådagalade, att detta Hus icke velat instämma i en åtgärd, som så länge varit föremål för Svenska folkets önskningar, som varit föremål för K. M:s nåd. propos. till R. St., fastän denna propos. blifvit på ett besynnerligt sätt inom Stånden motarbetad, och då jag anser R. o. Ad., genom ifrågavar. beslut, hafva visat , det Ståndet icke vill skilja sig från dessa lemningar af en barbariets tid; så har jag, såsom represenlant, nu icke annan utväg att vidtaga, än att uti prot. nedlägga min reservation emot detta beslut. Beträffande åter det öfriga af betänk., anser jag detsamma numera vara åtminstone i denna punkt förfallet, sedan grundvalen blifvit undanryckt.
Revisererne anse förstnämnde belopp böra afskrifvas och lämplig åtgärd vidtagas för undanrödjande af vidare dröjsmål med afgörande af frågan, angående förskottet å 3i6 R:dr 12 sk. 8 rst. Stockholms station. Räkenskaperna för 1840 äro uti Kongl. Kammar-Rätten granskade med anmärkningar, men för 1841 hafva de ännu icke undergått revision. fitehet Balans från föregående år ett Behållningar och Fordringar . Uppbörd: Statsanslag: kontant span mål med värde Till diverse behof anvisade medel S:7 Balans till påföljande året: Skuld V. Summa Credit. Balans från föregående året: Skulder Utgifter: Aflöning Underhåll, Beklädnad m. m Sjömätningar Mesti tulioner. ... Afskrifning af bespard spanmål 233 Balans till påföljande året: Af vid 1841 års slut utbalanserade . » 37,997:21. Kontant behållning i kassan 12,777: 5. 9. Kostnaderna för Kongl, tiof Jagt-Varfvet, som bland ofvanstående utgifter äro inbegripna, hafva utgjort; nr 1810. ar 1841. Vid denna Stations räkenskaper har någon anmärkning icke förekommit. Götheborgs Station - Bess räkenskaper, som för år i84° granskats i Kongl. Kammar» Katten med anmärkningar, hafva för år i841 ännu icke undergått revision derstädes. Förhållandet med inkomster och utgifter är följande: Debet år 1840' ar 1841. Balans från föregående året: Behållningar och Fordringar 9,524:23. — ig,33i:20. — Uppbörd : 1840 års Statsanslag, 30 — 234 — Ordinarie Staten , . ,467: 28. Extra ordinarie Dito io,io\'. 1^. 1841 åfS Statsanslag 66,525: 32. lo. Influtna ersättnings* oell observations medei 515: n. 11. Balans till påföljande året: Behållningar och Fordringar. Vid 1841 års slut utbalanserade 32,392:35.
Skr uttalat sin önskan om en ordnad samverkan mellan de medicinska läroverken och sakkunnige auktoriteter likaledes förordat densamma, var det tvifvelsutan principriktigt, att uppgöra en arbetsfördelning mellan läroverken, och denna borde naturligtvis så uppgöras, att åt de medicinska fakulteterna lemnades den teoretiska undervisningen, jemte den propedeutiskt-kliniska, och åt Carolinska Institutet deremot anförtroddes den hufvudsakligen praktiska undervisningen. Detta var principriktigt äfven i det afseende, att det innebar ett erkännande af den vigtiga sanningen, att de grundläggande studierna böra inhemtas vid universitetet, der en lefvande vexelverkan mellan den menskliga odlingens hufvudsakligaste grenar, en innerlig förening mellan de humanistiska och de naturvetenskapliga studierna är möjlig, der man icke beliöfver befara den skadliga ensidighet, hvilken, efter hvad erfarenheten på andra håll länge ådagalagt, så lätt utbildar sig vid en special-skola. Såsom skäl för den påyrkade förändringen af 1861 års stadga, har ändtligen blifvit sagdt, att stadgan innebure en orättvisa emot Carolinska Institutet, emedan Institutet förlorat rättigheten att examinera i den teoretiskt-medicinska examen. Jag svarar härtill, att det visserligen varit en orättvisa, om 150 Den 14 Mars e. m. Carolinska Institutet lidit denna uppoffring, utan att erhålla någon equivalent ersättning. De medicinska fakulteterna hafva äfven, å sin sida, fått göra fullt lika stora uppoffringar. Den parten, som vunnit mest vid delningen, är utan tvifvel Carolinska Institutet, hvilket erhållit både examensrätt till medicine-licentiat-examen och uteslutande rätt att disponera hufvudstadens kliniker. Afståendet af rättigheten att examinera i den s. k. kirurgie-kandidat-examen synes ej innebära någon synnerligen kännbar uppoffring, då Carolinska Institutet på 30 år ej examinerat flere än 24 elever, under det att medicinska fakulteten i Upsala ensamt examinerat under samma tid 418 medicine kandidater.
Ständers egen räkning ifrän deras Banco-Werk utgängne och än widare utgäende opäräknade temporaire Förffotter, bifoga den grundade tilförsigt, at igenom de respective Ständens gemensamma omtanka och enhälliga försorg, samma Förffotters snara upphörande skulle göras möjligt, äfwensom at pålitlig och i möjligaste mätto ffyndsam ersättning af hwad r berörde wäg hade utgätt, war med säkerhet at påräkna. En sädan Högloft. BancoUtffottets fasta öfwertygelse, kan icke wara eller nägonsin blifwa mindsta twifwelsmäl underkastad ; men dä Vanco-Utffottcts mycket grannlaga, i synnerhet pä näringarnes beständ syftande öfwerläggningax, och widtagande steg, blott kunna äga rum, i sammanhang med hwad uti förrberörde wigtiga afseende, af Riksens Högloft. Ständer blifwer faststäldt; ansäg Banco-Utffottet sig ej böra underläta at detta magtpäliggande ämne, af hwars följder, de förnämsta näringsrörelsers, antingen uprätthällande eller med ffäl befarade undergäng, hufwudsakeligen beror, ytterligare til desi respective Principalers ömma och uplysta behandling samt derä grundade ffyndesamma decision, wördsammeligeu hemställa. Hwaröfwer Utdrag af Protokollet - Den 8 Julik. Loeollet, til samtelige respective Ständcn expeLierås skulle. Är och dag som förr skrifwit star. Efter befallning ktl. ^lel8in§iu8. Herr Grefwen och Landtmarffalken föreslog, at detta Protoeolls-ULdrag mätts til Stats-Utskvttet fä remitteras. ^ Hans Exeellence Herr Grefwe kuutk, Li-ic.
Då det på förhand lärer kunna antagas såsom afgjordt att Allmänna MagazinsInrättningen verkeligen är banqueroute, sä bör det genom StatsUtskottet upplysas, huru, af hvad orsak, och genom hvilka verkningar, in - rättningen kommit uti detta obestånd, om det är en följd af ett illa beräknadt förvaltriingssätt å Directionens sida, och till hvad grad Directionen handlat oberoende af Regeringens föreskrifter. Directionens berättelse öfver 1818 och I819 årens förvaltning utvisade båda ett öfverskott af 2,000,000 R:dr efter afdrag af inrättningens skulder, dem till Riksens Ständers Bank naturligtvis deruti inberäknade; hvilken behållning efter en förslagsvis antagen decorte af 500,000 R:dr i afseende å de utestående fordringarnes möjeliga osäkerhet, troligen bör kunna antagas minst till 1,500,000 R;dr. Inrättningens obestånd har således under de sedan förflutne åren uppkommit, och ehuruväl af 1820 års revision så väl sorn af hela allmänheten, annat likväl icke kunnat i sin fulla dager genom andra än sed - Den J 7 Februarii. 435 naste Herrar Revisorer ådagaläggas, så synes de, öfver detta förhållande älven uti ziffran bordt kunna afgifva mera bestämde upplysningar öfver det verkliga förhåIlandet, i stället för det skenbara öfverskottet sorn till inrättningens fördel blifvit, uti Herrar Revi orers berättelse, Riksens Ständer förelagt Det synes mig varit ett väsenteligt föremål för Herrar Revisorers verksamhet, att efterfråga huru och på hvad sätt verkets förra så betydliga behållning försvunnit eller bortsmält till den obetydliga summa, hvilken nu som sådan visar sig. Då Herrar Revisorer till sin berättelse bifogat alla Kungabref angående undsättningsverket, eller egenteligen rörande de, å*t undsättningstagare i serskildta Län förunnade förmåner af l qvidation in natura, så synes mig, att Herrar Revisorer äfven bordt sätta sine principaler i tillfälle, att liksom för spannemålsutdelningen lära känna de principer hvarefter spannemålsupphandlingen varit styrd.
Huru mycket mera skulle han ej hafva blifvit, om han stannat der? Huru skall konsten slutligen komma att se ut, om man lyssnade till sådana konstförståndigas råd. Det är för Öfrigt samme unge granskare som, ehuru han ej kan neka, att Bastien-Lepage, hvars tafla “ Les foins “ han nu lyckats få se i Wien, är en af nutidens bästa förmågor, hvilka med utomordentligt konstnärskap återger naturen, dock förklarar honom sakna “ innehåll, idé och uttryck ". Den som icke kan upptäcka “ innehåll " i Bastien-Lepages i fråga varande konstverk, en af de mest tilltalande taflor som någonsin målats, ett verk som på det kraftigaste och innerligaste skildrar “ arbetets barn “, den som finner det af mästaren valda ämnet allt för “ obetydligt ", den — kunde gerna stanna hemma och sysselsätta sig med lofprisandet af altartaflor af det nymodiga svenska slaget, ty deras ämnen äro troligtvis för honom tillräckligt “ betydliga " för att öfverskyla det klena konstnärskapet i utförandet. Men huru kan det någonsin blifva annorlunda? Under det de nordiska målare som gå till Paris i de flesta fall blifva goda konstnärer, förutsatt att de förut ega tillräcklig underbyggnad, omisskänliga anlag och förmåga att arbeta så strängt, som man gör endast i Paris, utan hvilka egenskaper det icke lönar att ens tänka på den platsen, predikar man dock fortfarande här hemma, att det är skadligt att lära sig något i den samtida konstens hufvudstad och att nordbon der förlorar sin originalitet och sin nationalitet, och gud vet hvad allt för utländska namn som användas på att häfda den fosterländska rätten. De som äro mycket med-gifvande yrka icke att våra konstnärer skola alltid stanna Ur Dagens Krönika. De kunna gerna fara till Paris, säga de, men blott för en kort tid, ju kortare dess bättre, och sedan skola de komma hem igen och låta sitt konstnärskap utvecklas inom hemmets skyddande murar. Huru utvecklas det konstnärskapet? Jo, har konstnä- q • ren lyckats göra sig bemärkt, sa är han snart populär, och en populär person är i Sverige snart förderfvad menniska.
Vill man åter försöka att i korthet återgifva de skäl, på hvilka de, som ifra för räntans frögifvande och vilja åt de aftalande uteslutande förbehålla bestämmandet af dess belopp, så kunde de ungefär sammanfattas i den sats, att den från alla genom lag bestämda förbehåll befriade och sålunda endast af den fria konkurrensens inverkningar be herrskade räntefoten vore ett nödvändigt vilkor för åstadkommande af det materiela väl ståndets blomstring hos den civiliserade verldens folk. Priset pä upplånade penningar vore underkastadt samma vexlingar, som priset på hvarje annan vara, som utbjudes eller efterfrågas. Penningarne vore ej annat än särskild art af varuvärden, hvilkas pris eller kurs, alldelés såsom torgpriset på konsumtibla varor, berodde af den fria konkurrensens bestämningar i förening med de omständigheter, efter hvilka försträckningsgifvaren bedömde den risk, han vid försträckningen kunde löpa, och med hänsigt till hvilka han alltså ytterligare beräknade beloppet af den premie, han i sådant afseende ville betinga sig. Att genom lag för längre tid reglera dessa, de tätaste vexlingar underkastade, förhållanden, vore något, som öfversteg lagstiftarens förmåga, och ockerlagarne tjenade ej till annat än att skapa ocker; ty i sig sjelf vore ocker ett begrepp utan inre betydelse, ett ord utan sjelfständigt innehåll. Der penningarne stöde högst i pris, dit skulle de således strömma, så länge dervid vore något att förtjena, så vida de ej hidrades af hämmande lagar, och så snart det genom penningeräntans fallande visade sig, att de fyllt behofvet på den orten, skulle de åter draga dädan och på andra håll söka nya operationsfält. Af en sådan penningetalets fria cirkulation skulle alla folk finna sig väl och kapitalisterne icke minst. Det är nu omkring 90 år sedan dessa åsigter om den fria räntan först begynte träda upp på den offentliga diskussionens fäjt och derefter allt mer utbilda sig i bestämda dogmer.
R:dr eller skrifvas å till nämnde värde stämplade blanke t ter ; Secundaoch tertia-vexlar äro från stämpel fria. Privilegier; se Tillståndsbevis och Patenter. Skuldebref af alla slag, godkända räkningar, godkända eller protesterade vexlar och enskilda assignationer, de må innehafvas af enskilda personer eller publika verk, böra; då de för domaren eller exsekutor uppvisas, förses med stämpel till 30 öre för hvarje fulla 100 R:dr af det kapitalvärde, med afseende hvarå uppvisand e t för intecknings vinnande sker eller hvarför betalning sökes; dock äro dessa handlingar från stämpel fria när de i konkurs bevakas. Tillståndsbevis för handels idkande utan burskap 8 R:dr. § 7. Om undantag från de uti §§ 3, 4, 5 och 6 intagna stadganden. l:o. Från all stämpel befrias: Ansökningar till Kongl. Majit af soldater och Kronans båtsmän, med flere af gemenskapen vid militären; — som röra akademier och andra läroverk. af studerande vid högre eller lägre läroverk om stipendier samt om undergående af examina. med klagan öfver tillfogadt våld eller oförrätt af Kronobetjente eller andra embetsmän, när saken innefattar ett verkligt brottmål. i brottmål och flskaliska aktioner samt i alla sådana ekonomie-, poli tieoch militär-ärenden, hvilka antingen kunna röra någon hel menighet eller hafva afseende på allmänna och kommunala onera, såsom publika byggnader, fråga om kronooch kyrkotionde samt presträttigheter, vägars och broars underhållande, knekte-, rustningsoch roteringsskyldigheters utgörande, krono-, fångoch gästgifveriskjuts, med mera dylikt, jemte de utlå Bih. till B. St. S Uäft. 5 34 Bevillnings-Ulskollels Betänkande A'o 7. tanden, bevis och expeditioner, sorn domare och embetsman i dessa ärenden meddela.
Och fastän flickan var nära att insjukna af hemlängtan, gaf hon i sina bref till modren icke den ringaste antydan därom; hennes karaktärsfasthet höll redan då profvet. När hon slutligen återvände från pensionen, hade hon inhemtat en för den tiden ovanligt grundlig bildning och framför allt den stora färdigheten att ledigt tala främmande språk, tyska, franska, engelska och italienska, som hon sedan bibehöll under hela sitt lif. År 1827 företog hon i sällskap med en broder en längre resa till Italien, på den tiden en sällsynt färd. Här, framför allt under vistelsen i R o m, blef hon bekant med många berömda konstnärer, skalder och lärde, bl. a. Thorwaldsen, Fogelberg, Byström, Nikander, Longfellow och Bunsen, och särskildt genom den sistnämnde, som då var preussiskt sändebud i R o m, öppnades för henne de romerska salongerna, där den unga svenskan väckte uppseende genom sitt intagande väsen och sina umgängestalanger. Återkommen till Göteborg, blef » den italienska mamsell Frö- ding », såsom hon kallades, mycket firad för sin skönhet och sina älskvärda egenskaper. Många voro de, som sökte förvärfva hennes hand, men hon af böj de alla anbud i den vä- gen — • hon och tvänne hennes systrar hade uppgjort en plan att förblifva ogifta — men slutligen gaf hon sin hand åt Lars Hierta. I trenne år hade han såsom Aftonbladets redaktör i oaflåtlig strid för frihet och människorätt hunnit förvärfva sig ett stort antal fiender, icke minst i de högsta kretsarne. Såsom Lars Hiertas maka fick hon ock snart pröfva fiendernas afvoghet. Ifrån att i sin hemstad varit en öfverallt firad gäst, blef hon nu ej sällan utsatt för vederbörandes ohöfligheter. Men såsom Lars Hiertas maka bestod Wilhelmina Fröding värdigt sitt prof. Med en karaktärsfasthet, som var orygglig, lät hon icke fiendernas förföljelse inverka på sig ett ögonblick. H o n var i besittning af moraliskt mod som få.
Jorda-Balken, och tillåtande derefter meddelas, om vid den skedda Lagföränr dringen bör förblifva, och således Allmänna Lagens ofvanupprepade Stadgande till sin kraft och verkan förfalla; hvarvid Motionairen ansett afseende böra fästas å vigten och verkningarne af de förändringar, som i Cameral-verket och gamla Jordbruks-förhållanden blifvit, genom i-' ifrågavarande Författning, grundlagde. sif Herr Cederschjöld, P. (r.: att deri, ge«- inom Kongl. Förordningen den 19 DecembeC a82 7, bestämda rättigheten till Hemmansklyfning i allmänhet skall anses för yttersta gränsen af hvad, som skulle kunna medgifvas, och af många för redan så öfverdrifven, att det icke vore utan tvekan Motionairen gick att väcka fråga om en obegränsad jordklyfning; men ehuru med ringa hopp att idéen nu skulle kunna utföras* har likväl Motionairen ansett för sin pligt att uttala den och göra reda derföre, öfverlemna^ de åt tiden att bringa den till mognad. Motionairen, som fullständigt utvecklat^si* na åsigter, så val i afseende på fördelame af en fri och obegränsad jordklyfning, som ock till vederläggning af de inkast, Motionairen för» utsett deremot kunna framställas, har slutligen f O yttrat, att, om tilläfventyrs de af honom anförda fcig-' samt Allm, Besv. o, Oec.Vtsk. Bet. N.-o 13; g icke skulle finnas nog kraftiga, för att nu Jiå. en gång alldeles besegra den urgamla meiningen om besutenhet, hoppades likväl Motionairen, att de åtminstone skulle göra tillfyllest att ådagalägga, det denna fråga förtjenar ett närmare begrundande. Af Herr von Qvanten, Carl: att, ehuruväl Kongl.