Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag äger icke samma ädel - Den 32 J a nu a r i c. ra. het, så mycket mindre som jag tror mig hafva hört, det Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig hafva uppfattat 11. o. Ad:s beslut vara till bifall å Utskrs förslag, till följd hvaraf votering icke lärer kunna undvikas, med mindre Frih. Cederström icke afstår från sitt yrkande; och sålunda lärer icke Hr af Billberghs tanke kunna inverka på frågan i detta fall, så vida icke hans ädelhet mötes af en lika ädelhet å Frih. Cederströms sida. Hr Hjärne: Jag beklagar, att discussionen i afton tagit en vändning, som nära nog urartar till lek, och att man begär votering i frågor, deri beslutet synes nästan likgiltigt; men jag vill egentligen blott nämna, att Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig hafva funnit den af II. Ex. framställda propos. så, att, derest Frih. Cederström icke afstår från den vidunderliga voteringen, densamma icke lärer kunna undvikas. Upplästes till justering och godkändes följande voterrspropos:n: Den, som bifaller 6:te punkten mom. lit. d uti StatsUtskrs utlåt. N:o 3g3 i anledn. af gjorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk. N:o 2y3, angrde dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen, och dels i anledn. af flera i samma frågor väckta motioner, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att 6:te punkten mom. lit. d erhåller följande lydelse: ”att alla erforderliga åtgärder ”för räntepersedlarnas omsättning böra så skyndsamt vidta”gas och fullbordas, som möjligt är.” Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — i3. Nej — ii. 6:te punkten mom. lit. e bifölls. Frih. Cederström:
Jag vågar vördsamt anhålla, att, när propos. nästa gång framslälles, Hr Landtm, först täcktes göra framställning, huruvida discussionén är slutad. Det är nu 2tne gånger propos. blifvit gjord, och 2:ne gånger hafva talare ytterligare uppstått, och det vore kanske skäl att en gång få sluta denna discussion. Gr. Frölich, David: Jag tillstår att jag icke följt denna speciella fråga så att jag kan afgifva något omdöme om densamma i sig sjelf, näen den grundsatsen täger jag mig friheten här uttala, som jag tror vara den enda rätta, att Exped.Utsk., vid affattande af sina skrifvelse!’, bör följa de ordalag, som ligga i RiksSltns beslut och icke ditsätta något annat. Försöket att på detta sätt omskrifva R: St:s beslut med andra ordalag, som Exped.Utskls ledamöter möjligen kunde anse mera lämpliga, skulle innefatta ett försök, föranledande till oberäkneliga discussioner, vidlyftigheter och tvister. Jag anser således, der det icke är alldeles högst nödvändigt, hvilket, efter hvad jag tror, ehuru, såsom jag sagt, jag icke derom kan dömma, nu icke blifvit visadt, att detta sätt att omskrifva R. St:s beslut med andra ordalag ej borde sättas i fråga. Hr von Hartmansdorff: Jag tog mig friheten från början anmärka, att icke någon fråga var om förändring i beslutet. Om den siste talaren fästat uppmärksamhet vid anmärkningarna, så hade han funnit, att de blott angå ordalag och bevekelsegrunder, eller, såsom det på nutidens Svenska kallas, motiver. Då nu allt hvad som icke rätteligen hörer till saken borde bortfalla, önskar jag, att R. St. i deras skrifvelse!- måtte iakttaga ett sådant språk, att icke med dessa skrifvelsers ordalag må kunna göras allmänt gyc - Den 19 December f. m. 279 kel, om man så behagar. Derföre har jag gjort mina anmärkningar.
Sammanbindning sbanan genom Stockholm » 120, 266. Se reservationerna ä sid 278—279. Sammandrag öfver alla i 1863 års rikshufvudbok ingående medel. Bilagan litt. A. vid » 4. — de af Krig s-kollegium under år 1863 bestridda utgifter » 77. Bilagorna litt. P., Q. och R. vid » 77. Schäferi-medlen, redogörelse för » 148—149. Seminarium för bildande af lärarinnor » 250—251, 266. Serafimerlazarettet » 184—186. Serafimer or dens-gillet » 182—184. Se reservationerna ä sid. 269 —270. Sifferuppgifterna, ansvarigheten för » 2(17. Sufverutmyntningen » 29. Sillre skog s-skolas räkenskap » 37. Sjukoch begrafningskassa, Kongl. Thea, franies arbetares » 169. Sjukhuset, allmänna Garnisons» 83—84. Bilagan litt. N. vid » 60. — vid Karlskrona station af Flottan » 99. Sjunde hufvudtitelns räkenskaper Sjöfartsfonden, understöd från Sjöförsvaret, anslagen till Se reservationerna å sid. 276—278. SjöfÖrsvar s-departementets Kanslioch Kommando-expeditioners räkenskaper Sjökarte-kontoret Sjömätning ar, anställde Sjötullsm.edlen Bilagan litt. D. vid Sjöärendena, Förvaltningen af Skara Stifts Konsistorii räkenskaper .. — Veterinärinrättning Skeppsgosse-kåren Skiften och afvittringar Bilagan litt. Y. vid Skog sförsäljning sfond, Ramsele pastors boställes Skogsinstitutet Skog splantering skassan Skog s-skolornas räkenskaper Skogsstyrelsen Bilagan litt. I. vid Skärgården, Bohuslänska, anslag till fiskerinäringen i Slottbyggnadsmedlen Slöjdskolan i Göteborg, Chalmerska, anslag till. Bilagan litt. X. vid Smittosaimna sjukdomars botande, anslag till. Bilagan litt.
Huset vimlade af alla möjliga sporttidningar, och politiken, som en tid hade upptagit en stor del af Toftes intresse, blef nu alldeles försummad och förklarad för en ohelsosam och nervansträngande sysselsättning, som icke tjenade till det allra minsta. Nina tänkte med en suck på alla de sköna timmar hon kunde ha haft, om Tofte förut hade tänkt så, och icke hade suttit inhöljd i uppslagna morgonoch aftontidningar, medan Nina stum och förväntansfull följde hans ögon nedför spalten och hoppades på en blick eller ett ord. Men hvad hjelpte det, att de politiska tidningarna nu blefvo lagda på hyllan, då de fängslande sporttidningarna intogo deras plats. Tofte läste dem till och med vid bordet och skaffade sig alla möjliga piskor, sporrar, jockeymössor o. s. v., som lågo och skräpade öfverallt. Men just under denna tid öfverraskades de båda af tanken på något nytt och oväntadt. Nina väntade att blifva mor innan nästa vår. De första åren af deras giftermål hade Tofte ifrigt önskat ett barn, men då det icke kom något, tycktes han ha glömt det, i alla händelser talade han icke mera derom. Nina deremot, som alltid haft nog af sin kärlek till honom, hade icke förut haft tid att längta efter någonting, icke ens efter att få en son eller dotter, men nu kom det som ett hopp; kanske, kanske kunde det föra dem samman! Och dock var hennes hopp blandadt med fruktan och ängslan. Hon hade så ofta sett, hur ankomsten af ett litet barn tar moderns hela tid och uppmärksamhet i anspråk och vänder upp och ned på hela den gamla ordningen i ett hem. Kanske skulle Tofte, efter den första glädjen, som nog skulle vara öfverväldigande, finna det besvärligt och störande och mer än någonsin söka sina förströelser och sin uppmuntran i andra saker. Nina tänkte sig sitta ensam vid en vagga, qväll efter qväll, och så kanske blifva ensam, alldeles ensam om att uppfostra sitt barn. — Emellertid var det ännu ingen anledning till sådana missmodiga tankar, ty Tofte blef utom sig af glädje och tacksamhet, då Nina första gången talade med honom. Han glömde allt annat, till och med sina kära hästar för att tänka på »sin son». Han sade det så säkert, som om han redan höll honom i sina armar.
Nådiga granskning i underdånighet öfverlemna», för att, efter i hvarje fall förekommande omständigheter, blifva i Nåder reglerad! och för en tid af a5 till högst* 5o år fastställd), utan att likväl, intill sådant hinner afgöras, någon rubbning eller försök dertill, i det vanliga, på gällande Lagar och Författningar grundade aflöningssätt må till någondera partens förfång under liden vara tillåtet; öfver hvilken Förordning det Nådiga förklarande, 6 Allm. Sesv.- och Ekon.-TJtskottets Betänkande, N.o i38. elen 12 November 1819, utkommit, alt Kyikoherdarne ega för deras tjenstetid med sine församlingsboer uti allmänna och lagligen tillkomne sockenstämmor öfverenskomma om påstötaliernes utgörande, utan alt dervid vara biträdde af Kronooch Consistorii-fullmägtige; men då fråga uppslår, antingen om öfverenskommelsens bestånd utöfver den Kyrkoherdes tjenstetid, som contractet ingått, eller om en efterträdares rätt, samt i händelse de conlraherande sinsemellan icke åsämjas, skola föreskrifterne i 1816 års Kungörelse, om Kronooch Consislorii-f uUmägtiges närvaro vid löneregleringen för Presterskapet, äfvensom uti allt öfrigt, i sådane fall tjena till noggrann efterlefnad; och bär Kongl. Majd, genom Circulär till Dess samtlige .Befallningshafvande samt Consistorierne, den 28 Maj i83o, i anledning af Rikets Ständers underdåniga hemställan, i Nåder anbefallt bemälde
Sista packorna voro redan i båten, som väntade vid bryggan, besöket hos gamlefar redan aflagdt, barnen, yrvakna och gråtande, hade emottagit den faderliga välsignelsen, lilla Julia Konstantia den längsta blicken ... nu ett sista famntag åt den trogna följeslagerskan – och han stängde sjelf dörren efter sig ... Det var ett sjömansskråck att det ej ginge väl på resan, om någon annan än den bortfarande sjelf stängde dörren. Huru som helst med sjelfva saken, så iakttog alltid min far med sträng noggrannhet denna omständighet, och först då han fullgjort sin skyldighet, fick den, som bidade innanföre, skynda efter. Och nu i dag hade denna besynnerliga ceremoni, som alltid satte en dam för svallande känslor, icke förr slutat än den oroliga hustrun flög efter. I dag hade hjertängslan gripit henne: någonting dunkelt, men mäktigt gjorde skilsmässan svårare än vanligt. När hon emellertid såg huru hennes make fullkomligt afkastat den föregående aftonens tunga aningar, när hon såg honom i den friska hurtiga verksamheten, beherrskade hon sig ända tills han satt foten på båtens reling. ”Margreta, hvad i guds namn ... du, qvinna – alltid den starkaste!” ”Käre, käre Rutger!” ”Guds frid öfver dig och barn ... Se så, för fan, vinden bedarrar snart – han har redan börjat dra sig. Ingen tid att förlora ... Sätt ut, piltar ... Nå, se der, har icke farsgubben kommit ut så tidigt ... Farväl, far, se väl efter hela egendomen ... Farväl, min skatt!” Och svängande hatten i luften och helt stolt öfver att icke hafva fallit i någon synlig svaghet, nickade han leende åt de qvarblifna, medan båten flög af mot fartyget, hvars hvita segel snart spändes af den lätta brisen och färgades af morgonens purpur. ”Kom, min du”, sade gamlefar, ”nu ha vi icke vidare här att göra! Låt oss nu gå upp i vindsgluggen och se genom kikarn, när han lättar ankar. Son är icke som andra att han vill ha sällskapning och vägföljning i sista vändningen, och det gör han rätt i – det der är bara till hinders.”
— N:o 249. i anledning af erhållen återremiss å en i Memorialet N:o 218 föreslagen voterings-proposition. XI. B. 268, 287. U. 288, 303. E. 306. — N:o 250 med förslag till voterings-proposition, angående den förre Justitie-ombudsmannen, Kammar-Rådet Theorell, tillerkända pension. XI. B. 268. A. 287. U. 393, 398. E. 357. — N:o 251. i anledning af erhållen återremiss å Stats-Utskottets Betänkande N:o 80. angående väckt fråga om löne-förhöjning åt Statens Embetsoch Tjensteman in. fl. för år 1857. XI. B. 268, 287, 294. A. 303. U. 327. A. 332- U. 393, 398. E. 357. — N:o 252. i anledning af Itiks-Ståudens beslut angående pedagogiens i Lidköping uppflytt ning bland Elementar-läroverken. XI. B. 268. E. 356.’ — N:o 253- angående en gratifikation åt Herr Stats Kommissarien Kock. XI. B. 268, 287.' A. 303. — N:o 254- angående hegardt anslag eller lån i anledning af staden Christianstads kostnader till följd af kolera-farsotens härjande derstädes under höstetiden år 1857. XI. B. 288- A. 303. U. 393. A. 398. U. 440 443.
Frågan om frihet i handel och näringar å ena sidan, samt ett Prohibitiv-sysétme deremot å den andra, är af den stora vigt för Fäderneslandets välstånd nu och i framtiden, att jag gör mig försäkrad, att Ridderskapet och Adeln med tålamod skall afhöra mig, då jag, med känsla för Fosterlandets väl, går att redovisa mina åsigter i detta ämne, ehuru vigten deraf torde göra min framställning vidlyftig. Bland de motioner, som till Ridderskapet och Adeln, i frågan härom, blifvit 3o6 Den 3o December f. ra; ingifna, förbigår jag Herr Rosenqvists, hälst dess förslag om förbud emot bruk och nyttjande af Utländska fabrikater och tillverkningar innebär sin egen vederläggning uti omöjligheten af verkställandet. Hvad Herr Marcks von Wurtenberg anfört till stöd för ProhibitifSystémet, under åberopande af de från GeneralTullStyrelsen erhållna uppgifter, hvilka skulle styrka att Svenska importen öfverstiger exporten, är af Herr Friherre Åkerhjelm tillräckeligen både upplyst och vederlagdt. Det är endast i afseende på det alltsedan 1727 så ofta åberopade bjernspöket IlamlelsBalancerij, som jag utbeder mig få tillägga, att då Svenska Köpmannen för sig finnér förmenligt, alt införa silfver, och dertill kan använda sina vexlar, så måste det bevisa, att han är utan skuld hos Utländska Köpmannen, hvaraf åter följer, att Handelsvågen är till Landets förmon. Att sådan Silfverinförskrifning verkställdes i stort år i8a5, är allmänt bekant, och att silfver äfven nu med förmon införes, torde icke heller kunna bestridas. Detta måste bevisa någon öfvervigt i handeln, hvilket är så mycket märkvärdigare, som den Spannnemåls-införsel, hvilken förorsakades af 1826 års svåra missväxt, borde verka menligt på Sveriges Handelsförhållande. Jag
Ingrid är helt ung och oerfaren, är inte alls van vid att resa och skulle väl knappast kunna reda sig ensam den långa vägen hit från Vestervik. På ångbåt törs jag på inga vilkor låta henne fara, fast det nog vore minst krångligt — det är ännu alldeles för kallt att göra en sådan lång sjö- resa, och om hon har ärft Kurts klena bröst — det var efter en lång ångbåtsresa just vid den här tiden på året som hans lungsot bröt ut. Alltså måste det bli jernväg. Men tågturerna äro ju så inrättade, att hon måste ligga öfver i Åtvidaberg, och sedan har hon två tågombyten, ett i Norsholm och ett i Katrineholm. Inte kan den der lilla stackaren reda sig med det, hon, som aldrig har farit på jernväg. Prostinnan, som hemtade henne här i Stockholm för tolf år sedan, har nu inte tid och tillfälle att följa henne hit, och sjelf har jag mycket svårt att vara ifrån för min syskola, om jag också kunde öfvervinna min inrotade motvilja för att ge mig ut i verldsvimlet. Jag har nu en lång tid gått och grufvat mig för den här saken och bedt Jesus upplysa mig, hur jag skulle ställa det, och derför var det alldeles som en fingervisning från honom, då jag läste ditt bref i går och såg, att du skulle passera Vestervik. Reser du sedan norrut igen? » » Ja, förmodligen direkt till baka till Gestrikland. » » Du måste således fara igenom Stockholm än en gång inom den närmaste tiden? » » Så snart jag slutat trumfa in vett i ingeniörskallarna der nere i Småland. Och då skulle jag ta flickan med mig hit till Stockholm, menar faster? » » Ja, om du vill göra mig den stora tjensten? » » Naturligtvis, det faller alldeles af sig sjelft. Men dagen för min uppresa kan omöjligen bestämmas nu. » » Nej, det förstår jag nog. Se här, jag har tecknat upp Ingrids adress på ett papper. Då din resa blir bestämd, skrifver du nog och säger henne, hvilken dag och stund hon skall möta dig vid Vesterviks station. I denna qväll skall jag skrifva och säga till henne, att hon håller sig beredd hvilken dag som helst.
Domare äge att namnsedeln genast öppna och att på hvilketdera af ofvannämnde sätt den 970 Riksdagen 1815. rätta Parten sålunda blifvit känd honom inför Domstolen inkalla. I sammanhang härmed föreslås den förändring af 4 § 7 Momentet: Utgifvare af Dagblad och Periodiska Skrifter, hvilka i det fall, som i 1 § 7 Momentet är stadgadt, äro underkastade författareansvar, vare framför andra erinrade om ett rätt bruk af Tryckfriheten, och umgälles Utgifvarens förbrytelse, genom sådant Blad, dubbelt i alla de fall, der med penningar pliktas. I 3 § 9 Momentet föreslås, att efter citationen af Förordningen af den 20 Januarii 1779 måtte tilläggas: och Skriften confisqueras. I 4 § 8 Momentet föreslås efter orden »allmän säkerhet» följande tillägg: anstötlig mot den Evangeliska läran. I 5 §, sådan som den efter antagandet af Jury i Tryckfrihetsmål nu är redigerad, föreslås följande nya redaction af 1 och 2 Momenten : -7 1 Momentet. Lagligheten af Böckers och Skrifters innehåll skall hädanefter alltid prof vas af en Jury, eller Nämnd, bestående af Nio personer, hvilka sammanträda vid den Domstol, der brott emot denna Lago åtalas, och der, genom förhör med Parterna, Åklagarens slutpåstående och den tilltalades förklaring, ransakningen fullbordas bör. 2 Momentet. Den, som kallas till Ledamot i Jury, må ej utan laga förfall uteblifva, och äge Domaren genom vite eller annan laglig påföljd en uteblifven Jury-Ledamot till inställelse förpligta. Parten gällde reskostnaden för de af honom tillkallade Ledamöter i Jury. Memorial N:o 30. Om förrättningen uppehälles genom någon Ledamots förfallolösa utebli/vande, ersätte han de tillstädes komna Ledamöters resekostnad. Ej må Part till Ledamot i Jury någon utom Länet boende tillkalla. Domstolen må ej till Ledamot i Jury nämna annan person, än som bor inom den Jurisdiction, der målet är anhängigt. 3 Momentet.
Genom flere utfärdade så äldre sorn nyare Författningar samt serskildt gifne föreskrifter finnes, i afseende å minderåriga barn, som antingen i följd af egen vanart häktas, eller ock tillhöra föräldrar, sorn blifvit t fängelse inmanade, redan meddeladt det allmänna stadgande, att barn, hvilkas vård och uppfostran hvarken kunna af föräldrar bestridas eller åläggas andre, vare sig enskildte eller communer, skola på Statens bekostnad underhållas och att, för sådant ändamål, vederbörande local-auctoriteter äro både berättigade och pligtige att föranstalta om sådane barns utaccorderande i orterne, emot ersättning af de medel, som för sådant ändamål finnas anvisade. Kostnaden derför, hvilken, med afseende å de olika förhållanden, som härutinnan ega rum inom serskilda orter af Riket, icke kunnat till något bestämdt belopp för Utskottet uppgifvas, finnes emedlertid högst betydligt understiga den af motionären uppgifne årliga summan af i ro R:dr B:co, sorn beräknats för hvarje barn vid Prins Carls Inrättning och den säkerligen till ännu högre belopp uppgående vid Råby Räddnings-anstallt; vid hvilket förhållande och då icke allenast ovisst är, om barn kunna, på de af motionären antydde vilkor, vid dessa Inrättningar emottagas, utan äfven någon väsendtlig fördel för Riket i allmänhet icke torde vara att vinna, genom' den föreslagna åtgärden, hvaremot, i fall desse Inrättningar sålunda skulle komma att i viss mon förvandlas till Stats-anstalter, det icke utan skäl är att befara, att de af den enskilda välgörenheten och menniskokärleken med Stats-Utskottets Memorial, N:o 193, Utlåtande, N:o i94-. 5 dessa Inrättningar åsyftade ändamål skulle, om icke helt och hållet, åtminstone till någon del kunna förfelas, Utskottet hemställer, att motionen icke måtte till någon åtgärd föranleda. Stockholm den io Februari 1845. Ank. till Exp.-Utsk. d. 11 Febr, kl. 1 c. m.
Detta är icke på aldra minsta vis störande af förtroendet, ty långifvaren måste i alla fall skaffa sig ett begrepp om värdet af den egendom, pä hvilken han lemnar sina penningar; emedan han naturligen ej vill lemna större summa, än han anser egendomen kunna betala. Han har sålunda endast att urskilja hvad som kan tillfalla den ena eller andra delen deraf, hvilket visserligen för honom kan synas innefatta någon möda, då han måste i handlingarne ransaka hvad hvardera panten kan vara värd, och för huru mycket den kan böra intecknas; men detta nödgas han i alla fall i framtiden — han eller hans rätlsinnehafvare att göra, ty det finnes väl knappast något kassalån, som ej bar blifvit på ett eller annat sätt förändradt i afseude på pantens belopp; och de svårigheter, som vid sådana förändringar inträffa för att anskaffa de dertill erforderliga handlingarne, äro ganska stora; då erfordras poslposition, l>eu 5 Juli f. nt. 485 nya bevis af och om inteckningshafvare, om förmynderskap och mänga andra svårigheter att förtiga. Det är af alla dessa skäl, som jag täger mig friheten anhålla, att § 19 mätte återremitteras. Gr. Sparre: Det förundrar mig att de båda talare, sorn i detta hänseende yttrat sig, verkligen önska en så radikal reform i det nuvärde förhållandet. Utsk. ansåg sig redan hafvat gått långt nog, då det föreslog en så betydlig förändring, som den förevar:de. Vi vågade sannerligen ej gå så långt, som de värde lalarne föreslagit. Jag har redan nämnt de svårigheter, som derigenom skulle komma att uppstå; och hvar och en som känner de svårigheter och mänga omgångar, som här i Slockholm möta dem som vilja i en kassa erhålla ett fastighetslån, den önskar visserligen ej alt öka dessa svårigheter med den väsendtliga, som tillkom me derest den grundsats skulle antagas, att man ytterligare mäste undersöka värdet af hvarje hemman, som ingär i hypothekel, synnerligen som dessa hemman ganska ofta äro under gemensamt bruk. Dessutom, Mine
Jag vill nu ej längre upptaga R. o. Ad:s tid med besvarande af några mindre inkast, utan inskränker mig till att fortfarande yrka afslag å Utsk:ts Betänk. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Oaktadt den af Frih. Klinckowström nu hållna general-repetition angående våra finansers bedröfliga tillstånd, hvilken generalrepetition upprepas nästan hvarje gång, då fråga är om ett anslag, som Frih:n icke vill bevilja, bade jag tänkt begära bifall till min reservation i öfverensstämmelse med K. Propos.; men då ett dylikt yrkande icke blifvit af någon föregående talare framställdt, förenar jag mig med dem, som begära bifall till Stats-Utsk:ts hemställan. Frih. af Ugglas: Jag vill icke vidare tvista med Frih. Klinckowström angående vår finansiella ställning, ty dertill fordras noggranna sifferuppgifter; jag uppskjuter emedlertid med fullt lugn denna sak till slutet af innevarande Riksdag, då det kommer att visa sig, hvem af oss har rätt. Jag anhåller dock att nu särskildt få fästa mig vid en omständighet, som blifvit af Frihm framhållen. Frih:n har förklarat, att våra jernbanor icke skulle hafva gifvit någon nettovinst, ehuru denna vinst, enligt af Trafikstyrelsen uppgjorda beräkningar belöper sig till nära 3 proc. Jag hemställer dock till Frihm, om man då bör anse denna Trafikstyrelsens uppgift af intet värde. För min del anser jag den fullt tillförlitlig, och att det är en uppgift, hvaröfver vi alla 62 Den 4 April e. m. böra glädjas, enär den utvisar ett resultat, som öfverstiger våra förhoppningar. Jag kan icke underlåta att med anledning af de af Gr. Hamilton framställde förhållanden hemställa till JR. o. Ad., om det verkligen är tänkbart, att vår finansiella ställning är så ytterst bedröflig, att vi nu icke skulle kunna till det ifrågavarande ändamålet anvisa 500,000 rdr, då det ligger i öppen dag, att om vi nu icke göra det, vi framdeles blifva nödgade att dertill anslå vida större belopp.