Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ulfö jerngrufva i Nätra skärgård och Förnätra nickelgrufvor i Nätra socken äro de enda, som linnas, men ingendera har under qvinqvenniet varit bearbetad. Mutsedlar hafva under samma period meddelats endast å ett nytt jernmalmstreck 1860, samt å förut bearbetade ställen, en å nickelmalm 1857 och 6 å jernmalm år 1859, men då antalet af utdelade mutsedlar under förra qvinqvenniet utgjorde 20 och det näst förut tillryggalagda 28, synes, att de under sistförflutna qvinqvennium uttagna 8 mutsedlarne vittna om aftagande håg för inmutning af nya eller förut brutna mineralstreck, en följd deraf, att dels liera inmutade mineralanledningar vid bearbetningen icke funnits nog gifvande att löna sig, dels personer, som verkställt inmutningarne, icke haft tillgångar att arbetet fortsätta. Hviloständ hafva under qvinqvenniet meddelats 7 jernmalmsgrufvor, deraf 1 år 1859 och 6 år 1860. Masugnarne hafva under qvinqvenniet varit i gång på sätt nedanstående tab. Litt. 1 utvisar. Tab. litt. Jemföres denna tabell med den, som för qvinqvenniet 1851—1855 är meddelad, upptagande tillverkningen till 62,929 Sk* och tionde-tackjernet till 1,044 Skit 5 L* 3 *, så befinnes tillverkningen vara ökad med 23,591 Sk*, men tionde-tackjernet minskadt med 276 Sk* 11 L* 9 *. Af de inom länet varande femmasugnar, nemligen Galtströms i Njurunda socken, Lögdö i Ljustorps, Söderfors i Attmars, Bollsta i Ytter-Lännäs och Utansjö i Högsjö socken, hafva under åren 1857 och 1859 endast 4 varit i gång; och bör särskildt anmärkas, dels att tionde-tackjernet, enligt Kongl.
Yid sådant förhållande torde Preste-Ståndets beslut i den del, hvari det icke öfverensstämmer med Ridderskapet och Adelns mening, anses hafva förfallit och således omröstning böra anställas enligt denna proposition: “Den, som godkänner Stats-Utskottets afstyrkande af bifall till Kongl. Majits nådiga framställning om universitetsdocenters rätt att beräkna lönetur vid elementarläroverken, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Yinner Nej, hafva Rikets Ständer bifallit Kongl. Majits nådiga framställning, att de af begge universiteternas docenter, hvilka varda anställde såsom lärare vid elementarläroverken, måtte ega att, vid lönegradens bestämmande, få sig tillgodoräknade fem år af den tid, de med vitsord om nit och skicklighet såsom docenter varit i tjenstgöring, dock med undantag al’ de två första åren af deras så beskaffade tjenstgöring." Stats-Utskottets Memorial N:o 95. 5 9:o. Dti 73:dje punkten, mom. b, hade Utskottet hemställt, att Rikets Ständer måtte Kongl. Maj:t.s nådiga framställning om anslag till folkskoleväsendets utveckling och förbättring på det sätt bifalla, att för nämnda ändamål å Åttonde Hufvudtiteln anvisades ett anslag af 130,000 Riksdaler, att utgå efter de grunder, som för delfåendet af dylika understöd för närvarande vore fastställda, endast med iakttagande af de förändringar, som, på sätt ofvan i Utlåtandet inbemtades, Kongl. Maj:t funnit i sådant hänseende nödiga.
Han är oviss på betydelsen af denna djupa stillhet efter detta långa larm. Men han ser, att mor gjort fred och den andre med, och han känner längtan att komma härifrån. Han har icke varit litet rädd häruppe. Nu sätter han tassarne intill stammen och börjar masa sig ned. Det går sakta till en början Det var icke en vettig mans blick hos Salmon, då han väcktes af ett tungt bylte, som föll ned på honom. Det var hos honom, då han rusade i väg till bygden, något af ett jagadt vildbråd, en vettskrämd grå tuss med något af svansen mellan benen. Där fanns ingenting alls af nattens hjälte, af Björn-Salmon. Det var endast en svulten nybyggare, afkvistad och allena, som sprang för sitt fattiga lif. Senjens storbjörn En historia från Tromsö stift. GÅRDSMANNEN på Kvanaas hade lagt sig till hvila en månskensnatt under uppfrosten. Käringen låg vid hans sida och snarkade. Hennes mun var öppen. Genom två luckor i hennes bruna tandrad gick andan ut och in under oljud och jämmer. Det pep i hennes näsa som ett fjärran skrik af en lom. Månen var full och sken som den kan göra endast häruppe. Hela Senjen, den stora ön, med fjäll, åkrar och gårdar, låg som i ett elektriskt ljus. Husens fönster glimmade. Fjällen hvitnade och blånade. Hvarje grässtrå på gårdsplanen blänkte af frostens silfver. Gårdsmannen kunde icke sofva; det var käringens och hans väntans skull. Hans väntan kittlade honom i kroppen. Käringens pipande näsa varslade en fara, en jämmer, en olycka. Det liksom ropade till honom fjärran ifrån af en i nöd stadd — det var käringens näsa, visserligen, visserligen! — och det var ändock så obeskrifligt hemskt i den tysta natten. Han steg upp och tassade omkring på golfvet med ohörbara barfotasteg. Han bar på ett hjältemodigt beslut, men det syntes icke på honom. Han skulle göra en hjältegärning, men han skälfde vid tanken på det afgörande ögonblicket, som skulle komma förr eller senare denna natt. Bössan lutade mot dörrpanelen och tittade mot taket med sitt djupa och svarta öga.
»Jag tror, jag går in till mig,» sade Hedenberg efter en stund ... »Jag är så trött Följer du med Berta?» »Ja, men hvad skall Signe taga sig till under tiden?» »Jag tänkte skrifva till mormor.» »Såå!» »Ja gör det du, min stumpa! Och adjö då för en stund, Signe lilla!» »Adjö, pappa!» Men medan flickan satt nedlutad öfver sitt papper och med det samvetsgranna allvaret hos en ungmor, som skrifver betyg för sin första jungfru, stafvade ihop sitt bref, började Hedenberg och hans hustru sakta samtala i rummet bredvid – han utsträckt på sängen, hon sittande i fönstersmygen med virkningen i skötet, hufvudet nerböjdt, nästan stödt mot knäna i en underligt forcerad ställning. »Tänker du sofva, Fredrik?» »Nej, det lär väl inte gå.» »Åh, försök! Du låg ju vaken hela natten nästan.» »Trodde du då kanske, att jag skulle kunna sofva här ... i Marseille?» Det brann fram en hemsk eld i Hedenbergs ögon. Han vred spasmodiskt sina fingrar. Läpparne rörde sig. »Nej, uppriktigt sagdt, det kan du nog ha rätt i, att jag inte hoppades,» svarade frun och satte händerna som afvärjande för ögonen. »Sofva, sa du? Sofva? Nej, nej, nej, nej! Inte sofva! Jesses nej!» fortsatte Hedenberg allt mera upprörd, skälfvande i alla leder. »Åh, hur vore det möjligt! Då jag, bara jag en sekund sluter ögonen, ser hans hufvud böja sig öfver mig, sårigt, blödande ... Åh! Åh! Som en dödskall hand med fingrarna långa, vissna grep efter mig, och bara den snuddade vid min kropp, var det som ville allt förruttna. Bölder slå upp på armar och ben, ... usch det dryper af var. Lemmarne svullna, blifva till dödkött Gud i himmelen, jag står inte ut längre ... Herre förbarma dig, Kriste förbarma dig, ty ... jag ... står ... inte ... ut ... längre.»
Då man såsom säkert kan antaga alt jernvägen, innan kort, betydligt minskar afståndet emellan Stockholm och de södra länen, behöfver således i afseende å transporten och kostnaden derföre någon betänklighet ej uppkomma. Malmö längelsebygguader lämpa sig väl till att der inrätta tukthus med tvångsarbete, både i anseende till läge, utrymme och lättheten att förekomma rymningar. Fängelserna för qvinnor kunde förblifva der de nu äro, utom det att ej några försvarslösa dit afsändas. De af Kongl. Maj:t vid denna riksdag begärda 500,000 R:dr för inrättande af ett straff-arbetsfängelse i Carlskrona skulle möjligen förslå till den föreslagna omorganisationen; men äfven om denna medförde ännu större kostnad, men dermed vunnes det stora ändamål, att till nyttiga och redbara medborgare förvandla så många fängelsernas innevånare, hvilka med nu gällande fängelsesystem aldrig kunna för samhället blifva annat äu skadedjur, som alltså måste för alltid afstängas och till spillo gifvas, så vore det en utgifven penning, som hade välsignelse med sig. Det varder glädje i himmelen, om en enda syndare omvänder och bättrar sig; skulle då icke samhället glädja sig och göra hvilken upp ofiring som helst, då många, måhända tusentals af dessa olycklige fallna medlem mar, kunde återvinnas och blifva till välsignelse, i stället för förbannelse. Det skulle stå illa lill med det kristliga tänkesättet, om betänklighet i detta afseende sökte göra sig gällande. Här, framför så mycket annat rent materiell, gäller den grundsatsen att uppoffra allt för det verkliga goda, för det, som bidrager till räddande af menniskovårde och menniskolif, ty menniskolif är här verkligen i fråga, nemligen del lif, som utvecklar sig till samhällets gagn och individens frälsning från brott och elände, ja! det gäller här visserligen ingenting lysande, ingenting sorn ådrager sig verldens beundran, men del gäller i allmänhet fattigdomens barn, arbetaren, som tillhör folket och således står Bonde-Ståndet så nära, det gäller ali uppsöka och återupprätta det sorn var förtappadt.
Jemför man detta betydliga antal elever med. deras, som enligt officiella uppgifter beg&gnat undervisning under sednast slutade kurs uti Malmö och Calmar navigationsskolor, uppgående för Malmö till 15 och Calmar till 11, ett förhållande som bordt kunna förutses, då detta Läns begge städer räkna en handelsflotta af tillsammans 5,264 läster och de norr om Hernösand belägna städer, sorn måste anses tillhöra denna Navigationsskolas distrikt, hafva fartyg till ett lästetal af 3,896, eller tillsammans för hela distriktet 9,160 läster, under det att Malmö handelsflotta endast uppgår till 1,933 läster och de betydligaste omkringliggande städerne Ystads, Landskronas och Helsingborgs fartyg tillsammans endast till 902 läster, samt Calmar med omkringliggande köpingar ega fartyg om tillhopa 3,913 läster och den till nämnde skolas distrikt hörande staden Vestervik 2,284 läster, sti kan man svårligen förklara anledningen dertill, att, vid fördelningen af anslagen tili Navigationsskolorne i riket, de i Malmö och Calmar hvardera årligen åtnjuta 1,500 R:dr Banko, under det att Hernösands skola endast har ett understöd af 500 ll:dr Banko årligen. Man bör dock hoppas, att, då uppmärksamheten vid en kommande Riksdag fästes vid dessa förhållanden och på den omständigheten tillika, att Hernösands och Sundsvalls handelsflottor nästan helt och hållet användas till utrikes sjöfart och dessa städers skeppsredare således hafva ett gifvet behof af en anstalt för skeppskapteners vetenskapliga bildande, då deremot t. ex. Malmö och kringliggande städers fartyg nästan uteslutande användas till inrikes kustfart, en rättvisare fördelning al ifrågavarande nyttiga anslag skall komma alt ega rum. 63 För Hälsovården k landet äro 3:ne ordinarie och en extra-ordinarie provincial-läkare redan anställde, och under loppet af detta år har Eders Kongl. Maj:t i Nåder bifallit antagande af ytterligare en extra ordinarie provincial-läkare samt för honom anvisat lön.
Majtts pröfning bero, att, efter sig då företeende omständigheter afgöra om verkställigheten ej må till nästa Riksdag uppskjutas; •— b) att dea föreslagne export-tullen å Tackjern vöre för hög och bord? nedsättas till 331 procent af värdet, samt rättigheten att detsamma utföra vid taga .1841, och c) att betäckningshällar, gjutne i öppen sand, borde få utföras mot blott 24 sk. tull SkS>.; — d) att Tackjern af sjö- och myrmalm ej måtte åsätlas högre export-tull än 8 sk.; -re) att gällande taxas bestämmelser å allt slags jern måtte bibehållas utom Bevillnings-Utskottets Utlåtande, N\o 30. 25 utom för Stångjern, hvilket borde från export-tull befrias; — f) alt vid rubriken ”Plåtar, oförtennte, under | tuni tjocka”, må tilläggas ”eller tjockare, sorn väga öfver 6 L® stycket”, på det dessa senare slags plåtar, som blifvit ur förslaget uteslutne oell derigenom skulle komma att förtullas så O O som det sämsta slaget af plåtar eller sallpanne-plåtar, ehuru de öro de dyrbaraste af alla, måtte komma att draga en efter deras verkliga värde någorlunda lämpad tull; — g) att ma nufaduroch handtverks:: smide måtte specificeras, samt li) att Jernskrot, såsom jemförligt med tackjern, borde åsättas lika tull med delta sistnämnda eller 4 R:dr 24 sk. Sk®; och hos Bonde-Ståndet: a) att tackjern borde fortfarande meri utförsels-förbud beläggas; — b) att den derå föreslagna export-tull vore alltför hög samt, i afseende å beloppet, att den borde bestämmas, dels lill 25 procent,' dels 20 procent å 8 R:dr värde och dels att tullen å berginalnisjern må sättas lika med den å sjö- och myrmalmseller 16 sk. Sk®, dels till 8 sk.
L., A l - berga. (G. 9-10,2-3; söndagar 9-10. ett äldre bildadt fruntimmer. Upplysningar hos fru Troilius, Gefle. [1681] ' Barnmorskan ör en flicka om 10 å 12 år är tillFru A n n a E l f s b e r g Lilla Vattngatan 24, 9 — 10 och 2 — 3. Hvardagar ' / z3 — ' / 24. telef. OBS. Antiseptisk behandl. Properhet. DIVERSE. kr. kr. kr. kr. kr. kr. kr. kr. Den 1 nov. 1891 utlottas följande vinster: Bols.lxand.el, Drottninggatan n:r 8 0, Stockholm. van vid klädsömnad, önskar anställning i familj att gå frun tillhanda; på lön göres ej anspråk. För det bästa oeh uttömmande 40,000 25,000 15,000 20,000 25,000 50,000 25,000 22,500 Mottagning: helgfria dagar kl. (Af samtliga till Redaktionen insända frågor, afsedda att införas å vår vanliga afdelning för » Frå- gor och svar », utvälja vi till hvart tredje nummer tre, hvilka vi numrera i särskild följd med romest kr. kr. kr. kr. kr. kr. kr. kr. Den I nov. 1890 utlottas följande vinster: 1 D:r — d. E n nng flicka af god familj, praktisk och affärsvan, som flere år varit anställd å större kontor, men nu önskar börja egen affär till betryggande af sin framtid, söker till kompanjon en bildad flicka med några tusen kronors kapital. Den härå reflekterar, torde korrespondera med » Respektabel », p. r., Göteborg. [G. 13363] [1668] Villa vid hafvet. i i ' äro oöfverträffade måga i och varaktighet. menderas till arbetsförBekomen hvar som sätter värde på en verkligt god symaskin.
Alla hade under mer eller mindre anonym betäckning varit ”på tapeten”, utom stadens vördade själasörjare, pastor Ekman, en man af stora personliga förtjenster, utmärkt riksdagsman och som dessutom stått särdeles väl hos Gustaf III. Strömstad hade fordom såsom annex tillhört Skee pastorat, men borgerskapet hade lyckats att få sin stad till en sjelfständig församling, något som dock enligt pastor Ekmans öfvertygelse var onödigt. För sin del tyckte han det vore lämpligast att staden återginge till sin egenskap af annex. Han blefve då i alla fall dess förste själasörjare, ty Gustaf III hade gifvit honom Skee i survivans efter dåvarande innehafvaren den lärde vetenskapsmannen prosten doktor Gothenius, och att dennes hädanfärd icke skulle draga för långt ut, derom fanns en billig förhoppning, enär Gothenius redan var närmare 70 år. Hvad som nu stod i tidningen var en liten särdeles pikant berättelse, illustrerad af en pennteckning, som beskref huruledes gubben Gothenius hvarenda l:ste maj – man hade nyss inträdt i denna månad – rustade sig i ordning och i nya upputsade peruken och stora bröllopsdrägten, påsättande sin kavataste hållning och angenämaste min, for till staden och rakt förbi pastor Ekmans fönster, der gubben gjorde sin ”reverens” på ett sätt, som väl i tio à tolf år utgjort pastor Ekmans och hans fruntimmers högsta förtret – ty prosten hade ju ett sätt att helsa och småle, som var riktigt retande, om man än måste skratta åt hans ursäkt att ännu icke hafva hörsammat kallelsen till den sista resan. Vi kunna ej här undgå att nämna det pastor Ekman fick samma ursäkt i hela tjugu åren och att han börjat betrakta Gothenius såsom odödlig, då ändtligen en vacker l:ste maj randades när gubben med häst och schäs, peruk och bröllopsdrägt icke syntes till: den nära 90-årige herden måste då hålla sig hemma, och icke långt derefter föll stafven ur hans hand, vid samma tid som pastor Ekman slutat konceptet till parentationen öfver sin lärde och originelle företrädare, hvilken nu var iklädd de ”rätta bröllopskläderna” ... Men långt förut hade doktor Gothenius’ förste biograf nedlagt sin vandringsstaf.
De unga exekutörerna, som denna gång biträddes af en så eminent förmåga som hr Franz Neruda, ådagalade fortfarande ett högst förtjänstfullt samspel med god nyansering samt ett godt omdöme vid val af program. Bifallet var synnerligen lifligt, särskildt efter Kiels pianokvintett, som också utgjorde programmets mest anslående nummer. Pianostämman sköttes förtjänstfullt af fru H. Svedbom. Filharmoniska sällskapet gifver om torsdag den 5 mars sin andra abonnementskonsert, vid hvilken Brahms härliga » Kequiem » utföres. Att detta skall locka fullt hus, taga vi för gifvet. Hrr Arvid Ödmanns och Salomon Smiths matiné sistl. söndag i Berns ' konsertsalong var naturligtvis till trängsel besökt och bifallet efter alla af matinégifvarne sjungna nummer rikligt. Ett synnerligen värdefullt biträde lemnades af grefvinnan Taube, hvilken i ett par visor af Kjerulf hade tillfälle lägga i dagen sin alldeles ovanliga talang, Bamt af professor Ivar Hallström, hvars förtjusande » STotturno », sjungen af hr Odmann, utgjorde en intressant nyhet. Hr Erik Åkerberg, den begåfvade tonsättaren och instruktören, gifver om måndag konsert i Musikaliska akademien med biträde af fröknarna Augusta Ohrström, Ester Sidner och Elin Strandberg samt hrr Salomon Smith och Oskar Lejdström, en större manskör och en blandad kör. Programmet upptager hufvudsakligen svenska kompositioner, däribland flere af konsertgifvaren själf. Om konstnärskarnevalen i Berns ' salonger i morgon lördag påminna vi ännu en gång. De flesta biljetterna äro redan utsålda. Storartade öfverraskningar äro förberedda. Musiken kommer att utföras af tvänne orkestrar, etablissementets egen och en militärmusikkår. Artister inom olika branscher skola fungera som dansmarskalkar och se till, att ingen trängsel uppstår. Vaktgöringen skall bestridas af ntvaldt manskap i medeltidskostymer. Till dekoreringen bidraga vår framstående tecknare Viktor Andrén och vår skicklige dekorationsmålare Carl Grabow m. fl.
1 korridoren stodo kappsäcker och kistor om hvarandra. Somliga flickor grelo, andra pratade högljudt, alla hade brådtom att samla ihop sina saker. Märta drog hastigt ut sina byrålådor. Kofferten stod öppen. Hon lade ner sitt linne. Hvad var det för ett litet plagg som kommit med i hö- gen? Hon tog upp det. Ah, Haralds lilla skjorta! Det skymde för ögonen. Hon skulle nu till hans namn få binda förverkligandet af sin ungdomsdröm. Folkhögskolan på Lillåker skulle dock till slut bli hennes arbetsfält. o H E OBS.! genom 2 7, 1 tr. u p p. Förslag till matordning för veckan 28 d e c — 3 jan. Söndag: Selleri puré; kokt rökt skinka ä 1 ' anglaise med risoletter; rostbiff; smörtårta. M å n d a g: Buljong m e d pastejer; gös med smör och ägg; märgpudding med brinnande sås. Tisdag: Oxfilet il la polona se; nyponsoppa med grädde. O n s d a g: Lutfisk med ryska ärtor; kanderad risgrynsgröt med gräddmjölk. T o r s d a g (nyårsdagen): Oxsvanssoppa; ugnstekt gädda med kaprissås; färserad tunga; stekt gris; mosspudding (se n:r 1 för i år). Fredag: Kokt rökt hantburgerbringa med surkål; ärtpuré. L ö r d a g: Stufvade abborrar; soppa på böns. : Recept: Kokt rökt skinka å 1 ' anglaise. E n god nyrökt skinka urdrages några timmar i kallt vatten, putsas, urbenas till en del, insvepes i linne, lägges i en kastrull, öfverslås med kallt vatten och får långsamt koka upp, då vattnet afslås och ljumt vatten istället tillsättes jämte kryddor och grönsaker. D å kastrullen kokar upp, flyttas den på svagare e !d för att sakta koka i 5 timmar, aflyftes, och skinkan får kvarligga ännu tre fjärdedels timme i spadet, hvarefter den upptagas, svalen afskäres utom en rand, som uddas och kvarblir som garnityr.
Den 25 juli e. m. 245 likväl tro, att Räksg.cont. för närvarande är tillräckligt sysselsatt med sina egna affärer och att hela dess credit behöfves för att göra 1'ace mot egna utgifter. Dess credit har tillförne varit god; men omständigheter hafva nyligen inträffat, som visa behofvet för Riksg.cont. att hafva full cassa; och i en sådan tidpunkt troijag det icke vara lämpligt, att lliksg.cont. öfvertager ett bestyr, som Banken lika väl kan hafva sjelf. En talare har meddelat den underrättelse, alt Engelska Parlamentet icke gör till föremål för sina committeers undersökningar, huruvida en Bancostyrelse skall utvidga eller förminska sin rörelse, och jag medgifver detta i talarens mening; nien huruvida Engelska Parlamentet är likgiltigt för det inflytande, Londoner Bancostyrelsens åtgärder hafva på näringarna, kan den värde talaren inhemta af det prot. inför en Engelsk Parlaments-committe, som hölls d. 19 Aug. i833 och finnes bifogadt en af CommerceColhm officiell afgifven berättelse. Deraf torde man kunna se, huruvida det är öfverflödigt eller icke, att i sådana ämnen, som det nu förevar., rådföra sig med män af yrket. Men låtom oss äfven följa den värde talaren till de Engelska bankerna och jemnföra dem med vår Bank, så skall den stora skillnaden lätt upptäckas emellan en statsbank och institutioner, som ensamt åsyfta vinst och hafva omkring sig andra, hvilka likaledes äro grundade på principen af den högsta möjliga sedelemission. En annan talare har, såsom mig synes, något grundligare yttrat sig om möjligheten att bedöma, huruvida sedelstocken vore för stor, och han har sagt, att om påkänningarna i Banken äfven under goda skördar blefve större än vanligt, vore detta bevis på ett umbärligt öfverskott. Jag medgifver det, men hemställer likväl, om häri innefattas den enda och osvikliga måLtstocken eller tbermometcrn. Ett enda års sämre jernconjunctur kan ju verka ett tillströmmande och föranleda silfrets uttagande i större mån än annars.
Det var Den 25 Angmti. 131 Molins grupp, »bältespännarne.» Flera af Europas större städer hastade att af denna grupp förskaffa sig afbildningar, och man ser sådana i London, Paris, Berlin, Cöln och flerastädes. I Sverige, konstnärens hemland, finnes en sådan afbildning endast i Götheborg, och denna tagen i brons. Då emellertid Sverige icke frambragt många konstnärer, som i så hög grad som Molin ådragit sig uppmärksamheten, och konstnären dessutom önskar att än ytterligare fullkomna sitt arbete, synes mig det vara R. Skr värdigt att anslå en summa för denna grupps utförande i marmor. Mot de skäl, Utsk:t anfört för ett uppskof med detta anslag, vill jag erinra, att om R. Skr vilja tillegna staten detta konstverk, man bör tillse att konstnären sjelf må kunna i marmor utföra sin grupp. Molin är icke mera ung och med anslaget bör derföre icke uppskjutas, enär det måhända eljest kommer för sent. Sedan R. Skr beviljat stora summor för uppförandet af vårt nationalmuseum, synes mig att man borde tänka på att anskaffa inhemska konstalster för att der uppställas, och då det vore representationen värdigt att åt efterverlden bevara ett af de större konstverk vår tid och vårt land framalstrat, anhåller jag att R. o. Ad. ville bevilja en summa af 30,000 rdr för utförande i marmor för statens räkning af Professor Molins grupp, kallad »bältespännarne.» Hr von Francken: Då jag inom Utsk:t biträdt Frih. af Ugglas’ åsigt, anhåller jag att få med honom instämma. Frih. Leijonhufvud, Broder Abraham: Under riks dagen 1856—1858 framställdes det förslag, att R. Skr skulle upphandla en tafla, som då erbjöds. Denna tafla var måhända god, möjligen också icke. Dess beskaffenhet inverkade dock icke hvarken på Utsk:ts eller R. Skrs beslut, och detta, såsom mig synes, med rätta. Om nemi. R.