Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ut Supra» S, D. Föredrogs, å nyo och lades till liandlingarne StatsUtskottets den 20. sistledne September under N:o 4.92, aflåtne, samt den 27 derpäföljde eftermiddagen på bordet lagde Memorial, angående RiksStåndens särskildta Beslut uti frågan om anslående af ett årligt arfvode för OfverDirecteuren Schwartz. Ut Supra.. Utdrag af Protocollet, Hållet hos Höglo!?. Bidderskapet och Adeln vid. Lagtima 102 Ven 3 Öctober e. m. Riksdagen i Slockholm eftermiddagen den 3 October I823. S. D. Föredrogs å nyo och remitterades till Allmänna Befvärsoch OeconomieUtJkottet: Kongl. Majus den 18 sisiledne September aflatne, samt den - 30 derpåföljde förmiddagen på bordet lagde Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, angående en af PresteStåndet gjord underdånig framställning om den nya EvangeliiBokens antagande. Staissamt Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskotten: Herr von Hohenhausens, Michaél , den 30 sistledne September förmiddagen på bordet lagde Motion, angående undersökning om de Civile Läroverkens närvarande beskaffenhet. Ut Supra. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 20 sistledne September under N;o 493 aflåtne, samt den 27 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, uti frågan om anslag af allmänna medel tili reparationskostnader å Kongl* Svea LifGardets Cassern; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att enär sednare alternativet a berörde Betänkande redan blifvit af de öfrige Trenne RiksStEnden bifallit, för dess del dervid läts bero. Ut Supra* Den 3 Oclohtr e, m. loj S. D. Föredrogos
Ii:dr 44 öre Runt, Då samtlige ofvan omförmälde vägsträckor med hvarandra och utgjorde delar af den i militäriskt afseende nyttig ansedda och på Statens bekostnad upptagna stora vägen från Wermland genom Dalarna, Helsingland, Jemtland och vidare till Norrige, så förefunnes, enligt motionärens förmenande, icke något skäl att do 2:ne vägarno från närheten af Kårböle upp emot Jemtland och Herjeådalen skulle, mer än den från nämnde by åt motsatt håll fortlöpande vägen, underhållas af ortens innevånare, hvilka icke hade någon nytta af förstberörda vägar, såsom belägna långt aflägse från de bebyggda delarne af landet och sträckande sig genom öfverloppsmarker och kronoskogar, dit innebyggarne i provinsen aldrig hade behof att färdas och dit en del hade ända till 16 mil. Vid dessa förhållanden och då underhållet för ifrågavarande vägar de sednare åren uppgått till närmare 900 R:dr, har motionären anhållit att förenämnde tvänne vägar, tillsammans 6 mil i längd, hvilkas underhåll hittills bekostats af provinsen Helsingland, måtte hädanefter, i likhet med den så kallade nya Kårbölevägen, af statsmedel underhållas, samt att Rikets Ständer för sådant ändamål ville med 1,000 R:dr R:mt förhöja det af Kongl. Maj:t äskade anslag för vägar och kommunikationer. Enligt ett af motionären åberopadt och motionen bilagdt intyg af Kronofogden i Norra Helsinglands fögderi, har, för de trenno allmänna landsvägar, den ena sträckande sig från det så kallade Dahlvågskälct en half mil ofvan eller vester om Kårböle by i Färla socken af nämnde fögderi till Elfros socken i Herjeådalen, 21 mil, samt den andra från samma vägskäl till
De meningar som urskildes och som skulle burit hugsvalelse till den olycklige flyktingen om han hört dem, der han just då, irrande öfver de sista vägarne på fädernejorden, sökte skydd hos de siste vännerne, före öfverfarten till utlandet – de meningarna, och de upprepades på många håll, ljödo så: »Ack, hvarför var han icke nu, hvad han för länge, längesedan bort vara, professor här – då, i det fallet, hade han funnit en plats sig värdig.» – »Ja», hette det från andra läppar, »denna orättvisa må hafva haft sina skengrunder, men den skall alltid stå såsom en af de olyckliga orsakerna till det irrande lif han, jägtad från alla håll, förde. Ett snille, som hans, en ande, som med fulla händer strött ut massor af ädelstenar, hvilka med hänförelse i alla tider skola uppsökas ur slagget, denne ande skulle i brist på sitt fosterlands förmåga att uppfatta och använda hans ofantliga resurser, trött och tröstlös slutligen sjunka ned ända till dyn ... Ah, man måste gråta deröfver!» Långt ifrån att vilja skildra den för mig så högtidligt vigtiga 16 juni, filosofie-doktors-promotionen, nämner jag blott att min son därförinnan för mig förestälde två af de lagersmyckade kamraterne, Bjursten, sedan så bekant för sitt skaldskap och sitt olyckliga slut, och Backman, den skicklige öfversättaren ... Vi talade nästan uteslutande om Almqvist – som i öfrigt utgjorde ämnet för otaliga samtal så väl vid konserten den 15, som under den stora promotionsmiddagen, vid festligheterna i det fria och på sjelfva balen ... Emellertid fortgick allt framgent, icke slutande på det året, den inledda skamliga processen med alla dess vidriga lumpenheter. Men under allt detta var tragediens hjelte försvunnen. Och det var en besynnerlig process den der, som fördes med vittnen – från blott ena sidan. Och de bref Almqvist hemsände till sitt försvar, tycktes vara egnade endast att gäcka och reta domstolen och alltid lemna allmänheten i otillfredsstäld nyfikenhet. Sent omsider kom man en dag icke längre. Allt var framdraget ur sina mörka gömmor.
Af detta lyckliga par utgingo slägter, som på nytt befolkade dessa bygder och namnen Halgrim och Hildegunda äro ännu i dag brukliga bland dess innevånare. Genom Harald blef Susanna äfven bekant med Norges Konunga-sagor, med Olof Haraldsens (Bloddöparens) bedrifter, med den ädlare Olof Tryggvesons, och hörde med beundran om Kung Sverre, han med den lilla kroppen och den stora, sannt konungsliga själen. Det smickrade äfven något hennes qvinliga fåfänga, att se qvinnor så betydande i Norges äldsta historia, att se den stolta bonde-dottern Gyda vara orsaken till Harald Haarfagers hjeltebragder, som först gjorde Norge till ett konungarike, och fast «Gunild Konungamoders» gerningar väckte hennes afsky, tyckte hon dock om att se en qvinna, genom sin andes öfvermagt, beherrska sju konungar och leda deras handlingar. Dystrare taflor gåfvo borgare-krigen, som läto «blodilning på blodilning» gå genom landet och i hvilka det slutligen «blödde bort sin frihet.» Smultronplantan blommar nu i gruset af de fordna borgarne, och öfver de blodsköljda fälten växa gyllene skördar, «Som ärret växer öfver slutna sår. Ett mildare slägte står på «Blodyxas» jord, blickande klart och hoppfullt mot framtiden, medan det gerna, ur sina lugna, sköna dalar lyssnar till forntidens minnen; «Og over Højen staar den gamle Steen Hvor Sagnet svæver som en kvadfuld Lærke Med Morgenlysning paa de dunkle Fjær.» 4 Ett ämne för samtal och strid emellan Harald och Susanna, var äfven den bleka Öfverstinnan, deras matmoder. Så fort fråga blef om henne, fick Haralds uppsyn något mycket allvarligt, och på Susannas ifriga frågor om hvad han visste om henne, svarade han blott: «hon skall ha varit mycket olycklig!» Men när nu Susanna bestormade honom med frågor om denna olycka, hvaruti den bestod? om man ej på något vis kunde hjelpa henne?
Utom det grund'agsvidiiga och formstridiga deruti, att, sedan propositionerna voro till justering upplasta och af Ståndet godkända, ej låta dem komma under Ståndets pröfning, för< ter det äfven mindre uppmärksamhet mot de anmårkntna underkastades rätt, att, enär man mot grundlagens bokstaf och det skick, hvari Utskrs anmärka.mern. sig befann, ville taga en person i sender under omröstning, då de begärda propositionerna ej framställdes öfver flera än den första, måhända de öfriga hade ansett sig mera vinna än förlora, om tillfälle öppnats för en opinionsyttring öfver dem. Mot detta allt anhåller jag få nedlägga min reservation. Justeringen af det började prot. fortfor till slut, och Lief prof. of R. o. Ad. godkändt. Likaledes upplästes till just. och godkändes pleni-prof. för devi 3 dennes e. 111. H. Ex.Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, anförde skriftligen: När det mödosamma plenum, hvars. prot. nyss blef justera dt, nalkades sitt slut, återstod för mig att besvara åtskilliga, vid mina yttranden gjorda anmärkningar. Men vid den redan så långt lidna timmen, ansåg jag lämpligare att afvakta närvar, tillfälle. Dessa tillägg vore alldeles öfverflödiga, ifall de afhandlade sådana factiska förhållanden, hvilka vi medelst votering definitivt handlagt. Men de angå theorier, som ofta kunna blifva bland oss åberopade och säkert blifva det af mig, — och derföre anser jag dem böra uttalas med de få ord jag nu önskar lägga till dagens protocoll. 1 sitt sednaste anförande den 3 e. m. förmodade Hr Hjerta mig hafva förbisett det vådliga i vissa satser, jag hade omförmält såsom i andra representativa länder antagna. Följande hade jag anfort: to H, 2 10 Den i5 Juli f. m. ”När dessa representationer (nemi. den Engelska oell den Franska) efter en frånvaro, icke af årnlal — som lios oss — men af få månader, åter sammankomma, finna de ofta framför sig ministrar, de der linder liden handlat extralegalt, ja antilegalt.
I anledning af Gr. von Plåtens yttrande, får jag äran upplysa, att Hr Virgin blifvit liitkallad af Konungen för alt dubbas till Riddare af Carl XIII:s Orden, såsom varande ordförande för Frimurarelogen i Götheborg. Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 5 och 7 dennes på bordet lagda betänk. i\T:o 73, i anledn. af väckte motioner om förändring af i lag och författningar meddelade bestämmelser ang:de utmätning. Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 5 och 7 dennes på bordel lagda betänk. N:o 76, i anledn. af väckte motioner om en förändrad ordning för lagsökningsmåls behandling i vissa fall. Detta betänk, företogs punktvis lill afgörande. Irsta punkten, ang-.de Hr Åmbergs i ämnet framställda förslag. Frih. Raab, Adam Christian, begärde alt få veta huruvida underrättelse om de öfriga RiksStrns beslut rör:de förevarande ämne hade ankommit, i anledn. hvaraf undcrt. Ridd.secret, tillkännagaf, att prot.uldr. om pröfningen af ifrågavar. betänkande endast inkommit från Vällofl. BorgareSt., som bifallit yttrandet öfver Hr Nordenanckars framställning, men i öfriga delar återremitterat betänk. Frih. Raab: Enskilde riksdagsmän hafva sagt mig, alt detta betänk, blifvit af de öfrige RiksStru återrcmilleradl, och för min del skulle jag tillstyrka, att R. o. Ad. täcktes vidtaga samma åtgärd. När vi samlades lill riksdagen hörde vi ifrån alla håll uttalasden åsigt, att man borde söka underlätta crediten genom strängare och hastigare exccutionsförfallningar.
Det anmärkande Utskottet stannar vid granskningen, i hvad mån den allmänna samhällsnyttans kraf blifvit uppfyldt; RiksStånden ensamme uga att pröfva, huruvida Rikets väl fordrar en mera bestämd påföljd. Rikets väll Dessa ordj mine Herrar, äro af en stor omfattning; Lagstiftarnes både erfarenhet och känsla säger dem visserligen, att inotivet af Rikets väl endast i ytterst Den 18 J u 1 i i c. tn. vigtiga fall, samt till högre syftemål, värdigt kan tillämpas. Månne man ej, ulan våda att misstaga sig om Grundlagens anda, skulle kunna föreställa sig den så ofta omtvistade 107 §. såsom ett slags Damocles svärd, lågt sväfvande i luftrymden, ständigt hotande att nedfalla, men som nästan aldrig faller? Och just deri, så tror åtminstone jag, ligger dess verkliga moralkraft. Ty afklipptes utan oundgängligt behof, utan ögonskenligaste rättvisa, den tina tråd, vid hvilken det är fästadt, skulle det troligen ej falla på den det varit ämnndt att träffa; det nedfolie overksamt till jorden; och åter upplyft med förslöad, kanske afbruten spets, blefve det möjligtvis kraftlöst för framtiden. Icke så egentligen med härledning från detta bildspråk, sorn jag ej bordt mera förtydliga, icke heller utan all grund deraf, men förnämligast med afseende å hvad å ömse sidor blifvit i ämnet utredt och anfördt, vågar jag till Ridd erska pet och Adeln hemställa, huruvida de flesta af de fall, som i ConstilutionsUlskottets Betänkande finnas anmärkta, kunna anses vara i någon adeqvation med det resultat 107 §. åsyftar? Icke att jag derföre klandrar Utskottet, som uppfyllt sin lagenliga pligt, då det anmärkt; men jag tror, att vi, på grund af en högre prÖfningsrätt och en allmännare öfversigt, 422 Den 18 Juli i e. ra. äfvenledes icke skulle motverka vår bestämmelse, om vi, på en anmärkning när, som antyder sig sjelf, anse de öfriges syfte vara genom offentligheten tillräckligt upphunnit, samt således medgifva, att de må förfalla.
Då jag likväl, när jag hör personer af motsatta sidan yttra sig för Ilr Hegardts förslag, har anledning att förmoda, att min röst deremot icke torde komma att gälla betydligt, vill äfven jag instämma uti förslaget såväi af nyssnämnde orsak som af ett vigtigare motiv. Om det nemligen är allvar att med bancoregleringen tillika göra något för näringarna, och för att förekomma ett tvång på rörelsen inom landet, torde man böra ställa så till, att privata associationer till bancorörelse kunna uppkomma, hvilket dock icke lärer kunna ske, förrän en lämplig lag derför emanerat; men denna lag tyckes ännu för mycket vara lagd i skuggan för att man kan bedöma, om den kan blifva vägrad. Derföre, att jag under denna synpunkt önskar något uppskof med afgörande! af de frågor, som innefattas uti utlåt. N:o 16, vill jag för min del samtycka dertill, att N:o 17 först företages. Jag skulle likväl tro, att något sådant villkor, som Frih. Cederström uppgifvit och hvarigenom han ingått i pröfning af hufvudsaken, innan vi afgjort i hvad ordning frågorna böra förekomma, icke behöfver nämnas; och jag tror således, att Hr Frih. kunde bespara oss att få veta, huru Hr Frih. önskar, att tiden för utvexlingens begynnande må bestämmas, intilldess vi afgjort hvilketdera utlät, först bör till afgörande förekomma. Den a3 Juli f. m. 7 Gr. Posse, Arv.: Jag ber att få förena mig med Ilr Hegardt. Mitt skäl dertill är, att utlåt. N:o 16 innehåller förslag till de åtgärder, som skola vidtagas, i händelse realisationen beslutas, då deremot N:o 17 innefattar förslag alt verkställa realisationen. Det synes mig således oformligt att först ingå i pröfning af de åtgärder, som icke komma ifråga, med mindre det förslag anlages, hvaraf dessa åtgärder blifva en följd, och ett sådant förfarande skulle äfven leda till villervalla vid öfverläggningen; ty om vi företaga N:o 16 först, blir det en följd, att vid hvarje propos. måste göras det förbehåll, att beslutet är utan kraft och verkan, om icke N:o 17 bifalles. Gr.
För öfrigt hemställer jag om bifall till Utskits förslag och tror icke 112 Den 5 Oktober e. m. det är lämpligt införa något stadgande om arrendator i stad; men skall man göra det, bör det ske i paritet med hvad som yttrats om arrendator på landet. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att i afs:de å gins l:sta mom. yrkats dels bifall dertill och dels uteslutande deraf, samt att, hvad de öfriga moimn anginge, endast bifall till desamma blifvit begärd, blefvo, uppå särskilda proposir, så väl det lista momit som de öfriga momin af E. o. Ad. godkända i enlighet med Utskits förslag. g 13 enl. Utskits förslag. Tillkännagafs, att PresteStit gillat Utskits förslag till denna §:s lydelse, samt att BorgareStit, som godkännt det 2:dra momit, för det lista antagit följande lydelse.- »Eöstegande vare berättigad att sin talan och rösträtt i allmän rådstuga på annan röstegande öfverlåta; dock må ingen, på grund af fullmakt, föra talan eller rösträtt utöfva för mera än en röstberättigad.» Gr. Mörner: Då E. o. Ad. vid behandlingen af frågan om kommunallagen på landet ansåg, att man ej på grund af fullmakt kan föra talan för mer än en röstberättigad, lärer det väl icke vara värdt att yrka någon ändring i denna del af Utskits förslag. Jag får derföre endast yrka, att det å 2:dra raden af lista momit förekommande ordet »man» måtte, såsom mindre riktigt, uteslutas. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , bifölls gin enl. Utskits förslag med uteslutande af det å 2:dra raden i lista momit förekommande ordet »man.» § 14.
Att hvardera parten skall få 2 ombud, går väl för sig, men att få den 5:le personen torde blifva något svårare, ty han har den afgörande rösten. Jag befarar säle - Den 8 Mars f. m. »77 ledes, att när man kommer till verkställighet af denna författning, skall den vålla så mycken oenighet inom församlingarna, att hela inrättningen blir förhatlig, och alt den, i stället för alt frambringa något godt för framtiden, kommer alt föranleda motsatsen. Jag underställer derföre R. o. Ad., om det icke vore skal alt vidhålla det förslag, som Utsktn i deras första betänk nfgåfvo, likväl något närmare bestämdt och moliveradt, på sätt jag vill taga mig friheten alt uppläsa: t mom. ”Rösträttighet i sockenstämma tillkommer: a) hvarje innehafvare af faslighet på landet och af hus eller jord i städerna; b) andra församlingens innevånare, hvilka ej stå under annans målsmanskap eller husb; ndevälde, och hvilka för lön, fabrik, verk eller inrättningar , handtverk, annan näring eller rörelse erlägga minst 2 rtdrs bevillning efter 2 art.” Någon torde anse denna summa af 2 r;dr vara nog låg, men jag får erinra, alt tjenstemän, med lön ifrån 200 lill 3oo r:dr, icke betala mer än 2 r:dr. 2 morn ’'[ de ärenden, som endast angå hemman eller andra fastigheter å landet samt af gifter eller besvär derå, röste endast fastighetsinnehafvare med beräkning efter hvarderas fastighetsandel, såsom hittills brukligt varit.”
Af dessa Tillgångar utgöra en del bestridde, men ej redovisade Utgifter, öfverslagsvis calculeradt '1,590,000. endel inneståeude Krono-TJpbörd , som dels ej kan disponeras förr än på följande året, dels utgör Restantier vid Räkenskapsårets slut 2,709.000. Fordringar utöfver Skulderne 471»,000. Proprie Balancer 54,000. Debet: Tillgångar och Fordringar vid årets början, sedan Skulderne afgått 5,665,628: 24. 8. tillkommer från Räkenskaper, hvilka förr ej ingått i Riks-Hufvudboken 605,791: q. 8. 0/ / J z 6,267,419: 34- 4- Inkomster: i83o års Debiterade Krono-Uppbörd . .9,404,524: r4- Årets Statsbrist-Summa 1,727,200: af Extra StatsReglerings anslag —G‘ ^'11,681,021: 2i. 7. Transport 17,948,441: 7. 11. ( 5 ) Transport 17,948,441: 7. n. Finska Ersättnings-Medel m. m 108,000. Återdebitering af såsom Stats-Utgifter afförde Summa 18,294,760: 1 o. — Credit: Afkortning å Inkomslerne 579,832: 29.10.
Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. genom bifall till TJlsk:s åsigt måtte uttrycka sin opinion om nyttan af decimalsystemets införande i myntet, och tillförseljag mig så mycket säkrare, att R. o. Ad. instämmer i min önskan, som denna opinionsyttring, emot de 3:ne Ståndens beslut, icke verkar i sjelfva soken, men, efter min öfvertygelse, skall komma att stå i öfverensstämmelse med nästa riksdags önskan i motsats mot det beslut, hvari de öfriga 3:ne Stånden stadnat. Hr af Wingård, Joh.: Jag förenar mig med Hr Lefrén. Jag har deltagit i Utsk:s öfverläggning, rör:de detta ämne, och är af den öfvertygelse, att allmänheten lätt skall kunna lära sig detta räknesätt, hvilket åtminstone af allmogen i Wermland begagnas vid timmerförsäljning. Hr Tham: Såsom ett ytterligare skäl för min åsigt torde det tillåtas mig få nämna, att våra köpmäns största transactioner ske i Hamburg, hvarest icke någon decimalräkning i myntet äger rum. Dessutom torde det vara tids nog att påstå, alt decimalräkningen förstås af allmänheten, när man fått se, att detta räknesätt i afseende på mått, mål och vigt kunnat förstås. Måhända torde det fordras mänga år, innan detsamma i mått, mål och vigt antages utan högsta missnöje och misstroende; ty allmänheten, sorn är nöjd med hvad den har, emedan den förstår, icke hvad de larda Herrarna förklara för densamma, utan hvad den från bai ndomen vant sig vid, skall icke med nöje, utan med misstroende och missräkning, öfvergå till ett annat system; och det är derföre jag tror det vara tids nog alt införa decimalräkningen i myntet, sedan det visat sig i hvad mån den låtit använda sig i mått, mål och vigt. Ilr Lefren:
T. direktör H. Cedergren, hade nämligen föredragit att Den ordinarie chefen, på en anträdd utländsk rekreationsresa mera på afstånd Hur pass tion » under som nu följa händelsernas stor direktör råda inom det visserligen utveckling. Cedergrens de upproriska blifva, m å lämnas han nu » rekreaomständigheter, hans herradöme, därhän. synas, att h a n ock hvilken kan Önskvärdt kan personligen närvarit för att » rida u t » s t o r m e n. svar framgår ock hvad dessa Af senare gälla, h v a d a n vi här i korthet redogöra för d e s s Jmfvudsakliga innehåll. Den första framställning till bolaget, som gjorts, gäller fordran, att bolagets verkställande direktör, hvilken förmenas hafva vid undersökning m e d telefonister angående biljetter till teatrar m. m. begått öfvergrepp, skulle åläggas oförtöfvadt lämna lämplig offentlig upprättelse. Så vidt styrelsen vid hållen undersökning utrönt, har verkställande direktörens förfarande vid den af h o n o m förrättade undersökning ej synts styrelsen påkalla sådan upprättelse, som fordrats, och finner styrelsen därför framställningen i denna del ej föranleda till någon vidare åtgärd. Vidare har framstälts önskan, att telefonisternas tjänstgöringstid, hvilken nu vore ordnad så, att samma tjänstgöringstimmar återkomma hvarannan dag, skulle så ändras, att under en bel vecka tjänstgöringen infölle å samma tider. Huruvida en sådan förändring skall i längden befinnas gynnsammare och bekvämare för telefonisterna, synes visserligen bolagsstja-elsen oviss. Men för den händelse flertalet tjänstgörande telefonister finnas anse anordningen bättre för sig, skall bolaget villigt låta den försöksvis tillämpas. Angående lönefrågan lyder styrelsens s v a r: » Vidare hafven I anhållit, att bolaget ville i enlighet m e d ingifvet förslag väsentligen höja aflöningen äfvensom tillförsäkra hvarje telefonist efter ett års tjänstgöring en månads ledighet petar m e d bibehållen full aflöning. En jämförelse mellan den månadspenning, som rikstelefonen Ulm
De invändningar, som hos Ridd. och Adelen blifvit gjorda mot Förordningsförslagets 20 §, hafva i första rummet angått paragrafens mening, hvilken af somliga talare blifvit så fattad, att bränvins-tillverkaren vid större bränneri borde vara berättigad att, i fall han kunde tillverka sitt anmälda qvantum på kortare tid än de dagar, hvarför skatt blifvit erlagd, då destillera fritt under de återstående dagarna af anmälnings-tiden, af andra åter så, att han, i stället för att tillverka, egde destillera emot erläggande för dag af skatten för den tillverkning, hvartill han sig anmält. De små brännerierne, som skatta efter panne-rymd, skulle sakna den fördel, hvilken för de större läge uti den förstnämnda tydningen; men vissa talare ansågo detta vara ersatt genom afverknings-förmågans beräkning, hvilken skulle vara för lågt antagen, så att tid för skattfri destillering i sjelfva verket förefunnes. Möjligheten af dessa så olika tolkningar tyckes redan bevisa, att ämnet kan behöfva tagas i ytterligare öfvervägande. Då dertill kommer, att genom Ridd. och Adelens, af Preste-ståndet bifallna beslut, 3:dje § fått en lydelse, hvarigenom städerne skulle förlora rätt att deltaga uti begagnande af det slags bränvins-redskap, som utan tvifvel mest kommer att användas till bränvins-destillering; har Utskottet funnit, att hela systemet för denna handtering torde böra byggas på andra grunder. Billigt afseende på städernas rätt, äfvensom på den stats-ekonomiska, sanitära och sedliga vinst, hvartill en lättad och allmännare spridd förädling af det råa och orena bränvinet bör leda, fordrar en närmare bestämd lagstiftning för destillerings-rörelsen, hvilken förtjenar att, från en blott tillfällig binäring vid bränvinstillverkningen, uppstiga till en egen fristående näring. De förslag, som under öfverläggningen hos Ridd. och Adelen framställdes, gingo egentligen ut på att antingen tillåta bränvins-tillverkare att under vissa dagar, efter slutad bränning, skattefritt omdestillera sin tillverkning — eller att i städerna, såsom en fristående näring, tillåta hvar och en till bränvins-tillverkning behörig att anmäla sig till destillering — eller ock att bibehålla 33 § i nu gällande Förordning.