Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kungörelsen den 5 Juni 1822 sammanfördes de äldre stadgandena rörande frihet för allmogen i sju härader af Elfsborgs län, nemligen Åhs, Wedens', Kinds, Marks, Bollebygds, Gäseneds och Redevägs härader samt städerna Borås och Ulricehamn att genom gårdfarihandel försälja hvad af allmogen inom orten blifvit tiliverkadt, hvarpå särskilde ändringar i berörde stadganden och tillägg dertill blifvit gjorda genom Kongl. Kungörelserne den 29 November 1826, den 29 Augusti 1827, den 7 Juli 1828, den 6 Enligt 1734 års lag 6 kap. Handels-Balken är det landsköp, om någon å landet håller köpmannavaror fala i sitt hus eller dermed far från by till by att köpslaga, och om man å landet uppköper landtvaror att der eller i köpstad försälja, samt om man å landet har något nederlag; hvaremot medgifvet är och såsom landsköp ej räknas, att lägga sin egen afvel och afrad upp , och den sälja hvar man vill, eller att landtmannen till sin bergning och nödtorft byter vara i vara eller köper för reda penningar hvad annan af sin afvel låta kan. Flere äldre och nyare författningar berättiga äfven allmogen att hvar som helst försälja dess egna tillverkningar och ortens produkter.
Med anledning af hvad man yttrat, Dea 5 Maj. i5 ber jag att ännu få tillägga några ord. Det torde vara klart, att om jag har rätt att föra ett Sf?:s tyngd efter en häst, så liar den skjntsskyldige, som aldrig för mer än 5 h 6 hU tyngd, en betydlig lättnad emot den som ständigt får torsia ett Su efter hvarje hust. Vurialionerne emellan det högsta och det minsta kunna vara ganska betydliga. Den sorn har en backig och svår väg alt forsla posten måste likaledes. kunna sägas hafva ett svårare onus än den som har slät och god väg. Man säger, att på det ena stället vill man och på det andra vill man icke afstå från rättigheten att vara postförare. Hvad bevisar detta annat än att somlige hafva fördel af att deras hemman uro anslagna till posthemman, då andra åter sakna någon fördel dervid? Månne just ej af alla dessa anledningar en undersökning vore nödvändig för att åstadkomma lindring, der en sådan behöfves. Jag anhåller örn bifall till sista mom. i denna punkt. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Utskms å sid. 5 framställda förslag innehåller 3 momtr. Då meningarna syntes vara delade i afseende på de 2 första, men icke på det 3:dje, ville Hr Landtm, först framställa propos. på de båda förstnämnda och sedan på det sista; hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla de 2 första moratn af Utsk:ns å sid. 5 framställda förslag. Ropades ja och nej. Efter derefter framställda förnyade propos:r, dels till bifall, dels till afslag å Utsk:ns förslag i de atlie första mom:n, blef det slutligen af R. o. Ad. bifallet. Likaledes blef 3:dje mom. af Ståndet bifallet. Utskottens tillstyrkande, sidan (i, r ö r: d e rum för de postskjutsandes hästar. Utskottens förslag bifölls. Frih. Gederström:
Berörde åtgärd har således haft till syftemål ytterligare beredande af medlet till befrämjande af jordbrukets tillväxt och af lägligheten till egornas förbättrade liäfdande; men det lärer ock icke kunna förnekas, att densamma varit förenad med ätsk ill ige olägenheter och deribland den, att deraf förorsakats osäkerhet hos hemmans-åboerne om framdeles orubbad besittning af de innehafvande och dem lagligen tillskiftade egor, då de blifvit i ovisshet försatte, om icke desamma, vid till äfventyrs af någon bland dem skeende ansökning om Enskifte, möjeligen skulle komma att dem frångå, samt att den följd deraf uppstått, det åboerne ansett äfventyrligt att å berörde egor nedlägga 236 Lagoch Besvärs-Uiskottens Betänkanden. betydligare odli ngs-arbete. Detta oaktadt, och ehuru egornas locala beskaffenhet på åtskillige orter kan, i afseende på ett större eller mindre antal inom desamma belägne hemman, hindra verkställigheten af hvad till iakttagande vid Enskiftes - delningar är förordnadt, anse dock Utskotten det så mycket mindre vara för desse orsaker erforderligt, att enskiftes - förrätt* ningarne helt och hållet för berörde orter inställas och upphöra , som desamma endast böra betraktas såsom en fortsättning af hvad, enligt hvad förr bernäldt är, förut blifvit till verkställande föreskrifvet vid skeende Storskiften. Utskotten tro, både att ändamålet med de om Enskiftes-delningarne gifna föreskrifter kunna vinnas, och äfven att de olägenheter, hvilka, såsom desamma åtföljande, blifvit öfverklagade, kunna undanrödjas, om de nu varande Enskiftesoch Storskiftes-författningar, såsom meddelande serskilda föreskrifter ej mindre om Uandtmätarens handlingssätt, än om Rättegångs-Ordningen, då tvister delegarne emellan uppstå vid nämnde förrättningar, varda sammanfattade uti en författning ti l fullkomlig enhet och likstämmighet.
Maximibeloppet för dessa vexlar, hvilkas verkliga fond skulle utgöras af de årliga skattebidragen, borde begränsas, genom särskildt tillägg i banklagen, inom stats-utgifterna till den summa, de blifva af Rikets Ständer beräknade och bestämda genom budgeten att utgå för hvarje år, så att, äfven om dessa utgifter, såsom nu, bestämdes för tre år i sender, hvarje års totala vexelhelopp afsåge och inskränktes till samma års utgifter. Såväl häraf, som af motiverna till förslaget inhemtas, att motionären anser någon begränsning till siflran af lifgifvande skattevexlar icke böra ega rum, utan att denna begränsning skall vara ensamt beroende af de anslag, Rikets Ständer vid hvarje riksdag anvisa, för år räknadt; och för ett belopp, motsvarande minst utgifts-staten för hvarje år intill nästa statsregleringsperiod, borde Banken således vara försedd med metalliskt mynt. Ehuru motionären medgifver, att koppar och förmodligen äfven det af Kongl. Majit och Rikets Ständer vid sednaste riksdag antagna bronsmynt får såsom metalliskt mynt anses, torde det kunna antagas att den nya ordningen snart, om ej genast vid första tillämpningen, skulle tvinga Banko-styrelsen till utländsk skuldsättning, för att kunna, äfven då beloppet af egande verklig metallisk valuta öfverstege skatte-vexlarnes summa, fullgöra den banken åliggande inlösen; ty motionen förutsätter ovilkorligen att vexlarne skola vid uppvisandet inlösas, inom hufvudstaden i Bankens vexlings-kontor samt i landsorterne vid alla ränterier eller i sammanhang dermed inrättade statskassor, och ovissheten om det belopp, som på ena eller andra stället kunde till inlösen företes, skulle nödga Banko-styrelsen att förse alla dessa kassor med fullt tillräcklig inlösningsfond.
På sätt, af Rikets Ständer sednast församlade Revisorers, den 13 December 1851, afgifna berättelse om den dä förrättade granskningen af Riksgälds-verket inhemtas, blefvo Riksgälds-kontorets hufvudböcker för åren 1849 och 1850 af dem reviderade samt Fullmäktiges protokoller granskade från slutet af November månad si.stberörde år till och med den 15 September 1851. Fortsättande den vid sednaste stats revision sålunda verkställda räkenskapsoch protokolls-granskning, hafva Revisorerne nu reviderat Riksgälds-kontorets för åren 1851 och 1852 afslutade hufvudböcker, jemte dertill börande särskilda räkenskaper, samt genomgått och granskat de bos Fullmäktige förda protokoller från medlet af September månad 1851 till och med den 15 September innevarande är; och hafva Revisorerne dessutom tagit kännedom om så väl protokolls-föringen bos Kommissariatet under tiden från förstnämnde månads början till slutet af nästlidne Augusti, sorn det registratur, deruti Kommissariatets under samma tid afgifna utlåtanden och allåtna skrifvelser finnas intagna. Vid slutet af år 1850, utgjorde Riksgälds-kontorets sladder, enligt den derå i 1851 års revisions-berättelse meddelade uppgift, utan beräkning af de inom linien i Kontorets räkenskaper upptagna skuldposter, ett samman räknadt belopp af R:dr 5,778,890:23. 1. Under loppet af år 1851 ökades skulderna med „ 1,485,752: 29. 6. och uppgingo följaktligen vid samma års slut till R:dr 7,264,643: 4~ T.
Grundlagarna skola i hvarje särskildt fall efter ordalydelsen tillämpas, samt § 60 samma Regerings-form stadgar, det några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, icke må utan Rikets Ständers samtycke, kunna förhöjas, och lösen för debet-sedlar utgör en allmän genom bevillning bestämd afgift, om hvars förhöjning nu är fråga, Utlåtandet i denna del återremittera, med föreläggande för Utskotlet, att uppsätta voterings-propositioner för ärendets hänskjutandc till förstärkt Bevillnings-Utskott; fann Preste-Ståndet icke skäl att denna inbjudning antaga, utan vidhlef sitt i frågan fattade beslut. Frän Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Bemllnings-Utskottets Utlåtande N:o 9, i anledning af ej mindre gjorda anmärkningar emot vissa delar, än äfven Riks-Ståndens skiljaktiga beslut, i afseende på andra delar af Betänkandet N:o 5, angående ifrågaställa förändringar i föreskrifterna om allmänna bevillningens utgörande. Härvid förekommo: l:o. Yttrandet, pag. 3, i fråga om bevillnihg för näring och rörelse. Afslogs och beslöts, att denna bevillning bör utgå med 1 procent af år lig inkomst. 2:o. Förklarandet, å samma sida, angående bevillning å fast egendom på landet. Förslaget, pag. 4, angående embetsoch tjenstemäns löner. Yttranden, angående följande §§ i Bevillnings-författningen. § 7, m. fl. Dessa §§ ansåg Ståndet böra bringas till öfverensstämmelse med beslutet, under N:o 1, angående bevillning af näring och rörelse. § 9- . Der omförmälda minimi-afgifter fann Ståndet böra återföras till de vid sednare Riksdag antagna belopp. §§ 10 och 24. Biföllos. § 25. Första yttrandet bifölls, och det andra lades till handlingarne. § 27. Lades till handlingarne.
tillsattes en koinite, bestående af fru Ellen Ankarsviird, frii Maria Bolin och doktor Carl Kyström för att förbereda hithörande iirenden. Sedan en framstående triidghrdsodlare, herr R. Abelin, innehafvare af Norrvikens triidgårdar å Björnsniis i nlirheten af Norrköping, förklarat sig villig att anordna en iindervisningskurs i tradgiirdsskötsel uteslutande för kvinnor. anslog förbundet ett belopp af 150 kronor att utgi till två elever, soni komma att hos herr Abelin utbilda sir; i tradgiirdsyrket. Af dessa medel tilldelades hvardera af friikiiarne Ellen IMfrage *) Sedan denna berättelse uppsatts Iicr fiirbuiidets styrclst! Iinft nöjet från aktiebolaget P. A. Norstedt &amp; Söner mottaga löftet om deii viilkomna gåfvan af 300 kr., att använda till trå pris, ett i 200 kr. och ett il 100 kr., för de basta nöjesböcker, skrifna för barn eller ungcloiri. Iionl. liar härigenom sett sig i stånd att redan utfkrda inbjudan till pristiif1: iii. Iivilken offentliggjorts, i Dagnys 3: dje och 4: de hkften fiir innevarande ur samt genom annonser i flere af hufv~idstadeiis och laildsortens tidtiingw. och Isa Damm ' i5 kronor. Den tilliimiiade ' tradg %rdskursen sltulle taga sjii början vid Norrvikens triidgardar den 15 januari 1.891. Redogörelse fi3r iifriga ktgiirder i syfte att bereda kvinnor intriide på ifrAgavarande, såsoin det tyckes, för dem inycket passande lefnadsbsiirt tilllitir i hufvildsal; hrsberiittelseii för &amp; i&gt; 1.891. Sjukkassan, se Ilil. TTI. Stipendiekomitén, se bil. Komitén för utredning a f de till Danmark utvandrande svenska allmogeflickornas ställning och arbetsförhiillanden, se bil.
Bredvid dessa anstalter hafva de nämnde ”Mechanics1 Institutes under de sednare åren icke allenast be”mödat sig att utsträcka sin betydenhet såsom inrättningar för sy”slematisk undervisning; utan de hafva ock gifvit tillkänna en fast ”åstundan alt träda i samband med en central-stiftelse i London, ”hvilket har visat sig i ett vigtigt och inflytelserikt möte, som hölls ”i The Sociely of Arts d. 18 sisth Maj, och försiggick i enighet ”emellan mera än 220 stiftelser, som räkna omkring 90,000 leda”möter, alla i förbindelse med denna societet.” Komilérade anföra vidare: ”Undervisningsanstalter för industrien finnas i de flesta Kon”tinental Staterna, der de framgått med stigande utveckling pä da ”de sista 15 åren. Den anmärkta tillvexten i kontinental-produk”lion tillskrifvas till en del den kunskap om naturkrafterna, hvilken ”genom nämnde anstalter blifvit meddelad ål de i industrien syssel - Den 31 December e. m. 413 "satte personer. I länder der bränsle och råämnen för machinerier, "antingen alldeles icke finnas, eller ej äro i ymnighet, var det naturligt, att man måste mera bero af försländselementet i pro"duktionen, än hos oss, der nämnde ymnighet gaf en väckelse lill "arbete, och skapade mycken praktisk erfarenhet. Det har länge"sedan blifvit grundsats i de främmande staterna, att tillämpningen "af vetenskap och konst vid produktionen mäste mera än upväga "godt köp på råämnen, och att den tilltagande lättheten i fortskaff"ningsmedel ställer den sistnämnde fördelen i mindre värde, såsom "element för manufakturen, medan denna lätthet sätter andra nationer i ständ att hastigare förvärfva erfarenhet, och skall, lill "följe deraf, med tiden förvandla den industriella täflan i en, som "förutsätter det mest hushållssamnra användande af naturkrafterna.
Betänkdndcrii ligen må fortfara, intilldess full tillgång derigenom blifvit beredd BancoFuIImägtige tilt inköp af det silfver, utgörande R:dr 307,128: 29 sk. 8 r:stSvenskt silfver Specie, för hvilket ofvannämnde R:dr 732,557: 5 sk. 6 r:st. Banco emot lyftade Piastrar blifvit nedsatte. Skolande det Verk eller de personer Kongl» Maj:t i Nåder * uppdrager denna liqvidation, för verkställigheten deraf i laglig form, samt för de i sådant ändamål uppburne och använ* de medel aflägga behörig redogörelse, sorn kommer att undergå den i Grundlagen föreskrifne granskning af Rikets Ständer och ras Revisorer. I föijd af hvad sålunda blifvit stadgadt',- auctoriseras Herrar BancoFullmägtige att för ofvanberörde R:dr 66,66 6: 32 sk., tillse det myntbara metaller ovilkorligen må varda för Banquens räkning årligen inköpte, utan att Fullmägtige i afseende derå blifva bundne af det mer eller mindre fördelaktiga Goursfor-: hållande, som eljest kunde anses lägga hinder för silfvers upphandling. d) Angående slut-liqvid å den räkning, som med Kongl. Allmänna MagazinsInrättningen f.nnes öppndd, för det vid sista Riksdag anslagne creditiv till inköp af m^ntbara metaller. Utskottet föreslår i detta afseende en si lydande föreskrift för BancoStyrelsen: Som Rikets Ständer beslutat, att i följd af särskilda vidtagne anstalter, till förstärkande af Banquens metalliska tillgångar, det år BénccUtskottet* Betänk anden; i8i§ filt Kong! Maj ts
Men det var ej vid kåpan blott de dröjde, de mötte snart en blick med örneglans, där stolt och blekt sig bland peruker höjde ett hufvud, prydt af blott tonsurens krans: » Åh, se en munk! » Värdinnan road log. Och med ett skralt hon lätt till orda tog: » Hvad, herr abbé, om här ni hålla ville en liten gudstjänst i vårt vittra lag. Det sägs ju, man kan vara stark som snille och ändå i moralen ganska svag. Där poesien likt champagne fått flöda, där tål man också litet andlig föda.- » » Superbt! Charmant! » Man gaf sitt bifall nådigt, det var ju till ett fyndigt skämt appell. En andaktslek! Man visste snabbt och rådigt att gifva rummet air utaf kapell. På bord, med kläde prydt likt altarrund, högtidligt vaxljus brunno nästa stund. Den unge munken stod där lyst och stilla. Hans läppar kröktes, och hans öga brann. Än aktade han icke ord att spilla, men att hans sinne leken lyst i bann, det syntes på hans min, det stränga draget, och plötsligt trädde djärft han in i laget. Ett ögonblick han dröjde som försjunken i tankar eller bön, med hjässan böjd; man mönstrade med löjen spefullt munken, som råkat in i denna värld af fröjd, där man var precieux och precieuse, men sist och minst af allting religiös. Då ljöd en klang; man såg förvånad upp: en sådan kraft i denna ynglingsstämma! Man lyssnade, och ifrån grupp till grupp man rådligt fann sarkasmerna att hämma. Man lyssnade i stum förundran fången och glömde klandret bort för första gången. jfyjfan hade samlats i den blå salongen, en utvald, trygg och världsvan » snillekrets » från denna tid, hvars glans är helt förgången, hvars dårskap re ' n af Moliére betetts, och som stod till uti sitt flor att se förnämsl och främst i Hotel Rambouillet. Men munkens ord som svärdshugg uti striden ibland den glada skaran föllo ned. Det fanns ej någon dårskap uti tiden, som ej han tog i sin predilian med.
Ridr 60 öre kunna antagas fullt motsvara Kronans blifvande kostnadsbidrag till vattenledningens framtida underhåll, då deremot återstoden, 10,000 Ridr, skulle, i fall merberörde vattenledning kommer till stånd, blifva en besparad och väl behöflig tillgång å det för sitt ändamål alltför otillräckliga anslaget till Flottans underhåll, hvarifrån omförmälda transportkostnad nu bestrides.» »Af den utförliga utredning rörande hvad från början uti detta ärende förekommit, hvilken jag nu tillåtit mig lemna, täckes Eders Kongl. Majit i Nåder inhemta, att Carlskrona stads förseende med drickbart och till matlagning tjenligt vatten genom andra anstalter, än som hittills nödfallsvis måst för ändamålet begagnas, utgör en verklig lifsfråga för den i Carlskrona förlagda talrika personal af Eders Kongl. Majits Flotta, utgörande, enligt meddelad upplysning, med dess familjer 8,940 personer, hvartill äfven bör läggas antalet af uppfordrade båtsmän, kronoarbetskarlar och fångar, uppgående till omkring 1,506 man, samt stadens öfriga innevånare, och att någon åtgärd att bereda dem erforderlig tillgång på berörda lifsförnödenhet alltså bör med det snaraste vidtagas. Att Staten måste for kostnadernas bestridande mellanträda är af Rikets Ständer förut erkändt och synes jemväl rättfärdigas deraf, att, likasom stadens anläggning uteslutande afsåg, att Flottan derstädes skulle hafva sin hufvudstation, så är den ännu så beroende af detta förhållande, att i och med en Flottans förflyttning från Carlskrona denna stad säkert skulle nedsjunka till en obetydlighet. De nuvarande kostnaderna för Bil. JVs 3 lill Kongl. Maj.is Nåd.
Jag förmodar, 672 Den 14 December, att, i händelse af votering, Ridderskapets och Adelns förra beslut , att frågan skulle hvila , hvilket redan en gång genom votering -är fattadt, bör blifva Ja-proposition. Skall Friherre Cederströms yrkande blifva contraproposition, så anhåller jag, att dessförinnan få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på a;ne af de hufvudgrunder Särskildta Utskottet föreslagit , hvilka derigenom skulle blifva gillade, och hvilka Ridderskapet och Adeln åtminstone icke utan närmare kännedom deraf torde böra antaga. Jag önskar likväl , att först få höra Herr Gref vens och Landt Marskalkens mening om voterings-propositionen. Herr Gref ven och Landt-Marskalken yttrade , det han för dess del ansåg instämmande i Preste - Ståndets beslut böra innefattas i Japropositionen, och ankomme det på Ridderskapet och Adeln att afgöra, antingen Friherre Cederströms eller Herr von Hohenhausens eller Herr Hjertås Förslag borde till Contra-proposition antagas. Herr Hjerta: Det lärer vara utom all fråga, att Ridderskapet och Adeln antingen måste qvarblifva vid sitt förra beslut , eller ock inbjuda de öfrige Stånden att instämma uti den föreslagne jemkningen. Det är således vigtigt , att icke i Contra-propositionen intaga Friherre Cederstiöms Förslag, som giliar alla hufvudgrunderne , emedan det torde blifva svårt, att få alla Stånden att deruti instämma. Jag .an - Den 14 December, anser, i följd deraf, den Proposition rättare, hvarigenom man hos Regeringen anhåller, att Regeringen ville till kommande Ständer öfverlemna sin bestämda tanka om saken. Jag anhåller derföre , att Ja-propositionen mä blifva den , som Herr Grefven och Landt-Marskalkeo först framställde, och Contra-propositionen, den jag hade äran nyss föreslå. Friherre Cederström: Herr Grefven och Landt-Marskalken har framställt Proposition till Ridderskapet och Adeln, huruvida Ridderskapet och Adeln instämmer i Preste-Ståndets beslut, genom förblifvande vid sitt förra.
Har någon, genom uppsåtlig misshandel, tillfogat annan sådan kroppsskada, att denne deraf ljutit döden, men blef skadan dödsorsak endast i förening med omständigheter, de der, utan g er ning smannens skuld, efteråt tillkommit, såsöm särskild sjukdom, dröjsmål med begagnande af botemedel, sedan sådant användas kunnat, vårds - 148 Expeditions-Utskottets Forsing till underd. Skrifvelse A:o i73 tiis fiel eller oskicklighet vid botemedels användande, eller nnnat dylikt ofält; då må för dråpet ej till högre, straff än såsom för dråp af vållande dömas. § 67. De grunder, sorn i 66 § sägas, skola ock ti/lämpas i mål, som angå. kroppsskada, hvaraf död ej följt. § 68. Ar för embetseller tjensteman, som gör våld eller misshandel å annan, särskildt stadgad embetets eller tjenslens förlust för viss tid eller för alltid; lände och det lill efterrättelse. § 69. Ifråga om dråpares rätt till arf morgongåfva eller giftorätt, gä/le hvad derom t lag är stadgadt. § 70. Har någon genom en handling begått två eller flera af de i denna författning omnämnde brott, och är straffet å ettdera svårare, än å annat; då skall del svåraste straffet tillämpas: är hvartdera brottet be/agdlmed samma straff; varde det straff lid lärnpadl. I båda dessa fall skall brott, hvarför särskildt straff ej ådömes, betraktas såsom försvårande omständighet. Der för någotdera brottet sådan påföljd, sorn i 68 § sägs, bär ega rum, varde oek den ådömd. Innefattar en handling brott, som i särskilda afseendcn är med alika straff belagdt, vare ock lag, sorn i denna § sägs. § 71. De i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855 för vissa foll gifna föreskrifter lill kyrkotuktens upprätthållande skola tillämpas jemväl å den, sorn gjort sig skyldig till ansvar för dråp, som ej är med dödsstraff belagdt, eller för vållande lill annans död. § 72.
Den blanka ytan rundt omkring henne gnistrade i solskenet, granarne på stränderna stodo tyngda af snö, uppe på landsvägen kom bjällerklangen från förbifarande slädar. Hon skulle i hela sitt lif minnas hvarje liten detalj från denna vackra vinterdag nere på isen. Hon tyckte sig nästan aldrig hafva erfarit en sådan känsla af lefnadslust och fröjd som nu, när hon fick sträcka ut i långa slag öfver isen, medan allt var så skönl omkring henne, och hon tänkte sig, att Ivar Berner skulle komma och bedja henne blifva hans hustru. Ty hon kunde ej hafva misstagit sig på, att det var detta, han bad henne om, när han så särskildt bad henne komma ned denna förmiddag. Det grep henne allt mer en känsla af gränslöst jubel, obetvinglig glädje. Det kom ett leende på läpparne, en varm rodnad på kinderna och ett solljust uttryck i de mörka ögonen. » Ni blir säkert mycket lycklig »! Om och om igen kommo de orden för henne med hans låga, innerliga tonfall; de voro som ett löfte, ett gåfvobref på lyckan. Ingen skulle kunna taga den ifrån henne, den skulle komma hel och odelad. Så åkte hon vidare, leende, lycklig, utan att ana, att denna färd öfver den glittrande isen skulle blifva ett sista minne från en förlorad lyckodröm. * Med ansiktet lutadt i händerna satt Ivar Berner vid sitt skrifbord. Han hade väl suttit så, stel och orörlig, i nära en timmes tid. Framför honom låg ett öppet bref — hans lyckas dödsdom. Den plats, som han varit så säker på, hade gifvits åt en ung baron, en herre som hade relationer, ech som nödvändigt måste hafva sina skulder betalda. Och för detta måste Ivar Berner vänta, vänta i åratal, för alt till slut få ett för IDUN 1890 ordnande, på hvars magra inkomster han kanske nätt o c h jämnt skulle kunna existera. Där svann en fager dröm om kärlek o c h lycka, o m ett hem, ett eget hem. Nu kunde han icke binda Elna vid sig, kunde icke bedja henne offra sin ungdom under väntan på h o n o m för att sedan åldras i ett sträfsamt, glädjetomt lif.