Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi fingo sedan veta, att deras förfäder i 12 te århundradet inkallats hit från Ardennernas skogar. På aftonen nådde vi Nöddebo, hvars största sevärdhet är den gamla kyrkan, en af de äldsta i Danmark, och den idylliska prästgården, också i Sverige bekant genom Nicolais muntra skildringar därifrån. Nu voro vi ej långt ifrån de berömda slotten. Fredensborgs park hade vi redan i Esrom sett på andra sidan sjön, och här vid Nöddebo voro vi alldeles midt för den. Vi hade nu sett den danska stranden, det danska landet, ruiner och fornminnen, nu skulle vi se de mäktiga kungaslotten. Därtill var nästa dag anslagen. Från Nöddebo färdas man öfver sjön till Slcippcrhuset, och härifrån är det en kort promenad till Fredensborgs slott. Man går vid sidan af en liten stad, men den hade vi ej tid att se på. Där låg ju slottet — Europas furstehem — alldeles hvitt, lysande i sommarsolen. Det är icke mycket stort, men till detsamma höra flere byggnader. Fredrik IV, som hade förkärlek för denna trakt, började 1720 efter freden med Sverige att här uppföra ett lustslott i italiensk stil. Efter freden och Fredrik fick det namn, som angifves i följande vers, ingraveradt öfver porten: » Då Krig og Orlogs-tiid ved Gud en Ende fik, Blef Fredensborg opbygt af Fjerde Frederik. Og at det Freds-Paulun skal krigens Minde være Saa fik det Navn af Fred og Frederik at bære. » De följande kungarne tyckas emellertid ej hafva brytt sig om det, och det var först efter Fredriksborgs brand, som det åter kom till heders. Under Christian den IX:s tid har det ju vunnit europeisk ryktbarhet, isynnerhet genom Alexander III:s kärlek till det. Här tycktes han glömma sin tunga krona och all den oro, under hvilken han lefde, som underminerade hans hälsa och förde honom till en förtidig graf. Här var han ej Rysslands mäktige, misstänksamme envåldsViktor Adler.
Utaf Banco-Fullmägtige afgifven den 27:de Januarii 1834- Uti i83o års Banco-Reglementes i Artikel §. 20, är det Banco-Fullmägtige förelagdt, alt till Rikets Ständers Banco-Utskott vid Riksdagarne afgifva fullständig Berättelse, rörande Banco-Verkets tillstånd och de vid ÖfverStyrelsen förekomne hufvudsakligare ärenden efter senast föregången granskning .genom Banco-Utskott eller Revisorer; med föreskrift tillika, att uti sådan Berättelse skall omständligen upptagas och för hvarje år serskildt utredas alla i och för reela Fondens förstärkning åtgående kostnader. Andra §:n af den för Höglofl. Banco-Utskottet vid sista Riksdag författade Instruction stadgar, att Banco-Fullmägtiges Berättelse skall skyndsamligen till Rikets Ständers kännedom meddelas, äfvensom de vidare upplysningar, hvilka kunna finnas erforderlige för att lemna Rikets Ständer en fullständig och tydlig öfversigt af Bankens ställning vid Riksdagens början. I 4-åe §:n af samma Instruction är öfverlemnadt till Högloft. BancoUtskottet, att med en serdeles uppmärksamhet följa de Banco-Styrelsens åtgärder, som egt till föremål den allmänna Silfverutvexlingens förberedan-* de och fortgång, äfvensom de förändringar i hänseende till Bankens verksamhet och rörelse, hvilka, med Rikets Ständers Beslut om Banco-Sedlarne och grunderne för deras vexling och utbyte samt om en på Upplåningar grundad Discontering för den större rörelsen, stå i samband, dervid tillika stadgas, att, sedan granskning härutinnan blifvit fullbordad, Högloft. BancoUtskottet skall till Rikets Ständer med utlåtande deröfver ofördröjligen inkomma, samt yttra sig, huruvida Utskottet anser, att Fullmägtige höra för 4 Berättelse af Banco-Fullmägtige. dessa delar af Förvaltningen tillerkännas decharge, eller om någon anmärkning af den beskaffenhet förekommer, att Utskottet funnit åtal i anledning deraf höra i laga ordning göras.
Som het ar tydligt ark se är Herr krinv-kicboltt-! berömlrga afsigt den, att återställa och widmatzkhalla förkroender emellan enskisida Medborgare och Staten, ehuru jag fruktår, esker händelsen wid t8oo arS Rlkadag, och ven kännedom man har om ben wibsträckla magt Rlkstns Stander äger, som icke alltid Lika utöfwas. betra försök, ehuru berömligt dock blifwer frugtiost. sa skalls likwäl om hwad Grefwe Noene, b-.hagat anföra antagas, alidrig någon möjlighet finnas att winna detta ändamål. Jag för min del får achsa tillstyrka Re, mist as Herr UnMLlobölcks Diktamen. Friherre Nannork iM. Jag erkänner alldeles wigren of de anmärkningar Grefwe Nornor gjort, men meningen deraf lärer ej kunna wara att.göra en Lag in Cafu. Enligt Regerings-Formen hofwa alla r>ya frågor hittills blifwit tili Utskott remitterade, och sa lange hoS Ridderjkapec och Adeln bet b flutet ef är fattat, att etter någon wist lid inga npa Motioner fa göras, kan det af Grefwe. Norner gjorde förslag icke anwändas emot Herr kiimNcböIös nu uppläste Dictamen. Jag hemställer derföre om icke Högloft. Rjbderskapet och A.ech skalle behaga tillåta Remist af detta Dicramen till Lag» Ucskottel, hwar, esker den af Grefwe Nannor gjorda Motion sedan sälskildc kunde afgöras. Uppå derom af Herr Grefwe» och fandkmarfkaiken gjord Proposition, biss Herr krinuLiokäläs Dirkamen riä Log, Utstollst rMiireradl, och Förfar, ta - izä Den 5 Januari!. laren tillåtit att det samma med de öfrige Ständen kommunicera. Friherre Rinck, Astolf, hade ingifwit ett Memorial, hwilket upplöstes, sä lydande: Wördsaml Memorial.
Förhållandet till Kongl. Maj-.t bör förblifva orubbeligt detsamma som förut, hvarigenom ingen verkelig förändring uti formaliteter åstadkommas: enda skillnaden är at£ HofRätten vid Förslagets upp, Den 12 Julii f. m. 255 sättande begagnar Hazarden i stället för omdömet, , uti sann slutföljd af Lagens föreskrift. N;0 2 i Friherre af Nordin, Carl Johan: Jag har yttrat genom min reservation, den öfvertygelse jag hyser om Höglofl, Statsutskottets nu ifrågavarande Betänkande; det tilla hör oss alla att kunna misstaga sig och mig snarare än många andra, det är således troligt att jag det gjort enär jag tillhör minoritetens tanka, men att de skäl Utskottet lagt till grund för sitt afstyrkande af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, icke kunnat verka hos mig någon förändrad öfvertygelse, dertill tror jag mig full-, komligen berättigad, emedan jag anser mig hafva i mitt serskilta yttrande vederlagt Utskottets uppgifne grunder, i följe hvaraf jag vördsamt anhåller det Utskottet måtte få sig iterremitteradt dess Betänkande med anmodan att framlägga mera sanna grunder eller ock förändra resultatet af dess yttrande. N:o 3* Grefve Mörner, Carl: Då jag till Protocollet för den 12 sistledne Maj anhöll att Besvärsoch Economie Utskottets Betänkande rörande yrkad befrielse
Och vet du Arvid och jag tycka Kirsti är riktigt stygg, förklarade liten Elin. Men hör du hvar är vår mamma, har du ej sett henne alls i dag? Kära barn, hennes nåd är ännu ej uppstigen. Det är ju också ännu så tidigt. Men då hon blir färdig skall hon nog helt säkert fråga efter er. De tyktes synbart belåtna med upplysningen och ämnade åter begifva sig ut, då Arvid i detsamma trädde tillbaka in igen. Hör du, Stina, vi sågo Kirsti för en stund sedan och hon hade ingen nyckelknippa mer, som hon förut alltid brukade gå och skramla med. Tror du hon tappat den? Nej, det tror jag visst inte. Den har ju er mor fått. Ty nu är det hon, som tager hand om alt här på Laukko. Men tror du inte Kirsti blir ledsen på henne därför? Ja, inte tycker hon väl riktigt om det. Men hon får ändock lof att finna sig däri. Jag frågade bara därför att hon, då vi mötte henne, såg styggare ut än vanligt. Hon må ej blifva elak mot mamma bara. Får jag se det kommer jag bestämdt att säga därom åt pappa. Ock hvad tror du pappa då gör? Ja hvad skulle han väl annat än gräla på Kirsti därför. Det tror jag inte. Jag tror tvärtom, att han skulle kalla ditt prat barnsligt pladder eller annat dylikt. Tror du då att han tycker om, att man är stygg mot mamma? Nej, det tror jag häller inte. Men det där är alt saker som du ännu inte begriper. Arvid aflägsnade sig nu smått stött öfver tillrättavisningen. De barnen! Man vet ej hvarifrån de hämta sina funderingar, yttrade Stina till sin medhjälparinna. Ah du, små grisar hafva också öron. Dessutom hafva de unga nog också fått smaka af Kirstis regemente. Det var riktigt synd att hennes nåd skulle gå bort så tidigt, ty så god som hon var mot oss alla tror jag den nya husfrun väl ändå aldrig blir. Jag har redan tykt mig förmärka vissa drag af stolthet hos henne, fastän hon ej är gammal i huset. Menar du det. Jag åter tycker hon ser så älsklig och oskyldig ut, att det är rätt synd om henne att så tidigt nödgas taga i tu med alt det bråk och alla de besvärligheter, här vänta henne. Kanske du har rätt.
Den ene säljarens broders dotter, som ärft den af hemmanet utgående frälseränta, begärde vid 1850 års hösteting med Tunge, Stångenäs, Sörbygdens och Sotenäs härader, att, på grund af Kongl. Förordningen den 6 Febr. 1849, köpeafhandlingen finge i Häradsrättens inteckningsprotokoll intagas, hvaraf föranleddes tvist efter stämning å hemmanets innehafvare, deruti yrkades, att i kraft af vilkoret vid förutnämnda hemmans försäljning, säljarnes arfvingar måtte tillerkännas rättighet till återköp eller lösen af den utom köparens börd redan gångna skatterättigheten samt Svaranden följaktligen åläggas att afträda hemmanet emot undfående af antingen det belopp, för hvilket hemmanet under omförmälta vilkor frångått första säljarne, eller derest denna grund för beit. St. Just. Ombudsm. Emb.-BerdUelse till 1856 års riksdag. 15 räkning af iöseskillingen icke kunde godkännas, den käranden okända summa, för hvilken hemmanet gått ur första köparens börd. Häröfver yttrade sig Häradsrätten genom utslag den 4 September 1852, att då den handling, hvarå käranden grundade sin förmenta rätt till hemmanet, icke innefattade annan skyldighet för förste köparne, i händelse de skulle utom börden afhända sig den inköpta skatterätten, än att lagligen hembjuda säljarne och dessas arfvingar samma rättighet; och käranderne, till följd af detta vid försäljning af skatterättigheten bestämda vilkor, icke ägde annan, eller bättre rätt till hemmanet, än 4 kap. 5 § Jordabalken tilläde dem såsom innehafvare af frälseräntan och desse senare för tillgodonjutande af denna rätt, enligt föreskrifterna i Kongl. Förordningen den 30 September 1756, varit ovilkorligen skyldiga att i Rätten nedsätta den lösesumma, för hvilken hemmanet förmenades böra frångå svaranderna; men käranderne sådant uraktlåtit, kunde kärandernas lösningstalan icke upptagas till pröfning. Kongl.
M. begära befordringsrätt, så framt de fullgjort alla de speciminn, som äro föreskrifna, och af Sundhetseolllin ei hälla bevis 0111 deras competence, och tror icke heller, att följden blefve annan, an att Sundhets-col!:m, i händelse till följe af den nu föreslagna skrifvelsen dess yttrande begärdes i ämnet, hänvisade till den § i medicinal-författningarna, sorn betryggar rättigheten till befordran för hvar och en, som genom examen m. m. vunnit competence. Hr von Qvanten, Carl: Förhållandet är mycket olika uti olika landskaper. En del hafva endast fä städer, och nöden tvingar dem att förse sig med läkare. Det finnes bruk, hvarest antalet af folket uppgår nästan så högt, som uti smärre stader, men de kunna icke på laglig väg få läkare på stift. Likaså är förhållandet med andra corporationer inom districter, som hafva längre viig till städerna. Det har hittills varit brukligt, att sådane läkare icke äga någon befordringsrätt. Detta är erkändt, men huruvida det är billigt, lemnel' jag derhän. Jag betvifla!' det, ty tjenst utan lön måste icke vara något, som bör beläggas med straff, ulan rättigheterna för en läkare, som arbetar utan lön, böra vara lika om icke snarare högre än för en annan, som åtnjuter lön för sitt arbete. Jag måste derföre ställa mig ibland de herrar, som talat för betänk , och får nu begära bifall på detsamma, isynnerhet som jag känner, att nödvändigheten alt söka läkare inträffar på ganska många ställen, der icke läkare på stat finnas. Frih. Raab: Jag anhåller endast att få med några ord bemöta elt yttrande af Hr von Hartmansdorff. Han uppgåf såsom skäl, hvarföre han afstyrkt de inkomna ansökningarna om befordringsrätt för läkare, an-dällde hos enskilda corporationer, alt Kronans löner voro i allmänhet små och att sådane personer önskade att behålla sina ar, för att, i händelse någon god plats blefve ledig, de kunde vara i tillfälle att erhålla en sådan. Derpå synes icke något annat svar behöfvas, än att Sundhels-colbm kan recommendera hvilken de finna böra äga företräde.
Hr af Dalström, Gustaf Jac., uppläste följande: Då jag nu uppträder för att tala i förevar, ärende, ämnar jag visserligen icke söka motverka Nummer-lotteriets afskaffande, eller förbudet mot försäljning af utländska lotteriers sedlar. — Jag önskar tvärtom, att sådan åtgärd måtte vidtagas, emedan jag är öfvertygad, så väl i detta, som i andra fall, att den som näres af det förvillande hoppet om hastig vinst, merendels gör en missräkning, och att sparsamhet, flit och idoghet äro enda rätta medlen till förkofran och välstånd. Jag fäster mig deremot hufvudsakligen vid H. StatsUtsk:s förfarande i sättet att behandla denna fråga, och förutser följderna deraf, ifall andra Statens ordinarie inkomster efter samma grundsats behandlas. — Då jag först läste Utskrs betänk, på femte' sidan, att, i händelse R. St. bifalla förslaget, beslutet borde hos K. M. anmälas, med begäran af dess promulgerande, förmodade jag något misstag vara begånget vid expedierandet af detta förslag. Jag hade icke anat, att Utsk. skulle tillåta sig ett, lindrigast sagdt, så vågadt företag, som en uppenbar öfverträdelse af grundlagen, nemi. att upphäfva K. M:s rätt att meddela eller vägra sin sanction åt dylika beslut. Men då jag vidare läser Hr af Harmens’s reservation, finner jag, att Utsk. genom votering formligen fattat den grundsats, att R. St. ensamt äga rätt att besluta om grundskatternas förändring. Reg.Ftns 5g och 60 §§:r, hvilka innehålla hvad med Statens ordinarie inkomster och bevillningar menas, vore, såsom Hr Prosten Stenhammar uttrycker, genom en sådan åtgärd de facto upphäfna, utan att sådant skett på sätt Riksd.Ordn. i 75 §:n föreskrifver, nemi. genom alla 4 RiksSt:ns sammanstämmande beslut och K. M:s deråt lemnade sanction.
Det må vara huru som helst nied grundlagsenligheten af dödsstraffets suspension, men den synes mig i alla fall vara i hög grad oformlig. Jag instämmer med Hr Olivecrona deruti, att dödsstraffet bör h. o. Ii. utstrykas ur vår lag, och jag är öfvertygad om, att så äfven förr eller sednare H. lil. 30 4B6 Den 17 Mars e. m. kommer att ske, men jag kan dock icke gilla den åtgärd, hvarom här är fråga. Ändamålet med den föreslagna åtgärden, är endast. att man tinder tiden skulle kunna hemta erfarenhet, om rättssäkerheten kan förutan dödsstraffet upprätthållas; vill man se detta, hör man, enligt min tanke, upphäfva lagen om dödsstraffs tillämpning och, derest man finnér behöfligheten af den gamla lagen, återtaga denna. För öfrigt skulle, sedan de öfriga Stånden redan bifallit Utskits hemställan, R. o. Ad. genom ett bifall till Hr Olivecronas förslag endast afgifna en opinionsyttring, hvilken icke kunde vara af någon betydelse, då så få af R. o. Ad:ns medlemmar ansett tiden vara inne för dödsstraffets fullkomliga upphäfvande. Jag yrkar bifall till Utskds hemställan. Hr von Koch, Nils Samuel: Ehuru jag, i likhet med Hr Olivecrona, icke kan i 25 och 90 §§ma R. F. finna något hinder för R. St:r att bifalla ifrågav:de förslag, och ehuru jag, derest förslag i stället blifvit framstäldt att afskaffa dödsstraffet i Sverige, nu dertill skulle lemnat min röst, anser jag dock högst olämpligt, att R. St:r på det sätt begagna sia af sin lagstiftningsrätt, att de för 10 år suspendera dödsstraffets tillämpning och får derföre anhålla om bifall till Utskrts hemställan. Hr Olivecrona: Jag ber att med några få ord få bemöta deri af några talare framstälda anmärkning, att suspenderandet af en lags verkan skulle vara, om ej olaglig, dock ovanlig.
Innan jag lemnar kapitlet om frestelserna och förströelserna, vill jag äfven nämna, att den omständigheten, att studentcorpsen i Upsala anser sig såsom den förnämsta derstädes, såsom den tongifvande, stundom föranleder till stora depenser, ja så betydliga, att för föräldrar, som icke hafva någon förmögenhet, det på sednare tider blifvit en ganska stor tunga att låta sönerna studera i Upsala. Om deremot Universitetet förlädes i Stockholm, vore de studerande såsom klass mindre betydande, de kunde icke upträda såsom tongifvande, utan kunde föra ett ganska anspråkslöst lefnadssätt, hvarjemte genom det större tillfället för dem att blifva uptagna i familjeoch societetslifvet åtskilliga af deras nuv:de depenser skulle kunna undvikas. Jag har icke hört att studenterne i Köpenhamn föra något öfverdådigt lefnadssätt, utan snarare tvärtom. Om allt detta tages i närmare öfvervägande, så tror jag, att invändningen ang:de de stora frestelserna och utgifterna i en hufvudstad, hvarpå många, enligt hvad jag hört, lägga en ganska stor vigt, torde förlora en stor del af sin kraft. Hvad slutligen vidkommer anmärknm, att Upsala Universitets flyttning till Stockholm skulle utgöra en kränkning af Konung Gustaf II Adolfs donationsbref, så har den siste värde talaren redan häntydt på en utväg, hvarigenom all betänklighet i detta hänseende kunde häfvas. Men derjemtevill jag nämna, att ehuru frågan om Universitets-flyttningen varit å bane allt sedan år 1821, då den behandlades uti en å trycket utgifven brochyr, så har man likväl under hela den sedermera förflutna tiden aldrig hört någon betänklighet i detta hänseende omnämnas. Gr. Björnstjerna: Jag skall endast med få ord uptaga tiden. Frih. Stael von Holstein har ansett, att Utsk:s yttrande om den Gustavianska donationen till Upsala Akademi, vore af föga betydenhet. Jag vågar att häruti vara af en alldeles olika tanke och detta så mycket heldre, som min juridiska motståndare, Gr. Sparre, icke ännu uptagit denna punkt til! besvarande.
Banken må tillåtas upptaga lån mot utfärdade obligationer å vista, dock icke till större belopp, än att i följande månad medlen åter kunna utlånas; äfvensom att 51 H. 14 310 -Den 3o November e. m. nied särskildta bestämmelser stipulera vilkoret! för de varors beläning, hvilka äro underkastade förskämning eller förstöring. Friherre Boije, Ludvig: Jag anhåller att i anledning af flere Ledamöters yttranden få göra några erinringar. Till Herr Rosenblad begär jag få förklara min förbindelse för den lättelse han gifvit i det missförstånd, hvaruti icke allenast jag, utan äfven Grefve Björnstjerna befunno oss, i afseende på Utskottets förslag. Då Herr Rosenblad sagt, alt obligationernas beläning icke skulle sträcka sig längre, än så vidt den halfva millionen förslog* måste jag bekänna, att det föreföll mig temligen oförklarligt, liuru det skulle gå till att beläna 3 millioner med en half million; men sedan jag nu fått veta gränsen för denna upplåning, finner jag mig dermed belåten, och anhåller blott, att såsom vilkor måtte tilläggas: sä vidt de anslagna 5oOj,ooo R:dr icke förslå. För öfrigt tar jag icke åt mig Herr Rosenblads förklarande, som skulle jag bestridt en HandelsDiscont; jag har blott bestridt medlens uteslutande användande dertill. Med hvad Herr Hjerta yttrat, vill jag förena mig till största delen, men icke i allo. I frågan om hvilkendera upplåningen är den tjenligaste för capitalisteS na, antingen emot 2 elier 3 procent, den ena k vista, den andra på längre tid, anser jag alla bedömanden på förhand af problema - Den 3o November €. tn. 2 I I tisk natur, och vida bättre att lemna detta åt BancoStyrelsens urskilning. Dock kan jag icke begifva mig till, att 2 procent bestämdt utsättas. Jag påminner mig, att det gifvits en lid, då Disconlerna upplånade till 3 procent.
Berörde Sex-skillings-afgift har år 1887 utgjort 33,653 R:dr 44 2 rst, Curhus-afgiften 4>9Ö9 R;8r 4 s^‘« och Allmänna Fattig-Cassans inkomst i Öfrigt af Stats-, Gålvooch andra medel, 4,38o R:dr 11 sk. q rst.: tillsammans 4?>oo3 R:dr 11 sk. 11 rst., hvaraf likväl den egentliga FattigCassans inkomster äro, enligt räkenskaperne, utförde endast till 3i,332 R:dr 34 sk. 4 rst.; och då utgifterne blifvit upptagne till 28,122 R:dr 29 sk. 3 rst., befinnes en behållning för nämnde år af 3,210 R:dr 5 sk. 1 rst., sorn, sammanlagdt med föregående års behållningar, vid 1837 års slut visade öfverskott och besparings-medel till en summa af 3i,68o R:dr 3o sk. 5 rst. Till underdånigt fullgörande af Eders Kongl. Majrts Nådiga Circulaire af den 5 Maj 1837, hafva uppgifter i enlighet med fastställde formulairer blifvit infordrade ifrån Territorial-Församlingarnes Falligvårds-Stjrelser angående tillståndet af fattigvården i Hufvudstaden åren i836 och 1837; och sammanfattningar af berörde uppgifter äro af Öfver-Ståthållare-Embetet redan i underdånighet inlemnade. Dessa sammanfattningar förekomma ock i de serskilde Comiterades ofvanåberopade underdåniga utlåtande af den 5 sistlidne Juni, af hvilket utlåtande förhållandet lör år 1837 upplyses vara sådant: att Territorial-Församlingarnes Fattighus ägde år 1837 Fastigheter till ett värde af * . Inventarier „ „ 7A98: 26.
ConstitutionsUtkottet, har, såsom det andra skälet för i frågastälte behandlingssätt anfört vidlyftigheten af StatsRådets Frotocoller, som förmodades ej medhinna uppläsas i Utskottets plenumj hvarvid jag får anmärka Den *5 Martti, att, äfven jag, varit i tillfälle att erfara hvad arbetsfliten kan åstadkomma under en inskränktare tiderymd, tnen den Oivifvelaktigt vidsträcktare läsning som ålegat Riksens Stan-' ders Revisorer under en, till bestämd tid föreskrifven, Revision, har likväl icke fått verkat till inskränkning i den allmännare granskningssrätten, under supposition, att den allmänna granskningen ej skulle medhinnna verkställas, då alla Konungabref och alla Bancooch RiksgäldsContoirets fullmägtiges Protocoller vid 1822 års revision i dess plenum upplästes. Jag hade trodt, att vid sig nu företeende omständigheter, i förmodan att Hans Kongl. Högket Kronprinsens höga förmälning inträffar'under påstående Riksdag, och då så många vigtiga ärender denna Riksdag förekomma att ConstitutionsUtskott icke saknat anledning beräkna ea längre tid för Riksdagens tillvarelse, än den, sorn i af Utskottet åberopade 109 §. i Regeringsformen omförmäles och, vid den verkeligen oförmodeliga händelse, att StatsRådets Protocoller icke under den längre tiden hunnit genomläsas, kunde ju ConstitutionsUtskottet vidtaga den Constitutionsenliga utväg att begära Utskottets förstärkning, hvartill 36 §. Riksdagsordningen öppnar anledning och är tillämpelig, om gjöromålen, af det vanliga antal deputerade, ej kunde bestridas.
) wna .rostriitf som lit min. I sa~nrnanhang med ofvanstaende erinra ri om att tihen vid svenska riksdagen politisk rostratt for kvinnor rarit fore. Ar 1884 vackte 3 '. T. Borg i Andra karnmaren motion om r d r i ~ och valbarhet till Andra kammaren for kvinnor. som i ofrigt inneha de nijdiga kvdifikationerna for valriitt och ralbmhet. Forslaget afstyrktes af l~onstitutionsutskottet och forkastades af riksdagen, af Forsts kanlmaren utan vothring och af Andra med 53 roster mot 44. Den rorelse, som f. n. inom hufvudstndens telefonistkir med hufvudsyfte att soka vinna. forbattrade lonevillkor for dess medlemmar, befinner sig ilnnu i ett alltfor tidi ' gt skede for att vi skulle kunna uttala oss darom. Som vi emeliertid med vaket intress ' e folja friigan i dess vidare utveckling ' skola ' vi i ett foljande n u m e r Aterkomma till densamma. Schismen ' horn Allmanna telefonverket. Fredrika-Bremer-Forbundets for kvinliga medicine studerande. Tviinne stipendier utdelas for innevarande &amp; r, ett A kronor Fem hundra och ett &amp; kronor Fyra hundra. Kompetent s6kande ar kvinna, son1 aflagt medikofilosofisk eller medicine kandiclatexamen. nastkommande April insiindas till Styrelsen for forvaltning af Fredrika-~remer-~orbundets stipendiefonder, Stockholm, 54 Drottninggatan, samt Pltfoljas af betyg ofver Ans6kningar skola firre den 1 aflagda kunskapsoch examensprof samt prastoch lakarebetyg, agande sokande iogifva jilmvgl andra handlingar till stod fdr ansokningen. Af tilldeladt s tipendium Kger stipendiat lyfta &amp; Fredrika-Bremer-Forbundets byr8 ena hirlften den 31 Maj, andra haIften den 15 December. ' ' Stockholm i Februari 1897. Styrelsen for fiirvaltning af FredrikaBremerForbundets s tipendie fonder.