Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dom den 5 September 1851 pröfvad och afgjord. Kongl. Brefvet den 13 Januari 1791 innehåller, att då fråga uppkommer imellan prest och dess åhörare, huruvida tionde eller annan fordrad rättighet bör till presten gifvas, Landshöfdingen bör sig deröfver utlåta, såsom angående andre ekonomimål, och klagan hos Kammar-Collegium fullföljas, men att deremot, då frågan beror derpå, om presten fordrat hvad redan erlagdt blifvit eller någon åhörare tredskas att gifva presten sin rätt, sådana klagomål böra till Domaren förvisas; och i 7 § 1 mom. af Instruktionen för Eammar-Collegium den 16 Februari 1838 stadgas, att frågor om, huru och till hvad belopp presterskapets och kyrkobetjeningens löningsrättigheter skola utgöras, böra af Kammar-Collegium handläggas och pröfvas. Dessa stadganden lemna väl icke rum för tvifvel, att frågor om grunderna för presträttigheters utgörande böra af de administrativa myndigheterna handläggas, och att deremot tvister, om presten erhållit hvad enligt stadgad eller ostridig grund honom tillkommit, äro domstolarnes pröfning förbehållne. Såvida nu ostridigt är, på sätt Nedre Revisionen yttrat, att den förevarande tvisten. angick grunden för de omtvistade presträttigheternes utgörande och behandlingen af denna tvist ej lärer kunna anses böra tillhöra annan myndighet än den i författningarna bestämda, ehvad frågan skall algöras efter allmänt gällande lagstadganden, eller ock aftal emellan de tvistande eiler deras rättsinnehafvare skola tillämpas, torde häraf svårligen kunna annat slutas, än att saken bordt af Konungens Befallningshafvande och Kammar-Collegium, men icke af Domstolarne handläggas och afgöras. Den myndighet, som äger döma öfver ett aftal, kan nemligen ej vara någon annan, än den ’ som äger döma i det ämne, hvarom aftalet handlar, och tillämpa den lag, hvilken, i händelse af aftalets ogillande, bör följas.
Jemföra vi nu denna text med den första upplagans, i Stockholms-Posten (1779, N:o 130), så finna vi der, efter den femte strophen, denna: Hör, hur orren bråkar Sina toners ljud; Och om kärlek språkar Med sin ömma brud. Vidare, efter den sjunde strophen, dessa tvenne: Är man sjelf benägen, Svagt är allt försvar; Älskarn, öm och trägen, Alltid segren har. Daphne, all din vilja I ditt hjerta bär! Blif så ofta lilja, Som jag vestan är. Hvem är i våra dagar den vittre läsare, som icke genast vid första ögonkastet inser nödvändigheten och båtnaden af de uteslutna strophernas uppoffring? Den ”bråkande orren” var alldeles umbärlig efter den föregående strophens ”stare” och ”fjäril”; de två sist anförda stropherna åter skulle väl kunna försvara sin plats i en visa af annan grundton, men inverka här störande genom en flägt af lättfärdighet, hvaraf det öfriga eljest ej företer minsta spår. För den mognade Kellgren kunde ej fördöljas, huru mycket, genom deras borttagande, det hela af den lilla täcka visan skulle vinna (på samma gång) i renhet och enhet. Såsom det andra exemplet må begagnas ett nästan alltigenom omarbetadt stycke, som i de samlade skrifterna heter ”Varning till Zemir”, men i Stockholms-Posten (1778, N:o 18) ”Varning till Chloe”. Det torde här vara nog, om vi ställa ett par bitar ur den äldre och den yngre texten emot hvarandra. Så lyder begynnelsen, i Stockholms-Posten: Hur länge, Chloe, tror du väl Cupidos lag så strafflöst kränka? Så blind han är, så ser han skäl, Det må du tänka: Han gaf din skönhet makt, att göra mig till träl, Och Tiden, att din träl sin förra frihet skänka. Ja, Chloe! räds, re’n är dig åldren när: Med snabba steg i dina fjät han hastar; En lia och en plog han under armen bär, Och på din vackra hy ett mordiskt öga kastar. Han våldsamt sina vapen tar
Herr af Malmborg, A. s3 d:o NT:o 227b. Herr Lefren, J. P. 23 d:o Suppleanter: N:o 55 Grefve Cronhjelm, Carl, 23 d:o Nroiig. Friherre Lybecker; Fullm Herr Bergenstråhle, C. G. 23 d:o N:o 167. Herr Geethe, A. S. 23 d:o N:o 1912. B. Herr Nordensköld , O. G. 23 d:o N:o 702. Herr Prytz , L. A. 22 d:o N:o 2259. Herr af Wåhlberg , G. D. 22 d:o 41! 13en 22 November £- rn Öppnades Herrar Electorers Lista till val af en Ledamot i Expeditions-Utskottet efter Grefve Hård, Cn*d Gustaf; Och belauns dertill hafva blifvit utsedd : N:o 3o5. Friherre Åkerhjelm, af Margretelund» Gustaf Fredric. Herr Hammarsköld Lorenzo» hade iulemnat ett sä lydande Memorial: (Se Bilagan N:o i.) Friherre Adlerbeth, Jacob: Jag är i fullkomlig okunnighet om det stora missnöje, som, enligt hvad Herr Hammarsköld anfört, skulle råda vid våra Universiteter, hos Professorer mot Studenter, och hos de studerande mot Professorerne. Att missnöjet mot Professorerne hos den studerande Ungdomen icke måtte vara så allmänt, anser jag mig böra sluta deraf, att antalet af Studerande vid våra Acadcmier nu är större, än någonsin tillförene. Jag anhåller, alt denna min anmärkning måtte lill vederbörande Utskott få åtfölja Herr Hammarskölds yttrande.
Sprittande till med vingarna, flögo de fram i olika bukter, eller ock stego de rätt upp som lärkor eller höllo sig stilla i luften med häftigt dallrande vingar. Men då ungarna alltjämt envisas, kan Hatto, eremiten, ej låta bli att blanda sig i saken. Han ger dem en varlig knuff med fingret och så är allt afgjordt. Ut fara de, fladdrande och osäkert, piskande luften som läderlappar, sjunka, men höja sig, fatta hvari konsten ligger och använda den till att så snart som möjligt nå boet igen. Föräldrarna komma, stolta och jublande ned till dem igen, och den gamle Hatto småler. Det var han som gjorde slag i saken i alla fall. Han grubblade nu på allvar, om det ej kunde finnas någon utväg för vår Herre. Kanske, när allt kom omkring, att Gud Fader höll denna jord på sin högra hand som ett stort fågelnäste, och kanske han kommit att hysa kärlek för alla dem, som där bygga och bo, för alla jordens värnlösa barn. Kanske han ömkade sig öfver dem, som han lofvat att förgöra, liksom hedbon ömkade sig öfver fågelungarna. Visserligen voro eremitens fåglar mycket bättre än vår Herres människor, men han kunde nog förstå, att Gud Fader ändock hade hjärta för dem. Nästa dag stod fågelboet tomt, och ensamhetens bitterhet lade sig öfver eremiten. Långsamt sjönk hans arm ned till hans sida, och det tycktes honom, som om all naturen höll andan för att lyssna efter domsbasunens dån. Men i detsamma kommo alla ärlorna åter och satte sig på hans hufvud och axlar, ty de voro ej alls rädda för honom. Då for en ljusstråle genom den gamle Hattos förvirrade hjärna. Han hade ju sänkt armen, sänkt den hvar dag för att se på fåglarna. Och stående där med alla sex ungarna, fladdrande och lekande rundt om sig, nickade han belåtet åt någon som han ej såg. »Du slipper,» sade han, »du slipper. Jag har ej hållit mitt ord, så behöfver du ej heller hålla ditt.» Och det syntes honom, som om hällebergen upphörde att darra och som om floden lade sig ned till makligt lugn i sin fåra. STENKUMLET. Det var vid den tid på året, då ljungen står röd.
Genom Nådig Proposition af den 19 sistlidne, har Eders Kongl. Maj:t i Nåder täckts meddela Riksens Ständer de anmärkningar, sorn af Norriges Rikes Storthing blifvit gjorde vid det af Riksens Ständer till Eders Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnade förslag till Riks-Act, till bestämmande af de. genom föreningen mellan Sverige och Norrige, uppkomna Constitutionella förhållanden. Riksens Ständer, som så långt det med Rikets grundlagar kan öfverensstämma, gerna i allt gå en nation till mötes, hvarmed de knutit det närmaste brödra-band, få härmed i underdånighet "till Den 2 3 Juli, ib till Eilers Kongl. Maj:t öfverlemna de beslut, de, i anledning af Eders Kongl. Maj.ts Nådiga proposition, i afseende derpå fattat. Riksens Ständer hafva samtyckt till det tillägg i 3 §. Stoithinget föreslagit, att i stället för Stur-Träng i Norrige lagligen coristituerailt det ina heta: Slor-Thing i Norrige lagligen öppnadt, Likaledes hafva Eiksens Ständer ej ansett sig i något afseende böra eller vilja hindraden längre fram i samma §. föreslagna förändringen: Norrsk Stor-T/tingsman, äfvensom Svensk Riksdagsman, håfve rätt att föreslå Thronföljare. Vill någon af dem denna sin motionsrätt utöfva, skall lian vara förhanden etc: äfvensom de bifallit, att efter orden: på den till valet utsatta dagen skola Sveriges Eikes Ständer och Norriges Rikes Storthing, efter det i hvardera Rikets Grundlagar bestämda sätt, välja hvardera blott en person, måtte tilläggas: bland de föreslagna Cundidater. I det Schema till voterings-proposition, då Thron-följareval af bägge Rikenas tomi. terade skall förrättas, som Riks-Acten innehåller, hafva Riksens Ständer samtyckt att ordet Konung införes i parenthes efter ordet Efterträdare, till följe hvaraf de bägge sista sattserna i detta Schema komma att så uppfattas:
En sådan skyldighet synes mig bort vara föreskrit ven icke blott af aktningen för Rikets Ständer, sedan man tagit deras välvilja i anspråk, utan äfven för de sökandes egen skull att förebygga den misstanka, som, i saknad af sådana faktiska bevis, icke lärer kunna helt och hållet uteblifva, att utsigterna till inverkan på representationen till erhållande af ännu större fördelar, kunnat i och för sig utgöra en verksam driffjeder till förändringen. På grund af allt detta och i öfrigt af hvad Herr Berger anfört, anser jag i likhet med honom intet skäl förefinnas att frångå föregående Ständers beslut om anläggning af en jernväg, men tillstyrker jemväl att de förut såsom lån meddelade 93,000 R:dr nu må lemnäs såsom rent anslag utan återbetalningsskyldighet.“ Emot 35:te punkten, angående statsbidrag till upprensning af Baggens stäket: af Herr L. J. Hierta: “Vid öfverläggningen angående detta ärende inom Stats-Utskottet har det förekommit mig, som om det afstyrkande beslut, hvaruti Utskottets pluralitet stannade, icke så mycket härrörde från brist på uppfattning 86 Stats-Utskottets Utlåtande :Y:o 141. af den stora fördel äfven för riket i allmänhet, som skulle vinnas genom en förkortning al den hufvudsakliga farleden sjövägen mellan kufvudstaden och hafvet till löga mer än en tredjedel af dess nuvarande längd, som fastmera och nästan uteslutande, från farhågan, att de betänkligheter, som hos Regeringen blifvit framslällda med afseende på det förmenta behofvet, att vid den upprensade farleden uppföra befästningar till hinder emot fiendtligt fartygs framträngande, skulle, i händelse det begärda anslaget nu beviljades, vid nästa riksdag föranleda en särskild Proposition från Kongl. Majit om betydliga anslag för sådana befästningsarbeten, och hvilka Ständerna då skulle få svårt att vägra. Under erkännande att denna betänklighet icke kan förbises, ifall det nemligen tages för afgjordt, att de ifrågasatta fästningsverken äro oundgängliga, torde emellertid mer än ett skäl finnas att draga en sådan nödvändighet i tvifvelsmål.
Chef förklarat det sålunda föreslagna förbehållet vara lämpligt och utan skada för mötesplatsen kunna ega rum, E. K. M:ls och Rikets Krigsoch Kammar-kollegier, i afgifvet underdånigt utlåtande, tillstyrkt att det sökta jordbytet måtte, på det sätt Öfver-jägmästaren derom hemställt, bifallas; varande vid detta förhållande samt då den utvidgning af Andra Lif-grenadierRegementets lägerplats, som här i frågakommit, hufvudsakligen afsåge, att der kunna vidtaga åtskilliga helsovården inom regementet under dess årliga vapenöfningar befrämjande anordningar, af E. K. M:t i Nåder föreslaget, det Rikets Ständer mätte till det ifrågasatta jordhylet, uppå det af Öfver-jägmästaren i länet föreslagne vilkor, samtycka. Rikets Ständer hafva tagit detta ärende i öfvervägande; och som, efter hvad utredt är, 'den genom jordbytet åsyftade fördel kan ulan någon förlust för Staten vinnas, så hafva Rikets Ständer funnit skäligt bifalla hvad E. K. M:t i ofvanberörde hänseende föreslagit; hvilket, till svar i ämnet, Rikets Ständer få i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 28 Augusti 1854. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 26 Aug. 1854. Preste-Ståndet den 26 Borgare-Ståndet den 26 Bonde-Ståndet den 28 Rikets Stunders underdåniga Skrifvelse, angående förlängning aj arbetstiden för jernvägs-anläggningen emellan Köping och Hult. (Stats-Utskoltets Utlåtande, N:o 211.) S. A. K.
St:rs Revisorer icke allenast tillstyrkt förhöjning i lösningspriset på salpeter, utan äfven föreslagit ganska konservativt, att en sådan der ekonomisk lagstiftning åtminstone borde få räcka i 10 är; salpeter-tillverkningen är en binäring i vårt land, hvilken fordom var ganska högt drifven, men som sedermera, derigenom alt priset på denna vara småningom blifvit nedsatt till stor del aftagit och nu i allt för obetydlig mån bedrifves. Salpeter är likväl ett ämne af stort värde för vårt krigsbehof. Man säger väl att salpeter från Chili kan införas till billigare pris än det hvartill denna vara kan tillverkas inom landet. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE staiBiDiisiläÅäpasi oöu ÄisaiLffl» VID jTagttnta Utks&nfleH i j8"tudil)iilm ÅR 185». Anil*'a Hiiftet. STOCKHOLM, TYPOGRAFISKA FÖRENINGENS BORTKYCKERI, 1857. Måndagen den i December 1856. Plenum kl. 11 f. m. Just. ett prot.-utdr. för d. 29 sistl. Nov.' e. m. samt pleniprot. för d 22 i samma månad. Företog H. R. o. Ad. val af Bänkmän efter följande Hrr, nemi.: inom 7:de Bänkmss Afd:n. JM 338. Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik, och inom 17:de Bänkm:s Afd:n. JM 1477. Hr Jägerhjelm, Fullm. Hr von Schantz, Carl Jacob; och befunnos, efter valförättningens slut, till Bänkmän hafva blifvit utsedde: inom 7:de IIanian:.i Afd:n. M 379. Frih. v. Vegesach, Achilles, efter lottning med JM 366 Frih. Ehrenborgh, Fullm.
Lailes till hancllingarne. N:o 378, angående afskrifning af de summor, som blifvit lyftade å det på Riksgälds-Contoiret vid 1828—1830 årens Riksdag anvisade mindre Credilir. Bifölls. N:o 387, i anledning af erhållen återremiss å Utlåtandet N:o 353, om öfverbyttning till Riksgälds-Contoiret af åtskilliga cassors behållningar och af Stats-Yerkels så kallade reserv-fond. Ståndet lät hero vid öfrige Ståndens beslut och lade detta memorial till handlingarne. N:o 388, angående Post-Inspectoren C. F. Lindstedts ansökning om tillökning i arfvodet för honom uppdragen befattning vid åtskillige handlingars tryckning. Bifölls. N:o 389, med förfrågan, i anledning af Riks-Ståndens beslut, rörande byggnads-lånet till staden Wenersborg. Återremitterades, med föreskrift alt inkomma med ordentligt förslag i timnet och dervid foga det i Ullåtandet åberopade Fullmägtiges i RiksgäldsContoiret yttrande. N:o 398, i anledning af återremiss å Utlåtandet N:o 390, med förslag till voterings-proposition, i anledning af Rikets Ständers skiljagtiga beslut, i fråga om mötes-passevolance-afgiftens upphörande. Lades till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkanden N:o 89, angående anstalter för en förbättrad gi8 Prot Utdr. d. '5 Dec. 1840. fångvård, genom ombyggnad elier förändrad inredning af fängelserna samt i delta afseende ifrågaställde stats-anslag. Återremitterades. N:o 91, i anledning af väckt fråga om lindring i berustade qvarnars prestationer. Bifölls. N:o 92, i anledning af föreslagna åtgärder till lindring i roteringens utgörande. Bifölls.
Så är det alt fåfängligheet, Inbillning, slätt och ringa: Alt har sin’ feel och sin swårheet Men Dygden hafwer inga.” Visserligen förklarar författaren omedelbart derpå, att Carl är en sådan konung, ”Hvars själ och kropp, hvarannan lijk, Är alla Dygders wohnung;” men så går det ej heller an för en hofman att vid ett slikt tillfälle uppträda som torr moralpredikant: pillret måste inbäddas i socker. Hammarsköld anmärker vidare, att kompositionen är föga sammanhängande och de flesta partier tunga, svårrimmade och idéfattiga. Om än någon sanning kan sägas innehållas i detta yttrande, så bör man dock besinna, hvad också både Atterbom och Sondén framhålla, dels att hvarken hos Lindsköld eller någon annan af Stjernhjelms efterföljare träffas ett snille svarande emot mästarens, dels att Lindsköld aldrig sjelf gjorde anspråk på skaldelagren. I besittning af sin tids högsta bildning, en belefvad och glad sällskapsmenniska och hofman, sysselsatte han sig med poesien endast som en förströelse efter ansträngande och magtpåliggande embetsgöromål; den var, såsom han utöfvade den, endast ett medel att förhöja festernas glans och hofkretsens sällskapsglädje. Långtifrån då att på hans dikter använda den stränga kritikens måttstock, må man snarare ur billighetens synpunkt betrakta dem, och man skall då finna, att han som skald når vida utöfver sina egna anspråk. Stjernhjelm var hans mönster, och hade han med allvar egnat sig åt diktkonsten, skulle hans medfödda anlag lätt nog kunnat lyfta honom upp till jemnhöjd med äfven de bättre af Stjernhjelms efterföljare. Ty om man än hos honom finner många ”tunga och svårrimmade” stycken, påträffar man äfven andra, i hvilka versen ingalunda saknar välljud samt flyter lätt och ledigt. I våra dagar, då snart sagdt hvarje pojke kan hopställa verser utan meterfel och i klingande strofer, har man svårt att fatta, det en välljudande rytm kan anföras som bevis för poetisk begåfning.
Som Stats-Utskottet, uti ett under N:o 96 till Rikets Ständer aflåtet Betänkande, §. 6., förbehållit sig alt, efter öfverläggning med BancoUtskottet, få afgifva serskildt yttrande öfver ett af Rikets Ständers år 1835 församlade Revisorer, uti berättelsen, angående granskning af de under Kongl. Maj:ts och Rikets Commerce-Collegii förvaltning ställda fonder, vackt, förslag om sammanslående af de 2:ne Räkningar, Kongl. Commerce-Collegium i Rikets Ständers Bank eger, under JNr:ris 5 och 8 för Bih. till R. St. Haft. ( 2 Banco-Utskottets Memorial, N:o 154. de Manufactur-Discont-Fonden beviljade understöd, utgörande J,000,000 R:dr, samt Utskottet ansett det vara lämpligast albida Rikets Ständers beslut, rörande detta ämne, innan Utskottet till verkställighet befordrade Rikets Ständers vid denna Riksdag lattade, bär ofvan omförmälda, beslut, om förhöjning med 5oo,ooo R:dr B:co uti det från Ranken, i och för Manufactnr-Discont-rörelsen utgående Creditiv; så har Utskottet numera, efter sammanträde med Stats-Utskoltet och gemensamt med sislbemälde Utskott uti Betänkande, under J\T:o 144’ a^bVit yttrande öfver Revisorernes berörde framställning; och jemte det Utskottet får hänvisa till nämnde Betänkande, tror Utskottet sig, i anledning af Herr Rosenblads förevarande motion, endast böra tillkännagifva, att, så snart Utskottet inliemtat Rikets Ständers bestämda beslut, i anledning af sislhesagde Betänkande, Utskottet vill lill verkställighet, genom .Banco-Fullmägtige, befordra Rikets Ständers förr omförmälda beslut om förhöjning med 5oo,ooo R:dr B:co uti Creditivet för Manufactur-Disconten.
Sl. Prat. 1853—'54. 4 Sami. 3 Afd. 3 Iläft. 1 2 Statssamt Allmänna BesvärsocA Ekonomi-Utskottens Utlåtande, iV:o ?. tioner blifvit framställde; och som till följd af Riks-ståndens, i anledning af samma Betänkande fattade beslut, berörde förslag förfallit, anse Utskotten , att ifrågavarande motioner icke böra till någon vidare åtgärd föranleda. Stockholm den 10 Augusti 1854. W:o 7. Ank. till Exp.-Utsk. den 14 Augusti 1854, kl. J,e. m. Utlåtande j i anledning af väckt fråga, att Båtsmans-roteringen måtte öfvertagas af Staten och båtsmans-stjrkan nedsättas till hälften. Uti en af Riksdagsfullmäktigen Gustaf Nilsson från Kalmar Län inom Hederv. Bonde-Siåndet vackt, lill Slats-Ulskottét remitterad motion, bär blifvit anlördl, alt en del af håtsmans-styikan användes både till arbete vid Skeppsyarfven och till tjenstgöring å kronofartyg; att, om man jemförde de löidelar, som Slaten deraf et bolle, med den kostnad, som uppkomme af båtsmannens transporter m. m., så vore det påtagligt alt en förlust uppkomme, samt att dessutom båtsmansbållets utgörande vore för jordbrukaren i flera hänseenden förenadt med olägenheter, särdeles i anseende till de ofta påkommande rekryteringarne; och bar motionären derföre föreslagit, alt båtsmans-4!oteringen mätte belt och hållet öfvertagas af Staten, samt båtsmans-styrkan, såsom till största delen öfverflödig, nedsättas till hälften af hvad densamma nu utgör, helst genom en sådan förändring, ej allenast kronan blefve i tillfälle, att erhålla till sjötjenst dugligt folk, Statssamt AUmdnna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Utlåtande, N:o 8. 3 än äfven rotehållarne bereddes tillfälle att i kontanta penningar få lenina Staten en motsvarande årlig ersättning.
– Finnes ett lif efter detta, skulle jag visserligen känna mig förpliktad att ställa det så – om icke lyckligt – åtminstone så drägligt som möjligt för mig där – men detta skall ni svårligen få mig att tro. Mitt förstånd kan ni möjligen öfvertyga, ni kan förelägga mig bevis, mot hvilka jag ingenting kan invända, men jag fruktar, mitt hjärta kommer att bli oberördt däraf. Min motsatta mening är så fast inväfd i mitt tänkesätt, jag har samlat så många skäl för den, gjort så många iakttagelser till dess befästande – ur anatomien och fysiken, att jag omöjligt tycker mig kunna lämna den. Så mycket lofvar jag emellertid, att icke öfvermodigt motsätta mig era bemödanden till min upplysning utan så vidt möjligt komma er till mötes. Jag vill icke heller någonsin hyckla, utan skall alltid uppriktigt säga er, hvarom jag är öfvertygad och hvarom icke. Jag vill vara helt öppenhjärtig mot er, det öfverensstämmer bäst med min karakter, som mina vänner kunna intyga. – Vill ni också lofva mig – tillägger prosten i innerlig ton, ty tillfället bör icke förloras, och han börjar redan öfvervinna sin nervösa ängslan för alla ingifvelser – lofva mig, att under våra undersökningar taga er till vara för de lättsinniga tänkesätt, ni, efter hvad jag tror, hittills hyllat, och som störtat er i detta eländes djup? Frågan förefaller Struensee alltför vidtsväfvande, och det bär honom emot att genom ett sådant löfte klippa sin andes vingar. Men han förstår, att prästen egentligen syftar på det sensuella och svarar saktmodigt: – Jag nekar icke till, att jag har lefvat lättsinnigt i världen; jag har också fått erfara följderna. Prosten Balthasar låter ingifvelsen fara och håller sig till hvad han har. – Jag litar på ert löfte, att ni vill a uppriktig mot mig. I motsatt fall skulle ni väl – om också blott för någon kort tid – kunna föra mig bakom ljuset, men visserligen icke det allvetande högsta väsendet och ert eget samvete. För mig vore det en outsäglig glädje, om jag kunde lyckas i min goda afsikt med er; men näst Gud, måste ni själf bidraga mest därtill. Jag kan endast leda er.