Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu redan kändt är, att en dylik internationel utställning år 1867 kommer att ega rum i Paris, och Sverige neppeligen lärer kunna undandraga sig att deruti deltaga, samt antagligt är, att i framtiden än flera sådana utställningar komma att försiggå, synes det vara särdeles önskvärdt att, i stället för att fortgå på den hittills beträdda banan, ■ hvarigenom kostnaden för deltagandet i hvarje ny exposition blir flerdubbelt högre än för den föregående, all den hushållning iakttages, som med ändamålets vinnande är förenlig och nationens inskränkta tillgångar påkalla, helst erfarenheten om de resultater, deltagandet i dessa expositioner hittills medfört. enligt Revisorernes tanke, berättigar till tvifvelsmål, huruvida den svenska industrien i sjelfva verket deraf hemtat fördelar, motsvarande de betydliga uppoffringar, som derå blifvit nedlagde. Ett annat förhållande, som har gemenskap med dessa expositioner, hafva Revisorerne ej med tystnad kunnat förbigå. Enligt hvad kändt är och den af Central-kommittéen för Sveriges deltagande i nämnde exposition afgifna underdåniga berättelse gifver vid handen, hade, oaktadt expositionen den '1 Maj 1862 högtidligen öppnades, den största mängden af svenska expositionsartiklar ej afgått från Stockholm förrän den 11 och anlände till London den 19 i samma månad, då först det fullständiga ordnandet af de svenska afdelningarne kunde företagas, hvilket ej blef fullbordadt förrän i medlet af påföljde Juni månad. Emellertid hade, enligt hvad nogsamt är bekant, en stor mängd menniskor besett den öfriga utställningen och juryerne begynt sin verksamhet. Endast med svårighet kunde dessa förmås att återgå till den svenska afdelningen, som vid första granskningen måst förbigås. Detta dröjsmål med afsändandet och ordnandet af de svenska expositionsartiklarue synes Revisorerne desto mera anmärkningsvärdt, som vid Sveriges deltagande i föregående 2:ne verldsexpositioner ett dylikt, för nationalkänslan nedslående förhållande jemväl egt rum; och synes den erfarenhet, som af deltagandet i de föregående expositionerna vunnits, bort hafva förekommit att Sverige, äfven vid denna 3:dje exposition, sednare än andra nationer skulle uppträda.
Det stadgande att nemligen den som blifwit Wald 158 Den 3 Augusti. wald till ledamot i en Lommittöe kan icke ulan laga förfall sig sädant förtroende afsäga yrkaS mätte aldeles utgä- Rrddcrstapet va) Abem hur ivid alla Rtksougar, äfwen under enwäldck 1820 wägral att ataga sig sädan förbindelse, och jag kan e> förmoda att Ridderskapet och Adeln nu mera än förr medgifwer en förbindelse, som jag icke en gäng rror ost wara berättigade älägga wart ständs ledamöter. Kunnawi ickeäläggas att säsom representanler för wäre flägter infinna osi wid Riksdagar, och bewista dem pä egen bekostnad, sa med analogie deraf, ser jag annu mindre laglig anledning sig förete alt kunna tillförbinda nägon af wart ständ, att med egen kostnad och beswär wer ställa de längsamma och högst obehagliga taxerings förrättningarne, der hwar och en som behagar mä bewala sin ratt och hwarifrän man likwal sällan sig undandrager, dä det ankommer pä fri wilja. Den svin icke gör anspräk pä annat än en lugn oberoende lefnad, mäste äga den medborgerliga fnhetens rätt atk wistas hwar han will, och atk sjelf utstaka sine enstilde göromål, kill tid och ort, utan att kunna tillförbindas nägon inskränkning deri och underkastas skyldighet att görg redo för de hinder, som kunna föranleda till afsägelse af deltagande i taxering.
Til Högloft. RidderskapetS och Adelns uplysta oms pröfwande får jag öfwerlemna mit arbete, samt derjäm» te wördsammast anhälla, ak sedan de andra kelpsAivs Skantzen deraf erhållit dst, det matte blifva rrmins» raät til BetvillnlngS-Utskottet lil genomseende, samt behörigt inlåtandes afgifwande. QpIIsnaäler. Detta lVlömorisl sä wal som följande B-will» »ingö- krvjcttb ladcs pä bordett B e w i l l n i n g 6 - F ö r sl a g. ?lk StatSwerketS behof skola reglsrss och si,klas, Rikets Försmarswerk underhålles, Räntan för Rikssikulden lil In» och Utländska Fordringsägare ärligen erläggas, samt sjelfva skulden, sä widt sig göra later, asbctalas, derom arv alle ense. När Kronans Ordinarie Irirraäor bärtil äro otilräckeliga, mäste de fyllas med Lxira Oräinsris efter Bewillning. At upgifwa beloppet deraf, när behofwen äro kän»- da, är icke swart, men at med rätlwisa fördela der emel» lan de eorirribuerrinäs, sa ak tyngden faller prscili pä dem, som tala ak bära densamma, är icke lika latt. At hardt beskatta en Ämbetsman, särdeles Pen» ninge - Löntagaren, tyckes ej öfverensstämma med sund» principer, dä denne, som intet kan umbära, antingen sikall smälta, eller ock taga sin ersättning genom medel, hwilka äro lika sä litet tilfredsställande för den rättsinnade Ämbetsmannen, svin för den, hwilken nödgas tillita dest Ämbets äcgärd.
N:o 48. af olika natur i stället för de qvarnräntor, hvilka nu öro dels Kronan behållna, dels till särskilda ändamål anvisade.» Stats-Utskottet tillstyrkte väl (Bet. N:o 101), att Rikets Ständer skulle för sin del fatta ett beslut nära öfverensstämmande med det som jag, genom denna motion tagit mig friheten framställa. Men frågan föll, efter votering i förstärkt Utskott på 60 röster mot 39, och Kongl. Maj:t fick ej ens annat svar på sin framställning, än att Rikets Ständer funnit frågan »böra förfalla». De förnämsta skälen till den oväntade utgången detta ärende fick vid sista riksmötet torde hafva varit, att Konungen äskat särskild bevillning af qvarnar utaf olika natur i stället för grundräntan; att sådan bevillning icke blifvit af Rikets Ständer beviljad; att man deremot, då ärendet afgjordes, redan beviljat så stora anslag, att man icke kunde medgifva någon skatte-nedsättning, utan att öka den allmänna bevillningen, hvilket då man antog alldeles nya grunder för densamma, icke var lämpligt. Jag förklarade redan förra riksdagen och jag upprepar nu, att min enskilda öfvertygelse är, att grundräntan å qvarnar bör borttagas, utan att särskild bevillning lägges på de gamla qvarnarna. Men då den af Konungens rådgifvare, till hvars föredragning detta ärende hörer, här yttrat sig vara af annan mening, då jag hyser stor aktning för denna rådgifvares omdöme, äfven när han icke med sin lysande talang kan öfvertyga mig, samt då jag tror, att när man icke kan erhålla, hvad man anser vara sin fulla rätt, man heldre bör taga en del deraf såsom afbetalning än intet, tog jag mig friheten den 21 Januari 1860 (pag. 135 Ridd. och Ad. Prot.) uppgifva ett förslag till särskild bevillning å qvarnar, för den händelse man nödvändigt ville hafva en sådan; jag skall äfven nu framlägga ett dylikt förslag, i särskild motion, emedan den frågan tillhör annat Utskott. Jag skall ock väcka förslag till de förändringar i allmänna Lagen, som jag anser nödiga för qvarn-näringens utveckling.
Uppå häraf föranledd framställning har bemälde Öfverdirektör, jemte förklarande alt något hinder mot en sådan förändng icke förefinnes, sig utlåtit: att, då en kanna ättika, innehållande 5 procent ättiksyrebydrat, väger 6,19 <£, och en kanna ättiksprit om 15 procents halt väger 6,28 <5, man kan antaga medelvigten per kanna af den ättika, som hit importeras, vara omhring 6,25 <t±; att efter nu gällande tullsats, 25 öre per kanna, tullen för 1 <5 ättika alltså för närvarande utgör 4 öre; — att om tullen å 1 ® Bevillnings-UtskoUets Betänkande 23. 53 attika anses böra blifva lika med tullen ii den qvantitet bränvin, som för dess tillverkning erfordras, och man antager, att ättiksprit af ända till 15 procents halt kan komma att hit införas, tullen å 1 ättika bör bestämmas till TV af tullen å 1 alkohol, emedan af 1 ® alkohol erhålles, vid tillverkning i stort, omkring 7^ Med ledning af detta yttrande, har Utskottet ansett sig böra föreslå, att nu ifrågavarande artikel må i Införsels-tarifen upptagas på följande sätt: ».Attika, alla slag 1 ® G öre.» il.
Ett st. af 5 Öre utmyntas efter 1,000 R:dr Riksmynt per skeppund koppar viktualievigt och skall i nu gällande mynt motsvara 1 sk. 71 rst. B:ko R:gs, Ett st. af 2 Öre d:o 600 d:o 7M „ ■ „ St. De nya kopparmynten komma i följd häraf att i värde nära motsvara 2|-, 1 och ^ skillingar Riksgäld, och blifva, hvad de sistnämnde 2:ne beträffar, till storleken lika med de nu präglade mynten af enahanda värde. 1 b. Leg ering en : Kopparmynten präglas af en legering, bestående af 95 delar koppar, 4 delar tenn och en del zink; 6:o) att, i sammanhang med beslutet om präglingen af det nya kopparskiljemyntet, det förklarande bör, i öfverensstämmelse med hvad nu är stadgadt, meddelas, att ingen är pligtig i betalning eller vexling på en gång emottaga mer af detta skiljemynt, än en Riksdaler Riksmynt; 7:o) att det nya räknesättet må träda i verkställighet från och med början af år 1856. Och skall Utskottet icke underlåta att lill Rikets Ständer inkomma med förslag lill de förändringar i afseende på Rankens sedelsystem, hvilka kunna erfordras såsom följd af det beslut, angående myntoch räkne-enheten samt dess indelning, som kan varda af Kongl. Majit och Rikets Ständer fatladt. Stockholm den 3 Februari 18o4. Reservationer'. af Herr Bogeman, C. A.: »Frånvarande, på permission, då Höglofl. Utskottet fattade beslut att tillstyrka antagandet af KonglMaj:ts Nådiga Proposition om decimalsyslemels tillämpning på Rikets mynt, har jag, i sak, endast att åberopa min redan vid 1847 och 1848 årens Riksdag afgifna reservation, intagen vid Banko-Utskottets Betänkande N:o 24.» af Herr von Kraemer, A. R.: »Emot Utskottets beslut i förevarande Betänkande får jag mig reservera i nedanstående tvänne punkter.
Betänkande synes mig antyda, att denna lön bestämdes enligt från Högqvarteret utgångne GeneralOrdres. För öfrigt finner jag det vara skillnad att vara utnämd lill Officerare vid ett Regemente, som är uppfördt på Stat, eller vid ett, som för tillfället är uppfördt å Krigsfonden. Friherre Anckar swärd: Det är det mest obehagliga af alla öfverläggningsämnen, alt nödgas discutera enskilta personers förhållanden. Jag kan dock ej frånträda den grund - Den 16 O c t o b e r f. nn 3i i sats att det är i högsta grad oformligt, att bevilja något anslag för enskild person, då det ej hos Kongl. Maj:t först blifvit hegardt. Saken synes derföre icke vara så pröfvad, sorn det tarfvas, för alt afgöra, huruvida en orättvisa är begången, som af Rikets Ständer bör upprättas. Jag kan ej föreställa mig annat, än att Herr Mottoni bordt anmäla sin ansökan hos Kongl. Maj:t, innan han genom enskild motion gjorde den hos Rikets Ständer anhängig. Då detta troligen först blifvit verkstäldt, och misslyckats, uppstår betänklighet att af folkets skattebördor bevilja några medel i detta afseende, synnerligen när Rikets Ständer ej äro i tillfälle, att efter enskild öfvertygelse bedömma, huruvida Herr Mottoni är berättigad till något undantag från Författningarne, eller icke. Hvad den lön beträffar, sorn blifvit honom tillagd, så är det högst problematiskt, om den kan anses såsom en tillerkänd lön, då Regementet aldrig funnits på Stat, och så litet i verkligheten, att det blott bestod af Officerare och en cadie lill ett Regemente. Jag anhåller om afslag å Utskottets tillstyrkande. Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag vill icke tala till förmon för Herr Mottoni på grund af någon positif rättighet, emedan han icke varit på Stat uppförd, men den, sorn ej kunnat känna våra Författningar, ulan med förtroende lill Svenska löiten ingått i Rikets tjenst, bör icke blifva lidande. Herr Mottoni har icke åberopat någon rättighet, utan blott att
Hvad åter kött angår, så kunna de, som göda sina kreatur, sälja dem till ganska högt pris i London, och de, som icke göda, få rätt bra betaldt i Stockholm. Jag vill icke upptaga tiden längre, utan yrkar afslag å Utsk:ts Betänk, och fordrar tullfrihet. Frih. von Schwerin: Endast några få ord. Jag säger s om Gr. Posse, att Skåne icke har någon enskild fördel, utan h ela Sveriges väl till mål. Men Skåne skulle ensamt på sin d el få elt lidande, hvarifrån det öfriga landet vore förskonadt, o m det nu föreslagna systemet fullföljdes. Jag minnes väl den ti d då höga tullar funnos. Då florerade också det demoraliser ande iurendrejeriet i Skåne, och det kan val icke vara Gr. Liljencrants’ mening att detta åter skall uppblomstra? Den 23 April f. m. 441 Orri jag fördyrar lifsmedel, sä förhindrar jag kapitalbildningen. Sverige har nu omkring 4 millioner innevånare. Räknar jag i medeltal 5 personer på familjen, gör detta 800,000 familjer: och om jag antager att hvarje familj endast betalar 10 rdr för tull, gör detta genast 8 millioner. Hvad nu ost beträffar, så ber jag få nämna att en ko mjölkar omkring 600 k:r pr år. Deraf får man 300 skålp. ost. Nu är kornas antal omkring 1,200,000, och under sådana förhållanden hemställer jag, om det kan vara skäl att frukta tullfrihet. I afseende å priset på varan, så kan man ej tro att det skall falla. Under det vi hade tull, fick man endast 4 skilling för en k:a mjölk, men nu får man 8. Jag förenar mig med Frih. af Ugglas och Gr. Posse. Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold: Jag vill icke nu ingå i någon pröfning om hvad som kan vara orsaken till det betryck, hvari Svenska jordbruket f. n. befinner sig, ty jag tror att detta ämne under Riksdagens lopp blir föremål för R. St:rs pröfning och då först blir det tid att derom yttra sig. Emedlertid har jag nu begärt ordet för att bemöta ett yttrande af Gr.
D å tog hon hastigt fatt i det, lade det på bordet, makade det lilla hufvudet med de slutna ögonlocken och det yfviga, ljusa håret i en bekvämare ställning, knäppte händerna om den veka barngestalten och föll åter i sina tankar. Hon hade suttit så några ögonblick, då hon plötsligt märkte, att någon stod bredvid henne, och då hon hastigt vände sig om, såg hon också, hvem det var. Docenten stod där, helt lugnt stödd mot en stolskarm, och betraktade henne oafvändt och med en min, som om han stått där länge. » Hvad ni skrämde mig! Hvad gör ni där? » utbrast Hedvig nervöst. Han kom fram och satte sig bredvid henne i soffan. » Jag studerade, » svarade han. » Det trodde jag ni hade slutat med, » sade hon med ett försök att skämta. » Nej, jag har lärt mig mycket i kväll. » » A f mig? » » Nej, af era syskon. » Han lutade armbågen mot bordet och höll hufvudet i handen så, att nedre delen af ansiktet skymdes och detta helt och hållet beherrskades af de mörka, gråblå ögonen. Hedvig hade icke förr än nu sett, hur vackra, innerliga och goda de kunde blicka fram. Hon tyckte, att de sågo djupt in i henne. » När de hängde oeh drog i er och tog er bort i vrårna för att hviska sina hemligheter, då lärde de mig en god del, » fortsatte han. » Och när de kommo och kysste er, lärde jag ännu mer, och jag lär fortfarande af den där lilla där, som håller sin arm så fast om er hals oeh sofver så tryggt mot ert bröst. Hon småler med sin lilla öppna mun. Hon ligger så godt. Vet ni, hvad hon lär mig? » » Nej. » Hedvig kunde icke se på honom. » V i l l ni veta det? » » Ja, det vore roligt. » Nu hade hon hemtat sig och kunde se upp, men läpparna darrade litet. » Då ska ' jag säga er det, men inte nu, inte här. Får jag komma hem till er? » » Ja, » sade hon sakta. Hvarje artig fras dog bort, innan den hann sägas ut. » I morgon? » » Ja. » De sutto tysta.
När kapitalisten således betraktar obligationerna såsom en rörlig valuta, eller såsom Utsk. äfven har karakteriserat dem, ”cirkulerande statspapper”, så är det icke troligt, all han blifver så förskräckt öfver den omständighet, alt de förr än om 10 år kunna upsägas, alt han derföre icke vill laga emot dem. Vi hafva dessutom sett, att den upsägningsrätt från Riksg:s-konl:s sida, sorn nu finnes, icke har ntöfvat någon afskräckande verkan i afseende på de obligationer, som hittills blifvit i allmänna rörelsen utsläppte, utan att de tverlom varit ganska begärliga. Jag förenar mig med de Hrr, som begära ålerremiss å sisla punkten af ifrågavande moni. Gr. Lagerb jelke: Den diskussion, som nu föres, visar bättre än allt annat lämpligheten och riktigheten af den åsigt alt, då staten lånar, bör staten sätta räntan så låg, att någou kapitalrabatt kan medgifvas, ty då obligationeine åro utgifue med kapitalrabatt, förfaller all fråga om garanti emot upsägning och dylikt. Då jag förra gången hade ordet, förändrade jag min anhållan om ålerremiss af sista punkten i morn. till ålerremiss af hela morn., för ali gä mina motståndare till mötes och bereda ett tillfälle för deras åsigt alt göra sig gällande, men då jag finner, att mina värde motståndare heldre önska att första punkten af mom. mätte bifallas, får jag, som derutinnan förklarat mig vara af enahanda åsigt, återgå till mitt första yrkande, att första punkten af mom. mätte bifallas, men att den siste deremot måtte återremitteras. Man har sagt, att garanti mot upsägning vore för långifvaren behöflig.
Vid ett annat tillfälle yttrade Herr Friherre Palmstjerna, att han ansåge det ganska betänkligt, att främmande makters undersåter blefve berättigade att inköpa fast egendom; att de, som på sådant sätt vunne fast fot i riket, borde i allo vara Svenske undersåter, förenade med samma intressen oell samma band, som inlÖdde Svenskar, uti samfälda pligler mot gemensam Konung och uti nit för Sveriges sjelfbestånd, hvilket ej kunde förväntas af en främling, sorn derom ej afgifvit något löfte eller dertill åtagit sig någon förbindelse; att något gagn för vårt fädernesland af dylika inflyttningar icke kunde uppkomma, men att vid sådane frågors pröfning det allmänna gagnet borde vara det afgörande skälet, med åsidosättande af all undfallenhet för önskan af enskild främling, hvilken, om han ville åtnjuta förmånen att ega Svensk jord, äfven borde underkasta sig alla de förpligtelser, som tillhöra Svensk medborgare-rätt; att om det aldrig nekades vällrägdad främling att vinna fastighet i riket, skulle besittningar af stor vidd och betydlig vigt kunna komma i händerna på främmande makters undersåter, hvilka kunde föranleda svåra förvecklingar med samma makter och af dem begagnas lill en vådlig inblandning i våra inre angelägenheter; all ju större den makt vore, hvars undersåte ville komma i besittning af Svensk fastighet, ju betänkligare vore saken, hvilken, ehuru för tillfället individuell ringa, dock vore af stor omfattning och utgjorde ett steg på en bana, sorn icke visade några fördelar för riket, men väl farhågor i framtiden. — Herr Grefve Mörner har ock vid samma tillfälle i Stats-rådet yttrat, att tillåtelse icke utan särdeles [{on.stilutions-Utskottcts Memorial N:o ii. 5 vigliga skäl borde lemnäs främmande nationers medlemmar att, med bibehållande af denna egenskap, förvärfva eganderätt lill fastighet i landet, och att det isynnerhet icke borde beviljas den utlänning, i hvars fädernesland dylik förmån icke kan tillerkännas främmande länders undersåter.
Lalli, han, Affällingen, Sanct Henrics baneman! På lagens bud att honom hinna Var det som Riddar Carl, den ädle, med en tropp I skogarna sig trängde vågsamt opp, Fann honom ej, men såg... WÄINÄMÖINEN. Jag vet, han såg din syster. Nog Soini. EMOINA. O min far, din blick är kall och dyster. WÄINÄMÖINEN. Min själ är sysselsatt. PATER ANTON. Hör Riddarns ädelmod... WÄINÄMÖINEN. Min skuld är gäldad ren. PATER ANTON. Vet dock, att han förstod Hvem denne sjuke far i hyddan vara torde. Han derom föga unga dottren sporde; Men inom sig beslöt, att på ett värdigt sätt Förmildra lyckans oförrätt, Ja, hör mig. Sverges Kung nyss funnit godt besluta, Att Wäinämöinen fritt, inom sin fosterbygd, På Riddarns ansvar, må den gärd af aktning njuta, Som egnas åt hans börd, hans olyckor, hans dygd. EMOINA. Jag mina tårar ej kan dölja. PATER ANTON. Af glädje strålande, bad Riddaren mig följa Med honom, och en tropp, i skogars spaning lärd, Att söka dig. I går vi samlades till färd Vid Kyro by. Ej sömnen vågad syntes, Allt fredligt var och tyst. WÄINÄMÖINEN. Då hämdens dag begyntes. PATER ANTON. Säg, mordets och förvillelsens, För hvilken Riddarns kraft snart sätta skall en gräns. WÄINÄMÖINEN. Hör: Svenske Kungens nåd, hans like, jag, föraktar: Men lemna fäders arf åt dig jag eftertraktar. Afsvärj din christna tro! PATER ANTON. Nej, aldrig. WÄINÄMÖINEN. Aldrig, då Förbannar jag den stund du föddes. PATER ANTON, med djup känsla. Gud! WÄINÄMÖINEN, ömt. Du tvekar? PATER ANTON. Min salighet jag ej förnekar För något jordiskt pris, hur högt det vara må, WÄINÄMÖINEN. Dig gifs besinningstid.
FRU GERMAN. ofer kallade sina radikala vänner, som förstörde sina SIGRID. Sigrid, hurudana tror du de voro, de där, som Krist fäders pengar och hånade deras arbete att förtjäna dem? då fäderna alldeles utan fel? Till dem hörde inte Gustaf, och dessutom... voro FRU GERMAN. du skulle inte tala hårdt om honom nu, när han är borta, ty... du var alltid pappas flicka. SIGRID. Pappa var svag, Sigrid, ofta fåfäng kanske... Men Ja, ja, mamma, så menade jag inte. FRU GERMAN. åsigter som Kristofer förr. Inte skall du nu komma med hårda, bittra ord och SIGRID. bittra och hårda... de må vara hur som hälst... jag Om jag kominer med åsigter, som mamma kallar har ju inte sagt, att jag har rätt... Men hvar skall jag tala om dem, om inte härhemma? Hvar skall jag hoppas att bli bättre förstådd? Hvar skall jag begära råd, VÄRFLOD om inte här? Mamma säger ibland, att jag skall vara sjelfständig... men härhemma får jag inte vara det... Det gör mig obeslutsam och inkonsekvent. FRU GERMAN. men det är Gudi klagadt inte ofta... så svarar jag som om det gälde mig själf. SIGRID. När du någon gång frågar mig till råds, Sigrid... Jag är ju en annan menniska än mamma. FRU GERMAN. Det är det, som visar att mamma inte förstår mig. Du är mitt barn. SIGRID, ställer häftigt ifrån sig koppen. Det var inte värdt... FRU GERMAN. Jag har ett helt lifs erfarenhet. SIGRID. under alldeles nya förhållanden. Och jag skall skaffa mig ett annat lifs erfarenhet FRU GERMAN. Rätt och orätt äro väl desamma nu som förr? SIGRID, med ett kort skratt. Nej, så Gud hjälpe mig, om jag det tror. FÖRSTA AKTEN FRU GERMAN. Sigrid, Sigrid! SIGRID. son, som kom tillbaka. Förr var det åtminstone rätt att hjälpa en förlorad FRU GERMAN.
Då Constitutionen och allmänna Lagen stadgadt tillräcke■ iga sätt, för att till ansvar ställa hvarje Ämbetsman , slutande sig med utvägen att ställa alla Konungens Rådgifvare, jemte Högste Domsto - Den a Februarii. 25 lens Ledamöter, till ansvarighet inför Riks-Rätten;” — då således ett Lagligt sätt är gifvit till åstadkommande af ett behörigt omdöme, angående alla Ämbetsmäns förfarande; så frågar jag, är icke allt omdöme af annan Magt, vara sig till klander eller bifall, obehörigt, så mycket mer som sjelfva orden i §:en förbjuder allt annat sätt Man bryter ju sjelfva ordalydelsen » då man genom en sådan tydning af §:en klyfver Stadgandet i tu 3 hvilket man gör då man anser §:ens förbud blott afse säkerhet för den vinnande Parten, att ej rubbas i sin rätt3 men icke säkerhet för Domaren, som dömt, att stå fri från allt annat omdöme för sin Handling, än det, som, i Laglig ordning utofvas af annan Domare-Magt , alldrig af Riksens Ständer. Tillen sådan klyfning ger icke ordalydelsen ringaste anledning 3 och med antagande att Domare-Magten bör vara oberoende af Lagstiftande Magten , kan ellerbör en sådan klyfning icke helleranses varaåsyltad. Att ställa sig till efterrättelse de allmänna Förbud ; som sjelfva Grundlagen stadgar, är hvarje Riksdagsmans pligt 3 och de utgöra således alltid de band på hans yttrande rätt, sorn han är skyldig att iakttaga , så framt han vill respectera, icke öfverträda Grundlagen. Friherre Anckarsvärd j Carl Hinric, anförde skrifteiigen; Vid frågor om Lagars tollkning fordrar försigtigheten att man ej bortskänker sina rättigheter, derigenom att man olta anser ämnen vara af så likgiltig