Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Han närmade sig honom och frågade honom, som en midnatt mötte i det “mystiska rummet“, troligen för tillfället särskildt mystifieradt, om konung Gustafs salighet, då han fick till svar, att hertigen kunde skåda ner i en stor vattenbutelj, som stod der nära, ty biskopen skulle bedja konung Gustafs ande der visa sig, då hertigen kunde sjelf se om han såg glad eller ledsen ut, hvaraf hans kongl. höghet kunde sluta till ställningen. Hertigen skyndar att se ner i buteljen, skymtar en menniskobild, blifver glad, ser till bättre, finner den leende och bärande de syskonliga dragen; det är tydligen “salig kungens“. Hertigen omfamnar Collin och är botad från grubblet, lättsinnigt glad som förut. Författaren af Reuterholms biografi, i Biografiskt Lexikon, säger sig ha uppsökt Collin, som ännu 1826 lefde i Stockholm, för att få reda på, huruvida denna berättelse kunde ega någon grund. Den besynnerlige mannen svarade undvikande på alla annalkande frågor, lofvade sjelf berätta, men ej besvara hvad som var af historisk halt. Han anförtrodde då blott att konung Gustaf III en gång satte möte med honom i lusthuset vid Haga en natt, just när klockan slog 12 i Stockholmska kyrktornen, då samtalsämnet var, om ej konung Gustaf kunde som sjelfherrskare antaga en annan religion än landets, hvilket Collin med nej besvarade; men om Reuterholm, hvars besök han erkände, och hertig Carl, af hvars förtroende han berömde sig, upplystes intet vidare. – Denne Collin var sannolikt en adept af “den hemlighetsfulle kloke gubben i Norrland“, hvilken Björnram reste för att råka, hvarom se vidare under Björnram. I slutet af förra och början af detta århundrade lefde den beryktade mystikern Carl Adolf Andersson Boheman, hvilken äfven i hela sitt lif företedde någonting gåtfullt. Han lär ha varit född i Jönköping omkring år 1770. Föga utmärkt i sin ungdom, lemnade han tidigt fäderneslandet, dit han oförmodadt återkom år 1802, samt uppträdde der såsom millionär och djupt invigd i alla ordensvurmeriets mysterier.
Med anledning häraf hafva Rikets Ständer funnit skäligt för sin del besluta att 9 § af 25 Kap. Rättegångsbalken skall erhålla följande förändrade lydelse: »I de saker, som genom laga vad gå till Svea Hofrätt ifrån Häradsrätt i Up land, Södermanland, Westmanland, Nerike och Gestrikland, ingifve käranden sin inlaga innan klockan tolf på den fyrationde dagen, den oräknad då Häradsrättens dom föll, eller håfve sitt vad förlorat; ifrån Häradsrätt i Kopparbergs län, Wermland, Helsingland, Jemtland, Herjeådalen, Medelpad och Ångermanland samt på Gotland på den sextionde dagen; ifrån Häradsrätt i Westerbotten på den nittionde dagen; i Göta Hofrätt från Häradsrätt i Östergötland, Calmar län, Småland, Skaraborgs och Elfsborgs län på fyrationde dagen; ifrån Häradsrätt i Halland, Dahl och Bohus län på sextionde dagen; i Hofrätten öfver Skåne och Blekinge ifrån Häradsrätt i dessa landskap på den fyrationde dagen. I vexeloch sjörättssak vare tid hälften kortare, att fullfölja vad ifrån Häradsrätt i hvarje ort till Hofrätt». Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 20 Juni 1866. N:o 108. Expeditions-Utskottets Förslag till Rikets Ständers underd. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 20 Juni 1866. » Preste-Ståndet » 20 — » — » Borgare-Ståndet » 20 — » — » Bonde-Ståndet » 20 — » — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående föreslagen ändring i gällande stadganden om skyldighet att deltaga i kyrkobyggnad. (Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Bet. N:o 1 samt Mern. N:o 17.) S. A. K. Hos Rikets Ständer hafva särskilda förslag blifvit väckta om förändring af lagens bestämmelser om grunden för utgörande af kyrkobyggnadsskyldigheten.
M. inkomma med uppgift på aliade onera, som vidlåda roteringsbesväret; jag vet likväl icke, i hvad mån denna Committé' arbetat och arbetat åt det mål, jag önskade. I sådant fall skulle det af mig uppgifna förslag kunna så mycket lättare bifallas, nemi. att Ständerna vid en kommande Riksdag må sättas i tillfälle besluta i frågan. Vid denna Riksdag anser jag det omöjligt att bestämma ersättningsbeloppet, utan att bevilja en måhända allt för stor summa. Men Ständerna vilja väl sjelfva pröfva hvad belopp, som bestämdt erfordras. Jag har velat nämna detta, emedan Gr. Horn tyckes icke vara öfvertygad derom, att jag anser jord bruk arne vara öfver höfvan tryckte. Jag upprepar ännu en gång, att jag tror förhållandet vara det föregifna, men att jag saknar all factisk bevisning derom, hvarförutan jag anser någon förändring icke böra äga rum, förr än efter en förutgången, noggrann undersökning. Hr Riben: Emot Gr. Horns sista yttrande och bans förmenande om intrång i rötehållarnes rättigheter, dels genom de nu gällande Conscriptionslagarna och dels genom förhöjning i legobeloppet, finnes blott en omständighet att anmärka, att nemi., enligt Indelningsverket och knektecontraeten, det var ett åliggande för roten att skalla soldat. jNIii förutsätter jag, att det varit omöjligt för någon rote att skaffa soldat förden bestämda summan. Hvad bade då händt? Ingenting annat, än att K. M:s Bef:h:de tagit den vackraste och langsta karlen på roten till soldat och, utan att blifva frågad 0111 lian ville eller ej, bade denne, nolens volens, intradt i krigstjenst. Uppå derom gjord framställning blef Gr. von Fersens motion, jemte de i anledning deraf afgifna yttranden, till .Stats-Utsk. remitterad. Remitterades till Ridd.-Utsk. Hr Aminoffs, Joh. Fredr., d. 17 dennes på bordet lagde motion, om ändring i 11 §.
Att de skäl, som föranledde Rikets Ständer, åren 1818 och 1823, att afslå belåning af Tackjern, ej upphört att vara gällande, Utan ännu vore i allmänhet tillämplige; att Tack jernspriset väl mycket varierat, till och med från 6 till i3 R:dr, inom korrt tid, men nu, under en lång följd af år, i allmänhet varit högre än det bordt vara, i förhållande lill Slångjerns-prlsen, så att anledning ej vöre att, genom belåningsrätt, ytterligare höja Tackjernets pris; att den ifrågavarande belåningen emedlertid visserligen kunde till nästa Riksdag medgifvas af aktning för Bonde-Ståndet, hvaribland många betrakta densamma som serdeles vigtig och förmonlig; men att förmodligen ganska få Bergsmän torde komma att begagna samma rättighet, som deremot egentligast blefve gagnelig för Handlande i Bergsoch Stapelstäderna; att, hvad de af Utskottet föreslagna verkställighets-åtgärderna beträf - 4 Banco-Utskotlets Utlåtande IV.-o Gj. far, giltigt skäl saknas, hvarföre icke ett visst belånings-pris må gälla för allt Tackjern, oaktadt prisenas varierande beskaffenhet, helst betydliga skiljaktigheter i priset äfven inträffa med Stångjernet, som likafullt belånas efler dess medelpris öfver hufvud; att antagandet af Kammaroch Bergs-Collegiernas tionde-pris å de serskilda Bergslagernas tillverkningar, såsom grund för belåningen, skulle kunna leda till förlust för Banken, då dessa pris ofta sättas tämmeligen höga; att af det lånevärde, som bestämmes för Stångjern, syntes vara en lämpligare utlåningsgruud, helst om lånrättigheten för Tackjern på Stapelstads-våg blefve i ä R:dr högre på Skeppundet, än för det, som å Uppstadsvåg finnes liggande. (Herr Ekerman.)
E. 2o3. — Wto 24. angående bestämmande af viss prasscriptionstid för uppvisande i Banken af alla äldre utelöpande invisningär och insättningshev.is, de der i räkenskaperne år från år balanceras. XI. B. 33o. XII. A. 169. E. 292. — N:o 25. angående afskrifning af ett från Banken till numera aflidne Handlanden i Uddevalla Paul Wikström utgifvet fastighetslån. XI. B. 397. XII. A. 170. — N:o 26. i anledning af Enkefru Ulrika Silfverstolpes ansökning örn fortfarande understöd till hennes sons uppfostran. XI. B. 397. XII. Å. 170. XVII. U. 32. A. 86. XVIII. B. 49. A. 70. XXII. B. 23o. A. 256. — N:o 27. i anledning af RiksdagsFullmägtigen Peter Pehrssons från Calmare Län motion, angående utsättande, i de från Banken utgående qvittencer öfver ränte-inbetalningar, af det primitiva Lånets återstående Capilal-belopp. XII. B. 290. A. 37i. XIII. U. 275. XV. A. 232. — N:o 28. i anledning af Herr Grefve Pipers , Carl Fredrik, motion, angående ytterligare ersättning till ÖfversteLieutenanten G. U. Adlerstam, för det lidande, sorn genom en rättegång med Rikets Ständers Bank skall blifvit betnälde ÖfversteLieutenant förorsakad. XII. II. 290, 372. XIII. A. 9. — N:o 29. med Förslag till jemkning af RiksStåndens beslut, i afseende på Utskottets, under N:o r4, afgifne Utlåtande. XII. 2.43. XIII. A. 99.
Hedman, Emma, frit, Malmö. Carleson, Siri, fru, Stockholm. Heiss, F., disponent, Stockholm. a Carlson, Hilma, fru, Göteborg: Cederberg, A. F. O., byr&amp;ingenibr, Stockholm. Hellgren, Clara, fröken, - Helsingborg. Hellman, Henrika, fröken, Falkenberg. Cederblom, Angiista, fru, Stockholm. Hellman, N. H., apotekare, Arvika. Cervin, Alice, fru, Hofsten, von, Stira, fröken, Kristinehamn. Cervin, C., bankir, ~tockholrn. " Högström, Sally, fröken, Stockliolm. Cervin, C. G., bankir,, Hök, Mathilda, fru, Stockholm. Cervin, Jenny, fru,, ' ~~~~~il,c$A~fr~~e " ~~~ F ~ ~, " ~6,8,8, " b~diip " ~~L~fo1m, " ~~~::: 8 " " i: ' * Standdg medlemsafgift är 30 kr. Rrlig medlemsnfgift. %r 3 kf., hrartill för Migen betaliande medlem kommer en inträdesafgift af 3 kr. ' Hörnström, Emma, fröken, Norrkoping. Janse, Elisabeth, fru, Elfvik, Stockholm. Joclinick, Maria, fru, Malmö. Josephson, Wilhelm, grosshandlare, Sthm. Jörgensen, Agnes, fru, Nyköping. Karlholm, Hedda, fröken, Stockholm. Kempe, Henriette, fru, 9, Kempe, Johanna, fru, Stockholm. Kinberg, Hanna, fru, Skråmmen, Granbergsdal. Kjellberg, N. G., professor, Upsala. Kock, C. J., mosshandlare, Malmö. Korin, ~ d l a höken, Gefl&amp; Kramer, Anna, fru, Malmö. Krsmer, von, Lotten, frökcn, Stockholm. Krok, Carl, tullkontrollör, Nalm6. Krok, Peter, landssekreterare, Malmö. Lagerqvibt, Dicken, fru, Nyköping. Langlet, Mathilda, fru, Upsala. Levin, Astley, med. doktor, Stockholm.
Lag bewara allmänt lugn, att befästa den samwetsfrid, tröst och förhoppning, hwilka äro frugter af Himlalärans sanningar, att freda Konungens Majestät och gcrningar, att bereda Statens Cmbetsmän och fridälskande Inbyggare upprättelse emot sanningslosa och ensidiga beskyllningar, att skydda moral och seder, har uppfordrat Utskottet att förestå de Stadgande» emot Tryckfrihetens mifibruk, hwilka -Förslaget i wifia beskrifna fall utsätter. Om de ej alltid skulle kunna anses förenliga med den liberalitet, som utmärker tidehwarfwet, lära Riksens Högloft. Ständer, af jemförelse» med Allmänna Lagens stadgande» uti flere Capitel af MifigerningsBalken, upplyst finna, att Utskottet för förseelser i tryckta skrifter mast lata tjena sig till mattstock. 366 Expeditioner till Rils-Ständen. hwad Allmänna Lagen för förseelser i skrift och tal stadgar. Örn och när de aberopade Lagens ruin, pä sätt Grundlagen söreskristver, förändring nndergätt, lärer ock »verkan deraf ofelbart sträcka sig till Tryckfrihets-Förorduingen. Utskottet har också ansett nödig och nyttig en autoriserad waksainhet öfwer Tryckfrihetens möjliga misbruk. Om ä ena sidan denna waksainhet ej är tillfyllestgörande för att qwäfwa första gnistan af en farlig eld, tror Utskottet ä den andra, att en offentlig bestraffning af i bewis ledda förseelser närmare instämmer med rättwifans och det Allmännas fordringar, än en åtgärd i förhand, som gränsade till Censur; och för öfrigt, att den Stat, hwars sammansättning wore sä swag, att den äfwentyrades tvid första intrycken af en försåtlig, ja ända till olydnad emot Laglig magt uppmanande skrift, ofelbart hyser i sitt sköte farligare frön till siu förstöring än den mest tygellös» tankens yttrande frihet. Det tillhör slutligen Tryckfrihetslagen att sörja för skrifters och anklagades owäldiga och rättwisa bedömande.
Loo för ett, år 1821, från Stockholms Utrednings-förråd lill honom utlemnadt parti ull; 4:o år 1831 förskjutna skjutsoch traktaments-koslnader lill Ledamöterne uli en i Hernösand hållen Krigs-rätt, för afdömande af ett emellan Kapitenen Gyllenram och Fältkamreraren Nygren anhängigt mål; utgörande detta förskott 434Rdr 3 sk. 10 rst.; 5;o hos konkursmassan efter aflidne Regements-qvartermästaren vid f. d. Westerbottens Fältjägare-regemente von Essen, en fordran för persedlar, uppgående i värde till 132 Rdr 44 sk. 8 rst.;;—i afseende å hvilka poster Kongl, brefvet den 5 Mars 1846 upplyser, att KongL, Maj:t i nåder anbefallt Sitt Justi tiekanslersembete att vaka deröfver, att Kronans ifrågavarande fordringar blefve, så vidt tillgångar hos vederbörande gäldenärer funnes, med all möjlig skyndsamhet indrifna; samt slutligen 6:o en fordran, stor 9,909 Rdr 26 sk. 10 rst., hos Kongl. Spanska Regeringen, för utrednings-persedlar, soto år 1814 lemnades till ett i Götheborg varande Spanskt detachement, och hvilken fordran borde, enligt Kongl, brefvet den 31 Juli 1845, fortfarande balanseras i räkenskaperna. Uti dessa hufvudböeker redovisas jemväl de så kallade volontur-vakansmedlen. Förhållandet med dem har varit följande: Denna behållning vid 1847 års slut balanseras, såsom vederbör, bland Utredningsn fdel ningens skulder. Rikets sednast församlade Ständer hafva, genom bifall till Stats-uiskottets den 8 Juni 1848 afgilna utlåtande, N:o 206, § 39, för deras del, beslutat, att volontärvakansfondens tillgångar fortfarande få användas för bildande af underbefäl vid Améen och, såsom förut, förvaltas af KongL Krigs-kollegium. § 6.
Genom det Silfwer, hwilket uppä Leipziger Läner influtit har Conrviret, enligt Bancv-attefler, Skal fin behållning uti Banqucn med Rd. si. rst. 823,024 ,4 — och likaledes genom Wisimarfle Pantflillingen med » 720,002 eller tillhopa Rd. 1,553,204 24 Men för denna Vancomynts tillgäng, hwilken icke tillförene ingått uti Rikets Rörelse - capital, utan först genom Contviret kunna sättas uti omlopp, har Contoiret deremot ädragit sig en ny för ränta löpande fluld. Det Bancomynt äter, hwilket erhållits genom inwexling samt upköp af Silfwer mot betalning i Creditfedlar har icke rubbat förhällandet af Contoi» rets stulder eller ästadkommit någon annan förändring, an att Contviret sätt Bancomynt att disponera till ett belopp fwarande i warde emot de härföre utgifne nya Creditfedlar; och till hwilka Creditfedlars inlösen, riär tiden dertill kunde inträffa, detta Bancomynt alisa utgjordt eller bordt utgöra en serflkild Reali» ^tions-fond. Esker en sädan framställning af förhällandsk, har Des r8 November§85 Har Skats-Utstoktet trott sig sinna en saker wagledrang för bedömandet af de hushällnings anstalter, hwilka aldranarmast kunnat komma, ull fräga.
Behöfva vi, i och för ett påkommande krig, flera dylika fartyg, står det oss fritt, att upphandla sådane i mängd ifrån Vestra Europa, och troligen till bättre pris, samt af säkrare beskaffenhet, än vi skulle sjelfva förfärdiga dem, i händelse man kommer att bygga två å tre odugliga på försök, innan man lyckas med de verkligen dugliga. Som jag hoppas och önskar, att vår politik aldrig måtte blifva så förvänd, att vi skulle behöfva organisera vårt Sjöförsvar i afsigt att bekriga England, synes mig det alldeles icke vara origtigt, alt påräkna tillgång af ångfartyg och annan hjelp från Vestra Staterna, der flera sådane finnas på hvarje flod; och på en gång skeende utgifter för en Stat, enär dylika fartyg verkligen behöfvas, äro mindre betungande, än att låta dem förfärdigas, försökas, förändras, casseras, ombyggas och slutligen förruttna. På denna rubrik kunde alltså 120,000 R:dr Den i November e. tn. 67 besparas, hvilken besparing ytterligare kunde ökas genom afprutning a del begärdta anslaget för 1000 Skeppund bomber. Jag medger gerna, att detta antal väl icke är så öfverdrifvet stort; men ett stort förråd af projectiler finnes; och i vårt land, med vanda arbetare och outtömliga malmtillgångar, måtte man väl kunna förse sig med dylika behof, då det är nödigt; jag tror, att inom en månad kunde bomber för halfva Europa vara i ordning. Jag bar sökt ådagalägga, huru, utan att blottställa fäderneslandets försvar, åtminstone 1 million af de till nära 3 millioner uppgående, af Utskottet tillstyrkta, anslagen för materiellen kunde och borde besparas. Min framställning har varit ofullständig; ingen inser det bättre än jag sjelf; men de svårigheter, som möta den enskilta StåndsLedamoten, då han skall söka utreda alla de förhållanden, hvartill UtskottsLedamoten äger lättare vägar, hafva äfven mött mig, och illamående hindrar mig, att nu meddela mina tankar i åtskilliga mindre vigtiga delar af ämnet.
Ehuru jag tillerkänner 1734 års lag en hög förtjenst, och ehuru jag alltid skall beundra den förmåga dess författare ådagalagt, vittnande om en hög grad af både kunskaper och bildning; så påminner jag mig dock ganska väl, huru jag mången gång vid tillämpningen af lagens bud, måst egna långa stunders eftertanka, för ali erfara deras verkliga betydelse. I det nya lagförslaget har jag, åtminstone på de ställen åt hvilka jag haft tillfälle egna närmare kännedom, funnit nödig korthet förenad med den största tydlighet, och jag har fåfängt bemödat mig, att utfinna några uttryck, som bättre och tydligare uttryckte hvad man ville säga; men skulle sådane otydligheter finnas, som flr Rääf omnämnt, är jag glad att de blifva påpekade, och gör mig förvissad att den värde talaren skall föreslå något bättre i stället. Jag anhåller att dessa mina ord måtte fä åtfölja remissen af motionen. Hr Hruce, Rob. Ed v.: Då jag nu hört sådane personer som Hr Rääf, Excellensen Posse och Hr Akerman yttra sig om kriminal-lagstiftning, så saknas mig ord alt uttrycka hvad jag ville säga. Skulle de vilja bygga upp palatser för stråtröfvare, skall jag ej sätta mig deremot eller tala derom. Jag vill föreslå en motion om — Detta anförande blef härvid afbrutet af Hr Gr. o. Landtm, med förfrågan huruvida icke Hr Bruces afsigt var att nu väcka en särskild motion, hvilket af Hr Bruce bejakades; hvarpå Hr Landtm, förklarade att med det ämne, som nu var under öfverläggning, andra ärenden icke finge sammanblandas, utan Hr Bruce skulle blifva särskildt uppropad till afgifvande af sin motion. Hr Rääf: Annu en gång nödgas jag med några korta ord taga Ståndets tid i anspråk. Man har sagt, att den nya strafflagen, i uppräkningen af de förmåner fångar äro tillerkände, ej uttrycker annat än hvad som skäligen ej kan mindre bestås. I vissa fall är detta en sanning; men alla dessa förmåner äro här likväl lagfästade, och kunna således icke under något villkor förminskas, icke förändras.
Stockholms stad hela Assistance-cont:s hus utan afgift och 3ooo r:dr årligen, om staden ville öfvertaga assistance-rörelsen, och att vilkoren för denna rörelses öfvertagande nu äro så fördelaktiga för statsverket, att årligen nära i5,ooo r:dr b:co besparas, emedan årliga förlusten på lånerörelsen utgjorde 10,000 r:dr, afskrifningar och balancer uppgingo till i,5oo r:dr samt hyran af Hessensteinska liuset lan beräknas till 3ooo r:dr årligen. Under alla dessa omständigheter och då ordentlig värdering ägt rum, vågar jag hemställa, om det är skal, alt blott för suppositioners skull pruta på hvad Utsk. föreslagit. Jag skall ej vidare yttra mig i denna fråga; men det strider emot min känsla om hvad som är rätt och billigt att vägra Stockholms stad skillnaden emellan värderingssummorna. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag förenar mig med Frih. Palmstjerna och får ytterligare blott till besvarande Upptaga några anmärkningar emot Frih:s förslag. Man har sagt, att en ordentl. värdering blifvit gjord, och att dervid den nu uppgifna skillnaden i husens värde blifvit funnen. Jag erinrar mig dervid, att en värdering blifvit af vederbörande auetoriteter i Stockholm förrättad på ett byggnadsarbete, som skulle göras vid garnisonssjukhuset, hvarvid kostnaden beräknades till omkring 8000 r:dr, men arbetet på entreprenad-auetion öfvertogs mot omkring 3ooo r:dr. När så stor misscalcul kan existera i afseende på hus, som skola byggas, tror jag, att man ej kan förlita sig på de calculer, som angå hus, hvilka redan längesedan äro byggda, och jag kau derföre icke tillstyrka bytet på annat sätt, än jemnt om jemnt. I afseende på hvad man sagt, att en betänklighet blifvit håfven, sedan riksarchivarien blifvit hörd, får jag nämna, att, i fall mitt minne ej bedrager mig, 1'iksarchivets behof blifvit inskränkt blott till rum för årstryckets utdelning, och en så liten fördel torde ej göra någon mellangift behöflig.
Direktörer från all befattning vid Lånevid Låoekontoret, intilldess målet blifvit kontoret, intilldess målet blifvit, genom laga genom laga kraftvunnet utslag afgjordt; bö- kraftvunnet utslag, afgjordt; börande i thy rande i thy fall suppleanter i de afgångne fall suppleanter i de afgångne DireklörerStyrelse-ledamöternes ställe uti Styrelsen innes ställe uti Direktionen inträda. Banträda. Bankens ombud i Styrelsen ega kens ombud i Direktionen ega Fullmägtige, Fullmägtige, när så lämpligt pröfvas, att när så lämpligt pröfvas, att från dess befrån dess befattning återkalla. fattning återkalla. Under åberopande af hvad ofvan angående benämningarnes förändring är vordet erinradt, tillstyrker Utskottet att föreskrifterna i 79 och 80 §§ må erhålla följande uppställning: 4:0. Jemf. § 79. Mom. 1. Ledamöterne i Diskontoch Mom. 1. Ledamöterne i samtliga DiLånekontorens Styrelser vare det uttryckskont-direktionerne vare det uttryckligen ligen förbjudet att, såsom kommissionärer, förbjudet, att, såsom kommissionärer, taga taga någon befattning med låne-ansökningar någon befattning med låne-ansökningar hos hos det kontor, i hvars styrelse de deltaga, det Diskont-verk, i hvars styrelse de delehvad dessa ansökningar afse nya eller omtaga, ehvad dessa ansökningar afse nya eller sättning af redan erhållna lån, åliggande det omsättning af redan erhållna lån; åliggande hvar och en ledamot af Styrelsen att alidet så väl Ordföranden, som en hvar ledavarligen tillse, det denna föreskrift noggrannt mot i Direktionen, att allvarligen tillse, det efterföljes och förhållandet i annat fall hos denna föreskrift noggrannt efterföljes och förStyrelsen anmäla. hållandet i annat fall hos Direktionen anmäla.
Krysanteus log bifallande, lade sin arm kring dotterns hals och kysste hennes panna. Då solen gått ned, återvände Herakleon med gästerna till sin boning. Här lemnade dem Hermione och följde den gamla tjenarinnan, ty flickan skulle samma qväll bada i Kassotis och göra andra förberedelser till den förestående natten, som borde tillbringas under betraktelser och böner. Den följande dagen skulle vidare egnas åt fortsatt badande, fasta och ensliga betraktelser, tilldess skymningen inbrutit. Då skulle Hermione ledas af sin fader till Pythians, öfver de profetiska ångornas håla stående trefot och förblifva under natten ensam i templet, afvaktande uppenbarelsen. När männerna befunno sig ensamma med hvarandra i den lilla kammaren, hvilande på sina soffor, med den tända lampan emellan sig, äskade Krysanteus en förklaring af de besynnerliga ord, hans värd yttrat, om Apollons död. Herakleon var villig att gifva en sådan förklaring, och det visade sig nu, att den gamle, drifven af sin andes behof, hade uppgjort ett eget theosofiskt system, i hvilket han fann den tröst, han behöfde, för den läras undergång, hvilken han från sin barndom hade tjenat och med religiös värma omfattat. Han älskade sina minnen, vördade den fallna storheten, i hvars tjenst han verkat, och kunde likväl, emedan denna lära försonade honom med ödet, dö nöjd och lugn, den siste Apollonpresten med blicken på sitt öfvergifna tempel. Herakleon sade: I andeverlden, af hvilka den synliga, såsom Platon säger, är en skugga, har redan längesedan, nämligen vid tidpunkten för Jesu lefverne, en stor förändring timat. Om denna förändring veta vi dock endast föga, ty när det skuggande föremålet lider en omvexling, så omgestaltar sig väl äfven skuggan, men hon återgifver dock endast, och äfven detta ofullkomligt, föremålets utlinier. Det, hvarpå jag syftar, skall blifva dig klarare af hvad jag nu vill berätta.