Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu dessutom förslaget är bifallet af 3 Stånd, så synes det mig vara R. o. Ad. mindre nödigt att göra någon annan ändring än den Hr Björnstjerna yrkat, nemi. uteslutande af Utsk:s förbehåll att de blifvande tjenstemännen icke skulle på samma gång bekläda annan allmän tjenst. Det är obilligt att begära det blifvande embetsmännen skola afsäga sig sina innehafvande tjenster, då de omöjligt kunna veta, om de kunna blifva så nöjda med sina nya tjenster, att de vilja behålla dem. Hr Cederschiöld: Derigenom att jag missförstod en mig meddelad underrättelse yttrade jag förra gången, att Betänk, var bifallet af 3 Stånd. Jemte det jag således nu återkallar denna min upgift, ber jag att få yttra några ord. Den siste värde talaren har talat om statistikens stora vigt. Jag vill ingalunda bestrida detta för den händelsen att man verkligen kunde erhålla Den 23 September f. m. 339 bestämda och säkra upgifter; men jag hemställer till alla de Hrr, som haft något alt göra med statistiska upgifter, huruvida man i allmänhet kan betrakta dem annorlunda än som en samling af större eller mindre osanningar. Hrr Landshöfdingar, som skola afgifva femårsberältelser, veta häst, om de icke ofta få skrifva på en höft, ty det är mycket få saker, om hvilka de kunna erhålla pålitliga upgifter. Ordet »statistik» klingar i mångas öron mycket ståtligt, men jag tviflar på att de fullt gjort sig reda på tillkomsten af de s. k. statistiska upgifterna; och om primärupgifterna icke äro fullt tillförlitliga, kan icke gerna genom deras hopsummerande upkomma sanning. Jag vill i öfrigt icke ingå i bedömande af sakens vigt, och äfven med erkännande att den vore af största vigt, påstår jag att, om K. M. får sig anslaget en viss summa för det ändamålet, då skall uträttas mångfaldigt mera, än om man upgör en särskild stat.
Departeraents-chefen, Stats-rådet Reuterdahl, till justering följande, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj.ts Nådiga Propositioner till Rikets Ständer, nemi. l:o angående anslag till förbättring af Hospitalerne i riket; 2:o ________ 3:0_ ______ — _ — ___och 4:o Och behagade Kongl. 51aj:t, uppå underdånigt tillstyrkande af Stats-rådets ledamöter, förrberörda förslag, sådana de under Litt. A. finnas detta Protokoll bilagde, i Nåder gilla samt be fallde, att, i enlighet dermed, ifrågavarande Nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer expedieras. Ex Protocollo /Ufred Ädelgren. Ank. till Exp. Utsk. d. 0 April 1854, kl. 3. e m. Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om anslag af 22,000 R:clr Ranko till nybyggnad vid Allmänna Institutet för döfstumma och blinda; Gifven Stockholms Slott den 17 Mars 1854. Uti skrifvelse den 22 October näsllidne år har Direktionen öfver Allmänna Institutet för döfstumma och blinda hos Kongl. Maj-.t gjort underdånig framställning om behofvet af nybyggnad vid Institutet, och anhållit, att Kongl. Maj:t måtte täckas dertill bereda Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 65. 11 nödiga medel, samt i sådant afseende i underdånighet anfört: att Institutet väl tid efter annan fått sig anslagna årliga understöd af statsmedel, men att, då, med emottagande af hvart och ett utaf dessa understöd varit fästad skyldighet att vid Institutet kostnadsfritt underhålla ett tillökadt antal elever, och kostnaden för dessa varit större än att den kunnat betäckas af de beviljade anslagen, en icke obetydlig förlust härigenom för Institutet uppkommit.
Herr Ehrenborg'. Jag anhåller blott atti i anledning af Herr Ceöerschiölds yttrande , få upplysa, att då jag nämnde innehållet af igu års Författning rörande skyldighet att deltaga i Fattigförsörjningen för alia dera, som ej sjelfve äro i behof af fattighjelp, var det blott fö,r att visa, att åliggandet långt före detta funnits, utan att jag dervid ingått uti yttrande om lämpeligheten af nämnde förordnande, I öfrigt refererar jag mig till hvad Herr von Hartmansdorff anfört, att, om icke man anser någon regiel ring af förhållandena emellan de fattige och de underhållande vara af nöden, så återstår I alla fall att bestämma förhållandet emelian serekildte Socknar. Jag nämnde nyss en Författning som etadgar, att den Sockeih der ett fattighjon är manfalskrifvet, 6k,gll försörja detsamma; men deremot stadgas ock, att jntét inhyseshjon får nedsätta sig uti en Församling, utan att Församlingen på Sockenstämma deröf* ver blifvit hörd. Detta är väl stridande emot en skälig näringsfrihet. Fin person hindras der» igenom att inflytta uti eni Församling, der han kan erhålla försörjningst/illfälle, och blifver derigenom i förtid fattighjon uti en annan. Således tror jag några modificstioner behöfvas, och förnyar mitt yttrande ätt det svar, som bör lemnäs på Konungens Nådiga proposition, bör vara mera utvcckladt, än blott ett enkelt afsiaig, Grefve5 von Schwerin, Fredric Bogislaus: Min enskilta erfarenhet instämmer med deras, sorn yttrat att fattiggården under sednare tider undergått en betydelig förbättringjag vet ej t Deri 5 Augusti e. m. om det är en större välgörenhet, eller en större medborgerlig känsla , eller de en6kilte fintnceförhällanden samt spannemålsprisens ontbytlighet, som orsakst detta. Jag tror att alla dessa omständigheter dertill medverkat,- men,efter min öfvertygelse , är fattigvården uti de två provincer, åtminstone hvilk* jag känner, ojemförligen ordentligare, än förut. I desse provincer finnes verkeligen icke något behof af allmän lagstiftning i detta afseende.
Sibiriakoffs ö har, så vidt man vet, aldrig varit besökt af menniskor, ej ens under den tid, då talrika simovier funnos vid Jenisejs mynning. Någon antydan till denna ö finnes nämligen ej på äldre kartor öfver Sibirien, oaktadt dessa, såsom synes af det å sid. 183 här ofvan återgifna facsimilet, upptaga namn på en mängd nu öde simovier vid Jenisejs mynning. Ej heller omtalas ön i berättelsen om den stora nordiska expeditionens färder. Öns vestra strand, den enda jag sett, bär helt och hållet prägeln af den nedan beskrifna tundran. Åtskilliga renar sågos beta på sluttningarna af öns låga grästäckta kullar, hvarföre jag tror, att den jägare, som först landstiger der, skall få en rik jagt. Ännu vid Jefremow Kamen sågo vi 1875 tre isbjörnar, hvilka tycktes i all fredlighet beta mellan klipporna och icke läto störa sig af den ofantliga stockeld af drifved vi för kokande af vårt kaffe uppgjorde på stranden. Här träffades för sista gången under vår resa uppför floden verkliga hafsdjur: Appendicularia, Clio, medusor, stora beroïder m. fl. Större buskväxter saknades fullständigt, men växtverlden började redan här erhålla en från den egentliga ishafsfloran afvikande prägel. Ett stycke söder om Jefremow Kamen vidtager den egentliga tundran, en skoglös, af inga bergshöjder afbruten slätt, öfversållad af talrika små sjöar och genomkorsad af smala dalgångar, hvilka ofta göra en vandring öfver den skenbart jemna slätten högeligen besvärlig. Liksom vid alla andra från söder till norr gående floder220 i Sibirien, är äfven Jenisejs vestra strand, öfverallt der den bildas af lösa jordlager, fullkomligt låg och ofta sumpig, då deremot den östra stranden utgöres af en brant, 10 till 20 meter hög afsats, hvilken norr om skogsgränsen är på ett ganska märkligt sätt fördelad i pyramidformiga spetsar. Talrika här förekommande snäckskal, hvilka till Strandbild från Jenisej. Efter en teckning af A. N. Lundström.
Maj:t denna strängare förvandlings-grund icke böra följas, hvarföre Kongl. Majit, efter det Dess Stats-Råd och Högste Domstol blifvit i ämnet hörde, härigenom i Nåder föreslår Rikets Ständer att gemensamt med Kongl. Majit genom allmän Författning stadga: att då böter för sådan stöld, som enligt Lag ligger i tväböte emot annan tjufnad, skola till fängel - Kongl. Maj ds Nacliga Propos. N:o 65. i5 se vid vatten och bröd förvandlas, stöldens enkla värde först hör fördubblas, och det sålunda uppkommande dubbla belopp tjena till grund för fängelse-tidens bestämmande, på sätt i 5 Cap. 4 §• Straff-Balken stadgadt är. De hos Stats-Rådet och Högste Domstolen vid denna frågas förehafvande förde Protokoll varda härhos bifogade; och vill Kongl. Maj:t, till det Rikets Ständers Utskott, sorn med detta ämne kommer att taga befattning, låta öfverlemna ej mindre den hemställan, som till öfvervägande af denna fråga först gifvit anledning, än ock de af Rikets samtlige Hof-Rätter samt Justitiae-Cancelleren deröfver afgifne Utlåtanden. Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. Datum ut supra. CARL JOHAN. A. Thuring. iG Bil. till K. M. Nådiga. Propos. N.-o 65. Utdrag af Protocollet öfver Justitia;- Ärendenhållet inför Harts Maj:t Konungen uti Stats-Rådet på Stochholms Slolt den 27 Martil 182g. Närvarande: JusLitiae Stats-Ministern H. E. Hr Grefve Gyllenborg. Stats-Ministern för Utrikes Ärendena II. E. Hr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: II. E. Hr Grefve Rosenblad. H. E. Hr Grefve Mörner. Hr Grefve Löwenhjelm. Grefve af Ugglas. Justitice-Råden: von Rosen Bredberg.
Vinätticke-tillverkare på någre ställen i Riket förskaffat sig särskildt tillstånd att begagna till och med 45o Kannors Pannor, hvarmed äfven Bränn vins-tillverkning lärer verkställas, under föregifvande, att Brännvin erfordras för Yinätticke - tillredningen, jnen då ett slikt förhållande är rakt stridande emot gällande Författning, och förfördelande för den drygt beskattade Brännvinstillverkaren, så föranlåtes jag hemställa, om ej uti Författningen bör uttryckeligen stadgas, att Brännvins-tillverkning med slika till andre Fabricationer tillåtne större Pannor måtte varda förbudet, hcldst desse Fabriksidkare så väl som alla andra, bora förse sig med rudimaterier för deras tillverkningar af sådane personer, som enrot skatt till Staten dem tillreda.” Och skulle detsamma såsom Herr Beckmans enskilda tanke, på begäran, åtfölja Utskottets Betänkande, om förslag till en ny Författning, angående Brännvins-bränningen och de deraf utgående afgifter, till Riksens Höglofl. Ständer. Ut supra. Ex Protocollo Clas Lewin. 36 Bevillnings-Utskottets Förslag till en ny Författning, angå* ende Brännvins-bränningen och dö derföre bestämde afgifterne, i §. 1 Morn. En fri Brännvins-bränning af hvad ämne eller växt, som tjenlig finnes , skall med den Pannerymd och mot de afgifter samt öfrige villkor, som denna Författning föreskrifver, vara tillåten hela året igenom, så vida icke högst vigtiga omständigheter föranleda inställelse af denna tillverkning. Brännvins-distillering vare alltid tillåten för den, sorn till Brännvins-bränning är berättigad.
R:dr 13 sk. 10 rst., utom andra - 158 — utgifter, totalkostnaden uppgick till 8,583 R:dr 15 sk., som visar för hela årets tillverkning en utgift af 15 sk. 10 rst. per aln, eller mer än 50 procent öfver statspriset, och för sednare halfårets tillverkning en kostnad af 22 sk. 2 rst. alnen, eller mer än nyssnämnde pris fördubbladt, så att denna tillverkning, utom utspisningskostnaden, som, efter 7 sk. 6 rst. per dag, utgjort 4,610 R:dr 5 sk., medfört en förlust för staten af 2,642 Rrdr 23 sk., eller skilnaden emellan förenämnde, enligt stat beräknade, pris, 5,941 R:dr 40 sk. och verkliga omkostnads-beloppet, 8,583 R:dr 15 sk. Härvid synes derjemte anmärkningsvärdt, att, då för tillverkning under det förra halfåret af 15,639 alnar buldan åtgått 653 L.® 14 ® hampa och utbetalts 1,650 R:dr 20 sk. 7 rst. i arbets-premier, hvilka sednare utgöra 1 sk. för fullgörande af ett visst bestämdt pensum i veckan, samt för arbete, som derutöfver under samma vecka verkställes, det belopp, som, efter beräkning af 16 sk. för fullt pensum belöper, deremot under det sednare halfåret för tillverkning af 10,289 alnar buldan erfordrats 783 L® 18 ® hampa och utgifvits 2,349 R:dr 41 sk. 3 rst. i premier; och det kan, enligt Revisorernes tanke, icke lida något tvifvel, att ju missbruk härvid i afseende å så väl åtgången af hampa, som utbetalningen af arbetspremier ägt rum.
Denna länk i nordvestra stambanan anser jag företrädesvis böra under innevarande riksmöte vinna understöd. Dernäst synes mig 2:o önskvärdt vara, att R. St:r nu behagade anvisa det af K. M. till påbörjande af nödige arbeten å linien mellan Arvika och Norska gränsen förordade anslagsbelopp. Otvifvelaktigt vore det, till befrämjande af det stora, internationellt vigtiga syftemålet af ett tillnärmande till brödrafolket, särdeles tjenligt, att den punkt å riksgränsen snart bestämdes, hvarå de från Christiania och från Stockholm utgående banorna böra mötas. Å Norsk sida är man fullt beredvillig att låta arbetet börja, blott besagde punkt bestämmes. Den synes ock, med hänsyn till lokala förhållanden, utmärkt väl vald. Likaledes tror jag Arvika vara en punkt, som i betraktande af dess läge invid ett vidsträckt insjösystem, i förbindelse med Wenern, ganska lämpligen bör beröras af statens jernväg. Mig synes således ganska välbetänkt vara af K. M. föreslaget, att till förberedande arbeten å denna andel af banan m. m. måtte anvisas de af K. M. härtill begärda medel, dem jag alltså äfven i min motion vördsamt tillstyrkt R. St:r att dertill anslå. Beträffande det emellan Christinehamn och Arvika belägna landet, tror jag mig, helst då K. M. ej för närvarande för jernvägsbyggnad derstädes begärt anslag, icke böra för tillfället ingå i någon pröfning af de speciella förhållanden, dem Frih. Stjernstedt behagat vidröra, i afs:de å deri påtänkta linien CarlstadArvika. Jag skulle eljest vilja göra åtskilliga invändningar emot den värde Frihms beräkningar; men förbigår dem heldre nu, såsom icke egentligen hörande till det för n. v. statsregleringsperiod ifrågavarande ämnet. Sedan jag sålunda haft äran närmare redogöra för hufvudtanken och syftningen af mitt förslag, torde jag jemväl få yttra några ord om den tillgång till dess verkställande, som jag beräknat kunna vinnas, utan något, åtminstone icke något betydligt, öfverskridande af totalbeloppet utaf den summa, K. M. an - Den 5 December.
Jag har framlagt min Reservation; Ehuru ofullständig, torde den likväl icke sakna all betydelse för detn, hvilka, lika med mig, icke förbise den framför oss liggande öfvergångspeiiod , der de nu omyndige uppträda i LagUisAvttets Betänkande N:o 49. 27 handling, der de intaga de lediga rum deras värdare lemnade, och der de i fäderneslandets och inensklighetens tjenst tacksamt fortsätta de bortgångnes ofullbordade mödor. 2:0 Af Herr Landegren: Enär jag ej kunnat instämma i Höglofl. LagUtskottets åsigt om nedflyuning af förmonsrätten hos Förmyndare för omyndiges tillgångar, äfven efter de inteckningar, som beviljats senare än förmyndare-förordnandet, måste jag emot Utskottets berörde beslut anmäla min Reservation. Den grundsåtts, att Dagen bör vårda och bevara dens rätt, som antingen i följd af dess belägenhet eller i följd af Lagens föreskrift sjelf är oförmögen , att några åtgärder till sin säkerhet vidtaga, bar ej blifvit bestridd, men den föreslagne postpositionen af myndlingars hittills inr.ehafda förmonsrätt har motiverats deraf, att Lagen , i dess nu varande skick, kunde eluderas och således det dermed åsyftade goda ändamål ej vinnas, samt af den omständigheten, att den nu existerande förmonsrätten vore af ett menligt inflytande vid penninge-försträckningar mot inteckning. Det medgifves, att den nu gällande prioritets-lagen för omyndige någon gång kan eluderas och blifvit eluderad, men den delar samma öde med flere andra delar af Lagstiftningen, och det har ej derföre blifvit i fråga satt att dem upphäfva. Ej eller torde ett iyckadt försök af lagbrytaren, att emot g8 LagUtsbotlets Betänkande N:o 49. sig tillintetgöra Lagens verkan, böra medföra leageris upphäfvande, utan endast uppmana lagstiftaren till bemödandet, att genom Lagens förbättring borttaga möjligheten att göra den. overksam.
Han kunde sitta så i timtal utan att förmå röra sig, och när han slutligen gick upp och satte sig i bädden ryste han åt sin egen ensamhet. Där nere hörde han hur far och mor låste om sig och gick till vila. Här uppe satt han, övergiven av hela världen, och stirrade på lampan, på de få böckerna i hyllan, på det smutsiga golvet och på sin egen spegelbild i fönstret. Så sitter David kväll efter kväll, ibland ligger han på rygg i sängen och läser om vart annat bibeln, Mark Twain, Dickens och Mäster Eckhart. Hans nervositet och inre uppror känner ibland knappt några gränser. Han har pluggat franska så mycket att han kan läsa Rabelais, och denne har verkat som morfin en vecka, men så är även den fröjden slut. Han har hittat “Une Vie“ av Maupassant, han har läst “Hor-la“ utan att känna någon förskräckelse, endast förståelse. Nu bär han sig åt som en människa på väg att mista förståndet. I timtal sitter han vid skrivbordet utan att våga se upp, kännande hela vidden av sitt onyttiga liv som en mulen förföljare bakom ryggen. Och han har skrivit en roman, som ligger kastad åt sidan, han har själv fördömt den som värdelös. Men det hade varit en vila att få skriva den. Han har icke mod att gå till sängs, han vet att han måste ligga vaken, och om han somnar, hemsökes han av feberdrömmar. Alla hans vänner, dem han litar på, besöker honom under sömnen, och de är alla förvandlade till fruktansvärda förebrående skolmästare, bakdantare och fiender. Ibland tillgriper han opium som Hartman skickat honom och får då en natts ro, han arbetar med sin roman som en vansinnig, han hör hur hjärtat slår lugnare, han blir kall, han sitter och skrattar för sig själv medan pennan löper över papperet. Han sover som en stock, utan drömmar, han vaknar, går ned till mor och far, efter att ha sväljt ännu mer opium. Nu går det lätt att tala till dem, han deltar i alla deras sorger och bekymmer, han talar med sin far om arbetet, han berättar historier, han ser hur de gamlas ansikten lyser upp av glädje, och nu förstår han hur helt de lever för honom, hur de älskar honom och ber för honom.
Dessutom bör man Den a5 April f. tn. 3o5 inan ihågkomma, att, elium denna sak väl kan hänföras till de mindre betydliga, såsom fallet är med de flesta, hvilka bero på Oecon.Utsk:s handläggning, innefattar den likväl fråga om befrielse från en allmän afgift å ena sidan samt om ett ökadt besvär å den andra och gäller således det allmänna, icke enskilda orter, såsom händelsen förut varit med de frågor, deri man ansett R. St. böra spara med sina skrifvelser. Jag anhåller derföre om bifall till den af Utsk. nu föreslagna und. skrifveisen, såsom en enklare utväg, än om presterskapet skulle ingå med särskild ansökning derom hos Konungen. Hr Riben, Carl Wilh.: Det är mig obekant, huruvida det åberopade circulärbrefvet af år i8i3 är resultat af någon R. St:s und. anhållan, hvilket jag likväl betviflar, och, om så icke är, förefaller det mig besynnerligt, att den motion blifvit väckt, som föranledt Utsk:s nu afgifna yttrande. Jag förenar mig således med dem, sorn anse presterskapet böra med denna fråga vända sig directe till K. M. Hvad sjelfva saken angår, kan jag ej finna, att motionärens yrkande är så alldeles befogadt. Presterskapet har redan fått sig rättigheten medgifven att genom kronobetjeningens försorg få alfordrade handlingar öfversända till K. M:s Bef:hde, och det återstår blott sådana, som icke blifvit infordrade. Men, sjelf född och uppfödd på landet, der jag vistats i flera särskilda orter, har jag mig nogsamt bekant, huru der tillgår, och vet, att det ej är presterskapet, som får vidkännas kostnaden och besväret för socknens gemensamma angelägenheter.
Tackom Den, hvars hjelp vi sporde, När allt hopp var slaget ned! Många Gudar krig oss gjorde: Men en enda gaf oss fred. Du, som Dårar nåd kan visa På ett så otroligt sätt: Lär oss nu, Dig rätt att prisa, Och att Freden bruka rätt! Riksdags-resultatet. Förnuft med Dumhet stod i strid, Och Sanning ville mäkla frid: Men i förtreten Uppväckte Dumhet split och hat; Och saken vann dess advocat Pluraliteten. Fader Vår. Fader vår, som från det Höga Ned i minsta vinklar ser! Anse med ett nådigt öga, Hvad nu i mitt hjerta sker! Du, som med ett finger hvälfver Himlens krafter, blixt och dön: Fast all verlden för Dig skälfver, Hör den minsta matkens bön! Hjelp ett solgrand vittne bära Om Din makt i smått och stort! Tag af stoftet evig ära, Du, som Allt af Intet gjort! Englar, Helgon, Himlens Makter Prisa Dig i Ärans famn; Låt, i våra låga trakter, Helgadt bli Ditt höga namn! Kungar, Välden falle neder För Din thron, Din sannings ljus! Krossa ondskan, bygg Din heder På vårt stolta intets grus! Du, som aldrig ser Din like, Stört all Gudom utom Dig; Och låt jorden se Ditt rike: Dygdens fred och lastens krig! Du, som himlars lopp kan styra, Styr ett ringa djurs begär! Vi, som i vår blindhet yra, Se ej, hvad oss nyttigt är; Godt från ondt vi rätt ej skilja; Unn oss ej vår falska fröjd: Ske ej vår, men ske Din vilja! Då är jag med allt förnöjd. Sökom ej, bland sorgsna dagar, Gods, som öker våra fel. Milde Gud! om Dig behagar, Gif oss vår afskilda del! Gif oss blott en daglig föda: Men, i samvets paradis, Lagom lycka, lagom möda; Oss till näring, Dig till pris! Synden oss i stoftet dränker, Att, om Du ej rädda vill, Lagen oss i afgrund sänker: Höga Kärlek, gif oss till! Efter nåden med oss handla, Som vi handla med hvarann; Och Din rätt i nåd förvandla,
Riksdagens slut är så nära för handen, att R. St:r svårligen hafva tillräcklig tid att grundligt behandla denna vigtiga fråga. — Denna Komité har dock icke delat sina medbröders vanliga öde, IX II. 27 418 Don 7 November f. ra. det att blifva i oändlighet uttänjda, utan att lemna något resultat. Den liar verkligen kommit till ett sådant, men tillika varit olycklig derutinnan, att dess framställningar icke i sin helhet blifvit föremål för Regeringens pröfning. Men Eomitéer äro i allmänhet ett slags nödfödda barn, som tillkomma genom yttre påtryckning, och som svårligen kunna genom en följande upfostran vinna någon större utveckling. För min del beklagar jag dock i högsta måtto detta förhållande. Man må säga och uprepa, att andra frågor finnas, som äro af större vigt än denna; jag kan icke inse det. Kommunikationernas lätthet och snabbhet är af stor vigt; frågan huruvida vi skola hyckla en öfvertygelse, som vi ej ega, för att undgå landsförvisning, är också en vigtig punkt; men nästan vigtigare än alla andra frågor, anser jag, att vi måtte hushålla med vårt land så, att icke slutligen hela nationen måste landsförvisas. Jag vill icke genom vidlyftigt ordande taga It. o. Ad:s tålamod allt för mycket i anspråk; inen jag anhåller dock att få göra mina anmärkn:r vid de särskilda punkterna, då de förekomma Jag hemställer då till en början, att Hr Frih. o. Ord (iden ville låta upläsa Utsk:s framställning; men då denna innehåller endast de afvikelser Utsk. gjort från K. M:s Förslag, torde början böra göras icke med den förra, utan med den af K. M. till R. St:r gjorda framställning. I anledn. häraf yttrade Hr Frih. o. Ordfrden, att då Utskrs nu uplästa yttrande innehöll anmärkmr emot endast en del af de bestämmelser, som i K. M:s Nåd. Skrifvelse blifvit meddelade, och Hr Akerman begärt att alla dessa bestämmelser måtte upliisas, för att blifva föremål för lt. o. Ad:s beslut, en sådan upläsning nu först torde böra ega rum.