Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då önskade jag att de två andra Stånden måtte yttra sig för detsamma, på det att Ståndens beslut icke måtte lägga något opinionsband på Regeringens frihet att utfärda förbudet om det ansågs lämpligt. Flera ledamöter hafva sagt, alt som spanmåls-tullen vore af R. St:r åt Konungen öfverlåten, för att användas till nedsättning vid inträdande missvexler, så borde man icke förminska denna tillgång eller betaga honom den. Bättre ansåg man vara att i stället gifva undsättning der hon tarfvades, än att rubba spanmålstullen. Jag frågar å andra sidan, om det är bättre, alt ' Konungen åt de hungrande lemnar undsättningsmedel, som aldrig blifva lill fullo och stundom alldeles icke återbetaldta, än att vidtaga en åtgärd, hvarigenom befolkningen kan hjelpa sig sjelf utan behof af långvariga och ledsamma liqvider. Derigenom besparar man sig äfven allt det bestyr, som undsättningsåtgärderna medföra. Jag förnyar min anhållan om propos. på bifall till Utsk:s Betänk. Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt såväl bifall som afslag å Utsk:s Betänk., samt derjemte Frih. Raab, Adam Christian, föreslagit ett sålydande beslut: ”Med förklarande af den åsigt att om K. BL skulle finna utomordentliga ”åtgärder blifva af behofvet påkallade till betryggande mot hungersnöd, import-tullens upliäfvande är den, som företrädesvis ”bör komma i fråga, lägger R. o. Ad. Ekon.Utsk:s Betänk. 66 ”till handlingarne.”. Härvid anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff: Då motståndet emot bifall till Betänk, bar varit så stort, så vill jag instämma med Frih. Raab. Hr Hjärne: Då Frih. Raabs förslag, hvilket jag ej hörde, emedan jag var frånvandc för ögonblicket, efter hvad jag erfarit fullkomligt öfverensstämmer med mina åsigter, så förenar jag mig i Frilims förslag att Betänk, må läggas till handlingarne med den förklaring, som han föreslagit. Propos. till bifall å Allm.
Då Rid - derskapet och Adeln afslagit Nummer-Lotteriets fortfarande, vågar jag hoppas, att detta Lag-förshg icke eller bifalies. Derföre anhåller jag först om Proposition på önsknings-målet och sedan på Lag-förslaget, samt ber att vid bifallet å önskningsmålet mätte förenas den underdåniga hemställan Herr von Hartmansdorff tillstyrkt , att hädanefter inga Annonccr om dylika bortspelniijgar utomlands måtte i Tidnin - jPe/i 1S Dceemler, f. m. 765 garne upptagas. Jag skulle äfven anhålla om Proposition på inbjudning till de öfrige Ständen att deruti instämma, om jag ej fruktade, att hädanefter något instämmande icke mera vore att förvänta. Herr Lagerhjelm : Lika med Friherre Cederström tror jag det vara angeläget, att icke söka accaparera sig ärenderne i annan form , än de till Ständerne inkomma. Kongl. Majit har genom Dess Nådiga Proposition öfverlemnat till Ständerne, att yttra sig i detta ämne. Vore det nu Konungens mening, att icke Ständerne skulle få yttra sig, huruvida sjelfva saken är nyttig eller skadlig , hvad vore väl då ändamålet annat, än att erhålla en uppgift på de Lag-förändringar, som kunna vara nödvändiga, om fasta egendomar få bortspelas? En sådan uppgift lärer Kongl. Majit icke behöfva inhämta af Riksens Ständer. Hufvudfrågan hvälfver sig kring den satsen, om förslaget är nyttigt eller skadligt. Hufvudsaken kan icke skiljas från Lag-förändringarne, och när den förra afstyrkes, måste äfven de sednare förfalla. Mig synes, att Utskotten i detta ämne vidtagit ett dubbelt beslut. I afseende på hvad en Ledamot yttrat, angående hvad jag först hade den äran att framställa , utber jag mig , att tå nämna några ord.
»Åhnej, säg ingenting», bad den lilla frun helt förskräckt. »Han han är så rädd om mig, och så ...» »Rädd om er? Men der var väl ingen fara på färde. Jag kom åtminstone alldeles helskinnad derifrån; der var ingen som gjorde ringaste min af att äta upp mig. – För resten var han ju sjelf med.» »Ja, det det är inte det men ja, jag vet inte ...» Till all lycka för den unga frun, som våndades under sin förlägenhet, ringde det nu på klockan och »Karl» ryckte an till undsättning. Samtalet gled åt annat håll. Men när de voro gångna kunde fru Zimmermann icke frigöra sig från tanken på den lilla fruns förläget rodnande kinder och nedslagna ögon. De förföljde henne, höllo hennes hjerna i ständigt arbete och pinsam spänning, sådan man erfar inför en gåta man ej kan gissa, men som tyckes så ofantligt enkel, eller ett ord, som man icke kan finna men som hela tiden leker på tungan. Så till sist stod det der, klart och tydligt, som när ett ljus tändes. Det var således skälet och det var detta hon instinktlikt hade känt. »Hon törs inte gå med till en så erkändt omoralisk ung herre», hade herr Wahlberg sagt. På skämt – förstås – men der låg allvar på bottnen. Hon tänkte på den skildring af unge mäns lif, som hon nyss hade läst. Han hade ju sjelf sagt, att den kunde vara hans egen bekännelse. Hon hade icke föreställt sig att han var något slags helgon; hon hade nog trott att han i det fallet lefde ungefärligen som andra unge män och ändå hade hon visst idealiserat honom. Hon hade aldrig tänkt sig att han kunde draga detta smutsiga in i sitt hem. Hon förstod icke hur hon kunnat vara så naiv. Hvarför skulle de icke komma hem till honom? De kommo ju till andra. Hvad skäl hade hon att tro honom vara så mycket mer finkänslig än de andre? Hon var ursinnig på sig sjelf. Hvarför skulle dessa trasor af idealism hänga fast vid henne. Hvarför skulle hon ännu tro på detta som var fint och vackert – tro på det i hemlighet, i trots af hans egna försäkringar.
Slutligen anser sig Kommittéen, utan att ingå i bedömmande af landets tillgångar för fortsättning af statens j ernvägsbyggnader, skyldig att, med ledning af de sistförflutna årens erfarenhet vid utförandet af berörde anläggningar, i underdånighet yttra sina åsigter om huru stor del af dessa byggnader, som under nästkommande fyra år kan medhinnas. Oaktadt de mindre anslagen under åren 1855 och 1856 samt den ringa tillgång på erfaret ingeniörsbiträde och arbetsfolk, som till en början kunde påräknas, hafva ändock något mera än 24 mil jernväg blifvit fullbordade 129 samt dessutom betydliga arbeten undangjorde på Vestra stambanan från Stockholm till Katrineholm, under tiden från 1855 till innevarande år. Kommittéen tror sig derföre kunna med säkerhet antaga, att, utom fullbordandet af påbörjade 121 mil emellan Stockholm och Katrineholm samt 3! mil emellan Falköping och Stråken, nya jernvägsbyggnader till en längd af 28 mil böra medhinnas från nästa års början till 1863 års slut eller på 4 år, utan att den arbetskraft, som för så betydliga arbeten erfordras, kommer att utöfva något menligt inflytande på landets öfriga industriela företag och allmänna arbeten. Med fästadt afseende på det allmänna gagn, som af dessa anläggningars utförande i en viss ordning måste uppkomma, anser Kommittéen sig böra föreslå, att följande linier måtte under nyssnämde period bearbetas och fullbordas, samt dertill erforderliga anslag beviljas, nämligen för: Summa kostnad R:dl* R:mt. Vestra stambanans fullbordan från Stockholm till Göta kanal, utöfver förut lenmadt anslag 15,796,889. Vestra stambanans förening med Orebro och Köping-IIults jernväg från Halsberg till Örebro 1,762,479. Södra stambanans fullbordan från Falköping till Jönköping, utöfver förut beviljadt anslag 3,358,520. Södra stambanans fortsättning från Finjasjön till norra ändan af sjön Salen i Kronobergs län, midtför staden Wexjö 6,082,112. Denna summa, fördelad på fyra år, erfordrar således ett årligt anslag af 6,750,000 R:dr.
Skrifvelse, N:o 233. 171 Då Rikets Ständer, i anseende till den betydliga stegring i lefnads-kostnaderna, som under de sednare åren egt rum, funnit sig böra, för nu ingångna slalsreglerings Eeriod, bevilja löneförbättringar åt statens Embetsoch Tjenstemän i allmänhet, har illigheten svnis fordra, att sådan förbättring äfven för nästlidet år, hvarunder behofvet deraf redan i hög grad gjort sig kännbart, medgifves i den mån Statens tillgångar det tillåta; och då Rikets Ständer redan i alseende å den i förberörda underdåniga skrifvelse oinförmälda personal fastställt löneförbättringen för år 1857 till viss procent af skillnaden mellan den gamla aflöningen och den, som med innevarande år tillträdes, hafva Rikets Ständer funnit enahanda grund äfven böra tillämpas för de öfrige stalerne och korpserne, ehuru Statens nuvarande tillgångar icke medgifvit anvisandet af så hög procent, som för nämnda personal, utan synes det Rikets Ständer, att, om löneförhöjningen till embetsoch tjenstemännen för år 1857 bestämmes till 50 procent af den tillökning i förut innehafvande aflönings-förmåner, sorn vid nu skedda statsreglering blifvit dem tilldelad, detta är hvad som under närvarande förhållanden, med förenadt afseende på löntagarens billiga anspråk och en nödig sparsamhet med Statens medel, skäligen kan beviljas. För utrönande af den utgifts-summa, som häraf skulle föranledas, hafva Rikets Ständer låtit uppgöra specifika beräkningar, utvisande att följande belopp erfordras, nemligen : för Andra Hufvud-Titeln . 71,268: 7. Tredje D:o i 37,805: 31. „ Fjerde D:o 242,113: 69. „ Femte D:o 134,256: — „ Sjette D:o 209,750: 98. „ Sjunde D:o 51,004: 90.
Något i hans veknade ansikte kom henne att kasta sig om hans hals. – Tore, det känns som om allt på jorden vore slut, när du talar så där. Och då intet svar kom, mumlade hon med ett litet vädjande försök till skämt: – Se nu – alltid är det jag, som får vara försonlig. Han strök med sin stora hand hennes kind. – Stackars flicka. Hon såg beklämdt och hastigt på honom. – Nu är ju allt bra, Putte, det här är ju bara skrämskott. Men det var detta förfärliga, att hon icke rådde på Tores stämningar. De svallade högt efter det hennes sinnen stillats. Nu gick han där åter med händerna i fickan af och an på mattan. – Ne-ej, skillnaden är nog stor, jag tänker ofta på dig och är ängslig, och om du vill Louise, kom ihåg, jag tvingar dig inte – om du vill resa hem, där du passar ... En vredeskänsla sköt upp i henne och tillslöt hjärtat ånyo. – Åh, nu är allt stängdt för mig där – inbilla dig inte, att jag kan komma tillbaka ... – Hvarför det? – han låtsades ej förstå – nu när den lille gick bort och du är fri ... – Ja, den önskade du ju aldrig hade funnits – du fick din vilja fram, låt se nu att du blir något så utmärkt. – Så-å – ett farligt lugn i stämman – men du har inte heller sett vidare – – Tig – ropade hon ... hon kände vämjelse, ingenting annat än vämjelse. Han gick bort och slog tillbaka persiennerna och såg ut på gatan. Hon kände det, som om ingenting kunde göra det hela godt igen. – Nu stanna vi, där vi äro, sade han – jag vill det. – Ja, men, nu vill jag resa – hon måttade blindt – jag vill härifrån, jag skall härifrån ... Hon stod rest till nästan mer än sin vanliga längd, stel – med handen befallande utsträckt ... Så sjönk hon ihop ... – Tore, jag står inte ut – kom hit. Hon måste bedja flere gånger och med allt vekare tonfall. Då kom han och satte sig mekaniskt ned och såg på henne.
Sedan du tvinsjuk Tråne i tårar. HERVOR (böjande sitt hufvud mot jorden och sträckande upp sina händer mot Angantyr). Fader, vid själens Sällhet jag svär! (Angantyr sticker Tirfing i slidan, lägger honom i Hervors uppräckta händer, gör en signande åtbörd och försvinner åter i grafven. Hervor förblir en stund i samma ställning; lyfter så upp hufvudet och betraktar svärdet med hänryckning.) HERVOR. M i n! Min är du Tirfing! Jag, Hervor, dig äger, Dig jublande trycker till brynjoklädd barm! Du Gudsborne gör misr till Gudars like! H v e m kan väl betvinga d e n invigda arm, Som du för från seger till seger! (Reser sig.) Hell dråplige! Du, s o m ej äger din like på jorden, Som renad i bottenlös visdomsbrunn Och smidd vid heliga lågor Lägger vishetens mäktiga o r d i min mun, Lär mig svar på de dunklaste frågor! Du, som ej äger din like på j o r d e n, M i n! (Kysser (häftigt). ANGANTYR. Fegt du med fruktan Söker mig fjättra, Fruktan ej hyser Hililhungrig bug. Purpurröd sårsaft Sällan skall sina, Svingar jag kraftigt Kostbar klenod. H e r v o r! min dotter! Dragé du dädan. Griftlägg i glömska Gnistrande glaf. Disernas dolda Domslut du v ö r d e: K o r a d till kvinna, Kvinna förblif. HERVOR (Grafven remnar med stort brak; därur reser sig väldig ANGANTYR, hallande högt den flammande Tirfinq. HERVOR faller bländad på knä.) HERVOR (med häftigt trots). ANGANTYR. H e r v o r! min dotter! Högljudt du hylar. Våldkräktar vettlös Värnande frid, Flammande Tirfing Tors-styrka tarfvar, Kan ej af s k ö l d m ö Svingas i strid. 387 svärdet med lidelsefull häftighet och går.) Ridå.
„Ja, jag minnes det visst“, sade Helene. „Den omtaltes såsom gifvande glans åt den saknade chemistens minne. En recensent, erinrar jag mig, beundrade den underbart klara blicken i naturens hjerta, det, liksom af en hemlig sympati med naturens vetenskap, divinerande sinnet, och anmärkte att det måtte varit ett verk af den bortgångnes sednaste dagar, då kanske redan själen kände en närmare frändskap med anden i naturen. Också sjelfva stilen i uppsattsen var olika den aflidnes lugna, manliga framställningssätt, mera inspirerad och mera enthusiastisk, dock mindre jemn än vanligt. Men af det nya arbetet såge man klart att fäderneslandet och vetenskapen gjort en stor förlust genom författarens bortgång. „Nå ja“, fortfor åter Cecilia, „mångahanda sådant sades, och det var bra roligt för mig, att jag dock hade gjort någon nytta med min stora kärlek för chemin. Men jag aktade mig väl för att utsätta mig för åtlöjet och benämningen lärd i stubb; fast jag mången gång haft svårt att emotstå frestelsen att fortsätta mina chemiska studier, med tillhjelp af ett blåsrör eller till och med endast af kakelugnsbrasan, när jag ibland i min ensamhet finner tiden nog lång. Men så tar jag högtidligt ned min kaffepanna, kokar kaffet öfver en liten spritlåga, funderar litet smått öfver perlorna derpå, eller ångdropparna i locket, eller dylikt; dricker min kaffekopp, småningom och med välbehag insupande dess arom, och så glömmer jag åter min längtan efter chemin. Nå, mina vänner, nu har jag biktat. Icke ansen J ju mig sämre för min lilla lärda utsväfning, men tala ej om den för andra, jag är ömtålig för att på gamla dagar bli mål för åtlöjet“. „Kors, Helene, hvad du väl mindes den gamla tidningsartikeln“, anmärkte Amelie. „Jag var redan då bekant med Cecilia, och intresserade mig derföre äfven för hennes far“. „Ja den som har tid att läsa“, sade Amelie, „det bär sig ej när man har hushåll och barn“. „Amelie, hur många aftnar var du hemma förra veckan, utan sällskap?“ „Helene, är det din mening att vara elak? Nå, man är väl ingen slafvinna heller.
Häraf synes tydligt, att grundlagsstillaren ansett de ordinarie intraderna såsom något fast bestående, hvilket icke vid hvarje riksdag är öfverläggning underkastadt, och således icke heller hvart 5:te är upphörande, såsom 6i §:n Reg.F:n stadgar om bevillningen. 62 §:n af samma grundlag innehåller vidare: ”Sedan ''statsverkets behof blifvit af StatsUtsk. uppgifna och af R. ”St. pröfvade, ankommer det på R. St. alt en deremot svarande bevilln. sig åtaga” etc. Det synes sålunda åtminstone för mig vara tydligt, att den R. St:s beskatlnings-åtgärd, som uti 5j <j:n bestämmes, genom den 62 <j:n, jemförd med den 5g, blifvit så modifierad, att den endast har till föremål de bevillningar, som R. St. sig åtaga, till fyllande af bristen uti de ordinarie intraderna. Dessa bevillningar äro uppräknade uti 60 Jj:n Reg.F:n. Till öfverflöd säger den 64 $!n af nämnda grundlag; så val 5 H. i5 Den S April f. m. ”Rikets ordinarie statsmedel och inkomster, sorn livad, ”under namn af extra-ordinarie utlagor eller bevillnin”gar, till statsverket afR. St. anslås, vare under Konungens ”disposition,” &c. Häraf visar sig äfven tydligen, att de medel, sorn al R. St. anslås, benämnas extra-ordinarie utlagor och hevi Ilningar, och att de ordinarie inkomsterna så mycket mindre kunna derunder räknas, som degenom orden ”så väl” tvertom ställas i motsals mot bevillniugarna. Jag, hemtar för denna min öfvertygelse ett ytterligare stö'd af hvad 71 §!n Feg.Ftn stadgar, beträffande formen för bevillningens åtagande. Den 71 §:n föreskrifver för dessa frågors behandling nära nog samma ordning, som för grundlagsfrågor är frumsläldt, nemi. den, att ett ensamt dissentierande Stånd kan mot 3:ne Stånds beslut göra sin mening gällande uti förstärkt StatsUlsk.
Hennes porätt meddelades då vill du hålla till godo med det så länge. » verksamhet, skall för att erhålla vederbörlig i Idun. » Kom, vi sätta oss i förmaket, du minns legitimation ha i betyg vid Gymnastiska Cenväl skymningssoffan, där vi byggde luftslott $ • tralinstitutet erhållit minst » godkänd ». A n - och berättade sagor! » sökan om dylik legitimation skall med bifo» Ja, jag tror väl. » gande af betyg ingifvas till K. MedicinalstyDet låg intet af Hillevis hänförda minnesSlutligen ha vi på sjukvårdens område det relsen. fält, hvarest kvinnorna naturligt nog fått den godhet i detta svar. Hans blick smög i stälJag nämnde här ofvan, att för att vinna vidsträcktaste användningen, nämligen såsom let med dröjande välbehag öfver det tjusande inträde som elev vid Centralinstitutet fordrasjuksköterskor. unga ansiktet och den smärta, böjliga gedes bl. a. att ega motsvarande kunskaper, För att blifva en god sjuksköterska fordras stalten. som för inträde i högre lärarinneseminarium numera ej blott att vara en tålmodig och Hon satte sig i det ena soffhörnet, han fordras. god kvinna. Därtill fordras en särskild unhelt nära henne, och uu först vågade Hillevi Dessa fordringar äro ej så obetydliga. D e derbyggnad. rätt betrakta honom. Hon gjorde det så omfatta god kunskap i katekes och biblisk Utbildning som sjuksköterska kan här i uppmärksamt, att han slutligen frågade: » Hvad historia samt någon bibelkunskap; i modersStockholm vinnas vid Hemmet för sjukskö- ser du på mig? » målet: säker och flytande innanläsning, god terskor, i föreningen » Röda korset » samt vid » På dig. » Svaret kom forskande, famgrammatikalisk underbyggnad och förmåga » Diakonissanstalten » m. fl. inrättningar. lande, som om hon i mörkret sökt leta sig att skrifva en uppsats öfver ett lättare ämne; För att blifva antagen som elev vid Hemfram till ett mål, men tagit miste om vägen. i främmande språk: säker och flytande innanmet för sjuksköterskor fordras god helsa, all» Nå, har jag inte också förändrat mig?
Den stora sängen i helgdagsstugan med det hvita, hemmaväfda täcket såg lika gammaldags och vördnadsbjudande ut som den nötta finska bibeln på bordet midt emot. Ett stort träsnitt af kejsaren och kejsarinnan tronade på ena långväggen, och snedt emot — jag trodde knappt mina ögon — hängde en gammal tafla, på hvilken man utan svårighet igenkände Gustaf IILs, tjusarkonungens, själfulla drag. På golfvet hade man strött friskt granris, och vid dörrposterna sågos de traditionella björkkvistarne instuckna. Denna behagliga prägel af på samma gång enkelhet och välmåga buro också bodarne och uthusen, hvilka tillsammans med boningshuset bildade en fyrkant kring gården. Husmoderns stolthet var särskildt den rymliga badstugan, en inrättning, som i Finland nästan aldrig saknas äfven vid det fattigaste torpställe. Det är minst sagdt förvånande, hvilken roll dessa ångbad spela i den finska allmogens lif, och hvilken häpnadsväckande förmåga att tåla rent af otroliga värmegrader man finner hos denna allmoge. Det är vintertiden intet ovanligt, att man eldar upp badstugan till en temperatur af 6 0 å 7 0 grader och så behagligt gassar sig i de för en vanlig kroppskonstitution outhärdliga ångorna för att i nästa ögonblick taga sig en afrifning i snön utanför ... Men det är också af detta denna allmoge fått sin härdighet och sin sega motståndskraft mot sjukdom, nöd och brist. Så saknas, som sagdt, ej heller badstugan på det minsta torpställe, och den användes regelbundet en eller två gånger i veckan, under skördetiden till och med hvarje dag. Ofta lämnar den nog både i afseende på renlighetens och trefnadens fordringar åtskilligt öfrigt att önska, men på det hela taget är badstugan det, hvaråt allmogen ägnar sin bästa omvårdnad. På den bongård, där vi nu i tanken befinna oss, var naturligen badstugan pyntad och ren, och frisk halm var strödd öfver golfvet. I ett hörn låg en stor vedhög uppstaplad — badstugan skulle till kvällen åter eldas upp, och jag började svettas, blott jag tänkte därpå ... Medan vi vandrat den långa husraden rundt, hade värdinnan berättat mig gårdens historia.
För Hospitaletnés framtida bestånd och än mer, så vida Seraphimer OrdeUs-CJillet skall kom - 2 40 Betänkande om Tre-shillings-afgiften'. ma i tillfälle att fullborda ifrågavarande af tidernes upplysning påkallade förhätringar j samt Utdela Understöd åt fattige värnlösa barn, är således minskning i utgifterne nödig; och enär , efter hvad Seraphimer-Ordens-Gillet Utredt, LaZaretterne, tillkomme efter det Hospitalerne inrättades , icke ega del i deras inkomster , eller den så kallade Hospitalsoch Barnhus-Fonden j Utan derifrån erhållit de högst betydligare och af Seraphimet-Ordens-Gillet omförmäldte understöd, endast derföre, att LaZarettetne icke egt andra mot behofvet svarande inkomster , synes det vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att i samma mon som Hospitalerne sjelfve behöfva deras inkomst och LaZaretternes behof kunna af egne tillgångar fyllas, understöden till dessa senare inrättningar böra nedsättas. Allmänt hafva dock Lazarétterne icke så betydlig egen inkomst, 3-sk:s-afgiften inberäknad, att de deraf kunna ega bestånd; men med ett understöd af 8,400 R:dr Bico fördeladt emellan de behöfvande Ijänen, böra Lazaretts-inrättningatne vara hulpne; i anseende hvartill och då denna summa är den högsta Seraphimer-Ordens-Gillet, i närvarande ställning kan al allmänna Fonden till Lazaretterne gälda, Kongl. Majit finner det anslag, som förut deraf till Lazaretterne utgått med ig,4oo R:dr Banco böra till 8,400 R:dr Banko nedsättas. Kongl, Majit förblifver Riksens Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen, Datum ut supra. CARL JOHAN. A. R. v, Prinzencreutz. Berättelse örn Tre-skillings-afgiften. 241 Bilaga, Kongl.
Utlåt. N:o 78. R. St. underdån. Skrifv. N:o 83. Motion N:o 28, om anslag af allmänna medel till aflöning åt en landt bruksingeniör i Westerbottens län. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. R. St. underdån. Skrifv. N:o 76. — Motion N:o 29, om anslag af allmänna medel för rensningar af Ume eif. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. R. St. underdån. Skrifv. N:o 83. Motion N:o 287, om anslag till förädling af den i Norrland inhemska boskapsracen. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 60. Motion N:o 288, om anslag för anläggning af väg från Åsele till Wil helmina kyrka. Stats-Utsk. Utlåt. N:o 78. R. St. underdån. Skrifv. — Motion N:o 289, om anslag för förbättring af allmänna landsvägen mellan Wännäs och Umeå kyrkor. Stats-Utsk. Utlåt. Nilsson, Per, från Christianstads län. Motion N:o 13, om underdånig fram ställning om upphäfvande af Kongl. Förordningen den 26 April 1861, angående en allmäp hypotheksbank för riket. Banko-Utsk. Mern. N:o 4. Konstit.-Utsk. Mern. Sammans. Statsoch Banko-Utsk. Utlät. N:o 10 och Meni. N:o 13. R. St. underdånSkrifv. N:o 98. Motion N:o 50, angående ändring af 22 § i Kongl. Förordningen den 13 Juli 1818, angående inteckning. Motion N:o 81, 0111 lindring i rustningsskyldighetens utgörande. Sam mans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk. Betänk. N:o 2. — Motion N:o 82, 0111 vissa ändringar i Kongl. Förordningen den 18 December 1863, angående vilkoren för bränvinstillverkning.