Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvarefter Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade Constitutions Utskottets uti ofvannämnde 2:ne Memorial framställde Grundlagsändrings-Förslag , till den behandling 56 §. Regerings-Foimen föreskrifver, godkänna Bifölls. Föredrogs å nyo Constitutions-Utskotfets den 14 sistl. October under N:o 63 aflåtne, samt den 17 i berörde månad eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande i anledning af ett föreslaget tillägg i Justitiae-Ombudsmanneus Instruction. Herr von Hartmansdorffj August: Enär Ridderskapet och Adeln antagit det af Constitutions-Utskottet nyss uppläste förslag , hvarigenom sjelfva §:n i Jusritiae-Ombudsmannens Instruction skulle blifva öfverflödig , så synes detta förslag till dess ordalydelse böra förfalla. Innan nästa Riksdag, kan händelsen icke inträffa, och då kan den föreslagna ändringen i Grundlags-§:n varda antagen. Herr CederschjöldPehr Gustaf: Till besvarande af den siste Talarens anmärkning , Den & December f. m, får jag erinra, att i nuvarande instruetion står, att, om Justitise-Ombudsinannen afgår innan nästa Riksdag, skola Bancooch Riksgälds-Fullmäktige välja en ny; men genom den nya redactioncn är det äudradt, sä att det blott skall ske emellan Riksdagarne. Om nu detta betänkande afsloges, voro Fullmäktige autoriserade att insätta och välja Justitiae-Ombudsman såsom hittills älven under Ständers sammanvaro, För att förekomma detta, har det nya för. slaget blifvit gjordt; men om vid nästa Riksdag den hithörande Grundslags-förändringen antages , blir sedan hela denna §. öfverflödig. Herr Grefven och Landt-Marskalken gjorde proposition till bifall af Constitutions-Utskottets förevarande Memorial, hvilken proposition med Ja besvarades.
Derefter har Öfverståthållareembetet den 15 Juli, då enligt Polisgevaldigernes anmälan något vidare till upplysning i saken icke förekommit, hänskjutit målet till vederbörlig domstol samt Björk och Hellichius blifvit till Stockholms länshäkte förflyttade; och sedan vid Sjuhundra Häradsrätt, der målet den 16 Augusti förevar lill handläggning, allmänna åklagaren förklarat sig icke, innan Molin anträffades, äga tillgång till vidare bevisning emot Björk och Hellichius om delaktighet i Molins förbrytelse; så har Häradsrätten genom beslut samma dag, jemte det åtalet emot Björk och Hellichius ansågs böra, så vidt ske kunde, pröfvas i sammanhang med det åtal, som emot Molin, i händelse han anträffades, komme att anställas, samt ransakningens fullföljd förthy lemnades på anstånd till den tid, som framdeles blefve utsatt, förklarat, att imedlertid och då emot Björk och Hellichius några så besvärande omständigheter icke förekommit, som lagligen borde föranleda till deras qvarhållande i häkte, de genast skulle försättas på fri fot. Sedan det af mig, i följd af hvad sålunda förelupit samt af Björk och Hellichius var uti ingifven klagoskrift anmält, förordnade åtal inför Kongl. Svea Hofrätt af Advokatfiskalsembetet derstädes blifvit utfördt emot då varande Polismästaren, nu mera Landshöfdingen, Riddaren af Kongl.
Då vid 1800 års Riksdag frågan första gången framställdes af då varande Konungen till Riksens Ständers granskning om flyttningstidens förändrande för Tjenstefolket, och då denna fråga till afgörande förekom hos Ridderskapet och Adeln bibehölls genom votering den förra flyttningstiden genom minoritetens beslut, såsom en följd af den då varande Classification emot pluratitetens allmänt yttrade önskan, att flyttningstiden borde förändras till medlet af Junii. Detta förhållande vittnade, att under den Riksdagen utgjordes Pluraliteten bland Ridderskapetioch Adeln af Jordbrukare och Näringsidkare, som af erfarenheten kände det stora Oeconomisks behofvet af flyttningstidens förändrande till Junii Månad, och som ett ytterligare bevis om angelägenheten af en sådan Den 15 Maji e. ni. föfäodring vittnar äfven de vid alla påföljande Riksdagar så ofta förnyade och från Qlika orters Representanter väckte Motioner om en mera oeconomisk nyttig flyttningstid, än $en nu varande. Deri med kännedom erfarne Landthushål|afen instämmer otvifvelaktig! i den önskan, att Tjenstefolket endast f>ör äga flyttningsrätt Sommartiden eller i Junii månad af följande §å tydliga anledningar; nemligen att med Jutiii månads ingång slutas det gamla hushållså?et Sedan vårsåningen blifvit fullgjord och Kreaturen kunna valisläppas, då deremot det just är Vid denna tiden, sorn det rya kommande hushållsåret börjar, och med åkerjordens köring, plöjning och dikning, samt hägmademas upprättande förberedes det påföljande årets skördar. Det ar ju hvarkeä tänkbart mindre troligt att en Rättare, en Stalldräng, en Oxstillare eller en Ladugårdspiga, som nästföljande Höst Sippa afflytta skulle med samina nit och välvilja samla, sköta och vårda det foder, som Sommartiden inbärgas för den kommande vinr terns utfordring, då deremot det nya Tjenstelolket med ett nitfullare bemödande och un$ér sin första tjenstebefattning hos sin nya husbonde ofelbart utmärker
Suppl. 29 226 Exp editionsUte ko Hels Förslug till underd. S/cri/ve/se N:o 251. Söderhamn, eller ändpunkten af den dil ingående hafsviken, hvilken jernväg från denna hamnplats skulle ledas på norra sidan af sjön Marmén till östra stranden af Bergvikssjön, samt genom en jernbana för hästkraft, förbi Landa-forsen i Ljusnan mellan sjöarne Bergviken och Wnrpen, medelst hvilka jernvägar och sistnämnde 2:ne sjöar samt den mellan dem liggande segelbara delen af Ljusnan, derå transporlerne borde besörjas med last-pråmar oell ångbåtar, skulle erhållas en oafbruten kommunikations-led af i det närmaste it's mil, hafva Rikets Ständer funnit de i handlingarne för öfrigt uppgifna och omförmälda, behörigen vitsordade, förhållanden ådagalägga på ett, enligt Rikets Ständers åsigt, lillfyllestgörande sätt den föreslagna kommunikations-ledens behöflighet och framtida gagn för ej mindre södra och vestra Helsingland, än en del af Dalarne, äfvensom densammas vigt för hela riket med hänsigt till den ökade tillgång på jerneffekter och trädvaror, som bör kunna beredas åt den allmänna handelsrörelsen genom denna kommunikationsled och dess framdeles motsedda ytterligare utsträckning till landets för närvarande måhända mest skogrika orter. Dessutom har härvid äfven den omständigheten bordt lagas i betraktande, ali deri landsort, der de 2:ne ifrågaställa jernvägarne komme att anläggas, i jemförelse med andra delar af riket, under sednare tider åtnjutit mindre betydliga bidrag af allmänna medel för kostsamma kommunitatioosförbällringars utförande. Rikets Ständer hafva alltså i öfverensstämmelse med hvad E. K.
Krigs Coroitéen för indrifna Balancer och Anmärkningar, 47s39i K;dr 13 sk. 7 r. 6:0 ConvayMedellevererade af'ConvoyCornmissariatet till Svenska Handelns, beskydd 1 Östersjön, 50,000 R:dr. 7:0 Losta jorden delen af Saltpeter - skatten , som, Ir I8I2, ej in natura blifvit levererad, och hvarföre särskild redo kommer att visas, 95,274 R:dr 12 sk. 1*1 r:*t.; samt 8:0 Den extra tillgång, som genom bidrag af Engelska Regeringen till krigsrustningarna år I8I2 uppkommit och, likmätigt Eders Kongl. 3V10j• ts Nådiga Bref af den 20 och 27 April I8I4, bordt uti J 813 års Riksstat upptagas, för att redovisas dels af Krigs-( ol legium-, och dels af Krigs-Comitetn, 1,414,073 R:dr 32 sk. 2 r. Dess; Den 14 Juli. 1317 Dessutom hafva år 1813 influtit "Engelska Subsidiemedel, i följd at Tractatema imellan Eders Kongl. Majit och Engelska. Regeringen af den 3' Mars och 21 Oc.tober samma år, och sorn utgjort 1,300.000 Rund Sterling, hvilka blifvit använde till krigshehof och komma att särskildt redovisas af dertill i leader forordnade särskilda Comiteräde. Detta är hvad Stats Contoiret bordt hafva Nåden .i wndérdånighet anmäla, rörande beloppet och beskaffenheten af de så ordinarie som extra och tillfälliga inkomster, hvilka uti 18 12 och 1813 årens Riks-Stater blifvit upptagna och Stats-Verket till redovisning påförda.
I originaltexten äro orden fr. o. m. undantagande t. o. m. stadgas understrukna. 2 Jfr C. U. M. 1810—1815, sid. 62; i beredningsprot. 12 juni e. m. omnämnas ej mom. 12 och 13: se ovan sid. 181. 3 Anteckningen i marginalen gjord med Mörners hand. 4 Jfr beredningsprotokollet 15 juni f. m. ovan sid. 182 ff. samt pleni prot. Skall för hvarje ämne skrifarten, af hvarje Författares eget val bero, under det ansvar derföre, som nedanföre bestämmes, i fall den såsom skändelig eller smädelig sig utmärker. 1 3 :e mom. Skall det, i enlighet med hvad i (första) 1. §. 3. 4. och 9. mom. stadgadt är, vara hvarje Författare eller Utgifvare tillåtit, at under det enda vilkor af helgd för andras äganderätt allmängöra skrifter af hvad form, vidd eller beskaffenhet som häldst.2 4. mom. I grund af hvad i 1. mom. af denna §. stadgadt är, skall äfven, til Utgifvarens säkrare efterrättelse, dock med de undantag och vilkor, som nedanföre stadgas skola, uttryckeligen vara en hvar tillåtet, at i allmänt tryck utgifva alla, så väl rättegångar, som andra allmänna ärenden, rörande handlingar, Protocoll och Beslut af hvad namn och beskaffenhet de vara må, ehvad de höra til den förflutna tiden, eller til mål, som hädanefter förekomma vare sig hos Riks Rätt, Högsta Domstolen &c til styckets slut som förut.3 Vid föregående tillåtelse skola följande undantag och vilkor ovägerligen iagttagas:
Att den lagliga edgången må inskränkas till de fäll, som efter nutidens fordringar kunna vara lämpliga, äfvensom att de nuvarande långa edsformulärerna må i väsendtlig mån revideras, samt slutligen, att, edsförpligtelserna i Läkare-attesten helt och hållet böra utgå. Om remiss till vederbörligt Utskott anhålles ödmjukligen. Stockholm den 12 November 1862. B. F. Ekerot. JW I*. Af Herr Henström 5 Om uppliäfvande eller inskränkning af förbudet mot beräkning af högre ränta, än 6 för hundra om äret. Oaktadt frågan om fri ränta vid flere riksdagar varit väckt, men städse fallit, anser jag dock denna fråga vara af sådan vigt, att jag icke bör underlåta, att nu åter framställa densamma till Rikets Ständers öfvervägande. — Enligt hvad sammansatta Bankooch Lag-Utskottets Betänkande JS's. 1 utvisar, gjordes vid sistlidne riksdag 2:ne särskilda framställningar om räntans frigörande, den ena af Kongl. Maj:t uti en till Ständerna afläten nådig Proposition, och den andra af mig sjelf uti en af mig afgifven motion i ämnet. Da jag i denna motion, som igenfinnes under J\ls. 20 uti bilagorna till Borgare-Ståndets protokoll vid sistlidne riksdag, sökt att, så utförligt jag kunnat, utveckla denna fråga, samt derigenom tror mig hafva ådagalagt tillräckliga skäl för räntans frigörande, är det egentligen pä grund af hvad jag i berörda motion anfört, som jag nu förnyar mitt deri ‘gjorda yrkande om fri ränta. Jag har i denna motion, till hvars innehåll jag i sin helhet hänvisar, icke blott visat rättsprincipen och fördelarne af att räntan frigöres, utan äfven, att fara för Riksbanken möjligen kan uppstå, om den icke frigöres, och jag har deruti tillika, såsom mig synes, till alla delar vederlagt de betänkligheter, sammansatta Bankooch Lag-Utskottet vid näst föregående riksdag anfört för sitt atstyrkande af bifall till da väckta motioner i samma ämne.
Därnäst äro förenin garne skyldiga att för de ofvan nämda offentliga re-gistratorerna framlägga sina lagar, sina räkenskaper samt, hvart femte år, en statusuppgörelse, allt enligt af regeringen utarbetade blanketter och vägledningar. Ofverregistratorn eger rättighet att undersöka förhållandet vid hvarje enskild kassa och att föranstalta om dess liqvidation i den händelse, att medlen finnas otillräckliga att täcka förpligtelserna. Äfven medlemmar kunna påyrka sådant hos registratorn. Dessa ämbetsmän äro tillika råd * gifvande, och under deras myndighet äro äfven Trade unions registrerade, emedan dessa ju äro förbruksföreningar, hvilka göra gemensamt inköp af varor för medlemmarne. Det betecknande vid den engelska ordningen är alltså att den samma 1) icke är bygd på klasslagstiftning utan sorgfälligt undviker hvarje beteckning, hvilken kunde häntyda pä klasskil-nad; 2) icke medför något som helst försäkringstvång; 3) öfver-lemnar åt det fria aftalet mellan arbetare och arbetsgifvare, huru * vida dessa senare skola bidraga till försäkringarne; 4) ej tillskjuter något som helst af statsmedel, utan endast bereder förenin-garne vissa lättnader vid förräntning af medlen mot att förenin-garne underkasta sig en viss kontroll. I Tyskland har man länge varit inne på principen om tvångs-försäkring. Redan i början af innevarande århundrade hade lag-stiftniogen tillerkänt kommunerna rättighet att upprätta tvångs-sjukkasBor för handtverkare, fabriksarbetare och lärgossar. Dessa kassor skulle emottaga inbetalningar ej endast från arbetarne, utan äfven från arbetsgifvarne. Men kommunerna hade blott rät * tighet, ej skyldighet att upprätta sådana och de begagnade sigookså ganska trögt däraf, emedan det äfVen fans många fria kassor, i synnerhet fabrikskassor, hvilka vanligtvis voro vttl skötta.
Jag satte upp förvånade ögon och bad henne om detaljer. – Jo, på baler och tillställningar i Lund brukade herrar och damer mellan danserna gå fram och tillbaka på golfvet för att samtala, eller också drogo de sig undan inåt smårummen, och det tyckte lilla fröken icke alls var passande. Nej visst det! En ung dam får inte aflägsna sig mer än sex steg från sitt förkläde. Men jag fick med ens större sympatier för Lund än jag hade. Hon sade gång på gång att tonen der var så ”gemytlig”, med betoning på ordet. Det var icke sirkladt nog. Unga herrar talade med unga damer. Tänk så opassande! Det har gjort mig godt att jag under dessa dagar fått bref både från min vicemamma och ifrån Gustaf. All denna vänlighet uppmuntrar mitt mod och stärker min sjelftillit. I dag känner jag mig så stark och lugn, jag kan liksom hvila på min egen förmåga, den tycks i sig sjelf ha kraft att hålla mig uppe, bara jag icke låter mig hetsas till att bli nervös. Skräp! Jag skall slå mig riktigt grundligt igenom. I år har jag tid att göra det. Och sedan skall man icke låta mig svälta ihjäl i tysthet. I tidningarne följer jag Axels gång. Jag känner ingen förargelse mer, icke heller någon längtan att träffa honom, ja icke ens något vidare intresse. Det är med en helt vanlig nyfikenhet jag ser efter i tidningarne hvar han fins och hvad han tar sig till. Det var ett fint drag, det som fru Kowalevski berättade från sin barndom.304 Vid sex-sju års ålder hade hon varit formligt förälskad i en sin kusin. Han var vuxen och mycket snäll mot henne. Hvar dag då familjen språkade efter middagen brukade hon få sitta på hans knä och klänga sig intill honom alldeles stilla. Det var hennes vana, hennes rättighet. Det var hennes stora glädje hela dagen att veta att det var någonting oomkullkastligt. Hon var en liten ful unge och hon hade en syster som var mycket vacker. Hennes instinkt sade henne att alla menniskor tyckte bättre om systern än om henne sjelf. Hon hade alltid känt sig bitter till sinnes och tillbakasatt. Och nu var denne kusin det stora solskenet i hennes lilla tillvaro, ersättningen för allt annat.
Derföre trodde jag, alt det vore nyttigt och ändamålsenligt, att, i den väg Herr Hjerta föreslagit, bortskaffa dessa tittlar, likväl under förbehåll, att ett så - Den 28 A pri I f. ra, 5 dant beslut skulle underställas Konungens sanction, hvartill jag åberopade Grundlagen, efter hvilken jag ansåg det icke tillhöra Rikets Ständer, att ensamme härom besluta. Då det nu är fråga om Lagmansocli Häradshöfdinge-Räntan särskilt för sig, så enär de skäl, som talade för manlalspenningarnes afskaffande, ej hade afseende endast på mantalspenningärne utan äfven på Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan samt Sterbhus-Afgiften, i ändamål att blifva qvitt dem alla, men genom Ridderskapets och Adelns pluralitet min mening förlorade, tror jag, att det icke vore ändamålsenligt, att göra undantag ensamt för Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan, och det så mycket mindre, som den ej är så betungande, som de förra, emedan den utgår efter matlag. Men i den händelse, att det skulle vinna bifall, som Herr Hjerta nu föreslagit, eller att Lagmansoch Häradshöfdinge-Räntan särskilt kommer i fråga att indragas, får jag åberopa vilkoret för mitt förslag uti förra plenum, att dertill fordras Konungens sanction. I motsatt fall protesterar jag emot frågans vidare upptagande och ventilerande. Herr Lagerhjelm, Pehr: Den ifrågavarande räntan tyckes vara af samma natur, som den, hvaröfver Ridderskapet och Adeln i förra plenum fattade sitt beslut; hvadan de skäl, jag anförde för bibehållande af be - 6 Den a8 April f. m. I rörde ränta, äfven tala för denna. Dessutom tillkommer ett annat skäl, att nemligen denna ränta blott rörer en dass inom samhället. I allmänhet får jag underställa Ridderskapets och Adelns pröfning, huruvida upphäfvandet af de ordinarie räntorne kan vara underkastadt samma behandling , som vanliga StatsReglerings-frågor.
Nionde Momentet i denna tz. angående befrielse för Carackers afgift, synes bera fa sin platö i flutet af första Momentet i nästföljande tredje svin handlar om Embctsmäns taxering. ?. i. Mom. 4. punct. Manne inga andra afdrag frän inkomster af tjenst, a:? de här upraknade fä äga runi? eller manne icke snarare, med undantag af ranta a ftulld, alla de enligt h. r. lillättie afdrag, jemwäl mä komina i betracktande wid Embetsmans taxering för inkomst och tjenst. Af ordalydelsen i Författningen , anser jag den följd kunna dragas, att frän inkomst af löningsjord och andre pä Lön anflagne Lagenheter, alla de afdrag äro tilläkelige, som i första §. första Momentet upräkna^; men att deremot Embetsman ej fä afdraga något ä deras inkomstför utbetalte skatter och hushyror. Författningen ger ätminstone ingen anledning dertill. Embetsman tyc, kas i detta hänseende wara mindre gynnade, an andra skattskylldige. Wid närmare granskning skall man likwal snart finna skalet til detta y. Mom. Ehuru detta moment synes rätteligen höra till nästföljande ;. K., anser dock lllstottet sig ej böra förestå flyttning deraf, da Förordningen ej kommer att omtryckas. tz. i. Punct Wid öfwerwägande afdessr Anmärkningar, har Utskottet funnit dem wara öfwercnsstämmande med Författningens mening och grund, samt tillstyrker fördenskull bifall af den föreflagne r^dactionen, med den tilläggning likwäl, att i stte puncten näst efter orden: rvederlikar rvid samma , införes orden: eller dylik . emedan ofta lärer inträffa, at wederlikar wid samma Werk ej finnas.
— Hvad, gamle?» »Åhnej åhnej visst inte. — Han grubblade öfver, hvad han skulle finna på att säga henne; och medan han långsamt skakade på hufvudet, tog stämningen sig uttryck i ord utan att han ville det. »Det fins ingen intelligens mer i Sveriges riksdag», sade han sakta. Hon såg på honom. Hennes bruna ögon stodo fulla af tårar. Ömt liksom beskyddande lade hon hans hvita hufvud in till sitt bröst, medan hon strök med handen öfver hans kind. Firenze den 3 Maj. Käre, gamle farbror. I konstens strålande tribuna jag ock stod andaktsfull en gång. Mitt öga speglade en värld af skönhet och i mitt öra ljöd — ett eko af en sång. Det var sången om Afrodite och Sliparen, om det sköna och det fula, det höga och det låga, om en tillvaro i lycka och sol och en tillvaro i mörker och slit. Jag mindes stämningen så väl; den hade gripit mig djupt en gång. Däruppe står skönhetsgudinnan, stolt och hård, oberörd af den värld, som kämpar och lider; men vid hennes fötter sitter slafven, hukad, med rynkad panna, slipande sin knif. Ve den stolta sköna, om jätten reser sig en gång med vapnet lyftadt till hugg! Han är farlig, ty han är den starke, och han har lidit. För honom har lifvet varit lika mörkt och tungt, som det för henne däruppe varit ljust och lätt. »Fins ingen brygga till försoning Emellan dessa grannar två? Skall hon, den stolta, ej bevekas Att medlidsamt till jätten gå? Skall skönheten, från folket söndrad, Gå upp i sjelfviskt njutningslif? Skall han, som knäar der i stoftet, En gång bli färdig med sin knif? Stig ned, du konstens Afrodite Från din förnäma marmorhöjd — —» gå hän till din olycklige broder, torka med mjuk hand svetten ur hans panna och bevek honom genom din godhet att lägga mordvapnet bort! Så lät det. Känsligt och vekt kom stämningen simmande, buren af klangfulla strofers rytm det var som drog en hel period af vårt odlingslif förbi i minnet.
Dess sanktion ej i minsta målto afstode ifrån Dess höga rätt att äfven dädanefter besluta och förordna i de delar af denna författning, deri Kongl. Majit så väl efter grundlagen, sorn Rikets Ständers förutgångna beslut, ägde ensam beslutanderätt, utan Ständers medverkan annorledes, än genom uttryckta önskningar. Under åberopande af tillförne afgifna yttranden, utvecklade Högsta Domstolens Herrar Ledamöter vidare de skäl, uppå hvilka, efter deras tanka, ifrågavarande förslag borde i hela dess vidd, såsom Civillagstiftning, i enlighet med 87 §. Regeringsformen behandlas. Hvaremot StatsRådets öfriga Ledamöter, D. E. Herr JustitieStatsMinistern Grefve Rosenblad och Herr StatsRådet Grefve Löwenhjelm samt Herrar StatsRåden, Friherre Åkerhjelm och Friherre von Schulzenheim förenade sig om det underdåniga tillstyrkande, i likhet hvarmed Kongl. Majit behagade förklara: Rikets Ständers förslag till VexelLag innefattade icke allenast stadganden i afseende på inrikes vexlar, hvilka då ännu icke voro härstädes antagna, utan ock upphäfvande af då gällande Författningar och andre föreskrifters meddelande angående vexelrörelsen här emellan och utrikes orter. Förra frågan, eller den om inrikes vexlar, utgjorde en 3 Lagstiftning hörande till allmän Civillag, till rättelse för medborgare inom landet, utan beroende af hvad uti samma ämne i andra länder kunde vara stadgadt. Att den sednare frågan åter, som rörde utrikes vexlar, icke vore att hänföra till allmän Civillag, kunde inhämtas deraf, att det lagrum i 1734 års Lag, eller 17 Kap. 14 §. Handelsbalken, som bestämde en sedermera upphörd förmånsrätt i gäldbundet bo för vexelfordran, i öfrigt lemnade hänvisning till hvad serskildt om vexel vore stadgadt; hvarföre ock Rikets Ständer tillförene vid 1815 års Riksdag endast önskningsvis hos Kongl. Maj:t gjort framställning, att Författningarne om utrikes vexlar kunde öfverses, och Kongl.
67:o af den 28 April 1860, angående anslag till förberedande arbeten å Statens jernvägsbyggnader. (57.) 1860 — 17 — 1860 den 11 Maj i underdånighet anmäld, och befallning meddelad Statskontoret, att i Riksgäldskontoret lyfta och uppå Chefens för Statens jernvägsbyggnader i mån af behof skeende reqvisition, honom tillhandahålla det anvisade förskottsanslaget, 600,000 Rdr. 68:o af samma dag, i anledning af Kongl. Maj:ts proposition om anslående af 1 manta] Låstad Jägaregården jemte ^ mantal Grönetomt till boställe åt Kronofogden i Södra Wadsbo fögderi af Skaraborgs län. (59.) 1860 den 11 Maj i underdånighet anmäld, då, med anledning af Rikets Ständers vägran af bifall till Kongl. Maj:ts proposition, Kongl. Majit förklarade frågan om berörda hemmans anslående till Kronofogde-boställe komma att förfalla. 69:o af den 6 Juni 1860, angående fortsatt utförande af jernvägsarbeten för Statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. (64.) 1860 den 12 Juni i underdånighet anmäld och till kännedom och efterrättelse meddelad Chesen för Statens jernvägsbyggnader. hvilken tillika erhöll nådig befallning: att till Kongl. Majit skyndsamt inkomma med plan för jernvägsarbetena å de bansträckningar, för hvilka Rikets Ständer hade beviljat anslag, men någon arbetsplan dittills icke blifvit af Kongl. Majit fastställd, hvarvid särskildt borde afgifvas yttrande angående det i Rikets Ständers skrifvelse omnämnda förslag rörande vestra stambanans dragande i något nordligare riktning genom slättlandet i Nerike; att låta noggrannt utstaka det utrymme, som till byggnadstomt för bangården i Orebro erfordrades och derom meddela nödig upplysning åt Kongl.