Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det, på sätt komiterade antagit, må synas olämpligt att särskild gudstjenst tor garnisonen förrättas på helgedagseftermiddagar, lärer något giltigt hinder icke möta för anordning af tvänne särskilda gudstjenster å helgedagsförmiddagar, möjligen med undantag af de färre dagar, då nattvardsgång eger rum; och om man med de lemnade uppgifterna å utrymme i denna kyrka jemför sammanlagda antalet af Skeppsholms församlings medlemmar och det antal personer från garnisonsregementena, för hvilka platser påräknats, torde det medgifvas, att ganska många församlingar inom riket äro uti ifrågavarande hänseende vida sämre lottade än här blefve förhållandet. Dessutom har Utskottets uppmärksamhet fästats derå, huruvida icke RiddarholmskyrkaD, hvilken för närvarande ej för gudstjenst användes, lämpligen skulle kunna för garnisons-regementenas behof upplåtas; och oaktadt Utskottet, i brist af all utredning i detta hänseende, icke kunnat om berörda förslag meddela något bestämdt yttrande, synes dock frågan väl förtjena en närmare undersökning. Beträffande åter den föreslagna skolbyggnaden hafva de skäl, som blifvit anförda för sammanförandet af de särskilda regementsskolorna till en enda för samtliga garnisonsregementena gemensam, synts Utskottet förtjenta af uppmärksamhet och om rigtigheten af en sådan anordning erkännes, måste, då utrymme för en dylik skola icke skall i något Kronans hus finnas att tillgå, derför erfor - Stats-Utskottets Utlåtande N:o 51. 59 derlig byggnad af Statsverket bekostas, såvida icke lämplig lokal kan mot hyra anskaffas; men då det nu framlagda förslaget endast afser en gemensam byrkooch skolbyggnad, och Utskottet således saknat all ledning för bedömande af beloppet utaf det anslag, som för uppförande af en endast för skolan afsedd byggnad vore erforderligt, bar Utskottet i följd häraf icke kunnat föreslå Rikets Ständer att nu anvisa medel för detta ändamål. I enlighet med hvad Utskottet sålunda anfört, hemställer Utskottet, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande nådiga framställning icke måtte af Rikets Ständer bifallas. 50:o. Kasernbyggnad för Svea Artilleri-regemente.
Då Upsala Academi, oberäknadt sitt döda capital, eger hvarjehanda inkomster lill ett belopp af omkring 80,000 R:dr B:co årligen, en summa som efter \ procents ränta svarar mot ett capital af 2 millioner, och ändock fordrar mycket större bidrag, än Utskottet nu oss föreslagit, så hemställer jag till Er, mine Herrar, om icke vi der hafva ett haf öppet, i hvilket vi kunna kasta våra håfvor, utan hopp att de någonsin bottna. Innan man tagit närmare kunskap och kännedom af de speciella anslagens behof, anser jag mig ej så lättsinnigt kunna uppoffra en så stor summa, då jag ej vet, hvad resultat, i och för en förbättrad undervisning, deraf skulle följa, hälst då Betänkandet, i enlighet med pluralitetens åsigt, egentligen ej tillstyrker några förbättringar, utan hufvudsakligen innehåller, att allt redan .är godt förut, men att nya löner behöfvas. Jag nekar dock icke att i detta Committeens Betänkande finnas många förträffliga materialier och många an - 111 Den ai Maji e. m. ledningar till nya forskningar för deni, sorn interessera sig för en så vigtig sak, sorn uppfostran; Fäderneslandet står i mycken förbindelse för de lemnade upplysningarne och för de afhandlingar, i synnerhet rörande nyare undervisningsmetoder, sorn i Betänkandet och i synnerhet i en af Reservationerne äro att igenfinna. Men då Kongl. Maj:t sjelf funnit resultatet ej vara annorlunda, än att frågan borde ytterligare hvila, vet jag ej, huru man kan komma till den conclusion, att utan någon vidare undersökning och utredande vi blott skulle bevilja stora anslag. Friherre A nekar swärd, Carl Henrik: Utan att ingå i principfrågan, om Staten bör företrädesvis lemna undervisning åt de högre Classerna i samhället framför Folkbildningen, tror jag mig dock ej kunna bifalla Utskottens ifrågavarande Utlåtande på grund deraf, att Styrelsen ej funnit sig kunna lemna annat resultat, än att frågan i sin helhet bör hvila, till dess allmänna opinion hunnit mera utveckla sig.
Jag tror, att en hvar af landets innebyggare, som har 1 Rdrsedel af Banken, har rätt att få veta hvilken säkerhet lian har i Banken för sedelns värde, och för efterföljandet af 72 § Reg:sF:n. Man har anmärkt, att Privatbankerna måste hafva penningar för att sätta dem i deras rörelse, men jag hemställer, om Privatbankerna någonsin för dem i cirkulation, ty de skrinlägga dem. Hvarje arbetare lemnar dem i rörelsen lika väl som Privatbankerna. Man har sagt, att såsom pant skulle få emottagas sådane varor, som utgöra råämnen för den inhemska varuförädlingen, och att näringarne dervid Den 20 Jennar). icke skulle lida. Till svar härå åberopar jag KoromersKolhii berättelse för 1855, hvaraf sig visar, att t. ex. af bomull under de sista 5 åren före år 1855 införskrefvos per medium 14.000.000 skålp. och råsocker 35,000,000 skålp.; om nu dessa rå-ämnen företrädesvis skulle belånas, hemställer jag huru mycket, som återstår för näringarne. Jag är ingen hatare af bränvin, men jag vill, att det icke må belånas, emedan ingen säkerhet finues, att det ej blifvit utifrån in lorsk rifve t. Vore jag förvissad, att det vore inhemskt, så hade jag intet att invända deremot; men KommersKoihii berättelse utvisar, att 800,000 kannor utländskt bränvin intörskrifvas per medium. Gr. Liljencrantz, Gust. Fredr.: Det är ganska svårt att yttra sig i ett ämne som detta, såvida man vill ingå i detaljgranskning af förslaget Det ligger i sakens natur, att ett finansbetänk. icke kan eller bör ingå i någon vidsträckt reglementering. Det kan icke innehålla annat än vissa bestämda tankar och sedan måste utförandet bero af dem, åt hvilka detsammas utförande blifvit updraget; på deras skarpsinnighet, sakkännedom och synnerligast på deras förmåga att motstå påtryckningar från alla håll beror det om goda resultater skola ernås. Jag vill således i korthet göra några anmärkmr mot detta Betänk.
Bennet föreslå en lämplig godtgörelse, samt anhåller att denna min motion måtte blifva till Utsk. remitterad. 5 H. 7 98 Den 4 liars. § 13 bifölls. § 14 lades till liandlingarne. § 15 bifölls. § 16. Hr von Hartmansdorff: Mig synes att Ståndet icke borde på förhand fatta beslut derom, att Riddarh.Direkt, skall upgöra någon öfverenskommelse om gaslysning i detta rum. Det synes mig i allmänhet vara olämpligt, att begagna sådant lysningsämne, der det mycket talas och der man behöfver hafva sina lungor så friska som möjligt. En hvar, som vistats i rum, uplysta med gas, har utan tvifvel förnummit, att luften der både luktar illa och är tung för bröstet, oberäknad den yärme, som tillika upkommer. Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. i detta fall icke ville gifva Riddarh.Direkt, något bemyndigande, utan att det måtte blifva föremål för Ståndets eget beslut, antingen vid denna eller vid en blifvande Riksdag, huruvida Riddarhuset skall med gas uplysas eller icke. Den erfarenhet man vid detta Riksmöte kommer att inom andra Stånd i detta hänseende förvärfva, skall, såsom jag förmodar, bekräfta hvad jag nu yttrat om ifrågavande lysningsämnes otjenligliet i rådplägande församlingars rum. Hr Ribbing: Jag för min del tror, att man icke behöfver någon annan erfarenhet i förevar:dc fall än den, som redan inhämtats genom besök pä Landtm:s-klubben, hvarest luften blifvit mindre angenäm att inandas sedan gaslysning derstädes infördes. Jag kan således icke annat än förena mig i Hr von Hartmansdorffs framställning. Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.: Den erfarenhet Hr von Hartmansdorff åberopat i afseende å gaslysningens skadlighet för lungorna, dä man måste ofta och länge tala i rum, der detta lysningsämne begagnas, denna erfarenhet har jag olyckligtvis varit i tillfälle att under en tid af 25 år göra.
Maj:t äskat ett anslag af 3,000 R:dr årligen under nästa statsreglerings-period till inköp af Svenska i fäderneslandet bosatte konstnärers arbeten. Uti detta ämne är yttrande af Utskottet redan afgifvet uti 59:de punkten af detta Utlåtande, der Utskottet tillstyrkt beviljande af ett dylikt förhöjdt anslag, att å den ordinarie staten uppföras. 93:o. Under åberopande af de skäl, som i oftanämnda Statsråds-protokoll finnas omförmälda, är för nybyggnad vid Götheborgs hospital, utöfver det belopp af 75,000 R:dr, som under nu gällande stats-reglering vore för ändamålet disponibelt, en summa för en gång af 190,000 R:dr af Kongl. Maj:t äskad. Af Statsråds-protokollet inhemtas, att, sedan Rikets Ständer vid sistförflutna Riksdag beviljat för tillbyggnader vid AVadstena, Hernösands och Götheborgs hospitaler ett anslag af 200,000 R:dr Banko och deraf anvisat 150,000 R:dr samma mynt att under nuvarande statsreglerings-period utgå, Kongl. Serafimer-OrdensGillet uti underdånig skrifvelse den 9 Oktober nästlidet år, bland annat, anmält, dels att för verkställandet af tillbyggnaden vid Götheborgs hospital det hinder mött, Bih. lill R. St.
Måns Fransöske öppnade kistan och plockade till sig så mycket han kunde bära. – Sicken skäckig nattrock med knytningar och tofsar! – ropade Oxehufvud och underofficerarna. – Sickna små eländiga tofflor. Och lösvadorna! Och bonetten! – Den är en cadeau från ma ... – Spark’ den i snösörpan. – ... från maman. – Si på lilla peruken! – Och mellanperuken! – Och stora allongeperuken! Nu kunde Oxehufvud icke styra sig längre utan tog honom i benet. – Spark’ fanstyget i snösörpan, – säger jag! Måns Fransöskes ljusletta och fina ansikte flammade upp och han slog på värjpliten. – Herr kapten, en så vik ... – En så viktig person som han kan gärna uppehålla marschen, tycker han? – Nej, en så viktoriös armé, ville jag säga, behöfver väl inte gå malproper i klädseln och med nattrockar från kung Orres tid. – Fjollerstolle! Petitmaître! Hjärtans, ärans fä! – Kaptenen handterar mig som en dräng, ändock jag har edukation och berest Frankriket, ja, stått öga mot öga med själfva Vauban. – Nå, hvad sade Vauban? – Hvad han sade? – Jaha, just det. – Va-t’en! – sade han, för det var i hans egen port, och jag kom i vägen. – Jesus! Jesus! Ned ur vagnen och det tvärt! Hitåt två karlar och tag kräket i gullstol! Måns Fransöske hopplockade tofflor och peruker i den prickiga nattrocken och tog den på ryggen samt höll allt emellanåt lorgnetten för ögat. När han blifvit uppburen på stranden, stannade Oxehufvud framför honom, lång och smal med högröda kinder och små svarta mustascher. – Hör nu, munsjör, hvad vill han egentligen i fält? Vill han komma sig upp? – Änskönt inte adlig hoppas jag därpå. Hvem vet, törhända sitter också jag en gång med adelsdiplom på fickan. – Adla han sig ända in i rosenrasande helvetet!
Ridderskapet och Adeln för RiddarhusDirectionen utfärdade Instruction, i denna omständighet innefatta någon föreskrift, som kunnat be - Den 5 Januarii. 123 rättiga RiddarhusDirectionen till någon slags åtgärd, RiddarhusDirectionen alltså, vid detta tillfälle, lika litet sora vid de föregående, då RiddarhusOrdningar blifvit af Kongl. Majit i Nåder utfärdade, kunnat, i afseende å promulgationen af ifrågavarande Riddarhusordning, vidtaga någon åtgärd; hvarvid Friherre Boije, Fredrik, särskildt tilläde, det han, sorn instämt i Directionens ofvanberörde beslut, ansåg sig derigenom jemväl hafva fullgjort dess till Högloft. Ridderskapets och Adelns Protocoll för den 4 dennes eftermiddagen framställde förbindelse, att uti förevarande ämne yttrande afgifva; om hvilket allt utdrag af Protocollet skulle expedieras. Ut Supra Ex Protocollo, A. Réenstierna. Lades på hordet. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan half till ellofva på aftonen. In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 124 Den 9 J a n u a r i i. Fredagen den 9 Januarii 1839. Plenum klockan 10 förmiddagen. Justerades följande: Utdrag af Protocollet, hållet hos Ilögloflige Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Slockholm den 5 Januarii 182g. S. D.
Utskottet har derföre inskränkt tiden till nästkommande September. Att silfverin vexling bör ega rum, synes för öfrigt vara klart med mindre man nu ville bandia efter stridiga åsigter mot dem, som hittills blifvit följde. Herr Munck af Rosensköld: Den siste värde Talaren har anmärkt, att BancoUtskottets Betänkande skulle innefatta inskränkning i BancoFullmägtiges myndighet. Jag vill medge detta i afseende på förbudet att ej öfverskrida 128 sles cours i inköpspris, men jag påstår, att Utskottet deremot utvidgat BancoStyrelsens magt genom tillåtelsen att meddela förskott, hvilket blir en stor fördel för dem, som erhålla det, serdeles om de få lika betalning för silfret, som de, hvilka icke undfå något i förskott, och att jag icke föreslagit det tillägg i Utskottets Betänkande, att Reglementet i allt borde iakttagas, utan endast, att det borde i öfrigt iakttagas, det vill säga med undantag af bestämmelsen att 128 skirs cours vore det maximum, hvarefter silfveruppköp finge ske; och jag kan ej finna annat än att denna förändring är behöflig. Den 21 Maji f. ju. Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställd proposition, blef BancoUtskottets ifrågavarande Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit. Herr Munck af Rosensköld anmälte till Protocollet sin reservation emot Ridderskapets och Adelns beslut. Grefve Horn, Claes Fredrik: Det är anledning till anmärkning ernot de StatsRåclets Ledamöter, hvilka år i8a5 voro Konungens Rådgifvare; hvarom remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket andelningen skall uppgifvas. Hvarjemte Grefve Horn till Protocollet aflemnade ett förseglad t convolut. Och blef berörde anledning till anmärkning, jemlikt 29 §. Riksdagsordningen, till ConstitutionsUtskottet remitterad.
Jag finner nog, att creditiffonden kommer att förlora på det sätt blandningen skett, men då det är Rikets Ständer, hvilka komma att disponera hvad som blir öfver af fonderne, kan det vara mera likgiltigt, om den ena kommer att förlora på den andra, och det kan blifva en vägledning för Rikets Ständer att förekomma sådana sammanblandningar för framtiden. Anmärkning är gjord af Herr Cederschjöld rörande sättet att sälja Spannmålen i Skaraborgs Län. Dess Hofdinge är nu ej närvarande; jag har sjelf hvarken köpt eller borgat af den ifrågavarande Spannemålen; det torde då tillåtas mig att helt kort yttra mig derom. Enär jag finner, att Konungen godkänt Grefve Posses åtgärd, lärer han vara frikallad från ansvar, och då ej eller StatsUtskottet funnit anledning att, i den ordning Grundlagen föreskrifver, göra anmärkning vid detta förhållande, lärer StatsUtskottets svar blifva helt kort, alt Ridderskapels och Den 19 Augusti. 55 Adelns anmärkning ej kan upptagas till pröfning, då saken är i allo afgjord. Dessa ord anhåller jag måtte få åtfölja återremissen till Utskottet. Herr Rosenblad: Som jag hört anmärkning, både före discussionen, och nu, fästas dervid, att i Junii månad 1826 Spannemål försåldes, ehuru missväxt hotade, och jag erindraf mig, att likasom i Junii månad 1826 det hotade med en missväxt, som blef af, det i Junii månad 1829 hotat med en missväxt, som lyckligtvis ej blifvit af, så får jag fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, att i händelse, emot min förmodan och önskan, Utskottet skulle bifalla den väckta Motionen om återuppväckande af Magazinslnrättningen, första §. i den nya Instructionen måtte lyda, som följer: Den Allmänna MagazinsDirectionen åligger att hvarje år från Januarii månads början vid ansvar förutse, huru årsväxten skall blifva, och derefter rätta sina för försäljning och uppköp af Spanrnåil fastställande priser. Herr von Qvanten, Carl:
Jag hemställer derföre att denna § måtte erhålla följande lydelse: »I frågor, sorn angå förslag till ändring i denna Riddarh.- »Ordning, eller ock afse afhändande af R. o. Ad:s gemensamma »fasta egendom, erfordras för bifall till hvad i afseende derå är »föreslaget två tredjedelar af de afgifna rösterna.» Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade å detta mitt förslag framställa propos. Frih. Klinckowström: Sedan jag under diskussionen och efter samtal med jurister kommit till insigt deraf, att afhändande icke innefattas i användande af egendom, afstår jag från mitt yrkande om förstnämnde ords uteslutande, och anhåller alltså om bifall till §:n utan förändring. Hr Ramsay: Med anledning af Hr von Ehrenheims yt trande, ber jag att få erinra derom, att, sedan R. o. Ad:s politiska verksamhet upphört, anledning är att befara det Ad:ns sammankomster icke blifva så talrikt besökta, som hitintills varit förhållandet samt att derföre en större röstpluralitet i vigtigare frågor är af behofvet påkallad. Reträffande Hr von Franckens åsigt, att användandet af den fasta egendomen icke borde i Riddarh. -Ordmn omnämnas, vill jag blott påminna, att vid innevarande riksdag fråga blifvit väckt, att denna sal skulle till första kammaren upplåtas. Ang. en sådan fråga bör väl, då den hos R. o. Ad. väckes, Ståndet äfven ega att yttra sig. Riddarh.- Direktms rätt, att nämnde egendom förvalta, är icke genom ifrågavarande § inskränkt. Jag anhåller om bifall till §:n, sådan den af Utsk:t blifvit föreslagen. Frih. Cederström: Till undvikande af splittring i yrkandena och då Frih. Klinckowström afstått från sitt förslag, får äfven jag derifrån afstå och anhåller om bifall till §:n utan förändring. Jag hoppas på K. M:ts bifall, icke på grund af den tacksamhet, Hr von Francken omnämnt, utan till följe af det billiga i stadgandet.
Vedergällning var j u en af tillvarelsens lagar, och nu ägde hon att utöfva denna af gudarne påbjudna rätl. Hon genomgick alla sina lidanden från det Bitterulf ryckt henne från hennes döende broder, tills han lämnade henne vid sitt sista härnadståg. Hon behöfde endast ge befallning åt sitt folk att låta portarne i ringmuren stå öppna och slottet skulle inom kort vara intaget. Då Bitterulf återvände, skulle hon från torngluggen åse striden, se vikingen stupa eller draga bort för alltid. Och sedan? Höll hon väl denne främmande man mera kär än Bitterulf? Hon såg på honom, där han stod spejande med vild, otålig blick utåt hafvet, och så mindes hon plötsligt, hur Bitterulf kunde bli vek och mild, då hon sjöng sina kärlekskväden för honom och berättade sagorna från sitt hemland. Han hade då kallat henne Fröjas syster, sin lilla främmande sångfågel. Men hon hade tillslutit sitt hjärta för honom, rufvat öfver sina lidanden och ständigt hållit i minnet hvart och ett af hans hårda ord, hvarje hans öfverilade handling. Och nu skulle hon hämnas genom att förråda hans folk och öfverlämna hans förfäders borg i en fiendes hand. Var hon då en feg trälinna, eftersom denna rättvisa handling föreföll henne som ett förräderi? » Skeppen uppnå ej land innan natten, » sade riddaren med en vredgad blick utåt hafvet. » I morgon skall I få mitt svar, » och Oda återvände långsamt till slottet. » Enfaldiga kvinna! » — riddaren skrattade för sig själf —, » som tror sig ha fångatBande. — Borgen är min! » tänkte han segervisst. » Ett präktigt fäste. Det bästa läge på hela kusten. Härifrån kan jag fånga dem alla: krämare och hemvändande vikingar. Östen skall jag betala skatt, så kvittar det honom lika, om Bitterulf, sjökonungen, eller Bände, sjöröfvaren, sitter på Tuma. — Hej! sjötroll, låt vinden blåsa! Hitåt, mina skepp!
Fru Ungfraus »kastell», som hon kallar sitt vackra, underligt till och påbyggda envåningshus, ligger mycket högt med utsikt öfver inloppet och de vida skogarna bort öfver bärgen. Vägen är så knagglig och brant, att man rent blir svettig. En alldeles utmärkt väg för människor med kinabark i själen! Nog minns jag, när jag såg fru Ungfrau för första gången — ja, det är längesedan dess, nu! Hon kom hit till en marknad. Pappan förevisade en panorama: mamman drog ett posetiv och själf gjorde hon och apekatten Beppo konster på lina i trikåben och rutig kjol. Strålande vacker var hon och dygdig att må illa åt, som gamla stadskassören inte blygs att uttrycka sig än i dag, där han sitter i sin länstol och ser ut som en gammal satir. (Han har gikt och all slags pestilensia i kroppen. Hvarifrån han fått det, vet han bäst själf!) Alla ungherrar var som vridna, men den som tog eld på fullt allvar — det var kapten Ungfrau, tysk till börden, han med, och så stod bröllopet i flygande fläng i gula huset på bärgsklinten. Dagen därpå for de gamla med panoraman och apekatten, men posetivet måtte de ha lämnat kvar, ty första tiden ryckte och slet alla möjliga melodier i alla möjliga tempon där uppe på höjden — men efter några månader blef också posetivet tyst. Skvallervägen fick man höra, att unga frun låtit flytta upp det på vinden, och där har det stått sen dess. Stan satt och knep på läpparna i veckor, ja, månader, i väntan på glädjen att få säga sig borta, när »lindansarungen» kom på visit. Men vänta fick de. Kaptens gjorde inga visiter! Det enda vi fick se af den strålande vackra uppenbarelsen var, när hon lik en rägnbåge flög genom staden — granna färger har hon alltid tyckt om — för att i timmar äntra i stadsbärget — eller också, när hon med hatten i nacken rodde genom kanalen mot hafvet, så skummet yrde kring bogen. Det var på den tiden som farbror Janne upphörde att arbeta i sin bod — om det kan kallas att arbeta — att sitta på disken och göra ingenting.
— Äfven om dessa åsikter förfäktas af så spirituella pennor som — för att hålla oss till kvinnliga författare — en^ fru Mallings och en fru Marholms? Inom vår litteratur härskar, förutom en formlig kult för känslan, en utpräglad förkärlek, för att icke säga vurm, för medicinska och psykologiska ämnen. Att detta senare ännu måste innebära en stor lockelse för våra författare, kan en hvar förstå; men det förefaller mig ofta, som o m denna smak hölle på att urarta, som bjödes man mången gång på en psykologi så sökt, att den närmar sig gränsen till psykonosologi. • (Forts.) $ _~ IDUN 228 Sila mygg och svälja kameler eller professorskan och hinkarna. Ett penseldrag efter rama verkligheten af Chicot. f roferssorskan Alma Thelaus, född Baumgren, tillhörde antalet af de många döttrar, för hvilka nutidsmödrarna, enligt en af dem själfva lemnad utsago, ändrat signalen » Spinn, spinn, spinn dotter min, I morgon kommer friarn din » till » Läs, läs, läs, dotter min, » ehuru friarn nu börjar bli allt mer problematisk. Emellerid kom han till fröken Alma i gestalten till och med af en snart blifvande professor, ehuru den tiden doktor Thelaus troligen drogs mindre af lärdomen än skönheten; en förmodan, hvilken hvarje kvinna ännu i dag torde förlåta, eftersom ju de söta varelserna dock lyckligtvis alltid komma att bibehålla vissa grunddrag af » das ewig weibliche », som väl är både för dem och oss karlar. Emellertid hade den unga frun, likt de flesta gifta kvinnor, beslutit att uppgifva sina förra sysselsättningar och bli en praktisk hustru, så mycket mer som professorn hade nog lärdom för dem bägge. Sedan hon beträdt husmoderns verklighetsmättade värld, började hon småningom allt mer glömma vissa bokvärldens ideal, ja, till och med smått förakta dem. Som hennes naturliga anlag pekade starkt åt sparsamhet och förvärf, blef hon mycket nogräknad och nidsk emot tjänstefolk och furnissörer, ju längre det led. Professorn var visst ingen slösare heller.