Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När hon 1885 flyttade från Söder till Sturegatan, där hon ordnade sig för en längre vistelse, var det sällan tomt i de båda små rummen, i hvilka enkelheten fick en sådan prägel af lugn förnämhet och varm hemtrefnad, genom värdinnan själf, som ofta halflåg på en chaiselongue – den för hennes sjuka knä mest lindrande ställningen – under det någon liten grupp af ofta mycket olika personer samtalade kring henne. Hon gjorde intet försök att hålla salong eller att ägga till andliga torneringar för att själf uppträda som prisdomare. Hon lifvade kretsen, endast emedan hon själf var så helt med i den; emedan hon hade ett så äkta intresse för hvars och ens personlighet, att hon lockade fram meddelanden genom hvilka det bästa i hvarje skaplynne otvunget gaf sig uttryck. Hon egde en så böjlig sympati, en sådan frihet från vare sig liberala eller konservativa fördomar eller dogmer, att vidt skilda åsigter hos henne funno ett välvilligt mottagande. Men den, som af detta förleddes att tro på full meningsfrändskap mellan sig och henne, hade sig själf att skylla. Ty Ernst Ahlgren kämpade fanatiskt för att aldrig räknas till något parti; frihet var hennes lifsvilkor och hon sökte alltid klargöra för sina vänner i hvilken grad hon var ögonblicksintryckets människa, huru helt hon uppgick i det närvarande, hvilken förmåga hon hade att upptaga det väsentliga i hvarje tankegång, som gaf henne intryck af äkta öfvertygelse. Att människor hade så svårt att tro detta om henne, berodde mäst på hennes yttre väsen, som gömde den eldiga, impulsiva konstnärsnaturen under den lugna, kyliga själfbeherskningen, gömde den så väl, att man ej lätt anade, huru under denna yttre företeelse – som så påtagligt tycktes tillhöra en ovanligt samlad, inom sig enig personlighet, en omutligt och orubbligt öfvertygad principmänniska – svallade ett omätligt djup af omedelbar lidelse med stundligt skiftande men alltid intensiva stämningar. Hon kännetecknar sig själf med mycken klarhet i följande bref: Jag säger nu och en gång för alla, att jag är för uteslutande konstnär att kunna taga »frågor» teoretiskt.
Gripenstedt föreslår att, i stället för reservationens uttryck »underhandling med grannstaterna», skulle införas »underhandling med de Skandinaviska grannstaterna», uttrycket underhandling icke torde vara fullt lämpligt. Jag vet icke om det kan sägas, att man underhandlar med Norige och det finnes då blott en Skandinavisk stat till, med hvilken man kan underhandla. Jag tror således att ordalagen måste jemkas. Hr Nordenfelt: Sedan jag sist hade ordet, har under diskussionen den tanke utvecklat sig, att det icke skulle kunna gå an att ur Ekon.-Utsk:ts Betänk., i enlighet med Gr. Hamiltons förslag, utesluta det sista ordet, alldenstund R. o. Ad. vid förra pröfningen af detta Betänk, hufvudsakligen antagit detsamma, hvarför Ståndet nu icke borde frångå hvad då bifölls. Jag kan således icke annat än, i likhet med Gr. Hamilton, afstå från detta yrkande; men på de skäl, Chefen för Finans-Dephtet andragit, anser jag det icke gå an att lägga å sido Banko-Utsk:ts Betänk. Icke heller tror jag att ändamålet vunnes fullständigt, om man bifölle detta Betänk, i sitt nuv:de skick på samma gång som Ekon.-Utsk:ts. l)å jag dessutom tror mig veta att Preste-St. redan återremittrat Banko-Utsk:ts Betänk., får jag, jemte det jag anhåller om bifall till Ekon.-Utskds Betänk., anhålla att II. o. Ad. behagade återremittera Banko-Utsk:ts Betänk., på det Utsk:t måtte inkomma med nytt förslag, som stöde i öfverensstämmelse dels med Ekon.-Utsk:ts dels ock med Frih. Gripenstedts framställning. Frih. von Schwerin, Jules: Då frågan redan blifvit så fullständigt utredd, särdeles genom Frih. Gripenstedts sakrika anförande, Den 4 April. 481 anförande, anser jag öfverflödigt att bifoga några betraktelser. Jag vill likväl med några ord redogöra för de skäl, som föranledt Banko-Utsk:t att stadna i det beslut, förev:de Betänk, utvisar.
N.o .<£/. egarne enhälligt det begära. Är skogen af inskränkt område och delegarnes lotter deri många, må dock blekning och utstening skederest ändamålsenliga skiljolinier derigenom kun* na uppgöras. i5 Cap. 3 §. I fullföljd af den anmärkning, Riksdagsfullmägtigen Casper Wijkman mot innehållet af denna § framställt, hafva bemälte Wijkman samt Anders Danielsson från Elfsborgs Län tillkännagifva deras ogillande af hvad Utskotten härom yttrat och förnyande af anmärkningen. Då frågan vore om upptäckt missräkning, borde dermed förhållas efter den allmänna regeln, att missräkning skall rättas, hvar den finnes, emedan det ej vore mindre nödvändigt eller vigtigt, att kunna vinna sådan rättelse vid fråga om ett misstag, som verkade på jordegande rätt, än vid ett som rör en penningepost. Allmänna grunden för praescriptions-Lagarne vore, att, i händelse en rättighet, som förut varit obekant, yppades genom upptäckten af ett misstag, borde icke prsescriptionstiden taga sin början förr än från upptäckten, hvilket ock öfverensstämde med allmänna Lagens stadgande om praescription i allmänhet; dessutom borde icke på sådant sätt tillfälle lemnäs till öfverträdelse af Lagsamt Allm. Béiv.o, Oec. Utsk. Ull. IV. o /p. 9S förbudet i 4 Cap» 9 § Jorda-Balken, mot skattskyldig jords förminskning; på hvilka grunder blifvit yrkadt, dels att rättigheten att söka rättelse i förelupen missräkning ej bör till tiden inskränkas, dels ock att, Om egendomen, som genom missräkningen vunnit, kommit i annan egares hand, rättelse ej må kunna fordras efter 10 års förlopp från fastställelsen af skiftet.
125 — d:o » en Bokhållare 70 — 7 — Waring, en Stations-inspektor 100 — in natura Moholm, en d:o 113 — d:o Töreboda, en d:o 150 — d:o » en Bokhållare 70 — d:o Elgarås, en Stations inspektor 100 — d:o Finnerödja, en d:o 100 — d:o Laxå' en d:o 125 — d:o Wretstorp en d:o 113 — d:o Hallsberg en d:o 125 — d:o » en Bokhållare 70 7 — Kumla, en Stations-inspektor 100 — in natura Mosås, en Stal iöns—inspektor 100 in natura Orebro, en d:o 150 — d:o Wartofta, en d:o 100 — d:o Sandhem, en d:o 100 — d:o Mullsjö, en d:o 100 — d:c Machin-afdelning en och Förrådet. Arfvode per månad. Inqvarteringsmedel. Anmärkningar. | En Intendent Byrå-afdelningen T. f. Intendenten har så- som sådan ej uppburit arfvode under året. ' En Kässör 125 — 18 75 En Sekreterare Ing eniör-ajdelning en. 125 18 75 En Ban ingeniör 175 in na 1 ura En d:o 150 d:o En d:o 100 — d:o T'rafik-afdelningen.
Proposit eller Skrifvelse!* Samling. j Afdelning. eller Memorial. Utlåtande, Betänkande Riks-Ståndens Beslut. Underdånig Skrifvelse. S Sr cL crq CO w co HT Ridd. o. Borgare' Ståndet. Protokoll, Riks-Ständens, Bihanget till, se Bihang. » Preste-Ståndets vid 1834—35 årens Riksdag, om tryckning af Register till » hållna i Stats-Rådet, ang. verkställd granskning af Provincial-Läkare på Gottland, se Gottland. ' Adeln. Ståndet. Ståndet. Quarn, om utbyte af en Häradshöfdingen i Öfre Fryksdals m. fl. tingslagers domsaga på lön anslagen Quarsebo, ang. Jönåkers Härads befrielse från Färje-hållningen vid Quinna, om rätt för henne att vid viss ålder blifva myndig, se Myndighets-ålder. ri 40 4 8 1 86 94 — b. 8 April b. 1 Juni b. 8 April b. 27 Maj b. 8 April b. 31 Maj b. 8 April b. 26 Maj 47 20 K. Ramströms Enka, pension åt, se Stats-Reglering, 9:de HufvudTiteln. Regerings-Formen, om, tillägg till § 28 ang. naturalisation af utländske män Se vidare i samma ämne » om ändring i § 28 ang. anta. gande till Lärare vid Universiteten etc. af utländske män Svar på återremiss Voterings-proposition K o g cd a 1-4 cgL g ft g CC Cl B % 02 ' ^ r—f 02 P P-i 2-. 3 & O ct> p: & Pf gr Itiks-Ståndens Beslut. Ss ° cd tr p r{o w cö R. S-S CO CO CD £_• qq crq sj” 2 ö O? po CO Hj CD C. • CP3 Ridd. o. Pre&teBorgare* BondeN:0 N:0 Sid. Adeln. Ståndet. Ståndet. Ståndet.
Den 26 November e. m. 431 har jag kommit till den öfvertygelse, att det vackra åsyftande Regering och Stander sökte vinna, genom att förhöja skatten, och föröfrigt genom mera noggrant begränsade band, hinna ett bättre mål till en stor del under kommande år går förloradt, så vida icke förhöjning å skatt varder de s. k. små brännericrna ålagd, i proportion till de större. Som exempel för min tanke härom, vill jag omnämna, att inom en liten krets, der det finnes 5 stycken små brännerier, det är mig bekant, att bränneriegare ofta nog förlidne höst, med 20 k:rs enkel redskap, pr dygn kunde tillverka 35 k:r 6-gradigt bränvin, och i år, med samma redskap, under lika tid, efter inmäskade 6 t:r potatis med nödig malt, samt med förut brygd ölvört till spädning i st. f. vatten —• afverkat ända till 60 k:r af lika grad. Beskattningen utgår härföre f. n. med 5 R:dr b:ko, då jemförelsevis med de större brännerierna borde betalas 20 R:dr samma mynt. jag föreslår derföre: Att skatten å mindre bränneri måtte bestämmas till minst dubbelt emot hvad den utgjorde 185 5 års höst. I afseende å redaktion af och vissa föreskrifter i Bränvinsbränningsförfattningen, har jag ansett mig böra fästa upmärksamheten vid följande §§. § 5. Bör innehålla: att då mäskning på ett eller annat sätt blifvit upvärmd innan den insläppes i pannan, utgår debiteringen, såsom vore det enkla verket försedt med mäskvärmare. Nu mera brukas mäskningen upvärmas medelst ifyllning af en tunn jernbläckslåda, sorn ställes ofvanpå pannans bröst, då, efter nödig uphettning, mäskningen tömmes i pannan. Förordmn förbjuder ej detta vinstgifvande sätt. § 53.
6et§ I-eckamöterr kvlörner. rlers l^eäamäterL vZ§nar wollers äobLllSson. 1^. H. l.unoiux. VppIZLk ko§ Kiäck. oek ^.ckeln cken H 5e^r. r8is. - Krelke - ät^ncket ^ cksn ir - Lor^sre-8c§n6er cken n - öonäeLränäek äen IZ Wördsamt Memorial. ^ anledning af de frän Nespective Riks.Stän. den ankomne Remisier, har BewilluingS Utskottet till granskning förehaft hwad Kongl. Maj:ts Nädiga Proposition till Riksens Högloft. Ständer af den 22 sistl. Augusti, angäende förekom, ne hinder och swärighcter »vid iverkställigheten af den förnyade Chartä Sigillatä Förordningen, innehäller, och derwid inhämtadt, att hwarken tillräckligt antal nytt och sä beskaffadt Chartä. papper, som erfordras, till innewarande ärs ftut hinner tillwerkas wid Bankens Pappersbruk, eller det som efter instundande October mänads utgäng kunde lefwereraS, kan i Riksgälds. Contoiret med hwit-stämpel och i Chartä Sigillatä Contoiret med swart stämpel förses och afsändningen deraf i behörig tid före nästa ärsj början werkställas; samt att största delen af stämpladt papper för nästa ärs behof, redan finnes i otterne, dels af förra ärens beställningar, dels af hwad till Kongl. Maj.ts Befallningshafwande bkifwit afländt, in. nan Kongl. Kammar Collegium erhöll kännedom af den nya Cbartä Sigillatä Förordningen.
10 brundt och alla till Caffe-surrogat användbara brända växter 1 skålp. — 15 Catnpher, oraffinerad och raffinerad 1 skålp. 25 Canel, Canelknopp och Cassia Lignea 1 skålp. 30 Capris 1 skålp. 25 Carcasser och Carcassband 1 skålp. — 50 Cardemummor 1 skålp. — 40 Casimier 1 skålp. — 6 Cautschulc: oarbetad Fri. arbeten deraf, ej specificerade och som ej äro hänförliga till Redskap och Machinerier eller delar deraf 1 skålp. — 50 Caviar ., 1 skålp. — 60 Chinabark: omalen 1 skålp. — \2 malen, till införsel af Apothekare . ■I skålp. — 20 Chinarot 1 skålp. — 3 Chlorkalk 'I skålp. — 4 Chocolad 1 skålp. — 30 Cicorierot I skålp. — 2 Calmus; hänföres under Apotheksvaror. Camelhår; hänföres under Hår. Cantarider; hänföras under Apotheksvaror. Cautiller; se Gulddragareoch Snörmakare-arbeten. Carmiu; hänföres under Färger, ej specificerade. Carott; se Tobak. Cassia fistula; hänföres under Apotheksvaror. Chagrin-skinn; hänföres under Hudar och Skiun. Champignoner; hänföras under Svampa*, ätbara. Cheniller; hänföras under Gulddragareoch Snörmakare-arbeten. Chlorsyradt Kali; hänföres under Salt, medicinskt. Chromsyradt Kali; hänföres under Färger, ej specificerade. Chrystall-arbeten; hänföras under Glas, ej specificerade Chrystalli Tartari; se Vinsten. 8 Förslag till Tull-taxa. Cider, tullbehandlas lika med Vin. Ciment Citroner Citronsaft Citronsa.lt, Cilronskal, torra .
Det yttrandet, att (om jag ej hörde orätt) åtskilliga af de delegerade endast skulle i denna befattning sitta som maschiner, är äfven af den beskaffenhet, att jag, så vidt på mig beror, icke vill bidraga till att de öfriga Stånden deraf erhålla kännedom. Hvad angår den af Utsk. föreslagna votens-proposm, så har jag ingalunda bestridt dess lämplighet i och för sig; jag har endast yttrat mig om olämpligheten af att under förhandenv;de orastänIX H. 48 75i D 8 n 2t> N o v e m b e r f. m. digheter välja ett nytt Förstärkt Utsk. på sätt föreslaget blifvit. Det vore mindre grannlaga mot R. o. Ad. att uprepa hvad jag i detta afs:de yttrat; helst de som tagit kännedom om hvad som blifvit yttradt såväl här som vid ärendets föredragning inom BorgareSt. torde nogsamt finna, att man icke har anleda, i denna fråga skilja sig från MedStm endast för iakttagandet af en formalitet af underorduadt värde. Hr Åkerman; Det är icke ritanen viss förvåning som jag hört den siste värde talaren visa den ömhet om mig och mina yttranden att han önskar det dessa sednare måtte stanna inom det Högloft. Ståndet. Men jag får förklara, att denna ömhet är alldeles öfverflödig; ty, äfven om jag icke haft tillräckligt skäl att yrka återremiss, så skulle jag önska att mitt yttrande blef så allmänt bekant som möjligt, emedan det gäller en ganska vigtig principfråga, oberoende af den större eller mindre förhöjning som arfvodeua kan komma att få. Hvad angar Frih. Cederströms påstående, att jag skulle hafva sagt det några vissa Fullmäktige sutto som maschiner, så bevisar det att han antingen ieke hört eller icke upfättat mitt yttrande; ty jag sade, att till följd af de många reglementariska föreskrifterna så sutto vi samtlige Fullmäktige som maschiner, således inclusive den som nu haft äran hafva ordet. Hr Mon t go m m e r i e: Detta Betänk, omfattar tvenne frågor.
Om för färden emellan Borgholm och Döderhultsvik anskaffades en ångbåt, som hvarje morgon ginge ifrån Öland till residensstaden och hvarje eftermiddag återvände till Öland, en fart af 4 eller 4] mil, så blefve gemenskapen emellan dessa båda ställen ganska lätt. Afgiften kunde äfven göras ringa, ty farten blefve utan tvifvel mycket begagnad, emedan det säkerligen i Döderhultsvik skulle blifva god afsättning för Ölands spanmål. Således kunde Öländningarne med ringa kostnad få en beqväm öfverfart till den nya residensstaden. Man säger att redden vid Borgholm är öppen utan hamn. Det är sannt, men om denna stad skall komma sig före, så måste der väl uti vattnet anläggas eu stenarm, sådan som den Den 17 December f. m. 255 vid Grenna, så att fartygen kunde ankra söder om armen, när det blåste nordan och norr om, när vinden komme söder ifrån, Oländningarne äro, såsom man vet, goda sjömän, storm tror jag dem icke så mycket frukta, att de fördenskull blifva rädda för öfverfarten. Når jag var i Calmar föranledde jag en ångbåts byggande för öfverfarten emellan staden och Oland, mycket med afseende på hästars förande från Ottenby Stuteri. Detta företag misslyckades likväl. Dels befans farkosten vara för liten, dels ville icke Oländningarne begagna honom, ty om de deltaga i rodden af någon färja öfver sundet, så kostar dem farten intet utom deras arbete, hvarmed de heldre hålla sig varma i blåsten, än de sitta sysslolösa och frysa på ångbåten. Olifver öfverfarten så lång som från Borgholm till Döderhultsvik, så förfaller af sig sjelf frågan om rodd. Om än landshöfd.-residenset icke förflyttas ifrån Calmar till Döderhultsvik, så tror jag likväl att innebyggarne i länets norra del skulle blifva belåtna blott Landshöfd:n oftare besökte dem än fordom yarit händelsen. Af den nitiske, verksamme och derföre aktade man, som nu innehar embetet, väntar jag mig med tillförsigt det sådant kommer att ske. 1 dylik händelse blifver ock den för länets delning ifrågastälda kostnaden öfverflödig. Frih. Raab: Carl Adam:
Majit har uti Sin nådiga proposition om statsverkets tillstånd och behof föreslagit, att Rikets Ständer måtte, för ifrågavarande föremål, anvisa 166,666 r:dr 52 sk. årligen i tre år, eller tillsammans 500,000 r:dr, med bestämmelse af följande iakttagelser: att af berörde 500,000 r:dr högst 50,000 r:dr måtte till strömeiler årensningsarbetcn eller hamnbyggnader användas; och att högst 150,000 r:dr, under den ifrågavarande tidervmden af tre ar, måtte, der omständigheterna möjligen det påkallade, såsom lån eller anslag ulan äterbetalnirigsskyIdighet användas till verkställighet af större arbetsföretag, för att åt nödlidande bereda tillfälle till arbetsförtjenst, utan behof af den vid sådane fall vanliga tidsutdrägt och de omgångar, som äro nödiga, då, såsom eljest bör i afseende på allmänna arbetens utförande iakttagas, kontrakter skola med menigheter, bolag eller enskilde först afslutas och säkerhet för kontrakternas fullgörande ställas, innan medel få lyftas.
Nu teg Meyerbeer, såg tiden an, lurade på revanche. Men han sof ej. Tvärtom, han såg Rossini förfranska sina italienska operor på Grand Opéra med stor succès, han såg Auber inviga den stora operastilens modernisering med Den Stumma, han såg snilleverket Tell (af Rossini) idiotiskt missförstås och förkastas af den stundom mer än egna pariserpubliken och han planerade sin hämnd, ifrigt studerande Tell och Den Stumma. Nu gälde det att fä en librett, en uppseendeväckande librett. Eugène Scribe åtog sig beställningen och levererade ett hyperromantiskt pot-pourri med tusentals bjerta och grella effekter. Meyerbeer mediterade, imiterade, kompilerade — komponerade. Nu hade han fått sin stil: en sammansmältning af den tyska lärdomen, den italienska sinligheten, den franska slagfärdigheten. Denna stil kan väl anses som ingen stil alls, men orättvisst torde vara att ej anse det denna sammansmältning lyckats i flera fall än den misslyckats. Men den har fall, där den misslyckats, och misslyckats grundligt, men på grund deraf bör man ej utdöma musiken i sin helhet. I » Robert » märker man lätt Meyerbeers fruktan för att ånyo undergå » Margaretas » öde. Han ödmjukar sig i denna opera för publikens smak mer än sedan, litet kurtisör var Meyerbeer alltid, han var ju ock jude, men mest iRobert. I Rossinis Comte Ory hade en dryckeskör gjort största lyckan. Bachanaler voro på modet — jag menar musikaliskt och med en bachanal hoppas Meyerbeer operans inledning ma vara räddad. Han har sökt göra sitt bästa, bachanalen slog an^ blef populär, men fick aldrig samma anseende som Rossmis förtrollande kör. Också här i Stockholm har kören ur Robert blifvit populär. Senast i somras hörde jag ute i skärgården tvenne unga män på 13 — 15 ir gasta denna kör, under det de rodde ut att fiska: » Åt vin, åt spel, och åt det täcka könet jag egnar mina dar ».
I stället för de omständliga föreskrifter och vilkor, som i fråga om utländsk mans rätt att här i riket idka handel eller handtverk, föra Svenskt fartyg eller vara redare i sådant, innefattades i 5:te, äfvensom i 3:dje KapHandels-Balken och dithörande förordningar samt till en stor del betingades af de inskränkningar under hvilka rättighet att idka borgerlig näring var Svenske undersåter sjelfva medgifven, stadgar numera Kongl. Förordningen angående utvidgad näringsfrihet den 18 Juni 1864 hufvudsakligen endast, att på särskild pröfning skall i hvarje fall bero, om utländsk man eller qvinna, som erhållit Kongl. Maj:ts tillstånd att vistas i riket, må här idka handelseller fabriksrörelse, handtverk eller annan handtering, hvilken pröfning är uppdragen i allmänhet åt, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, men i vissa fall, nemligen då frågan gäller bruksrörelse och bergshandtering, åt Bergsöfverstyrelsen; hvarjemte föreskrifves, att ansökning om tillåtelse dertill skall åtföljas dels af betyg om den sökandes myndighet och frejd, dels af borgen eller annan säkerhet för tre års utskylder, samt att endast i de fall, då anledning förekommer emot bifall till en dylik ansökan, ärendet skall underställas Kongl. Majrts pröfning. Slutligen innehåller nämnda författning, i § 31: ”Om och i hvad mån Norsk man eller qvinna må tillerkännas vidsträcktare rätt än nu sagdt är, varder särskildt stadgadt.
Häraf torde kunna antagas, att de flesta boställs-skogarne icke komma att lemna större afkastning än som åtgår för boställets husbehof, och afkastningen från de öfriga får ej alltid beräknas efter deras stora vidd. De ansenligaste boställs-skogarne förekomma i Wermland och Dalarne samt de Norra länen, hvarest den .årliga afverknings-arealen måste inskränkas med hänsyn till skogens längre återvexttid, och virkes-qvantiteten blir mindre derigenom att, i anseende till det .svagare virkets värdeslöshet, den vanliga trakthuggningsmethoden der icke kan tillämpas, utan averkningen deremot ske förmedelst en rationel blädning af gröfre träd till bjelkar och sågblock. Härtill kommer för öfrigt att de större skogarne under än längre tid tarfva större omkostnader för skötseln och vården, samt äfven den omständighet att boställenas jordbruk i dessa orter är af mindre betydenhet, så att någon inkomst af skogen synes böra tillkomma boställs-innehafvaren. Af dessa skäl måste jag förorda det af Skogs-styrelsen gjorda förslag att, i fråga om fördelning af boställs-skogarnes afkastning, såsom regel måtte antagas att boställs-innehafvaren skall njuta hälften, men äfven derutöfver, om vid skogsindelningen omständigheterna dertill föranleda och Kongl. Majit, på derom gjord hemställan, dertill lemnar sitt bifall. Men på det skogarnes afkastning ej blott må komma Staten och de enskilda boställs-innehafvarne till godo, torde, för att icke helt och hållet förbise de af Utskottet afsedda anspråken från de så kallade privilegierade korpsernas sida, det vara skäligt att hälften af Kronans andel, eller Ijerdedelen af hela afkastningen, tilldelas den korps eller stat, hvarunder bostället lyder, synnerligen till byggnadshjelp för skoglösa boställen, hvarom stadganden lämpligast kunna införas uti de under omarbetning varan de boställs-förordningarue.
För öfrigt är det redan af flere talare upplyst att den af Gr. von Rosen afgifna röst alldeles icke haft något inflytande på voteringens utgång och förmodar jag derföre att voteringen mäste anses vara laglig. Gr. von Rosen, Reinhold: Om jag rätt förstått Hr von Hartmansdorffs anmärkn., så innebar den att hvarje riksdagsman, som är ombud eller delägare i ett bolag, icke skulle äga rätt att deltaga i voteringar, dervid bolagets intresse vore i fråga. Vi hafva likväl vid många föregående tillfällen, då fråga varit om anslag till kanaler och andra arbeten sett att just de personer, som deraf mest varit intresserade, deltagit icke blott i diskussionen, utan äfven i beslut och voteringar deröfver. Ar detta ett missbruk, så har det dock numera vunnit häfd och bekräftelse såsom prejudikat. Jag anser det derföre vara föga grannlaga att vid detta tillfälle så strängt tillämpa lagen som Hr von Hartmansdorff velat göra. Hr von Hartmansdorff: Den mening Hr Dalman nyss uppläste ur 41 § Riksd.Ordn., och som börjar med orden: ”börande för öfrigt och i allmänhet,” bevisar nogsamt att §:n icke handlar blott om Konungens rådgifvare och öfrige der omförmälde embetsman, utan äfven om riksdagsmän i allmänhet. Jag vet ganska väl, att denna ena röst, som Gr. von Rosen afgifvit, icke betyder något vid en sådan pluralitet, som den ifrågavar:de; men jag tror dock att de maktägande, det vill här säga de fleste, böra, såsom alla andra, iakttaga grundlagen. Man talar här om grannlagenhet; men den bör väl iakttagas så väl af de öfverlägsne, som den af de underlägsne begäres. Här synes mig grannlagenheten hafva fordrat att den person, hvars ansökning varit föremål för pröfning, afhållit sig från att i omröstningen derom deltaga. Hr Roos, Jonas Emanuel: Det är nu första gången denna riksdag, som jag utber mig att under några ögonblick få taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk för hvad jag har att i denna fråga anföra.