Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedel-stockens alltför stora förökning, angående inskränkning af Bankens låne-rörelse vid tillfällen af —; motion af Grefve Gustaf Fredrik Liljencrants: se Motioner. Sedlar, Riks-Baukens och Privat-Bankernas, angående förändrad beskaffenhet deraf; motion af Haus Excellens Herr Grefve Carl Axel Löwenhjelm: se Motioner. —, Rikets Ständers Banks, angående inlösen deraf: se RegeringsFormens 72:dra g. —, Riks-Bankens och de Enskilda Bankernas, angående förändrad beskaffenhet deraf, äfvensom om upphörande af prägling af siltvermynt å lägre valör än 25 öre: B. III. Sedlar å 1 Riksdaler Riksmynt, angående indragning deraf: se Banko-Utskottets Betänkande N:o II. — å daler kopparmynt, angående inlösen deraf: B. X. 63, 153, A. 153. — å 2 Riksdaler Banko eller 3 Riksdaler Riksmynt, angående utlemnande deraf i rörelsen: se Banko-Utskottets Betänkande N:o 11. Segellinieskepp, hörande till Flottan, angående undersökning om deras användbarhet för krigsbruk, tn. m.: B. XI. 320, 336, 343, A. 344, E. 377. SeglationsOrdningen, angående vissa ändringar deri: B. IV. 46. A. 97. Sekreterare, Bonde-Ståndets, angående tillförordnande af: se Riksdags-Ordningens 24:de g och Regerings-For mens 52:dra. —, Notarier oell Kanslister i de särskilda Utskotten, om anställande af och arfvoden till: se respektive Utskott. Seth, Grefve Bror von, dess yttranden: I. 275; II. 115.
Maj:t dertill ineddeladt särskildt tillstånd, får utöfvas i förening med pressjästberedning och hvarförutan denna ej låter sig verkställa, med mindre än att antingen förlust skall uppstå för tillverkaren eller ock priset på varan alltför mycket stegras för köparen, måste fortgå året om, samt bränvinsbränning, när den får idkas under tid, då rättighet dertill i allmänhet ej äger rum eller drank finnes att tillgå, bör förutsättas lemna större vinst än eljest, hafva Utskotten föreslagit det tillägg i 28 §., att, i fall, med vederbörligt tillstånd, bränvinsbränning idkas i förening med pressjästberedning, pannerymdsafgiften för bränvinsbränningen skall för sådan tid af året då den eljest icke är tilläten, ökas med 50 procent. Det i 32 §. af nu gällande förordning intagna stadgande, att en procent af den summa, som genom bränvinsbevillningen inflyter, skall innehållas och till Stats-kontoret ingå, för att, enligt hvad af Kongl. Majit, efter Pröfnings-kommitéens förslag, för hvarje län fastställes, användas till ersättning för de ökade besvär och kostnader, hvilka med debiteringen och redovisandet af denna bevillning äro förenade, förekom uti 1835 års m. fl. föregående författningar i ämnet vid slutet af en artikel, uti hvilken bevillningen ej blott för tillverkning utan äfven för försäljning af bränvin fanns bestämd. Men, i öfverensstämmelse med Rikets Ständers vid 1840—41 årens Riksdag afgifna förslag, blef uti den sistnämnda år utfärdade författningen stadgandena angående bevillningen för bränvinsförsäljning flyttade till en ny artikel, hvaremot det angående bevillningsprocenten förblef qvarstående i den förra artikeln, hvilken då mera i öfrigt handlade 8 Beviltn.-, Lagoch Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 1. endast om bevillningen för bränvinstill verkning; på hvilket sätt stadgandena förekomma uti alla derefter i förevarande ämne utgifna författningar.
Dock är hans egendom inte frikallad från laga utmätning Ingen får värva någon som kommer från landsorten till riksdagen till krigstjänst, utan husbondens medgivande. § 79 Ingen av Riddarhuset och Adeln, som har rätt till säte och stämma i Riksdagen eller någon från de andra stånden som är lagligen valda, kan nekas tillträde till Riksdagen. I krigstid kan dock militära personer beordras av Konungen att lämna pågående Riksdag. Annars får ingen utan tillstånd lämna Riksdagen. Längre ledighet än 2 - 3 veckor tillåts inte. § 80 Riksdag må ej räcka längre än 3 månader. Tiden kan vid behov förlängas med 1 månad, om 3 Stånd är överens om förlängning. § 81 Lantmarskalken och talmännen träder inför Konungen och ber att han skall avlysa Riksdagen och uppkalla Stånden till Rikssalen. Efter avslutad gudstjänst nedlägger Stånden sin tacksamhet och välgångsönskningar för Konungen. Därefter uppläses riksdagsbesluten. Kungen hemförlovar Ständerna. § 82 Innan Ständerna skiljs uppvaktar de Konungen och det kungliga huset genom deputerade och tar sedan avsked av varandra. Till yttermera visso har Vi detta med Våra namns underskrifter stadfäst och bekräftat i Stockholm den 10 februari 1810. M ANKARSVÄRD, JAC AX LINDBLOM, H N SCHWAN, LARS OLSSON. Allt som föreskrivit står vill Vi till orygglig Grundlag anta, och befaller alla som Oss och Våra Efterträdare med huldhet, lydnad och hörsamhet denna Riksdagsordning erkänna, iaktta, efterleva och hörsamma. Detta har Vi med egen hand underskrivit i Stockholm den 10 februari 1810 CARL Universal angående vederbörande domares skyldighet att noggrant iakttaga vad i Kongl Förordningen den 23 mars 1807 blivit stadgat om stället för uppenbar Kyrkoplikts undergående. Stockholm den 11 mars 1823. Befallningshavande i Blekinge har anmält att verkställigheten av kyrkoplikten ibland skall utföras på en ort som ligger avsides och medför dryga omkostnader vid fångtransporten. Enligt förordningen av den 27 mars 1807 skall kyrkoplikten hållas i den församling där brottslingen straffas och inte där brottet blivit begått om avståndet är stort. Stockholm den 11 mars 1823 H A v STROKIRCH
Furstenhoff i ofvanuppgifne egenskap städse utvecklat mycken verksamhet och att han hufvudsakligen varit den, som under många år med särdeles nit ombesörjt den med stort besvär förenade förvaltningen af berörda inrättning, samt att han, som numera, i anseende till ålder och flerårig tilltagande sjuklighet, icke kan erhålla någon för honom lämplig befattning, är utan alla tillgångar för sitt och sin familjs uppehälle; och om än erkännas måste, att den inrättning,hvarom bär är fråga, icke varit af den art, att Staten kan anses ega någon pligt att, sedan densamma upphört, pensionera dem, som dervid varit anställde, vill det dock synas som borde, enär berörda anstalt varit för ett Statens ändamål ordnad, Rikets Ständer icke lemna helt och hållet utan afseende, eller undandraga sig att med något undestöd bispringa den man, som egnat större delen af sin bästa ålder åt handhafvandet af denna inrättnings angelägenheter, och nu med sin omgifning befinner sig i nöd. Med anledning häraf hafva Rikets Ständer å allmänna indragningsstaten tillagt förre Kamereraren Johan August Furstenhoff för återstående lifstid en årlig pension af 800 R:dr. 55;o Genom särskilda hos Rikets Ständer gjorda framställningar har blifvit föreslaget, att Rikets Ständer måtte tillägga f. d. Ritaren vid Vetenskaps-Akademien, Kammarjunkaren Wilhelm von Wright en årlig pension af 500 R:dr.
RegeringsFormen, jemförd med den 8:de, ej eger att uppdraga Regeringen i vissa mål åt förre StatsRådets Ledamöter än Fyra, eller att afgöra de Honom sjelf förbehållna ärenden, så framt icke Tre, utom Föredraganden, äro tillstädes , föranlåter Utskottet att afstyrka förslaget vid denna punct, och deremot hemställa, att StatsRådets Ledamötert collectiva antal må utsättas till Tretton, hvilket i alla fall medför minskning med ett icke Föredragande StatsRäd, om annars ConstitutionsUtskottets project under näst följande punct godkännes. 6:0 Alternatift, sitt JustiticcStatsMi' nistcrn iske borde vara Ledamot i Konungens Högsta Domstolen utan blott Constitutions Utskottets betänkanden. 291 Chef för den administrerande delen af JustiticcF örvaltningen och Föredragande i Stats Håde t af alla dithörande ärenden, samt innehafvaren af den JustiticeC'aneeller en nu a förtrodda uppsynings och aklagare befattning. Constitutions-Utskottetet anser både skadligt och Grnndlagsvidrigt, att Justitise Stats Min tern, från StatsRådets och Flogsta Domstolens främsta Ledamot, från Rättvisans hogsta Wäktare och Tolk, förvandlades till en direct Åklagare och vanlig Föredragande; och Utskottet kan fördenskull destomindre till bifall öfverlemna förra alternativet, som Lagstiftaren, icke utan betydelse, i StatsRådet insatt en Domere, hvilken, derifrån inamovible, utgör en dyrbar föreningslänk emellan Werkställande och DomareMagterna. Utskottet tillstyrker således vördsamligen sednare alternativet, dock med den modifina tion och utveckling att, i stället för RevisionsSecreterarne, på hvilke Ansvarighetslagen ej är tillämplig, JustitiaeCancelleren må, jemte det han fortfar att vala Ordförande i Nedre JustitiaeRevisionen och Konungens Flogsta Ombudsman, i StatRådet föredraga der förekommande rättsoch Nåd Ärenden.
Jag skulle önska, alt någon af Utsk:s ledamöter kunde upplysa på hvad sätt denna skatt förut varit behandlad. Erlades den för hvarje gång pass uttogs af gårdfarihandlande, så blefve den en passafgift och ej någon bevillning på handeln, såsom meningen tyckes vara ; ty här står, att denna afgift skall uppbäras af landssecret:n, då pass meddelas. Vidare frågar jag: hvem bestämmer till hvilken class gårdfarihandlanden hör, — ställes passet för ett år el • ler för en resa? Jag skulle egentligen tro, att det enklaste vore att denna bevilln.afgift, såsom all annan bevillning, erlades i sin ort af hvar och en som vere känd att idka gårdfarihandel; ty att behandla dessa näringsidkare, — som dock torde hafva gjort landet åtminstone lika mycket godt som ondt, — lika med eller kanske sämre än en utländsk Probenreuter, det tror jag icke skulle vara lämpligt. Hr von Rosen-. Denna beskattning är för hård, den är ej någon pass-afgift, utan en bevillning, som särskildt erlägges. Af dem sorn resa utrikes erlägges afgiften till landssecret:n. Denna afgift tillfaller Kronan och skall af landssecret:n deponeras i ränteriet; men jag anser det vara enklast, att den omedelbart deponerades i landtränteriet. Hvad deremot beträffar inrikes gårdfarihandlande och deras classification , bestämmes den sednare af Taxer.-comiteei na, lill hvilka de anmäla sig. Orsaken hvarföre den gårdfarihandlande, som reser utrikes, betalar bevillningen till landssecrethi är, att denna bevilln. skall betalas förskottsvis; men detta kunde ske lika väl, om den erlades directe på ränteriet Derigenom uppstod ingen omväg. Då voro controlierna mera bestämda, och jag kan ej inse behofvet af en särskild uppbördsmetod för denna afgift. Hr Edenhjelm: Som jag är född i orten, så är det ej utan, att jag någorlunda känner förhållandet. Gårdfarii4 H. 12 9° Den 3 October e. m. handlarne bestå uu för det mesta af allmoge på landet och contingent-borgare.
Aldrig hade Salmon sett maken till björnfrossa som hans, kamratens, på väg hem efter detta. Den skakande uslingen hade sett en björn bakom hvarje träd och hvarje sten i höstkvällen och ideligen tittat sig åt sidorna: »där är han, Salmon — Gud nåde oss!» Ja, det hade varit tider i skogen här uppe! Nalle fortsatte i vanvettigt raseri. Barr och mossa hängde i hans päls. Det ångade af honom. En talgoxe kvittrade: hvad månne det var? Hvem månne det var, som icke hade tid att sofva den korta stund, som solen själf sof under denna härliga sommarnatt? Och nu satte sig odjuret på hasorna för ett ögonblick men kastades upp igen af sitt brinnande blod och gick — gick! emot trädet, där det stannade med ett öfverljudt flåsande några få tum ifrån Salmon. Det såg ut, som var det björnens mening att på detta sätt skrämma den oangriplige ifrån hans fasta värn. Käften grinade halföppen. I den litet kyliga natten blef Nalles andedräkt synlig som en svag ånga. Nu kände Salmon en kall kåre efter ryggen: hans skinn liksom krympte. Omedvetet grep han sin slidknif ... måste han låta sitt lif? Björnen hade sitt hufvud tätt intill tallen; en aln ofvanför hade Salmon sin hand. Det var icke tio tum från björnens käft till nybyggaren. Kunde han nu slå mannen ned, skilja honom från furan, skulle resten bli ett arbete på en minut. Salmon grep säkert fast med vänstra handen, måttade åt björnens vänstra öga och sänkte sin långbladiga knif med en snabb rörelse. Någonting rödt och varmt sprutade uppefter hans arm, hvad det nu kunde vara. En svidande känsla stack i hans axel, och medan björnen, vimmelkantig af hugget, hoppade högt i vädret där han stod, högt i vädret som en boll, under ett afgrundsvrålande, såg Salmon att han fått sin rock söndersliten och sitt skinn rispadt. Nu visste han, att leken icke skulle ändas förr än en af dem låg kall och stilla. Hade utsikten till en uppgörelse i godo för en stund sedan varit ringa, var den nu ingen.
Men då man från den enkla rättens grund Med alla mänskors första far går till den praktiska tillämpningen, möta Det var nog på det samma viset, invändningarna oeh visa sig skuggsidorna. Och Evas första göra var Låtom oss nu betrakta dessa. Helt visst att städa paradiset. Den vanligaste invändningen mot att beDock hennes nöd var ej så stor tala kvinnligt arbete lika med mans består Att vålla » hjärtesuckar » djupa, däri, att de icke arbeta lika mycket och På Adams stöfiar eller skor icke hålla ut så länge som männen. Till Behöfde hon då aldrig stupa. en del är denna klagan berättigad, men jag Ej någonsin vardt hans servet har trott mig finna en af orsakerna härtill Hopskrynklad uppå bordet funnen, just i den låga aflöningen, som gör dem Han blott ett blad af busken slet hopplösa och ålägger dem hårda försakelser Att därmed torka sig om munnen. — exempelvis i valet af födoämnen. Det Och aldrig hittades en kam, är otroligt, till hvilket minimum en kvinna Där den ej treflig var att skåda, vet att nedbringa utgifterna för maten blott Och aldrig stucko skjortor fram för att ernå eu vacker klädniug eller ett Utur en öppen byrålåda. Hvilketdera önskar ni? Kvinnoarbetet i ämbetsverken. En fråga angående i Iduns illustrationerna romanbibliotek. jpUllIt mera ofta ingå till oss skrifvelser, i cj ' §! * hvilka än den ena, än den andra bland våra ärade läsarinnor uttalar sig emot illustrationerna i vår romanbilaga och förmenar, att det vore vår läsekrets kärare, om dessa alldeles uteslötes och i stället ersattes af motsvarande sidor text. Det är icke utan, att vi själfva börja luta åt den uppfattning, som ligger till grund för dessa framställningar: icke alla romaner ägna sig lika väl för illustrerande, ej heller kan alltid utförandet bli så tillfredsställande, som vi skulle önska, på grund af det forcerade arbetet vid de stora upplagornas tryckning. Dessutom skulle illustrationernas ersättande genom text motsvara en vinst för läsarinnorna af ett hundratal sidor följetong om året — och det literära utbytet är väl ändock härvid hufvudsakeD.
År 1850 fick hon stipendium och reste, studerade mestadels i Paris — sammanlagdt fem år — men äfven kortare tider i Milnchen, Diisseldorf och Bom. Ännu dröjde det, innan hon fann sitt eget område inom måleriet. Vid sidan af porträttet — hennes första kärlek, som hon också alltid förblef trogen — målade hon genretaflor i tidens smak, dels de vanliga typerna från Italien — munkar, pilgrimer, campagnakvinnor — dels folklifsbilder i den då moderna tyska stilen: » De faderoch moderlösa », » Blind gubbe med sina barnbarn », en moder, som klär på sina barn, en fattig änka, som utmattad fallit i sömn, sedan barnet somnat vid hennes bröst. Hon försökte sig också på karaktärsbilder — » Evangelisten Matthceus », — och på att skildra lifliga, rörliga uppträden — en af de första målningar hon hemsände framställde » En dryckesscen, vann mycket bifall, inköptes af konstföreningen och utdelades i litografi till föreningens medlemmar. Det är ganska egendomligt att konstatera, hur hennes ärliga studier mer och mer vinna hennes manliga yrkeskamraters sympatier. Året efter hennes utresa omnämner Scholander, att hon hemsändt ett » aktningsvärdt » apostlahufvud. Wahlbom berättar samtidigt från Paris, att » hon målar ganska snällt, som man säger ». Året därefter råkar Q varuström henne därute och påpekar i bref hem, att hennes arbeten » bland andra förtjänster äga äfven den att icke bära ringaste spår af att vara gjorda af en mamsell » — och det var ett ganska godt loford på den tiden. Då Amalia Lindegren återvändt hem 1856 och blifvit bofast i Stockholm — hon företog sedan endast ett par kortare resor till Paris och Dusseldorf — utvecklade sig hos henne det speeielt svenska drag, som gjorde henne mera omtyckt än förut af allmänheten. Studieresor i Dalarne gåfvo henne motiv till de pupulära bilderna ur dalfolkets lif. Hon blef högt uppburen af kritiken — den ansedda konstkritikern Julius Langs kallade henne den främste bland de genremålare — således ej endast ibland de kvinliga artisterna — som utöfvade sin konst inom Sveriges gränser.
Grundtanken i detta förslag biträder jag således, ehuru den ringa kännedom om de rent ekonomiska författningarne och om stadganderne för Statens förvaltning i öfrigt, som i allmänhet finnes hos dem, hvilka egnat sig åt domarevärfvet, gör det i min tanke lämpligare, att de personer, som skola utgöra denna pröfvande myndighet, till största antalet tagas bland dem, som erhållit sin utbildning inom de förvaltande verken. De-öfrige böra dock hafva utöfva t domare-embetet, • på det att nödig grundlig kännedom om de allmänna lagarne och förmågan alt dem tillämpa icke må hos denna myndighet saknas. Deremot tror jag icke, att inrättande af en dylik myndighet bör uppehållas deraf, att åtskilliga ärenden, som nu af Regeringen handläggas, kunna böra öfverlemnas till kommunernas uteslutande behandling. Endast i högst få fal! kan en sådan rätt kommunerna tillerkännas, och den grund, som derföre må böra antagas, framträder vida lättare efter det den nu varande sammanblandningen af lagstiftning och lagskipning i ekonomiska mål upphört; hvadan jag ock anser don ifrågavarande institutionen vara ett medel för befordrande af kommunernas sjölistyrelse och för undanrödjande af den centralisation af -makten hos Styrelsen, hvaröfver man med skäl klagar. Då det likväl icke kan undfalla uppmärksamheten, att Konungens Stats-Råd efter en sådan förändring af dess verksamhet, icke erbjuder samma garantier derföre, att inom Stats-Rådet skola finnas den kännedom om författningarne och den fullständiga uppfattning deraf, som i de liesta fall betingas af en flerårig sysselsättning med deras tillämpning, samt den visshet i detta hänseende, hvilken ansågs vara en af de fördelar, som införandet utaf departemental-stvrelsen löranledde, i sjelfva verket komtne att genom den nya institutionen försvinna, tror jag en förändring af nuvarande stadganderne beträffande Siats-Rådets sammansättning sä mycket heldre böra deraf följa, som det tyvärr ännu länge torde dröja, innan representationens inflytande på Konungens val af Stats-Råd kan blifva hvad det bör Konslilalions-Ulskollels Memorial, J\s 11. 15 vara.
Andra Gardes Regementet. 1809 ars Ordinarie Star »pläger: 2,658 Tnnnor Span iiemal a iz Ror Z.544 Contant . 17,618 24 — 21,162 24 — Extra Ordinarie Skaten. 1,635 Tunnor Span nemal a Ror 2,182 - Contant ^ 11,132 4 — —13.312 4 __ Rdr Z4'474 28 — eller för bägge Regem, tillhopa Rdr 72,722 40 7 Utaf alder h r Konungens Lis Garde blott ut» gjers c!t enda R.-gom.uike, under nanin as Kongl. Lif-Gardet; me» sedan efter sista Fsnjlka kriget Kona!. Lif-Gardct Iniufkades enligt Kongl. Brefwet af den 22 Au >usti >790, ifra» 1,820 kill 1,2^2 »ian, sa inrättades lllmatigt Kongl. B elwet af den Z2 November samma är en ny Trouppe, hwitken, ehuru med L f Gärdet olika i rang och företrädesrätt, likwäl i anseende till desi tjenstgöring, sikulle bära namn af Kongl. MasttS Andra Gardes Regemente samt lusta as 1,200 man lätt Jnfanlerie. — Besia bada Regementer blefwo sedermera kallade Siv-n L.f - Garde och Gotha Gardes > Regementet. Äo iZoz bl.f ater ett nytt Gardes«Regemente under Den 22 November. !Z55 tinder namn af Finsta Gärdet, inrattadt utaf d"n j Stockholm förlagde Buaillo» af Hennes Ma;-.t Enke Drottningens Lif-Regemente i F:nlond, hwit. ken B Caillon förut eller ar t7yz blifwit u ^derl.igd Kongl, slif - Regements Brigaden med namn af L.fRegemenkelS wärfwade Jnfanterie. U as desse 2u:e
Annu genljuda hufvudstadens stränder af deD franska eskaderns kanoner, ännu vajar i vår hamn trikoloren högt för Östersjöns bris och de tre färgerna smycka våra gator och våra torg. Sekelgamla sympatier förena de franska och svenska folken; vi ha varit stolta att i dessa dagar inför våra franska gäster med hyllning och vänskap få bekräfta, att våra hjärtan alltid förblifva desamma. Men bakom de lysande festernas ståt ha mindre högröstade, dock därför icke mindre djupa känslor talat. I tusen sinom tusen svenska hem har det franska namnet nämnts med kärlek. För svenska kvinnor representeras de franska systrarna främst af Eder, Madame, så som Eder make är republikens öfverhufvud. Till vår kunskap har ock kommit, att ej blott Eder ställning skjutit Eder fram till Frankrikes främsta dam: edert snille och edert hjärtelag ha ej stått efter. Då nu därför det svenska folket firar det franska, då osynliga band öfver land och haf förena svenska och franska hem, vilja visserligen icke svenska kvinnor förtiga, hvad som bor i deras hjärtan. I Eder hylla de Frankrikes kvinna, i Eder hennes sköna, mäktiga fosterland. Från kvinnans arbetsfält. Studier f r å n Stockholms horisont af G. Gullberg. Kvinnan i postverket. » « | | n g a bref äro goda bref », säger ett garne t * malt ordspråk. Men den, som funnit upp det, måtte ha varit en man med dåligt samvete eller dåliga affärer, bedragna älskarinnor eller förfallna vexlar. Ty endast för sådant folk har det ordspråket sin tillämpning. För alla andra människor äro de fyrkantiga sändebuden med små stämplar och frimärken vanligen ytterst kärkomna, och när klockan på tamburdörren pinglar, öppnas dörren aldrig så gärna, som när man väntar brefbäraren, den hygglige karlen. Nu är den tiden förbi, då han fick sin treöring i hembäringsafgift, men i stället får han alltid ett vänligt leende, och om det är » rek » han för med sig, då blir leendet oändligt ljufligt — ty » Det kommer bref med små fem sigiller, Hnrra, hurra, åt skogen alla griller! » som studenten sjunger i någon gammal komedi af Blanche. Ack ja!
Lag uti den Kongl. Propositionen bibehållne orden: ''med Båds råde',’ till stöd för hvilken anmärkning blifvit åberopad en sådan tolkning af Regerings-formen, enligt hvilken Lag-Utskottets Utlåtande, N:o 182. 13 Konungen i Sitt Stals-Råd fattar de beslut, som Konungen låter i commando-väg verkställa; vid 12 §* af Herr Grapengiesser och Herr Brinck, att det här utsätta ansvar är alltför strängt för det fall, att någon olägenhet ej uppkommer af de falska rygten, som kringspridas, samt af Herr lucern och Herr Gustafsson, att stadgandet alltigenom ät obestämdt, lätt kan missbrukas och, utan skada, kunnat uteslutas. Det föreslagna årliga uppläsandet af ifrågavarande Förordning mot olofliga folksamlingar hafva Herr Rydin och Herr Elfbrink ansett obehöfligt; äfvensom den förre jemväl funnit det olämpligt på den uppgifna grund, att genom ett sådant uppläsande lättligen kunde uppväckas en oroande uppmärksamhet; hvarjemte Herr Rydin erinrat, hurusom något stadgande, angående verkan af försummadt uppläsande utaf omförmälda Förordning, ej blifvit föreslaget. Efter öfvervägande af dessa anmärkningar, får Utskottet tillkännagifva, att det ej funnit de skäl och omständigheter vederlagda, hvilka såväl uti Kongl. Maj;ts Nådiga Proposition, som i Utskottets Betänkande uti förevarande ämne äro anförde, till ådagaläggande af behofvet utaf förändrade Lagbud, rörande oloflige folksamlingar och örn sältet för menigheters hörande i enskildte tillåtliga ärenden. Utskottet kan således lika litet biträda den mening, alt med en förändrad lagstiftning, i berörde afseende, bör uppskjutas till den ännu obestämda tid, då en ny allmän Criminal-lag kan komma att antagas, som tillstyrka bifall till de af Herr Grefve Frölich och Herr Cederschiöld framstälde Lag-förslag, hvilka i många delar sakna den fullständighet, som föreslåifterne uti ett ämne af denna vigtiga beskaffenhet obestridligen böra ega.