Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott upplaga den omständigheten, att man numera bjudes till större middagsmåltider kl. 4 ?• m. Derifrån kommer man kl. 6 eller half lill 7, hvadan Justråden, derest de ej skulle uteslutas från allmänna sammanlefnaden, icke kunna sammanträda före kl. half till 7 eller 7 e. m. Hvad återstår då af dagen? Således torde Ståndets ledamöter finna, att man icke bör drifva saken längre, än grundlagen redan gjort, 0111 ifrågavar. embetsmän skola medhinna målen. — Äfven 0111 det binder kunde undanrödjas, som uppkommer af allmänna lagens stadgande, att minst 7 skola i vigtiga mål dömma, vore det för mycket att begära, det Högsta^ Domstolens ledamöter skulle sitta på 2 divisioner. Man skulle då icke lemna dem någon ledighet under bela året. Den som försökt embetsmannalifvet, han vet om något mer påkostande kan finnas, än att 5 lill 6 timmar sitta med spänd uppmärksamhet och afhöra tvister, för att ur sakdrifveriets irrgångar utleta hvars rätt, som är god. Skulle nu ingen ledighet lemnäs Just.råden, hvarken för att hemta krafter, eller för att ur böcker, nya skrifter och äldre rättegångshandlingar utvidga de kunskaper, domarekallet kräfver, så tror jag man gjorde illa af bara välmening. Jag afstyrkcr således förevar, förslag. JE> era 2Ö\M a r * f. ui. 4,60 Gr. Anck-ars vä.rd, Äng.: Då det redan för en lång stund sedan blifvit rass antydt, att votering öfver denna fråga kommer att äga ruin, anser jag olämpligt att genom de tillägg i discussionen, som af mig kunde göras, söka vinna framgång för den nya redactionen, hvars antagande jag önskar. Jag får,tiII tidens vinnande inskränka mig till att instämma i Nr von Troils yttrande, och kommer att i öfverensstämmelse dermed lägga min .voteringssedel* Hr Frih. o. Landtm, heihställde, om R. o. Ad. behagade bifalla det i 3:e punkten upptagna förslag till förändrad redaction af 22 §:n Reg.Formen. Ropades ja och nej. Frih.
Ordet allmänna är här så mycket nödigare och nödvändigare, sorn det icke kan vara fråga om sådana onera, som kunna vara öfverenskomna enskilda emellan vid upplåtelsen, och hvilka kunna vara 5 ä 6 gånger större än de allmänna oneras belopp. Hr Landtm, yttrade, att nu förekomme till bestämmande, huruvida, i sednare perioden af 2 §:t), det antal personer, sorn bör af ägornas afkastning kunna underhållas, skall bestämmas till 4 eller till 3. Hr von Hartmansdorff: Jag hemställer att de ordalag, som finnas i Utsk:ns betänk., måtte först framställas lill R. o. Ad:s bifall. Frih. Cederström: De tvister, som tillämpningen af denna författning, om den framdeles kommer att vinna bifall, skall föranleda, kunde i betydlig mån förekommas om de här nämnde arbetsföra personer, hvilket är en nära nog omätbar uppskattning, förändrades till mantalsskrifne personer, som är en bestämd uppskattning af hvad som verkligen är. Hr Rosenblad: Jag hemställer vördsamt om man icke har kunde gå till väga efter samma grund, som vid de fö - 1 Den 3 Februari f. ra. 31 reg:de förändringarna, d. v. s. att Hr Landtm, läcktes framställa propos. först på borttagande af ordet arbetsföra. Skalle sådant emot min önskat) icke gillas, så är det naturligt att antingen qvarstår arbetsföra eller sker utbyte emot mantalsskrifne eller något annat motsvarande ord; och sedermera förekommer frågan om personernes antal skall vara 3 eller 4- Skulle åter ingen af de föreslagna förändringarna godkännas, så är Utsk:ns förslag i denna del att anses såsom bifallet. Hr von Hartmansdorff: Jag får fästa Hr Rosen blads uppmärksamhet derpå, att detta icke är ett förslag från Coust.Utsk., utan ifrån Lagoell Ekon.Utskln. Jag har icke kunnat uppfatta R. o. Ad:s beslut öfver denna § annorlunda, än att Ståndet icke godkänt §:n i sin helhet.
R:dr, utgörande under åren 1841 —1843, såsom tull å utländsk spannmål, influlne medel, de der kunna af Kongl. Maj:t vid inträffande missväxt obehindradt disponeras. Af hvad jag nu i korthet haft äran anföra, anser jag uppenbart följa, att Riksgälds-Kontorets ställning, alltsedan nämnde Verk bildades, aldrig varit fördelaktigare, än i närvarande tidpunkt (hvilket Utskottet äfven raedgifver) och att detta Verk, i hvars namn ordet ”gäld” aldrig vidare borde inflyta, lemnar full tillgång för de summor, Kongl. Majit äskat och i enskilde motioner uppgifvits såsom behöflige för främjande af rikets nytta och särskilta orters upphjelpande ur den förlägenhet, hvaruti de sig nu befinna. Jag anser Utskottet hafva bort laga anslagsfrågorne i ompröfvande, innan de, på förhand, till Rikets Ständer anmälts, hvarigenom Rikets Ständer, i motsats lill hvad hittills ägt rum, nödgas ingå i frågornas pröfning, förr än det af dem tillsatta Utskottet dervid lagt den hand, Grundlagen föreskrifver.” Af Hr von Rosen: ”Emot Utskottets beslutade hemställan till Riksstånden, med dervid bifogade tablåer öfver så väl Riksgälds-Kontorets disponibla 22 Siats-Utskottets Memorial, N.o 61. tillgångar, som alla till Utskottet remitterade motioner, hvilka tarfva statsanslag och lånebiträden, får jag reservera mig, helst en sådan åtgärd synes mig oförenlig med de former grundlagen för Stats-Utskottet antyder. Ett till Riksstånden inlemnadt diarium öfver ankomne motioner kan ej visa Statsverkets behof, förr än dessa motioner blifvit af Stats-Utskottet pröfvade och af Rikets Ständer bifallne, helst behofvet af statsmedel ej förr kan inträffa för dessa ändamål, än Rikets Ständer beslutit om statsanslagen. Genom denna hemställan, har Utskottet, så vida afsigten dermed är att på förhand infordra Ståndens utlåtande, constituerat sig till Riksstånd och Stånden till Utskott.
Vidare och efter det Konungens JustilieKansler emot häradshöfdingen Bergqvist anmärkt, att husmannen Nils Larsson i Hosaby, som, af Listers HäradsRätt fälld till 8 Ridr 16 sk. böter för svordom, dryckenskap, smädeord och slagsmål, af samma HäradsRätt, under Bergqvists ordförande, genom beslut den 21 Juli 1841, förklarats skyldig, jemlikt 5 Kap. Straffbalken, att, i brist af tillgång till böterna, umgälla desamma med tolf dagars fängelse vid vatten och bröd, i stället jemlikt 4 § i nämnde Kap. och Balk, äfven sådant detta lagrum lydde i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, bort dömas till åtta dagars så. beskaffadt fängelse, samt häradshöfdingen Bergqvist, i afgifven förklaring, erkänt riktigheten af berörde anmärkning, har, till följd af Hr JuslitieKanslerens remiss, Advokalfiskals-embetet yrkat, att Bergqvist, för den klandrade och erkände felaktigheten måtte fällas till ansvar enligt grunderna i 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken och dessutom förpligtas ej allenast godtgöra, enligt räkning, Kongl. Majit och Kronan kostnaden till Nils Larssons utspisning i häktet under fyra dagar öfver den tid, som för hans bestraffning rätteligen skolat utgå, utan äfven ersätta Nils Larsson för hans otillbörliga lidande, hvarå denne sistnämnde äfven gjort anspråk till ett belopp af minst 30 Ridr banko; öfver hvilket allt Bergqvist icke haft annan förklaring att afgifva, än att Nils Larssons ersättningsanspråk syntes vara öfverdrifvet.
Påminn dig, huru, för någon tid sedan, din far bistod dig, att till tidsfördrif för Schahen uppgöra nya stats-projekter; låtom oss derför ömsevis räcka hvarandra handen, efter det hör till den nya tidens ordning, att ynglingar blifva gunstlingar och sitta högst i rådet; men gubbar skola gifva fester och upptänka nöjen. Länge, svarade jag, behöfver jag ej tänka på en sådan uppfinning. Redan i går under skådespelet föll mig ett förslag in, hvilket otvifvelaktigt skall mycket behaga Schahen. Men det kommer att tillskynda dig stora kostnader och din son mycket besvär. Jag framlade nu mitt förslag, hvilket min far väl ej synnerligt förstod att bedömma, men hvarmed han var väl tillfreds, då jag än engång försäkrade honom, att det förträffligt skulle roa den höga gästen. Detta förslag bestod uti att sätta i handling ett stycke ur Firdusi’s hjeltedikt. Min afsigt var väl i början att endast utvälja ett enda äfventyr ur Rustans lif, men då jag omläste denna saga, hade jag ej hjerta att utelemna någon enda scen, utan beslöt att bringa hela hans lif på skådebanan. Väl fann jag att jag ej sjelf ensam, på den korta tiden, kunde utföra detta förslag: men konungen hade medfört fyra hofskalder och desse åtogo sig villigt, att arbeta efter den plan jag för dem utstakade och sätta i vers hvad jag sjelf icke medhann. Under tiden förfärdigades drägter, vapen, rustningar och alla dit hörande anstalter; hvilket allt ej var en ringa möda, då en mängd handtverkare måste arbeta dagar och nätter och oupphörligt begärde nya modeller och ritningar. Ingen fans som dervid kunde bistå mig, emedan ingen tillräckligt studerat sig in i Firdusi och hans urgamla tidehvarf. Ännu större svårighet kostade det mig att inöfva skådespelarne: sjelf måste jag åtaga mig hufvudrolen, så mycket än min far dervid skakade hufvudet. De öfriga rolerna blefvo, långt innan stycket ännu var färdigt, fördelade mellan troppen, och verserne lärda utantill, så fort de flöto ur pennan.
Remitterades till Stats-Utskotlet nedannämnda nu framställda motioner: l;o af Kontrakts-prosten Lodell, om slats-ansiag till en lägre elementar skola i köpingen Örnsköldsvik; 2:o af Prosten Schram, om anslag af fyra bristande proste-lunnor åt Kontrakts-prosten i Olands och Frösåkers kontrakt af Upsala Erke—stift; 5:o af Kyrkoherden Wennerström, om nedsättning i pensions-åldern för Elementar-lärare; 4:o af Prosten Modigh, angående afskrifning af det stats-lån, som blifvit Markaryds församling beviljadt för nybyggnad af dess genom åskeld ödelagda kyrka; och 5:o af Kontrakts-proslen Janzon, om anslag af stats-medel till hamnbyggnaden i Grenna. S. D. Remitterades till Bevillnings-U Iskottet Prosten Meléns motion, om anställande af kontrollörer äfven vid de mindre brännerierna samt vid utskänkningsställen för bränvin i minut. S. D. Remitterades till Lag-Utskottet nu afgifna motioner af l:o Komminister Beckman, om förändrad lydelse af 11 kap. 4 § Rättegångs Balken angående stämning å den, som icke bar säkert känd bostad; 2:o Prosten Schram, angående ändring i Missgernings-Balkens o kap. 6, 7 och 8 §§ till skärpande af der stadgade böter för den eller dem, som på Sönoch Högtidsdagar öppna handelsbodar tilt afsalu af varor; och 5:o Professor Sundberg, alt enkling eller enka, som begär lysning till nytt äktenskap, skall för pastor förete bevis från domstol i orten derom, att laglig afvittring skedd är eller ej beböft ifrågakomma, tillika med de yttranden, sorn i anledning af denna motion nu blifvit afgifna. S. D. Remitterades lill Banko-Utskottet Professor Agardhs, denna dag afgifna, motion, om rättighet för Filialoch Privat-banker att öppna löpande räkning med Riks-banken, till undvikande af penninge-remisser med posterna. S. 1).
Sedan, till undanrödjande af det hinder, sorn för anläggning här i landet af elektriska telegrafer kunde möta derigenom, att egare till jord eller lägenhet, hvars begagnande för sådan anläggning erfordrades, icke vore pligtig att för ändamålet upplåta jorden eller lägenheten, med mindre egande-rätten dertill löstes, Rikets Ständer vid sistförflutna riksdag i underdånighet föreslagit utfärdandet af en författning, hvarigenom skulle stadgas, att, derest, för anläggning af allmänt nyttig inrättning, jord eller lägenhet måste användas, utan alt likväl jorden eller lägenheten genom inrättningen gjordes för egaren oanvändbar, anläggningen, på vissa vilkor, ej finge af honom förhindras; så har E. K. M:t, som funnit sig förhindrad att förenämnda förslag, idet skick det blifvit framstäldt, bifalla, deremot hehagat, i aflåten JNadig Proposition, meddela Rikets nu församlade Stärtder, hurusom, då likväl, med afseende på elektriska telegrafers stora nytta för det allmänna, det syntes vara af vigt, att anläggning af dylika inrättningar, dervid telegraf-linier ofta måste anbringas öfver eller under jord eller lägenhet, tillhörig enskild man, ej må kunna af egaren till sådan jord eller lägenhet, genom vägran att deraf upplåta hvad för ändamålet behöfligt är, förhindras; men E. K. M:ts Nådiga Förordning den 20 November 1845, angående jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, hvilken förutsatte, å ena sidan, att jorden eller lägenheten måste för ändamålets vinnande fullt afstås, och å den andra, att egande-rätten dertill löses, ej vore tillämplig, då fråga endast är om utläggning af ledningstrådar för elektriska telegrafer, derigenom vanligen något väsendtligt hinder i jordens eller lägenhetens framtida begagnande egaren icke tillskyndades, E. K.
1 afseende på soldattorpens beskaffenhet, så kan jag meddela den upplysning, att jag på min bostad uti basta delen af Jemtland har i i torpare, som hvardera äger arne kor och 4 får, och stundom äfven i häst, samt en derefter lämpad jordrymd, för hvilket allt jag tager den högsta möjliga skatt, bestående uti i5 dagsverken om året af hvardera torparen på dess egen kost. Deraf kan man bedomina jordmånens beskaffenhet i den landsorten. — Till besvarande af hvad en utsk.ledamot anmärkt, får jag tillkännagifva, att för mitt begrepp är det klart, att villkoren blifva lika, om en rotehållare nu gifven lill en soldat a5 r:dr, eller framdeles 2tne rotehållare skola i aflöning lemna 5o r:dr. En sådan rotejemkning kan icke införas ulan despotism. Vid den rotejemkning, hvaruti jag deltagit, tillgick på det sätt, att jag från 4- om morgonen till io om aftonen sökte förmå vederbör. att ingå på förslaget och öfverenskom om villkoren derför, hvilket omsider genom ihärdighet äfven lyckades; men tiderna hafva förändrat sig, så att jag numera icke tilltror mig att på så sätt kunna lyckas uti ett dylikt företag. Jag vill icke neka, att Jemtland verkligen är hardt roteradt, men jag vågar påstå, alt bördan deraf icke så mycket består uti sjelfva roteringen, som fastmera uti andra förhållanden. Utan bestämda föreskrifter hvarefter roter:s-jemkningen skulle ske, vill jag ej åtaga mig verkställigheten af R. St:s beslut derom ; men gifver man mig riktiga och bestämda grundlinie!- derför, skall jag söka efter yttersta förmåga verkställa befallningen, så alt den leder lill landets väl. Gr. von Platen: I följd af den siste talarens yttran de, vill jag till hvad jag redan nämnt blott tillägga, att jag finner ganska mycket skäl uti hans önskan att äga bestämda reglor för rotejemkningens verkställande, i händelse han får befattning dermed; men att jag derföre icke kan frångå den öfvertygelsen, att dessa reglor eller föreskrifter böra meddelas af någon annan auetoritet än R. St. eller något R.
Från Högvördige Preste-Ståndet, S. D. Föredrogos å nyo och biföllos StatsUtskottets följande Utlåtanden och Eetänkanden: N:o i3, i anledning af Herr Lagman Ståhles Motion, om ett Jordbruks - Contoirs inrättande; N:0 14, Prot. TJt dr. d. :6 Jan, i&of. 65 ]ST:o 14, i anledningaf Kongl, Maj:ts Nådiga Remiss, angående af Marstrands Stad sfikt ersättning för utgjord inqvartering; N:o 15, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af Handlingarne , angående af Capellmästaren Heeffner sökt ersättning för innell a fd lön; N:o 18 > angående de i Arméen qvarstående Officerarea tjenstgörings-skyldighet; N:o 19, i fråga om Stipendiers inrättande för Arméent Officerare till bivistande af krig Utrikes; N:o 20 , rörande sökf befrielse för färjemans-Bolaget i Helsingborg från stämpladt papper å deras båtpass; N:o 21» rörande G. Hjortbergs och aflidne Lagmannen Aspelins efterlemnade Enkas, född Hjortberg, hos Herrar fullmägtige i Riksgälds -Contoret gjorde ansökning om förnyelse af 2 så kallade Trollhätte Slussverks lottsedlar; N:o 22. i anledning af Slotts - Snickaren £f. Dumraths till Utskottet ställde ansökning om bestämmande af viss tid, efter hvars förlopp den, uti Sökandens bär i Stockholm belägna fa Bih, ' tilt .R. Se.
Deputerade, för alt, med den i omförinälda Grundlags-paragraph stadgade rätt, hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, Ilögvördige Presle-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet företräda och närmare upplysa förhållandet, i afseende på dels det ämne, som uti Stats Utskottets Utlåtande, öfver så val Kongl. Maj;ls Nådiga skrifvelse, om upptagande för omsättning af jordbrukets skuld, at ett Statslån, stort 2 millioner Riksdaler silfver, som Riksdagsmännen Anders Danielssons och Johannes Svenssons för samma ändamål inom Bonde-Ståndet väckta motioner innefatta, dels de beslut, som, i anledning af berörde Utlåtanden blifvit vidtagne. S. D, Efter föredragning af ej mindre Expeditions-Utskottets Memorial, N:o 23, med öfverlemnande till ny justering af förslaget till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ytterligare Stats-anslag för Arraeens Pensions-Cassa m. m., än äfven omförmälde nya, under N;o 255, afgifna förslag, blef detta ogilladt af Ståndet, som vidblef det förut godkända förslaget. Från H e d e r v. Bonde-Stå ndet. S. D. Föredrogos å nyo Stats-Ut kottets, på bordet hvilande, följande Memorial: N:o 4ro> i anledning af erhållen aterremiss å Betänkandet N:o 397*’ Ståndet lät bero vid Betänkandet N:o 897; N:o 411» 1 anledning af Herr Eddths motion, om eftergift och afskrifning af 1000 Rdr Boo, som Wadstena stad i Östergöthlands läns Landt-Ränteri lyftat i och för Cholera-farsoten: bifölls; Nk> 413, öfver gjorda anmärkningar i frågan om vissa grunders bestämmande för Hof-Slats-personalens pensionering: bifölls; N:o 4 *3, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Preste - Prat.
Som sagdt: de veko knappast en minut från hvarandras sida. De ville dock ej bli långa nog, de långa sommardagarne, för alla ströftåg i skogen, alla expeditioner i bygden, alla segelturerna och rodden ut åt fjärden om qvällen, sedan vinden mojnat af och skymningen låg stämningsfull och drömtyst öfver det ljumma vattnet. Ty sjön, den var dock deras lif! Och detta nya af mognad, som kommit in till och med midt i deras lek, och som just var faran, konventionelt sedt, detta märkte han icke i sin omisstänksamhet. Och om han hade märkt det, hade det föga brytt honom, ty han var för mycket gammal sjöbjörn med för mycket ungt hjerta att vörda det konventionella, och han hade vant sig att se dessa två tillsamman så länge, att han aldrig kunde tänka sig det annorledes. Hvarför skulle ej de, som delat barndomens lekar, en gång kunna enas om lifvets allvar. Deraf begaf det sig, att de två fingo lefva dagen fram utan att bekymras af dessa tusen hänsyn, som i regel tvingas på de ungas umgänge. Ej ens den lilla badortssocieteten, hvilken de för öfrigt höllo sig helt och hållet utom, lyckliga nog för sig sjelfva, hade ett ondt ord att säga på deras rygg. Det var den gamla historien om Kathes trollmakt, att ej ens de hvassaste qvinnotungor stungo henne efter. Man förlät henne allt, derför att man misstänkte henne för intet. *, Emellertid föll der tider emellan en plötslig aggande sjelfförebråelse öfver Käthe, att hon försummade fadern. Han var mera ensam nu, sedan hans barn voro två, än tillförene med henne endast. Då svalde hennes hjerta af den innerliga kärlek, som band henne vid den gamle, och af harm med sin egen egoism. Det sprang en varm ström upp inom henne, som manade och manade, och seglatsen, som just gick som friskast och härligast, fick tvärt brytas af. Det gafs ej appell! Sven måste vända och lyda, hälft undersam och hälft beundrande inför denna finkänsliga barnakärleks plötsliga uppflammande.
Härvid förekommo: I, 2 och 3 punkterna. Biföllos. 4 punkten. Med alslag af hvad Utskottet i denna punkt tillstyrkt, beslöt Ståndet, ali Rikeis Ständer medgifva återlyftande af de deponerade medlen på det säll, alt bolaget eger alt nu lyfta 150,000 lidi Riksmynt. och de återstående 75,000 Itali samma mynt, sedan banan blifvit öppnad för trafik till Köping. 5 punkten. Bifölls-, och S. 1). Föredrogos ånyo och biföllos Lay-UIskottets Betänkanden; N:o 74, i anledning af väckta motioner, angående dels upphäfvande af 10 kap. Kyrkolagen, dels ock förändring af samma kapitel och hvad i öfrigt är vordet stadgadt i afseende på kyrkotuktens upprätthållande; N:o 75, i anledning af väckta motioner, angående förändring af lagens stad ganden i afseende på rättigheten alt föra annans talan inför rätta; och N:o 76, i anledning af Kongl. Majlis Nådiga Proposition tili Rikets Ständer om upphörande af landsflykt såsom påföljd för brott. Frän Vättofl. Borgare-Ståndet. 1 följd af Borgare-Ståndets beslut denna dag. i anledning af Lag-Utskottets Betänkande N:o 69, lades till handiingarne Hedervärda Bonde-Ståndets Protokolls-utdrag, den 16 dennes, N:o 586, angående samma ämne. S. I). Föredrogos ånyo Siats-Utskottets Utlåtande: N:o 260, angående väckta frågor om Statens medverkan för fullbordande af jernvägs-anläggningen emellan Köping och Hult. Härvid förekommo: Första, andra och tredje punkterna. Bifökos. Fjerde punkten.
Emellertid, och då de orsaker, hvilka föranledt ansökningarne om löne-förhöjning, eller uppstegrade pris å lifsförnödenheter, torde vara öfvergående, hafva Fullmäktige ansett den tillökning i löner, arfvoden eller anslag, som må kunna beviljas, icke böra utgå för längre tid än till nästa Riksdag, då Rikets Ständer, med afseende å förhanden varande förhållanden, kunde taga under ompröfning, huruvida den medgifna tillökningen finge fortfara eller icke; hvarjemte Fullmäktige, i fråga om tiden, från och med hvilken denna förhöjning borde utgå, fästat uppmärksamhet derå, att som prisstegringen å lifsförnödenheter, under förlidna året börjad, detta år betydligen tilltagit, hvaraf naturligtvis följt, att lönerna redan varit otillräckliga, och att de tjenstemän, som uteslutande pä en otillräcklig inkomst grundat sin bergning, måst skuldsätta sig, i förhoppning att genom erhållande lön-tillökning kunna skulden med ränta återgälda, så syntes nödig omtanka om tjenstemännens ekonomiska bestånd fordra, att den erforderliga lön-förbättringen, så fort ske kan, komme dem till godo. De, i omförmälda måtto gjorda ansökningar, med hvad i anledning deraf yttrad t och hemstäldt blifvit, har Utskottet tagit i öfvervägande; och hvad först angår frågan om och till hvad belopp tillökning i nuvarande löne-förmåner för tjenstemännen och vaktbetjeningen i Banken-, Banko-diskont-verket samt Låne-kontoren i Götheborg och Malmö må, med afseende å de stegrade lefnads-kostnaderne, beviljas; så anser Utskottet, lika med Banko-fullmäktige, billigheten tala derför, att en sådan tillökning medgifves och, i enlighet med Fullmäktiges förslag, bestämmes till 33^ procent af de från löne-staten utgående löner.
Den som älskar konsten han gör det icke alltid af fri vilja, det är i grunden en blind naturnödvändighet, han måste, han må vilja eller ej, han kämpar väl för framgången, men äfven om den icke skulle komma genast – ja, se på L., tror du icke att den der naturkraften drifvit honom framåt äfven om han någon gång tviflade på sin egen begåfning. Man tvingas att gifva det bästa man kan, det må vinna erkännande eller ej. För hvarje nederlag biter man bara tänderna tillhopa och kämpar dess hårdare för att nå dit man vill. Så känner jag det åtminstone. Men för mig är konsten, erkännandet, penningen endast medel. För mig ligger det någonting annat bakom, och jag ger icke tappt så länge jag kan dra ett andetag. Nu vet du det; och fast jag tviflar på mina möjligheter, kan jag icke låta bli att arbeta. Jag drifves till det just af den der naturnödvändigheten. Jag måste framåt på ett eller annat sätt, hur, det får tiden utvisa. Du säger: om jag har mod. Ja. Jag vet inte. Jag tror inte, det är så mycket det, jag saknar. Det är tro. Jag tror icke på mig sjelf, och inte heller på något annat. Jag är en skeptiker i grund och botten, det är det som håller tillbaka. »Lefnadslycka», säger du! Bah, någon lefnadslycka fins lika litet för ett sinne sådant som mitt, som »lefnads-olycka», om man kan begagna ett sådant ord. Ena stunden väger det upp i himmelshöjd, den nästa far det ned i afgrundens djup, och så till sist hångrinar det åt alltihop och säger: »det Hele er ingenting». Jag tror, att detta är författares vanliga lott, tror du inte det? Det är just förmågan att upplefva så mycket, som de ha att ösa ur, och deras lätthet att emottaga stämningar gör det lika omöjligt för dem att hela lifvet igenom gå och kånka med »olycka och bitterhet», som att slå sig till ro med lyckan i en vrå. De skulle helt enkelt tröttna derpå, och så var det ju ingen lycka mer. Nej, just dessa ständiga vexlingar äro en naturnödvändighet, och det vore en komplett dårskap att tro sig kunna undgå dem.