Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj:ts Förordning af den 19 December 1827, angående grunderne och vilkoren för Hemmansklyfning samt afsöndring af Jord eller andra Lägenheter från Hemman, må gälla äfven i afseende på Säteri-, Rå- och Rörs-, samt Frälsehemman, och att föreskrifterne om Säteri-byggnads underhållande å Säterier må upphöra, berörde Utlåtande, uppå ofvannämnde Ledamöters derom gjorde anhållan, jemväl förklarades böra ytterligare hvila på bordet. Vid förnyad föredragning bifölls Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottens den 2i sistlidne Mars under N:o i5 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde Betänkande öfver väckt förslag, att Konungens Befallningshafvande må förpligta*, att till JustitiseCancelleren Den 3 April. *47 och Justitieombudsmannen insända ett exemplar af Kungörelser, som Konungens Befallningshafvande utfärda; att Konungens Befallningshafvandes obestämda rättighet, att kalla Länens innevånare till sammankomster och muntliga förhör må inskränkas, och att med utmätning af debiterad afgift må innehållas, då jäf emot krafvets behörighet väckes. Föredrogos å nyo och bifÖllos följande LagUtskottels den 23 sistlidne Januarii och den 5 sistlidne Februarii afgifne, samt den i dennes e. m. på bordet lagde, Betänkanden: N:o 35. Öfver väckt Motion om ändring i Kongl. Förordningen den 12 Junii 1816, angående vissa delar af Yexelhandeln. I anledning af väckte frågor, dels om stiftande af en AnsvarighetsLag för Sakförare, och dels om stadgande af rättighet för Sakegare till fritt val af Rättegångsombud. Grefve Cronhjelm, Otto August:
Erkänner man, med grund af ägande-rättens helgd, tillbörligheten af det ena, lärer icke något giltigt skäl finnas, hvarföre privilegierad jord skall åtaga sig denna utskyld, mera än någon annan, hvarifrån -den nu åtnjuter befrielse. Hvad serskildt vidkommer R. o. Ad., linnas mångfaldiga skäl till dess frikallande. Ståndet har sedan långliga tider tillbaka dels ensamt bekostat och dels underhållit en mängd inrättningar och stiftelser, förutan hvilka Staten till stor del icke kunnat äga bestånd. Ståndet måste dessutom vidkännas serskilda utgifter i och för dessa allt mera och mera kostsamma och tätare riksdagar, alla andra orsaker att förtiga. Liksom hvarje sant konservativ man är jag ganska grannlaga om grundsatsen och rättigheten i allmänhet; men deremot är jag mycket liberal, när fråga blir om verkställigheten i hvarje serskildt fall, och i sådan egenskap har jag, likasom många andra, för mina hemman af allmänna frälset frivilligt deltagit i lön till fjerdingsman långt innan delta blef lag. Så är förhållandet med många Säteri-ägare, Man biträder af god vilja sina sockenboer, då de så förtjena; man gör en tjenst; man njuter tacksamhet; men man afsäger icke detta Stånd dess rättigheter, eller jordnatnren dess frihet; man ålägger dem icke en ny skatt; man beslutar då icke för Säteri-ägare, som ej äro representerade, man belastar icke då boställen och löntagare, hvilkas inkomster nog dessförutan äro betyngda, likväl afundade och utsatte för indragningar af våra Statsreformatorer. Jag yrkar afslag å betänk. Frih. Raab. Adam Christian: Jag för min del kommer att yrka bifall till betänk, med de af Frih. Stjernstedt före slagne förändringar. Jag vill icke inlåta mig i någon vidlyftig diskussion om fjerdingsmans-befaltningens egenskap att vara kronoeller menighets-bestyr, hvilket här blifvit så ofta och så mycket omtvistadt.
Ståndets inbjudning beslutat, ber jag att få säga min tanke derom, att det hade alltför väl låtit sig göra i dag på förmiddagen, att, i sammanhang med det då fattade beslutet, besluta, det underrättelse derom genom deputation skulle meddelas det Hederv. Ståndet; men sedan nu händelsevis en, om icke ett par motioner hvila på bordet, hvari, oansedt R. o. Ad. lagt Flans Janssons förslag lill handlingarna, åsyftas en adress, för hvars uppsättande, enligt motionärens förslag, remiss borde ske till Exped. Utsk., hemställer jag, om en ny motion, så beskaffad som Hr Ribbings, skall kunna mellankomma, medan de öfriga motionerna ännu hvila på hordet. Slutet af alla dessa motioner, jemförd» sins emellan, fruktar jag skulle blifva nog brokigt; ty då R. och Ad. förklarat, alt Ståndet lagt Hans Janssons adressförslag till handlingarna, synes det mig föga lämpligt, att ett annat förslag tages upp och remitteras, hvilket åtminstone icke borde ske till Exped.Utsk., som icke ar Ståndets enskildt» Utsk., utan endast har att befatta sig med de mål, hvarom R. St. gemensamt besluta. Kär nu BondeSt. inbjudit oss att förena oss i dess beslut, uxn vi lagt inbjudningen till handlingarna, skulle vi fatta 2 H. 53 4 >8 Don 26 Februari e. m. elt nytt besh»?, och under tiden, enligt Hr Ribbings förslag, en deputation, för att tillkännagifva det vi redan beslutat, afgå till BondeSt. Jag tillstår, att jag ej kan veda hvad det skulle blifva för ett mischmasch lill slut. Het är dessa anmärkningar jag velat framställa, och jag hoppas, att Hr Frih. o. Landtm, hjelper oss ifrån så väl de bordlagda motionerna, som de nu ifrågaställa. Hr Ribbing: Jag vill icke trötta R. o. Ad:s tålamod och har på förhand förklarat, att jag icke vågar ingå i en strid om grundlagen med Frih. Cederström. Af Gr. Frölichs yttrande har jag funnit, alt han icke hört den framställning jag gjort.
4 Utaf anslaget för Natioual-Museibyggnaden (93 §) r:dr 40,000: Anslaget för inköpande af Ingeniören Wahlbergs till Naturhistoriska Riks-museum försålda samlingar af naturalier (94 §) » 7,000: Dito för ombyggandet af Veterinär-inrättningens i hufvudsta den smedja (93 <§ » 1,241: 16. — Dito för bebyggandet af Prestbostället inom Bogens kapellförsamling uli Gunnarskogs samt inom Lekvattnets kapellförsamling uti Fryksände socken i Vermland (96 §) » 5,600: — —- Dito för den fattigvård, som bör af Staten bekostas, för år 1848 (98 §) » 10,000: Dito till Kongl. Serafimer-Lazarettets ersättande för minskad inkomst af Tolag å Finska varor, 1849 och 1830 ars anslag (99 §) » 9,000: af hvilka anslagsmedel utanordnats: under år 1848 Transport 32,000: Utaf länet till staden Warberg, ytterligare understöd för hamnanläggningen derstädes (79 § 3 morn.) r:dr 15,000: Dito till staden Christinehamn för uppmuddring af hamnen och segelrännan vid samma stad (79 § 4 mom.) — Dito till anläggning af jernväg emellan staden Christinehamn och Sjöändans lastageplats (79 § 5 mom. . — Dito till förestående reparation af Linköpings Domkyrka (102 §) » 20,000: Dito för återuppbyggande af den i Juni månad 1847 nedbrunna del af staden Christianstad (103§) » 100,000: Dito till förlag åt Handlande och Näringsidkare i staden Christianstad (104 §) » 10,000: 287,666: 32. 4. af hvdka lönebidrag utanordnats: under år 1848 » 46,666: 32. — » » 1849
M:t af sådan anledning ansåge sig förhindrad att vid nådigt afskeds beviljande åt Ahlberg, honom å Allmänna Indragningsstalcn, i vanlig ordning låta uppföra, bär E. K. M:t, med afseende å härvid förekomna omständigheter och kemälde läkares af vederbörande vitsordade nit och välförhållande under tjensletiden, begärt Rikets Ständers medgifvande dertill, alt Doktor Ahlberg, från och med månaden näst efter den, då lian erhåller afsked frän sin innehafvande proviucial-läkare-beställning, å rikets Allmänna Indragningsslal må ega uppbära en hans lön motsvarande pension aföGO R:dr 32 sk. B:ko eller 1,000 R:dr Riksmynt. Ehuru Doktor Ahlberg icke fullgjort de för pensibns åtnjutande i allmänhet föreskrifna, vilkor, hafva Rikets Ständer likväl, då erkännas mäste, att det allmänna dragit nytta, af hans väl vitsordade verksamhet, och han nu uppnått, en högre ålder, ansett billigheten lala derför, all lian å Allmänna, indraguingsslalen. förflyttas, hvadan Rikets Ständer, med, bifall lill E. K. M.ls, högslbcrörde nådiga Proposition, funnit sig böra förklara Provincial-läkarcn Ahlberg berättigad all, efter erhållet afsked, från Allmänna lndragningsstalcn uppbiira en årlig pension af 1,000 R:dr Riksmynt. Expe (lilio risTits ko tiel s Förslag till uhilcril. Skrifvelse, N.-v 229. 139 44:o. Soilnn f. Kronolänsmannen i Leksands socken af Storn Kopparbergs län, Expedilionsfogdcn Eggert Helleberg, sorn den 17 Juli 1854 erhållit afsked från Länsmansbefatlningen, hos E. K. M:t i underdånighet sökt, att, på grund af Rikets Ständers den 12 i samma månad fattade och den 28 i iircranäninde månad af E. K.
Jag tager mig endast friheten fästa uppmärksamheten derå, huruvida ej, för den händelse att ett stort samhällsbehof bade gjort sig gällande, såsom t. ex. i fråga om national-representationens ombildning, det vore godt att den utvägen återslode, att Konungen kunde träda fram medlande mellan Stånden och genom Sin auetoritet framlägga ett förslag, som kunde förlika sinnena; men nu synes man icke en gäng vilja detta, utan att om Konungen framlägger ett förslag, så skola 3 Stånd vara för detsamma, eljest skulle detsamma icke blifva hvilande. Man har således afskurit den enda möjliga utvägen alt medla i denna tvist Stånden emellan; och jag är öfvertygad, alt kunna icke Stånden sins emellan öfverenskomma om en gagnelig representationsförändring, så lärer den aldrig inträda, så länge man påstår, att 3:ne Stånd skola godkänna Konungens propos. i detta ämne. Jag vill ej längre upptaga R. o. Ad:s tid nu, ulan ber endast att fä sluta med det yttrande, att jag anser den grundsatsen, att, då tvä Stånd stanna emot två, hvarje fråga om samhällsförbättring skall vara förqväfd, innefatta någonting så vådligt för samhället, att jag icke kan bifalla densamma. Jag anser visserligen, å ena sidan, att votering om ett Den 5 April e. m. lil sådant förslag Sr oriktig, och får erkänna, alt jag skulle komma i en brydsam belägenhet, om jag skulle endast besluta mig å andra sidan mellan alt frågan antingen skall förfalla, eller att derom skall voteras; men måste jag säga min öfvertygelse, eller taga ett parti, så underkastar jag saken hellre en votering än jag decrelerar en sats, sådan som den nyss omförmälda, som är af beskaffenhet alt det derigenom skulle lyckas att hädanefter förhindra hvarje förbättring af vårt samhällsskick. Frih. Raab, Adam Christian: Icke eller jag kan uppträda, för att till antagande recommendera ifrågavarande förslag; tvertom tror jag, att af alla de förslag, som nu hvila på Ståndets bord, vore delta det minst rådliga att antaga. Gr.
Med anledning af hvad jag sålunda haft äran motivera får jag vördsamt hemställa och föreslå., att i merberörde nådiga Förordning, möjligen i § 5 mom. 2 måtte intagas ett åliggande för Pastor att årligen efter höstflyttningen, under förra hälften af November månad genom i laga ordning skedd pålysning, kalla samtlige inom församlingen varande hemmansegare och innehafvare att sjelfve, eller genom ombud, i enlighet med den inom församlingen antagna ordningen, eller efter rotar, sig infinna till justering af husförhörslängden, och en förbindelse för de kallade, att, på utsatt tid och ordning tillstädeskomma och uppgifva de i deras hus varande, eller på deras egor boende personer och deras befattning, jemte hustrur och barn, samt medhafva prestbetygen för dem, som från annan församling inflyttat, äfvensom till anteckning anmäla om någon är behäftad med kroppslyte, eller annan på arbetsförmågan inverkande bräcklighet. Skulle detta förslag vinna understöd, så synes mig, under åberopande af hvad här ofvan blifvit anfördt och på sätt nu nyligen är vordet föreslaget, det personliga inställandet vid mantalsskrifningen för hvarje husbonde, som enligt 6 § 1 mom. förutsättes och påbjudes, för meddelandet af hvarjehanda uppgifter rörande hans husfolk, — helst några skriftliga icke pläga allmogen affordras, — kunna och skäligen böra, om icke helt och hållet upphäfvas, hvilket jag dock tror, och ofvanföre sökt visa, kunde, utan all skada eller olägenhet för sjelfva saken, låta sig göra, åtminstone i betydlig mån inskränkas, t. ex. till ett ombud från hvarje by, äfvensom ansvarsbestämmelser för uteblifvandet förmildras.
Vore icke förhållandet sådant, utan frågan om lämpligheten af förslaget i och för sakens skull borde komma under öfverläggning, så torde också ganska mycket och ganska betänkliga omständigheter emot förslaget vara att invända, hvarom del nu torde anses öfverflödigt att discutera. Gr Frölich: Jag vill endast med få ord upplaga den siste talarens anförande till besvarande. Det är otvifvelaktig!, alt om icke ett beslut mellankommer, som lillsätter ett annat Utsk. för målets behandling, skall detsamma behandlas enligt 56 §:n Reg.Fm af samma Utsk., som före återremissen. Att åter, derigenom att ett annat Utsk. skulle handlägga återremissen, den följd skulle uppstå, som den siste talaren påstått, att RiksSltn komme att för 3:dje gången pröfva målet, kan jag alldeles icke finna. Ett sådant förhållande uppkommer icke ; ty genom en behandling af nytt Utsk. vore den i en annan § förekommande grundsats, att, då målet från Utsk. andra gången inkommer, Ständerne äga betänk, delvis förkasta och efter behag definitivt afgöra saken, ingalunda upphäfven. Det förundrar mig i öfrigt alldeles icke, att Frih. Cederström och Hr Rosenblad motsätta sig eli förslag, som tydligen går ut på att få i frågava r. ärende definitivt af R. St. hehandladt vid denna riksdag; men att Hr von Troil är den, som öppnar motståndet is H. 49 380 Den 26 Augusti e. ra. deilill, då lian förklarat att vi nu i afseende på privatbankerna befinna oss i ett rättsoch laglösliets—tillstånd, det kati icke annat än högeligen förundra mig. För resten förnyar jag min anhållan, att Hr Landtm, måtte yttra sig om formenligheten af förslaget, och anser jag mig hafva fullgjort min skyldighet, då jag framställt ett förslag, hvarigenom möjligen frågan kunde blifva bringad till slut. Blir den det ej, så får jag lägga det på de herrars ansvar, som i det fallet hindrat en nyttig och nödig äfvensom, efter mitt begrepp, fullkomligt laglig åtgärd. Hr von Troil:
Det stod öppet och söderns milda aftonluft strömmade in i rummet och kyste lätt den sjukes bleka panna, der han låg stödd mot några omsorgsfullt lagda kuddar, lutande hufvudet i sin magra hand och med blicken följande en stråle af den nedgående solen, som ännu glödande qvardröjde på fönsterrutorne. En tår af stilla, hemlig trånad glimmade dervid i hans insjunkna ögon och en sagta suck uppsteg ur det qvalda bröstet. Då nåddes hans öra på engång af toner, vid hvilka han spratt våldsamt till och lyssnade. Det var ett positif nere på gatan, som spelade en vals, den han fordom ofta hört i sitt hemland. Han lyssnade begärligt till dessa toner, som likt ett svärd inträngde i hans hjerta och genombårrade det med tusende stygn; det låg dock ett slags hemlig tjusningskraft i sjelfva det bittra minne, de uppväckte. En timma sednare inträdde den unge mannen till sin sjuke vän. Han hade varit ute på promenader och gator och återvände helt upplifvad och hoppfull till sin boning. Obemärkt inträdde han och såg vännen ligga stilla på sin soffa under det öppna fönstret, derifrån alla solstrålar så småningom dragit sig. Sagta, ty han trodde att vännen sof, gick han fram för att stänga fönstret, att ej nattluften skulle skada den sjuke; men då han var nära att verkställa sin afsigt, smög en kall hand öfver hans och en mild, men vemodig stämma sade på svenska: ”Låt det stå öppet så länge, Verner! Jag vill så gerna inandas denna balsamiska luft, så ljuf och dock så olik vår.” ”Men den kunde lätt skada dig, Rudolph.” Rudolph Berg — ty det var han — log svagt i det han sade: ”Mig skadar intet numera.” ”Jag har också tyckt,” sade vännen, som ej ville fatta meningen af hans ord, ”att du på dessa sednare tider sett raskare ut. Snart lära vi kunna fortsätta vår resa längre fram.” ”Ja vi resa snart, men åt olika håll,” sade Rudolph tankfullt, ”båda återvända vi likväl till hemmet.”
Jag kan således icke på någon grund tillstyrka bifall åt ett sådant uppdrag som det ifrågavarande, åt någon authoritet, hvarken Troman eller Trotjenare, såsom efter min tanka, endast medförande onyttig kostnad för Staten, tidsspillan, misstro, oro och obehagligheter, utan någon enda förmohn för det allmänna. Icke eller kan jag dela Utskotteg mening i afseende på den af en värd Ledamot här framställda fråga, örn ea progressif afgift för recommenderade Bref. Grundlagen hindrar icke på något ställe, genom någon föreskrift Bevillningsutskottet, att i en fråga af denna art föreslå Ständerna andungar och tillägg, ulan ger 31 §. Riksdagsordningen deremot full Den ii October f m.t 79 latitud® åt Utskottet, att handlägga »lia Be villningsämnen. Postintraderne utgöra en Bevillningspost, och en progressif recömendationS' afgift, kunde komma att öka Bevillningsinkomsterne genom det, att Staten sjelf bestod Lack. och Segelgarn, som Utskottet talar om, till de recommenderade Brefvens säkrare förseende, och de medel som nu tillfalla Postförval tärne såsom ersättning för dessa reqvisita i stället uppburos för Statens räkning; således tyckes denna punkt, lika så väl som alla andra, hvilka angå vinst af Postverket, tillhöra Bevillningsutskottets handläggning, och tror jag detsamma opåtalt, och utan att hafva trädt ömsesiga rättigheternas gräct för nära kunnat upptaga denna proposition, till Förslags afgifvande deröfver. Likaså vill jag tro, att Utskottet, utan att befara klander, hade kunnat föreslå beloppet af ett premium, att utgå af Postmedlen, åt den som inkommer med ett Förslag till Controll öfver Postverket hvilket af Ständerne antages; jag kan icke frångå den tanka, att allt hvad som i financielt hänseende rörer Postverket har gemenskap med Bevillcingsärender, och således ensamt af Bevilli ningsUtskottet bör behandlas.
Han sade nemi. att, enl. contractet emellan Staten oell tjenstemän, skulle desse icke kunna från tjensterna skiljas, förrän de förverkat Konungens förtroende. Vore förhållandet sådant, så skulle äfven jag erkänna, alt de äga juridisk rättighet att vid lönerna bibehållas, emedan endast Konungen kan upplysa huruvida embetsmännen förverkat haris förtroende eller icke; oeh när Konungen icke gifvit ett sådant upphörande af sitt förtroende tillkänna, måste man anse detsamma fortfara; men §:n säger att Konungen borde entlediga förtroende-t jenstemännen ifrån deras sysslor, när han pröfvar Rikets tjenst det fordra, (^tvifvelaktigt har Konungen pröfvat Rikets tjenst fordra den grundlagsförändring, hvartill han lemnat sitt bifall, hvarigenom de tvänne tjenster blifvit indiagna , från hvilka de ifråga var. tvänne embetsmännen sålunda blifvit skiljde; och således har Konungen ntöfvat den handling, hvartill han varit berättigad, nemi. alt skilja dem från sina embeten. Man skulle gå långt i advocatorisk finhet, om man i afseende på den, som skiljdes från sin tjenst, finner någon skilnad i den omständigheten, huruvida tjensten upphör eller lemnäs åt en annan. Oro en person förlorar något, som han med mer elier mindre rättighet innehaft, så mätte det vara fullkomligen likgiltigt i afseende på hans rättighet att behålla saken, om den, som fråntager honom densamma, förintar den eller skänker den åt en annan. Örn nian derföre vill läsa grundlagen sådan den finnes skrifven, så skall man finna, alt hela den uppställda juridiska deductionen förfaller. — Uti hvad Hr Dalman yttrat kan jag icke instämma ; ty hade den juridiska rättigheten varit gifven oeh klar, så anser jag det hafva varit StatsUtskrs skyldighet att uppföra det ifrågavar. anslaget på indi agn.stat. Frih. Boye, Ludv.: Jag begärde ordet, innan Hr Stråle yttrade sig, och är af honom förekommen.
Ståndets committenter, genom utdelning i socknarna, hvarom riksd.fullmäktige sjelfve, hvar och en i sin ort, borde föranstalta. Likaledes lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna memorialer, betänk:n och utlåten, nemi. från Gonslitutions-Utskottet: N:o 64, med förslag i afseende på Tryckfr.förordningens rätta benämning ; N:o 65, med förslag till ändring i 1 §:n3mom. Tryckfr. lagen; N:o 66; med föreslående af ett tillägg i 1 §:n 5 mom. Tryckfr. lagen; Statsoch Bevill n i ngsU tskotten: N:o 80, i anledn. af åtskilliga motioner, angtde förändradt löningssätt för domare samt expeditionslösens och Cliartas-sigillatoe-conlorets upphörande; Bevil IningsUtsko ttet; N:o 3o, i anledn. af gjorda anmärkn:r vid betänk. N:o 21, ang:de tullbevillningen; Lagutskottet: N:o 151, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSttn fattade skiljaktiga beslut, vid förehafvande af Utsk:s genom betänk. N:o 66 och utlåt. N:o 126 framställda förslag, i anledn. af väckt fråga om förtydligande af 1 cap. 2 §:n Straff.-b.‘n och K. brefvet den 25 Sept. 1777; N:o i52, i anledn. af väckta motioner om ändring af 8 cap. Handels-b:n och upphäfvande af K. förordn. den 1 Oct. 1752, angrde straffets skärpande för mätare, som med oriktigt mätande beträdes; N:o 153, i anledn. af väckt motion om bestämmande
Det har så väl genom öfverläggningarne inom Riks-Stånden som genom broschyrer och skrifter i ämnet blifvit tillräckligt ådagalagdt, att någon kompakt majoritet å ena eller andra sidan icke finnes, och att frågan behöfver närmare utredning, isynnerhet i statistiskt hänseende, då hvardera sidans anhängare påstå den af dem förordade sträckningen skola erhålla den största trafiken. Att få en fråga väl utredd är alltid en vinst, och hvad som är rätt och sannt segrar, om det blott får tid. Jag tror derför, att det skulle vara nyttigt, om man kunde åstadkomma det begärda uppskofvet. Om R. o. Ad. instämde i Bonde-St:s inbjudning och Borgare-St. gjorde likaså, så vore frågan afgjord, utan att behöfva hänskjutas till förstärkt Utsk., der, som vi veta, utgången oftast beror på en tillfällighet. Jag yrkar derföre bifall till Bonde-St:s inbjudning, eller åtminstone den del deraf, som angår frågans uppskjutande. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Då jag för några plena sedan föreslog en inbjudning till Bonde-St., som jag dock sedan med R. o. Ad:ns tillåtelse återtog, hade jag tillfälle att tillkännagifva mina åsigter om inbjudningar i allmänhet. Grundlagen känner icke tili inbjudningar, utan stadgar att ett redan fattadt beslut icke kan vid samma Riksdag upphäfvas, och jag anser det derför orätt att frångå ett beslut och antaga en in - Den 28 Mais. 523 bjudning. Med den erfarenhet vi ega om de olyckliga splittringarne och striderna vid hvarje jernvägslråga, måste vi akta oss att, då en sådan fråga vä) är afgjord, upprifva beslutet derom. Det är derföre min önskan, och jag vågar hemställa, att K. o. Ad. vidhlifver sitt i ämnet fattade beslut. Frih. Klinckowström, Hildolf: Lika med den siste värde, talaren får jag anhålla att R. o. Ad. måtte, med afslag å inbjudningen, vidblifva det beslut, som på grund af en lång och grundlig diskussion blifvit fattadt.
Institutet för fattiga och vanvårdade barns uppfostran, hvilket tillkommit genom Under-Ståthållaren och Riddaren af Wannqvists samt Ordens-Biskoppen och Commendören Doktor Wallius ädla och nitfulla bemödande samt flere Stadens innevånares frikostiga bidrag. I afseende på tillgången på arbetare samt dagsverksprisernas belopp, fortfara samma förhållanden, som i Öfver-Ståthållare-Embetets underdåniga Berättelse af år 1828 äro uppgifne, med den förändring, att arbetslönerne sedan den tiden ytterligare blifvit i någon mohn förhöjde. I allmänhet klagas, icke utan skäl, öfver ökade anspråk å Tjenstehjons och alla slags arbetares sida, i förening med deras tilltagande sjelfsvåld, lättja och oordentlighet. 3:o Näringar. Under åberopande af så väl det omdöme 1828 års underdåniga Berättelse af öfver-Slåthållare-Embetet innehåller i fråga, på hvilka Näringsfång Hufvudstadens bestånd sanner ligast grundas, om naturen af dess handel tillförsel af landets öfverskotts-producter, afsättningsorter och communi• cation med desamma, som hvad derom blifvit af mig här ofvan anfördt; får jag i dessa deler endast i underdånighet tillägga, att till trafikens utvidgande och liflighet emellan Hufvudstaden och Landsorterne under de sednare åren märkeligen bidragit, jemte Canal-anläggningarne, tillkomsten af flere Ångfartyg, som nu mera till ett antal af 12, på bestående dagar i hvarje vecka, afgå emellan Stockholm och ej blott de flesta Städer vid Mälaren, utan äfven åtskillige aflägsnare orter, såsom Gefle, Nyköping, Westervik och i synnerhet Norrköping, hvarigenom communicationen och varu-transporten blifvit särdeles lätt och skyndsam; äfvensom den af enskild personer verkställda Inrättningen af Diligencer emellan Hufvudstaden och flere delar af Riket, bidragit till communicalionens lättande.