Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
IS36 $ IS37. 6 Sami. I AfJ. 19 Haft. 1 2 Banko-öttkoflcls Utlåtande N.-o 4i. det under för banden varande omständigheter ej läte sig göra att med ringaste sannolikhet beräkna Verkets penninge-ställning ens för slutet af ett löpande är, alldenstund stor förlust uppkomma genom tillverkning af silfvermynt och vinst af koppar-myntningen, men förhållandet emellan dessa olika myntslag icke kunde bestämmas af Mynt-verket, utan berodde af reqvisitionerne, har Ofver-Direktörcn i underdånighet anhållit, att, enär, under sådana förhållanden, utförandet af ofvanberörde för Mynt-verket högst bchöfliga åtgärder till största delen skulle blifva beroende af en oviss framtid, i fall kosfnaderne borde bestridas af Verkets egna inkomst-källor, utan något slags förskott, men hvarje uppskof vore en bestämd misshushållning och medförde fortfarandet af större myntnings-kostnader, än vederborde, utom andra uppgifna olägenheter, Kongl. Maj:t måtte täckas hos Rikets nu församlade Ständer göra Nådig Proposition om beviljande af ett anslag af 33,333 R:dr 10 sk. B:ko, eller 50,000 R:dr R:mt, eller ock, i fall detta skulle anses mindre lämpligt, af ett räntefritt lån å samma summa från Rikets Ständers Bank, hvilken ensam skördade vinsten af Mynt-verkets förluster på silfver-myntningen, att, i mån af behof, utgå under innevarande och nästkommande år, samt att afbetalas i den mån Mynt-verkets disponibla tillgångar komme att utgöra mera än 60,000 R:dr R:mt; yttrande Ofver-Direktören den förhoppning, att, sedan Myntverket blifvit försatt i godt skick, den uppgifna summan skulle kunna genom vinsten på koppar-utmyntningen återbetalas inom icke särdeles många år.
IZ82 Den 29 Mars. e. m. ge Hufwudmannen ensam ^rättighet, at af nägott annan Imi-o6ucei-aä Adlig Att, behörig FuIImägtig för Attén förordna, hwilken Fulimägtig, ester det han antingen wid den i första mom. af 17 §. föreffrifne andra anteckning eller derefter mi RiddarHus-Utssottet sig anmält och Jnträdes-xoller erhållit, sedermera ömarken af Hufwudmannen sjelf, eller någon af de öfrige Attemannen fran Säre och Stämma för kamille», under den Riksdagen rubbas ma. I den händelsen aile fullmyndige af Attén Fullmagten tillika Med Hufwudmannen understrifwit, bör en sadan Fullmagt genast wid första anteckningen antagas. Lag sannna ware, om Hufs wudman som är ensam af sin Att eller ensam wiö den alder 18 §. utstakar, Fullmagt urgifwer. §- 4- Hafwer Hufwudmannen ej upnatt tjugu ek ars alder, äge da fullmyndig Man af Alten, hwilken Hufwudmannen, pa sätt 2 tz. utstakar, närmast är, at utöfwa all Hufwudmans rätt,- imil dest denne kommit til den alder, at sjelf kunna Säte inlaga enligt 18 §. af denna Riddarhusordning. Finnes ingen annan behörig och til laga alder kommen af Attén, da äger Hufwudmannens lagligen tilförordnade. Förmyndare, i fall han är af Adlig Imroällcemä Alt, rättighet ar intaga ksmillens Sate, och i händelse han sjelf ar Hufwudman för ätt, eller fiafwer förfall, ar förordna behörig Fullmägkig. Ar Förmyndaren Ofrelfe Man eller Hufwudmans Moder, som enligt Lag förestår hans gods, da äge först hans närmaste Fäderneoch derest sadan ej finnes, hans närmaste Möderne-Frände.af Adlig börd, ak Fullmägrig för Hufwudmannens Ätt förordna.
Antages det då af samtliga Riks-Ständen, begäre de dag att på Rikssalen få Rikets Ständers bifall dertill afgifva. Blir deremot förslaget redan vid första Riksdagen af 2 eller flera Stånd, eller vid den andra af något enda Ständ ogilladt, vare Konungens Proposition af slagen, och under• 8 Conslilutions-Utskoltels Memorial N:0 84- rätte Rikets Ständer Konungen derom skriftligen, genom sina Talmän, med uppgift pä skälen till af slaget’' ”1 Ståndens plena må frågor icke väckas om ändring i Grundlag; utan skall den enskilde Riksdagsman, som vill en sådan ändring föreslå, ingifva sin motion derom till Constitutions Utskottet. Blir en sådan motion af Utskottet ogillad, förf alle frågan, pä sätt i 84 $. vidare stadgas. Anser deremot Utskottet motionen åsyfta en högst nödig eller nyttig förändring, och som tillika synes möjlig att verkställa, eger det att förslag derom till Rikets Ständer ingifva. Blir detta förslag af 2 eller flera Stånd ogilladt, förjälle frågan. Ogillas det blott af ett Stånd, men godkännes af de öfriga, ankomme det på Constitutions-Utskottet, genom val i Ståndens plena förstärkt till 20 Ledamöter af hvarje Stånd, att förslaget genom omröstning godkänna eller förkasta. Göras äter i Ståndets plena anmärkningar till ändring i förslaget, blifve de, hvilka hvarje Stånd förklara utgöra dess gemensamma tanka, hänvisade till Constitutions-Utskottet, som då skall dessa anmärkningar i möjligaste måtto sammanjemka, och, der det ej låter sig göra, uppgifva förslag till propositioner för skiljaktigheternas afgörande genom votering i förstärkt Constitutions-Utskott. Sedan förslaget till förändrad el ler ny grundlagstext, eller till något serskildt stadgandes upphäfvande sålunda blifvit fullständigt beredt, på det ena eller andra af nu uppgifna sätt, hvile det till nästa Riksdag, för att oförändradt antagas eller förkastas.
Det är de oundvikliga följderna af den fria kon ANDRA AKTEN 41 - SALVATOR. utveckling med arbetarnas bästa, men vi ha ej funnit det ännu. Det är därför, som alla hoppas på dig. skorna den lycka som ännu fattas dem. VERA. vänta på ett underverk, måste så många förgås i elände. Men det är ju en lögn. Och medan ni gå och Du och din son är det ju, som skall bringa männiVi söka alltjämt ett medel att förena industriens nu fram till tronen och nedlägga vid Veras fot en krans af rosor. Den flicka som går i spetsen är mycket blek, med VERA (springer upp). Hvarför skall jag ha denna af er? DEN BLEKA FLICKAN. dig för att bli befriade från ett lif, som sliter ut oss och förstör vår hälsa och vår lycka. Du är hoppet, Och i alla våra arbetssalar ha vi din byst, som vi kransa dig själf. För att du är Speranza, vårt hopp. Vi vänta på (En skara fabriksarbeterskor, som uppfört en dans, komma insjunkna kinder och hoptryckt bröst, men ser intelligent ut.) och din son skall bringa lyckan. Därför älska vi dig. kransa vid alla våra fester. Tillåt nu att vi en gång VERA. Speranzas byst, kan ni då inte se, att det inte är jag. (Stor uppståndelse i församlingen,) Jag kan inte lofva er någon lycka, stackars arbetsträlar. Jag kan tvärtom Men det är ju inte jag. Om ni dagligen sett 42 SANNINGENS VÄGAR säga er, att så länge den store kejsaren härskar och hans dotter Speranza fortfar att nära er med sina vackra amsagor, skall ert tillstånd bara bli värre och värre. Tro inte på dessa bedrägliga löften om lycka som skall skänkas eder från höjden, se hellre san ningen modigt i ögonen; den fullkomliga lyckan skall aldrig härska på jorden, men era villkor kunna förbättras, om ni tar ert öde i era egna händer och inte förlorar tiden med att lyssna till falska profetior. har rest sig och vill hindra Vera att tala, men hon går ned det hon säger:) (Stort allarm bland furstarna och bland folkel. Kejsaren
Man har äfven anmärkt, att denna Tulltaxa alltför hastigt sattes i verkställighet, men sådant var öfverensstämmande med Rikets Ständers beslut, och på sätt jag förutnämnt, voro olägenheterne deraf ganska obetydliga, enär de förändringar taxan innehöll, till största delen bestodo i nedsatta afgifter och tillåtelse till flera varors införande. Hvad Bränvinsbränningsförbudet vidkommer, så har det vid alla föregående dylika förbud varit vanligt, att de genast blifvit satta i verkställighet; ty ändamålet skulle i annat fall förfelas. Men om någon före förbudets kungörande berett en tillmäskning, som icke bann att afverkas inora tiden för förbudets Den i September f. m, 27 verkställighet, så synes billigheten fordra, alt han borde ha fått afverka det tillredda. Den sena promulgationen af förbudet härledde sig föröfrigt från de långsamma communicalionerna inom vårt Land , hvarigenom hände, att författningen, ehuru afsänd ifrån Stockholm med posterne den ip och 2a Julii, ej kunde så hastigt framkomma till en del aflägsnare orter. I anledning af hvad jag nu haft äran anföra, anser jag, för min del, den ifrågavarande Skrifvelsen öfverflödig, eller åtminstone att den bör inskränkas med afseende endast på sådane Ekonomiska författningar som tillhöra första classen. Friherre Anckar swärd: Vid systemers uppgörande är fältet obegränsndt; och utan att bestrida Herr Skogmans fördelning af de Ekonomiska förfaltuingarne, tager jag mig derföre friheten uppgöra en annan delning, nemligen mellan sådane författningar, som direct inverka på den enskilda industrien, och dem, som icke hafva ett sådant inflytande. För min del är jag öfvertygad, att afseende alltid bör göras på en lämplig mellantid mellan kungörande och verkställighet, särdeles vid de tillfällen, då fråga är om rubbning uti en existerande industrigren. Hela frågan är således nu, om ett sådant afseende blifvit iakttaget.
Red.Det var väl också derför boken gjorde uppmärksamhet, så mycket mer som högerbladens kritiska keruber, förskräckta, i sedlighetens namn riktade mot den sina Tinnerholmska flammande svärd____ Och det var egentligen om detta jag ville skrifva, detta att aldrig ännu ett arbete kommit ut, der en uppväxande generation skildrats på nytt sätt eller ur ny synpunkt förr än de äldre genast med full hals ropa: “ Neej, sådan är icke ungdomen “. Vore det då icke bra mycket rimligare, att de hedersmännen sade: sådana voro icke vi? Men när recensioner skrifvas, när de nya böckerna och de nya åsigterna diskuteras, då glömmas åren, som gått. liksom krämporna för i dag — och ungdom blir uttrycket för ett slags punschdrickande, serenadsjungande ungt djur på två ben med gladlynt humör, litet förstånd och klen skäggväxt. — Och dock är skilnaden mellan far och son just nu så stor som väl sällan, denna skilnad, hvilken så många upprepade gånger betonats, men trots detta faktiskt blifvit allt för litet erkänd, ty annars skulle väl icke så många • brytningar söndra hemmen, så många slitningar uppstå mellan nära anförvandter och störa lugnet kring aftonlamporna. Annars skulle väl icke i så mänga familjer uppspe-las mer eller mindre sorgliga moll-variationer på det gamla temat “ fäder och söner “. Gör blott i tankarne en liten sammanställning af 40 — 50-talets .. och 70-talets nordiska ungdom. Den förra var en lycklig, optimistisk slägt, som trifdes godt med lifvet, drack mycket, sjöng mycket, estetiserade mycket och skref mycket vers. Och det var ingen liten uppgift den lagt på sina unga skuldror — den gjorde ju sig till bärare för “ nordens skönaste tanke “, spelande en sorts - politisk medlare-roll. Det var ju den, som skulle åstadkomma den så beprisade sammansmältningen, “ den fria mäktiga norden, som skulle föra till seger folkens sak “. Och ungdomen drog ut på studenttåg. Kring fylda bålar höllos högstämda tal och till bräddade skålar recite-rades storslagna vers. Idéerna flögo som fjäderbollar mellan sällträn, och man löste de mest invecklade frågor, lika lätt som man benar fisk.
Hon ville att hvarken lag eller sed skulle hindra kvinnans fulla valrätt till hvarje studieoch arbetsområde; ville att hustrun skulle vara fullmyndig; i makt öfver sin person, sin egendom och sina barn likstäld med mannen i rätt som i ansvar, och hon respekterade hvarje förnuftig sträfvan i denna frigörelses tjänst. Men såväl hon som Ernst Ahlgren, Sonja Kovalevsky och andra deras jämnåriga, skilde småningom allt mer sin sympati från kvinnosakskvinnornas sträfvan, emedan den syntes dem urarta från en frigörelse till ett tvång för den kvinliga personligheten. A. Ch. Leffler hade (i Sanna Kvinnor) skildrat huru det gamla kvinnoidealets, den kvinliga svaghetens representant, hindrar den nya tidens kvinna, Berta, att erhålla en personlig lycka. Ty den ofta hörda tolkningen, att det är af manhat, som Berta icke svarar ja till sin friare, hvilar på en alldeles godtycklig konstruktion. Det är styrkan, hvilken här, som otaliga gånger förr, får lida och umbära för svaghetens skull. Men under kampen händer det att styrkan hårdnar och att frihetsvännerna i sin ordning bli förtryckare. Detta har inträffat med emancipationens målsmän. De ha ej insett, att kvinnans frigörelse från lagens och sedens tvång var ett medel, icke ett mål; de ha glömt att målet var verklig frihet för de olika kvinliga personligheterna att gå sina olika vägar, att följa hvar sin individualitets säregna kallelse och att sålunda genom sina olika krafter tillföra utvecklingsarbetet ökad rikedom. Och det var denna slags frigörelse, som A. Ch. Leffler hade drömt, hade diktat om. Man kräfde nu tvärtom, som hon uttryckte sig, att alla kvinnosakskvinnor »skulle uppträda i flock som en fårskock»; skulle tänka, tala och handla efter kvinnosaksprogrammet, ej efter sina egna samveten och tankar, samt att ingen i något afseende skulle höja sig öfver eller afsticka från de andra. Redan vid de af henne 1875 omtalade skolmötena, var det förnimmelsen af den hotande nya konventionalismen i kvinnobildningen, som gjorde A. Ch.
De angående Bankens sedlar och dermed gemenskap egande föreskrifter i Reglementet intagna §§ 127 och 128, torde oförändrade kunna bibehållas, så lydande: - 29:o. (Jemf. § 127, oförändrad). Mom. 1. Banken utgifver sedlar, att med silfver inlösas å nedannämnda valörer, nemligen: å 1 E:dr R:mt, att inlösas med \ R:dr, i silfver eller 2 Ort tolflödigt myntadt silfver. å 5 ii v , ii ii 51 10 ii V a å 10 V a * 2l ii ii 20 a ii ii å 50 H a ■ 121 n 100 ii » å 100 V a * 25 a a 200 ii ii ii å 500 ii a „ 125 ii n 1000 ii H a å 1000 M a „ 250 a ii 2000 ii a a Banko-Utskottets Betänkande N:o 45. skolande texten å dessa sedlar lyda sålunda: Sveriges Rikes Ständers Bank inlöser, vid anfordran, denna sedel å Riksdaler 00 Riksmynt med 00 Riksdaler i silfver, eller 00 Ort tolflödigt myntadt silfver. Hvarjemte lagen emot Bankosedlars efterapning och förfalskning saint den deruti tillika stadgade belöning för upptäckandet af sådant brott bör å sedeln åberopas. Mom. 2. De högre sedelvalörerna, eller de från och med 50 R:dr R:mt och derutöfver, skola i Bankens räkenskaper specificeras; hvaremot sedlarne under 50 R:dr Runt i räkenskaperna bokföras endast till antal och summa, dock hvarje valör särskildt; och iakttages att sedlar, sorn tid efter annan 1 Bankens kassor inkomma och icke befinnas förslitna, skola till utvexling åter begagnas och således icke nnnulleras samt i räkenskaperna afföras förr, än de, i följd af nötning, äro till vidare gångbarhet ibland allmänheten otjenliga.
”Men kom också ihåg det gamla ordspråket, som säger, att krukan ...” ”Kan i hundra år gå till vatten utan att gå sönder, om en klok karl bär henne! Var det inte så du menade, du perla bland jaktkarlar, du krona bland tull-lejon?” Jaktlöjtnantens ankomst gjorde slut på samtalet. Han befallte den af sina karlar, som ännu qvarstod på jakten, att komma med en lykta och tända ljuset vid ljustret. Rösten, som utfärdade denna befallning, var stark, kraftfull och välljudande. Den förrådde hvarken för mycken eller för liten bestämdhet, utan ett visst lagom, hvilket icke genom uttryck af öfvermod annonserade för dem, till hvilka besöket var stäldt, att den talande var säker på sin sak, men likväl ett något, hvaraf de tydligt kunde sluta att här blefve allvar af den nyligen så lätt öfverhalkade visitationen. I en tjenstemans röst, då han är stadd i utöfningen af sin befattning, inom hvilken gren som helst, ligger något som karakteriserar honom, både som menniska och utöfvare af det kall han bekläder. Är det en vek, intetsägande röst, som har samma accent, hvilken begagnas i sällskapsrummet, då är det en hjertans beskedlig, troligen äfven en hederlig karl, men vi förmoda då att han saknar nerv och kraft; ty ehuru ingenting kan vara vidrigare, än att höra en manlig röst höja sig till den gränslinje, från hvilken den öfvergår till stormande skrik, hvarvid värdigheten hos densamme lätt råkar i fara att förblandas med den, som tillhör en pöbelhjelte, så finnes åter ingenting, som så afgjordt påtrycker en pregel af yttre värdighet, som den manliga röstens egna, efter förhållanderna lämpade vexlingar. Jaktlöjtnantens röst hade ett för hans kinkiga befattning mycket lämpligt uttryck; och vid det flämtande sken, som bröt sig mot den nattliga dimman, sågs hans resliga, smidiga gestalt, med lyktan i hand, fördelaktigt höja sig öfver den andra personen, till hvilken han hviskade ett par ord.
Att Strömsholms kanaloch slussverk af staten må öfvertagas, mot förbindelse å statens sida a) att inlösa de nu gällande 539 aktierue, till deras nominela värde, 215,600 r:dr b:ko, med obligationer, bärande 3 procent årlig ränta till 1859 års slut, och derefter 5 procent årlig ränta, men med rättighet likväl för sta - Kongl. Majils Nåd. Skrifvelse, N.e 77. 3 "ten all desse obligationer, ef!er uppsägning, lili större eller mindre belopp, när sora helst infria; b) att till 1859 års slut fullborda ombyggnaden af kanaloch slussverket, i enlighet med den fastställda planen ; och c) att öfvertaga bolagets alla förbindelser och skyldigheter, af hvilken beskaffenhet sorn helst, och således jemväl dengäld, hvaruti bolaget häftar vid den tidpunkt, då öfverlåtelsen eger rum; eller ock 2:o. Att bolaget må tillförsäkras alt, utom de till och med år 1856 af Rikets Ständer redan anslagna 50,000 r:dr om året, utaf Handelsoch Sjöfarts-fonden eller andra allmänna medel, under loppet af åren 1851 till och med 1858, utbekomma en summa af högst 760,000 r:dr b:ko, deraf |:de!ar skulle utgöra nytt anslag utan återbetalnings-skyldighet och |:del af bolaget återgäldas från och med år 1860, medelst erläggande af 6,200 r:dr b:ko årligen, att användas till två procent i ränta ■och återstoden till amortering å samma fjerdedel af summan.
M. tillfälle alt sätta förslaget i verket, så snart alla förberedande åtgärder blifvit vidtagna; hvaremot, om man åtnöjde sig med att. endast begära en K. propus., man, på sätt jag nyss visade, kunde äfventyra, alt af nästa riksdags StatsUtsk. fä en framställning, som man icke finner sig befogad att bifalla. Samma värde talare har också nämnt, att rör:de indelningsverket finnes i grundlagen ett, stadgande af ungefärligen samma syftning, som stadgandet i 6 mom. af Utsk:s förslag, nemi. att indelningsverket icke kan, ulan K. M:S och R. Sl;s sammanstämmande beslut förändras. Den värde talaren har äfven sagt, att han ansåg grundlags-§:n säkrare, och ansåg delta äfven vara ett skäl, hvarföre man tills vidare icke borde bifalla betänk. Deremot anser jag för min del delta just vara ett skäl till bifall; ty om man nu bifaller betänk., så kan man under denna riksdag väcka motion i Coust.Utsk. om förändring i grundlags-§:n i samma syftning som betänk, och dä kan vid nästa riksdag samma § viuua K. M;s och R. För öfrigt har det blifvit nämndt om PresteSt:s tertialtionde; men för den händelse denna lertialtionde icke är i betänk. afsedd, hvarom någon af Utsk:s härvarande ledamöter torde bäst vara i tillfälle att upplysa, så anser jag likväl nu, att detta icke bör göra något hinder i sjelfva saken. Tvertom skulle jag tro, att hvad som rörer PresteSts terliallionde har varit ett grannlaga ämne, som med skäl bort aflägsnas härifrån, men att den saken kan utgöra föremål för R. St:s beslut i sammanhang med en reglering af presterskapets inkomster, när densamma någon gång i framtiden kan verkställas. För öfrigt skulle jag tro, att öfrige anmärkuingar, som dels blifvit gjorda och dels komma att göras, icke skola blifva obesvarade af StatsUtsk:s ledamöter.
Theatern hädanefter icke komme att beviljas; — men då, med afseende å Kongl. Theaterns högre syftemål såsom konstoch bildningsanstalt, densamma, enligt hvad Rikets Ständer vid flere tillfällen förklarat, icke bör lemnäs utan omvårdnad från Statens sida, samt det för Theatern nu utgående anslag af 75,000 R:dr årligen icke lärer vara högre, än för dess behöriga upprätthållande oundgängligen erfordras, hemställer Utskottet, a) att omförmälda motion måtte lemnäs utan afseende. Deremot och då de betydliga utgifterna för Kongl. Theatern föranleda till det antagande, att förvaltningen af denna anstalt i ekonomiskt hänseende icke torde vara på ett fullt ändamålsenligt sätt ordnad, samt flera omständigheter, hvilka dock icke synas behöfva här närmare omförmälas, gifva vid handen, att Kongl. Theaterns verksamhet för konstens utbildning icke motsvarat de anspråk, som, med afseende å de för Kongl. Theatern anvisade betydliga tillgångar, skäligen kunna derå framställas, har Utskottet funnit sig böra tillstyrka, b) det Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t täcktes i nåder föranstalta om en revision af Kongl.
Om någons inkomst utgör 1,000, 500 eller 100 R:dr, de må hafva blifvit fört jenia på hvilket lofligt sätt som heldst, så bör han derföre, i lika förhållande, skatta till Kronan. Om man här beslöle hvad Utsk. tillstyrkt, nemi. att göra emhelsmäns hevilla, ringare, så blefve väl följden, att lönerna i sin ordning gjordes mindre. I det fallet kornme tjenstemännen alt ingenting vinna derpå. Men det säkra är, att mycken förtrytelse genom den sålunda tillkomna skatte-lindringen skulle upstå. Vida bättre är, efter min öfvertygelse, både för rättvisans och tjenstemännens egen skuld, alt de betala bevilln. lika som hvarje annan medborgare, men deremot af staden aflönas såsom vederbör. Då är rättvisa på 'båda sidor iakttagen. 1 annat fall kommer man i strid med hvarandra. Hvad är det, som föranledi det månghundrsde-åriga trasslet med frälse-friheten, om icke just den omständigheten, alt man aflönade tjenstemännen med vissa skalte-friheter på den åt dem anslagna jorden? När man sett hvilka olägenheter detta medfört, hvarföre Den 19 Augusti f. m. 45 skall man nu vilja införa skatte-linrlring på annat salt? När vi belänka, att en slör del embetsmål) tillhöra representationen, emedan hela PresteSt., största delen af R. o. Ad., samt en mindre del af BorgareSt.' äro tjenstemän, huru skulle det då skicka sig, att dessa, som deltaga i alla andra medborgares beskattning, bereda sig sjelfve skatte-lindring? Följden skulle ju endast blifva en ökad auledn. lill missnöje hos alla dem, som icke kunnat förskaffa sig jemnlik skatte-lindring, men som likväl beskattas af de lindrade. Om vi nu besluta bevillmns nedsättning för tjenstemän, så bör jemväl en dylik medgifvas ät faslighets-egare. Om R.
Men så länge de konsultativa StatsRådens antal är inskränkt endast till Tre, det minsta sorn, jemte Föredraganden, Grundlagen tillåter att i Rådet öfver något ämne besluta, är det omöjligt att någorlunda konseqvent kunna tillämpa ofvan anförde grundsats. Så snart någon af dessa tre är förordnad alt, i en af förfall hindrad Departemenls-chefs ställe, föreslå hans departement, är ordningen genast, brulen och dessutom lärer man väl svårligen kunna föreställa sig alt dessa konsultativa Siats-Råd, sorn först och främst skulle hafva besvärs-målen på sin lott och sedan derjemte lillstädesvara och yttra sig öfver alla andra i Rådet förekommande frågor, ifrån årets början och lill dess slut, snart sagdt dag ut och dag in, kunde oafbrutet tjenslgöra. För att häruti åstadkomma en bättre ordning har Kongl. Maj:t föreslagit inrättandet af en ny konsultativ Statsråds-plals och jag kan icke annat inse, än att sådant är fullt öfverensstämmande med del allmännas fördel, så länge vår fria statsförfattning tillåter hvarje Svensk man alt med sina besvär och önskningar, huru obetydliga de än enligt andras omdöme må anses, framkomma ända till Konungen; en rätt. sorn. djupt rotad i folkets sinne, eger sin vackra grund i ilen fasta förtröstan, allmänheten är van au hysa lill sin Konungs rättvisa. Allmänna Ärendenas Reredning, som förr utredde en del regerings-ärenden, har blifvit indragen och Ständerna hafva vid särskilda Riksdagar ogillat framställda förslag till afsiindrande af åtskilliga mål ifrån Statsrådet genom deras öfverlemnande dels åt Högsta Domstolen, dels åt en så kallad Regerings-rätt. Det visar sig således att Svenska folket icke eger någon böjelse att afstå ifrån sin högt. värderade rättighet, alt i sista hand få sina mål af Konungen i Statsrådet pröfvade. Men under ett sådant förhål lande lärer det väl äfven vara nödigt, alt så tillställa, att denna pröfning på ett lämpligt sätt kan försiggå, och meningen med det förökade antalet konsultativa Siats-Råd är just alt kunna uppnå delia önskvärda ändamål. — Grundlagen lägger intet hinder i vägen för ärendenas behandling på det föreslagna sältet, enär § 8 R.