Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt hafva Revisorerne tagit i ögonsigte Waxholms fästningsbyggnad, Garnisons-sjukhuset, Allmänna Barnhuset, Hospitalet för sinnessjuka å Conradsberg, Carolinska Mediko-kirurgiska Institutet, Nya Elementarskolan, Teknologiska Institutet, Kongl. Bibliotheket, Institutet för blinda och döfstumma, Gymnastiska Central-institutet, Skogsinstitutet samt Fria Konsternas Akademi och Statistiska Central-byrån, äfvensom Revisorerne besett riksregalierna, KonglFlottans förråder å Skeppsholmen, Naturhistoriska Riksmuseum, Stenoch Tafvelmuseum, Vitterhets-, historieoch antiqvitets-akademiens samlingar, Kongl. Lifrustkammaren och Riddarholmskyrkan. För de i denna berättelse intagna sifferuppgifters öfverensstämmelse med räkenskaperna, äfvensom för riktigheten af häri förekommande tabeller, ansvarar den Kamererare, som vid revisionen varit anställd. Emot flera i berättelsen förekommande anmärkningar, framställningar och förslag hafva reservationer blifvit anmälda, af hvilka en del finnas berättelsen vidfogade, hvaremot de öfriga återfinnas uti de hos Revisorerne förda protokoll. Revisorerne hafva, uti denna dag aflåten underdånig skrifvelse, anhållit, det Kongl. Maj:t nådigst måtte anbefalla Kongl. Stats-kontoret att utbetala de arfvoden, Revisorerne, med stöd af gällande instruktion, funnit skäligt tilldela de vid denna revision anställde tjenstemän, den vaktbetjeningen tillagda aflöning, äfvensom kostnaderna för skrifmaterialier m. m.; hvarjemte underdånig framställning skett angående nådigt bestämmande af lämplig vedergällning åt den Stats-kommissarie, hvilken, jemlikt Kongl. Maj:ts nådiga förordnande, under förrättningen Revisorerne med upplysningar tillhandagått. — 271 — Med stöd af 68 § Riksdagsordningen, varder tiden för nästa statsrevision utsatt till den 15 Augusti 1862. Stockholm den 14 Oktober 1861. Högloflige Ridderskapet och Adelns ledamöter: PR. CRONSTEDT. J. W. STJERNSTEDT.
Detta utlåtande blef till alla dess punkter bifallet. S. I). Föredrogs Allmänna Besnirsoch Ekonomi-Utskottets memorial. IV:o 60, angående rättelse af Utskottets betänkande, N:o 31, i anledning al 16 § i 1836 års militiae-boställs-ordning samt i sammanhang dermed Expeditions-l iskottets memorial, N:o 7, med öfverlemnande af sk i ifvelseförslagel, ]\:o 20. Allmänna Besvärsoch. Ekonomi-Utskottets ofvannämnde memorial bifölls, och var i följd deraf ingen annan åtgärd med Expeditions-Utskotlets memorial, N:o 7, alt vidtaga, än alt lägga detsamma till handlingar ne. S. 1). Upplästes inkomna prolocoll, hällne vid det den 28 dennes, jemnlikt 97 och 98 §§ Regerings-Formeu och 63 § Riksdags-Ordningen, förrättade val, enligt hvilket till Rikets Ständers Justitiae-Ombudsman utsedd blifvit JIof-Rälls-Rådet i Kongl. Majds och Rikets Ilögloll. Svea IIof-Rätt, Hidda ren af Kongl. Nordstjerne-Orden Carl Ludvig Landin samt till hans efterträdare, i händelse han innan nästa Riksdag skulle afgå, n. v. Secreleraren i Aällofl. Borgare-Ståndet, Lagmannen och Riddaren af Kongl. Nordsljerne-Orden Edvard Gabriel Elmeberg; och skulle Expeditions-Utskottet anmodas uppsätta och inkomma med förslag till de förordnanden, som i anledning häraf böra bemälde män meddelas. S. D. Prot -Utdrag, den 3o October i844' 265 S. D. Föredrogs ånyo Stats-Ut skottets utlåtande, N:o 39, angående regleringen af utgifterna under Riks-Statens Sjette Hufvud-Titel:
Hur många upphöjda och stora känslor – tänkte hon – ligga ej förborgade i en arab! Hon lät honom emellertid icke på något vis förstå, att hon såg den stora gifmildhet, som han dolde under ett litet kopparmynt. I stället yttrade hon: – Jag vill inte gå hem nu strax i en sådan sinnesstämning som jag är. Jag går hellre till badet. Han följde henne. Han bjöd henne icke armen som en frank skulle ha gjort. Tyst gick han bredvid henne i sin turban och sin pelsbrämade ljusblå kaftan, från topp till tå troget liknande en bild på någon plansch i en sagobok. Han var fortfarande samma olösliga gåta, samma af likt och olikt hopsatta rebus. Hon var nästan viss, att han icke infunnit sig i moskén för att möta henne. Under de stormiga sista dagarne hade han glömt bort hela mötet, och han hade endast begifvit sig till moskén för att enligt vana förrätta sin andakt i solnedgången. Derför hade han också blifvit brydd, då han kände igen henne; det hade hon lagt märke till. Först efter en stund hade han eldats af samma känsla som då han kysste henne på hotellets gård. Men hvilken benämning skulle hon väl efter vesterländska begrepp gifva en sådan känsla? Det låg ju nära till hands att han, araben, som aldrig umgåtts med andra kvinnor än de, hvilka han betraktat som sin egendom, vant sig att icke mena allvar med sin ömhet. Hur gerna önskade icke Nelly att han velat taga vara på den korta stund, under hvilken de nu gingo tillsammans och tala med henne i stället att gå tyst. Med hvilken hänförelse skulle hon icke ha lyssnat på honom, om han anförtrott henne sina planer. Nu hade hon ingen vetskap om den skattgräfvaredröm, som rufvade inom honom. Hans förtroende skulle ha förvandlat henne till hans varmaste anhängerska och till hans dugligaste anhängerska, ty hon, frankiskan, hade bäst kunnat råda honom hur han borde handla i sin kamp mot Vesterlandet. Men det föll honom aldrig in att förtro sig till en kvinna. Att söka hjelp och stöd hos en kvinna var något, som låg alldeles utom hans begrepp.
Räntan kommer nemligen då att utgöra 1 öre per dag för 100 R:dr, och det blir derigenom för hvar och en, äfven den minst kunnige, lätt att, vid öfverlåtelse!) af en obligation, beräkna den derå upplupna räntan. Och då den ä det nedlagda kapitalet effektivt utgående räntan i allt fall beror på den kurs, hvartill obligationerna utgifvas, så synes tillfället icke böra försummas att, vid den mera godtyckliga räntefotens bestämmande, välja en sådan, som, enligt hvad nyss blifvit visadt, erbjuder en i praktiskt hänseende synnerligen fördelaktig enkelhet. Men hufvudfrågan är här emellertid att bestämma kursen, hvarefter dessa obligationer skola utlemnas; ty härpå beror naturligtvis, såsom olvanföre nämndes, den effektiva ränta, som för kapitalet erhålles. Upplysningsvis må här anföras, att, om en obligation å 100 R:dr, med ränta af 3,63 (3M/ioo) procent, inköpes för 75 R:dr, sä inbringar detta kapital (73 R:dr), hvarå således erhålles i ränta 5 R:dr 65 öre, 5 procent. På samma sätt, i händelse obligationen mottages till 76 R:dr 84 öre, blir den effektiva räntan 4% procent; och i fall kursen är 81 R:dr 11 öre, blir räntan 4‘A> procent; samt vid en kurs af 85 R:dr, lika med 4,30 (4:i(l procent, o. s. v.. eller med andra ord: 5 procent al pari motsvarar en kurs af 73. 4% » » » » 76,84. 4l/2 » » » » 81,11. Enligt Kongl. Maj:ts åsigt bör nu den kurs, hvartill dessa obligationer skulle utgifvas, bestämmas till 80 procent af nominal-beloppet; i hvilket fall den ränta, som långifvaren erhåller å det effektiva kapitalet, uppgår till 4,56 procent, eller 4 R:dr 56 öre för 100 R:dr.
Utsk., hvilka med motionen komma att taga befattning, torde i öfrigt föreslå de tillägg elter förändringar, som uti andra stadganden kunna anses behötlige tilt följd af motionen, samt redaktionen af de föreslagne förändringarne närmare ombesörja. Bilagan N:o 1. Då ett af våra hufvudsakligasle åligganden, såsom representanter vid detta riksmöte, är att i den mån en stigande uplysning, eller olika förhållanden kräfva, förändra och förbättre våra lagar och på så sätt, efter vår bästa förmåga, befrämja ett älskadt fosterlands val, bör och kan det icke undgå vår upmärksamhet att mångå af våra landsmän, hvilka med oss deltaga i alla medborgliga skyldigheter icke äro i åtnjutande af de med dessa skyldigheter, för alla andra än dem förenade rättigheter. En del af dessa rättigheter är dem, till följd af grundlagens bud, förvägrad, och någon fråga om förändring deri kan således icke i Ståndens plena väckas, utan inskränker sig derföre denna min motion till önskan af en förändring uti de stadganden af den ekonomiska lagstiftningen, hvilka inskränka Svenska medborgares, af den mosaiska trosbekännelsen, allmänna medborgerliga rättigheter. Sådana äro, till följd af K. Förordn. af d. 30 Juni 1838 och den derpå följande nåd. Kungörelsen, om tillämpningen af samma Förordning af d. 21 September nämnda år — rättigheten att köpa fast egendom på landet och den att bosätta sig annorstädes än i Stockholm, Götheborg, Norrköping eller Carlskrona. Om man, för alt igenfinna orsakerna till dessa för många af våra landsmän tryckande och förnärmande inskränkningar i medborgliga rättigheter, går till 1782 års nåd. Judereglemente, ur hvilket de äro tagne och tager i betraktande den tid och de omständigheter, under hvilka detta nådiga reglemente tillkom, så finner man alt Judarna först genom berörde reglemente lingö tillåtelse att i riket inflytta och således på den tiden voro för oss så De ii 23 December. 151 lill nationalitet, sora religion fullkomligt främmande, hvarföre orsakerna till de inskränkningar i allmänt medborgerliga rättigheter, sora dä gjordes, säkerligen voro föranledda af omsorg om
Fullmäktige böra, i anledning häraf, upplysa, att de, med stöd af den vid 1828—1830 årens Riksdag dem lemnade rättighet, till sådane, i behöfvande omständigheter stadde, Enkor och Barn efter Tjenstemän i Banken, hvilka icke äro berättigade till pension från Banko-Statens Enkeoch Pupill-Kassa, anordnat smärre understöd, utan att dervid något löfte lemnats vederbörande, att årligen få ett dylikt påräkna, än mindre till enahanda belopp, ehuru det med en och annan kunnat inträffa, att de, under någre på hvarandra följande år, då tillgångarne sådant medgifvit, samt deras behof af understöd blifvit behörigen styrkt, sådant åtnjutit till oförändradt belopp. Anvisningarne hafva under de sednare åren per medium uppgått till omkring 400 Rdr Bko, en summa, som är obetydlig, då i betraktande tages att 12 å 14 serskilde personer deraf åtnjutit ett understöd, utan hvilket de möjligen nödgats att söka sitt uppehälle genom betlande. 75:o. De åtgärder, Fullmäktige vidtagit för åstadkommande af någon förminskning i Bankens förvaltnings-kostnader, omförmälas i § 64 af 1845 års och § 71 af 1847 års Revisions-Berättelser; hvadan Fullmäktige i dessa delar endast hänvisa till nämnde Berättelser. Angående Tumba Pappers-Bruk. 74:o. Förvaltningen af Tumba Bruk skall, enligt 5 <§ i Reglementet, utan UnderStyrelsens deltagande, af Fullmäktige samfäldt verkställas, under specielt inseende af en deras Ledamot. Detta inseende, som till Mars månad 1845 besörjdes af Landshöfdingen m. m. Herr Grefve C F. Horn, har från berörde tid oafbrutet utöfvats af undertecknad, Anton Gabriel Gyldenstolpe. 75:o. Af Brukets räkenskaper, granskade utan anmärkning af Rikets Högloflige Ständers Revisorer, meddela Fullmäktige nedanstående utdrag, omfattande de sednast förllutne 5 åren: (Se Bilagorna Litt. B., C., D. och E.)
Om äfven den anmärkningen häremot icke är tillfyllestgörande, att berörda spekulation är förenad med alltför stor fara för förlust eller minskad alkastning, för att egare, af penningekapital bär i landet skulle våga i någon betydligare mån deråt hängilva sig, bli Iver anmärkningen dock ej utan betydelse, när tillika tages i betraktande, att en långvarig vana icke hastigt borllägges och alt spekulationen fordrar en uppmärksamhet och oafbruten omsorg, hvaråt flertalet af de långifvare, som önska att för längre tid placera penningar, svårligen finna räkning i, eller ens förmå alt egna sig. Hela den anförda Betänkligheten hvilar emellertid på förutsättningen att räntefoten i allmänhet skulle i någon betydligare mån stiga, och bortfaller på samma gång som denna förutsättning. Vigligare är likväl att tillse, om icke räntans frihet är ett grundvilkor för att jordbruksnäringen må kunna bibehålla en sund och säker grund för sin förkofran och om sålunda icke, i sjelfva verket, den ifrågasatta förändringen skulle blifva för jordbruksnäringen till nytta. Det må härvid iörst, beträffande påståendet att jordbruket kan bära endast en jemförelsevis låg penningeränta, erinras, att när afkaslningen af en jordegendom jemföres med penningeräntan, så bör den penningesumma, som uttrycker egendomens värde, utgöra grunden för beräkningen. Har en egendom, hvaraf ett visst värde i afkastning kan erhållas, i inköp kostat en stor summa penningar, så motsvarar alkastningen naturligtvis endast en låg ränta å nämnda summa, hvaremot, om inköpspriset, eller i allmänhet den i egendomen nedlagda summa, varit låg, afkastningsvärdet motsvarar en högre ränta derå; och häraf följer obestridligen, att jordbrukaren kan med fördel gifva en högre ränta för de penningar han behölver upplåna, om priset pä hans egendom varit lågt, än om han betalt ett i förhållande till alkastningen högt pris, äfvensom att jordbruket sålunda kan fördraga en högre penningeränta, om jordbrukaren vid bestämmandet af egendomspriset ständigt mäste aktgifva på förhållandet mellan jordens afkastningsförmåga och den gängse penningeräntan, än om nämnda pris genom särskilda af denna oberoende anledningar uppdrilves till en onaturlig höjd.
Hennes stilla, ehuru djupa sorg, gjorde att han ännu icke misströstade om hennes sällhet på jorden; ty han hoppades och trodde så gerna, att hon ej gjort sig helt och hållet ovärdig den, och ännu en gång gjorde han i sitt hjerta ett heligt löfte att söka befrämja den, och att lefva för att bli hennes och hennes barns beskydd och stöd, om de aldrig skulle återfå honom, som ensam hade rätt att vara det. Och äfven detta hoppades han. För det närvarande önskade han ej annat än att kunna förskingra den djupa sorg, som nedtryckte Elisabeths sinne och att öppna det för bönen och hoppet, för det högre hopp, som så skönt lefde i hans eget hjerta. Han kände dock menniskohjertat så väl, han ville icke påskynda och förstora dess strider, utan se’n kampen var slutad, ville han framträda med den enda sanna trösten och draga det trötta, utmattade hjertat till Gud, öfvertygad, att det då, svagt och eländigt, skulle med innerlig kärlek fly till den hamn, der det allena i lugn skulle få hvila sig efter alla sorger och strider. Derföre såg han med glädje, att hon med hvarje dag lugnades allt mera, och vid denna syn stärktes hans hopp. Våren var åter inne och blommorna framstucko redan på grafvarne, då Elisabeth en afton sent återvände från kyrkogården. Hon var mild och stilla, men klara tårar tillrade nedför hennes kinder. De voro de första på länge. Ferdinand såg dem, de och hennes milda väsen gaf honom hopp och mod att börja sitt tröstearbete. ”Hvarföre gråter du?” frågade han vänligt deltagande. ”Jag gråter af sorg och glädje,” sade hon stilla; ”af sorg, ty jag kommer från deras grafvar, som genom mitt förvållande dött så unga; af glädje, ty äfven der såg jag ett bevis af den trogna tillgifvenhet, hvarmed du alltid omfattat mig och de mina.” Vid dessa ord visade hon honom en hvit, ovanligt vacker och stor nejlika, den hon bar vid sitt hjerta. ”Se här,” fortfor hon, ”denna har du satt på deras graf. Också dertill sträckte sig dina ömma omsorger. Du är så ädel Ferdinand, så god; huru skall jag fullt kunna tacka dig?”
I öfverensstämmelse med Tullkommitteens förslag, som å papparbeten upptager 32 sk. värde för de olackerade och 1 r:dr värde för de lackerade, och då den höjning deruti med 50 procent, nuvarande tullvärden förete, icke är af verkliga förhållandet påkallad, hemställes, att införselsafgifterna må nedsättas å de olackerade slagen från 12 till 8 sk. och å de lackerade från 18 till 12 sk. skålpundet. Vid artikeln papper synes den redaktion och de tullbestämmelser, som af Tullkommitteen varit föreslagna, böra i det hufvudsakligaste godkännas. I sådant afseende hemställes, att de nuvarande två första rubrikerne, hvarå införselsafgifterna äro bestämda till 3 3 Va procent å tullvärdena, må sammanföras till en, så lydande: »kardus-, kartiereller kort, förhydnings, grått och makulatur, tobaksoch annat omslags-,» med en på ett medelvärde af 5 sk. skålpundet till 20 procent eller 1 sk. beräknad tull, — att såsom hittills må under särskilt rubrik upptagas »tryck-, limmadt och olimmadt, konceptoch tapetpapper,» med en från 2 sk. 6 r:st eller 53Vs proceut likaledes till 20 procent å värdet eller i sk. 6 r:st skålpundet nedsatt tull, — att, i rubriken «imperial-, regal-, median-, olifant-, skrifoch alla andra slag hvitt papper ej specificeradt» må upptagas jemväl »postpapper», som nu är åsatt särskilt tull af 4 sk. skålpundet, och derå bibehållas den å den förra rubriken nu stadgade tull 3 sk. skålpundet, motsvarande jemväl 20 procent å värdet, — samt att för »färgadt, pressadt, tryckt, figureradt, försilfradt eller förgyldt» papper må antagas enahanda tullprocent, och införselsafgiften derå alltså nedsättas från 5 till 4 sk. skålpundet; kommande införselstullen å »presspapper», 2 r:st skålpundet, hvilken instämmer med Tullkommitteens förslag, att bibehållas oförändrad.
Den 9 Juni i /. m. drig kunde falla under denna punkt, och en möjlighet öppnades tillika alt öka myntstocken i det förhållande produstionens tillväxt kunde påkalla. Visserligen vore det knappt sannolikt, att Silfver skulle till detta pris, åtminstone innan nästa Riksdag, kunna erhållas: men just detta bevisade, att Sedelstocken ej skulle tåla att ökas, och att productionen ännu ej lemnade så stort öfverskott, att Silfver kunde, utan rubbning i myntvärdet, får nya Sedlar upphandlas. Gerna medger jag, att missförhållandet emellan Bankens redbara fond och Sedelstockens belopp kunde i Aritmetiskt afseende minskas derigenom, att Silfver för nya Sedlar uppköptes, om ån efter en mycket högre Cours ån den3 sorn eljest troligen skulle komma att blifva: och jsg medger äfven, att möjligheten af en Realisation; derigenom »kulle befordras: men jag anser, på ds grunder jag nu förut anfört, tillika otvifvelagtigt, att myntvärdet skulle försämras i förhållande till mängden af de sedlar som utgåfvos, och att Realisation vid nästa Riksdag endast skulle blifva möjlig, kanhända efter 144 sk. Cours. Dea årliga behållningen af sina inkomster är det enda, som Banken, i min tanka, bör använda till uppköp af Silfver: och i sådant fall måtte han gerna få köpa efter gångbart pris, utan att vara bunden till någon bestämd Cours. Men skall Silfver uppköpas får nya BancoSedlar, så anser j»g för min del? jag upprepar Den 9 Juni i /, m. 469 det å nyo, rent af nödvändigt, att det bestämmes, till hvad pris det får ske. Friherre Cederström: Jag utber mig en-, dasr, att, i afseende på den af någre ledamöter föreslagne Remiss till BancoUtskottet af förevarande ämne, få anmärk», att då Betänkandet nu för andra gången är under Ridderskapets och Adelns pröfning, och således enligt Grundlagen kan, med hvilka förändringar som hälst, antagas, den ifrågastäldte Remissen måste vara »ldeles öfverflödig, och skulle, i händelse den beslutades, endast förorsaka en onödig tids^ utdrägt. Grefve Spens, Carl Guslaf:
Domstol anhängigt gjordt mål ställa 2 ine vederhäftige mäns proprie borgen för all den f örlust, som Sakförarens Principal kan tillskyndas genom den förres okunnighet , försummande af fatalier och formaliteter samt i allmänhet alla mot rättegångsordning stridande åtgärder .— ’’att alla Police-Betjente, såsom Läns - LagUtskottets Betänkande N:o 3^’ 5 män och Fiscaler, icke må, till f ölje aj sina åligganden såsom Publike Åklagare, ega rättighet att advocera, med mindre de kunna med undergången Academisk examen och lika med af andra Sakförare yrkad vederhäftighet, fulltyga sin skicklighet och gifva full garanti för Principalers rätt-,” ”att en Taxa bor sättas får alla Sakförare, Fullmägtige, Afhandlingars och Contracters Författare, sä att de erhålla ett Ulligt arfvode och expeditionslösen, men hindras från oskäligt prejeri, Principalerne till förlust och förfång ”kortligen,■ att en Lag för Fullmägtige må stiftas, som ej allenast yrkar full skicklighet, academiskt vitsordad, och full vederhäftighet, antingen af Domaren känd och på dess ansvar till Protocollet tagen, eller ock med vederhäftiga mäns, fjnen icke Principalernas egen) borgen styrkt, utan äfven innefattar en ordentlig instruction, grundad på alla Lagens stadganden, så väl i afseende på sakföring vid domstolar, som enskilde afhandlingars uppsättande, och slutligen en för alla cly-' lika personers åtagande bestämd arfvodesoch expeditions-taxa. Derjemte liar Hedervärda BondeStändet,1 genom ProtocolIsUtdrag af den 1, 4 och ig i berörde månad till Utskottet öfverlemna! tre serskildta af Riksdagsfullmägtige Nils Insulin, (t Lag UisktitUU 23 et linia rut t N:o 3 C. fran Stockholms Län, Larn Niisson fran Norrbottens Lin och N. Strindlund, från VesterNorrlands Län till Ståndet ingifne Memorial hvaruti ar anfördt och yrkadt i af Nils. Insulinl
Jag kan icke se någon annan nylla deraf, eller ens någon annan följd, än blott att åstadkomma en ganska betydlig kostnad ; och jag torde få i minnet återkalla, att då 1830 års realisation beslöts, så funnos redan i ordning nya bancosedlar efter den nya modellen till ett betydligt belopp, men på hvilka icke stod: ”efter 1830 års myntfot;” och blott för att dessa ord saknades, så förstördes bancosedlar för åtminstone 40 eller 50,000 r:dr b:co. Hr Lefre'n: Lika med Hr Gripenstedt finner jag mycket enkelt, alt när man har två särskilda saker, så är det olämpligt alt på dem antaga samma namn. Om jag t. ex. har två hästar, så brukar jag kalla den ena den bruna och den andra den svarta, eller på annat sätt skilja dem, ty det vore orimligt alt kalla dem lika. Lika litet kan jag fatta, hvarföre man skall hafva tvä sorters riksdaler i ett land. Men när man nu har antagit ordet riksdaler, för att uttrycka en myntfot, såsom den i 1830 års förordning äger rum, så må den behålla det namn, som den har. Det hindrar likväl icke, att den nya enheten, i hvilken man öfverenskommer att i dagligt tal räkna, må fä ett särskildt namn, och jag föreslår således med Hr Gripenstedt, alt man må gifva denna ett sådant namn. Jag mäste dock tillägga, att jag finner alldeles oriktigt, om man, vid antagande af en ny enhet, skulle slå något annat slags mynt, än sådant som vore antingen en mullipiication eller en underafdelning af samma enhet. Således bör icke hädanefter slås några specier:dr, icke några halfva specier:dr, icke några * sp.r:dr och så vidare, utan man skall slå det mynt, i hvilket man räknar och skrifver, och benämna del såsom det verkligen heter. R. o. Ad. torde icke eller förgäta, att oaktadt det står i myntlagen af 1830: riksdaler silfver, så står det likväl på alla de preglodc mynten: specie. Således är denna ömtålighet om namnets bibehållande af föga betydenhet, men vigligare är, att den nya enheten får ett godt namn.