Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan såsom exempel anföra, att emellan Götheborg och Jönköping gå manga foror, ehuru canalen är alt tillgå; och jag har hört köpmän i Jönköping sjelfve säga, att det kostar deni föga eller intet mer, allia aoo Den 19 Februari f. m. sina varor landvågen på hjul från Götheborg, Sn få ermålen. Hvad åter den olägenhet beträffar, som skulle genom skjulslegans förhöjning uppstå för suballern-officerai e, sorn resa på torpsyner, så minnes jag ganska val, att skjutslegan dervid betalas efter väldet af kronoskjuts, och således har denna omständighet ingen inverkan på saken, då här endast är fråga om gästgifvareskjiitslegan. Jag förnyar milt tillstyrkande af det tillägg vid motionen, alt det må blifva ovillkorligen stadgadt, att der skjutslegan förhöjes, skall -skjulsningen nödvändigt vara öfvertagen på entreprenad. Hr Hjerta, Lars: Jag skall icke uppehålla med något långvarigt tillägg i discussionen, hvilken utan tvifvel kominer att ännu långvarigare fortsättas i Utsk. Jag är blott uppkallad af Hr von Hartmansdorff* yttrande om den fägnad och fördel, som allmogen å de stora vägarna skola yttra öfver, och tro sig finna i skjulsningen. Denna fördel synes mig icke stå väl tillsammans med den erfarenhet, \i äga derom, alt i Bonde-St. blifvit väckte, såsom jag tror, omkring 5o motioner 0111 skjutskyldighetens upphäfvande eller förändring. E11 annan betänklighet emot skjutslegans förhöjning har af Hr af Dalström samt några andra värda ledamöter blifvit framställd, nemi. att derigenom forsellönerne skulle höjas, och att det skulle väcka missnöje i landet. Vi hafva likväl Norriges exempel alt deremot framdraga. — Slutligen ber jag att få framställa en anmärkning vid H. Ex. Hr Gr. Brahes yttrande i afseende på de forcerade marcherne, emedan det står i sammanhang med en af mig gjord motion, som nu hvilar på R. o. Ad:s bord.
Individens i och med lifsprocessen framväxande världsoch lifsåskådning omslingrar hela hans själslif, så att han genom den med större eller mindre säkerhet allt efter dess egen fasthet bedömer giltighetsvärdet af sina föreställningar och öfverhufvud af allt, som gör anspråk på sanning, samt med dess synglas skärskådar halten af sitt känslooch viljelif, rensande slagget från metallen. Under det att sålunda den omedelbara själsenheten i själfva verket mera liknar en form, som innesluter en massa, delvis för hvarandra främmande så att säga med yttre kraft hoppressade ämnen, är den enhet, som individens filosofi gifver genom att uppställa en högsta norm och en högsta måttstock af den angifna arten, mäktig att i sig själf tjäna som grund för ordnandet af andens lifsyttringar. Hvarför skulle den då icke kunna ersätta förlusten af den förra, i själfva verket på eget inre innehåll fattiga själsenheten? Men om nu sålunda den i lifsprocessen inmängda filosofiska reflexionen tjänar den tänkande individen såsom själsunderlag, sedan oskuldens tillstånd gått om intet, har också det rena filosoferandet, som förekommer i en eller annan samlingsstund, sin betydelse för honom. Däri framträder nämligen för honom klart och rent den högsta regeln, den högsta måttstocken, efter hvilken han i det verkliga lifvet bedömer sina föreställningar och värderar sina känslor och viljeyttringar, d. v. s. den verkliga enheten i hans egen ande. Det är tydligt, att detta länder honom till själfpröfning. Han kan dymedelst undersöka, om huset är byggdt på den lösa sanden eller på hälleberget. Men det förhöjer äfven hans själfvisshet eller gör honom säkrare på sig själf, tills han åter gifver sig ut i lifvets strid. Ännu en erinring är härvid att göra och det är, att om också den själsenhet, som reflexionen gifver, ligger till grund för en mycket finare och mera genomförd organisation än den omedelbara, så är denna organisation dock i och för sig mera skör och lätt förstörbar än den ursprungliga gröfre. Genom den omedvetet organiserande verksamheten föras nämligen de olika momenterna tillsamman genom naturnödvändigt verkande krafter och pressas därför liksom ihop till en kompakt massa.
Uti det förbehåll, att Utsk:s ordförande!- skola vara ledamöter af R. o. Ad., ligger således icke något erkännande deraf, att inom detta Slånd den största skickligheten finnes, ulan endast ett erkännande, att det hör kunna ibland Ståndets ledamöter nises någon med så mycken skicklighet alt han bör kunna bestrida ordförandébefaltningen. Att deremot vilja gå derhän alt säga, att denna ledamot nödvändigt måste finnas på de första bänkarne, tror jag vara nästan långt gånget, och erfarenheten visar äfven, att man icke har dén öfverlygelsen. Olägenheterna af nu varande stadgande afhjelpas derigenom att man äger rättighet att sitta för fullmakt. Den person, som man anser lämplig, förskaffar man cn högre fullmakt, hvarigenom han kan komma i tillfälle att blifva ordförande. Detta kan tillämpas på många, men likväl icke på de personer, som äro hufvudman för ätterne, och således icke kunna sitta på fullmakt då deras egen plats är upptagen. Della utesluter möjligen många skickliga män ifrån att begagnas till ordförande. Man bar sagt, att ett val inom Ståndet skulle föranleda till en rangstrid, och att för ett conseqvent fullföljande af detta förslag capaciteterna hos alla Ulsk:s-ledamöter borde särskildt nummereras. Just denna utsträckning uti den motsatta sidans bevisning, hvarigenom man sökt komma till en orimlighet, som icke är ifrågasatt, måste i mina ögon ådagalägga svagheten af de skäl man har att anföra emot sjelfva det förslag, som är å bane. Man har icke kunnat uppgifva något skäl, hvartill en sådan nummerering hela vägen skulle tjena. Hvem som sitter sist, utom den som för ordet, är pä det hela temligen likgiltigt. Jag tror icke att någon rangstrid inom Ulsk. skulle blifva en följd deraf, att en person Törst utsågs till ordförande, dä han icke visste hvilka som blefvo hans medarbetare inom Ulsk., och dessa icke visste huruvida de dertill kunde komma L fråga. Han vore utsedd, derföre att de fleste af elcclorerne kände honom, alt han förut hade vana vid ärendernes handläggning och var befattningen vuxen, men det antydde alldeles icke något tillkänqagifvande, att icke någon annan lika skickelig person kunde finnas.
Men om den kunde hafva den verkan, att tvinga ju-darne till en sträng och pröfvande sjelfkritik; om den kunde inprägla hos dem, att de mera än andra böra påakta sin lefnad och sitt handlingssätt, derför att så många göras ansvariga för den enskildes förseelser och fel; om de ville betänka att en judisk ockrare åstadkommer oändligt mycket «ner olycka än en kristen, att en judisk svindlare, vällusting, narr bringar skam och sorg öfver mångfaldiga af sina stam-fränder; om de ur pöbelskriet emot dera blott ville höra - en mångtungad maning till allvar, arbetsamhet, enkelhet, lugnt uppträdande och manlig fasthet, till förnyad och förökad frihetskärlek, välgörenhet, medkänsla med de fattiga och förtryckta bland alla raser och folk; om de åter och .åter igen ville säga sig sjelfva, att de hafva ett ansvar, •derför att de hafva en historia, att en historia adlar, att ett ansvar adlar och att adel förpligtar — så skall till och * med denna andelösa och af orena lidelser burna rörelse icke försvinna utan att hafva satt god och varaktig frukt. Berlin den 17 januari 1881. Georg Brändes.Politiska partier och partinamn fjerran och när. » Parti är fria staters lif. » Jak. Wallenberg. Det nyligen försiggångna presidentvalet i Nordamerikas förenta stater, hvarigenom general Garfield blifvit utsedd - fcill den höga posten, har gifvit oss anledning att i den svensk-amerikanska pressen, sådan den föreligger i de till k. biblioteket senast ankomna årgångarne, anställa en klapp-jagt efter de amerikanska partinamnen. Detta utgör nämligen ett ganska egendomligt kapitel, och enligt hvad vi föreställa oss eger detta ämne för de flesta bland våra läsare nyhetens behag, såsom äfven fallet torde vara i afse-■ende på sjelfva de källor vi användt — redan dessa kunna i och for sig vara värda en bekantskap.
Den siste värde talaren tyckes hafva för gätit, att Hr Landtm, redan bar gjort åtskilliga propos:r, omfattande delar af Utskins förslag. Således är Utsk:ns förslag i vissa delar redan bifallet, hvaremot andra delar ännu återstå. Alltså blir det ej möjligt att intaga Utskms förslag i sin helhet i en propos., då man redan antagit delar deraf. Till svar å hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, rör:de voteringen om orden högst eller minst, som han tycktes anse endast vara en ordstrid, får jag fästa uppmärksamheten på, alt deruti ligger just sjelfva roten af frågan. Om pluraliteten af R. o. Ad. ej (inner, att en sådan bestämmelse bör äga rum, så är det en annan sak; men det kan val ej finnas någon ledamot bär, som anser denna fråga vara likgilltig, och jag hemställer lill de herrar, som närmare känna förhållandena med privatbanker, om icke detta verkligen är en hufvudfråga, hvilken således måste vara af stor vigt ocii alldeles icke likgilltig. Hr Lagerheim: I motsats emot hvad Frill. Ceder ström ocb Hr Lefre'n yrkat, kan jag ej inse någon minskad rättighet för Utskms betänk, att såsom ja-propos. bär framställas. Om det står fast, att ett Utsk:s förslag, i det hela, bör såsom ja-propos. framställas, så måste det väl äfven gälla för den del deraf, hvilken ännu icke blifvit förkastad, ocb fastän sönderdelning af TJlsk:ns mom. bar ägt rom och måst äga rum, så kan val intet binder mola, att i fråga om insatsprocentens beloppUtskins förslag kommer in i ja-propos:n, hvarföre jag också, i likhet med hvad Hr von Hartmansdorff yrkat, tager friheten att hos Hr Frill. o. Landtm, derom anhålla. !>• n ao Februari C 111. Hr von Hohenhausen!
Utdrag af Protokollet öfver Justitie-Deparlemen/s-Arenden, hållet inför Hans Majit Honungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den /A April 1865. i närvaro af: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Stats-ministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern anmälde i underdånighet: En af åtskillige å häradshöfdingebostället ett mantal krono. N:ris 4 och 6 Hvetlanda Thomasoch Kullagården i Hvetlanda socken, Östra härad och Jönköpings län, bosatte handlande och andra näringsidkare, jemte utsedde komiterade för nämnda härads innevånare i underdånighet gjord ansökning, att få till skatte lösa vissa delar af omförmälda boställes egorymd, öfver hvilken, af nuvarande boställshafvaren, Häradshöfdingen Friherre Malte von Liewen, förordade ansökning Kammar-Kollegium, efter hörande af så väl ortens Kronofogde och Häradsskrifvare, som Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, inkommit med infordradt underdånigt yttrande. Kongl. J\Iaj:ts Nåd. Proposition N:o i 07. 5 Hans Excellens Herr Justitie-Statsministern, som hemställde, att nådig Proposition angående ifrågavarande lägenheters afsöndring från bostället under eganderätt och mot årlig afgälds erläggande till boställshafvaren måtte till Rikets Ständer aflåtas, uppläste ett förslag till sådan Proposition; Och behagade, på tillstyrkande af Stats-Rådets öfrige ledamöter, Kongl. Maj:t, med godkännande af berörda förslag, förordna att Proposition i ämnet, sådan den finnes detta protokoll bilagd, skulle till Rikets Ständer aflåtas.
— se der hufvuddragen i denna tyvärr ofullbordade artikel, hvilken emellertid äfven såsom utkast på ett så vackert sätt belyser Fryxells långt gående granskning och orubbligt sedliga stränghet, att vi ej ansett oss böra lemna densamma oomnämd, då det varit fråga om hans ungdoms erfarenheter och slutsatser. Vistelsen vid universitetet utbildade hos Fryxell äfven ett annat karaktärsdrag, hvilket tryckt sin stämpel på hans hela kommande verksamhet Vi hafva redan nämnt, att det 18: de århundradets s. k. upplysnings-filosofi var för honom så godt som ett arf från hemmet. Denna ursprungligen i England hemmahörande riktning, hvilken ej erkänner någon annan kunskap än den ur erfarenheten vunna, hade tidigt rotfast sig i Fryxells åt det praktiska vändasinne. Vid universitetet mötte honom en annan riktning, det slags spekulation, for hvilket menniskoandens eget djup gäller såsom den vigtigaste, ja, nära nog enda källan till kunskap, men hvilken sä lätt, der icke ett verkligt snille uppbär detta forskningssätt, förvandlas till nyckfullt hårklyf-veri och dunkelt ordsvammel. Fosforisternas filosofiska påståenden voro merendels af det slag, att dunkelheten berodde icke på djup i tanken utan på oreda; Schellings filosofi var samtidigt föremål för ynglingens studier, och äfven den är tillräckligt invecklad för att sätta läsaren på tinnarne af templet. Fryxell grep sig an med arbetet under ödmjuk öfver-tygelse, att en visdom här förelåg, som han ej så lätt kunde lära sig att begripa. Flitigt ansträngde han sin tankeförmåga för att med filosofiens hjelp kunna fatta menniskoandens djupaste hemligheter, treenigheten, Kristi uppenbarelse, enheten mellan friheten och nödvändigheten, o. s. v. Men förgäfves! I sina lärares visdom kunde han ej finna annat än » svepskäl, toma fraser, infall, ordlekar, hvilka alldeles icke bevisade, hvad de sade sig bevisa ». Hans barndoms enkla tro blef skakad, men verklig vetenskap erhölls ej i stället. Slutligen vågade han äfven härutinnan lita pä sig sjelf.
Utskts förslag med den förändring, att utförseln af fjäder, så ospritad sorn spritad, Lief fri från tull, och att införselstullen å ospritad fjäder bestämdes till i r:dr lispundet. Fjädra r. Pröfningen af denna artikel uppskjöts på några ledamöters hemställan tills artikeln slöjdevaror förekommer. Fjäll. Utskottets förslag bifölls. Fortsättningen af delta måls pröfning uppskjöts till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m. In fidem IU'01oco!Ii, F. O. Silfverstolpe. Fredagen den ii December t84o. Plenum kl. 6 e. m. Fortsattes pröfningen af Hevilla.Utskts utlåt. N:o 3o, i anledn. af gjorda anmärkntr vid betänk. N:oai, ang:de tullbevillningen. Fläsk foder. Uppskjöts tills artikeln ”Slöjdevaror’’ koinmeatt pröfvas. Flin tor och Flintsten. Utskottets förslag rörtde dessa tvänne artiklar biföllos. Fläsk. Emot Utskis förslag anmärktes af flera talare, att införselstullen borde nedsattas lill i r:dr lispundet, hvaremot af andra yrkades bifall lill Utskts förslag. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskts förslag till tullbestämmelser angtde artikeln Fläsk. Ropades ja och nej. Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg införselstullen å fläsk böra bestämmas till i r:dr lispundet. Ropades starka ja, blandade med nej. Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärdes votering. D e 11 11 December c. m. 219 Upplästes lill justering samt godkändes följande votertsproposition:
Derigenom kan ingert verkelig olägenhet uppkomma, lika litet som en fri handel någonsin kan med* föra hvad man hittills kallat handelsbalance* Jag ville väl veta, hvad skillnad det är emellan påståendet, att ett land kail öfverhopus af flere utländska fabricater, äil det förmår betala, och den satsen, att ett iand kan öfverhopas af en större massa bildade menniskor, än det förmår föda* Begreppet om Handelsbalance och begreppet om det ofta öfverklagade missförhållandet imellan antalet af närande och tärande medlemmar i Staten, äro så nära beslägtade och förrå* da en sådan likhet, i princip och ursprung, att då man öfverenskommit att det förra tillhör endast den välmenande enfalldeu eller den egoistiska skråandan, kart man ej förnuftigtvis domina mildare öfver det andra; så mycket mindre, som det vore en barbarisk hårdhet och omensklighet, att icke unna åt andra samma moraliska för* 17 H, ig De n 23 Mars e. m. ädling-, som man tror sig sjelf ega. Man har äfven sagt, att Näringarne skulle vinna i anseende, om Ridderskapet och Adeln offentligen decreterade sitt ogillande af den fördom, som ligger i vägen för deras söners inträdande i näringsyrkena. Jag skulle tro, att om vederbörande här hade tillfälle att yttra sig, skulle de snarare undanbedja sig en åtgärd, hvarigenom vi ville förklara dem för menniskor, så väl som oss sjelfve. Jag respecterar den redbare medborgaren för mycket, för att anse mig behöfva uppehålla mig vid detta argument; och jag vill icke eller längre uppehålla Ridderskapet och Adeln med detta ämne. Blott ett får jag ännu tillägga. Man har med mera framgång, än de öfrige skälen rönt, anfört, att genom bildade Adeliga Ynglingars inträde i Näringsyrkena, skulle deras hyfsning och upplysning meddela sig åt de lägre klasserne i Samhället och verka välgörande på dem.
Majlis nådiga pröfning och stadfästelse anmälas; att, der sådan öfverenskommelse blefve af E. K. Majit stadlästad, förändringen skulle taga sin början antingen från och med året efter det, dä boställsinnehafvare!) förklarat sig dermed nöjd, eller ock, om han ej ville derpå ingå, vid hans afgång från bostället; alt när hofverieller arbelsskyldigheten upphörde, den hemmanet åliggande, emot arbetsskyldigheten förut afkorlade indelta räntan skulle utgöras till vederbörande indelningshafvare, men den derutöfver öfverenskomna årliga afgälden till Statsverket ingå, hvaremot på vederbörliga stater skulle uppföras ett emot sistnämnde afgäld svarande anslag, sorn tillkomma boställsinnehafvare!) tili oindelt spanmål, hälften råg och hälften korn, om afgälden vore bestämd i spanmål, eller i kontant, derest afgälden blifvit i penningar fastställd; alt i hvarje särskildt fall det ankomme på E. K. Majlis nådiga pröfning huruvida, utöfver sistnämnde anslag, någon ersättning af statsmedel åt boställsinnehafvare!) före upphörandet af det förut åtnjutna arbetsbiträdet kunde erfordras, i hvilket fall likväl en sådan ersättning icke finge öfverstiga skilnaden emellan det nyssomlörmälda sammanräknade beloppet af indelta räntor och afgäld samt det värde, hvartill den upphörande hofverieller arbels-skyldigheten af hemmanen vid 1844 års undersökning blifvit af lorrätlningsmannen, Kammar-rådet Cassel, uppskattad; alt nämnde afgäld och ersättning, der sådan ifrågakomme, skulle, såsom vederlag för minskad boställsafkastning, lills vidare afoch tillträdas lika med annan boställets tillhörighet; samt att, i de fall, då öfverenskommelse på föreskrifvet sätt icke träffats eller framdeles blefve uppgjord, hofverieller dagsverks-skyldigheten skulle tills vidare, såsom förut, fortfara. Efter hvad sålunda förekommit hafva Rikets
Betänkande j i anledning af väckt motion om förklaring af 8:de mom. i 2 § af Rättegångsbalkens 8:de kap., angående förmynderskap för frälsemäns barn och arfvingar, som frälse är o. Sedan Höglofl. Ridderskapet och Adeln afslagit Lag-utskottets i dess Betänkande N:o 51 framlagda förslag om upphörande af frälsemäns rättighet, att i vissa mål dömas af Hofrätt, såsom första domstol, och frågan derom, såsom varande af privilegii natur, till följd af omförmälte afslag, kommit att förfalla, har Utskottet förehaft ett af Herr Friherre Duvall. A. till nyssbemälte Riks-stånd ingifvet och till Utskottet likaledes remitteradt memorial, deruti blifvit anmärkt att, sedan genom 1809 års Regeringsform, blifvit stadgadt, att endast äldste sonen af en efter nyssnämnda tid i adeligt stånd upphöjd person blefve, vid fadrens död, frälseman, och det fall således numera ofta inträffade att frälseman efterlemnade barn, hvilka icke alla voro af fadrens stånd; så hade skiljaktiga meningar uppstått angående Hofrätts behörighet att, såsom första domstol, upptaga frågor om förmyndares förordnande för sådane barn. Å ena sidan hade nemligen, med anledning af ordställningen i ofvanberörda lagrum, den åsigt gjort sig gällande, att Hofrätt icke kunde taga omedelbar befattning med dylika frågor så vidt de angingo de ofrälse barnen, hvaremot man, å den andra, hemtat stöd fölen motsatt åsigt af den omständighet att, enär bouppteckning efter frälseman borde till Hofrätt ingifvas, denna Rätt ock ensamt vore i tillfälle att tillse det de omyndiga barnen ej lemnades utan förmyndarevård.
När man genomläser detta Betänk. vill det verkligen synas som om en af Svenska folkets urgamla arfsynder hade legat till grund för detsamma, den nemi. af den Kgl. Svenska afundsjuka!], såsom den allmänt benämnes. Man har Don 4 Mai» e. m. 4» liar här ansett biskopslönerna vara allt för stora, och man vill derföre nedsätta dem, snart sagdt efter godtycke. Man besinnar icke, att innehafvarne af biskopsstolarne representera den högsta lärdomen inom landet; man besinnar icke den tid och de upoffringar som äro oundgängliga för att upstiga till detta embete och med värdighet bekläda detsamma. Jag, som för min del visserligen icke besitter något högre kunskapsmått, satter likväl det största värde på den sanna lärdomen, hvilken man merändels finner på Sveriges biskopsstolar. Jag tror derföre, att man handlar både oklokt och mot sitt eget intresse, om roan vidtager någon åtgärd för att minska de inkomster, som dessa prelater nu äga, och hvilka icke äro något annat, än en välförtjent belöning för de upoifrjngar och mödor, som de underkastat sig för att förvärfva de egenskaper, hvarigenom de kunnat upnå dessa värdigheter. Jag tror jemväl, hvad sjelfva saken » beträffar, att, så framt man, då den kommer till afgörande, beslutar en nivellering af ifrågav:de löneinkomster, en sådan åtgärd rakt strider mot PresteSt:s privilegier. Man kan visserligen, trots dessa privilegier, hos K. M. anhålla om en undersökning ang:de lönernas belopp; men jag hemställer, hvartill en sådan undersökning gagnar, om PresteSt. svarar: »Nej, vi gå ej in på någon slags förändring!» Då har man haft besvär för ingenting, och man har, såsom den siste värde talaren ganska riktigt anmärkt, vidtagit en åtgärd, som både är onyttig och oklok, samt leder till split och allehanda obehagliga följder, hvilka man icke så noga kan bedöma.
Hufvudnäs säteri med derunder lydande hemman och herrligheter, hvarförutan staden sedermera inköpt till mulbete tvänne mindre hemmansdelar, så att stadens hela område, svarande emot hela mantal, utgöres af vid pass 3,000 tunnland jord, deraf omkring J:delar äro till åker och äng uppodlade, samt innehafvas och brukas till ungefärligen halfva arealen af stadens invånare och andre, som derå förvärfvat besittningsrätt, hvaremot andra hälften, bestående för det mesta af Gammelstadsjorden, ännu är bibehållen åt staden till gemensam disposition och utarrenderas för stadens räkning tillika med Hufvudnäs-ön OGh sågverket derstädes. 31 Sjelfva staden är indelad i 433 bela tomter, som för det mesta redan äro bebyggda med nya, till en del prydliga bus, deribland åtskilliga af brändt tegel, »brändt sågspånstegel och kalkbruk, men de flesta af trä. Sedan sednast afgifne Berättelse bar den beslutade tillbyggnaden å Landshöfdinge-Residenset, till stor prydnad för staden, blifvit fullbordad, äfvensom ett större stenhus blifvit inköpt till Rådhus, men presthus saknas ännu. Den antagne planen för stadens återuppbyggande efter 1834 års eldsvåda afser, i första rummet, att bereda åt handel, sjöfart och näringar alla de fördelar stadens förträffliga läge erbjuder, och är för öfrigt beräknad att, jemte stadens förskönande, öka tillgången på rymliga och sunda boningsplatser samt för framtiden sälta staden i säkerhet emot större eldsvådor, för hvilket ändamål staden blifvit genom torg och öppna platser skiljd från öster till vester i 2:ne hufvuddelar och ytterligare genom 2:ne, 30 alnar breda, afskäi ingsgator från norr Lill söder i 6 distrikter, äfvensom försedd med ny hamngata invid segelleden och med 2:ne nya torg. Stadens bestånd grundar sig hufvudsakligen på handel och sjöfart. Jordbruket bidrager äfven betydligt dertill och handtverkerierne något; äfvensom den omständigheten icke är ulan inflytande, att Länsresidenset med thy åtföljande inrättningar här befinnes.