Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län biträdde motion om lindring i rustnings-skyldigheten vid Smålands Hussar-Regemente; 3:o Jonas Anderssons från Jönköpings Län motion om inställande af Bevärings-manskapets vapen-öfningar i fredstid, samt anslag af allmänna medel till dess underhåll i krig, m. m.; 4:o Nils Magnussons från Calmar Län motion, angående Biskops-embetenas indragande m. m., jemte dervid afgifne yttranden; 5:o Lars Larssons från Elfsborgs Län motion om Dom-Prost-embetenas afskaffande och jemnkning i Biskoparnes löner, m. m.; 6:0 Pehr Jönssons från Christianstads Län motion om inrättande ånyo af Stuteri å Flyinge och Dahlby Kungsgårdar; 7:o Johan August Zetterbergs från Stockholms Län motion, angående åtgärder till sänkning af den så kallade Brunsviken; 8:0 Anders Larssons fran Upsala Län motion om inrättande af ett Central-Landtbruks-Institut på Ulltuna Kungsgård; 9:o Oloj Lindbäcks från Hallands Län anförande i anledning af Bengt i5o Prot. Utdr. d. 18 Mars 1840. Gudmundssons från samma Lin motion om frihet för vissa hemman i Halland från extra rotering; 10:o Petter Mårtenssons från Jönköpings Län motion om förändringar och förklaringar i forlattningarna, rörande mjölqvarnars skattläggning; samt lito ett, af Ola Jeppsson och Lars Nilsson från Blekinge Län afgifvet skriftligt anförande, i anledning af Gustaf Bernhard Apelqvists från samma Län motion om lindring i roterings-hesvälet inom Blekinge, jemte deraf föranledde yttranden. Bevillningssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten: Olaus Ericssons från Götheborgs och Bohus Län motion om indragning af vissa Tulistats-tjenstemän vid Norrska gränsen. Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utkotten : l:o Johan Fredric Dalillöfs från Elfsborgs Län motion om utfärdande af en ny Stängsel-Förordning; 2:o Sven Heurlins från Kronobergs Län motion, med förslag till förordning om Prestegård a is byggande ock underhållande å landet; och 3:o Petter Petterssons i Slätthult, Jönköpings
VH .S S cl i Densammes, den 25 dennes pä Bordet lagda motion örn några förändringar i Banco-Reglemenlets 5:le artikels lista afdelning; Herr Silfverhjelm <, Carl Adam, den 25 dennes på Bordet lagda motion om förökning af Bankens Diseont-fönd, m. nr.; Herr Nerdenanckars, Fredric JVilhelm., den 25 dennes på Bordet lagda motion om credit!v ä Riks-Bänken för Prival-Bankerne; Bancooch Lag-Utskotten; Herr Munck af Roser.skiölds, Nils Rudel f, den 25 dennes, på Bordet lagda motion om inställande af silfver-otvexlingen ifrån Banken samt inrättande af en Riks-Bypotheks-förening; j,emte åtskilliga i anledning deraf denna dag afgifne yttranden; Lag-Ut skottet: Friller rame Cederströms, Thure Fredric och Rehbinders, Fedric Wilhelm, denna dag afgifne yttranden; rörande elen förres till samma Utskott remitterade motion om uppenBara kyrkopliktens afskaffande; Herr Dalmans} Wilhelm Fredric, den 25 dennes på Bordet lagda motion 0111 upphörande eller förändring af de s. k. ferierne i Hof-Rä t terne och de Stads-domstolar, der sådane ega runi; Densammes, den 25 dennes på Bordet lagda motion, ali de för testa inents-rälten i ^stad samt för Prester och Borgare nu befintliga inskränkningar må försvinna, i hvad förvärld egendom oell lösören Be11 ii Ilar; Densammes, den 25 dennes på Bordet lagda motion, alf en lag för actie-BoJag må utfärdas; Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet:
In trädde majoren och konsuln, sträfva, strama. De öfriga gästerna sutto tysta och förstämda, studerande den förfärliga nyhetens minsta detaljer. Konsuln och majoren slogo sig icke ned vid redaktörens bbrd. Den nihilisten! Men till slut bröts tystnaden och ett allmänt politiserande började. Till och med de som i våra trenne politikussars närvaro aldrig vågat klyfva näbb i sådana saker, gormade som värst. Men det tog också hus der det är hetast. öfver allas röster höjde sig majorens brumbas, konsulns diskant och redaktörens kognaksbaryton. De förenades i stridens hetta gen t emot dem, som vågade tala politik i deras närvaro. Snart voro de segrare på platsen, men nu fick redaktören sitta emellan. Han väsnades, svängde med armarne och sköljde strupen, men öfverflyglades af de båda andre, som voro lika hetsiga. Han steg upp på en stol och loftalade Kussakoff, men drogs genast ned igen. När klockan var 12 och källaren skulle stängas var redaktören betydligt hes, konsuln hade slagit sönder tretton likörglas (efter hvarje sats, satte han glaset i bordet med sådan kraft att foten gick af) och majoren ramponerat en korgstol. Men det värsta af allt — de båda hade svurit hat mot redaktören och hotat angifva honom hos fiskalen för smädliga yttranden om kejsar Alexander. Det var härpå han funderade när han något ruskig styrde sina steg hemåt. Ur dagens krönika. 9Han såg i perspektiv munlås och gluggceller. Det var inga angenäma utsigter. Han gick hem för att lägga sista handen vid sin tidning, som skulle utkomma dagen derpå. Goda råd voro dyra. Han slungade ut ett tvåspaltigt anatema mot den usla nihilistligan. Den vackra artikeln började med dessa ur hjertat gående, gripande ord: é » Ett skri af smärta, harm och förbittring tränger sig i denna stund fram ur hela den bildade verldens bröst. Brottets män och qvinnor fira sina saturnalier, under det verldens samvete skälfver af ängslan och bäfvan öfver den tilltagande syndfullheten.
Hurra, Sven Ersson, den dråplige man! Nej men se faten! Och all den maten, Bränvin och öl – kors för tusan i våld! Dans se’n man fått sej, Smörjer man godt sej; Nämndemansmor är, min själ, inte såld. Hatten i näfven! Ropom nu äfven: Hurra, mor Lisa, den matmor så båld! Sven (när folket stannat) Välkomne hit, go vänner! Nu ska ni danse och muntre er så mycke ni nånsin orker. Sväng på te en början med den der nymodige Fryksdalspolsken; det är en rolig dans, och utåf Stockholmsherrskape är det foll inte så månge som sett honom. (Fryksdalspolskan.) Sven (efter dansens slut) Hejsan! det geck ju som det varet smort. – Hvar har jag nu Bengt på Åsen och Hinrik i Backa? (Bengt och Hinrik komma fram ur hopen) Di här gutera ä’ di styfveste dansmästrera i hele sockna, ska herrskape vete. Dra nu te med en hejdundrande Halling, gosser, så det ryker om er! Bengt. Ja dundradö, nock ska det ryke allti, fader Sven. Men här orker en inte göre kast opp te take lell. Hinrik. Nej, det är allt så umöjligt, som te slå en knut på näsa eller mjölke en täljknif. Det är dumt stäldt, att det ska vare så högt te himmeln. (Hallingen.) Lisa (efter dansen) Nu vor’ det inte dumt, om ni ville danse Skrälåten hele högen. Knek’ på med den, ni! (Skrälåten.) Sven. Tack för dansen, go’ vänner! Nu ska vi få oss lite te bäste först, och se’n ska vi be Bengt på Åsen lägge te med en sprakande Jösshärspolske åt oss. Se, der nere har ni bränvin, öl och mat te fägne er med. Bengt. Tack vackert, fader Nämndeman.
Uppläst och godkäodt hos Ridd. och Adeln den al Maj i845. Presle-Slåndet d( n ai Borgare-Sliindet den ai Bonde-Ståndet den aa Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändring af 4 $ i Kongl. Förordningen den to Juni 1841, rörande by sättning. (Lag-Utsk. Bet. N:o 60, Ull., N:o 95 och Mern. N:o 116). S. A. K. Sedan hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord om upphäfvande af 4 § i Kongl. Förordningen den 10 Juni 1841, hvarigenom stadgas att, för fordran, som i gäldenärens concurs blifvit bevakad, eller för hvilken lian en gång varit bysatt, bysättning ej vidare må honom åläggas, derest anledning ej är att gäldenär undandöljer tillgång, som efter concursen eller bysätlniugeu honom tillfallit, samt han ej gitter med ed styrka, att han sådan tillgång ej eger; så hafva Rikets Ständer, vid pröfning af denna (råga, funnit, att hvarken med rättsgrund, god ordning eller klokhetens fordringar vore öfverensstämmande, alt låta den omständigheten, att gäldenären en gång afträdt sin egendom till sine borgenärers förnöjande, nära nog tjena honom såsom fribref alt icke vidare behöfva betala de skulder, för hvil ka liqvid ur massans tillgångar ej kunnat erhållas. I sjelfva verket måste nemligen hvarje gäldenär anses lika skyldig att ansvara sina borgenärer för full betalning af alla deras fordringar, ehvad de tillkommit förr än lian gjort concurs eller sedermera; men genom ifrågavarande stadgande göres en skillnad emelian gäldenärens serskilda skulder, till förmån för de senare tillkomne fordringsegarne, hvilket synes så mycket mera obilligt, som desse, hvilka anförtrott honom sitt gods, sedan hans obestånd blifvit kändt, baft större anledning att vid medlens utlemnande betinga sig erforderlig säkerhet för återbetalningen, än de, hvilka lemnat honom försträckningar under den lid, han allmänt ansetts vederhäftig.
1 ' Jinfin visar hum verlden kan förstöra en akta karlek, risar Aimn Karenina huni rerldslif \ .et kan alstra en oikta. Ilet tragiska i ilmiia bok B allra innerst, att, d a Anna iiarenina leiiinar sin map och sitt barn för att följa sin älskare, s9 ar det fur en lidelse umii djup, soin fltt sitt upphof af trakigheten i hennes tomma verldslif; och de liilanden den medför bero i framsta niniinet pa förh5llandet till den sainina verldeii, h \ ilken blåste under hennes lidelse, SS lange den höll sig inom ~mssande granser, men fördi5mdc ilen, sedan den fört till en öppen Iirytning med samhallet. Tolstoy beratmr heln denna historia nied onilhlig objektivitet anda till slutet, da, \ lina iiarenina af svartsjuka och hriiidlust mot sin flskare Ifigger sitt hufviid under jernv3gstaget; han h.u icke med ett ord anklagat Anna Karenina, icke heller hennes man, icke heller hennes älskare. Men hela romanen ar en anklagelse mot ~verldeii *, af hvilken ilen !kta niaiiiien, Anna Iinreiiiiin sjelf, hennes alskare, alla B o beroende. Alven i hipersonerna skililrar ' I ' olstov rerldslifvetu torrhet eller tomhet. fromleri eller koketteri skarpt ochutitförligt; medan Turgenjeff helst s k y vrrldcn och s5rskildt &lt;len verldsliea wiiinan eller Stiiiiustone vill. att hoii skall rre ilhsiont~ af natur för att iiitressera honom.
Nov. P. 454. 589. Oct. 2 A. P. 617. Nov, P. 88, r r4- Nov. 2 A. P. 3ai. —- rörande undersökning af orsakerne till Mantalspenningarnes förminskning. Oct. 2 A, P, 618. Nov. P. 88, 114. — rörande Creditiven, enligt 63 §. uti KegeringsFormen. Oct. 2 A. P. 618. •— i anledning af anmärkningar vid Utskotters Betänkande, rörande GeneralAssistanceContoiret. Nov. 2 A. P. 610. — angående StatsRegleringen i Allmänhet, samt med Förslag till RiksStat för 1824 och följande åren intill nästa Riksdag. Nov. p, ni. 393, 44pn°v" 2 a. p. 127. 567 StatsTJtskottets Betänkanden, Memoiåal och ProtocollsUtdrag: i anledning af anmäldtningar vid Utskottets Betänkande, rörande sökt anstånd med betalningens erläggande för erhållen undsältnings-säd från Allmänna Magazins-Inrättningens förråd. Nov. P. 247, 3q8, 45*- Nov. 2 A. P. 321. — i anledning af Konungens Proposition, angående fortfarande af det ConvoyCommissariatet beviljade creditif. Dec. P. 7. — i anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande i frågan om undersökning rörande utgifterne vid GarnizonsSjukbusbyggnaden i Stockholm. Nov. 2 A. P. 610. — om rättighet för "Vederbörande att med penningar lösa Kronans behållne räntepersedlar. Nov, P. 443» 4^5, 5go. — i anledning af samtelige Landshöfdingarnes begäran, att erhålla ersättning af Allmänna medel till kostnaderne för deras EmbetsKungörelsers tryckning. Dec. P. 101. — i anledning af återremiss af Utskottets Betänkande om redogörelsen för de till Veneriska smittans hämmande anslagne medel. Nov. P. 585.
Vid Tariffen för CreditUpp la get och Transito-a ftjiflen är vordet erinradt och påmindt: inom Ridderskapet och Adeln: att utländska fabriksoch handtverkeri-varor, af hvad slag och namn som helst, ej må tillerkännas Creditupplags-rätt;— hos Borgare-Ståndet: att all slags spanmål, äfvensom gryn och mjöl, må få på credit uppläggas; att i procent är för hög afgift och bör så modifieras, att för 3 månader betalas i, för 6, i, för g, | och för 12 månader i procent; att de i gällande Tariff utsatte qvantitets-bestämmelser böra bibehållas, enär de icke blifvit med skäl öfverkiagade; samt att ciedit-upplags-rält ej må rnedgifvas hittills förbjudna manufactur-varor. Hvad sålunda blifvit anförd t har Utskottet tagit i öfvervägande; men finner för dess del någon ändring i den förut uppgjorda Credil-upplagsTariffen icke kunna af berörde framställningar föranledas. 9.
I sammanhang med detta mom. af 6 §:n kan den fråga om valbarhetens fästande vid ståndscalhegorier, hvilken Coust.Utsk:s betänk, i inledningen erkänner vara ännu fullkomligen oafgjord, i hela sin vidd förekomma, och de redaclionsförändringar, som härvid skulle erfordras, för att uttrycka en eller annan gemensam tanke, skulle visserligen icke behöfva blifva så stora, att män för de praktiska svårigheterna af en debatt härom bör en bloc förkasta betänkandet. Det tillagda mom. är ordagrannt hemtadt ur Utskts förslag lill Reg.F., § 48, per. 2. Frågan om detta tillägg är egentligen ingen annan än den högst vigliga, 0111 R, o.-Ad. skall frångå eller vidhålla sin gemensamma tanke, att andra kammaren bör valjas i orterna. Dess väljande blir derigenom ej riksdagsåtgärd utun måste afhandlas i vallagen. § 7. Det tillagda mom. är nära ordagrannt hemtadt ur nyssnämnda § 48 af Utskts förslag till Reg.F., der det icke kan qvarstå, när stadgandena om valen till andra kammaren intagas i vallagen. §§ 8—11 innefatta en kedja af §§, afhandlande särskildt för hvardera kammaren, när val skall ske, samt principerna för valdistrictdelningen. De två §§:ne för andra kammaren sakna motsvarighet i Utskts förslag till vallag, emedan detta blott angår den första. Det är emedan redactionen af 11 §:n, mom. 2, blir kortare genom citation af ett förutgående stadgande om, när val till andra kammaren skall ske, och för att bibehålla parallelismen i framställningen af begge kamrarnes valformer, sorn ordningen i Utskts förslag är emellan 8 och 10 §§tna utbytt. Utskts 9 §, hvilken, 0111 skilnaden emellan stad och landsbygd ur förslaget skall utgå, reduceras lill blotta orden — "Hvarje valdistrict väljer en riksdagsman," har ansetts kunna införas i den föregående §:n.
Maj:ts proposition blifvit äskadt; •— och detta afstyrkande gillades af alla Riksstånden, hvarjemte Rondeståndet särskildt beslöt, det skulle Rikets Ständer hos Kongl. Majit framställa den begäran, att Rergs-kollegium måtte antingen alldeles indragas eller ock förenas med Kommerse-kollegium till ett verk med gemensam chef, men fördeladt i tvänne afdelningar, — ett beslut, hvari medstånden inbjödos att sig förena, hvilken inbjudning dock endast af Ridderskapet och Adeln antogs. När sedermera Rikets Ständers skrifvelse i ämnet af den 20 Oktober 1848 inför Eders Kongl. Majit i Statsrådet den 3 November samma år föredrogs, fann Eders Kongl. Majit Sig i 4 Bil. M 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. JM 1, om Statsverket 1856. föranlåten besluta, att med vidare behandling af frågan om de tvänne Kollegiernas förändrade organisation skulle anstå. För att bereda möjlighet till dess framtida utförande med redan anslagna statsmedel, komme emellertid inom berörde verk ledigblifvande tjenster tills vidare icke att definitivt återbesättas. I sitt utlåtande den 24 Mars 1851, angående regleringen af utgifterna under riksstatens sjette hufvudtitel, yttrade Stats-utskottet, att, ehuru den under föregående riksdag ifrågakomne ombildningen af Bergs-kollegium förfallit, Utskottet dock ansåge det ringa antal mål, som numera tillhörde detta embetsverk, kunna tillåta en förminskning uti dess embetsoch tjenstemanna-personal. Att sådant läte sig göra, slutade Utskottet deraf att flere embeten och tjenster inom Kollegium stodo vakanta; och Utskottet hemställde (med reservation endast af två ledamöter bland Ridderskapet och Adeln), att anslaget till Bergs-kollegium mätte nedsättas med 3,504 R:dr; i sammanhang hvarmed Utskottet tillstyrkte Rikets
Marck var herre öfver situationen och njöt den stilla på rygg i sin hvilstol med växeln mellan sina magra fingrar. – Ja, släpp ut oss nu, började oppositionen igen efter en paus. – Det kan jag inte. Ropa på hjälp genom fönstret! – Du har en annan nyckel. – Nej! Men om ni kommer med på middagen, så skall jag trolla ut er härifrån. Det är ju lite löjligt, när främmande människor komma för att öppna och hitta er alla här, fångade som råttor i en fälla, eller hur? Man ville icke gifva med sig. De, som voro mest onda, försökte bryta upp tamburdörren eller snokade genom vinklar och vrår efter den andra nyckeln. Tamburdörren förblef stadigt igenläst, och ingen nyckel, som passade, stod att finna. Inte häller syntes någon på gården. Det blef en dof stämning med fjärran åska. Den enda, som icke tycktes känna något inflytande af elektriciteten i luften, var Marck. Hans minspel blef alt uppsluppnare, och slutligen sade han: – Asch, seså! Är det nu något skäl att vara onda för att jag vill bjuda på afskedsmiddag? Jag kan ju lofva att gå hem efter kaffet, så har ni ingenting på edra samveten. Det skall tvärtom göra mig godt att få komma ut litet. Man började tröttna på att vara ledsen. Sällskapets samvete, vår älste vän doktorn, gjorde sina tillnärmelser till försoning, men Marck förklarade envist att han endast mot allas gemensamma löfte att antaga middagen skulle trolla ut dem. – Annars får ni bli här till klockan fyra, när madamen kommer med middagsmaten! – Klockan var tolf nu, och de fyra timmarnas väntan föreföll ganska sannolik för alla, som kände Marck och hans afsides liggande ungkarlsrum, där just ingen, som icke hade ärende till honom, passerade förbi. Genom fönstret kunde man icke häller komma ut, ty det var beläget i andra våningen. Man bjöd ännu en gång till att förmå Marck att lämna nyckeln, efter han hade en annan, men han påstod trovärdigt och bestämdt att han ingen hade. Så började underhandlingarna, allvarsamt i början, men småningom alt mer skämtsamt. Vi voro smått nyfikna att se på hvilket vis Marck skulle släppa ut oss, och de flesta hade dessutom ingenting emot själfva middagen, fast man var principfast i det längsta. Slutligen kunde vi ej motstå Marcks envishet.
Hon står om nattene upp, och gifver sitt husfolk mat, och sina tjenarinnor deras del. Hon tänker på en åker, och köper honom; och planterar en vingård af sina händers frukt. Hon gjordar sina länder fast, och stärker sina armar. Hon märker, hvar hennes handel kan hafva förkofring; hennes lykta utsläckes icke om nattena. Hon räcker ut sina hand till rocken, och hennes finger fatta tenen. Hon utsträcker sina händer till den fattiga, och räcker sina hand dem torftiga. Hon fruktar icke sino huse för snö; ty hela hennes hus hafver dubbel kläder. Hon gör sig täcken; hvitt silke, och purpur är hennes kläde. Hennes man är prisad i portomen, när han sitter när landsens äldsta. Hon gör en kjortel, och säljer honom; ett bälte får hon krämarenom. Hennes prydning är, att hon renlig och flitig är; och framdeles skall hon le. Hon upplåter sin mun med vishet, och på hennes tungo är täckelig lära. Hon ser till, huru det i hennes hus tillstår, och äter icke sitt bröd i lättja. Hennes söner komma upp, och prisa henne saliga; hennes man lofvar henne. Många döttrar samka rikedom; men du öfvergår dem alla. Täckeligt och dägelig vara är intet; en qvinna, som Herran fruktar, den skall man lofva. Hon skall rosad varda af sina händers frukt, och hennes gerningar skola lofva henne i portomen. Detta är Predikarens ord, Davids sons, Konungs i Jerusalem. Allt är fåfängelighet, sade Predikaren; allt är icke annat än fåfängelighet. Hvad hafver menniskan mer af alla sine mödo, som hon hafver under solene? En slägt förgås, den andra kommer till; men jorden blifver evinnerliga. Solen går upp, och går neder, och löper till sitt rum, att hon der igen uppgå skall. Vädret går söder ut, och kommer norr igen, och åter på det rum igen, der det begynte. Alla floder löpa i hafvet, dock varder icke hafvet dess fullare; till det rum, der de utflyta, dit flyta de igen. All ting är mödosam, så att ingen kan uttalat.
Konungen vägrar de i förberörde §§ omnämnde personer att med hvarandra ingå äktenskap; och det är stridande mot rättsprincip i allmänhet att .inrymma åt Konungamakten någon rätt till inblandning i enskildta lifvets familjeförhållanden. 3 II. 28 Den 7 Mars f. m. 2:0 vid 3 cap. 10 §:n föreslår jag följande tillägg: ” — likväl bör den qvinna, som sålunda under äktenskapslöfte blifvit häfdad, inom natt och år från den dag bon ”blef i tillfälle att sin rätt i detta fall bevaka, hos laga ^domstol, genom uttagen stämning, hafva yrkat fullbordan ”af löftet medelst äktenskap, så framt mannen deraf skall ”anses bunden. Försummar hon detta , vare mannen från ”framtida äktenskapsanspråk å hennes sida fri.” 3:o 5 cap. 1 §:n bör, i enlighet härmed, få följande lydelse: ”Allar man barn med sin fästeqvinna, eller under äktenskapslöfte, derå sedan fästning eller äktenskap följer; ”de barn äro äkta barn, och qvinnan njute laggift hustrus ”rätt, om hon i öfrigt fullgjort hvad i 3 cap. 10 §:n denna ”balk är föreskrifvet.” Med anledn. af föreg:de ändringar bör 8 cap. 2 §:n Ärfda-b:n få följande lydelse: ”Samma lag vare, der fästeman häfdar sin fästeqvinna, ”eller der man lagrar mö eller enka, under äktenskapslöfte, och allar barn med henne, om hon i öfrigt ful 1— ”gjort hvad i 3 cap. 10 §:n Gifterm.b:n linnes stadgadt.” Uandels-balken. 5:o Stadgandet i 8 cap. 3 §:n 1 mom. Ilandels-b:n torde, enl. de åsigter om dödsstraff, som nu för tiden gjort sig allmänt gällande, böra mildras; och jag föreslår derföre följande förändrade redaction af denna §:s 1 :sta morn.: ”Falskar den mått eller vigt, som är förordnad att dem ”rätta och märka, dömmes till fästning från ett till tio år, ”efter brottets beskaffenhet, och miste äran. Varder annan ”"man tillvunnen etc. etc.
Crusenstolpe föreslagit: 1:0 att spö- och ris-straff alldrig måtte kunna användas i stället för penninge-böter, då brottet med sådane kunnat försonas j derest tillgång hos den sakfä/l de funnits; 2:0 att spö-och ris-straff alldrig måtte ega rum för första resan förbrytelse > äfven då den efter nu gällande Lag är urbota; och 3:o att spö- och ris-straff alldrig måtte 4 Lag-Utskottets Bet. \ tillämpas , dä brottets bevista orsak varit behof vet, att för tillfället stilla förbrytarens hunger , utan att något annat blifvit tillgripet. Till stöd för delta förslag har af Motionairen blifvit anfördt, att folkets moraliska uppfostran, som utan tvifvel utgjorde det vigtigaste föremål, hvarpå Statsmagterne kunde fästa uppmärksamhet, icke skedde allenast genom syftesenliga undervisningsanstalter, utan tillika, och föga mindre verksamt, genom en sådan öfverensstämmelse emellan Lagarnes beskaffenhet och de under dem lydandes begrepp, att ej de senare måtte kränkas genom de förras tillämpning, ett förhållande, som nu icke sällan inträffade, enär landets Lagar för samma brott bestämde olika bestraffning. Den bemedlade förbrytaren egde nemligen rättighet att med penninge-böter försona vissa brott, för hvilka'hans fattigare like måste offentligen undergå spö- eller risslitning, ett bestraffningssätt, hvilket Motionairen, medelst en allmän skildring om dess physiska och moraliska följder, sökt framställa såsom kränkande rättvisan och förnedrande för menskliglieten, samt fullkomligt motverkande de ändamål man dermed velat vinna: förbrytarens förbättring och andras afskräckande från brott.