Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror för min del att tankarne rått vål kunna förlikas, om inan antager, att förlägenheten ibland de bildade folkclasserne, är nåd, eller åtminstone ganska lätt kan blifva det, då ett sådant förhållande, som det förra uppkommer hos sjelfva folket, eller hvad liår egentligen varit meningen, ibland Jordbrukare och Näringsidkare i allmänhet. Jag nårmar mig visserligen till den tankan, att nöd uti ordets egentliga, ytterliga, rysliga bemärkelse icke ännu år för handen; men af de bevis, som af en vård talare blifvit anförde emot ali användbarhet af ordet nöd, vid detta tillfälle, håmtar jag styrka för min tro, att den närvarande ställningen för landet år så betänklig, att den genom inträffande, af mindre olyckor ån de åberopade af 1785 års grufliga hungersnöd, samt 1808 och 180g olycksperioder, skulle kunna blifva lika åfventyrliga. Att förese alla möjliga Statsolyckor år icke görligt, och att förebygga deras menliga verkningar år lika omöjligt, om folkets tillstånd år sådant, att äfven de förmonligaste omständigheter icke lemna tillfälle, att under den goda tiden samla det öfverskott, som ensamt kan trygga emot den, uti vårt hårda luftstreck ej sällan inträffande onda tiden: och det år alltid vådligt att lemna ett samhälle uti en sådan af öde och yttre omständigheter beroende ställning. Den io Februarii, 555 Jag har ej ännu hört framställas till ett positift afgörande, om skatterne utgå af ett verkligt lör hanrlen varande öfverskott, oell det i en proportion dertill som visar någon billighet i förhållande; ejler om Statsbidragen understundom måste utgå af sjelfva jordbrukscapitalet, genom lån, elfer genom producten af någon biförtjenst. Det sednare förhållandet skulle, om det verkligen nog allmänt är för handen, vara tillräckligt för att slita den förevarande tvisten. Svenska jordbruket år genom grundskatterne tryckt af alla möjliga Statsbördor, Jag hemställer huruvida det år troligt, att våra föråldrade Statsinrättningar kunna mera vara lämplige för den närvarande tiden. Skattejordens bördor hafva småningom uppkommit; alltid fordrade för tillfälliga behof, men aldrig eftergifne, efter ett öfverståndet.
Hvarken i Dresden eller Berlin får man se stående kapellmästare. Anförarepiruetter k la Lumbye, Balduin Dahl oeh A. Hallén äro också på nämda ställen alldeles bortlagda. Not af Dag. Kr.sjunka eller är det annars bara någon liten bagatell i vägen der nere eller der oppe — strax är Nordqvist som en falk p&amp; sin post. Och om man inte med en handrörelse eller en blick lyckats bringa allt till rätta, då är saken helt säkert i sig sjelf ohjelplig. Under allt detta yttre lugn, under denna skenbara negli-gence dväljes en lidelsefullhet, ett temperament, en viljekraft och en påpasslighet som äro högst märkliga. Nordqvists spensliga och lugna taktstaf är som den foga varierande visaren på kontrolluret, som dock står i intimaste förbindelse med och signalerar den rastlösa heta maskinen, som far fram och tillbaka — och som arbetar. Då jag nu går att uttala mig om Stockholmsoperans väsentliga faktorer: sångpersonalen och orkestern, vill jag nämna att dessa mina iakttagelser stöda sig dels på hvad jag sett af denna opera vid dess gästspel i Kjöbenhavn, dels på en några veckors vistelse i Stockholm då jag hade tillfälle höra åtskilliga föreställningar, nemligen » Ernani », » Mefistofeles », » Aida », » Leonora », » Fidelio », » Nordens stjerna », » Hoffmans sagor » samt en symfonikonsert. Om jag samlar ihop alla dessa mina intryck, kan jag icke undgå en synpunkt af den svenska tonkonsten, som ingalunda ar ny, men icke dess mindre ändå håller streck. Alla — och icke minst svenskarne sjelfva — veta, att de födas med klingande malm i strupen och att de i detta hänseende tillhöra en af de mest begåfvade nationer i verlden. Och så är det ock. Det klangfulla tungomålet och den rena luften synas verkligen genomgående ha utvecklat de svenska sångrösterna i en ovanligt lycklig grad. Men den som derfor tror, att Sverige är i det hela ett synnerligen framstående musik-land han kommer icke sanningen så nära, som man kan komma den. Ty sång är blott en sida af musiken som konst betraktad — och konsten i dess fulla blomstring är aldrig ensidig.
Afbetaln. för år 1843 Afbetaln. för år 1844 Afbetaln. för år i845 Afbetaln. för år 1846 Afbetaln. för år 1847 Afbetaln. för år 1848 Afbetaln. för år i84g Afbetaln. för år i85o 1853 års anslagssumma. Afbetaln. för år i845 . 37,643. Afbetaln. förar 1846 . Afbetaln. för år 184.8 . 45,486. Afbetaln. för år x851 . 53,817. Afbetaln. för år 1846 . 4o>a°8- Afbetaln. för år 1847 . 42,804. Afbetaln. för år 1848 . 45,486. Afbetaln. för år 1849 . 48j23o. Afbetaln. för år i85r . 53,817. Afbetaln. för år i853 . 59,34 (• 517,507 — i856 års anslagssumma 120,000. Afbetaln. för år 1847 42,804. Afbetala, för år 1848 . 45,486. Afbetaln. för år i85i . 53,817. Afbetaln. för år i852 . 56,606. Afbetaln. för år i853 • 59,341. Afbetaln. för år 1848 . 45,486. Afbetaln. för år 1849 . 48,23o. Afbetaln. förar i85o . 5i,oi5. Afbetaln. för år i85i . 53,817. Afbetaln. för år 1802 . 56,606. Afbetaln. för år i853 . 59,34 r. Afbetaln. för år i854 • 81,976.
Fastighets-belfiningen i Banken, att endast de af Sveriges Allmoge må blifva deraf delaktige, hvilkas hemmansdelar icke uppgå till 10,000 R:drs värde. XIX. l5i. B. 238. XXI. B. i35. A. i57. Fatligprocenten i sterbhus, angående grunden för beräkningen af. VIII. B. 46. A. i85. A. 239. XXII. Femårs-berättelser, Landsböfdingarnes, att de dertill hörande tabeller ej måtte på statens bekostnad tryckas. XIV. B. 4i. XV. A. 232. E. 3o7. Fersen, Grefve Axel von, yttranden. III. Fidei-commiss, om rättighet för innehafvare af, att ingå i hypotheks-förening. lil. 84. R. 285. V. B. 261. Fidei-commisser, om belätling af. III. 71. R. 282. V. B. a6r. VI. Finska Airneen, f. d., om anslag till understöd för Militairer hörande till. II. 154* III* R« *99- VII. B. 78, 106. VIII. Å. 46, 69. X. U. 3g5. XI. 110. XII. A. 66. XIII. B. 90, 148. A. i65. B. 274. XV. A. 23o. E. 33y. — ersattnings-medien, angående verkställd granskning af redogörelsen öfver. Se Revision. — Varor, om förhöjning i tullen å. II. 262. III. 11g. R. 261. Fiske, Hafs-, om bibehållande af jordoch strand-ägares lätt till. VI. B. g4- A. 4l3< VIII. U. 223. A. 263, Fi sken, Kronans, i Westerbottens och Norrbottens Län. VIII. B. 297. A. 337.
Då för närvarande Banken är i tillfälle, att, utan upplåning, anvisa det erforderliga förlaget; kan Utskottet icke biträda nämnde förslag; och Utskottet tillstyrker derföre fortfarande, §. 26. att fonden för utlåning genom Handelsoch Närings-Disconten må bestämmas till en summa af 3,5oo,ooo R:dr Banco, deruti inberäknadt beloppet af den för Stockholms Handels-och Närings-Discont afsatta Reserv-fond, hvilken, i följd häraf, såsom sådan betraktad, komme att upphöra. Utskottet, som, af de veckorapporter öfver Handelsoch Närings-Diseontens rörelse, hvilka aflemnas till Banco-Fullmägtiges Expedition, inhemtat, att de influtne och innehållne räntorne under loppet af hvarje qvartal i Lånerörelsen användas, men anser en sådan tillfällig ökning af lånefonden hvarBih. till R. St. Prot. 1S4S. 6 Sami. 1 A/d. 21 Ha] t. 5 34 Banco-Utskottets Utlåtande, N.-o 44- ken vara af fördel för Banken eller öfverensstämmande med de af Rikets Ständer gifne föreskrifter, har, af sådan anledning, skolat, i samband härmed, hemställa det Rikets Ständer mätte förordna, §• 27- att de å denne låne-rörelse uppkommande räntor icke få till utlåning användas, utan skola, vid utgången af hvarje qvartal, till Banken lefvereras. 26 puncten innehöll, att nu gällande vilkor för utlåningen genom Handelsoch Närings-Disconten i sä måtto förändras, att ifrån och med år 1845 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i Stockholm, Götheborg eller Malmö och ställde på högst Sex månader, disconteras emot 4 procents ränta, f öreträdesvis för andra papper, hvilka hädanefter, såsom hitintills, få belånas emot fem procent.
Genomgå- ende tåg föra de skådelystna främlingarne från den ena af Europas erkända sevärdheter till den andra; det är bara att inrätta sig så angenämt som möjligt i sitt kupéhörn på natttåget, somna — om man är nog resvan till det — och vakna vid framkomsten i lagom tid att frukostera på ett af dessa hotell, hvilkas kosmopolitiska komfort är sig alldeles lik — inbillar jag mig — från Nordkap till Alexandria. Men afviker man från dessa utstakade vägar, har man en idé, som icke massan af turister har, då flyttas man genast, hvad bekvämlighet beträffar, omkring tjugu år tillbaka i tiden. Det var en fotografi, som lockade mig från allfarvägen — en fotografi, som jag förälskat mig i, och som väckte min längtan att med egna ögon skåda dess original. Den föreställde en romansk dom af sköna proportioner och med fyra smärta torn. Jag hade haft tillfälle att se och älska ett par af den gotiska arki — 4 — sig utanför den gamla stadens råmärken, i i Vägen till denna från bangården var synnerligen litet anslående; den långa gatan tarflig och tråkigt småstadsaktig, broarne öfver den grå, grumliga Eegnitz af den mest prosaiska nya järnkonstruktion. Vi körde genom en gammal stadsport, men det blef icke bättre; snarare började staden i det allt tätare fallande regnet antaga ett mer och mer skräpigt och osnyggt utseende, som, då det icke uppvägdes af någonting pittoreskt, var en ej alldeles angenäm kontrast mot Berlins skinande renlighet och ordning. V i kommo till hotellet, ett äkta små- stadshotell m e d djupt inprägladt medvetande om att vara stadens bästa, mörkt och föga hemtrefligt, men utstyrdt m e d anspråksfull, fast något passerad lyx. Man bjöd oss på ett rum, stort som en mindre balsal, m e d fyra fönster och tre trymåer, men lät beveka sig att skaffa oss ett något anspråkslö- M:ME REUTERSKJÖLDS ARBETSRUM. sare och mera komfortabelt, samt underrättade oss, att table tekturens främsta mästerverk, men den rod ' höte serverades tre kvart på ett. manska konsten kände jag nästan endast genom böcker och afbildningar, och fotografien Detta var ett streck i räkningen.
Missvårdar em betseller tjensteman dylika verktyg, som under hans tillsyn äro, straffes derför som för annat tjenstefel. § 20 Med falska stampar, märkjern, formar, eller andra till förfalskning ämnade verktyg, så ock med hvad genom förfalskning tillkommit, skall så förfaras, att missbruk deraf ej ske kan. § 21. Om bedrägeri samt annan oredlighet. Hvar, som genom antagande af falskt namn, stånd eller yrke, eller genom annat svikligt förfarande bedrager sig till gods eller penningar, eller förlust deraf annan tillskyndar; dömes, der ej annorledes här nedan stadgas, till böter från och med fem till och med femhundra Riksdaler eller fängelse från och med två till och med sex månader. Är bedrägeriet med särdeles försvårande omständigheter förenadt, då må till straffarbete från och med sex månader till och med två år dömas. § 23. Såsom bedrägeri skall anses och efter 22 § straffas: 1:o Om man, sig eller annan till nytta eller att dermed skada göra, begagnar eller beropar sig å veterligen falska såda - Lag-Utskottets Utlåtande J\I 52. 21 na handlingar, som i 4 och 5 §§ omförmälas och i diktade personers namn skrifne äro; 2:o Om man på veterligen falsk uppgift förskaffar sig försäkring för brandeller sjöskada eller annat; 3:o Om man sätter ut pant, som veterligen falsk är; 4:o Om man, under falskt sken af köp, gåfva eller annat aftal, egendom sig afhänder, för att förekomma utmätning eller eljest hindra annan att göra sin rätt till egendomen gällande; och 5:o Om man uppsåtligen, till förfång för annans rätt, förstör eller gör obrukbara de handlingar, hvarå den sig grundar. § 24. Säljer man eller utlemnar eljest till annans begagnande veterligen förfalskade lifsmedel; och är vid den förfalskning ämne nyttjadt, som för menniskors lif eller helsa farligt är; dömes till straff-arbete från och med två till och med fem år. Får någon af de lifsmedel svår sjukdom eller kroppsskada; då skall till straff-arbete från och med fyra till och med tio år dömas.
Ståndet den 5 sisth Maj inglfvet och till Allmänna Besvärsoch Oeconomie-Ufskottet remitteradt Memorial, har Herr Rådmannen E. G. Hamnström yrkat, att den ålagda skyldighet för Skeppare eller För bön - Den 11 Juli. 1109 bönder, att å Landets egna förädlade varor, som fran Uppstäder till Stapelstäder försändas, vid Tullkamrarna uttaga förpassningar, såsom, efter hans tanka, medförande allsingen nytta, men väl kostnad och uppehåll vid transporternas verkställande, måtte få upphöra. Och har han härvid i synnerhet fästat sig vid denna författnings olägenhet i afseende på jerns och andra metallers förskaffande från Uppstäder, å hvilka vågpass ifrån Uppstaden alltid medföljde fragtsedeln; anseende Herr Rådmannen Tullkamrars förpassningar så mycket mindre nödiga, som ifrån en tiel Bruks enskilta lastageplatser det är tillåtet, att utan ett sådant vågpass eller något anmälande vid Tullkammare Brukseller andra effecter till Stapelstad transportera. Härutinnan hafva äfven Herr Rådman Kjellander, Herr Borgmästaren Hellman samt Sockerhagaren Herr Lundgren i afseende på Carlstads, Westerås och Christinehamns Städer, instämt, och likaledes sökt visa nödvändigheten af de hit hörande stadgars upphäfvande. Hvad sålunda anfördt blifvit, har Utskottet i noga öfvervägande tagit, och sedan det inhämtats , att den öfverklagade skyldigheten, att på jern och metaller samt några flera varor i Uppstäder taga förpassningar, enär de till Städer, sorn vid Saltsjön ärö belägna, skola transporteras, egentligen är ålagd genom Kongl. Kungörelsen den 30 Hov. 1810, samt Förklaringen deröfver af den 30 Mars 1814, hvilka blifvit utfärdade i anledning af den, vid Landttullarnas upphälvande , till Kongl. Majit af Riksens Ständer nio Den XI Juli.
Det hela liknade ett orientaliskt krigståg, som var på väg mot öster för att möta någon aflägsen fiende. Den anblick, man dagligen hade, då de oändliga karavanerna stretade uppför branterna på smala, lifsfarliga bergsstigar, var också storartad och fängslande. En gång hände det vid en mycket svår passöfvergång, att tre kameler halkade och åkte ned med sim bördor i afgrunden. Då ingen möjlighet fanns att rädda dem, fingo de ligga blodiga och halfdöda på de klippafsatser, som hejdat deras fart. De kameler, som buro schahens tillhörigheter, hade en hög ' plym af röd färg på grimman och likaledes röda sadeltäcken. Under denna färd kommo vi på en dagsresas afstånd från Demavend, Elburs-systemets och hela Persiens högsta bergstopp; och d: r Hy-x 68 EN RESA FRÅN TEHERAN TILL KASCHGAR. bennet och jag beslöto att bestiga detta berg i och för bestämmandet af dess höjd. Då schahen fick kännedom om vårt beramade företag, berättade han, att han själf en gång i sin ungdom försökt ett bestigande, men ej kommit längre än halfvägs, och att det öfver hufvud vore nästan omöjligt att uppnå själfva toppen. Hybennet förbjöd han bestämdt att deltaga i färden, och yttrade: » Hvad skall jag taga mig till, om jag får ondt i tänderna och ej längre har någon tandläkare? » Hvad mig angick, gaf han storvesiren befallning att gifva mig ett rekommendationsbref till guvernören i byn Ränä, hvarifrån uppstigandet skulle börja, samt att följeslagare, djur, proviant och pålitliga förare skulle anskaffas. Innan jag i största korthet redogör för uppstigandet och dess resultat, skall jag be att få meddela några upplysningar om Demavend. Demavend är en vulkan, som, så vidt man vet, i historisk tid ej haft någon eruption. Enligt flera europeiska resande, som sett eller trott sig se ångmoln stiga upp ur sprickor vid kraterns sidor, är den dock ej alldeles overksam, och Greewingk och Tietze ställa den på gränsen mellan de slocknade och de verksamma vulkanerna och kalla den ett slags sol-fatara.
Vid slutlig underhandling i detta ämne förklarade Ryska Cornmissarien: att Svenska fordrings-unspråken till större delen voro så beskaffade, att de, jemnlikt hans Instruction, icke kunde komma i fråga vid den förestående afhåndlingen: att om han å ena sidan erkände den grund för anspråken, som hemtades af i3:de Artikeln uti Fredricshamnska Tractaten, var han likväl å den andra ej autoriserad att samtycka till den tillämpning och utsträckning, som Svenska Regeringen gifvit åt denna Artikel i hvad som rörde de publika Verkens fordringar, och att Finska Styrelsen ingalunda kunde stanna i betalnings-skyldighet för fordringar hos enskilda personer, i följd af åt deni uppdragen förvaltning utaf medel, tillhörande publika Cassör i Sverige; samt att stör, re delen af de redogörare eller deras arfvingar, på hvilka vederbörande Autoriteter i Sverige hade fordrings-anspråk, voro oförmögna att betala, hvarefter, uppå förnyade framställningar af Envoyén Friherre Palmstjerna , en formlig Liqvidations-Convention blef den 16 Julii 1824 afslutad, som, jemte fullkomligt dödande af alla å Finska sidan framställda fordrings-anspråk hos Svenska Kronan, tillerkände densamma en ersättnings-smnma af R:dr i5o,ooo Banco i ett för allt för Svenska fordrings-anspråkeu I Kongl. Maj.ts Nådiga Propos. jV.-o lG. l\r> i Finland , hvilken Samina skulle, inom slutet af Ar 1824, 11 ti Åbo betalas. Sedan dessa 15o,ooo R:dr i December månad nämnda år blifvit af dertill förordnadt Ombud emottagna och bit öfversända, beslöt Kongl. Majit den 12 Januarii 1825 att, sorn, enligt företedt utvexlings-qvittence, vid afslutandet af ifrågavarande Liqvidations-Convention, 2000 Ducater blifvit såsom vanlig Cancellie-present afKejserl.
För min del skulle jag, lika med Gr. Lewenhaupt, tro att närvar, tidpunkt icke alls är lämplig att åter borttaga den nedsättning i skatten på denna tillverkning, som af Rikets sednast församlade Ständer blef beslutad. Jag medgifver visserligen att sedan sista riksdag hafva tackjernspriserna stigit och sålunda konjunkturen för tackjernstillverkarne icke obetydligt förbättrats; men man bör taga i betraktande att kolpriserna mycket stigit och forsellönerna ökats i en förvånande grad. Gr. Lewenhaupt har derpå citerat ett exempel, och jag ber att få nämna ett annat. Under några års tid har transportkostnaden af tackjern ifrån Norberg till Westerås ökats ifrån 1 r:dr till 1 r:dr 32 sk. på Sk/?. Om man tager i betraktande de stora bankrutter som hittills ägt rum i England, finner man att dessa ovilkorligen komma att inverka på hela den merkantila verlden och föranleda att jernvägsanläggningar komma att för en tid upphöra. Häraf följer en mindre lycklig konjunktur och mindre god export för stångjernstillverkningen, än som under de sednare åren ägt rum, hvarföre jag för min del tror, att närvar, tidpunkt icke alls är lämplig att höja ifrågavar. beskattning. Frih. Kraemer har, jemte yrkandet att skatten borde nu höjas med hälften af sista riksdagens nedsättning, äfven tillagt att vid lyckligare konjunktur den bör ökas till hvad den förut varit. Detta grundar sig hufvudsakligen derpå att Frilen anser ifrågavar. tack jerns 520 1) c n 10 Februari f. ni tionde såsom grundskatt. Jag medgifver visserligen att den är i riksstaten såsom grundskatt upptagen, men jag ber likväl att få fästa 11. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det är en väsendtlig skiljaktighet emellan denna inkomst och öfriga grundskatter. Grundskatterna utgå vanligen under hvilka förhållanden som helst, men detta är icke fal - let med tackjernstionden. Om jag t. ex. under ett år icke tillverkar något tackjern i min hytta, sä utgår för det året alldeles icke någon afgift af den hyttan. Denna beskattning är således egentligen af annan natur än grundskatterna, ehuru den är upptagen ibland dem uti statsverkets inkomster.
Majit funnit sig böra medgifva att, så snart gästgifveri för resandes förskaffande och herbergerande blifvit vid Malmagen inrättadt, legan för den derifrån utgående skjuts dels till Skotgaarden, dels till Funnäs-dalen må uppbäras med Fyratio sk. banko milen för hvarje häst; och vill Kongl. Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att, från och med nästkommande år, anvisa ett årligt anslag af Tvåhundra R:dr Banko eller Trehundra R:dr Riksmynt, såsom understöd för uppehållandet af ifrågavarande gästgifveri. De till målet hörande handlingar skola tillhandahållas det Rikets Ständers Utskott, som med frågan kommer att ega befattning. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen. Datum ut supra OSCA K. Ludv. Ahnqvist. 14 Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition M 97. Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Majit Konungen i Slats-rådel å Stockholms Slolt den 25 Maj 1857. Närvarande: Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern Gunther, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Lagerheim, Stats-rAden: Wallensteen, Gripenstedt, Grefve Mörner, Ulner, Grefve Gyldenstolpe, Anjou, Almqvist och Friherre af Ugglas. Slutligen uppläste Föredragande Departements-chefen, Stats-rådet Almqvist, till justering följande, i enlighet med Kongl. Maj:ts förut fattade nådiga beslut uppsatta förslag till nådiga propositioner till Rikets Ständer, nemligen: 1:o. Angående understöd af allmänna medel för uppehållande af gästgifveri vid Malmagens by i Hede tingslag af Jemtlands län, på vägen från Långå "by till Norrska gränsen. Kongl. Maj:t täcktes, uppå Stats-rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder godkänna berörda förslag, sådane de finnas detta protokoll bilagde, samt befallde att nådiga propositioner, i öfverensstämmelse dermed, skulle till Rikets Ständer expedieras.
För obligationer, hvilkas kapitalbelopp icke hos Riksgälds-kontoret uttages inom Femton (15) år efter deras genom utlottning bestämda och vederbörligen kungjorda förfallotid, äfvensom för räntekuponer, hvilka icke blifvit till inlösen hos Riksgälds-kontoret företedda inom Tio (10) år efter det desamma till betalning förfallit, hafva innehafvarne förlorat all rätt att erhålla betalning; och de medel, som äro afsedda för inlösandet af sådana, inom nu stadgade preskriptionstider icke aftemnade, obligationer och räntekuponer, hemfalla till Riksgälds-kontoret. § 10. Till ersättning för de kostnader och de bestyr samt det äfventyr, anskaffningen och tillhandahållandet af ifrågavarande lån måste för låneöfvertagarne medföra, äga desse att sig tillgodoberäkna en provision af två procent å hela lånebeloppet, Tre Millioner Riksdaler Riksmynt, hvilken provision må af låneöfvertagarne, i förhållande till de skeende inbetalningarne innehållas. § 11. Såsom säkerhet för det nu ingångna kontraktets behöriga fullgörande å låneöfvertagarnes sida, aflemnas till och deponeras hos Riksgälds-kontoret, i sådant afseende åf Fullmäktige godkände och med minst 4\ procents årlig ränta löpande obligationer å ett kapitalbelopp, motsvarande fem procent af det lån, hvarom detta kontrakt handlar, af hvilka obligationer hvar och en af låneöfvertagarne för sin tredjedel i lånet tillskjuter erforderligt belopp. De sålunda deponerade obligationerna återställas till hvardera låneöfvertagaren i den mån inbetalningarne blifva fmilgjorda; men för den del af lånesumman, som icke i stadgad ordning varder till Riksgälds-kontoret erlagd, tillfalla samma obligationer detta verk. Den å nämnde obligationer upplöpande ränta kommer under depositionstiden att uppbäras af vederbörande låneöfvertagare. § 12. Här ofvan meddelade stadganden och bestämmelser få icke offentliggöras före början af nästkommande Juli månad, såvidt desamma icke anses böra införas i obligationerna, eller offentliggörandet deraf genom andra särskilda omständigheter påkallas. — 79 — Utaf ofvanstående kontrakt äro två lika lydande originalexemplar utfärdade.