Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Punkterna 9 och 12, gemensamt behandlade, återremitterades. A'> ■ V >' Utskottets förslag i punkten 13 godkändes. - <n< .v , c,k Punkten 14 återremitterades. Punkterna 15, 16, 17 och 23 föredrogos i ett sammanhang, och blef Ut skottets förslag it15:de punkten godkändt, allenast med den ändring, att'dé på raderna 1 och 2 förekommande orden: »i någondera af de i punkten 8 uppräknade t] ens tegrader» utbyttes mot orden: »i någon af tjenstegraderna inom Banko-verket»; 16:de och 17:de punkterna återremitterades; hvarjemte Utskottets förslag i 23:dje punkten afstogs, öch antogs i dess ställe stadgandet i Usta stycket af § 50 i nu gällande Banko-reglemente, med öppen rätt för Utskottet att, beträffande lydelsen af sednare stycket i nyssnämnda §, framställa det förslag, hvartill vid ärendets förnyade handläggning skäl kari förefinnas. livad Utskottet i punkterna 18 och 19 tillstyrkt och föreslagit, godkändes. Punkten 20 återremitterades. Ulskottets förslag i punkten 21 godkändes. Den i punkten 28 gjorda hemställan bifölls. Punkterna 29 oell 30 återremitterades. Hvad Utskottet i punkterna 31 och 32 hemställt och föreslagit, blef af Ståndet godkändt. t ;o gmiu.oeue k V, I ■bn-.ll enoi pumfnliic ;8* IK Från Vallö fl, Borgare-Ståndet. S. D. Vid lörnyad föredragning af Banko-Utskottets Memorial, JVS 44, med förslag till förändring af åtskilliga föreskrifter i lista, 2:dra och 3:dje artiklarne af Banko-reglementet, blef allt hvad Utskottet i samma Memorial föreslagit godkändt, Prot.-Uldrag den 12 Augusti 1863. 515 med följande tillägg vid 9:de punkten: »hvarjemte Fullmägtige äro oförhindrade att tillägga de nuvarande
Sekreteraren J. A. Lundström, för resa till Flyinge stuteri 298: 46. Hofstallmästaren C. G. von Bahr, för mönstringsresa .• 220: 86. Dito J. W. Beyer » dito r, 325: 66. Enligt Kongl. General-tullstyrelsens räkenskap: General-tulldirektören J. F. Fåhraeus 3,435: 78. samt t. t. Kanslisten C. Arfwidsson, e. o. dito P. Strandberg, t. f. Tullförvaltaren J. Bjorklund och Notarien N. Arfwidsson, tillsammans 1,228: 46. Enligt Kongl. General-poststyrelsens räkenskap: General-postdirektören O. W. Stael von Holstein 1,472- 71. Post-kamereraren P. F. F. Winroth 409; — Post-inspektoren B. G. Printz - 133; 45, Enligt Kongl. Telegraf-styrelsens räkenskap: Majoren L. Fahnehjelm: Majoren A. Akrell: Enligt Kongl. Stats-kontorets räkenskaper: Agronomen L. Hofman Bang, för inspektion af schäferier (at anslagen till jordbruket) För inspektionsresor till landtbruksskolor: Ledamoten i Landtbruks-akademien A. Odelberg Intendenten vid dito C J. Dannfelt Sekreteraren vid dito J. Arrhenius l.-ste Landtmätaren i Gottlands län A. Asplund, för inspekterande af de skifteslag i länet, hvarest skiften varit under handläggning, -. General-direktören i Skogs-styrelsen A. E. General-direktören M. Huss, |:delar af honom tillkommande resekostuadsersättning för embets - resor.
St. hafva beslutat att, utan afseende på huruvida caulionister finnas eller ej, afskrifning skall ske, då icke gäldenär äger förmåga att betala hvad han i undsättning bekommit. K. M:s nåd. beslut i denna fråga lyder som följer: ”1 anledn. af hvad R. St. sålunda, beträffande frågan om afskrifning af statsverkets utestående fordringar för undsättningsspanmål, anmält, vilje Vi hafva eder anbefallt, att till Oss inkomma med underd. yttrande i afseende å allt hvad med nämnda fråga äger sammanhang, samt dervid tillika afgifva en fullständig utredning öfver beloppet och beskaffenheten, så väl af de undsättningsskulder, hvilka tillkommit efter ig3o års missvext och ännu äro oguldne, som ock af dem, hvilka såsom obelalde balanceras sedan fordna magazinsinrättningens tid och efter 1826 års missvext. Vi hefalle’’ etc. R. o. Ad. torde nogsamt finna, att då R. St:s första skrifvelse redan blifvit expedierad lill Dalarne, och i följd deraf sådana undsättningsskulder, hvilka gäldenären, när han biif - Den i5 April f. m n vit krafd för den del deraf, hvilken linder årels lopp skulle utgå, varit oförmögen att gälda, blifvit utkrafde hos borgesmännen, så står detta förhållande i en alldeles bestämd och rak strid emot det sednare. Dervid förekommer jemväl, att i R. St:s beslut rörande undsältningsfrågor R. St. i den sednare skrifvelsen bestämdt förklarat, att den afskrifning, sorn skall äga rum, ej får göra någon rubbning uti hvad rörande district-magaziners anläggande till Westerbotten förut är föreskrifvet. Deraf lärer också vara klart, alt som de fleste undsättningstagare i Westerbottens och Norrbottens län äro berättigade på denna grund alt erhålla afskrifning endast då tillgång saknas, när sådant kan ske utan rubbning i hvad föreskrifvet linnes för bildande af grundfond för districteller socken-magaziner; så lärer denna af R.
Helt visst, franska civilisationen är en ek, äldre än någon af de gröna jättarna i skogen vid Fontainebleau. Dess rötter nå djupt ner i mull-lagren öfver förvittrade kulturer och medeltidens källflöden befruktade redan dess telningar. Men det Frankrike, som vi i dag räkna med, som allt sedan revolutionen vårdat för världen konstens och idéernas heliga eld, det genomgick under 1700-talet den långvariga kris, ur hvilken dess moderna institutioner och lynne uppstått. Taine har med ett utomordentligt mästerskap i Les origines de la France contemporaine skildrat denna utveckling i stort – samhällslifvet och civilisationens omdaning. Utan system, utan att själfve märka det hafva bröderna Goncourt gjort det i smått i fråga om sedernas och känslolifvets förvandling. Läser man båda verken jämnsides, ser man det moderna Frankrikes människor växa fram. Det är fransmannen med sina drag af atenare och senromare och dock en så egendomlig gestalt för sig, den mest intellektuelt vibrerande varelse etnografien känner, logisk och passionerad, med mest sinne för idéer och linjer, mindre för färger och minst af allt för musik, en varelse af nerver, tanke och vilja. Det är den franska kvinnan – ja hellre än att försöka det omöjliga att i ett par rader summera hennes väsens skiftningar, förförelsen och grundheten, elakheten och förtrollningen i hennes varelse, tag själf fram Edmond och Jules de Goncourts Kvinnan under sjuttonhundratalet. Det är en märklig bok. Det har knappast någonsin betonats, hur mycket den gömmer. De oräkneliga analyser, som den franska romanen gjort öfver kärleken och kvinnans lif från klostret till ålderdomen, få här en historisk grundval af verklighet. Denna bok skall lefva, när mången arkivdammig tydare af diplomatisk chiffer, som med ett högdraget omdöme om budoarhistoria lagt den ifrån sig, är så död, att man får göra en schnitzeljakt genom encyclopedierna för att hitta titlarna på hans böcker. Denna moderna utveckling framträder dock tydligast i den franska konsten, som först med Watteau emanciperar sig och blir helt nationel.
Jag har uthärdat ditt egensinne och din hänsynslöshet i det längsta, nu kan jag det icke längre, sedan du ansett det med din heder överensstämmande att brännmärka det namn, du bär, genom en publikation sådan, som den du för någon tid sedan hade nog god smak att tillställa mig. Jag vet med mig att jag alltid gjort mitt bästa för att uppfostra dig till en nyttig medlem af samhället, men tyvärr hafva mina uppoffringar lönats illa. På den väg, du nu går, vore det från min sida ett brott emot mitt lifs traditioner att längre understödja dig. Du vill rifva ner och bespotta allt, hvad jag anser heligt: religion, stat, moral; jag har gjort, hvad jag kunnat för att stäfja ditt raseri, göra mig till din medbrottsling hvarken kan eller vill jag. Jag tror också att vi bespara hvarandra ett pinsamt uppträde genom att undvika att trätfas. Din djupt nedslagne Fader. Han vek brefvet samman och stoppade det i fickan. Af dess innehåll rörde honom intet annat än det bleka faktum, att han nu sjelf hade att slå sig fram i verlden. Han visste, att faderns fraser icke voro dikterade af ringaste känsla för honom personligen eller för hans lifsöde. Det var smärtan och sentimentaliteten vid en felslagen beräkning, en affär i hvilken han satt in så och så många tusen kronor och förlorat. Max rätade ut sitt bröst, och det kom energi i den lilla figurens hållning. Det kändes som om gamla band föllo af. Ensam, ensam, utan konsiderationer, utan hänsyn, utan vänner, utan familjeband — nu skulle hans lifsarbete börja! Dådlöshetens tid var förbi! Det stack till inom honom — han tänkte på farbrodern, den käre gamle hjertegode gubben dernere. Men det fans ingen tvekan: att vara sig sjelf, vara sann, det var det högsta. Man kommer ingen väg i lifvet utan den hänsynslöshet, som bränner sina skepp. Det var att sätta sin lefnadslycka på ett kort — han tänkte ett ögonblick på Ellen — men han hade ju redan spelat ut sin fattiga hacka och förlorat. Fjorton dagar senare hade Max samlat sina husgudar samman och flyttat till Stockholm, der han hyrt sig en vindskupa på Ladugårdslandet.
Let fortfar för Rust - och Notehällare, sanit Bäts Nians - 334 Den ii April. rnamZhäll, sa wal af gamla ssm nya rotcringen, all stylLighct att rekrytera, sedan de en gäng, ivid krigets början, aflemnat tjenstbar nummerkarl, äfwensonr all Wars goring och Fördubbling, utom pä dc orter, der den, efter särskilta nu gällande Författningar eller öfwerenskommclser, som en stående corps anses. Den rote-afgift, som Skällsta hemman för roteringsfrihct hittills erlagt, kom* rner att hädanefter under krigstider upphöra, och ingen annan rotering af dem utgöras, an den här osman stadgade som träffar all i Riket oroterad jord. FörstärkningZrnanstapet hemförlvfwas och ätergär till sin hembygd sä snart kriget upphört, samt behåller dä sin beklädnad, men aflemnar enligt wederbörandeS anwisning bewarings och remtygs-persedlar. Under fredstid kan Förstarkningsmanstapet aldrig uppbädas tillepercis, an mindre till något Kronans arbete, af hwad beskaffenhet som halst. 5w Ehuru tidhwarfwcts mildrade tänkesätt och seder ynbart ädagaläggas i den hos Swensta Officerare mer §,ch iner rädande princip, att hellre genom förwäriwad aktning och tillgifwcnhct, än genom sträck och hårdhet, försäkra sig om Soldatens lydnad, tror Utskottet sig dockwid förflagets uppgörande till ett pä ofwan anförda sätt orzaniseradt Fosterjordens förswar, böra bifoga den hem» ställan, om icke Rikets Högloft. Ständer skulle begagna Lenna anledning, för akt hos Kongl. Mast i underdänigHet auhälla, det täcktes Kongl. Majit lata Krigs-Artiklarne och öfriga KrigsdMiplinen rörande stadgar unberg^ Len förändring i afseende pä Soldatens behandlings-sattsvm
Alt häi ifrån göra ett undantag för det brott, hvilket 5 Gap. 1 §. Missgernings-Balken bestraffar, eller för lasteligt yttrande emot Konungen, Drottningen eller Thronföljaren, skulle, efter Utskottets tanka, vara desto mindre rigtigt, som ifrågavarande brott, mera än månget annat, derå urbota straff följer, kan hafva menlig inverkan på samhället, och förthy påkalla Lagens stränghet. Alt ett sådant undantag skulle instämma med meningen af Kongl. Brefvet den a5 September 1777, kan Utskottet icke heller medgifva. Det Kongl. Brefvet förutsätter, att brottet redan blifvit hos domstol åtaladt, och finnes icke göra annan ändring uti Lagens allmänna bud om rättegångssältet i brottmål, än att Domaren bör, utan minsta tidsutdrägt, till Kongl. Majlis Justitiae-Revision inberätta målet, för alt inhemta Kongl. Maj:ts Nådiga Utlåtande, huruvida saken må nedläggas eller icke. Den skyndsamhet, som här blifvit Domaren anbefalld, tyckes afse den tilltalades fördel; och för honom är skyndsam heten utaf vigt egentligen i det fall, att han redan blifvit inmanad i häkte. Motionairen har förmält sig anse förbrytare af det slag, hvarom här är fråga, tillräckligen försona sitt brott med en frivillig landsflykt, och att man följaktligen icke hade serdeles orsak att försäkra sig om personen. Men utom det, att stadgandet om brottslingars häktande under rättegången icke ensamt har för afsigt att förekomma deras flykt utur landet, utan äfven att hindra deras undanstickande samt utofvande af mera ondt inom detsamma, bör man ihågkomma, att lasteligt yttrande om Majestätet, enligt nu gällande Lag, alltid är lifssak, och kan, äfven om den mildare Lag, som Rikets Ständer vid denna Riksdag föreslagit, varder af Kongl. Maj:t antagen, likväl komma alt medföra lifvets förlust, i fall omständigheterna dertill föranleda; och vid sådant förhållande, torde man finna påtagligt, att den frivilliga landsflykten icke uppfyller Lagens kraf. Det är också uppenbart , att det ena brottet kan fordra en helt olika art utaf bestraffning än det andra.
Utlåtande, i anledning af 1845 års Revisorers Berättelse om granskningen af Expensmedelsräkningarne• - Stormäktigste Allernådigste Konung] Med öfverlemnande af utdrag ur Rikets Ständers Revisorers Berättelse angående verkställd granskning af Stats-Verkets jemte dertill hörande fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1842 och 1843, har Eders Kongl. Maj:t, genom Remiss af den 19 December nästlidfet år, som den 19 Januari detta år till Eders Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-Rätt ankom, i nåder anbefallt Kammar-Rätten, att i anledning af de framställningar, som i nämnde utdrag innefattas, afgifva underdånigt Utlåtande; hvilken befallning Kammar-Rätten nu får i underdånighet fullgöra. Under anmärkning, att expenserna för åtskilliga Embetsverk uppgått i flera fall till betydliga belopp, deruti nedsättning syntes kunna genom iakttagande af större sparsamhet beredas, hafva Revisorerne, såsom exempel derå, hvad Kammar-Rätten rörer, åberopat, att år 1843 prenumeration skett å 14 exemplar af Sveriges Statstidning och att 24 exemplar af Statskalendern blifvit inköpta, samt att KammarRätten år 1842 hade, jemte Fern ordinarie, Tolf extra Kammardrängar, de der hvar för sig åtnjutit fulla ljuspenningar, i hvilken utgift besparing skulle, utan olägenhet, kunna och böra till vägabringas, helst genom Kongl. Kungörelsen den 19 Juni 1830 blifvit förordnadt, att Hof-Rätter, Kollegier m. fl. icke må till extra ordinariej Vaktmästare eller andra betjente antaga flera personer, än som vid hvarje — 465 Verk oundgängligen behöfdes och derstädes kunde äga jemn sysselsättning.
Den 26 Juni!- 8-7 inncwarande Riksdal; föreslagit, skulle, esker min öfwcrtygelse, Riksens Ständer öfwcrträda 81 § » Regeringsformen, som bjuder, att Riksens Ständer icke under nägon förewänning, mä förr än ivid nästa Riksdag till bifall uptaga RonungenS propositioner, som röra ändringar i grundlagarne, om ifrägarvarande färsing, pä sädank sän framstäldk, af dem gillades. Djup »vördnad för Lagen utgör hnfwuddraget hos ett fritt och osörderfwadl solk. Lagens föreskrifter äro för detsamma heliga; och om än tidens tillfälliga fordringar synas rättfärdiga desi öfwer» trädelse, siola likwäl redlige medborgare finnas, som högt yrka dest owillkorltga efterlefnad. Pä grund af hwad jag nu anfört, sär jaq till Wälborne Herr Landt-Marsialkens och Höglosi. Riddersiapet och Adelns pröfning hemställa, om icke Constitutions Utskottets betänkande och förslag malle äkerremilteras och Utskottet derjemte anmodas, att, i enlighet med 8l § Regeringsformen, till Riksens Ständer inkomma med ett bestämdt, och ifrån Utsiottets wid sistledne Riksdag afgifne förslag till förändringar i Tryckfriheks-laqen skillt utlakande öfwer Kongl. Majus wid innewarande Riksdag aflemnade nådiga proposition rörande tryckfriheten. Herr kerosvvetosi korall», Larl ^xal, up» läste följande dictamcn: Högwälborne Herr Landt-Marsialki Högloft. Riddersiapet och Adeln!
Ho6 meiinistan består mest i en redig och liflig kännedom af Guddomswäsendet, samt desi emot menni - Den 4 November. 69 mennistan bewista godhet, sa tyckes mig akt delta afwen as gudfrugkiga och ömsinte Föräldrar, eller L brist deraf, ukas Informatorer pä Landel (understöd, de af en förbättrad Faltigwärd), kan äfwen bibringas, de i wista förmögenhet af Nakuren wanlottade mennistor, hwilka gemenligen, enligt hwad erfarenheten wisar, gerna äga någon wist gäfwa för sjä. lens werkningar, hwilket en Fader och Moder under uppfostringen först röjer, och äger den outtröttligaste styrka att odla. Hwaremot en kostsam upplösning till en mer an wänlig hög grad af de yttre förlorade sinnenas bruk, samt bibringande af finare yttre kansior, mera förnöja ästädaren, an gagna i det hela, ätmindstone Jordbruket, hwilket säsom mänga exempel wisa, kan med ett siags färdighet i wista delar skötas af en Blind eller Döfstum, som utan att blifwit päkostad för någon särskildt kroppsöfning, gör långt mera »verkelig nytta ät Landtbruket, och följaktligen Samhällets tjenst i det hela, an en till ritning och tecknande uppöfwad Eleve. Ware dock fjärran ifrän mig att tanka ringa om det wärde fom denna inrättning, i sig sielf betraktad, werkeligen äger: twärtom, med all högaktning ät denna ömhet för olyckliga medsyston, denna omwärdnad, mennistoslägtets Moralista prydnad, tillstyrker jag dest befrämjande, men medlen dertill tyckes mig böra tagas utur andra källor an dem yttersta behofwet beständigt uttömmer. Landsorterne ma förse sina af Nakuren mistgynnade mennistor, hwartill friwilliga sammanstött, jern, , 72
Jag öfvergå!’ nu till ett annat amne, deruti jag väl är förekommen af Hr Lefren, men som jag dock ber att få upptaga. Hr Dalman yttrade, att krigets utgång icke beror på antalet af capotter eller på beklädnaden i allmänhet, och att beklädnaden står sist bland de militära behofven, emedan den lättast kan anskaffas. I detta afseende får jag, lika med Ilr Lefre'n, erinra om 1808. Jag var då ung, men jag hade tillfälle att se förhållandet med manskapets beklädnad, då en af mina nära anhöriga fick befäl öfver en landtvärnsbrigad. Ilan gjorde hemställan om beklädnad, som likväl icke erhölls. Redan i Augusti månad såg jag landtvärnsmanskapet gå i egna trasiga kläder, och ehuru |delar af hela landtvärnsstyrkan utdog, hade icke -jgdel deraf varit i beröring med fienden. Kläder beställdes visserligen från England, men hunno icke blifva färdiga, förrän större delen af manskapet utdöd t, hvilket äfven var förhållandet med de beklädnader, som beställdes inom provinserna. Det torde således icke vara så lätt att i hast anskaffa kläder i behofvets stund, hvarföre man torde böra vara omtänkt derpå, förrän behofvet inträffar, synnerligast som kläderna skola blifva dyrare i samma mån, som behofvet är större och fordrar mera skyndsamhet. Af sådana anledningar, och då den utredning, som vid sista riksdag verkställdes i afseende på arme'ens behof, visade, att de brister, som icke kunna ersättas af de vanliga anslagen, hade tillkommit genom den brist, som måste uppstå genom den afprutning, som vid hvarje riksdag ifrån 1809 ägt rum i Regeringens fordringar, kan jag icke annat än tillstyrka bifall till de i den K. propos. begärda 90,000 r:dr. Frih. Boye, Ludv.: Hufvudsakligen förekommen af Gr. Horn, utber jag mig blott att få tillägga några ord. Vid föregående riksdagar och äfven vid denna har den grundsats blifvit antagen, till hvilken äfven jag bekänner mig, att Sveriges yttre försvar egentligen livilar på bevär:ssystemet. i6
Har du då inte en BJÖRNKLO. HILMA (hastigt). blick, ett ord för mig? Var då min gåfva inte ens värd tack? GERTRUD. Jo, jo! Jag tackar er. men jag trodde att du åtminstone frivilligt skulle som han passioneradt kysser. Hon rycker den tillbaka och börjar att taga af hatten). HILMA. Tro inte, att jag vill köpa din tacksamhet, BJÖRNKLO. räcka mig handen. (Gertrud räcker honom hunden, Gertrud. Jag har lofvat att du ska' få presen Det är inte värdt att du tar af dig hatten, tera din fästman för farmor i dag. Hon längtar så mycket att göra hans bekantskap. Det blir bäst att ni gå genast. Ja ! BJÖRNKLO. HILMA. är så härligt, så jag ska' försöka förmå pappa GERTRUD. Sedan träffas vi der allesammans. Vädret att föra oss till Hasselbacken för att äta middag. Middag på Hasselbacken! Ack, så förtjusande! Ja, det var ett charmant förslag. Kom, GerGERTRUD. BJÖRNKLO. trud, gå vi genast. äro ju inte riktigt förlofvade ännu. Jag vill inte jag menar HILMA. Kan inte Sixten gå ensam? Vi fram. Ni kunna ju sammanträffa om en half Barnet är blygt; bäst låta henne få sin vilja timma hos farmor, Sturegatan N:o 29. Blir inte det bra? Sedan komma pappa och jag och hemta er med vagnen. BJÖRNKLO. des: au revoir (går i fonden). Du är grym, Gertrud, men jag lyder. Såle GERTRUD (kastar sig i Hilmas Mamma, mamma, jag kan inte gifta mig med. HILMA. famn). honom! träffat? Så, min kära lilla flicka, hvad har nu inGERTRUD. nom han skrämmer mig. Jag bryr mig inte om vagnar, ridhästar, hofsläp, juveler. Jag bryr mig om ingenting. HILMA. Ingenting. Jag kan bara inte tycka om ho Inte ens om att göra dina föräldrar till viljes? Jo, naturligtvis. Men jag kan inte hjelpa GERTRUD. det!
Hafva Svenske medborgare nu, under det de klaga öfver höga skatter och tunga gärder af alla slag, råd att årligen kasta bort 16 millioner R:co i bränvin, hvad skulle blifva om de egde större resurser. Nog blefve besparingssumman af skatterna stor, närmare 6 millioner R:dr B:co; men lätt är att uträkna hvad dét gjorde i supar bränvin, toddi och pounschglas per man af Sveriges supande och drickande befolkning; af alla dessa skäl vågar jag föreslå det Rikets Högloft. Ständer i önsknings väg inginge till Kongl. Majit med underdånig anhållan om bränvinsbränningens upphörande. Men på det att ieke enskilde, som på närvarande bvänvins-iagstiftning grundat sine gårdsköp, arrenden och öfriga hushållning genom en hastig förändring måtte lida allt för stor ekonomisk förlust, utan få tid att rigta sin industri på ladu - Be v.-, Lag-, samt Allm. Besv.- och Ekon. Utskottens Betänkande, M i. 35 gården och andra näringsgrenar, önskar jag alt hos oss, liksom i BrödraRiket Norrige, må bestämmas en viss lid, t. ex. 6 år, hvarefter all bränvinslillverkning och consumtion, utan såsom medicin, inom fäderneslandet må upphöra, och att, under tiden bränvinsbränning må fortsättas efter de grunder af taxeringsvärde och skatt på afverkning, Afdelningen föreslagit, samt att, i likhet med hvad Riksdagsfullmägtigen Jöns Palmqvist från Skaraborgs Län föreslagit, tiden lör bräuvinsbränningen må årligen inskränkas med en månad, lill dess med 6:le året denna rättighet alldeles försvinner. ” Af Herr Doctor Sandberg, A.: ”Det är nemligen med tvenne skäl, som bran vinsbränningen försvaras, nemligen: att få bränvin till husbehof och att få drank till kreaturen. Att bränna för drankens skull kan ej vara annat än en förevändning, likasom man icke tröskar säd för att få agnar. Bränvin är hufvudsak. Dranken är ett affall, som användes det bästa man kan.