Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
S. beslutit, att öfver deras den 10 Junii I3lö aflåtne underdåniga Skrifvelse, angående indelte civile Lön - Förstärkta StatsUtskottets Memorial N:o 263. 11 tagares pensions-rätt, i underdånighet meddela den förklaring, att beloppet af de pensioner, som å Allmänna Indragnings-Staten tilläggas desse Tjenstemän bör fortfarande och intill dess annorlunda förordnas, utan afseende på redan tillkomne eller ytterligare tillkommande löneförbättningar, bestämmas efter 1818 års Aflönings-Stater. Femtonde Voteringen. Den, sorn bifaller Stats-U(skottets förslag rörande den vedergällning, 60tn skall tilldelas f. d. Lag-Comitéens Ledamöter, Commerce-Rådet Zenius, Advocat-Fiscalen Staaf samt Förste Expeditions-Secreteraren Richert, voterar Ja; Den det ej vill, Mej; Vinner Nej, bifalles berörde förslag med det tillägg, att, i händelse nämnde Ledamöter komma att inträda i activ befattning i och för Lagverket, de, 6å länge sådant fortfar, böra uppbära enahanda arfvoden såsom hitintills, eller löOO R.‘dr årligen, hvaremedlertid någon pensions-utbetalning till dem icke eger rum. Voteringen har utfallit med 53 Ja och 86 Nej; och sorn Nej således vunnit, hafva R. S. beslutit, att, med bifall till Stats-Utskottets förslag, f. d. Lag-Corpitéens Ledamöter skola under deras återstående lifstid, från detta års början, hvardera åtnjuta ett årligt arfvode af 833 R'dr lös.; dock att, i händelse bemälde Ledamöter komma att inträda i activ befattning i och för Lagverket, de, så länge sådant fortfar, böra uppbära enahanda arfvoden sorn hitintills, eller 16OO R:dr årligen , hvaremedlertid någon pensions-utbetalning till dem icke må ega rum. Hvilket allt Förstärkta Stats-Utskottet härmed skolat Rikets Ständer tillkännagifva.
Ute i salen satt Mortimers äldsta flicka, en liten åttaåring, och klinkade på en etyd. Tomas kom fram med sitt ärende. Femtio kronor, murrade Mortimer småskrattande, det är inte småsaker... Han tog fram en femtiokronesedel, knycklade ihop den och stoppade den på halsen på Tomas under stärkkragen. Du går den breda vägen, tycks det, tillade han något allvarligare. Gå på med det, men akta dig för diket! Han gick fram och tillbaka i rummet med cigarren i mungipan. Då han kom förbi soffan, där Tomas satt, strök han honom lätt över håret i förbigående, liksom i distraktion, utan att säga något. Därefter sjönk han ned i gungstolen. Han hade plötsligt blivit tankfull och tyst. Hans ansikte hade fått samma uttryck, som det haft några ögonblick under Arvidsons middag ett uttryck av grubbel över något förlorat, något bortglömt, eller över något som man en gång hade lovat honom och som aldrig kom. Klockan var halv åtta, då Tomas gick från Mortimer. Det dröjde ännu nära en timme, innan Ellen blev ledig. Tomas drev omkring. Solen var redan borta, och det började skymma. Gustav Adolfs torg låg folktomt och ödsligt. Över slottet mörknade den östra horisonten till ett allt tätare och djupare gråviolett. Det var en av dessa underligt tysta och förstämda stockholmska vårkvällar, då kaféernas alla orkestrar förstummats på ett ögonblick, som på en vink av någon dold taktpinne, och flanörernas ström med ens runnit ut och blivit borta i sidogator och portiker. Och mitt i stadens centrum kan man en lång minut stå ensam och förvånad och lyssna till ljudet av en vagn, som rullar någonstädes på flera gators avstånd, eller man kan undrande se ut över torget och låta ögonen följa de människoskuggor, vilka tyst och rätlinigt glida fram genom skymningen som på ett osynligt snöre. Så med ens skräller det till i en orkester, och lyktorna tändas, och vagnar komma rullande, och flanörer med glimmande cigarrer börja trängas på trottoarerna, och man är åter i en levande stad... Tomas hade kommit ut på Blasieholmskajen. Vita skärgårdsbåtar gledo ut och in i hamnen med tindrande lanternor.
Han hörde åter brakandet af grenar, folkmassans tunga steg, klangen af vapen, de dånande ropen, det vildt blodtörstiga sorl, som följde hopen. Men det var ej ensamt detta, som låg i skogsstormen. Det var något annat, något ännu förskräckligare, röster som han ej kunde tyda, ett virrvarr af stämmor, som tycktes honom tala ett främmande språk. Han hade hört väldigare stormar än denna fräsa genom tackel och tåg. Men aldrig förr hade han hört vinden spela på en så mångstämmig harpa. Hvarje träd hade sin röst, ej susade granen som aspen eller poppeln som rönnen. Hvarje klyfta hade sin ton, hvarje bergväggs ljudande eko sin egen klang. Och bäckarnas larm samt räfvarnas skall ljödo med in i den vidunderliga skogsstormen. Men detta allt kunde han tyda, det fanns andra underbarare ljud. Det var dessa som gjorde, att det började skrika och hånskratta och jämra sig inom honom i kapp med stormen. Han hade alltid blifvit rädd, då han var ensam i skogsdunklet. Han tyckte om öppet haf och nakna skär. Andar och skuggor smögo om inne bland träden. Så hörde han med ens hvem det var, som talade i stormen. Gud var det, den store hämnaren, rättfärdighetens Gud. Han jagade honom för kamratens skull. Han fordrade, att han skulle utlämna munkens mördare åt hans hämnd. Då började Tord tala midt i stormen. Han talade om för Gud hvad han velat göra, men ej mäktat. Han hade velat tala till Berg Rese och bedja honom försona sig med Gud, men han hade varit för skygg. Blygheten hade gjort honom stum. »Då jag fick veta, att jorden styres af en rättfärdig Gud,» ropade han, »förstod jag, att han var en förlorad man. Jag har legat och gråtit öfver min vän i långa nätter. Jag visste, att Gud skulle finna honom, hur han än dolde sig. Men jag mäktade ej tala, ej lära honom att förstå. Jag blef ordlös, emedan jag älskade honom så högt. Begär ej, att jag skall tala med honom, begär ej, att hafvet skall resa sig i höjd med bergen.»
KronPrinsessans lyckliga förlossning med en Prins. X. 3a2. — i anledning af Konungens Proposition om fortfarande af det vid senaste Riksdag beviljade anslag till anläggning af en vattenledning till Carlskrona. X. 4J9- LXVI. —• angående de i Lappland från Svenska församlingarne inflyttade Nybyggares skyldighet att deltaga uti allmänna Beväringen. X. 420. — angående Riksdagens förlängande på en månad. XI. 180. — i anledning af erhållen remiss utaf Fändriken Muntbes besvär, rörande utbekommande af Skogsåverkans-böter. XI. 231. ■— angående Marknaders aflägsnande från Kyrkors granskap. XI. 231. —- angående bestämmande af förhöjda prasmier för Rofdjurs fångande och dödande. XI. 232. — angående offentlighet vid lottning af mål i HofRätt och RådstuguRätt i de Städer, der KämnersRätt är, m. m. XIII. 185. — angående tryckning af Konungens Befallningsliafvandes sednast inkomne så kallade FemårsBerättelser m. m. XIII. 185. — angående af Capellmästaren J. Chr. F. !7o Haeffner sökt ersättning för innehaft! lön. XIII. Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, angående af Öfversten C. Silfverskjöld ytterligare sökt ersättning för ackord ra. m. XIII. 185. — angående Arrendatorernes af utaf Sörfors Kröno-Laxfiské underdåniga ansökning om eftergift i taxan för 3:ne är m. ra. XV. 3. — angående af Mjölnaren E. Wassell sökt nedsättning i arrendet för Carl Gustafs Stads Krono-Tullqvarn. XV. 3. — angående JagtraedelsFonders användande företrädesvis lill förhöjda praemier åt dera, som till Skadedjurs utrotande verksammast bidraga. XVI. 109. —■ med anhållan, att nödiga åtgärder mätte vidtagas, för ett ändamålsenligt bedrifvande af Fiskerierna i Riket. XVI.
att dessa nedsättningar skulle ersättas genom de på några ställen lämpliga befunne förhöjningir i chartaebeloppet å vissa Rättegångshandlingar och å de så kallade Caracters-Fullmagter. anser jag högst problematiskt; och min öfvertygelse gränsar nära till visshet om ett motsait förhållande, då jag tager i öfvervägande , att, all fåfäng titelsjuka oaktadt , likväl antalet af Fullmagter å verklig tjenst icke obetydligt öfverstiger det å blotta caracterer, hvilka senare, äfven i mon af den högre charteringen, torde komma att undergå någon vidare minskning.” *’Det enda undantag, som gäller i denna min allmänna reservation , afser nedsättning uti det chartaebelopp, hvarmed Embets. Bil. till Bevilln. Utskot. 55 mäns afsked bör beläggas, då icke samma afsked innefattar antingen benådning med högre caractére, och således är att anse lika med en Fullroagt ulan åtföljande tjenst , eller försäkran om några andra förinoner, hvartill den afskedstagande icke eger laga anspråk, dd chartering bör iakttagas efter de grunder, förslaget derom innehåller. Att ett så beskaffadt afsked, hvarigenom ingen annan fördel beredes en person, än att återgå till huslig stillhet, icke belastas med högre chartasafgift , än sorn erfordras för ett bevis eller utdrag af Protocollet ifrån samma autoritet, der afskedet expedieras, synes mig föreskrifvet af en så sträng rättvisa , att jag hvarken vill eller kan annat, än yrka denna satts.’’ ”Helt motsatt är förhållandet med én Fullmagt* Då afskedet skiljer en person från åtnjutna fördelar, försäkrar Fullmagten om åtkomsten till nya. Att vägen till en sådan Fullmagts ernående måste banas genom nödiga kunskaper, hvars inhemtande beledsagas med dryga omkostnader för en vårdad uppfostran, medgifves gerna ; men man må likväl icke lägga hela denna kostnad endast på skickligheten för Embelsmannayrket, då upplysningen icke är umbärlig i alimanna sammanlefnaden och medförer ett behag, som gör henne värdig att eftersträfvas äfven för sin egen skull, utan afseende å 56 B\\. till Bevilln. Vtskot.
B:co beviljade tillökning i hushyran, för de af ÖfverStåhållareÄmbe,tets Cancelli begagnade rum måtte å IndragningsStaten uppföras , hvilken hem tällan af Ridderskapet och Adeln afslogs, samma Utlåtande i öfrigt gilla, hvarjemte de i Utskottets förstnämnde Betänkande upptagne, men i det sednare Utlåtandet icke omförmälde puncter, af Ridderskapet ock Adeln godkändes. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning af BancoUtskottet den 8 dennes under N:o 45 afgifne, samt den n derpå följde e. m. på bordet lagde Utlåtande , öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut Prot. TJtrfr, ä. 27 Äng. 1823* 799 meddelade Memorial, om prägling af så kallade JubelRiksdrier, biel samma Utlåtande af RiddeSkapet och Adeln afslaget. S. D f. m. Föredrogs å nyo och bifölls BancoUtskottet den 7 dennes under N:o 43 aflåtne samt den 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde Memorial, angående uppskof med återbetalningen af ett från Banco DiscontWerket år 1818 utgifvet Lån. S. D. f. m. W d förnyad föredragning af BancoUtskottets den q dennes under N:o 4.2 afgifne, samt den 11 derpåföljde e. m. på bordet lagde Betänkande, öfver väckt motion, om upplysningars meddelande i anledning af de vid Utskottets memorial N:o 15 bifogade Tabeller, rörande BancoWerkets tillstånd; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Betänkande endast borde läggas till handlingarne. S. D. f. m. Wid förnyad föredragning bifölls BancoUtskottets den 7 dennes under N:o 44 aflåtne, samt den 11 derpå följde e. m. på bordet lagde Memorial, angående förhöjning uti en, andre Kamreraren i LåneBanken, från äldre tider tillagde gratiiication. Soo Fröt.
Mänga stäk kunde bertil anföras, men jag will rj nämna mer än et, at tröskningen derstädes, hwjlkM sker genom rining, icke hinner förän omkring den tiden at stuta-, dek är säledcS af wigt at flyttning-tiden bättas derefter. Jag ber Riddcrstapet och Adeln göra afseende pä detta LandetS särskilta behof. Jag kan cj heller inse nägon olägenhet af olika flyttning-tider för Swerige och Finland. När de, säsom nu, äro lika, tjena de ej til an» nät, än et tilfälle för pigor at bfwcrfara til Seockboinch Friherre LiNjencrnntr, jokob VVitbelltt: Med de af Herr ^delbeini upläste tankar, hwaruti flere tvärda Ledamöter instämt, förenar jag mig bäde i anlcd, ning af de i fåkennatur grundade stäk, som han anförtoch i anseende til et annat hämtadt af erfarenheten, klem» ligen ak I Frankrike, äfwcn undek MottarchienS tid, och i andra Länder der tjenstehjon ägt rätt at bortflytta dä de icke funnit sig bclätne, och husbönder haft rättighet ak när som hälst dem afskeda, mcn Ingen rätt at deni efter yodkocko prygla, der har aldrig saknattilgäng pä trogne och pälitelige domesti^uer, hwaremot i wärk kära fosterland, som ägt ben TjciistehjonS-stadga man i dct aldra» närmaste nu tyckewilja bibehälla, altid och allestädes kla» gatS öfwer brist pä sadane, Herr ok 8>1!en, Larl 6uktnf, upläste följande:
Här har af en ledamot blifvit anmärkt, att många olägenheter skulle uppkomma genom Svea Hofrätts aflägsenhet från de norra provinserne. Om nu likväl en afdelning af Hofrätten skulle utflyttas till någon af de norra provinserne, och den t. ex. förlägges i Hernösand, så vore visserligen denna olägenhet^ afhjelpt för Ångermanland, men föga eller intet för de norr om Ångermanland belägna pro - 31S Den 2S Juni e. m. vinser, ty de skulle i alla fall hafva så långt till Hernösand, att de icke utan betydlig kostnad skulle kunna sig personligen inställa, utan måste då likasom nu begagna ombud. Flera andra svårigheter hafva blifvit anmärkta och deribland, att, om R. St. besluta indragning af Kämners-, Lagmansoch Riddaresynerätterne, Hofrätterne måste förstärkas för att medhinna arbetet m. m. Skulle verkligen hinder för verkställigheten af detta R. St:s beslut uppstå vid den tid Utsk. föreslagit för förändringens vidtagande, så innehåller den af Utsk. föreslagna und. skrifvelse ”att derest K. M. anser den af R. St. beslutade indragningen ej kunna verkställas å den i förslaget utsatte tid, R. St. i und. öfverlemna till K. M. att bestämma tiden, då samma indragning lämpligen må kunna för sig gå.” Jag tror äfven, att Utsk. i det fallet iakttagit den försigtighet, som kunnat vara erforderlig, och att K. M., i fall hinder för indragningen afLagmansrätterne skulle möta vid den tid, Utsk. föreslagit, icke lärer underlåta, att dermed låta anslå tilldess förberedande åtgärder blifva vidtagne. Jag anhåller derföre om bifall å betänk., hvilket, enl. hvad jag hört, skall Vara bifallet af de öfriga Stånden. Gr. Sparre, Erik: I fråga om Hofrätternes utflyttning är jag af olika mening med den siste värde talaren, och jag kan, då denna fråga här blifvit väckt, icke underlåta att upptaga frågan. Den ligger till grund för den reservation, doktor Säve och jag m. fl. afgifvit.
Jag hade nemligen redan uppgjort min räkning för denna terminen med madam Andersson. Efter stipendieutdelningen kastade rektor en återblick på den gångna terminen och framhöll serskildt sin glädje öfver, att inga missförhållanden stört det lugna samarbetet mellan lärare och lärjungar. Han tillönskade oss alla en sann julglädje i de kära hemmen och slutade sitt tal med att öfver läroverket, dess lärare och lärjungar nedkalla den Högstes beskydd och välsignelse. Till sist afsjöngs nu sista versen af psalmen N:o 500, hvarefter den högtidliga akten var afslutad. Vi elever hunno knappast att taga afsked af hvarandra; ty hvar och en hade nu brådt att komma på hemfärden. Då jag vid utgåendet skulle passera förbi den plats, der lärarne ännu qvarstodo, togo såväl rektorn som läraren i Kristendom och äldste adjunkten serskildt afsked med mig och tillönskade mig en god jul, hvilket mycket gladde mig, ja, nästan mera än både stipendiet och betygen. Läraren i Kristendom hedrade mig serskildt med det kära uppdraget att framföra sin bästa helsning till kyrkoherden Stålbom. Hvilken hänryckning att under sådana förhållanden kunna återvända till min ömma moder och min ädle lärare och välgörare, kyrkoherden! Och hvilken heder för hela min hembygd, att just jag erhållit de högsta betygen och det största stipendiet i Göteborgs seminarii första klass! Min vän Pettersson häpnade öfver min oerhörda framgång och visade sig höfligare, än han gjort på länge, mot mig. Han hade ännu ej alldeles förlorat aktningen för ideela sträfvanden. Madam Andersson gret i glädjen öfver, att hennes inackordering utmärkt sig framför alla andra, och försäkrade, att hon allt ifrån vår första bekantskap kunnat ana och anat detta. Sjelfva hemresan blef emellertid ej af den allra trefligaste och beqvämaste art. Min kära moder hade vidtalat en bonde från Kröplinge, Krister Persson, som gjorde handelsresor till Göteborg med smör och ägg m. fl. landets produkter och derifrån hemförde specerier såsom kaffe, socker och dylikt, med ett ord en s. k. byteshandlare, att jag skulle få åka med honom till hembygden.
Antalet af de årligen exercerande beväringsynglingarne blir sålunda beroende af det större eller mindre antal, som önskar begagna sig af friköpningsråtten. Rättigheten att under fredstid medelst penningar befria sig från exercis inskränker dock icke skyldigheten för hvarje bevärings-yngling att, i händelse af krig eller vid behof af krigsrustningar, träda under vapen. De, som genom penningars erläggande befriat sig från vapen-öfningarne, skola, i händelse de upbådas i tjenstgöring under den tid de friköpt sig frän exercis, återbekomma halfva friköpnings-summan. Man bör häraf finna, att någon inskränkning alldeles icke -egt rum uti den skyldighet, hvarpå nationen, med så mycket skäl, sätter så stort värde: den skyldigheten nemi., att med lif och blod försvara sitt fädernesland. Vid ett sådant tillfälle blifva ju alla bevårings-ynglingar lika skyldiga att, efter upbåd, infinna sig vid depoterna. Genom den föreslagna förändringen vunnes deremot den väsendtliga fördelen, att Arméen under fredstid slipper uti sina leder uptaga legda personer, hvilka vanligen varit till ringa båtnad för det hela. Att vid krigstillfälle rättigheten att genom ersättnings-karl befria sig från beväringspligtens fullgörande, blifvit bibehållen uti K. M:S nu afgifna nåd. Prop. hemtar sitt stöd deruti, att, då fråga om legningsrättens uphörande vid föreg:de Riksdagar förevarit, denna fråga mött ptt så allmänt motstånd, att K. M. kurmat ega rätt att anse densamma såsom förfallen. Vidare behandlar den K. Prop:n en annan ganska vigtig angelägenhet, den nemi., att utur beväringsmanskapets leder söka bilda befåls-ämnen till ersättande af den brist härpå, hvilken, redan under fredstid kännbar, vid en mobilisering blir högst betydlig. Frih.
Gistcrmäls-Balken uisalta ätder angar, berörde lagens rum i slutet af K. uttryckeligen medqisweratt dec ma ske, om Konungen pröfwar skäligt kol therkill gifwa; finner Lag-Uisksktct, det något ytterl-lare stadgande härom icke är af nöden. Också anser Lag Utskottet de i 12 Cap. z F. Gif^ermälS-Balken sann 19 Cap. l Ärrda-Balken gifna owilkorliga förbud för Enka alt inom ett ar ester förra mannens död träda i annat gitte, och för dcn som ej fyllt 21 är, att sikt ars förcstä, hafwa sa wig ti.-a och goda skal för sig att samma lagenö rum böra sörbttfwg oförändrade. Ä^,en som Utskottet finner det Konuniens magt att bryta Dom ater och återställa försutten lid ar ?6Z6 27 November är genom Zl Eap. i Z. RärtegängZ-Balken sa ^ stämd, som den i öswercnsstammelft med nu gä!! a lis de lagars esprit bör warg. Och beträffande sinelia gen der, som om wiste Fidei-Commitz-Förfallningar' pamindl är, har Ulfivtiet för stu del fuumt, att; sädane swärighercr, som de anförda , sällan fiola sig yppa, uran alt, r.ägvn punkt i Försatt,ingen innes Lär motsägelse antingen einor någor annat stadgande deruti, eller dest och lagstiftningens ändamål, I sädqne fals mäste, om tillämpning fiall. l-lisma mojs, tig och för wederbörande gagnelig, förordnandet sä förklaras ari motsägelsen häfwes. Men som en, sadan förklaring swärligen kan meddelas af Domaren, Hälst enligt dosta stiftelsers särfiilda csprir och fiction, ofödde personer, som icke kunnat höraS, anses redan
Rmt hvardera samt 4 stipendier å Qveckfeldtska fonden, hvarjemte af Löfvenskjöldska fonden ett utrikes rese-stipendium, uppgående till ett belopp af 2,500 Rdr Rmt årligen, under ett år åtnjutits af Filosofie Magistern Ludvig Löfvenskjöld, äfvensom under halftannat år af Kaptenen Friherre Bror Abraham Leijonhufvud, i afseende på hvilken Rid d arh u s-Utsk o 11 e t s Utlåtande N:o 7. Direktionen, vid Riksdags berättelsens afgifvande, ännu icke varit i tillfälle att afgöra, huruvida han fortfarande komme att innehafva detta stipendium: hvarförutan de å nämnde fond anslagna 2:ne stipendier å 1,200 Rdr Rmt årligen hvardera, för vid någon Svensk läroanstalt studerande ynglingar blifvit tilldelade Adolph Gabriel och Nils August Coijet, af hvilka de för närvarande innehafvas. § 9. I afseende på Riddarhusets lånerörelse har Direktionen omförmält, att någon förlust derå icke, i följd af låntagares obestånd, träffat Riddarhus fonden, samt att enligt bokslutet öfver Riddarhusets samtliga kassor och fonder för 1858, räntebärande beloppet af de under Direktionens förvaltning ställda medel utgjorde en summa af 1,185,324 Rdr 36 öre Rmt. Deraf voro utlånte: 1 :o) emot inteckningar i fast egendom 635,709: 17. hvaraf 42,000 Rdr löpande med 6%, 591,402 Rdr 57 öre med 5^, samt 2,307 Rdr 50 öre med 4V3^ ränta. 2:o) emot låntagares personliga skuldsedlar, försedda med borgen och löpande med 6% ränta 387,315: 19. 3:o) emot räntebärande obligationer 162,300: — deraf 19,000 Rdr löpande med &% och 143,300 Rdr med 0/^% ränta. Och har
Tår, hälar o c h hela fötter istickas eller inväfvas, då ej stoppning längre är nog. Numera finnas lösa fötter att köpa. Dessa kastas fast vid äldre strumpben, som vanligen hålla länge. B y k o c h tvätta flitigt alla underplagg, isynnerhet strumpor, på det de ej må nötas för m y c k e t på samma ställe. Det är ingen idé m e d att spara o c h dröja m e d tvätt och rengöring, ty j u solkigare kläderna äro, dess hårdare o c h mera slitande behandling måste de underkastas för att bli rena. Att iakttaga största möjliga renlighet och ordning är högst gagneligt både för hälsan, trefnaden o c h kassan. Har man godt o m utrymme, kan det ju ej skada att hafva rätt m y c k e t linne, eller s o m vanligast är bomullsunderkläder, hvilka ordnas så att man » går igenom » det hela Kvartetter, annars blir det ojämnt slitet. Bra är dock att genom flitigt begagnande riktigt slita ut äldre lager så man ej får samlingar af bara halfslitet. Trefligt är att hafva t. e x. Va dussin af hvardera sort litet finare o c h mer garneradt för att begagna vid b e s ö k borta. Äldre lintyg kunna m e d fördel nötas ut sommartiden i st. f. nattskjortor, som äro dyra både att tillverka o c h tvätta. Natttröjor falla sig naturligtvis vida billigare. H v a d ytterkläder beträffar vill jag framhålla som särdeles praktiskt att ej hafva tyngre eller tjockare vinterkappa, än att den utan olägenhet är brukbar äfven på våro c h höstsidan samt möjligen går för sig ruskiga sommaraftnar på landet. Kallaste tiden har man en god ylleväst m e d ärmar eller en vadderad kofta inunder samt ytterligare vid behof en pälskofta eller krage. För den som ej äger mer än en bättre vinterkappa är det ej skäl att hafva fastsittande besättning af pälsverk. Hösto c h vårkappa är bäst att hafva m e d lös krage, hvilken enligt nu rådande m o d e godt ersätter en särskild sommarkappa.