Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är nu en gång just min natur att framställa mina personer talande och handlande. Hvarför skall jag anse det för ett fel, fast Meijer säger så? Det är just samtalen i en bok, som gör den lättläst, om de äro ledigt skrifna, och jag tror att flertalet af de författare, som vunnit popularitet, företrädesvis rört sig med dialoger. Och när jag sjelf läser en bok, tycker jag ingenting kan gå upp emot det, att författaren låter mig se och höra sina personer. Torra förtäljanden af fakta draga ej på långt när så lifligt ens intresse. Man måste vara med i sjelfva handlingen, och hur kan man vara med utan att höra personerna tala? Skrifvandet blir mig rent af en plåga, när jag ej får skrifva på detta sätt, alldeles i dialogform. Skall jag då göra mig till slaf och skrifva under det jag skelar åt sidan för att se om Meijer och hans fruar tycka att jag gjort min sak bra? Nej, fram med språklådan! Annars qväfver du förmågan att skrifva. Sitt der sen med din tomma börs! Det som gjort lycka i Pengar är just de första kapitlenas lätta och på rak arm skrifna samtal. Hvad skulle det blifvit af boken om jag endast relaterat upp fakta och strukit alla replikerna? Nej, Meijer har orätt. Dessutom måste hvar och en följa sin egen natur. I går var jag till Lundegårds igen, trots mitt beslut att icke gå dit på länge. Jag gick dit på Idas trägna böner, trött af att alltid höra dem upprepas och att alltid säga nej. Gubben har varit otröstlig allt sedan Sofi’s afresa.281 Han leds efter henne. De första dagarne var han half sjuk och kom icke ens upp till måltiderna. Idas allt för varma hjerta blef vekt, eller också inbillade hon sig i sin naivetet att han kunde bli det. Hon gick ned i hans rum för att fråga om hans befinnande. Han satt vid sitt bord och skref, med hufvudet ombundet. ”Hur är det med dig?” sade Ida.
Den föreslagna voter:spropos:n godkändes. Då nu ånyo föredrogs BancoUtskts d. 5 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 73 till svar å de inom 3:ne RiksSt. gjorda anmärkn:r vid Utsk:s under N:o 38 framlagda förslag till departemental-indelning af Bancoverket samt redovisningsoch tjenstgöringsordningen inom detta verk, blef nämnde utlåt. N:o 73 ånyo lagdt på bordet af Hrr Rosenblad, Bernh., och Hegardt, Christ. Bernh. Likaledes lades ånyo på bordet, uppå begäran af Hr Rosenblad, Bernh., Frih. Cederström, Jac., samt Gr. von Fersen, Hans, BancoUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk. N:o 74 i anledn. af Hr Rosenblads, Bernh., motion om förändring i fördelning af styrelseåtgärderna i Banken och i sammansättningen af Bankens understyrelse. Upplästes och lades på bordet nedannämnda från BancoUtsk. inkomna betänk, och meraor.: N:o 75. i anledn. af Gr. Cronlijelms motion om utarbetande af fullständiga instruetioner för discontdirectionerna och dessa verks revisorer; N:o 76. med förslag till sammanjemnkning af RiksStrns olika beslut i anledn. af Utskrs under N:o 65 afgifna utlåt, om fortfarande understöd till ynglingen Silfverstolpe; N:o 77. i anledn. af de från Hederv. BondeSt. erhållna ålerremisser af Utsk:s under N:ris 66 och 68 afgifna betänkm. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 1 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 12 Januari 1835. Plenum kl. £ till ii f. m. Justerades 9 prot.utdr. för d. 8 dennes. Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag till R.
Denna åsigt är fullkomligt stridande mot den grund, hvarpå Svenska Adeln hvilar; alla äro här lika, den äldste Grefven och den yngste adelsmannen, den rike och den fattige, den höge och den läge, alla hafva lika rättigheter, men äfven lika skyldigheter. Är denna princip riktig, måste det äfven vara orätt, att den ene ledamoten till Riddarhuset betalar 1000 Rdr, då den andre dertill icke betalade någonting. Detta om sjelfva saken. Jag öfvergår nu till det formella i frågan, Gr. Lagerbjelke har icke besvarat mitt inkast, att då vår representationsrätt bestämdes af Riddarh.Ordn:n, och då denna sednare kan ändras genom K. M:s och R. o. Ad:s öfverensstämmande beslut, måste också en bestämmelse om huru vid polett-uttagningen skall tillgå, vara fullt laglig. Gr. Lagerbjelke gör sig fullkomligt säker på den utgång frågan skall få, om den skickas till Bevilln.Utsk.; jag som sitter i nämde Utsk. anser deremot för mer än troligt, att de öfriga Ståndens ledamöter antingen komma att säga: »Detta är en enskild sak, de mått och steg R. o. Ad. vidtager för att reparera sitt samlingsrum, rörer icke Svenska folket i sin helhet», eller också: »Det är obilligt att en samhällsklass skall erlägga högre Bevilln. än de öfriga», och afslå frågan. På hvad fot stå vi då? R. o. Ad. har hänskjutit frågan till Bevilln.Utsk.; detta har afslagit den. Hr von Franckens förslag reducerar sig då troligen till intet. Jag vill likväl icke motsätta mig en återremiss, som Ståndet tyckes önska, ehuru jag fortfarande tror att resultatet blifver Hr Blomstedt: Jag tar mig friheten att ånyo hos Hr Gr. o.
Uti ett hos Ridderskapet och Adeln vid remissen af berörda motion afgifvet yttrande, hvilket blifvit Utskottet delgifvet, har Friherre a/ Schmidt föreslagit den ändring i det af motionären framställda yrkande, att orden »från den befattning, för hvilken oegrafnmgshjelp aftjenats», komme att utgå. Dessa framställningar har Utskottet till pröfning förehaft; men enär begrafningshjelp icke tillkommit sterbhusen efter embetsoch tjenstemän med mindre desse, vid frånfället, i tjensten qvarstått eller varit på indragmngsstat uppförde, samt då sålunda de ifrågakomna lönemnebållningarne icke egt rum under förutsättning, att de skulle under nu föreslagna förhållanden återbäras, hemställer Utskottet, att Herr af Zelléns ifrågavarande motion måtte af Rikets Ständer lemnäs utan afseende. Slockholm den '13 Oktober 1863. lith. till It. Utlåtande, i anledning af väckt fråga örn inköp af Medicine Doktor N. P. Hambergs samlingar af naturoch konst-produktcr. (U. A.) Under erinran om natur-vetenskapernas stora betydelse såsom bildningsmedel har Herr F. A. Cederschjöld uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt, till Stats-Utskottet remitterad, motion (N:o 154) vidare anfört, hurusom Medicine Doktor JS. P. Hamberg, hvilken för mera än 10 år sedan börjat att dels här hemma, dels under resor i främmande länder, hopbringa en samling af alla sådana naturprodukter, som af menniskan begagnas, vare sig i nativt, förändradt eller förädladt tillstånd, till dess gagn eller nöje, inom kort ökat denna samling, så att den kunde sommaren 1853 på Carolinska institutet här i Stockholm offentligen exponeras, dervid intresset för den samt insigten i dess gagn för allmän bildning föranledt till ett af Professoren Palmstedt framstäldt förslag, aft i Stockholm skulle upprättas ett museum för naturvetenskap, slöjd och konst, hvarest jemväl populära föreläsningar skulle hållas öfver de föremål, hvilka, med Doktor Hambergs samlingar till kärna, der skulle inrymmas.
C); Och som i allmänhet upplysningsvis blifvit andraget: alt det icke kunnat bestämmas, huruvida den jord städerne innehafva blifvit dem af Slaten förlänad, eller egande-rätten dertill annorlunda förvärfvad; att afkomsten af densamma, äfvensom andre inkomster alltid blifvit använde till städernas allmänna utgifter och publike byggnaders underhållande; och att icke någon stad i äldre eller senare tider fått, utom den såkallade Tillökmngseller Inqvarterings Tolagen, någon donation af jord eller andre förmoner, till lindring i inqvarterings-besväret sig lil lagrie; altså och enär utsk il lige städer uppgifvit alla sina inkomster, men andre åter, med hänseende dertill, att de icke hafva någon gemenskap med inqvarterings-förhållanden, dels allenast upptagit den jord de innehafva, dels ieke lemnat någre uppsatser öfver de årliga inkomsterna hvarken af nämnde jord eller i öfrigt, vid hvilket förhållande ”sammandraget öfver bevillning för egendom och rörelse samt andre förmoner och inkomster” icke kunnat blifva annat äa ofullständigt; hafva Utskotten ansett öfverflödigt att sistnämnde sammandrag bifoga, utan få endast upplysa, alt bevillningssumman af städerne, utom Stockholm, utgör: för egendom 65,457 för rörelse 143,541- , - „
Jag tyckte i går någon gång, att du sade du skulle till Vadsbo härad och så långt ned som till Mariestad? Jag beräknade vår gemensamma skjuts dit: har jag haft orätt, så säg mig ... Inte grubblade jag därpå, svarade han. Men jag nekar inte till, att det skulle ha roat mig, att få betala all den förbannade skjutsen ensam av mitt så länge, ty jag är inte precis gäldstufärdig; och när jag till slut inte längre fick åka i ditt sällskap, så kunde vi ju alltid då ha likviderat oss emellan sedan ... och ... Sara såg på honom med stora ögon. Jaså? sade hon till slut och slog den halvsorgsna blicken litet åt sidan. Nej, Albert, var inte en sådan där pratmakare. Alla likvider efteråt blir svåra för folk, som tycker om varann. Du skulle bli lika förlägen då, som nu, att ta emot min andel; och jag skulle vara ännu förlägnare, ja, sitta som på nålar, för att till slut kanske inte få giva den. Att stå i sådan där tacksamhet är olidligt. Min Gud, Sara, är då ömsesidiga tjänster ... är ... ja ... tacksamhet, människohjärtan emellan, en så olidlig känsla? Tacksamhet ... Albert! (hennes ögon höjdes underbart härvid) det finns saker, som man aldrig kan avbörda: ljuv är tacksamheten då, och att stå i evig skuld till någon det är ljuvt då. Men skjutspengar, och pengar för mat, och för hyra, och slarv, det må vem som vill stå i tacksamhet för, men inte jag. Nåja, det begrips, att om jag inga pengar hade, så fick jag hålla till godo och ta emot; skämmas, blygas och tacka: gråta och tacka. Men för att slippa det, ämnar jag låta bli att nånsin lättjas; och så länge möjligt är, tänker jag skaffa mig medel. Tala inte därom, ta pengarna här i handen, Albert! och var en karl ... Ack, mycket, mycket blir nog övrigt ändå, som vi får tacka varann hjärtligt för, menar jag, och som inga pengar kan gälda. Den tår, som härvid hängde glänsande på det yttersta av hennes långa, mörka ögonhår, föll ändå inte ned; den drog sig småningom åter in i ögat.
Han såg reslig och kraftig ut kvinnfolken hade alltid tyckt, att Nils var en, som det kunde löna mödan att se sig om efter och när Erika en sådan gång lät ögon följa mannen tänkte hon oftast, att då var han nästan henne närmare än sedan om kvällen inne i stugan. På samma sätt hade det varit förr, när han som ogift kom uppöfver vägen till hennes hemgård. Han såg bra ut, och ett vekt drag kring munnen gjorde, att det eljest hårda, nästan råa i hans utseende inte märktes så väl och för hvar gång blef det med större glädje hon såg honom komma öfver gården. Men då också hade det känts, som vore han henne närmare där ute på vägen än sedan, när han satt inne hos henne i stugan, eller när de två gingo ut tillsammans. Hon kunde aldrig förstå det, men när han var henne närmast, var det som om fjäll och strida strömmar legat emellan dem. Sedan, när han blef väckt och började försöka få henne till samma tänkesätt, hade hon tyckt, att han kom ändå längre bort. Hon var för klar och lugn till sinnet för att kunna begripa den sortens gudlighet, som fått makt med mannen utan tyckte, att när hon gick i kyrkan och läste i bibeln om söndagen och förresten inte gjorde hvad orätt var, kände hon sig mest tillfreds. När han med en långdraget jämrande röst började tala om Guds straff och helvetets eld, kunde hon nog tycka, att det lät otäckt, men hon svarade just aldrig och såg inte gärna åt honom heller. Hon hade ju ingenting annat att säga, än att hon inte förstod sig på’et riktigt, och att han väl fick ha’ tålamod med henne så länge. Det hade blifvit en gråaktig, tryckt stämning öfver hela gården, och sällan hördes gladt tal eller skratt därifrån. Det enda, som gjorde afbrott i stillheten, var, när Nils Ersa spelte psalmer på dragspelet. Han hade dålig sångröst och tyckte det gick bättre, när spelet var med. Det var han inte så klen att sköta, sedan den tiden han var ute om kvällarne på danser och slikt. Men så en sommar började det taga af både med läseriet och psalmspelet. På vårsidan hade de tagit sig piga. Hon var upp ifrån en fjällby och hade nog lappblod i sig.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 7 Mars 1854, kl. il f. m. Utlåtande, angående beräkningen af Stat,'{-verkets inkomster. (/. *) Till fullgörande af föreskriften uti 30 § 1 mom. Riksdagsordningen får Stats-Utskottet, efter tagen kännedom af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof jemte Kongl. Stats-kontorets i detta ämne aflåtna underdåniga skrifvelse, och sedan utredning jemväl blifvit verkställd af hvad under åren 1847 till och med 1851 till Stals-verket influtit, härmedelst till Rikets Ständers pröfning öfverlemna förslag till Stats-verkets inkomsters beräknande i Riks-staten för 1855 och påföljande år intill dess den vid nästa Riksdag skeende Statsreglering blifver gällande; och har Utskottet, för beredande af lättare öfversigt af beräkningarne, låtit upprätta hosföljande tabell, utvisande för hvarje inkomsttitel hvad vid sista Riksdagen påräknades, inkomsternas belopp under åren 1847 till och med 1851, de uti Kon^l. Maj:ts Nådiga Proposition och Kongl. Stats-kontorets förrberörde underdåniga skrifvelse upptagne summor, samt slutligen hvad Utskottet nu till beräknande föreslår. Ordinarie eller Ständige inkomster.
Q fran Höglo fl. Ridderskapet och A del ni I:o af H eiT Friherre E. F. von Sulza-, med förslag, att, sedan Brännvinstillverkningen i Fäderneslandet stigit till sa betydlig höjd , att utskeppningen af denna urnbäriiga vara borde på allt sätt befordras, de möjligen högsta prasmier måtte bestämmas för den eller dem, sorn en slik Utskeppning tillvägabringa; och från Välloflige Borgare-Ståndet: 2ro af Herr Rydström, att, sedan Kongl. Majit i Nåder tillåtit fri utförsel åf Spannmål till Norrige, och det tvifvelaktigt vore med Sveriges sannskyldiga bästa förenadt, orri en sådan tillåtelse finge utsträckas till uti Sverige til 1- verkadt Brännvin, hvaraf Landet eger större öfverflöd an af Spannmål, Rikets ■ Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla orri undanrödjande af hindren för en sådan tillåtelse, samt 3:0 af Herr P. Petersson, med förslag af enahanda syftning, eller att underdånig anhållan måtte hos Kongl. Majit göras, om utverkande af tillåtelse för Svenska Medborgare att i Norrige införa Bränvin. Sedan Oeconomie-Utskottet inbjudit Bevillnings-Utskottet att i behandlingen af ofvannämnde, dess upptagande äfven tillhörande frågor Bih. till Pi. St. Prat. rSaö och 1829, 5 Sami. 2 Afcl. i o:de Haft. 2 io Bevill/isoch Oec.-TJtsh. Bet. N:o 25 deltaga, sä lä förenade Utskotten häröfver nu afgifva gemensamt Utlåtande.
Konungs ledning segrat både öfver fiender och fördomar Hvad Juryinrättningsme och MunicipalInstitutionerne beträffar, nekar jag ej deras värde, jag tror för min del att de i vissa fall kunna användas. Men de stå i otvifvelaktig!: sammanhang och beroende af en ny Lagstiftning och de höra till de Statsproblémer, hvars allmänna lämplighet för vårt land ännu på långt när icke är afgjord och hvars användande derföre fordrar en närmare granskning och vissa förberedelser innan man vid förekommande fall kan bestämdt afgöra, hvad som är tjenligt eller ej. När jag af förekomne händelser kan intyga huru, på vissa ställen svårigheter mota, att få äfven blott Nämndemän, när i allmänhet det lärer medgifva® at£ vid allmänna befattningar som fordra tid ocfi möda, men icke medföra några förmåner, det ofta knappt är möjeligt att finna det nödiga 564 Den 17 April e. .111 anta] personer, som skola deri deltaga, då krit jag icke annat än tvifla på, att man igenom frivilligt bidrag af cbetait Nationalarbete han ersätta lika mycket lönadt och anbefallt t jeti/Innanna arbete. I alla fall kan jag ej annat än högeligen protestera emot den mercantHa syrpunct ur hvilken förrättningar i Statens tjenst sål des blifva betraktade. Det är sant, detta framställnings^ sätt är nu för tiden ganska allmänt och det till den grad, att det derföre blifvit populärt, Men sådant vittnar endast om tidehvarfvets egoisme och om den olyckliga sinnesstämning som under ständigt ökade behof och fikandet efter omvexlande njutningar, genom jjeihningejnteresset qväft känslan för moraliskt värde.
Men min kärlek är ej af den, jag tor säga, pjåkiga natur, som i farans, afmattningcns, tvinsotens stund, heldre låter det älskade föremålet småningom förgås, än göra det omak, eller störa dess dödande hvila. Nej! mitt lynne är, att i det första hotande ögonblicket kallar jag gerna på Läkaren, och heldre må den älskade förtära de bittraste medicamenter, och lida för en stund de pinsammaste, de henne mest motbjudande operationer, än att jag skulle utsättas för vådan, att ohjelpj ligt förlora deu, som utgör miu lycka, min 68 Den 18 December: fröjd och min stolthet. Jag anhåller derföre om Herr Grefvens och Landt-Marskaikeirs Proposition till bifall på Betänkandet. Herr Hjerta^, Gustaf: Ganska tillfredsställd Öfver, att de förenade Utskotten nu tillstyrka alla Undervisningsverkens Revision i ett sammanhang, skall jag ej yrka, att man bör förkasta de besynnerliga motiver, som OeconomieUtskottet för sitt Beslut derom uppgifver. De behöfva ej åberopas i den underdåniga Skrifvelsen, om en sådan af Ständerna beslutes. Det skall göra mig detsamma, om en god saks seger mera vunnits genom harmens välde, än öfvertygelsens. Det är troligt, att harmkänslan är ett af dessa retningsmedel, som äro ämnade att drifva den del af menskligheten närmare målet, som icke i sitt inre har ädlare krafter att uppkalla; Och jag går derföre rakt till mitt mål, som nu är, att söka vederlägga några yttranden i Betänkandet, som eljest kunde i framtiden lända till misstag eller öfverseende med verkliga missbruk.
Uti nådig skrifvelse af den 3 innevarande månad har Kongl. Maj:t gifvit Sta Is-utskottet tillkänna, att, vid pröfningen af det genom Kongl. Stats-kontoret i föreskrifven ordning uprättade förslag till Stats-verkets allmänna utgiflsstat för innevarande år, Kongl. Maj:ts upmärksamhet blifvit fäsLad å det förhållande att, under det att de af Rikets sednast församlade Ständer aflålna underdåniga skrifvelser, angående de serskilda hufvudtitlarne i allmäidiet och i ett sammanhang upptoge samtliga å hvarje hufvudtitel uppförda anslagssummor såsom beviljade att utgå intill ”nästa" eller "nästvidtaga de Statsreglering’’, vissa bland dessa summor, börande till 6:te, 7:de, 8:de och 9:de bul vudtitlarne och uppgående till ett sammanräknadt belopp af 76,379 r:dr 28 sk. 8 rst., uti samma skrifvelse serskildt omförmäldes såsom anvisade "till nästa riksdag", ett uttryck, som jemväl funnes begagnadt å den af Rikets Ständer öfverlemnade liks-staten, hvilken hade till öfverskrift: "Rikets Ständers riksstat för år 1845 och följande ären intill nästa riksdag", under det likväl samma stat uti den åtföljande skrifvelsen benämndes ”Riksstaten för åren 1845, 1846 och 1847•” Dådet öfverensstämde med grundlagens anda och tydligen uttryckta mening, li-* kasom det utgjorde ett vilkor för statsförvaltningens behöriga gång, att en fastställd
Hvar och en, som under den sednaste tiden rest vägen förbi Södertelje, har derstädes haft tillfälle se, huru Saltsjön sqvalpar på foten af jernvägen; och den, som på ångbåt lnpit in uti kanalen derstädes, känner äfven att till Södertelje kan man från Landsort komma in. ulan att nalkas eller hindras af någon af de punkter, hvilka äro på Svenska kusten befästade. Jag hemställer nu till eder. Mine Hrr! Ar det icke anledning att befara, att, i händelse af ett fredsbrott, den genom Södermanland anlagda jernvägen, hvilken går alldeles invid en så exponerad punkt, som inloppet till Södertelje, skall blifva gjord oanvändbar, om icke förstörd eller af fienden rent af tagen i besittning? Om nu ett sådant fall skulle inträffa, vore det icke då at allra största vigt för landet att hafva en jernväg, dragen tvärs öfver Mälaren vid en punkt, sådan som Qvicksund, hvarigenom man kom uti tillfälle att på kortaste tid och väg förflytta ilen stridbara sivi kan på hvilkendera sidan af Mälarens stränder som man kunde finna mest angeläget eller lämpligt? Vidare har man uti denna punkt ett ställe, der man med ångbåtars tillhjelp kan inskeppa trupper och föra dem direkte till Stockholm, sedan de från ömse sidor blifvit hopsamlade. Man skulle nemi. på norra sidan hafva Köping-Hultjernvägen och jernvägen från Köping till Qvicksund att tillgå för sådant ändamål, och på södra sidan gjorde jernvägen från Katrineholm samma gagn, särdeles sedan densamma blifvit till Östergöthland utäträckt. Med ett ord, öfvergården öfver Mälaren vid Qvicksund svnes mig vara en punkt, hvarifrån man med största lätthet och fördel bör kunna sprida sina stridskrafter på hvilkendera sidan om Mälaren, som behofvet kan fordra, samt att en öfver nämnda punkt, i den af mig föreslagna riktning anlagd jernväg skulle till någon del kunna förebygga de vådor, hvilka äro att förutse såsom en löljd deraf att vestra stambanan, dragen genom Södermanland förbi Södertelje, kan å detta ställe blifva afbruten och transporten å densamma till eller ifrån hufvudstaden således omöjliggjord.
Då mm kunde en gros reexportera en vara med bibehållande af den Tullstämpel, som blifvit påsatt vid införseln, så skulle nian hafva rättighet att af Tullen återbekomma den erlagda afgiften för Importen. Detta vore ett sätt att upplifva transporthandeln, samt undvika“den kostnad och de chicaner, som nederlagsmagaziner förorsaka. 11 §. Slutligen skall jag bjuda till att uppgifva medel, till att minska lurendrägeriet, hvilka böra stå i förening med en mindre kostnad för Staten, än som hittills skedt. Man kan utan tvifvel hoppas att nationalindustriens tillväxt, och den lindrigare Tullafgiften skola inskränka antalet af Lurendrägare, genom den mindre vinst de kunde draga deraf; men sorn man ändå alltid måste föruts,ätta, att de komma att finnas så skall jag föreslå att hvarje enskilt, känd för ett oklanderligt uppförande kunde, om Regeringen funné för godt, erhålla en Fullmagt; som berättigade honom, att göra beslag på de vabrcr, för hvilka man ville undvika att betala tull, och hvilka han öfverkom vid gränsen, på afvägar, och vid otillåtna landningsställen, men så snart Contrabandet fini 17 4pr!l /. m. :>9? vöre fördt öfver grååsen eller laddningen helt och hållit lossad, skullh ej rättigheten mera gälla, att confisquera det. Vid första påseendet torde principen till denna sbgs bevakning kunna anses omoralisk, emedan den tyckes väp na medborgare mot hvarandra, och väcka miss troende, men endast derigenom anser jag möjligt att hindra lurendrägeriet och den person, som häldre än att betala en billig tull, vill försnilla Statens inkomster, förtjenar att både misstänkas och bevakas. 12 §. Enskilta kustbevakningen skulle åläggas, mot ett ansenligt vite, att betala till tullen den vanliga afgiften för de gripne varorne, då Staten ej skulle erhålla något vidare, utan den som gjort beslaget få behålla allt. Detta vite borde vara mycket högt beatämt för att hindra all öfverenskommelse, som bevakningen i annat fall kunde finna sin fördel uti att göra med de lurendrägande.