Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Krig således ej uppkom minst hvart 5;te år, skulle i händelse Stammen helt och hållit eller till större del indrogs, ett ovilkorlig! resultat deraf vara; att vi gingo i Fält med en Armée, hvaribland i förra fallet ej fanns en enda man i sednare ganska få, som förr hört ett skott, och hvad trygghet detta skulle lemna åt Fäderneslandet, inses vid första påseende. Vid detta tillfälle måste äfven Fältoch Fårpost-tjensten tagas i betragtande; en Ar^ mées säkerhet i krig beror derpå; äfven den mest trägna exercis tjenar föga till inhämtandet deraf, och der ingen eller för inskränkt Stamm finnes, som vunnit denna kännedom på tolfvar, skulle Arméen dagligen vara blottstäld för öfverrumplingar och Riket för förstörelse. Krigslydnaden är det 4:de vilkoret för Soldatens duglighet; en sträng och alfvarsam pligt, som den Indelta Soldaten alltid samvetsgrant uppfyldt, och som ej till samma grad kaa Den 20 Martii. förväntas af Beväringen hvilken dels ej kan sättas under samma tillsyn, dels 6åsom egen ej dertill hafva fallenhet, dels såsom tjenande stå under ett annat husbondsvälde svårt att med det förra lorena. Härdighet, inbördes förtroende, krig sv ana och krigslydnad äro således de egenskaper som egentligen utgöra Soldaten; de kunna ej igenfinnas annorstädes än i den gamla Stammen, hvars redan inskränkte styrka, efter min tanka således icke utan de vådligaste följder än ytterligare skulle kunna förminskas. Man åberopar Franska Revolutionen och Preussiska Frihetskriget såsom utförde med conscriberade, ja, man 1:0 Fahns både i den förre och sednare Arméen, en i förhållande starkare Stamm, äa nu i den Svenska, ty hela den ganda Franska Arméens Soldatesque deltog i revolutionen och ingick i Republikens Arméer, och Preussen hade vid Krigets början år I8i2a 70,000 man gamla Soldater. 2:0 Är mannen tidigare fullväxt i Franky rike och Preussen, än i Sverige. 3:0
Inlösta otydliga Transport-Sedlar 8,874: 45. 4. » » Sedlar af nyare Slaget 2,616: 32. — 1,088 33,155,373 1,077,887 43 11 Summa Sedelstock Skillnad emellan den sammanräknade Sedeloch Depositions-skulden samt maximi-beloppet af Sedelstock, beräknad enligt 123 § i Banko-Reglementet 32,077,485 119,331 12 32 10 Summa Banko Riksdaler 32,196,816 45 5 Silfver—tillgång alltså på det hela motsvarande enligt Myntbestämningsgrunden Likmätigt Ranko-Reglememtets 123 § får Sedelstocken derutöfver högst utgöra Obs. Uti Bankens, jemlikt sednaste Bankoreglementets 113 §, här ofvan upptagna metalliska kassa, inbegripes icke Bankens tillgång i kopparskiljemynt Rdr 23,216: 32, helst detta mynt, som är att betrakta såsom fritt bytesmedel för silfver eller sedlar, möjligtvis kan komma att, lika med sådane, användas till uttagande af silfver. 4,573,806 17 Riksdaler Banko. 12,196,816 20,000,000 45 Su mitta Banko Riksdaler 32,196,816 45 Bih. till R, St Prot. 1850—51. 6 Sami. 1 Afd. 17 Haft. Tryckt hos N. Marcus, 1851. - .c .!; , . _ . ■ ’ ■ ' ■ : ’ ,. T.:'1!. : r, . arJ ai., .-ij. ii .-i!.’.. naii* r. lii *. -5 ' »bstiprd JJiil . 'lii' k •>' Ii -■ i' Z r.tor v ■ ■- * : if( ‘. ui - • /■• !;»; ):i tillit?
Bruk och Manufakturverk, Smiden och Sinidesråttigheter samt Hamrnarskatler, Frålseråritor. Fabriker eller andra inrättningar, med hvad mera, sorn under eganderätt förvttras och vid Domstolarne uppbjudes, förses med stämpladt papper efter värdet, nemligen t ll:dr. öre. Till och med 100 H:dr — 60. samt för hvarje fulla 100 ll:dr derutöfver — 60. 1 den salunda bestämda chartan öro permillesamt de fordna Tilloch Af trädes-afc/i/terna inbegripna, hvadan serskild charlering derföre hädanefter icke kommer att ega rum. Varder Köpe-, Byteseller Gåfvo-bref. förr än uppbud skutt, å annan man transporleradt eller öfverlåtet, belägges handlingen med ny charta, efter nyssberörde grund, för hvarje transport eller öfverlåtelse, så vida icke densamma eger rum inom den för lagfart föreskrifna tid, rä k nåd ifrån första köpet, i hvilket fall förnyad chartering ej ifrågakommer. Köpe-, Bytesoch Gåfvo-bref om Skepp, Fartyg och Båtar af öfver 10 h'w sters drägt, samt Köpe-afhandlingar om andra lösören, hvilka i säljarens vård qvarstanna, äfvensom Afhandlingar, hvarigenom skog från hemman på viss lid förvttras, böra jemväl, för att varn gällande, förses med stämpladt papper i förhållande lill värdet, efter ofvanstående Tarif.
Deraf drager jag den slutsalts, att andemeningen af io^Me §. måste vara, det en framstäld, men af ConstitutionsUtskottet ogillad, anmärkningsanledning, är att anse såsom förfallen. Lagstiftaren har haft för afsigt, att bestämma en punkt, hvarvid årtalet skulle stadna, och denna inträffar efter min öfvertygelse, då ConstitutionsUtskottet motiverat de skäl, hvarpå det byggt sitt afstyrkande af anmärkningens upptagande. Jag förenar migl således med Friherre Cederström uti begäran, att få del afHerrGrefvens och LandtMarskalkens enskildta öfvertygelse i frågan. Herr Cederschiöld j Pehr Gustaf: Tvän33 H. 4 5o Den I? Jul ii f. m. ne värda Talare hafva yrkat återremiss, liufvudsakligast på den grund, att KronoBetjeningen blifvit genom CirculairBref anbefaldj att affordra de Rustningsskjldige bestämdt yttrande _, huruvida de ville fortfara med eller frångå den ditintills gällande Passevolance-afgiften j samt att KronoBetjeningen derjemte ålagtsj att förklara de Rustningsskyldige, sorn icke bestämt tillkännagåfvo deras önskan i detta afseende j det de i sådant fall komma att anses som hade de af sagt sig Passevolancens utgörande. Jag kan ej annat finna, än att detta varit rättaste sättet till inhemtande af de Rustandes mening, och att man derigenom just följt motsatsen af det tillförene öfverklagade sätt, att förklara de uteblifvande hafva ingått på propositionen. Jag måste således för min del bestrida återremiss, såsom vid detta tillfälle ändamålslös; men jag anser deremot af största vigt, att reda den frågan, huruvida af ConstitutionsUtskottet ogillade anmärknings-anledningar kunna j efter ioy ff. Regerings Formen} återremitteras ^ eller .icke. För min del inser jag icke, att Ständerne behöfva behandla ConstitutionsUtskottets
Ank. lill Exp.-Utsk. elen 4 No v. 1857, kl. 2 e. m. Memoria!, angående föreskrifterne i 3:dje Artikeln af Banko-H eglementet Denna Artikel innefattar under §§ 34—73 föreskrifter, angående Banko-Statens indelning och löneförmåner; grunder för befordringar inom Banko-verket oell några dermed gemenskap egande siadganden: grunder för pensions-beräkning samt allmänna ordnings-stadganden och straffbestämmelser. Utskottet, som genomgått oell granskat berörde Artikel af Reglementet och dervid tillika behandlat de från Resp. Riks-slånden till Utskottet remitterade motioner och i öfrigt gjorda framställningar, sorn å hithörande föreskrifter hafva afseende, får nu vördsamt afgifva sitt utlåtande deröfver, under anmälan, att de af ifrågavarande Reglements-föreskrifter, uti hvilka någon förändring icke blifvit här nedan föreslagen, af Utskottet ansetts böra vid deras nu varande lydelse bibehållas. I Utskottets Memorial N:o 51, angående föreskrifterne i 4:de Artikeln af BankoReglementet är, såsom följd af Rikets Ständers vid innevarande Riksdag vidtagna beslut om jern-lånerörelsens öfverflyttning från Bankens Låne-Afdelning tilt Diskont-verket, redan tillstyrkt, alt de i Banko-diskont-direktionen deltagande Kommissariers antal må, enligt Banko-fullmäktiges förslag, kunna ökas från 2, som det nu är, till 3 ; Och enär Ulskotlets framställning i denna del blifvit af Rikets Ständer godkänd, sami Fullmäktige förklarat, att någon förhöjd kostnad genom ifrågasatta förändring icke hör för Bih. till R. St. Banko-verket uppstå, emedan i någondera af Bankens Afdelningar en Kommissarie sannolikt framdeles kunde undvaras oell i stället ali Diskont-verket placeras, torde det böra åt Fullmäktige öfverlemnas, att till tjenstgöring i Banko-diskonl-direklionen förflytta en 3:dje Kommissarie, om oell när behof deraf må förefinnas.
Då inträffade något som upprörde hela församlingen, men mest professor Gustafsson. En vacker dag anmälde Erik Hjelm, att han och Viktor Pryhl jämte några andra ämnade flytta ut på prärien i riktning mot staden Blue Point. Kvinnorna gissade med ens, hvem som stod bakom denna plan, som skulle uppenbara för hela världen ett splittradt trossamfund. Icke var det en man! Man förstod nog, att vissa personer voro missnöjda med söndagstrafikens inskränkande i Morton. Och dock hade denna anordning just vidtagits för att rädda det flyktiga sinnet från sig själft. Om nu de vissa personerna öfver hufvud kände lust att höra Guds ord, så var naturligtvis den stackars luterska kyrkan icke god nog ... man måste förstås söka någon af de många tvetydiga brunnar, som storstaden bjöd på ... Och i Blue Point stodo tågen minsann tillreds sönoch söken ... Det var tydligt och klart. Och man tänkte så många tankar eller talades vid försiktigt två och två eller tre och tre ... Midt i läroverkets glansperiod föll sålunda en skugga af ödslighet öfver Morton by. Gick man den öde avenyn fram, såg man hela rader af tomma öfvergifna hus med nakna pelarrader. Folk flyttade ut och ingen flyttade in. Men borta vid horisonten timrades upp byggning på byggning, som vände sina anleten mot den syndiga staden, och det var egentligen denna, som med hvarje boning trängde närmare. I den lilla träkyrkan innanför staketet voro bänkarna väl ännu besatta Och dock ... Professor Gustafsson sjönk numera ofta samman i sin gamla nötta länsstol därhemma och nickade vemodigt åt sina egna tankar. Han såg så tydligt några ansikten, som plägat vända sig tankfulla mot predikstolen, men hvilka nu försvunnit. Och han undrade, om hans hjärta hyst afgudar. Eller om Herren ville visa, att den nya lärdomen till sist var Honom misshaglig? Den stora hjorden fanns ju kvar ... ja Men i djupet af hans själ doldes det bittra medvetandet, att de få, han allra hälst sett stanna — just de hade gått. ANDRA KAPITLET. Avenyn mellan Östra Blue Point och Morton by var öfverallt kantad med späda popplar.
Sluteligen och då allmänna rösten öfver hela Landet synes öfverensstämma i öfvertygelsen, att nu gällande BränvinsFörfattning har en, till urartande användbar större utsträckning, än Principen för Näringsfrihet skäligen bordt lemna den, är det med förundran och smärta 1'ag från det Utskott, som har sig uppdragit att jereda de beslut, hvaraf den stora Massan af Nationens lifsbergning beror, hört en önskan, att den nu existerande Husbehofs-brännings Författningen må få äga bestånd ett Tiotal af år, då likväl hvarje Utskottets Ledamot, om sjelf fattande pennan, med lätthet kunnat uträkna att Sveriges Hemmansägare och Städer nu förstöra årligen circa 2 Millioner T:r Säd eller andra födoämnen till Bränvin, som allt inom Landet förtäres, och att den så kallade Husbehofs-brännings-Författningen tillåter oss, att, så långt vi förmå, få uppgå ända till i5 Millioner T:r Säd årligen. Ridderskapets och Adelns rättighet vidtager nu, att fatta ett afgörande beslut: Man har deremot invändt, att, sedan nu Bränvinsbränningen, redan så länge fortfarit, det ej mera lönar mödanatt densamma inställa, hvilket vill säga detsamma som att, efter mati under fruktan för inställelse öfver hela Landet, på dessa veckor förslöst vägra hundratusende Tunnor Säd} mera än vanligt j lönar det icke mödan attj för åter - Den a 4 Januarii. 291 stående 3 it 4 Månader, innan undsättning sjöledes kan erhållas, för de med brist hotande Orter , frälsa det lilla förråd affödoämnen, sorn finnes öfrige: Ettså beskaffadt inkast måste icke inför detta upplystaRiksStånd behöfva vederläggning: Man har äfven invändt, att, det vore likgiltigt hvad beslut Ridderskapet och Adeln tager, då a:ne Stånd och deribland det Vördiga PresteStåndet redan beslutit Bränvins-biänningens oafbrutna fortsättande; men a:o ehvad kraft ett Ridderskapet och Adelns beslut kunde komma att äga, vågar jag dock tro att, vid dess fattande, Högloft.
Lagstiftaren börd räknå hvarken pd Läkäres eller någon annans medlidande och 'ädelmod; utari stadga sådana Lagar, sorn innom sig hysa vil» koret för ändatnålets uppfyllande, och följ'agteligert endast räkna på laglydnad. tians Excellence ± Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade derefter, att som åtskilige Herrar Ledamöter yrkade afslag å Utskottets i förevarande punct gjorda hernatäl» lan, ansåge Hans Excellence sig böra göra Lroposition, om icke Ridderskapet och Adelil behagade afslå hvad Utskottet rörande tjuf* vars märkande föreslagit.* Ropades starka Ja, blandade med några Neji 1 anledning hvaraf Hans Excellence förklarade, det han tyckt sig finna* att Ja öfverrö* stat Nej, och att således Utskottets berörde förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln ogilladt. Hans Excellence hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna <i«t af Utskottet föreslagne Rättegångssätt då Den 21 Maji. 63 tjuf uppgifver isig hafva enahanda brott antiagen å ett eiler flera ställen på andra orter begått, eller Rahsakningen dertill gifver anledning* Ropades Ja och Nej. Friherre Cederström: jagtrop att genoni Uiscussionen tillräckeligen blifvit upplyst, att den vid denna Riksdag antagne fångforslings. och bevaknings-anstalt skall fullkomligen förebygga den hittills varande osäkerhet Vid fångars tränsporterånde, hvilken ensam synes hafva gifvit anledning till det af Utskottet föreslagna nya Rättegångssätt; och som detta i min tanka icke har något företräde framför det nu gällande j så inser jag ej något skäl att detsamma antaga. Herr von Hauswolff:
När dom å Häradsting fällas skall; underrätte Häradshöfding Nämnden om saken, och de skäl deri äro, så ock hvad lag i t hy fall säger. Lag-Utskottets Betänkande , Nso 56. 13 Varcler Nämnd frän Häradshöfding skiljaktig; gä lie den mening, som Nämnden faller på , och svare den för dom sin. Äro ej alle i Nämnden ense; stånde vid det, sorn Häradshöfding rättvist prof var. 24 Kap. 5 §, sådan den lyder i Kongl, förordningen den 10 September 1823, jemförd med Kongl, brefvet den 19 Augusti 1761, Expeditionstaxan den 5 Maj 1821 oell Konkurslagen den 12 Mars 1830, ändras sålunda: I Häradsrätt skall dom offentliga af sägas, så snart den författad är; och gifve Häradshöfding domen skriftliga ut, innan lian från tingstad reser, om det sä tidigt äskas, att det ske kan: gör han det ej; bote tjugufem daler. 1 Rådstufvurätt böra parterne vid middagstima dagen förut stämmas, genom anslag å Rättens dörr, att dom å tid föresattan afhöra • dock må Rådstufvurätt genast och utan anslag dom muntliga eller skriftliga kungöra, der saken af ringa värde är. I Hofrätt skall dom, efter anslag som sagdt är, till parterna utgifvas. Tager någor Rättens offentliga anslag bort; bote tjugu daler. Om ingifvande af dom i konkurssak är särskildt stadgadt. II § ändras sålunda: Nu kunna sådana omständigheter sig yppa långt efter, sedan dom och utslag fallit, att förklaring deröfver nödig är; den bör ej vägras. Är Häradshöfding, som dömt, ej dä i samma Rätt; gifve den, som i hans ställe kommit, förklaring med Nämnden. Äro i Rådstufvu-och Hofrätten ej så månge qvar af dem, sorni utslaget ense varit, att de domföre äro; då böra de, som sedan der domare blifvit, utslaget förklara.
ungefärligen uppgår, skäligen böra bestämmas till 400 Ridr Biko, eller 600 R.dr Riksmynt för hvardera. Stats-Utskottets Utlåtande JM 167. 39 För att afhjelpa de missförhållanden, som uppkomme deraf, att etnbetsoch tjenstemän, hvilka, i följd af iråkad obotlig sjukdom, blifvit urståndsatte alt vidare utöfva sin tjenst, oftast nödgades, då de icke uppnått stadgad pensions-ålder, och nästan aldrig befunnos i den ekonomiska ställning, att de, oberoende af erhållande pension, kunde begära afsked, qvarstadna i tjensten, som derigenom icke sällan under flera år måste bestridas af vikarie, hvilket åter syntes mindre lämpligt, gjorde Kongl. Majit till Rikets sednast församlade Ständer nådig framställning om vissa allmänna föreskrifter i ämnet, hvilka gingo derpå ut, att den embetseller tjensteman, sorn genom bestyrkt obotlig blindhet, lamhet eller sinnessjukdom funnes hafva under tre år oafbrutet varit oförmögen att sin t;enst bestrida, skulle äfven före den i författmngarne stadgade pensions-åldern vara både berättigad och pligtig att från tjensten afgå mot åtnjutande för sin öfriga lifstid af ett understöd, motsvarande halfva lönen, der ej särskilda omständigheter kunde, med Rikets Ständers begifvande, lill en förhöjning derutöfver föranleda.
St:s afgörande-rätt afgjord, emedan derpå berodde, huruvida Ministeren skulle söka förvärfva förtroende hos nationen eller endast hos några få personer, placerade i Constit. Utsk. Frih. Åkerhjel m, Gust. Fredr.: Ständernas granskningsrätt, rör:de Konungens rådgifvare, är uppdragen åt Constit.Utsk., åt hvilket Statsrådsprotrn blifvit anförtrodda såsom ett depositum. Förhållandet är enahanda, antingen anmärkn:sanledningen blifvit väckt inom Utsk. eller kommit utifrån. Gr. Horn fann ingenstädes i grundlagarna Constit Utsk. förbjudet att meddela R. St. utdrag ur Statsrådsprot:n. Hade detta varit lagstiftarens mening, hade Constit.Utsk. nog blifvit bundet med tysthetsed. Hr Tham ansåg det ytterst vådligt, om R. St. finge sjelfva pröfva och afgöra anmärknlsmål: vådligt för enskild hamnd. Hr von Hartmansdorff, Aug., tillstod, att han vid början af denna discussion var tvekande om grundlagens rätta förstånd i förevar, fall och nästan mer lutande till den mening, att återreiniss af sådana Constit.Utskrs ullåtrn, som detta, icke borde äga rum; men efter den utredning, saken under öfverläggningen vunnit, trodde han numera, att dylika utlåt:n kunna återremitteras. Likväl ansåg lian det nu ifrågavar, målet icke förtjena återreiniss. Hr Crusenstolpe, Magn. Jac., begärde, att den propos, till återreiniss af ett likartadt mål, som skall vid sisth riksdag hafva blifvit gjord, måtte ur Ståndets prot. varda uppläst. Hr Munck af Rosenschöld erinrade, att om ej sjelfva betänk, i anledn. af Gr. Posses aumärkn:smemorial blef återremitteradt, blef dock hufvudsaken remitterad till Utsk., nemi begäran om upplysnings meddelande. Landtm, lat ur prot. för d. 11 Juli 1823 uppläsa proposrna rörtde Constit.Utskrs utlåt, öfver Gr.
Ridderskapets och Adelns öfverseende godhet med de brister, som nödvändigt skola vidlåda novicen} och i förtröstan härpå ödmjukast framställa mina tankar, öfver det kanske hufvudsakligaste föremålet för våra öfverläggningar, hvilket jag under mitt korta Riksdagsmannakall, som börjades i Plenum den 12 dennes, kunnat inhämta, och lärer vara den allmänna förlägenheten i penningerörelsen, hvilken, ehuru en ej likgiltig nöd, dock ej får förblandas med verklig allmän nöd eller brist på födoämnen, hvilken, prisad vare Försynen, som skänkt oss goda år, aldeles icke kan komma i fråga, och om hvilken, den rapport till Hans Excellence Statsministern ifrån Malmö, hvilken vi nyligen läst i våra tidningar, meddelar en snillrik vederläggning. En minskning och jämnare fördelning af våra tryckande pålagor, är väl det första sora 6i 6 Den 21 Februarii, faller i ögonen , då man erindrar sig varupriserne vid sista Riksdag, och varupriserna nu, hvilka tor landtman i synnerhet verka så ofördelaktigt: men huru vinna en sådan minskning? om ej genom betydliga indragningar i staten. Huruvida dessa aio möjliga, vågar jag ej determinatift bestämma.
Det är derföre icke sagt, att denna Proklama-dag behöfver afvaktas. Deri försvinner ju af sig sjelf om parti till full Liqvid dessförinnan hinner tagas. Man invänder val att ingen har makt att mot deras vilja förklara dem i konkurs tillstånd, men Banko-Styrelsen hade makt att förbjuda dem emottagandet af egne Papper i betalning? Och Riksens Ständer, af hvars godhet och Nåd, hela deras öde beror, skulle icke hafva makt, att göra en blott deklaration af konkurs-tillstånd, hvarpå Bankens säkerhet för sin fordran i deras Massa oundvikeligen beror, hvarpå tusende Medborgares rätt hvilar, till ett villkor för sin öfverläggning om deras hjelpande. Jag kari icke inse detta, och jag tillstår mig icke kunna begripa, hvarföre man fruktar, att taga della afgörande och angelägna steg. Jag kan omöjeligen dertill fatta någon annan orsak, än att man redan ifrån början vill förmå Standerne till ett preliminairt steg, sam sedan, när sjelfva liuf - Bnnko-Uskottets BetänÅanden. 45 hufvud frågan förekommer, utesluter allt val af resultat. Efter min åsigt af saken, influerar det från Diskont-Bolagen, pi Banko-Utskottets fråga, om de tro sig kunna utreda sig sjelfva, afLidade svar, mer än mycket, icke på detta ämnes juridiska behandling, från hvilken sida en del af HöglofiUtskottets Herrar Ledamöter endast betraktat detsamma, utan på Riksens Stä nders rättvisa behandling deraf. Och det var ur det skälet, som jag yrkat afvagtan af detta svar,' Ehuru ännu icke officielt rrieddeladt, känner man likväl dess hufvudsakeliga innehåll. Det blef som man kunde förmoda, Diskont-Bolagen vilja nemligen hafva den godheten att sjeifve och genom sina Diskont-Direktioner, utreda Diskonternes affairer, om endast Riksens Ständer dertill bestå dem till rach el ige Medel.
Maj;t nedsättas till ett efter lönerne och värdiglielerne, mera billigt förhållande, än sorn. lör närvarande eger rum; hvarjemte dock nu, efter förklarande, alt de beslut, hvilka af Ståndet komma att fattas, rörande nyssnämnde charteringsbelopp, borde blifva gällande endast intilldess berörde nedsättning, efter föregången undersökning, kunde Idifva i Nåder beslutad, Ridderskapet och Adeln, dels med afslag å den i Ulskollets betänkande, pag. 5 och 6, föreslagna förhöjning af Charlas-SigilJalas-afgiften för Adels-, Friherreoch Grefve-bref, Öppna Bref uppå lika värdighet med det fordna Riks-RådsEinbetet, samt Riddareoch Commendeurs-bref af de Kongl. Ordnarne, beslöt att den i nu gällande Författning stadgade charteving af dessa handlingar borde fortfarande ega rum; dels biföll Utskottets betänkande, i hvad det angar Herr Rosenblads deri omförmälda motion, endast med undantag af den i liåga om nödvändigheten att, vid bestämmande af afgillerne å Svensk-Norrske Consulers diplomer m m., införa stadganden, som icke förnärma Konungariket Norriges rätt, gjorda hemställan, hvaremot gjordes anmärkningar, hvilka ansågos föranleda till återremiss; dels ock, med de förändringar, som blifva en följd af ofvanstående beslut, biföll Utskottets förslag tili 5 och 6 §§ i den blifvande Författningen; 5:o, i fråga om 6 § af nu gällande Författning, bifölls alt, såsom Utskottet tillstyrkt och hemställt, den af Herr Roos väckta motion om upphörande af den i vissa fall allmogen beviljade lindring uti och befrielse från stämplad pappers-afgifts erläggande må lemnäs utan afseende och att bland de, enligt 6 §, från stämpladt papper befriade, må, näst efter förut uppräknade ansökningar och framför rubriken ”Arfskifte»,” införas denna period: ”Ansökningar, permissions-, af ryttare, dragoner, soldater och båtsmän, för att utom länet söka arbetsförtjenst;” hvaremot Ridderskapet och Adeln afslog det af Utskottet gjorda förslag, all efler rubrikerne ”Arfskiflen” och ”Bouppteckningar, då behållna summan icke uppgår lill 50 R:dr”, orden ”äfvensom alskrifter eller utdrag deraf” skulle i författningen tilläggas; 6:o, Utskottets förslag och tillstyrkanden, i afseende på 7 § af nu gällande Författning biföllos, med undantag af dels de ifrågasatte förändringarne i 1 mom;s 4 punkt och 4 mom:s 1 punkt, hvilka förändringar af - Prot.-Utdrag, den 4 Januari i845.