Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En papperskorg, nästan fyld med bortkastade, oftast sönderrifna bref. Hammar betraktade dess innehåll med längtansfulla blickar; hur gerna hade han icke velat undersöka de värdelösa pappersbitarne? Från önskan blef det ett beslut: han måste och skulle se dem på nära håll! Hvad innehölle korgen? Sannolikt privata bref till konsuln. Affärsmeddelandena adresserades förmodligen till hans kontor och ej till hans bostad. De affärsbref, som möjligen skulle finnas i korgen, voro nog endast sådana som Brauner tagit hem för att sjelf besvara. Hur lång tid kunde åtgå, innan en dylik, ganska stor korg blefve fyld? Då den stora affärskorrespondensen expedierades på annat ställe, så beräknade Hammar, att korgen fyldes under loppet af fjorton dagar. Således kunde möjligen i bottnen anträffas meddelanden, skrifna strax efter branden i E–tuna. Att Brauner expedierade korrespondensen med Danielsson i sin bostad, tog Hammar för gifvet. Men vore det troligt, att så vigtiga bref skulle anförtros åt papperskorgen i stället för att gömmas på ett säkert ställe eller uppbrännas? Ja, det kunde ju löna mödan att se efter. De båda medbrottslingarne voro sluga karlar, hvilka kanske förstodo att meddela sig med hvarandra så, att deras bref utan fara för dem kunde läsas af hvem som helst. Det öppna, djerfva tillvägagåendet är ofta det säkraste och merändels användes just detta sätt af mera förslagna brottslingar. Trenne trappsteg ledde ned från dörren till gården. Korgen stod på det öfversta. Knuffades den omkull af en händelse, så skulle ofelbart dess innehåll ramla ut af stötarne vid de två nedersta trappstegen. En gynsam tillfällighet var äfven att den fullkomliga vindstillan skulle hindra papperslapparne från att blåsa bort. Medan detektiven gjorde sina anslag mot papperskorgen och dess innehåll, lyssnade han uppmärksamt till hvad som talades bakom dörren. Och samtalet var af lika öfverraskande som glädjande beskaffenhet för honom. Egentligen var det blott en som berättade, nemligen Kristian. Värdinnan åtnöjde sig med en mängd på lämpliga ställen inpassade utrop. – Jo, det skall frun tro, att det är en »röra» deruppe.
I dälden utanför staden låg likasom ett mjukt, hvitt täcke våglikt utbredt, och på höjden bakom aftecknade sig skuggrikt några ojemna, spetsiga konturer, framför hvilka hördes de jemna, dämpade stegen af en skyltvakt, stadd i tjenstgöring. En skarp lurstöt klingade, och som genom ett trolleri sprungo tusental fullt beväpnade män upp från marken, afskakande de hvita mantlar, i hvilka de varit insvepta, inom ett ögonblick fullt fardiga till strid. På litet afstånd stod en liten trupp atletiske, svartmuskige män, iklädde bröstharnesk, pansar, som gick till halfva låret, rund sköld och hjelm, de flesta stödde pa sina stora slagsvärd, andra omsorgsfullt blankande de korta kastyxor de buro öfver axeln. Anföraren, en jettelik gestalt, med ett bredt, rödt ärr tvärs öfver ansigtet, mönstrade med ett bistert leende sin trupp. »Segra eller dö», nickade han. Segra eller dö! Det fans intet skryt i de orden. Männen, »de invigde», visste sin dom. Dagern trängde fram allt mer och mer. Den röda strimman bredde ut sig, till dess hela horisonten flammade i glänsande purpur, konturerna togo form af tält, uppslagna sida vid sida, skyltvaktens nyss så oformliga skugga krympte allt mer, och så småningom upptäckte man, ehuru ännu som genom ett flor, en väldig krigshär, uppstäld i full slagordning. Ett af tältförhängena slogs tillbaka, och en ung man utträdde, iklädd skarlakanskjortel, hvit mantel, kastad öfver det glänsande bröstharnesket, och med det lockiga hufvudet obetäckt, endast på grekiskt vis prydt af en blomsterkrans. Ett jublande rop hälsade honom välkommen. Det var Himilcon, den kartageniensiske härens anförare. Behagfullt helsande, kastade han sig upp på sin stridshäst och ilade fram till Amilcar, hans like i rang och skicklighet, som, kall och kärf, med ett hånfullt leende lyssnat till folkets jubel.
Maj:ts bifall, men många af dem kunna utan svårighet framställas i sådan form, att Regeringen ej har dermed att skaffa, och att 65:te § i Förslaget blifver den, enligt hvilken de böra af Riksdagen behandlas; och i dessa fall framträder den Första Kammarens mindre inflytande på det tydligaste sätt, ty hvad den Andra Kammaren med majoritet af 151 röster härom vill besluta, blifver Riksdagens beslut, utan allt afseende å hvad Första Kammaren vid saken åtgör, och Riksdagens beslut länder till efterrättelse utan Konungens bifall. Man finner äfven häraf, att hvad i de förslaget åtföljande motiver yttras derom, att den Första Kammaren skulle kunna göra sin åsigt gällande när majoriteten der vore mera kompakt än i den Andra, ej vitsordas af sjelfva stadgandena, ty i anslagsoch bevillningsfrågor kunna Första Kammarens 119 Ledamöter, om de ock alla äro ense, och mera kompakt kan majoriteten ej vara, ingenting uträtta mot endast en del af den Andra Kammaren. Detsamma, som nu blifvit yttradt angående anslagsfrågorna, gäller äfven i afseende så väl å bevillningen, med dertill hörande skyddstullar med mera, som ock å Ranken och Riksgälds-kontoret, och måste jag för min del vara af motsatt åsigt mot Regeringen i afseende å desse sistnämnda frågors vigt, då t. ex. det sätt hvarpå Banken styres måste vara en af de för hela landet vigtigaste; och de olägenheter, som af en öfverdrifven och ojemn beskattning kunna uppkomma, lida ingen jemförelse med de olyckor, Konstitutions-Utskottets Memorial M 7. 19 som för hela Riket kunna och måste uppstå, i händelse Styrelsen af ett verk, så be skaffadt som vår Bank, med dess rätt att utgifva sedlar, som i Riket skola enligt grund lagen gälla såsom mynt, med mera, skulle uteslutande tillhöra en enda klass i samhället, och detta den, som är till en sådan myndighets utöfvande den minst lämpliga.
Förutom dessa städer tilläts Öregrund, äfvensom t. ex. Hudiksvall och Hernösand, att med egna skepp segla ulländes, dock sfi att dessa icke ägde att exportera annat än Trävirke, Koppar, Tjära, Tran, Hudar och Talg; men Smör, Fisk och andra matvaror samt Elghudar och »kostliga skinnvaror», voro de förpligtade att föra till Stockholm och till dess borgare föryttra eller förbyta; ett tvång, hvilket sådane Norrlandsborgare, som icke seglade utrikes, jemväl för allt sitt handelsgods voro underkastade. Andra hamnar i Norrland än de ofvannämnda fingo icke i bandels-ändamål hesökas. Beträffande varuafskeppningen från det inre af landet, förordnades, att allt gods från Konungadömet skulle föras på Stockholm att der säljas eller utskeppas, och allt gods från Furstendömena Södermanland, Nerike och Wermland, i lika ändamål gå på Telje. Upsläderne fingo uteslutande rätt att handla med bergslagerne. Borgare i sjöstäderna ägde väl att idka direkt köpenskap med upstäderna, men icke att besöka deras frimarknader. Den 16 September f. in. 265 Tre år sednare, efter det K. M. funnit nödigt revidera förutnämnde Handelsoch SeglationsOrdn., ntgafs en ny Ordinantie i ämnet, medgifvande åtskilliga jemkningar. Då den författn. någon tid varit antagen, att tullen för utgående bergseffekter skulle erläggas till en del i upsladen och till en annan del i den sjöstad, hvarifrån exporten skedde, stadgades genom 1614 års TullOrdn., alt, »vid godsets förbrytelse», intet Koppar eller Jern finge föras landvägen till sjöstad, utan från vederbörande upstad föras »öfver vatten till sjösidan.» Genom nämnde TullOrdn. fastställdes till betalande i tull för ett Skepp:d Stångjern: i upstäderne £ Daler och vid sjösidan 1 Rdr. Men redan året dei på undergick denna Stadga, på menige borgerskapets anhållan jemkning i flera delar.
Är det nu gifvet att Suppleanten skall efterträda Justitieombudsmannen, så uppstår blott den fråga , huru han skall inkallas i Embetet på det mest hastiga och lämpliga sätt. Då finner man, att Rikets Ständer uppdragit åt Full* mägtige, att utfärda kallelsen, hvilket går för sig fortare, an om Riks Stånden, hvart för sig i sina Plena skulle underrättas otn dödsfallet, besluta Suppleantens inkallande, derom underrätta ExpeditionsUiskottet , dess skrifvelse justeras, renskrifvas, underskrifvas och sluteligen expe. dieras. Jag kan således icke hvarken fin na någon otydlighet i detta stadgande, eller någon Strid erne!'an ordalydelsen och andan deraf. Det är på denna grund jag tror, att i denna stund verkeligen finnes en Justitieombudsman , tillkommen på lagligt sätt. Är detta sannt, så kan icke något nytt val nu äga rum, och Motionen är således stridande mot Lagens 1 icke berättigar Rikets Stän - ligen valde Justitieombudsman. Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken häröfver behagade förklara sin tanka. Åtskillige under samma Riksdag, lag - T)m 27 September f. m. 369 O Åtskilige yttrade härtill deras bifall. Herr Hammarsköld', Jemte det jag förenar mig med Herr Cederschjöld i hans erinran til! Herr Roos derotn, att Fullmägtige icke anställt något nytt val, vill jag( med afseende å det öm, som Herr Roos vill foga in i Grundlagen , för att förklara den, erinra, det fråga icke kan blifva, att både Ombudsman och Suppleant på en gång kunna felas, emedan Fullmägtige alltid äga, att välja ny Suppleant. I afseende på Friherre Cederströms ytt rande, att alla Fullinägtige bordt vara samlade, får jag erinra, det jag icke känner/det nå-, got stadgande finnes i deras Instruction, som bjuder, att de alla skola vara tillsammans för att utöfva en verkställande åtgärd, och annat ha de här ej gjort.
N:o 13g, Angående BergsSexmäns befrielse från skjutsningsbesvär. N:o 142, I fråga om vissa föreskrifter i afseende på Debetsedlars upprättande m. m. Frän Hederv. BondeSt&ndet. S. D. Wid förnyad föredragning af förstärkta StatsUtskottets, efter föregången votering ailåtne Memorial. rrot. Vtdr d zg £fu'v 18^3- 569 333 > Angående grunderné för den blifvande Revillningen. N:o 334, Örn en utvidgad Fribrefsrätt för städernes Magistrater 5 och N:o 335, Angående anslag till inköp af Astronomiske Instrumenter för Observatorium i Stockholm; blefvo berörde Me* morial lagde till handlingarne. S. D. Wid föredragning fann Bondeståndet skäligt bifalla ExpeditionsUtsköttets i Memorial af den 17 dennes gjorde hemställning om antagande af ytterligare tvänne Extra Ordinarie Cancelister med 1 Rd. 24 sk. Banco tractamente om dagen för hvardera, räknadt från den 1 af innevarande Julii, och att i händelse göromålen mot Riksdagens slut skulle blifva så öfverhopande * att Utskottets Cancelli-betjening komme i behof af biträde vid renskrifningen, det då må vara Utskottet tillåtet* att de utgifter, hvartill ett sådant biträde föranleder framdeles få till insättning anmäla. B. D. StatsUtskottets Memorial N:o 340* angående Riksståndens olika Beslut i frå* Bihang till R. S. Brot. g:de Sami. 36 * Prct. Vt Jr.' ä, i Att', 1523. gan om understöd för Hamnbyggnaden i Jönköping, blef, enär detsamma icke fordrade vidare åtgärd, lagdt till handlingarne. S. D. I anledning af gjorde anmärkning blef, vid förnyad föredragning Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottets Betänkan, de N:0 136, rörande jemkning i Extra Ro. teringen i Riket till Utskottet återremitterade - Den I Augusti 1823.
Hans Maj: t jämte Kronprinsen, företrädd av kansliet, generalstaben, hovstaten, ridderskapet och adeln, högsta domstolen, norska och svenska statsråden, rikets herrar och omgiven av stora vakten behagade därefter sig till rikssalen förfoga. Hans Maj: t intog tronen med kronprinsen vid sin högra sida och de övriga nedanför tronen på sina bestämda ställen. Därefter äskade lantmarskalken ljud då undertecknad hovkansler yttrade: På Kongl Maj: ts nådiga befallning kommer nu att uppläsas den av Honom avgivna och undertecknade försäkran så lydande: Vi Carl Johan, med Guds nåde, Sveriges, Norges, Götes och Wendes Konung göre veterligt: Att då den Högste Guden behagat hemkalla den fordom Stormäktigste, Högborna Furste och Herre CARL XIII och Vi i kraft av den upprättade succetionsordningen fastställd den 26 september 1810, uppstigit på tronen. Vi försäkrar att Vi vill styra riket efter regeringsformen samt rikets gällande grundlagar, allmänna lag och laga stadgar, som en rättrådig konung och huld fader för svenska folket, genom en laglig och mild regering och söka efter Vår yttersta förmåga befrämja rikets och varje inbyggares sannskyldiga gagn och bästa. Detta bekräftar Vi med Vår egenhändiga underskrift. Stockholms slott den 7 februari 1818. CARL JOHAN Därefter äskade riksmarskalken ljud och Statsministern för utrikes ärenden tilltalade Kronprinsen: Högborne Furste, Sveriges och Norges Kronprins gör Konungen er ed. Kronprinsen knäböjde framför tronen, lade handen på den heliga skrift och avsade följande ed: Jag JOSEPH FRANS OSCAR lovar och svär, att jag enligt successionsordningen av den 26 september 1810, när min fader CARL JOHAN avgår med döden, tillträda Svea rikets regering och krönas och hyllas som Sveriges Konung, samt styra riket efter regeringsformen, grundlagarna, allmänna lagar och laga stadgar. Alltså vill och skall jag hålla Hans Maj: t för min rätta konung, ära och vörda honom med lydnad och kärlek samt hans och rikets gagn och bästa befrämja. Jag skall oförskräckt och tidigt upptäcka om någon stämpling eller störande av allmänt lugn eller lagstridig förändring av grundlagen skulle märkas.
Vid föredragning af Utskottets Memorial N:o 27, med sammanjemkning af RiksStåndens olika beslut i anledning af det i utlåtandet N:o 20 framställda förslag, angående Post-bevillningen, har Ridderskapet och Adeln, med antagande af den utaf Utskottet till nämnda Stånd samt Ronde-Ståndet uti 2:dra punkten gjorda inbjudning, i fråga om bestämmandet af en särskild afgift af en skilling för hvarje bref, derför vid Post-kontor eller Post-expedition portot kontant erlägges, på grund af gjorda anmärkningar återremitterat så väl den uti nämnda fråga förslagna voterings-proposition, som ock Utskottets yttrande i afseende på det i 5:te punkten af utlåtandet N:o 20 framställda förslag om upphörande af namn-kartorna öfver orekommenderade bref; men som dels Bonde-Ståndet vidblifvit sitt i afseende å andra punkten fattade beslut och antagit dén föreslagna omröstningen, hvilken blifvit jemväl af Presteoch Borgare-Stånden gillad, dels ock sistnämnde 3:ne Stånd godkänt Utskottets yttrande, att det framställda förslaget om upphörande af namn-kartorna öfver orekommenderade bref förfallit, samt att, till följd deraf, gällande stadganden i afseende på post-kartor böra förblifva oförändrade, har Utskottet, vid sådant förhållande, funnit omförmälde af Ridderskapet och Adeln beslutade återremiss icke kunna till någon åtgärd föranleda. Stockholm den 21 September 1854. Bih. till B. St. Brot. 1833 & 18Si. 3 ■ Sami. i Afd. 20 Haft. STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. 1 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 80. Ank. till Exp.-Utsk. den 25 Oktober 1854, kl. 2 e. m. Rikets Ständers Bevitlnings-Ut skotts Memorial, angående tulllagstiftningen för artikeln Bränvin och Sprit.
St. nu endast borde i svaret på den K. proposm och i anledn. af hvad deri yttrats om det samband, hvari mynt-enhetens indelning i lOOdelar står med det på 10-talsräkningen grundade systemet för mått, mål och vigt, und. uttrycka den önskan, alt ett förslag till ett helt sammanhängande system för dvcimalräkningens tillämpning på mått, mål, vigt och mynt, hvilande på rent vetenskapliga grunder, måtte blifva upp gjordt, samt till Rikets näst sammanträdande Ständer öfverlemnadt. Härefter upplästes, på begäran af Frih. Fock, Alex. Georg, den vid förevar, utlåt, fogade reservation af Hr biskop Agardh. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: På grund af den nu upplästa reservationen, får jag anhålla om återremiss utaf Utsk:s betänk. I likhet med biskop Agardh, anser jag nemi., att om man vill införa något nytt i förevar, afseende, man då bör söka göra förändringen så allmänt nyttig som möjligt. Skälen derföre äro redan af denne man, som kanske mer än de fleste har trängt in uti frågan, utförligen framställde. Det hade varit önskligt att Ranko-Utsk., närmare än som skett, begrundadt de stora åsigter han framställt, svnnerligast hans yrkande att man hör söka inrätta sitt system för mynt, mått, mål och vigt så, att man derigenom bereder öfvergång till ett för alla nationer gemensamt system. Hade Utsk. noga öfvervägt denna idé, tror jag det ock funnit sig föranlåtet tillstyrka R. St. att hos K. M. anhålla om uppställande af ett system i detta hänseende, hvarigenom det af Hr Agardh åsyftade ändamål i en framtid kunde realiseras. Det är klart att något så beskaffad! förslag icke kan uppgöras, som vunne den närvar, generationens bifall. Dessförinnan torde det uppvexande slägtet böra i folkskolorne erhålla en fullständig undervisning om decimalsystemet, dess nytta och fördelar; ty innan kunskapen derom hunnit sprida sig, tror jag att man förgäfves söker genomdrifva något derpå bygdt förslag.
Man har hunnit in i kyrkan, men nu stormade pöbeln hejdlöst fram och skulle ofelbart ha sönderrifvit liket, om ej i detta ögonblick en jättelik gestalt med draget svärd störtat fram. »Tillbaka,» röt han, »i konungens namn!» »Ned med katoliken,» skränade massan. »Jag är ingen katolik! men här bjuder konungen.» Och han svingade sitt förfärliga vapen med en öfvertygande kraft. »Ni är en usling! Hertig Carl är den som befaller,» ljöd nu en manlig stämma och en annan kämpagestalt störtade fram, äfven han med ett förfärligt slagsvärd i handen. De stodo mot hvarandra, hämdfulla och törstande efter blod. Svärden svingades under förfärligt brak mot hjelmar och harnesk. Bitar af afhuggna armskenor flögo omkring och slogo ut ögonen på ett par käringar. Eldgnistor sprakade ur svärdseggen och tände eld på en rödskäggig munks kalott. Det var en ryslig syn. Ingen af dem viker. Hu! nu brusto båda klingorna och stycken deraf foro med förfärande kraft i Riddarholmskyrkans hvalf. De sitta der än. Men striden slöt ej. Ursinniga störtade kämparne upp på en katafalk, ryckte till sig ett par förrostade lansar – gamla troféer – och genomborrade hvarandra på en gång. Med ens slogs hjelmviziren upp. »Gustaf!» »Carl!». »Bröderna!» skränade folket, Hu! De föllo ned på katafalken. Bröderna hade dödat hvarandra. Då störta en gammal man och en ung dam fram. »O, min Gud! Gustaf,» snyftar damen och kastar sig öfver den ene af de fallne. »Ta mig fan är det icke mina söner,» suckade den gamle och ref sig i förtviflans smärta på näsan med sin hirshfängare. Folket tjöt och munkarne messade. Tredje Kapitlet. Sjukrummet. De båda bröderna hade endast sårat hvarandra. Båda ligga nu sjuka och yrande i ett rum i föräldrahemmet. Modren och Axeline vaka vid deras läger. Snart äro de på bättringsvägen. Ingen är i deras rum.
Så är just förhållandet med ifrågavarande förslag till grundlagsförändring, der »allmogen» definieras att vara: »de inom häradet boende och besutne hemrnans-egare, hvilka icke höra till annat RiksStånd eller någon ordinarie beställning i Rikets tjenst innehafva.» Det bör sål. icke i tillämpningen kunna upstå något tvifvel om hvad med »allmoge» här skall förstås. — I sjelfva saken vill jag icke uptaga liden med att tillägga något till de många skäl, som blifvit anförda för bifall till förslaget, ej mindre nu, än under de gemensamma öfverläggningarne i ämnet både vid denna och föregide Riksdag. Jag vill endast tillkännage att jag lifligt önskar bifall till förslaget. Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt H. Exe. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats så väl antagande som förkastande af förslaget, framställde H. Exc. propos. å förslagets antagande och, då den besvarades med starka ja, jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 14:de punkten, innehmde förslag till ändring uti 27 § 1 mom. och 28 g R. O. samt 53 g R. F„ angtde tiden dels för öfverlemnande af K. Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, dels för Utskottsval. Detta förslag blef af R. o. Å. antaget. 15:de punkten, innefattande förslag till tillägg i 41 § R. O. angtde rätt för StatsRådets ledamöter att deltaga i RiksStåndeus gemensamma öfverlägga ingar. Afven detta förslag antogs. 16:de punkten, innehållande förslag till ändring uti 46 g 2 morn. R. O, angtde Ordförande vid RiksSiåndens gemensamma sammanträden. Den 1-1 December e m.. Hr von Francken, Georg Wolfgang: Jag anhåller om propos. å afslag å denna punkt, såsom ej af behofVet påkallad. Hr von Ehrenheim, Per Jakob:
Olägenheten häraf kan icke förnekas; rnen vill man veta, hvad afseende denna olägenhet verkligen förtjenar; så har man att tillse, att den icke skattas derutöfver., Hvad den icke tilltalade högre autoriteten lider af den lägre autoritetens sakfällande, består endast i förödmjukelsen, icke i reel skada. Stadnar ansvarsfrågan, ulan att vara i högsta instants afgjord; så kommer förödmjukelsen icke från högre autoritet, än att den kan uthärdas af en myndighet, sqm i allmänhet är antingen af lika eller högre rang med den, som dömt, och hvars omdöme kan, efter omständigheterna, gälla lika med eller mindre än den deraf förnärmades eget: Har åter saken gått till högsta instants, och der ingen ändring blifvit vunnen; så har förödmjukelsen erhållit den högsta möjliga autorisation. Den högsta rättvisa, samhället består, har blifvit utdelad; och den blott förödmjukad^ myndigheten måste ej mindre deri finna sig, än den lägre, både förödmjukade och sakfällda, som varit åtalets föremål. Sålunda uppskattad är det, som olägenheten torde böra-afvägas emot det förhållande, som uppstår genom antagande af den motsatta läran. Denna lära, hvilken innebär, att ingen kan till ansvar ställas för åtgärder, dem högre myndighet gillat, eller åtminstone, att åtalet ej kan göras gällande mot den förra, med mindre äfven den sednare blifver tilltalad, måste i alla de fall, der den högsta af de myndigheter, hvilka vid åtgärden lagt hand, ej kan i vanlig väg göras ansvarig, också ali fråga om ansvarighet mot de öfriga förfalla. Och detta är förhållandet i alla de ärenden, hvilka i högsta instants afgöras hos Kongl. Majit hvars Rådgifvare för åtgärden icke svara inför annan domstol, än den som efter Rikets Ständers Konstitutions-utskotts föreskrift anlitas. I vissa ärenden saknas dessutom, såsom här, redan i en liigre instants, möjligheten att utföra ett ansvarspåstående, i brist af domstol att anlita.
Ty uti 56 § RegeringsFormen står: ”Göras i Riksens ”Ständers Plena icke några anmärkningar "emot ConstitutionsUtskottets yttrande; hvile ”detsamma, såsom ett Riksens Ständers Utlåtande, hvaröfver först vid nästa Riksdag, ”och då endast med Ja och Nej, skall kunna ”beslutas.” Utskottets yttrande är här detsamma, som sjelfva förslaget lill Grundlagsändring, hvilket alltid biåste innefatta den af Kongl. Maj:t afgifne Nådiga propositionen; och då det således är öfver sjelfva redactionsförslaget, som beslutas skall, så måste anmärkningar jemväl kunna framställas emot en Kongl. Proposition. För öfrigt har Herr Hjerta tydligt visat, det han syftar till samma mål som jag, och han är redan med ena foten inne på mitt förslag, samt skall snart, om han fortsätter, komma dit med den andra. Herr Lefréns Johan Pehr: Det är redan fullständigt ädagalagdt, att, om man 54 Den 22 Febru ar ii f. m. ägde rätt att förändra en Kongl. Proposition, Konungens hela rättighet att deltaga i Grundlagarnes stiftande och förändrande vore upphäfd. Jag behöfver derföre icke uppehålla mig vid denna fråga. Deremot har jag velat fästa uppmärksamheten på ett misstag, som Herr Hjerta, i min tanka, begått, då han utaf orden i 81 § RegeringsFormen: ”Men icke må under någon förevändning ”Riksens Ständer förr än å nästa Riksdag ”Propositionen till bifall upptaga,” drager den slutsats, att det icke är Stäliderne betagit, att vid den första af slå Propositionen. Han glömmer likväl, hvad bestämdt står förut i §:n, eller att ett så beskaffadt afslag endast kan äga rum i den händelsen, att Utskottet afstyrkt propositionen; på sådant sätt är det mycket lätt att komma till hvilken slutsatts man behagar. « Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde å nyo, om Ridderskapet och Adeln ansåg Herr Hjertås anmärkning böra förklaras utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka och lill ConstitutionsUtskottet hänvisas. Ropades