Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror mig således hafva bevisat, att UtrikesStatsMinist.erns lön skall utgå ensamt af Svenska Statsverket. Efter Gr. Anckarsvärds förslag skulle denne Minister erhålla högre aflöning än både K. M. och StatsUtsk. afsett, och jag hoppas att Gr. Anckarsvärd, efter denna uplysning, icke finner något hinder för bifall till Utsk:s förslag. Frih. Stael von Holstein, Fa b. Willi.: Med Gr. Anc karsvärd instämmer jag i så måtto, att då fördelningsgrunden för de båda Rikenas gemensamma utgifter icke blifvit af deras representationer godkänd, man icke kan fälla något egentligt omdöme om densamma. Likväl skulle jag tro, att man ändock kan yttra sig om hvad som bör vara rätta grunden. Jag skulle derföre föreställa mig, att utgifter till Konungens hofhållning och Ministerstaten böra vara för de förenade Rikena lika, enär de hafva anspråk på lika politiska rättigheter, ett anspråk, det jag ingalunda underkänner. I andra frågor möta svårigheter för bestämmande af någon allmän grund, hvartill dock folknumerären minst är lämplig; snarare borde det väl då vara den större eller mindre fördel, som af utgiften kunne tillskyndas det ena eller andra af de förenade Rikena, som vid detta bestämmande skulle tjena till ledning. Hvad angår den föreslagna lönen till UtrikesMinistern, så, enär R. o. Ad. i går afslog min framställning, att all representations-skyldighet skall försvinna, hvilket, i fråga om UtrikesMinistern, i allt fäll varit svårast att tillämpa, och då Just.StatsMinisterns lön redan blifvit af R. o. Ad. bestämd till 18,000 Rdr Rmt, anser jag den nu förUt - Den 24 Mars. 381 rikesStatsMinistern föreslagna lön af 24,000 Rdr Rmt ieke vara för högt tilltagen, och anhåller derföre om bifall till Betänk, i denna punkt. Gr. Anckarsvärd: Frågan är af en mera speciös natur, än man vid första påseendet finner den vara. Frih.
Att han, sedan Riksens Ständer vid sista Riksdag gjort underdånig anhållan, ej allenast om befrielse från skattläggning å Husbehofs Sågoch Mjölqvarnar, utan ock, att redan skattlagde sådane Qvarnar, så länge de blott nyttjades till eget behof, måtte för räntans utgörande vara frie, under den 17 November 1818, afstyrkt bifall till ansökningarne, hvatvid Utskottet glo Trot. Utdr. d. 14 Juli i 1(323. ansett i synnerhet anmärkningsvärd^ att StatsSecreteraren, med underlätet urskiljande af föredragningsämnets olika delar, i ett sammanhang tillstyrkt både äldre skattläggningars bestånd och ny skattläggning å tillförene derifrån befriade Sågoch Mjölqvarnar, hvaraf dittills ingen ränta varit för Staten påräknad, samt att StatsSecreteraren , emot Allmänna Bedredningens yttrande, tillstyrkt utfärdandet, på sätt KammarCollegii Circulaire d. 16 December 1818 innehåller af Allmänna Kungörelser, — en anstalt, som föranledt oredor, missnöjen och locala undantag: Emot StatsSecreteraren för Handelsoch FinanceÄrenderne Klintberg : 9:0 Att han den 25 Februarii 1818, på en enda Ämbetsmans förslag till organisation af Magazinslnrättningens Öfverstyrelse, tillstyrkt hufvudsakliga förändringar i detta Werks Styrelseform, entledigandet af fem äldre Ledamöter, hvilkas skicklighet och nit vitsordats, och hvaribland en varit med fullmagt försedd, samt tre nyas tillsättande med betydligen förhöjde Löner; hvarförutan StatsSecreteraren d. 8 Julii . nämnde år tillstyrkt, utöfver gjorde beting och företedde kostnads • räkningar , särskildta trot. XJtdr, d. 14 Julii 1323. 51* Commissions-arfvoden för verkstälde spannxnåls-uppköp; —> utgifter, dem Magazinsfonden till en början fått vidkännas, men s m, genom spannmålens såmedelst ökade dyrhet, fallit undsättningstagame till last.
Lagerbjelke: 1 afs:de å redaktionen må det visser ligen vara en sanning, att det sist framställda förslaget kan sägas passa in med Utsk:ts, men icke i afs:de å innehållet. Ty enligt detta förslag skulle alla banker, som erhållit K. M:ts Nåd. oktroy, betala, utom den vanliga bevillningen, en afgift af 8 proc. för den inkomst, de kunnat hafva utöfver 6 proc. på kontant insatta summor. Man kan föreställa sig, att det vore rättvist; men då fördrar samma rättvisa, att alla andra bolag äfven böra erlägga 8 proc. för all vinst, de hafva utöfver 6 proc. Det finnes möjligen också bank-bolag, hvilka drifva sin rörelse med ganska stor vinst, utan att de erhållit K. M:ts oktroy; och slutligen, hvarför skall ej hvarje närings-idkare, som är nog lycklig att åtnjuta mer än 6 proc. på sitt kapital, äfven betala till staten 8 proc., utom bevillning efter 2:dra art.? Man talar om likhet i beskattning; men så snart inkomsten för en viss näringsgren stiger till 6 proc., vill man ålägga den 8 proc.; men mati vill icke göra samma stadgande gällande för alla andra näringar. Hvar finnes då likheten, hvar rättvisan? Dermed är man inne på den så mycket och med så grundade skäl klandrade progressiva beskattningen. Hr Stuarts och Gr. Mörners förslag innebär således den orättvisan, att det för det första blott drabbar ett slag af näringsidkare, och för det andra utgör en progressiv beskattning. Att deremot de sedelutgifvande bankerna, som hafva ett särskildt monopolium att utgifva kreditsedlar, få skatta derför i den mån de sig deraf begagna, kan väl icke vara annat än riktigt. Jag anhåller derföre fortfarande om bifall till Utsk:ts förslag. Hr Printzensköld: Det försvar, Gr. Lagerbjelke nu lemuat Utsk:ts förslag, har som mig syne», det väsendtliga felet, att det innefattar motsägelser mot sig sjelft.
Hvad afgiften till Handelsoch Sjöfarls-fonden särskildt angår, hafva kommitlerade antagit, alt denna fond, som beräknades nu hafva en årlig inkomst af 820,000 R:dr b:ko, skulle vid tiden, då ny tulltaxa förmodades vidtaga, eller från och med är 1838, kunna till sin nyttiga verksamhet vara betryggad med ett mindre tillskott af do afgifter, som påläggas importhandeln, än som af densamma för fondens räkning nu särskildt uttagas. Vid bestämmandet af beloppet utaf ett sådant tillskott borde likväl tillses, att fondens förvaltning kunde, utan rubbning i hittills följda grunder och ingångna förbindelser, obehindradt ombesörjas, äfvensom att, i bredd med handelns och sjöfartens betydligare tillvext, fonden sattes i tillfälle att vidtaga åtgärder eller kraftigt understödja företag, som främja handelns och sjöfartens gagn samt underlätta dess utveckling; Och hafva kommitterade, jemte förslaget att den nu särskildt utgående afgiften till Handelsoch Sjöfarts-fonden skulle upphöra och innefattas i den tullsats, sorn i taxan bestämmes, hemställt: att fonden, i stället, måtte af tullmedlen undfå ett årligt anslag, såsom minimum bestämdt till 300,000 R:dr b:ko, eller 730.000 R:dr R:mt, att från och med den tid, då den nya tulltaxan vidtager, qvartaliter af inflytande tullmedel till Konvoy-kommissariatet utbetalas; samt att, då tullintraderna i brutto öfverstiga 10 millioner eller det belopp, hvarå den föreslagna minimisumman utgjorde fem procent, Handelsoch Sjöfarts-fonden å öfverskjutande tullbeloppet jemväl alltid skulle erhålla fem procent, så att, när brutto-tulluppbörden uppginge lill 10,100,000 R:dr, ersättnings-anslaget ökades till 303.000 R:dr, allt b:ko o. s. v.
Det vore derför nyttigt, om ortförsvaret kunde skötas af de frivilliga skarpskyttekorpserna, hvilka, när fienden inkommer i landet, lemna sina fredliga sysselsättningar och gripa till svärdet, och derefter, när striden är slut och fienden utkastad, återvända till sina fredliga värf. Jag vill emellertid här offentligen tillkännagifva, att jag aldrig kommer att gifva min röst för ett förslag att utbyta vår armé eller vår beväring emot de frivilliga skarpskyttekorpserna; frivilligheten och följaktligen det egna medgifvandet lägger deremot första hindret. Då, såsom jag nyss nämnt, K. Mits Propos. grundar sig på förhållanden, sådane de voro vid Proposms aflåtande kända, samt skarpskytteföreningarnes antal och numerär sedermera ökats, och Stats-Utskit funnit sig kunna tillstyrka beviljandet af Den 2 Mars 31 ett högre anslag än K. M:t begärt, bör jag icke motsätta mig bifall till Utskits hemställan. Gr. Mörner: Jag får bekänna, att jag icke riktigt kunnat förstå Frih. Klinckowströms liknelse. Jag vet väl, att om en öfversvämning eger rum, kan man få fruktbar mark förstörd; men en sådan flod kommer oberoende af vår vilja, och man leder den icke till sig. En annan talare anmärkte det besynnerliga deri, att beväringen icke utfört några stora krigsbragder. Jag undrar om icke vi kunna säga detsamma om våra nuv:de generaler, för hvilka jag likväl hyser det största förtroende. Förhållandet är helt enkelt det, att vi hafva haft en mer än 50-årig fred, och att således icke beväringen, sedan den inrättades, haft tillfälle att i handlig visa hvad den förmår. Ett af denna institutions företräden framför skarpskytteföreningarne, är dock det, att den stöder sig på lag, och icke på godtycke. Jag är icke militär, men kan ändock inse att i en armé måste finnas disciplin, och att denna icke finnes, när ett regnväder eller det goda behaget kan aIhålin en krigare att infinna sig i ledet. En sednare talare föreställde sig, att om fienden kom, skulle man med dessa skarpskyttar kunna bekransa Sveriges stränder.
Jämte en del privata elever, hvilkas studiebana ej tålde något afbrott, stodo kapellmästare Heintze och V i d k v ä l l e n s k a l l dagen rosas, Hustrun, då hon är död, Svärdet, då det är pröfvadt, M ö, då hon är gift, I s, då du är öfver, ö l, då det är drucket. ^ T • AYAMAL. sångföreningens medlemmar vid hans sjukbädd förlägna inför behofvet af nya arrangemanger, som ej medgåfvo något uppskof. Det är klart, att ej hvem som helst kunde befinnas lämplig att under en kritisk afslutningstid upptaga den fallna manteln, skicklig att rätt behandla eleverna i harmonilära, kontrapunkt, pianooch orgelspelning, eller en manskör, så att arbetet kunde medföra åsyftad, fruktbringande nytta. Dä nu den sjukes välbehöfliga lugn syntes betänkligt stördt af dessa, genom hans dådlösa förlamningstillstånd orsakade bekymmersamma tankar, fattade hans trolofvade ett oväntadt beslut. Dess realiserande berodde blott på de särskilda vederbörandes medgifvanden. Med undantag af en enda gammalmodig röst ur stora hopen, såg hon sig af intet hindrad att inom kort vara vikarierande domkyrkoorganist, dels för kapellmästaren Heintze och dels för sin trolofvade, direktris för Lunds allmänna sångförening samt ledarinna af en del af privatelevernas trägna studier i ofvannämnda ämnen. Och snart därefter stod hon i spetsen för sin sångartrupp i Parkbolagets konsertpaviljong i Lund, med nyfikenhet beskådad af omkring 700 åhörare. Ej mindre kritiskt blef det, att å Helsingborgs teater den viktiga täflingsdagen uthärda de pröfvande blickarne från såväl prisdomarne som från publiken, hvilken vid dagens olikartade uppträdanden från golf till tak fyllde lokalen. Alla publika som enskilda recensioner vitsordade emellertid hennes sångförenings taktfulla prestationer, och med ett utan tvekan tilldömdt andra pris blef densamma bland de många täflande körerna utmärkt.
Visserligen är det en sanning, att Filipstads och kringliggande bergslager, sorn förse större delen af provinsens masugnar och jernverk med deras behof af malm och tackjern, äro medelst en af insjöar, kanaler och mindre jernvägar bildad sammanhängande kommunikationsled vid Christinehamn förenade med Wenern, äfvensom att, om banan framdrages öfver Carlstad, erforderliga qvantiteter malm och tackjern kunna, med ringa prisskilnad, pä banan forslas öfver Christinehamn till vestra Wermlands jernverk, ehuru kommunikationen med bergslagen på denna väg dock alltid blifver inskränkt till vissa tider af året. Men då fråga är om åstadkommande af eri så dyrbar kommunikationsanstalt, som en genom det allmännas försorg och på dess bekostnad anlagd stam-jernbana, hvars verkningar till höjande af provinsens välstånd och förkofran icke kunna med någon grad af visshet beräknas, torde ej blott det närvarandes behof, utan äfven framtidens kraf böra komma under öfvervägande, och banan följaktligen så utläggas, att fördelarne deraf må kunna i framtiden ytterligare utvecklas. Genom den sednast skedda ulslakningen af linien öfver Carlstad har denria linie i trakten af Wee blifvit utlagd omkring sextusen fot sydligare än förut, så att banan mellan nämnde stad och Christinehamn nästan till hela sin längd löper i utkanten af sjön Wenern, hvarigenom möjligheten att kunna åvägabringa en bibana från Filipstad till stambanan otvifvelaktigt ännu mera aflägsnats, enär bibanan för att träffa stambanan vid den punkt, der en station kan antagas blifva inrättad, eller söder om Wee i Wäse härad, måste framdragas nästan ända ned till sjön Wenern. En bibana i denna sträckning skulle ock komma att gå alltför nära intill och nästan parallelt med den redan befintliga kommunikationsleden mellan Filipstad och Christinehamn samt ej eller på långt när i samma mån som en bibana från Filipstad till Norum tillfredsställa bruksidkarnes i mellersta Wermland intressen.
Parters så beskaffade rättighet blefve genom allmän Föifattning kungjord. Utskottet kan icke inse behofvet af något särskildt stadgande i detta afseende, enär det instämmer med allmän Lagprincip, att hvarje anklagare år berättigad leda i bevis sin angifvelse och denna rättighet icke eller är betagen uti mål, sorn af Publik Actor utföras; hvarförutan , efter hvad Utskottet har sig bekart, uti Actioner emot så väl Domare sorn andre Ämbetsmän, den enskilde Partén, Lag UtskottetsBctHnkatidett. yiy ten, hvars angifvelse grundlagt åtalet, alltid lemnäs tillfälle, att bada begagna ali tillgänglig bevisning och för egen del afgifva påståenden om ansvar och ersättning. Herr Bagges förslag, att målsegande andelen i Böter, sorn Domare åd -mas, matte den enskildte Barren tillerkännas, finner Utskottet så mycket mindre anledning att tillstyrka, som denne, i händelse han genom Domarens förvållande blifvit försatt i lidande, alltid b5r tilläggas ersättning både derföre och för hafde kostnader; och då i öfrigt den ordning vid behandlingen af klagomål emot Domare, som med den af Herr Bagge föresiagne Redaction af 4o:de puocten uti Kongl, förklaringen dtn 23 Murbi >7 åsyltas, tibom eu följd af samma förklaring vanligen af så val HofRätterne som JustiiiaeCanceileren och Justitieombudsmannen iagttages; så finner Utskottet någre ytterligare föreskrifter härutinnan icke erfordras. Då Utskottet pä nu anf >rde och de uti Betänkandet i i frigt upptagne grunder, icke finner anledning ef de gjorde anmärkning garre, att förändra sitt förra yttrande eller att tillstyrka ett sådant lag&tadgande, som Herr Bagge föreslagit; så får med anmälan„ att Betänkandet, enligt ankomne ProtöcollsUsdrag, blifvit af Högloft, Bidderskapet och Adeln samt Högv. PresteStsndet bifallit. Utskottet vördsamligen öfverlemna detsamma till ytterligare pröfning. Stockholm dea 17 Julii 1825.
– Du kan väl förstå, att du ej bör behålla henne kvar hos dig – sade fru Sorg inställsamt. – Du, som ej kan tåla, att det växer en blomma i din trädgård, kan väl ej stå ut med att ha en ung flicka gående omkring i ditt hus. Det följer alltid något litet glädje och munterhet med en sådan, men det kan ju ej passa dig. – Nej, jag sitter just och tänker på detta. – Skaffa henne plats som sällskapsdam någon annorstädes, men behåll henne ej här. Hon reste sig för att taga farväl. – Det var endast detta jag ville säga dig – sade hon. – Hur mår du eljes? – Knifvar och saxar gående inne i hjärtat hela dagen – svarade bergsrådinnan. – Jag lefver bara i honom, så länge han är hemma. Det är värre än vanligt, vida värre denna gången. Jag står ej ut länge. Ingrid hoppade till, det var bergsrådinnans klocka som ringde. Hon hade suttit och fantiserat så lifligt, att hon blef förvånad, att hennes nåd var ensam och att ej den svarta kursläden stod framför dörren. Hennes nåd hade ringt för att kalla jungfru Stafva, men denna kom ej. Hon bad Ingrid gå ned i hennes rum för att kalla henne. Ingrid gick, men det lilla blårutiga rummet var tomt. Flickan ämnade då fråga i köket hvar jungfrun fanns, men innan hon öppnade dörren, hörde hon Hede tala. Hon blef stående, kunde ej förmå sig att råka honom. Men hon sökte dock kämpa med sig själf. Han rådde ej för, att han ej varit den hon väntat. Hon skulle söka göra något för honom. Hon borde förmå honom att bli kvar hemma. Förr hade hon ej haft sådan ovilja för honom. Han var ju ej så förfärlig. Hon böjde sig ned och såg genom nyckelhålet. Hede satt vid bordet och åt. Det var på samma sätt här som annorstädes. Pigorna glammade med honom för att få höra hans besynnerliga tal. De frågade honom hvem han nu skulle gifta sig med. Hede smålog, han var mycket nöjd med att bli tillfrågad om sådant. – Hon heter Graflilja, vet du väl – sade han. Nej, pigan hade ej vetat, att hon hade ett så fint namn. – Nå, men hvar är hon hemma då?
Den 22 Juli. 569 Vidare har Hr von Koch ansett en otydlighet förefinnas deri, att kyrkorådet eger förbjuda den som ej är prest och uppträder med andliga föredrag, »som anses leda till söndring i kyrkligt hänseende eller förakt för den allmänna gudstjensten eller eljest till undergräfvande af religionens helgd», att såsom lärare vidare inom församlingen uppträda. Och han har föreslagit att dessa ord skulle utbytas mot orden: föredrag, »som anses störa samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer. » Nu frågar jag, om dessa ordalag äro mer lämpliga än de i förordmn begagnade. Mig synes att de innebära, snart sagdt, precist detsamma, och dessutom torde i en förordning, som har afseende å religiösa sammankomster, de nu begagnade orden vara bättre än de hvilkas antagande Hr von Koch förordat. Sedermera öfvergick den värde talaren till granskning af 1860 års förordning, ang:de ändring i gällande bestämmelser om ansvar för den, som träder till eller utsprider villfarande lära. Härvid anmärkte han att lista §:n skulle vara illa redigerad. Jag erkänner detta, så mycket hellre som det var mot redaktionen af denna §, jag vid förra riksdagen ifrigt uppträdde. Det förvånar mig likväl att jag icke kan erinra mig, att den värde talaren då gjorde gemensam sak med mig, utan lät mig kämpa ensam mot nästan samtlige talare. Jag är icke nog envis för att, då min mening en gång blifvit af alla Riks-Stånden underkänd, vid nästa riksdag uppträda och vilja vräka ikull en författning. De anmärkningar, jag anser lämpliga, gör jag på förhand och dröjer icke dermed tilldess författningen jemnt och nätt hunnit blifva antagen. För öfrigt erkände den värde talaren att §:n blifvit tillämpad med en moderation, som vållat att den icke blifvit föremål för klagan; och vid sådant förhållande finner jag tidpunkten icke vara riktigt väl vald att nu yrka en förändring i detta fall. 1 fråga om 2:dra §:n föreslog Hr von Koch en redaktionsförändring, hvarigenom §:n skulle blifva strängare än den nu är, och det skulle förekominas att affällingen först öfverginge till en sekt och sedan från denna affölle, för att inträda i en ny sekt.
Derefter uppläste Föredragande Departements-chefen, Statsrådet Almqvist, till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner angående b) anslående af hyresersättning åt Länsmännen i Frosta härads östra distrikt samt Färs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, emot afträdande till Statsverket af deras boställen. Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagde, och befallde att nådiga Propositioner skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo, Alfred Grandinson. Ante. till Exp.-Utsk. den 22 Febr. 1860, kl. 8 e. m. Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i anledning af Carl Henrik Hullenbergs underdåniga ansökning om eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för Kungsladugården Borgholm på Oland; Gifven Stockholms Slolt den 3 Februari 1860. Sedan Arrendatoren af Kungsladugården Borgholm, mantal i Repplinge socken, Ölands norra Mot och Calmar län, förre Handlanden Carl Henrik Hultenberg, i anseende till missgynnande skördar åren 1857 och 1858, genom Kongl. Brefven Kongl. Majlis Nåd. Proposition
IV:o 18S. och andra skatterättsfordringar, tillsammans utgörande 36 daler Silfvermynf, erhålla full ego med skattemannarätt af det i Danderyds Skeppslag och Socken af Stockholms Län belägna hemmanet Kefvinge med dertill hörande utjord, hvilka lägenheter förr lydt under Ulricsdals Kungsgård, och, till följd af E K. M:s Nådiga Bref till Dess och Rikets Kammar-Collegium\len 23 Februarii 1791, under den 6 derpåföljde Junii blifvit, medelst utfärdadt Arrende-Contract, uppå 5o år, emot 111 R:dr 5 sk. 4 r:st årligen, utarrenderade, samt nu med sådan rätt af sökanden innehades. Af handlingarne i målet hafva Rikets Ständer inhemtat: att, sedan Kammar-Collegium blifvit i Nåder anbefalldt att, efter vederbörandes hörande, med underd.
De föreskrifter, som äro nedlagda uti 56 och 81 §§:na Reg.F.n, torde alltså böra betraktas såsom en alldeles afskiljd del från den öfriga grundlagen, hvilken bar för ändamål att beskrifva de former, hvarunder vi skola afgöra alla öfriga riksdagsärender), och att man framför allt måste akta sig för att, jemte dessa formföreskrifter, åberopa andra, som i grundlagen väl finnas, men beräknade för helt andra mål eller de vanliga riksdagsärendena. Ja! uti dessa §§ ensamt ligger formen för förändring af våra grundlagar. Antaga vi icke detta medel, nyttja vi det icke, erkänna i88 Den 19 April f. ni. vi icke dess behörighet, söka vi att motarbeta dess tillämpning; hvad göra vi då annat än afhända oss det enda medel vi äga till en lugn och stilla förändring i laglig väg, och vädja således till en annan kraft, som icke kan blifva någon annan än våldet och öfvenuakten? Det är ur denna synpunkt, som jag anser det vara det vådligaste, som någonsin kan försökas hos en riksförsamling, alt, då den fått en sådan form, vårdslösa densamma, eller att, genom något slags tecken till missnöje med denna form, åsidosätta den och dermed hafva förklarat att det icke är på det sättet vi kunna få representationsförändring, och alt man följaktligen måste tänka sig en annan, då den vi äga icke duger eller kan leda till målet. Grundlagsstiftarne hafva dessutom, jemte denna form, stadgat en grundsats, som jag hoppas herrarne icke vilja förneka, nemi. att man i rådslående församlingar måste erkanna majoritetens makt. Det skulle vara besynnerligt, mine herrar! om icke J, här församlade, erkänden makten af majoriteten uti debatter, J, som så många gånger, för att icke säga nästan alltid, håfven varit segrande vid voteringarna, då jag och mina politiska vänner hafva yrkat satser och förslag, hvilka icke behagat eder, och hvilka J med eder öfverlägsenhet förkastat. — Då erkänden J alltid majoritetens makt, och utan tvifvel ägden J rätt att erkänna den. Jag hoppas att ingen bland eder, tillhörande en sådan majoritet, skall kunna förebrå mig, att jag har vägrat lyda den.
I alla framställningar öfver detta ämne yttras bekymmer rörande den årligen tillagande bristen på Skogsoell Kohl-tillgångar; hvarvid likväl den anmärkning bör göras, att då, under flere förutgångne Decennier, Bruksägarnes, ej mindre än Bergs-Tjenstemännéns, ulla bemödanden och specu - 20 lationer gått ut på Jern-tillverkningens förökning i qvantitet, med besparing af tid och rudimatier, nu deremot, under de sistförflutna åren, all möjlig omtanka användes på productens förädling och bringande till ett förökadt inre värde, äfven med uppoffring af tid, arbetskraft och rudimaterier vid tillverkningen. Såsom redan förut nämnt är, hafva flere Bruksegare skaffat sig tillfälle till Tackjerns-blåsning af Dannemora Malm, i de skogrikare Norra Provincerne, såsom nu sker vid Hilleviks Masugn i Gestrikland för Hargs Bruks räkning, vid Movike Masugn i Norra Helsingland för Österby Bruks räkning samt snart lärer komma att ske vid Utansjö Bruk i Ångermanland för Lenfsta Verkens räkning. Efter sina privilegier äro de flesta Bruken funderade på ett visst qvantum Jern som årligen» skall utsmidas, och för hvilket måste betalas Hammarskatt efter Smidets qvantitet å i procent, ehvad delta qvantum utsmides eller icke.