Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot fåugarnes sysselsättning vid Norra Korrektions-inrättniugen hafva Revisorerne anmärkt, att de för enskildes rakning der fullgjorda arbeten af finare väfnad, sömnad och dylikt blifvit verkställde för lägre löner, än den frie arbetaren af qvinnokönet måste för sin lifnäring sig betinga, hvilket icke syntes fullt öfverensstämma med de grunder, dem Kongl. Majit, genom nådigt Bref af den 22 December 1846 för arbeten inom fängelserna föreskrifvit; hvarföre Revisorerne ansett önskligt, om Styrelsen kunde bestämma arbetet så, att dess lön i möjligaste målto närmade sig det belopp, hvartill den fria arbetarens skäligen bör uppskattas. Då, med anledning häraf, Styrelsen uti förklaringen upplyst, att arbetslönen för ifrågavarande sömnad, sedan är 1847, redan blifvit så förhöjd, att den för en sömmerska, som ådagalägger skicklighet och ansträngd flit, samt dymedelst verkställer fullt öfverpensum, uppgår ända till 32 sk. banko för dag, samt att den personal, som med detta arbetsslag blifvit sysselsatt under år 1849, i medeltal ej utgjort mer än 22 dagligen, lärer vid sådant numera upplyst förhållande Revisorernes ifrågavarande anmärkning få förfalla. § 29. (Rev.-Ber. pag. 119. Förkl. pag. 243.) Jemte omförmälande af de förändringar Fångvårdsanstalternas spisorduingar undergått, hafva Revisorerne uti berättelsen intagit åtskillige af de utspisningsstater, hvilka under de sednare åren varit till efterlefnad gällande, och får Utskottet jemväl, till Rikets Ständers kännedom, har meddela de af Kongl. Majit under den 27 November 1849 i nåder fastställda nya fångutspisningsstater. tltspisnmgsStater. a) för Straffoch Arbetsfångar på bestämd tid af Mankön. För vecka. Vinter. (Okt.-Mars) Sommar. (April —Sept. 14 skålp. 2% » 14 skålp. 2% » Rågmjöl, sammanmalet.
— Uti ett annat Memorial tillstyrker Anders Andersson: Att Gästgifvare må tillåtas obehindradt och utan all inskränkning, till hvem som helsdt, utminutera brännvin, utan afseende om det förtäres på stället, eller derifrån hemtas, dock att, på sätt forfattningarne stadga, minuteringen af brännvin på Sönoch Helgedagar må vara förbjuden. I sammanhang härmed hemställer Anders Andersson, om icke hvar och en jordbrukare pä landet, som eger rättighet att tillverka brännvin må efterlåtas, att afyttra sitt brännvin till hvad quantitetsom heldst, 6og Beiv. och Ekon> Utsk. Betähkanden. likväl med vilkor, att brännvinet från stället afhemtas och ej får der förtäras. Johan Andersson från Skaraborgs Län påstår: i :o AttBrännvinsbrännings-rät^ tigheten matie utsträckas till hvar och en ordentligen bosatt, mantalsskrifven och i medborgerlig bemärkelse oberoende person, sora sig derom anmält, hvaraf följer, att endast löst folk, samt tjenstehjon med de flere, som sig sjelfva icke nära kunna, varda från berörde rättighet äfven hädanefter uteslutne. 2:0 Att stämpling af brähnvinsredskap bör verkställas endast af den, sora redskapen förfärdigat.
MvndEtändets Ledam. wägnar, dets Ledam. magnar, ,j. Wedelin. hernas ^nstersson, (!, 1'unelius. Uppläst hos Ridd. och Vdcln den y Julik. Prcst-Ständct d. - y - « - Borgare-^tädet d. y - s - Tonde-Ständet d. y - Riksens Ständers 67 tats. Urskotts utlätande, angående Rongl. Maj:ts klådig» Scrifwelse till Riksens Ständer af ben 25 Junii rZle, om den wid i Zoy och i Z 0 ärens Riksdag föresiagne Rewisis'! öfwer Lörwaltntngcn af alla Rikets Medel sedan 1822 ars Riksdag. ingående den wid »809 och »810 a^ens Riksdag föresiagne Rewision ö«wer Förwalmingen af alla Rikets Medel under de sednast '^wstulne arén. bär Kongl. Majrt under den 2/ sisil. Junit till Riksens Stan» '4 420 Den 9 Ju lii. Stander astätit cn sa lydande Nådig Skrift weise: "Uli underdånig ssriswelft af den 29 Martu r 8 :c, anhöllo Riksens da församlade Ständer, det läcktes Kongl. Mai:r lii! wcrkställande af cn nödig befunnen Rewision öfwer Förwalningen af alla Rikets Medel sedan 1800 ärs Riksdag, i Nadcr förordna och med Jnsteuction förse en fe» skild utaf allmänt aktade och vjäfwigc Man sammansatt Committee, at hwilken jemwäl den Speciella granssningen af Allmänna Medlens Förwaltning wid hwarse uppköp, Lön ^fördelning eller enskild Afhandling, kunde uppdragas, med skyldighet, att, i man af arbetets fortgång, inför Riksens Ständers Ombud framlägga resultaten af des' pröfning och grunderne dertill-" "Konal.
Uti Reglementet för Götha CanalDiscont äro uttryckeligen nämnde som Hypotheker; Pex lar , ylet ier, hvaribland isynnerhet detta Bolags; när nu rättigheten, att åter utlåna öfverskottet af Götha CanalDiscont rörelse, är öfverflyttad till BancoDisconten, så bör, efter min tanka, rättigheten att där på enahanda grunder som förut få lån för Actier i Götha CanalDiscont åtfölja, Herr Cederschjöld, Pehr Gustafi Utan att ingå i pröfning, huruvida IntereSsenterna t Götha CanalBolag kunna anses lagligen berät. tigade, att i BancoDisconten få sina Actier belånta, vill jag blott erinra om den stora skillnåd i verkningarne på myntväsendet, emellan att belåna Actier i en FilialDiscont, och att belåna dem i BancoDiscontenDå Actierne belåntes i FilialDisconten, minskades förmodligen dess öfriga utlåningar i samma förhållande; och i alla fall ökades åtminstone derigenom ej BancoSedelstocken det ringaste: men om de skola i BancoDisconten belånas, så skulle i händelse, såsom jag tycker mig vilja minnas, ingen gräns är satt för utlåningen på så kallade publika papper, BancoDiscontens rörelse Capital, som senast blifvit uppgifvet till T)en y Julli. 6i Millioner, betydligen komma att förökas’ och Banco Sedelstocken derigenom erhålla ers motsvarande tillväxt. Hvad verkan Sedelstockens förökning skulle hafva på myntvärdet, bär jag ofta sökt visa : och har nu velat göra denna erinran, blott på det, att denna omständighet måtte, vid frågans afgörande, komma i betragtando. Friherre Boije: jag anhåller om öfverseende för det jag ännu har ett ord att säga i detta ämne. Jag anser för angeläget att göra distinction emellan hvad som egentligen är frågan, och hvad som ej är det. Frågan är om Actierne skola äga Disconteringsrätt, eller ej; ty stället, hvar denna rätt äger rum , kan ej bli fråga om , då Sverige nu icke äger mera än en enda Discont.
Sjunde puncten: angående tillökning uti anslaget till verl, ljus och skrifmaterialer för Civile Ämbetsverken j och 9 Artonde puncten ; angående tillökning i anslaget för MinisterSraten ; beslöt att de i nämnde puncter omförmalde utgifter böra -på enahanda sätt och till lika belopp, sorn vid sista Vaksäng blifvit bestämd , i följd al berörde anslag lor MinisterStaten förbi r fver vid 90,000 Rd. Hamburger Banco, ined rättighet för Kongl. Majit att till öfrige Diplomatiske utgifter af extra utgiftsmedlen begagnade summa, circa 40,000 Rd. Hamburger Banco årligen, som lör till nämnde behof varit anvisad. Nionde puncten : om förändring af fyra Assessorslöner inom Kongl. Götha HofRätt, och tillika många HofRättsRädslöner. Tionde puncten : rörande Lönereglering för de vid Länsfängelserne tjenstgörande FångPredikanter. I öfrigt blef Utskottets först afgifne betänkande, den 27 sistlidne Junii, N:0 230,af BondeStåndet godkändt. $66 Prat. Vtdr. d. a Septemb. 1823. S. D. Då StatsUfskottets utlåtande N;o 393, i anledning af gjorde anmärkningar vid betänkandet N:o 258, rörande StatsRegleringen under Åttonde HufvudTitteln föredrogs, fann BondeStåndet för godt Utskottets berörde åtgärder godkänna, utom hvad angår Kongl. Maj;ts rättighet, att till Diplomatiska utgifter begagna densamma, circä 40,000 R:dr Hamburger B;co årligen, som förut varit anvisad ; i hvilken del Ståndet, under åberopande af dess beslut, vid fråga om 2;dra HufvudTitteln, och anslaget för MinisterStaten, ansåg någon ändring uti det förhållande, som hitintills varit iakttaget, icke böra ega rum. Från Högl. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m.
Innan Utskottet besvarar dessa, torde det dock vara nödigt att undanrödja en betänklighet, som inom Utskottet förnummits, nemligen den, huruvida dessa anmärkningar kunna grundlagsenlig! blifva föremål lör Utskottets pröfning. Borgareoch Bonde-Stånden hafva nemligen, såsom ofvan är angifvet, godkänt Utskottets förslag i denna del, och i den lydelse, som Preste-Ståndet beslutat alt I § i 14 Kap. Giftermåls-Balken skall erhålla, förekommer mot slutet, ehuru §:os öfriga stadganden äro väsendtligen afvikande, likväl samma föreskrilt som j Utskottets förslag, — uttryckt i detta sednare med orden; »förbjude ock, vid vite af fängelse, h Lag-Utskottets Utlåtande N:o 40. makarne att hvarandra under den tid hesöka,» samt, enligt Preste-Ståndets beslut, med orden: »[örbjude ock då makarne, vid vite af fängelse, alt hvarandra under tiden hesöka.» Härvid har nu (Väga uppståt t, huruvida ej nämnde tre Riks-Stånds beslut hindrade vidare pröfning af anmärkningarne i denna del. Men om man också icke fäster sig vid den visserligen obetydliga, men dock verkligen befintliga skilnad i ordställningen, som förefinnes i Borgareoch Bonde-Ståndens beslut, å ena sidan, samt i Preste-Ståndets. å den andra, — en skiljaktighet, som dock icke får förbises, då fråga är om stiftande af en Civil-lag, — så förekommer likväl härvid, att väl ingen lärer vilja påstå att anförda föreskrift, genom de tre Ståndens beslnt derutinnan, redan blifvit Rikets Ständers beslut, då §:ns innehåll i öfrigt icke är på enahanda sätt af de tre Stånden bestämd.
född 1864 i Öfraby församling af Kristianstads län och sedan 1895 praktiserande läkare i Stockholm, var amanuens i fysiologi vid Karolinska institutet från 1886 till 1888, underläkare vid Stockholms sjukhem under år 1893 samt amanuens å Serafimerlasarettet under åren 1895 o c h 1896. I februari 1896 togs af dr Stenbeck den första röntgenfotografien i vårt land, o m hvilken han då höll föredrag i Läkaresällskapet, o c h m e d ledning af en likaledes af dr S. tagen fotografi bortopererades i Upsala år 1897 en blykula ur en människohjärna. Detta var den första operation af dylikt slag, hvarvid röntgenstrålarnes hjälp togs i anspråk. Dr S., s o m tillika m y c k e t framgångsrikt sysslat med mekaniska uppfinningar på det medicinska o m - rådet, har därför upprepade gånger tilldelats resestipendier. A r 1897 erhöll han äfven stateanslag för att vid kirurgkongressen i Berlin förevisa en del röntgenbilder. Samma år hade han jämväl v i d konsto c h industri-utställningen i Stockholm anordnat en specialutställning af röntgenattiralj o c h röntgenbilder. D r S. har äfven hållit åtskilliga föredrag öfver detta ä m n e: å kgl. Institutets ägare, doktor T h o r Stenbeck, s o m är Dahllof foto. DOKTOR THOR ÅRG. STENBECK. NÄR DEN F Ö R S T A U N D E R R Ä T T E L S E N om det nyupptäckta röntgenljuset spriddes öfver världen, väckte den måhända större uppmärksamhet, än hvad vår tids blaserade människor i regeln pläga ägna åt stora uppfinningar. Men så är också för d e n oinvigde något underbart förknippadt m e d dessa intensiva ljusstrålar, hvilka göra äfven d e n tätaste materia genomskinlig och, riktade på m ä n n i s k o k r o p p e n, blotta vårt inre jag m e d en nästan generande klarhet.
Det heter der: ”Unnungen bär rätt och sanning styrka ”och befordra, vrätigvisa och orätt hindra och förbjuda, in11gen förderfva eller förderfva låta, till lif, ära, personlig ”frihet och välfärd, utan han lagligen förvunnen och dömd 11är, och ingen afhända eller afhända lala något gods, löst 11eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges 11Lag och Laga Stadgar föreskrifva.1'1 Således, i korthet sagdt: Konungen skall sjelf lyda och låta enhvar tillgodonjuta ”Sveriges lag och laga stadgar.11 Till dessa ”lag och laga stadgar” hänvisas alltså. Enl. dem skall pröfvas, hvad en hvar med rätta 326 Den 19 December. tillkommer. Emot dem får icke ens Konungen bryta, ehuru stor helgden och vördnaden för Hans Majestät än bör vara, ehuru oantastliga Hans gerningar. — När det vidare heter, att Konungen bör ”ingens fred i dess hus störa eller störa Idta; ingen från ort till annan förvisa” : så är af dessa uttryck uppenbart, att här handlas endast om Konungen, såsom Statens öfverhufvud, men icke, på sätt någon gång eljest sker, såsom i sig förenande alla statsmaktens attributioner. Eller månne någon '"rättsinnig och kunnig jurist” skulle, under åberopande af denna grundlags-§, förvägra åtlydnad af de stadganden i rikets allmänna lag, hvilka handla om missgerningsmäns gripande och förvisning till angifven straffort? Missgerningsman, sådane som rånare, mördare, tjufvar, uprorsmakare m. fl. kunna i Sverige lagligen gripas och fängslas äfven i eget hus. Engelsmannens stolta uttryck: Mitt hus är mitt fäste, gäller ej här. Den, som genom stöld mistat gods, eger att i annans hus anställa ransakan derefter: vederbörlige fiskaler att halla undersökning efter till införsel förbudna eller tullförsnillade varor, o. s. v., endast dervid de för hvarje fall serskildt gällande allmänna föreskrifter blifva iakttagna. Härigenom störes onekligen den eljest, med all rätt, i Konungens skydd tagna husfreden.
Det kan hända att man vinner en minskning i voter:s-propos:r i fall man antager PresleStis beslut; men äfven om en sådan fördel ej vunnes, så vore jag i alla fall för min enskilda del så mycket mera böjd att tillstyrka nämnda beslut, som den nuvar. tullen af 2 r:dr 10 sk. 8 r:st. är alldeles uppenbart för hög. Af dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad. malle antaga PresleStrs förslag. Uppå härefter framställd propos. antog R.. o. Ad. Utsk:s inbjudning till instämmande i PresteSt:s i afseende på artikeln strumpor fattade beslut, och ansåg till följd deraf voter:s-propos:n N:o 260, 2:dra alternativet af 267:de voler:s-propos:n hafva förfallit hvarjemte sistnämnde voter:s-propos. i öfrigt samt voter:s-propos:n N:o 265, såsom beroende af de öfriga RiksSt:ns beslut, af R. o. Ad. godkändes. 51:o Strumpstickor. Hr Printzensköld: Enligt den upplysning som den officiella tidningen för aftonen meddelar, har BondeSt. vidblifvit sitt beslut i detta afseende, och dä sålunda ett frånträdande å R. o. Ad:s sida af hvad Ståndet beslutat ej skulle leda till den påföljd att voteringen nndvikes; så hemställer jag att Ståndet mätte vidblifva sitt beslut. R. o. Ad. vidblef sitt förut i fråga om artikeln strumpstickor fattade beslut samt godkände den i ämnet föreslagna voter-.spropos. N:o 268. 52:o Strungar. R. o. Ad. godkände såväl Utsk:s yttrande om bibehållande af rubriken: ”Cantiller eller öfverspunna baser”, som den i fråga om rubrikerne: ”messingsoch stålsamt larm-” föreslagna voler:s-propos.
Men äfven om dette vore att förena med civila friheten, så anser jag dock massans af Nationen, mer än i andra länder, ådagalagda beredvillighet till räddningsmedlets begagnande, förtjena så mycket afseende, att man icke utan nöd söker genom en tvångslag verkställa ett medels användande, som mera af felande tillgång på ympare och ympämne, än af fördomar och illvilja blifvit inskränkt, i synnerhet som fördomar, mig veterligen, ganska lätt öfverallt, der Presterna bemödat sig der, om, blifvit häfna. Men Staten äger rättighet föreskrifva vilkor för vissa fördomars begagnande af individuer, och derföre skulle jag föreslå, att sedan all nödig åtgärd blifvit å Öfverhetens, Presternas och Läkarnes sida vidtagen, för att alltid hafva tillräckligt förråd af Vaccin och tillgång på Vaccinateurer, samt för att häfva fördomar och använda egna nyttans motiver, ett Påbud blefve utfärdadt, som förböd hvarje Föreståndare af publique Verk och Inrättningar, ja äfven af alla Corpser, att antaga någon, som ej kan förete behörigt Presteller Läkarebetyg, att han haft äkta koppor, eller undergått de naturliga menniskokopporna Den 22 Maj. (med af Läkare bestyrkt undantag för de få, sorn aldrig kunna, äfven efter ofta repeterad ympning' afficieras af någondera smittan). Ansvar borde för uraktlåtenhet af en noggrann uppsigt härmed, och för vetterligt falskt intyg utsättas. Att ålägga Mantalspenningar betalande för de barn under i5 är, sorn ej blifvit vaccinerade, torde fordra Riksens Ständers granskning och bifall; och om plikt bör åläggas, är den mera nödig för dem som skola besörja om, än för dem sorn skola begagna vaccinationen. Så angeläget det är att förekomma oäkta kokoppors ympande, så är det dock i vårt Land ännu angelägnare, att icke försvåra koppornas allmänna utbredande genom sådana inskränkningar för tillåtelsen att vaccinera, som Comitéen i sin kungörelse af sistlidet år yrkat, och i sitt yttrande denna gång, ehuru med någon mildring, bibehållit.
På samma sätt måste äfven de, som lära barn, likasom öfrige exercismästare, öfva sig och, hvad de förra beträffar, kan undervisning dem icke bibringas annorledes än genom deltagande i undervisningen uti skolan. Deraf riskerar man icke mera än eljest. Barnaläraren måste alltså utbildas i seminarium, för att kunna lära sig förstå att meddela andra undervisning i de ämnen han skall behandla. Samme talare, hvilken ifrade emot reformens fortilande tanka, har äfven sökt att förvrida mitt yttrande och dermed velat tillintetgöra den lilla kraft min framställning kunnat hafva. Han har nemi. påbördat mig det yttrande, att jag skall hafva sagt, att, för alt vara lärare, det behöfdes en inre genialisk kraft, en uphöjd ande, hvilken sednare måste vara medfödd eller inläras i ett seminarium. Jag sade väckas i ett seminarium, ty det är en känd sanning, att många stora krafter kunna framkallas genom undervisning och sålunda kunna äfven i ett seminarium väckas krafter, som förut varit slumrande. Till denna enkla sanning hafva vi kommit genom den värde ledamotens vackra försök att förvrida en sats, som i sig sjelf är sann. Jag vill icke längre uppehålla Ståndets tid, men önskar, att detsamma för bibehållande af sitt anseende icke ville bifalla Utsk:s Betänk. Hr Tersmeden Nils: Jag vågar tro, att de af Ståndets ledamöter, hvilka något sysselsatt sig med detta ämne eller läroverksfrågan i allmänhet, måste erkänna att ett stort behof deri förefinnes. Det är allmänt kändt, att tillgång på skicklige lärare saknas. Denna sats är så allmänt erkänd i andra länder, att knappast något land finnes, der man icke inrättat lärare-seminarier eller ock på annat sätt sökt afhjelpa bristen. Jag förenar mig således med Hr von Hartmansdorff och de med honom liktänkande och tror, alt rätt vackra resultater skola erhållas, om 5,000 H:dr komma alt vid hvartdera universitetet användas för detta ändamål. Lika med Hr von Hartmansdorff tror 442 D en 26 Juli. jag äfven, att det icke vore så menligt att på detta sätt inöfva lärare.
Jag skulle tro, att vid de tillfällen, då man genom flere års erfarenhet sett, att den gör skada åt kringliggande trakter, det stadgande åtminstone hör vidtagas, att dämpa flygsanden genom planteringar, hvilka man använt i Halland till stor förmån. Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om icke, åtminstone der olyckor äga rum, ett åläggande bör ske, att planteringar skola verkställas. Grefve Spens, Carl Gustaf: Den, hvilken har sett flygsand öfverhölja förut fruktbara fält, och öfverlemna trefna åboars hemvist till en ödslighet, som är påkostande äfven för ett främmande öga, kan ej annat än finna Friherre Wrangels anmärkning vara af stor vigt. Jag delar dock Utskottens tanka, att Författningen angående flygsands hämmande icke här, vid debatten om SkiftesStadgan, bör förekomma; men det är en annan åtgärd rörande dessa localer, som förekommer mig lämpligare att här intaga, x §. Den 27 Augusti e. m. i 10 Cap. af Stadgan talar om afskiljande af livad för inrösningsjord liiir anses. Det är klart, att, enligt den, skulle tillfällen kunna inträffa , då en mark, som vore odlingsbar, och således blef antagen såsom inrösningsjord, vore så beskaffad, att den gåfve anledning till flygsand, om den odlades. På denna grund tror jag, att här borde upptagas ett förbud för Landtmätare, att intaga sådan jord bland inrösningsjord. Det ankommer sedan på öfriga Författningar i ämnet, hvilka mått och steg böra vidtagas för att hindra odlingen, och bibehålla deri skog, som derpå kan finnas. Landtmätare och Gode Män synas mig bäst i tillfälle, att bedöma, om marken kan efter uppodling ge anledning till flygsands bildning; fruktar man delta, så bör frågan härom af någon authoritet pröfvas, och marken sedan ej blifva intagen bland inrösningsjorden. Jag tror derföre, att man kunde föreslå ett så lydande tillägg till 1 §. 10 Cap.:
Reservation er: af Herr Adlercreutz: »Under sken af att söka förekomma barnamord, lemnar den ifrågavarande författningen åt häfdad qvinna, som önskar dölja sitt hafvande tillstånd och göra sig qvitt det för hennes framtid besvärliga barnet, uttrycklig frihet alt kasta det ut i veilden utan vård af sin moder eller ens kännedom om henne, ja än mera, den bereder den lättsinniga och samvetslösa modren det yppersta tillfälle att, okänd och ostörd af andra, genom våldsam eller vårdslös behandling sluta det arma barnets lif; och att författningen blifvit för sådant ändamål begagnad, derom finnes månget ojäfaktigt vittnesbörd. Om nu det medgifves, att lagarne böra vara så inrättade, alt de ej stå i strid mot sedlighets-buden, så tyckes det mig ock vara hög tid alt återtaga ur lagstiftningen dessa medgifvanden, under hvilkas skygd till och med de grofsta brott föröfvas, utan att blifva åtkomliga för lagens straffande hand. Utom dessa och ännu flera i författningens anda liggande skäl att ej låta den oförändrad qvarstå, synes mig densamma ej heller stå väl tillsammans med sedermera uti Förordningen den 4 Maj 1855 meddelade stadganden i afseende på kyrkotuktens upprätthållande, hvarföre, och då det Kongl. Brefvet finnes i vissa andra delar föråldradt, jag för min del skulle finna särdeles önskligt, alt det blefve till Lag-Ulslcollets Betänkande Jtf 56. 11 liela sitt innehåll upphäfdt, med undantag endast af 5 morn., deri stadgas, att lägrad qvinna eger alt skriftligen erkänna sin förbrytelse.» af Herr Biskop Annerstedt; af Herrar Dornprostarne Björling och Bring samt Herr Prosten Ljungdahl, hvilka förklarade att de instämde uti den af Herr Adlercreutz afgifna reservation. Härjemte skulle antecknas, alt Herr Sparre, Sigge, icke deltagit uti ärendets afgörande.
Det bevisas, bland mycket annat, af de uppoffringar Rikets Ständer med stor beredvillighet gjort för fängelsernas förbättring, — det bevisa arbetshus och arbets-korpser, — det bevisa anslag för inrättningar, sådana som Prins Carls, Råby o. fl., — det bevisar bäst den sorgfällighet, hvarmed Fångvårds-styrelsen omfattar och det allmänna intresse, hvarmed följes själavården inom häktena, de uppmaningar, milda Konungar låtit utgå tdl fängelsebesök och inrättande af skyddssällskap, för att bereda frigifna fångar återinträde i det fria samhället, samt de välvilliga och uppmuntrande uttryck, hvarmed myndigheterna och Konungen förklarat sin belåtenhet med sådana sällskaps menniskovänliga bemödanden — en lycka, hvaraf äfven Magdalenahemmets målsmän fått hugna sig. Men skall det då stanna vid dessa vällvilliga uttryck öfver andras bemödanden? Skall Staten sjelf undandraga sig all delaktighet deri, och icke en gång då det behöfves och ifrågasättes, med penningar underlätta och främja dessa, a/ dess målsmän berömda, med så lycklig framgång krönta bemödanden? Omöjligt! von Mohl, en bland Tysklands utmärktaste rättslärde, medlem al Frankfurterregeringen 1848—1849, räknar, i sitt berömda arbete, »om Politivet enskapen enligt riitts-slats-grundsatser», bland Statens omsorger för medborgarnes andliga personlighet, äfven inrättandet af särskilda anstalter för sådana, som vilja öfvergifva lastens bana, och omsorg för deras ärliga utkomst, efter bepröfvad bättring. Han uppräknar till och med de sätt, hvarpå sådan utkomst företrädesvis bör beredas: genom försoning med de fallnes familjer, genom förskaffande af tjenst, 534 Motioner hos Ridderskapet och Adeln 1862. N:o 208. eller genom fortfarande anställning vid räddningshemmet, — tilläggande, »i katholka länder kan härtill äfven komma inträde i något religiöst samfund». Hvad vetenskapen sålunda såsom sanning erkännt och fastställt, det har äfven den högst uppsatta praktiska visheten antagit och sökt göra gällande.