Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot en MästerSmeds och Stalldrängars antagande, samt det dertill projecterade anslaget, äfvensom emot anslaget till arrenderande af erforderlig betesmark, har Utskottet ej haft något att erinra, men har deremot ansett sig desto hellre böra föreslå inskränkning ”uti det äskade ”antal fri-elever, ifrån 16 till 8, som det skall 5,vara att förmoda, att enskilte, som åstunda ”inhämta kännedom af Veterinär-vetenskapen, ”ofta skola finnas villige, att sådan afgift erlägga. ” Beträffande denna af Utskottet förmodade Den 5 Julii e, m. 69 tillgång på Elever utöfver dem, som på Statens bekostnad underhållas, har erfarenheten hittills lärt, att väl en och annan yngling kommit till Stockholm för att såsom Elev antagas, men alltid med den önskan, att snart på en FriElevs plats få förflyttas; och då detta ej låtit sig göra och de fått veta, att 5 k 4 års vistan - de vid inrättningen erfordras, för att till pålitlige DjurLäkare kunna danas, desamma då efter någon tids förlopp och förspillande åter lernnät Inrättningen. Det låter ej heller gerna tänka sig, att hädanefter mångå enskilta personer skola linnas, som vilja anslå de 5oo R:dr, sorn in alles ungefär erfordras för en sådan underVisnings-curs. Men det är deremot säkert, att ett antal af minst 16 Elever nödvändigt vid Inrättningen måste finnas, om undervisningen der. städes skall kunna i behörig ordning och på behörigt sätt meddelas, hvarföre det ej tyckes vara rådligt, att endast anslå underhåll för 8, och, att för de öfrige erforderlige 8 räkna på möjligheten , att de hädanefter på egen bekostnad kunde komma att sig infinna, så mycket mindre, som de flesta af Rikets Provincer, oaktadt de anstalter flere HushållsSällskaper redan vidtagit, för att afhjelpa behofvet och flera af Arméens CavalleriRegementer ännu sakna pålitelige Djuroch HästLäkare, äfvensom pålitelige Hofslagare ännu på ganska få ställen af Riket finnas bosatta och dessa bristers snara afhjelpande äfven tyckes vara ganska angeläget.
I öfverensstämmelse härmed kan antagas, att af länets hemmantal och folkmängd, ungefärligen en tredjedel tillhör skogsbygden och två tredjedelar slättbygden, men i afseende å omfånget gäller icke samma proportion, utan upptager skogsbygdens hemmantal lika stor egorymd, som det dubbelt större hemmantal på slättbygden. Jordmånen i skogsbygden är 5 vanligen lös och mager, men på slättlandet, med få undantag, mera fast och af bättre beskaffenhet. På flera ställen finnas stora sträckor af oländiga Måssar, som i allmänhet kunna odlas, men ej utan belydelig kostnad. För ett sådant odlingsföretag inom Wilske och Frökinds härader, har under nastlidne år understöd af allmänna medel varit sökt, hufvudsakligen med beräkning att bereda arbetsförtjenst åt behöfvande, med afseende å den knappa Spannemålstillgången och till följd deraf stegrade priser å födoämnen; men Jordegarne, som blifvit hörde om de skyldigheter de kunde ikläda sig i afseende på återbetalningen af det sökta understödet, hafva till största delen förklarat sig icke kunna ingå på något återbetalningsansvar, hvarefter frågan förfallit, så mycket heldre, som anstalten i alla fall icke hunnit att bringas till verkställighet nog tidigt, för att motsvara ändamålet, nemligen att afhjelpa den tillfälliga förlägenheten för sysselsättning och försörjning af arbetsföre fattiga. Genom vattenflöden från Sjön Wenern besväras ofta de lägre stränderna vid denna sjö, och af den dermed förenade sjön Dettern blifva de angränsande egoine betydligt skadade genom utskärningar. Undersökning om anstalter för minskning af Wenerns vattenhöjd och för att hindra dess vidare stigande, hafva också för mångå år sedan blifvit verkställde, och den vidare åtgärder! i anledning deraf lärer hero på yttranden om anstaltens verkan på segelfarten. 2:0 Innevånarne. De sednast upprättade Mantalslängderne upptaga folkmängden för hela Länet lill 170,917 personer, deraf Mankön 82,529, Qvinkön 88,388, Mantalsskrifne g8,5o5, och Mantalsfrie 72,412.
Om vi skulle förelägga Const.-Utsk. ali inkomma med alla dessa saker på en gäng, hvilket visserligen icke är nödvändigt, för alt kunna afgöra det hvilande representationsförslaget; sä kunna vi verkligen icke föreskrifva det, alt inom sä kort lid dermed inkomma. Jag önskar derföre och hoppas, att Friherren icke vill insistera pä något vidare föreläggande för denna gäng, än blott i afseende på det hvilande representationsförslaget. Hvad beträffar Hr von Harlmansdorffs yttrande, att anledningen lill min motion skulle synas vara ett misstroende mot det varande eller blifvande Const.Utsk:s ledamöter, att de skulskulle vilja med flit försumma något; så har det visst icke fallit mig in, så mycket mindre som man ännu icke vet, Den 1 Augusti. 55 hvilka •ledamöter af R. o. Ad. som komma att sitta i Utsk. Delta vill jag nämna, på det alt icke min mening med motionen måtte misstydas. Frih. Sprengtporten: För min del går jag gerna Hr Ribbings önskan lill mötes och yrkar icke vidare på propos.; men hemställer om man icke kunde lorena begge meningarne, genom att anmoda Const.Utsk. att inkomma lill R. o. Ad. med de sedan sista riksdag hvilande förslag till grundlagsförändringar, och i främsta rummet med frågan om ett förändradt representationssätt. Hr Ribbing: Om Frih. Sprengtporten icke vill helt och hållet afstå från sitt yrkande, så önskar jag blott att det tillägg mätte ske: alt det förslag till en representationsförändring, som lian omnämnt, mätte i främsta rummet, innan någon af de andra frågorna föredrages till beredning eller tryckning, göras färdigt och genast inlemnas. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr Ribbing endast villkorligen medgifvit de förändringar i hans förslag, som blifvit begärde af Frih. Hamilton och Sprengtporten, 11. Ex. ansåg sig böra framställa propos. i öfverensstämmelse med motionens innehåll. Frih. Hamilton:
Utskottet, som följagtligen icke egt någon serskild anledning att föreslå den nu yrkade väsendtliga förändringen i dessa grunder, har så mycket mindre ansett sig böra väcka någon fråga härom, som Utskottet helt och hållet instämmer i Rikets sednast församlade Ständers, rörande detta ämne, yttrade åsigter. Utskottets öfvertygelse härutinnan har ej heller kunnat rubbas af de deremot stridande yttranden, som, enligt hvad återremiss-handlingarne utvisa, numera blifvit inom Riks-Slånden afgifna. I öfverensstämmelse med denna öfvertygelse, och då det, enligt Ulskoltets åsigt, måste åligga hvarje serskild commun att, ej mindre i missväxtår än eljest, draga försorg derom, att de bland dess behöfvande medlemmar, som äro oförmögne att genom eget arbete förtjena sitt uppehälle, icke blottställas för hungersnöd, anser sig Utskottet ej kunna biträda eller tillstyrka yrkandet, att en del af undsättnings-medlen må användas till understöd utan åter betalnings-skyldighet. Men då Utskottet finnér mindre betänkligt att hufvudsakligen understödja den inom Riks-Stånden dels redan antagna, dels yrkade förändring - Slats-Utskottets Utlåtande, A':c 305. 9 dring i sednast församlade Ständers beslut, sa vidt det afsåg äskandet af menigheternas gemensamma ansvarighet för ifrågavarande låne-understöds återbetalande; lår Utskottet, lör sammanjemkandet al' härom yttrade meningar, hemställa, att utaf undsättnings-medleu ett belopp af högst 100,000 R:dr må, såsom lån, utgå emot annan af Kongl. Majit i Nåder godkänd säkerhet, eller, i yltersta nödfall, emot blott undsättnings-tagarnes återbetalnings-förbindelser.
Majit, i fråga om artikeln glas, föreslagit, tillstyrker utskottet, att införselafgifterne å »buteljer, burkar och flaskor (karafiner och slipade llaskor derunder ej inbegripna)», må nedsättas till 23 procent af tullvärdena, nemligen för buteljer m. m. »af till och med 'Aidels kanna», till 24 sk.; »deröfver till och med V* kanna», till 4 ridr 36 sk. samt »af större rymd» till 3 ridr 24 sk. per 100 stycken. Och då hos utskottet blifvit upplyst, att en sort för landtbruket behöfliga mjölkbunkar af glas, hvilken, till följd af dess enkla och föga dyrbara beskaffenhet, är närmast hänförlig till rubriken buteljer, burkar och flaskor, men icke tillGI as. Bevillnings-Utskottels Utlåtande, N:o 15. tilasftusser. Granat-äpplen. Pistacie)'. Grifftar. verkas inom landet, vid ifrågasatt förtullning blifvit hänförd till rubriken »andra slag», och i följd deraf skolat draga tull efter vigt, till flera gånger egentliga värdet, föreslår utskottet, att, till förekommande af en sådan orättvisa, ordet «bunkar« må i rubriken buteljer, burkar och flaskor upptagas, och denna rubrik erhålla följande lydelse: »buteljer, burkar, bunkar och flaskor (karafiner och slipade Ilaskor härunder ej inbegripne)». På de i Kongl. Maj:ts förslag anförda skäl, anser utskottet fönsterglas, alla slag, böra under en rubrik upptagas och förtullas efter vigt. Och som värdet af fensterglas, de sämre sorterna oberäknade, icke uppgår lill mera än 2 r:dr 52 sk. lispundet, tillstyrker utskottet, att »fensterglas, olla slag» må, med nyssnämnde tullvärde, åsättas 32 sk. införseltull per lispund, i stället lör 40 sk., såsom Kongl. Maj:ts förslag innehåller.
Om nu hela tillgängen 1 elt sterbhus utgjorde ao,000 Ildr och skulderne ett lika belopp, så ökades desse senare med inventernigs-arfvodet, 200 Rdr; utom umgätderne för fordringars imlrifvande, auction, utredning och öfrige vid dödsfall oundviklige kostnader; och följden blefve då, att arfvingarne nödgades afträda boet till borgenärerne, samt se^ sin sorg efter eii älskad man och fader mångdubbelt ökad derigenom, att hans namn komme i lika förhållande med mindre rättsinnige gäldenärer, blott af den orsak alt hans i lifstiden åsamkade skulder, för dess närings bedrifvande, till egen. och familjens bergning, icke före dödsfallet hunnit godtgöras, hvartill medel ej saknades, innan verkan af ofvanberörde Kgl. Föroi ekling med dödsfallet inträdde. På grund häraf hemställde Motionairen om ea sådan föi ändring härutinnan, att Magistraterne skulle för inventering i sterbhus, der behdllne summan icke uppgår till Etthundrade Rdr, åtnjuta arfvode såsom för andra värderingar , men, dd behållningen steg tilt Etthundrade Rdr och härutöfver, bekomma tvd procent deraf; och troddes Magistraternes inkomst icke blifva härigenom betydligen minskad.
I sednare tider har detta förhållande ändrats, ty det finnes icke något jernvägs-företag, som icke blifvit underkastadt Vägoch Vattenbyggnads-slyrelsens bepröfvande, hvilket jag för min del helt och håller gillar, och jernvägsfrågan torde icke heller deraf taga någon skada, ty om en föreslagen jernvägs-anläugning blifvit skeft bedömd af nämnde Styrelse, så ligger korrektivet hos den lagstiftande församlingen, hvars pröfning frågan slutligen underställes. Det vore alldeles icke svårt, att framdraga många exempel på sådana allmäntnyltiga företag, hvilka icke kommit lill stånd, derföre att underordnade auktoriteter desamma afstyrkt, och Regeringen gillat dessa auktorilelers yttranden, och skulle man såsom princip an - Ben 29 Juni f. m. 517 laga, alt alla frågor örn industriella företag skola ulga från Regeringen, skulle sådant visserligen öka Regeringens styrka, på sätt ea värd talare yttrat, men jag tror, att det skulle lända landet till föga fromma, och måhända icke heller vara gagneligt för Regeringen, ty det är klart, att man af hvarje dylik fråga, som blifvit af Regeringen afslagen, skulle söka göra en kabinetts-fråga, d. v. s. söka kullstörta Regeringen på denna väg, hvilket vore ganska illa, och alldeles icke nyttigt för Regeringens anseende. Kabinetts-frågor böra icke vara andra än sådana, som röra stora principer, och böra icke angå enstaka företag. Jag vill anföra ett exempel, huru det tillgår i sådana länder, der någon lagstiftande församling ej finnes, utan allt går genom Regeringens händer. Uti grannriket ilyssland, der det enväldiga styrelse-sättet, med thy åtföljande centralisation och byråkrati är conseqvent genomfördt, hade iunebyggarne kring sjön Pejpus, 2:ne gånger hos Regeringen anhållit, att få anlägga en kanal, som skulle sammanbinda nämnde sjö med Finska viken, men båda gångerna fått afslag derföre, att Vägoch Vattenbyggnads-styrelsen, som skulle höras öfver ansökuingarne, ej haft tid att företaga ärendet. Jag kan framdraga ett exempel äfven här i Sverige, som jag nyss hörde af en af dem, som deltagit i denna discussion.
Ad:s beslut om fastighetslånefondens Öfverflyttning till hypotheksföreningar vara af den beskaffenhet, att ett särskildt stadgande erfordras, på det Bancofullmägtige icke må tveka, huruvida de äga frihet att verkställa den nödiga fördelningen , och icke utlemna hela fonden lill de hypotheksföreningar, sorn tilläfventyrs först anmäla sig. Jag vågar i följd häraf föreslå ett så lydande stadgande: Att den andel i fastighetslånefonden, 4;7^0-°00 r;dr, som hvarje hypoteksförening erhåller, ej må blifva större, än som svarar emot den folkmängd (det taxeringsvärde), i förhållande till liela Rikets folkmängd (taxeringsvärde), de län äga, hvilka utgöra hypotheksföreningens område, och att den återstående delen af fastighetslånefonden oafbrutet utlånas såsom hittills på fastigheter, dock endast inom de län, hvilka ej tillhöra någon hypolheksförenings område. Frih. Ehrenborgh: Då, enligt R. o. Ad:s föregående beslut, frågan om fastighetslånefondens fördelning nu kommit under Öfverläggning, instämmer jag i Hr Lefreåis af Hr Gunther upptagna förslag, ehuru jag är i någon tvekan hvilken fördelningsgrund må antagas såsom lämpligast. Hr Lefren har, enligt BancoTJtsk:s betänk. N:o 6, i detta afseende föreslagit folkmängden, och Hr Gunther har alternativt uppgifvit taxeringsvärdet. För mig skall det emedlertid blifva likgiltigt hvilkendera fördelningsgrunden antages; jag har endast velat fästa uppmärksamheten på nödvändigheten deivaf, att det beslut, R. o. Ad. nu går att fatta, intages i det föregående beslut, ang:de fastighetslånefonden hvari Ståndet beslutat inbjuda sina Medständer att instämma. Gr. Frölich: Om man tänker på ändamålet med hypotheksföreningar, som är att lossa och till mera billiga lån öfverflytta jordegendomarnas nuvar. skuld, hemställer jag, huruvida det kan anses lämpligt att vid nu ifrågavar. fördelning följa folkmängden eller taxeringsvärdet.
Byrå: Prenumerationspris pr å r: Idun ensam k r. 6: — K l a r a v. A l l m. telef. p l. — » 3: — anstalter 1 riket. Redaktör och utgifvare: FRITHIOF HELLBERG. Träffas säkrast k l. Redaktionssekr. : J. Nordling. TJtgifningstid: hvarje helgfri fredag. Lösnummerpris 1 5 öre (] öan:r endast för komplettei ingår.) 70 öre p r n o n p. - r a d. Prinsessan Therese af Baiern, f dag, den 3 augusti, öppnas som bekant i vår huf vudstad under konungens beskydd den Tionde Internationella Amerikanistkongressen och under tillslutning af ett stort antal lysande lärde från både inoch utland. Dessa s. k. Amerikanistkongresser ha visat sig så- som kraftiga befrämjare af de vetenskapliga studierna öfver Amerikas arkeologi, entografi, linguistik och geografi samt därmed i sammanhang stående frågor. När denna gång för ett dylikt mötes afhållande valet fallit på den aflägsna nordiska hufvudstaden, måste detta betraktas som en synnerlig heder för vårt fosterland, agnad att glädja alla patriotiska sinnen, då ju därigenom hela den civiliserade världens blickar åtminstone för några dagar riktas emot oss och kännedomen om vårt land och vår kultur till framtida oberäkneligt gagn vinner ökad spridning genom de långväga, högt bildade gä- ster, som besöka oss. Bland dessa befinner sig en, vid hvilken Idun säskildt har skäl att dröja: en kvinna och därtill en furstedotter, som gjort sig ett ryktbart namn genom sin skönliterära och vetenskapliga verksamhet. Prinsessan Therese af Baiern har nämligen från Miinchen låtit tillskrifva kongressens härvarande organisationskomité, att hon önskade deltaga, och en speciell inbjudning har däpä sändts henne. A f denna anledning bringar Idun i dag en bild af den märkliga, högättade gästen. Prins Luitpold af Baierns enda dotter, prinsessan Therese Charlotte Marianne Auguste, är född i Mtinchen den 12 november år 1850, alltså nu snart fyrtiofyra ar gammal.
S:r 58,473:19. 7. Hvarförutan Landtränteriet i Götheborgs och Bohus Län utbetalt _ och såsom förskott balancerat en summa af 4,696 R:dr 37 sk. 2. r:st., hvilken, ehuru icke i Riks-Hufvudboken för år 1835 formelt afförd, likväl, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 22 November 1834, utgör en bestämd utgift för sista månaden af år 1834 och i öfrigt för år 1835, att utgå af 2:dra Hufvud-Titelns Besparingar; och har, då förenämnde 4,696: 37. 2. tilläggas ofvanuppgifne sammanräknade belopp 58,473: 19. 7., den Summa, Rikets Ständer under denna Hufvud-Titel anslagit, blifvit åren 1834 och 1835 öfverskriden med 63,170 R:dr 8 sk. 9 r:st. Rikets Ständers år 183d församlade Revisorer hafva uppgifvit att på nämnde Titel förekommit Brist, som uti liqvid med Riksgälds-Contoret icke blifvit upptagen, för år 1832 18,246: 32. 6. » » 1833 40,181: 16. 9. ” S:r 58,428: 1. 3. Om detta belopp tillägges förestående 63,170 R:dr 8 sk. 9 r:st., uppkommer en summa af 121,598: 10. — hvilken jemväl, med afdrag af omförmälte ifrån Götheborgs och Bohus Läns Ränteri utbelaldte 4,696: 37. 2., är uti Riks-Hufvudboken upplysnings vis antecknad. Under år 1834 har väl den brist, som uppkommit å det på 2:rlra Hufvud-Titeln och Kongl. Sundhets-Collegii Stat uppförde
Genom deras införande har vunnits stor besparing, och denna har ännu mera ökats sedan linorna nu mera förfärdigas vid grufvan, för en kostnad af tjugufem skillingar p:r famn, i stället att de förut måste hämtas från 12 Fahlun ocli der betalas med nära dubbelt så mycket. Till malm-uppfordringen utur alla de Tjuguåtta å Trettio arbetsrummen hafva, under dessa fem år, blifvit använda Åttatio tusen ett hundra nittiosex enkla kördagsverken, af hvilka Femtioåtta tusen ett hundra nittiosju utgjorts med legda och Tjuguett tusen nio hundra nittionio med grufvans egna dragare. Malmbrytningen liar uppgått till Fem hundra femtio tusen sex hundra åttatiotre skeppund viktualievigt, eller till 110,1365 skeppund p:r medium årligen, samt följaktligen till 3,876 skeppund, för hvarje år, mindre, än under åren 1838—1842. Hela den så kallade brott-uppfordringen har utgjort 18,373 kubikfamnar löst berg, som i det närmaste motsvara 9,920 kubikfamnar fast klyft, med hvilket tomrum i berget grufvorna således under dessa år blifvit utvidgade. En kubikaln i malmhopen beräknas gifva tre skeppund malm: denna anses derföre hafva utgjort 37 procent i volym af hela brytningen, eller 2,71 procent mindre än under de näst förutgångna fem åren. Grufvu-förlaget har uppgått till en summa af Sex hundra nittio tusen, sexhundra tjugusju ll:dr 39 sk. 4 rist. Riksgäldssedlar, sedan värdet af spannmål och materiaUer samt kontanta penningar blifvit sammanräknade. Deraf följer, att malmens brytningspris i medeltal varit en R:dr, tolf skillingar, två runstycken Riksgäldssedlar pr skeppund viktualievigt, eller nio och tre femtedels runstycken mera än under åren 1838,—1842. Spannmålskonsumtionen har uppgått till
– Ah bah! – brummade gamle Håkan, trotjänaren från faderns dagar, hvilken envist fortfor att behandla konungen som ett barn. – Hvartill skall det nu tjäna? – Det skall bli som jag sagt, – svarade konungen. – Och från och med i morgon är inte heller nattljuset behöfligt. Vaktmästarna bugade sig samt gingo baklänges ut ur sofkammaren, men när Håkan tillslöt dörren satte han sig utanför på tröskeln. Han hörde hur konungen vände och kastade sig i bädden, och när han slutligen sträckte sig upp till nyckelhålet, såg han otydligt i dagern från nattljuset att hans unga herre satt upprätt i sängen. Nattblåsten brusade och rasslade ute på slottsterrassen och i Karlbergsparkens lindar, men inomhus var det redan tyst och stilla. Dock tyckte sig Håkan till sin förundran urskilja en dämpad, nästan hviskande människoröst och till och med enstaka ord. Han blef uppmärksam och lyssnade. Då hörde han, att konungen med halfhög stämma uppläste den bön, som han hade lärt sig att bedja i sin tidigaste barndom. – Lär mig att styra mig själf och att icke genom smickeraktigt tal förledas till öfvermod och egensinnighet och därmed fela mot den aktning, jag är skyldig både Gud och människor. Gamle Håkan makade sina knän samman och knäppte sina händer till bön, och genom stillheten och det sakta suset af blåsten hörde han alltjämt konungens ord. – Ehuru konungason och arffurste till ett mäktigt rike, vill jag dock alltid ödmjukt besinna, att detta är en särdeles Guds nåd och välgärning, för hvilkens skull jag må beflita mig om kristliga dygder och kunskaper, på det att jag till en så hög kallelse må bli skicklig och värdig. Herre allsmäktig, du som sätter konungar af och till, lär mig att alltid lyda dina bud, så att jag icke till eget fördärf och andras förtryck missbrukar den makt, som du mig förlänar. För ditt heliga namns skull. Amen. TRONTAGAREN. Hvad där var tråkigt!
Här är icke meningenatt helt och hållet undertrycka läsare oell andra schismalici. Jag har aldrig hyst den förhoppning, att man skall lyckas deruti, men jag gillar sträfvandet att förhindra ökandet af de sekteriskas antal. Hr von Hartmansdorff har gjort en ganska allvarlig anmärkn., då han sagt, att det är orimligt att belägga den, som af öfvertygelse utdelar sakramenten, med högre straff än den, som dermed bedrifver gäckeri. Men jag tror det vara ganska vådligt att lemna utan allvarlig bestraffning en handling, som innebär ett djupt kränkande af den ordning, som för vår kyrka är stadgad, Den 14 November. 41 helst denna handling, genom dess förledande inverkan på andra, kan hafva vida vådligare följder, än ett uppenbart och fräckt gäckeri, som märendels snarare väcker afsky, än gillas och lockar lill efterföljd. Jag för min del tillstyrker bifall till Betänk. Hr von Hartmansdorff: En talare har trott mig hafva klandrat att de bestraffas, som mottaga nattvarden af andra än prester. Det har jag icke gjort, men jag har omtalat skillnaden mellan dem, som af rent upsät meddela och mottaga nattvarden, och dem, som dermed drifva gäckeri., Dtsk. har gjort den förstnämnde handlingen till gäckeri just genom det begagnade ordet ”eljest”. Det är denna skefva framställning, som jag högeligen ogillar. Om det förhåller sig så, som Hr Tersmeden, Nils, nyss sagt, eller alt sakramentens utdelande med rent upsät är ett större brott än gäckeri dermed: så bör, i alla fall, den förra handlingen icke sammanblandas med den sednare. Det är lagsiftaren otillständigt att oriktigt stämpla en handling, och jag kan icke godkänna någon lag, som innebär en sådan oriktighet, huru välment stadgandet i öfrigt må vara. Med anledn. af hvad här blifvit yttradt, om andligt högmod och dylikt, måste jag tillägga några ord. Det har en gång handt mig att undfå nattvarden af händer, som enl. min åsigt icke bordt tilldela mig nådemedlet.
St. skulle kunna ensamme borttaga en grundskatt eller icke; så hade StatsUtsk. bort nyttja den bestämda formen derför, om det trodde sådant vara grundlagsenlig!, hvilket jag tror är förhållandet, och då sagt det med klara ord, såsom det höfves R. St. och deras Utsk. På detta skäl anhåller jag om återremiss på StatsUtskts betänkande. Frih. Cederström: Då jag icke anser denna episod i öfverläggningen hindra mig alt yttra mig öfver den af Hr Frih. o. Landtm, föredragna första punkten, så anhåller jag att få öfvergå dit. Utsk. har upptagit, att ordinarie räntan per medium utgjort 1,772,637 r:dr, och föreslagit att den i inkomstberäkningen skall uppföras tili 1,770,000 r:dr, samt sålunda afdragit 2,637 r:dr. Detta är en alltför liten summa för att motsvara de variationer, som genom markegångsprisen inträffa. Jag, för min del, kan icke tillstyrka, att denna summa upptages lill mer än 1,740,000. Hvad åter angår de Kronan behållna räntor, så har Utsk. tillstyrkt, att de måtte uppföras till 56o,ooo r:dr, således blott med i,o58 r:dr lägre än de efter mnrkegången utgjort. På grund af hvad jag rörtde den första summan anfört, tror jag, att äfven denna bör nedsättas, och begär derföre återremiss. Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabi'.: Jag förenar mig med Frih. Cederström i fråga om återremiss af denna punkt, i afseende på beräkningen af den Kronan behållna delen af ordinarie-räntan, emedan jag anser det vara för mycket att uppföra den till 56o,ooo r:dr.