Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Direction för sin förvaltning fått decharge. Hvad sorn egenteligen vållat denna Disconts förlägenhet, var % procents-sedlarnes hvilka voro ställde på en månads uppsägningstid, då deremot Utlåningarne skedde på 6 månader, och hvarigenom medel till 3 procentgsedlarnes inlösande vid, anfordran kundd saknas, Når nu några medel emot 3 procent icke Vidare få uti DisconSerne insättas, är förhållandet helt annorlunda, och ingen svårighet möter dervid, rH utlåningarna kunna ske genom UtredniagsContorea. Dm 8 Junii c. m. 4»i Jag får således förnya min förut gjorde anhållan, att en viss summa måtte beitämmas till lån i Landsorterne genom UtredningsContoren, i hvilket fall en demarcations-linia borde uppgöras emellan de orter, hvilka skulle äga att med 6ina lån-ansökningar vända sig till desse DisconiContor, och de hvilka skulle om lån i BancoDisconten sig anmäla; då den summa som genom UtredningsContore» skulle utlånas kunde bestämma* åtminstone till samma belopp, sora Creditiverne för FilialDiscon* terne utgjorde, Jag har i min framställning icke nämnt; Götheborgs Stad, samt att den, oagtadt sitt naturliga läge föt' handel, ej kan blifva nå|oti stor Handelsstad, utan att en Discontlnrättning der gifves, och icke eller verkan deraf om dea med sina 16 å 17,000 Innevånare förvandlas till tärande i stället för närande, utan jag har förbigått allt detta, och blott talat om hvad billigheten för Proviocerne fordrade. Friherre Cederjirom: Efter de sammansatte Utskottens plan blifver hela låne-rörelsen conctntrerad i Hufvudgtaden. Det är icke ovanligt *tt man vid allmänna ärenders behandling ser psrsoner i stället för sak; men det vore märkligt, om man alltid skulle göra det» Hvad har väl Malmö DiscontDirections brottslighet för gemenskap med de medborgares behof, sorn äro låntagare så väl i Malmö, sorn i ©frige FilialDisconterne?
”Jaha,” ropade jag, med föresats att han inte skulle hacka på mig för att jag talade för lågt. ”Har det händt dig något?” Jag tänkte mig om. Nej; ingenting annat än att jag fått Ellens bref. ”Ja, det berättade du. Jag var här ju i förrgår.” ”Ja, något annat har det inte händt.” ”Nämner hon ingenting om sin käresta?” ”Nej, inte ett ord.” ”Jag trodde du hade hennes hela förtroende.” ”Det har jag också. Men jag vet ju hur det står, och när det räckt i så många år kan det inte vara mycket att säga om det.” ”Hur skulle jag kunna veta hur många år det räckt!” ”Det har jag sagt dig. – Jag fortfarande skrikande från Chäslongen. ”Tror du jag kan komma ihåg det! Hur många år har det räckt då?” ”Åtta.” ”Hvilken tid! Hvad jag tycker de borde vara utledsna på hvarandra!” ”Det tror jag inte de äro. Och hvarför skulle de det?” ”Det blir man ju alltid.” ”Det tror jag kan vara olika.” ”Nåja, jag vet ju ingenting om dem. Jag känner inte till hur pass de förstått att inrätta sig.” ”Vänskap kan det väl i alla händelser finnas qvar.” ”Vänskap? Nej det stannar ingenting qvar. I mitt sinne sjöd harmen. ”Att en förälskelse inte kan räcka, det förstår jag nog, men” ”Jo, den kan räcka hur länge som helst, om den bara inte får tillräcklig näring.” Jag teg. ”Min polska väninna skrifver att säkraste medlet att bota en man för hans förälskelse till en qvinna C’est de la lui donner. (skrattande.) Det är en radikal kur. Ofelbar.” Invärtes skummade jag af raseri och förödmjukelse, men jag log liknöjdt. ”Kanske är det samma förhållande med en qvinna, då hon fått ega en man,” tillade han och stannade ett ögonblick. ”Det tror jag inte.” Han återtog sin promenad. ”Nej, jag kunde väl förstå att du skulle välja det grofva.” ”Tack.”
Äfven en och annan bifigur är rätt åskådligt tecknad; icke minst lyckad är Acolastus sjelf, hvilken icke framställes som en i grund förderfvad, utan som en svag, lättsinnig, godtrogen och njutningslysten yngling. En indirekt satir öfver dåtidens Jeans de France har man i Acolasti beskrifning på det uppseende han skulle väcka vid sin hemkomst genom sina idrotter, men förvånande synes det, att bland de talanger, som ansågos utmärka en fint uppfostrad verldsman, äfven räknas insigt i juridik. Men kanske har Brask, som sjelf i Holland aflade prof för juris doktorsgraden, blott infört Dr. Sporck för att göra sig rolig öfver någon bekant löjlig holländsk advokat. — På grund af dessa och åtskilliga andra drag tro vi oss kunna med skäl kalla ”Filius Prodigus” ett originelt drama, om vi än medgifva, att åtskilligt deruti kan från andra håll vara lånadt. Den dramatiska formbehandlingen är i detta stycke bättre än vanligt. Knitteln är bibehållen och blott i en scen (I. 2) utbytt mot trochaiskt versslag. Brasks tredje komedi behandlar apostlahistorien. Vi hafva ofvan nämnt, att kring midten af 15:de århundradet började man utvidga mysteriernas ämne-krets och att då äfven apostlahistorien deri indrogs; det var dock egentligen först i följande århundrade som detta mysterium blef så omtyckt, att det trädde i passionsspelens ställe. I Frankrike skrefvo bröderna Gréban i medlet af 15:de århundradet mysteriet Actes des Apótres, behandlande alla apostlarnas historia; detta mysterium uppfördes i Bourges 1536, i Paris 1541 samt i Tours 1547. Äfven i Tyskland bearbetades ämnet, och 1592 skref Joh. Brunner sin ”Tragico-Comoedia Apostolica d. ä. die Historien der heiligen Apostelgeschichten, inmassen sie von St. Luca, dem heil. Evangelisten, beschrieben und dem N. T. einverleibt, in Form einer Comödien gebracht”474. Brasks stycke har titeln:
I anseende dertill att Staden helt och hållet omgifyes af Fästnings-verk, är utrymmet för hus och byggnader ganska inskränkt, samt kan icke utvid - gas, och då härtill hommer, alt flera byggnader användas för Kronans neli Stadens behof, samt att flere hus finnas af en vånings höjd, och Staden, jemte den till Kongl, Hof-Rätten öfver Skåne och Blekinge hörande personal, har ett betydligt antal Militäre och civile Erubetsoch Tjenstemän, att'inrymma, hafva hushyror stigit till en serdeles i mindre Städer ovanlig böjd, ehuru visserligen flera hus blifvit ombygde och utvidgade de sednare åren. X Staden finnes, utom den Trivial-Schola af ^ klasser, som al ålder pa allmän bekostnad varit bär inrättad och för hvilken, genom enskiltes bidrag och understöd från en under Dom-Capitlets vård stående kassa, ett Större och nära färdigt hus nu är under byggnad, en WexelundervisningsSchola tillhörig Wendes Artilleri-Regemente. Det lill Länet hörande Lazarett och Kurhus är beläget inom Staden; Och då så val flera Regements-Läkare, som Provincial-Läkaren härstädes äro boende, saknas icke tillgång på nödig Läkarevård, serdeles då en af dessa Läkare njuter serskild lön af Staden. De fattiga inom Staden underhållas af de medel, hvilka genom så väl Kongl. Marits som enskifte personers gåfvortillkommit, äfvensom af Stadens innevånares, och härvarande Embetsoall Tjenstemän årligen erläggande betydliga bidrag, och dessa bidrag uppfylla väl så vida deras ändamål, som elen oförmögne, ålderstigne, sjuklige och det värnlösa barnet befrias från nöd; men så länge medel saknas att kunna med fattig-inrättningen förena en arbets-anstalt, skall säkert de beliöfvandes antal stiga, i stället att minskas. Länets år 1826 inrättade Sparbank, hvilken i Staden har sin station, bär vunnit ett så ökadt förtroende, att i den samma, vid sistlidet års slut, funnits insatte 67,302 R:dr 20 sk. på 1,355 st. Contraböcker.
Och man bör ej förbise vigten häraf, om äfven så finkänsliga personer skulle finnas, alt de anse sig häldre böra afstå från en fordran, som de äga, än att be ediga den efter eli formulär, som de icke kunna gilla, .lag förblifver således vid den åsigt jag yttrat, att man antingen bör bibehålla formuläret sådant det är (hvilket jag anser vore det bästa) eller ock uppställa det i så allmänna ordalag att på alla möjliga fordringsanspråk, af hvad natur de än må vara. Men svårigheten vid begagnandet af dessa allmänna ordalag ligger just, på sätt Hr v. Hartmansdorff anmärkt, deruti att en procentare skulle efter ett dylikt formulär kunna utan att begå mened svärja på, all bans fordran så väl till kapital som ränta är riktig, fastän den löper med 12 procents ränta och således är olaglig. Detta förebygges genom det nu gällande formuläret, der borge nären är skyldig alt svära på att han icke under hvad sken som helst tagit högre ränta än den vanliga. Gr. Lagerbjelke: I afseende på det af Gr. Sparre om nämnda exempel ber jag att endast fä anmärka att om också den af honom supponerade fordran icke tillkommit genom svek eller bedrägeri, så bar den dock tillkommit i och för svek och bedrägeri, hvilket torde vara ungefär detsamma. Hvad åter an går Hr von Hartmansdorffs påstående att uti eden bör finnas en anvisning eller varning för de felaktigheter, som deremot kunna begås, så anhåller jag att jemte åberopande af hvad jag förut i det afseendet yttrat, få tillägga att utom det att jag anser följden deraf kunna blifva att man vid många tillfällen icke kan utan fara för mened besvärja en rättmätig fordran, så måste den olägenheten ovilkorligen inträffa att det blir omöjligt att i edsformuläret införa reglor för alla de fall, dervid bedrägeri kan begås. Men vid sådant förhållande minskar man edens helgd och verkan för alla de fall, som icke äro i formuläret omnämnde, emedan det kan synas såsom om lagstiftaren, då han omnämnt vissa men uteslutit andra fall, icke velat att eden skulle afse dessa sednare. Jag kan således icke annat än vidhålla min begäran om förändring i Ulsk:s förslag. Gr. Sparre:
Lagsamt Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk;s Betänkande N:o 20. ig Hvad beträffar den förra anmärkningen, får jag erinra, att annat är laga skifte och annat är stängsel. Uet förra afser egornes delning och sammandragning, det senare deras fredande, hvaraf den mindre jordegaren är lika mycket i behof som den större. Genom laga skifte uppstår en skakning i markelagets oeconomiska förhållanden — en slags omflyttning af egande rätt till jorden, ofta af icke obetydlig inflytelse på delegarnes välstånd, hvadan äfven rättigheten att åstadkomma en sådan rubbning är till en viss grad inskränkt. Detta inträffar åter icke i fråga om stängsel. Ju mindre egorymd en delegare innehar, desto mindre förändring kan han tillvägabringa. Hans vitsord sträcker sig här icke utöfver hans besittning, och är således mindre verkande än en större delegares. Och på dessa skäl anser jag anmärkningen icke förtjena afseende. Öfver den senare anmärkningen får jag afgifva enahanda yttrande. Att det deri framställde förslag icke är användbart i andra fall, än då samfällighet möter annat skifteslags eller enstaka hemmans egor, är klart deraf, att, då jorden är skiftad, delegare icke kan sträcka sitt vitsord längre än hans egor räcka, och att således endast en röstegande finnes. Dä det, enligt Kongl. Skiftes-Stadgan, i de fleste fall står hvar och en fritt att få sin egolott i samfällighet afskild, kan en delegare, genom sitt vitsord till laga skifte, tvinga de öfrige, antingen att dela samfälligheten, eller att sjelfve hålla stängsel i rågång deromkring och yrka mötande grannars deltagningsskyldighet i sådan stängsel, hvaraf följer att om den förra utvägen väljes, den ene delegarens vitsord inskränkes till stängsel omkring de egor, han ensam kommer att besitta, och om den senare vidtages, att delegarne gemensamt begagna sitt stängsel-vitsord. Denna anmärkning torde således_förfalla.
Stjernstedts, Joh. Wilh. den 17 dennes e. m. på bordet lagda motion, att till förekommande af poströfverier och vinnande af beqvämlighet för resande, sådane vagnar för transporterande af allmänna poslerne å de större landsvägarne måtte anskaffas och begagnas, att, utom postiljonen och den skjutsande, 2 å 3 resande kunna emot lämplig afgift beqvämt medfölja. Föredrogs Frih. Raabs, Carl Adam, d. 17 dennes e. m. på bordel lagda motion om uphäfvande af en del utaf 1726 års Conventikel-plakat. Hr Tersmeden, Pehr Reinh.: Det är verkligen tillfredsställande att linna en motion i den syftning, som Frih. Raabs, väckt inom detta luis, der redan för nära 128 år sedan man, efter att hafva i skapra ordalag ogillat Presterskapets till papism urartade monopolium, fattade ett beslut, att plakatet skulle i liberal anda förklaras genom ett universale till domstolarne. Den lidens Lag - 4 Den 22 December e. m. Ulsk., Justiliedepulalionen, hade nemi. till följd af gjorda motioner afgifvit ett förslag, enl. hvilket conventiklar skulle vara tillåtna, ehuru under vissa vilkor, såsom att de skulle hållas offentligen och icke lönligt, icke under gudstjensten, alt de icke fingo hållas sednare än lill klockan 7 om söndagsaftnarne m. m. Men allt detta förföll derigenom att 3:ne Stånd vore belåtna med plakatet i dess oförändrade skick. Afven inom Rådet, från hvilket sladgan utgått, hade meningarne i afseende å dylika sammankomster varit delade. Arvid Horn hade varit för en större frihet. Riksrådet Liewen ansåg det vara en oformlighet att förbjuda enskildla sammankomster till förrättande af andakt, dä det var lofgifvet att samlas för alt supa och spela; Tessin ansåg conventiklar å krogarne fördömligare än de andra. Men man konformerade sig slutligen med de båda yngsta ledamöterna Gyllenborg och Lagerberg, hvilka betraktade saken ur en mera formell synpunkt och ansåge det icke tillkomma
Så gingo vi på ända till kvällmatadags, och då var det till att sätta sig till bordet igen och äta och supa, så länge en orkte, och Tornilla i Skallekulla tog fram grötabyttan och skifte ut brunosten och skålaringarna, och det var det rara. Så skulle de sängleda Anna; men hon sa’: “Å, jag måtte la kunna krypa i sängen själf!“ Nej, det hjalp inte; de unga däkerna togo ’na, och så började käringer och däker att karpas37 om ’na; men hur däkerna än försökte att fri ’na och hur de refvos och hur de sletos, så togo käringerna hänne ändå till sista byte. Likadant slogos pojkarna och gubbarna om mig. Men hur det var, så kommo Anna och jag tillhopa i alla fulla fall. Där blef ändå, som han sa’, inte mycken sömn; för rätt som det var på mor’nen, så kommo skänkarna och gåfvo oss brännevin på sängen. Och så fingo vi opp och ge det andra bröllopsfolket brännevin med. Så kommo de ifrån sina lägen, ifrån både stuga och loft, och så blef det frukost, och där åts och där söps, så det stod härliga till. Sen så lades, som han sa’, brudskänken på en tallrik på bordet; och där blef fämti riksdaler, och det var, som han sa’, bra. Så lades där pängar till spelemannen och kocken, och där blef inte dåligt till dem häller. Så höllo vi på och roade oss till da’n därefter. Då blandtes där kallskål med sirap och drick och bjöds ikring, och sen så flytte Anna till Slätthult. Och flyttelasset gick iföre, och hon fick, som han sa’, både kista och sängaklä’r och koppar, en stor och en liten kittel, och en mässingskruka med och så fick ’na den broketa koen. Och gamle svärfar sa’: “Hon får la ha kvigan med.“ “Ja,“ sa’ jag, “hade jag inte fått den röda kvigan, så hade jag inte brytt mig om däkan häller.“
Jag skulle tro, att något misstag ägt rum, emedan åtskillige ledamöter framställt, att de skollärare, om hvilka här är fråga, äro sådane skollärare, som hafva sina löner på Rikets stat, hvilket alldeles icke är förhållandet; ty desse personer äro sådane, som stifta egna skolor, för hvilka de ej hafva någon annan inkomst än hvad hvarje elev till sin lärare betalar, och således är det fråga om så beskaffade skolor, som t. ex. den vid Barnängen här i Stockholm. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det R. o. Ad. torde finna, alt denna nya propos. icke kunde framställas, då äfven dervid kunde begäras votering , och man få en ny votering, innan den förra vore företagen, hvilket icke vore förenligt med ordning och grundlagens stadgande!). Hr Print 2 ensköld: Jag tillåter mig mycket betvifla, att någon votering skulle komma att äga rum, örn Hr Landtm, täcktes bifalla min anhållan. Upplästes lill justering och godkändes följande voter:sproposition. Den som bifaller Bevilln.Ulsk:s i utlåt. N:o 27 i afseende på skollärare framställda förslag, voterar i“i den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad. Ulsk:s i betänk. N.‘o 12 i afseende på skollärare framställda förslag. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — i5. IVej — 21. Då nu beslut skulle fattas i afseende på Utsk:s förslag V:de spisqvarter, begärde Den 3 October e. m. 79 Gr. Hamilton ordet och yttrade: Sedan Frih. Tersmeden efter mitt förmenande ganska riktigt anmärkt, att en inconsecjvens skulle äga rum, om man bibehöll hvad uti betänk. N:o \i stadgas, att spisqvarter, der, jemte mat, endast porter, öl och svagdricka hållas tillhanda, skola vara fria från bevilln.; så torde det vara rättast, att uti detta fall bifalla betänk.
De främmande köpmännen förtjänte även, åtminstone av det ovana ögat, att skådas: man såg bland hundra andra i det brokiga vimlet den spenslige, livlige alexandrinen, som, ehuru född ej långt från pyramiderna, med sin gammalhelleniska dräkt ville hävda ursprunget från jordens mest bildade folk och som, tillfrågad om sin börd, skulle svarat, att han var en makedonisk hellen; den grovlemmade illyriern i anspråkslös yllemantel, som dock ej saknade den om hans fria börd vittnande röda kanten; mannen från det persiska gränslandet, igenkännlig på sin ludna, kägelformiga mössa, sin blommiga rock och de vid smalbenet hopknutna vidbyxorna; den stolte hispaniern, vars bjärta mantel (vävd svulst!) med Senekas sorgespel vittnade om hans landsmäns tycke för det prunkande; den långskäggige juden i mörk kaftan, fodrad med skinn; samt, för att äntligen sluta urvalet, den yppige halvhellenen från Asien med parfymerade lockar, guldringar i öronen och fotsid tunik. Kommande från Pirжiska gatan syntes en man taga sin väg över torget. Folkmassan öppnade sig villigt för honom, och alla närståendes ögon fästes på hans höga, majestätiska skepnad, kring vilken manteln föll i plastiska veck, under det han skred förbi, hälsad av många i hopen. - Krysanteus! mumlade Karmides, och hans ansikte mörknade. - Vem är han? viskade främlingarne och följde honom med blicken, tills han försvunnit i vimlet. Svaren ljödo: Krysanteus, arkonten. Den rike Krysanteus. Filosofen Krysanteus, ärkehedningen. Det sista av dessa svar kom från en kristian. Nu ljöd torguppsyningsmannens klocka genom sorlet, och få minuter därefter voro alla bodar nedtagna, alla vagnar förspända, och den brokiga mängden uppslukades efter hand i mynningarna av Pirжiska gatan, Kerameikos och de gator, som gingo åt ömse sidor om Akropolis.
Ledamöter justerades och sedermera aflades af Herr Baron och Landt-Marstalken och de till Utskottet utsedde närwarande Ledamöter, nämligen: Grefwe ivtör-nerst Ösr-l, Friherre ll-aZerkslr, fullmägtig Herr Lttrenborg, goNAN Oiinivl, Herr LittverZvLrU, fullmägtig Friherre Lettsrsi-röm, Ilnire, Herr Lrifullmägtig Herr lVIonrZoinei-ie, k^i-ecliill, och Herr LUriseo^Uel',' kom mandes de öfrige Ledamöterna att i Banco-Utstottet sin ed aflägga. Anmältes och infördes en Deputation ifrän Wällofi. Borgare-Ständet anförd af Riksdagssullmägtigen ifrän Stockholm Borgmästaren HsUrgvi^r, och meddelande Protocolls-Utdrag pä Borgare-Ständets beflut att bifalla den af Högloft? Ridderskapet och Adeln föreslagna stora Deputation till Kongl. Maj:t. Deputationen afträdde behörigen utbeledsa gad. Härefter äterkom Grefwe I^ofvenUjeim med Deputationen och aflemnade berättelse om sin bestickning. Justerades följande: Ut - Den 4 43 Utdrag af Högloft. Ridderffapets och^ Adelns Protocoll ivid Urtima Riksdagen i Orebro den 4Augusti i8ro. S. D. I anledning af fragg om justering af Instructionen för Banco-Utskottet, och dä i den 8 § deraf, Regeringsformen af den 21 Augusti 1772 äberopas, samt i enlighet med det beslut Högwördige Preste-Ständet genom Protocolls-Utdrag af denna dag meddelt, beflöt Högloft.
Maj:ts ofvanberörda nådiga utslag den 1 Juni 1855 skulle återsändas till fästningen, för undergående af honom förut ådömdt arbete å lifstid; hvilket utslag är vordet understäldt Kongl. Hofrättens pröfning. Kongl. Hofrätten fann den tilltalade lagligen förvunnen om de förbrytelser, Underrätterne fört honom till last; men, enär det ansvar den tilltalade derigenom sig ådragit, skulle, jemlikt 2 mom. i 2 § af Kongl. Förordningen den 21 December 1857, angående sammanläggning af straff, inbegripas under det straffarbete på lifstid, hvartill densamme, enligt Kongl. Maj:ts nyssåberopade nådiga utslag, vöre skyldig, pröfvade Kongl. Hofrätten, med ändring af Häradsrättens utslag, lagligt förklara, att någon annan ansvarspåföljd, än den genom Kongl. Maj:ts nämnda utslag stadgade, icke kunde honom i målet ådömas; hvaremot den tilltalade skulle, på sätt Underdomstolen jemväl bestämt, ersätta målsägarne den egendom, som^ blifvit dem frånhänd och icke återstäld, Från den domare, som meddelat ofvananförda utslag, deruti sistbemälde tilltalade, på sätt ofvan anmärkes, är vorden dömd att för de åtalade förbrytelserna undergå Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd, innan han till fortsättning af lifstidsarbetet återsändes, hade Justitie-Ombudsmannen infordrat yttrande om grunden för domslutet. Detta yttrande afgafs och innehöll, att domaren vid pröfning af ofvannämnda mål visserligen icke förbisett stadgandet i 2 mom. af 2 § i Kongl. Förordningen, angående sammanläggning af straff men trott detta stadgande ej vara tillämpligt å det för handen varande fall, då den tilltalade ej dömdes till lifstidsfängelse utan endast återskickades till fästningen, för fortsättning af förut ådömdt dylikt fängelsestraff och någon förening af särskilda straffbestämmelser alltså egentligen icke kunde anses äga rum.
Ber. sid. 4)- N:o i. Bankens, genom Låne-rörelse förVärfvade contant influtna, årl Förvaltnings-kostnader samt det totala Öfverskott, År 1829. Ränte-Inkomst af de flerfakliga Lån1 rörelser, sorn Banken omedelbart besörjer a5S,6i6 7 242,968 I S 365,565 31 10 282,292 44 2 f Ränte-Inkomst i och för ålitandet af 1 den Assignerings-rättighet, tillhopa R-'dr 1,600,000 Broo, som CoirP !; p merce-Collegium och Jern-Contoret fått sig upplåten 4°>778 9 8 41,890 *9 8 42,824 46 2 43,53o 33 6i (Till en del för nästföregångna årets senare och till en del för löpande årets första halft). 1 Influten Ränte-behållning från Banco‘ Disconten och Låne-Contoren på deras Lån-rörelse mot säkerhet, dels af namn, dels af Publika Papper, utgörande Bankens afkastning af' dess åt deni upplåtna Förlag, tillhopa R:dr 8,5oo,ooo B:co. Sorn Banken ännu sjelf innehafver de 44° Skuldförbindelser af Riksgälds-Contoret å tillhopa R:dr 4,400,000, hvilka bhlvit förklarade utgöra Bankens Grundfond, så har den deruti förskrifne ränta å 4 proc.
Skrifvelse, N:o i 3 3. till Öfver-intendents-embelet, General-Tulloch Post-styrelserna, General-Landtmäteri-kontoret, Styrelsen för fängelser och arbets-inrättningar samt Vägoch Vattenhyggnads-styrelsen, eli exemplar hvardera; till Teknologiska institutet, ett exemplar; till Tryckfrihets-komilén, ett exemplar; till Rikets Ständers Bank, tre exemplar; till Riddarhus-direklionen samt Riks-Ståndens öfriga Kansli-direktioner, två exemplar hvardera. 3:o. Efter derom gjorda och af Fullmäktige i Riksgälds-kontoret bifallna ansökningar, kunna nu uppräknade, liksom andra embetsmyndigheter och einbetsmän samt af E. K. M:t tillförordnade komitéer äfven frän Riksgälds-kontoret utbekomma för dem erforderliga Stånds-protokoller jemte öfrige riksdags-handlingar, deraf ett större antal: exemplar finnes i behåll, och må sådana handlingar jemväl till hugade köpare försäljas emot ett pris af en half skilling för hvarje tryckt ark af protokollerna samt en skilling för arket af hillänget. 4:o. De af Riks-Stånden utsedde Revisorer öfver Stats-, Bankooch Riksgäldsverken erhålla hvardera vid revisionens början ett exemplar af bihaogen till protokollerna för då sednast förflutna 2:ne riksdagar. 5:o. Uppå härom skeende framställningar äro Fullmäktige berättigade att, då med lämplig sjölägenhet tillfälle sig dertill erbjuder, låta besörja och af Riksgäldskontorets medel bekosta försändningar till landshöfdinge-residensstäderna eller dem närmast belägna sjöstäder, af de tryckta riksdags-handlingar, som E. K. M:ts vederbörande Befallningshafvande, enligt Rikets Ständers beslut, ega att från Riksgäldskontoret utbekomma och förut icke erhållit; samt 6:o.