Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Ja, mor. » Margits röst var vek och en smula trött; det var något, som " lagt en hämmande sordin på glädjen i den unga flickans väsen. » Kom ut litet, Margit, så får du se, hur vi ha ordnat det, » uppmanade majorskan. » Se! » Margit smålog. Ulla mor! Hon visste, att hon gjorde Margit en glädje med att använda samma uttryck, som man gjorde åt dem, som verkligen sågo; det var tolf långa år sedan Margit sett något. Efter skarlakansfebern hade hon blifvit blind och skulle förbli det hela sitt lif. Men här i hemmet kunde hon dock nästan säga, att hon såg; här hade icke en enda möbel rubbats utom i flickornas rum, där de först varit tre, men där Margit nu var ensam; och gossarnes rum, därifrån man bara behöfde taga ett långt skutt ifrån fönstret för att hamv L Från fru Bobergs originalskisser återgifvas likaledes kostymbilderna af de tre hufvudrollernas innehafvare i andra aktens, gästabudets, rika dräkt. Vi ha här Hervardur-Hervor (fru Linden) med » gudsborne Tirfing » vid sin sida, vi ha Gullväg (fru Lindberg), kungadottern, » jungfrun, så ung och så glad, med hjärta så godt som gull », i hela sin nordiskt blonda möfägring, och slutligen Vidar (herr Forsell), den konungsligt ridderlige brodern och vännen, som » visste ej i döden än, att Hervors mansbörd blott var lånad. » Dessutom gifva vi en interiör af andra aktens granrissmyckade gästabudssal hos konung Gudmund, sådan den å Kungl. teatern ter sig i det ögonblick barden träder fram för att till harposträngars klang sjunga sitt kväde om Järn-Gjukes underbara öden, när han hos Fröja skulle hämta söljan från gudinnans barm till brudgärd ANDRA AKTEN I TIRFING A KUNGL. TEATERN. EFTER EN TECKNING AF ALGOT RINGSTRÖM. I D U N 1899.
8edlar pä sältan valeur utgöra ett offentligt erkännande ak allmän fattigdom; ett erkännande som likväl kommer stt stä iVstionen ganska d^rt, emedan ärliga tillverkningen af gängksra skillingssedlar kostar Lanken omkring 4»,000 It:dr ärligen oek lördrar till sitt kedrifvands ett antal af 90 personer, som dermed dagligen sysselsättas en kortare eller längre tid. Stats-, Vansooeb Dag-Iltsk. IItl., N:a ,7. 273 IV:o 17. 8lut8-, Ilaneooell I^r>A-I7ts1<ott6N8 utlLtanllo i k»f866ncl6 Herr a/" , .7/. ^ frän HieI6. oell selein till Utskotten remitterscle itienioiial, anZäencle ii i l-äitleiteiältniliZ.
För öfrigt tyckas de i förråden befintliga obrukbara metallkanoner och mörsare väl icke bättre kunna användas, än till förekommande af Rikets skuldsättning för försvarsverket; och, efter det ungefärliga öfverslag jag kunnat göra, skulle jag tro, att endast de piecer, som ligga här på artillerigården , torde uppgå till ett värde af inemot 3oo,ooo R:dr B:co. Jag skulle skatta mig outsägligt lycklig, om jag med dessa välmenta anmärkningar kunnat aldrig så litet bidraga till afvärjande af den olyckan, att Riket skulle nödgas skuldsättas för fyllandet af Statens nuvarande behof. Jag bestrider nemligen denna skuldsättning derföre, att jag icke anser lofligt för en Stat, utan blott såsom yttersta räddningsmedlet, att med skuld belasta kommande generationer; eller åtminstone endast för sådana, våra egna krafter öfverstigande företag, hvaraf våra efterkommande sjelfva skola skörda frukt. Jag bestrider denna skuldsättning derföre, att jag anser sjelfva systemet ledande till lättsinnighet och misshushållning: derföre, att jag icke tror på den förespeglade amorteringen, emedan allt mer och iner växande nya behof skulle vid hvarje Riksdag snarare fordra ett vidare framrusande på den redan beträdda, brant utför stupande statslånsbanan ; och slutligen derföre, att jag vill söka freda Regeringen och R. St. från den hårda dom, som Historien helt visst skulle fälla öfver dem, 0111 de, efter en 20-årig fred, tillgrepe statslån, för att fylla Statens nuvarande behof. Frih. Boye, Ludv.: Vid sjelfva anmärkningarna, som den siste värde talaren framställt, har jag ingenting att er - Den 8 Mars f. m. 5i inra; men kan deremot icke instämma i det resultat, hvartill han kommit, och ber derföre att få föra R. o. Ad:s uppmärksamhet på, som jag tror, en irring i detta resultat.
Det var således också en tiel då jag, liksom ännu den ädle Friherren gör det, tyckte ”att om dessa anslag icke 1 g-s n6 Den 29 December f. ra. ”under fredens lugn förslogo att åstadkomma nödig förkofran för Artillcrie-maleri”elen, så såg det i sanning illa ut i anseende till möjligheten att tillfredsställa for”dringarne i denna del.” Belöningen för mina forskningar blef den, att min villa skingrades, och att jag mathematiskt öfvertjgades, att de af den stora summan utgående årliga anslag för Artilleriets materiel , långt ifrån att vara tillräckliga för att förbättra och föröka densamma, knappast äro tillräckliga att förekomma dess försämring och förminskning, eller, med ett ord, förslå att vidmagthålla den så pass brukbar, som den är. Jag har derjemte härigenom vunnit den fasta öfvertygelse, att misshushållning ej inom ArtillerieDepartementet ägt rum, och att, om Rikets Ständer bevilja de i Kongl. Majrts Proposision begärde anslag, så väl till försvarsaristalternes iståndsättande som deras årliga underhåll, möjligheten och vissheten att tillfredsställa fordringarne i afseende på Artilleri-förråden i och med detsamma inträder. Skulle hos dem, som nu täckas böra mig, genom min framställning samma öfvertygelse kunna bibringas, skall jag anse min möda vid dess uppgörande vara mångfaldigt belönad; och det är med förhoppning derom och anhållan om ursäkt för denna digression från det egentliga ämnet, som jag nu öfvergår till denna framställning. Den 39 December f. m. 117 De Stats-anslag, hvilka blifvit ArtillerieDepartemautet anvisade och för dess årliga behof utgått, hafva varit: S ål edes under de förflutne 5 år en tillsammans R:dr B:co 1,122,100. Om denna summa fördelas på 5 år utgör det årliga medeltalet 224,420 R:dr eller i runda tal 225,000 R:dr.
Skulle för öflig! några särskilda eller ömmande omständigheter sig förete i afseende å den, som utskrifvas bör; eller skulle någon, hvars beväringsskyldighet ännu fortfar, önska att blifva från densamma fri, för att kunna till främmande land utflytta, ege Kongl. Maj:t, uppå derom gjord anmälan, för hvarje fall beslut meddela; dock skall ingen, som eger tillgång, erhålla sådan befrielse, med mindre han, i fredstid, erlägger den i § 15 omförmälda afgift, samt i krigstid genom legning sätter annan antaglig karl i sitt ställe. § 5- Vill delegare i båtsmans-, ryttareeller ständigt rotehåll, som är lill utskrifning förbunden, sjelf utgå för ledig rote eller ruslhållsnummer, och har han dertill bevisligen antagen blifvit, vare honom förbehållet att, i likhet med beväringsmanskapet, afgå från krigstjensten vid slutet af det år, med hvilket hans beväringspligt skulle tilländagå. Om beväringsmanskapets antecknande och redovisande. § 6. Vederbörande mantalsoch skattskrifningsförrättare åligge att, genast efter det mantalsskrifningarne blifvit afslutade, med ledning af de, likmätigt gällande Bevillningsstadga, utaf presterskapet uppgjorda förteckningar jemte mantalslängderna, i enlighet med det formulär, som finnes vid denna författning fogad t, upprätta fullständiga listor på alla i hvarje stad och socken inom beväringsåldern varande ynglingar och dem, som i öfrigt äro beväringspligt underkastade, med uppgift på de beväringsskyldiges hemvist samt dop och faderseller tillnamn utan förkortning.
För vägen emellan Weda gästgifvaregård och Färjestaden har förslag blifvit uppgjordt, men ännu ej slutligen åtgärdadt; 6. Vägomläggning i Torps och Borgsjö socknar på vägen till östersund är enligt Kongl. Brefvet den 30 December 1858 antecknad å generalförslaget; 7. För vägomläggning inom Selångers och Sättna socknar är kostnaden, enligt Kongl. Brefvet den 12 November 1858, upptagen på generalförslaget; 8. För väganläggning emellan Fredrika kyrka i Westerbottens län och Björna kyrka i Westernorrlands län hördes enligt Kongl. Brefvet den 14 Oktober 1859 menigheterne, huruvida de för ett statsanslag af 100,000 R:dr ville verkställa omläggningen och för framtiden, utan rätt till vägpenningar uppbärande, bekosta den nya vägens underhåll; och Kongl. Maj:t förklarade under den 21 April 1860, att, ehuru denna vägs snara anläggning troligen skulle för orten medföra väsentliga fördelar, Kongl. Maj:t likväl, med hänsigt dertill, Tab. Litt. P. Broafgifter. Njurunda. Fjäl. Långsele. För en täckt vugn med 2 hästar Banko 5 sk. » hvarje förspänd häst derutöfver » 1 » 3 » » en chäs eller kärra » 2 » 1 » » ett lass af 5 Skepp:ds vigt och derutöfver » 6 >» » ett dito af 4 Skepp:d till 5 » » 5 » » ett dito från oeh med 2 till 4 Skepp:d >> 4 » .. ett dito från 1 till 2 8kepp:d » 3 » » ett dito till och med 1 Skepp:d » 2 » n en lös släda » 1 sk. 4 rst. » en gående person..., ” 8 rst. 8 rst. 8 rst. » ett enbetsåkdon eller lass » 2 sk. » ett åkdon för 2 eller flera hästar » 4, » » en häst utan åkdon >> 1 » 1 sk. » ett åkdon med 1 häst och 1 eller 2 personer » - 3 » 28 Westernorrlands län. Färjor.
Härligare, skö- det ut, som om rosiga dimmor lägrade sig, tjocknade, vältade hit och dit och slutligen Sen till, att Idun med Modetidning nare är den sol, vid hvilken den måste hafva värmt sitt hjerta, som fått ett sådant öfverupplöste sig i skära, luftiga slöjor, som finnes hos alla edra bekanta! mått af sann och ren glädje, att den räcker fladdrade högt upp på himmelen. Och till att meddela äfven åt andra. Den solen alltjemt ilade tåget vidare, framåt, oupphörligt lyser i himmelen, men har också många strå- framåt! Och alltjemt dröjde solen ännu baklar här på jorden, lefvande strålar, hvilka om skogar och kullar i fjerran. E n solstråle. genom vänlighet, hjelpsamhet och glad offerMen så kom hon! Kom i guldsträlar och i perlemorskiftande glans och lyste » l | j p |) är hemmets solstråle », heter det så villighet låta sitt ljus lysa för menniskorna. i en sekund upp himmel och jord och «s » fe ofta om någon god, vänlig husmoder, En krets, der en sådan solstråle aldrig menniskoanleten, och till och med i den som utgör medelpunkten i en lycklig familj. borde saknas, är hemmet. Vid hemmets härd skumma jernvägskupéen blef det ljust, blef Och samma ord höra vi äfven upprepas om borde den lysa hela dagen om i hvarje maklar dag. Och nu såg jag ett litet rosigt något välartadt, muntert och lifligt barn, som kas, hvarje husmoders ansigte, lysa make, barnansigte med klara^ blå ögon och omsprider trefnad och glädje omkring sig. Allt, barn och tjenare till mötes i blick, i ord, i gifvet af en massa krusigt, Ijusbrunt hår, som i någon mån skänker ljus och värme, handling. Trumpna, mulna miner göra hemhvilkct den blå sammetshatten icke förallt, som vederqvicker och lifvar, verkar så- met tråkigt, atmosfären derinne, der barn och mådde fängsla.
För fullständighetens skull bestämmes slutligen genom ett lagbud den i sig sjelf klara grunden, huru förlust af frakt skall beräknas (§ 157). 100 Efter att hafva angifvit den allmänt gällande regeln huru gemensamt haveri skall fördelas (§ 158), bestämmer förslaget huru värdet af de föremål, å hvilka haveriet skall fördelas (dragande kapitalet), bör beräknas (§§ 159 —161). De grunder, efter hvilka detta värde bestämmes, äfvensom föreskrifterna om hvilka delar af laddningen, som skola ingå i dragande kapitalet, ligga så i sakens natur, att någon närmare förklaring af dem ej torde vara erforderlig. Skälet, hvarför frakten beräknas endast till sitt halfva belopp, är att af bruttofrakten skola såväl folkets aflöning som åtskilliga andra nödvändiga utgifter bestridas. För dessa medgifvcs ett aversionsvis beräknadt afdrag af bruttofrakten, hvilket bär, enligt hvad allmännast är vedertaget, blifvit bestämdt till hälften af bruttofraktens belopp. I enlighet mod hvad för närvarande är föreskrifvet, hänvisar förslaget skada, som skett i gemensamt haveri, till utredning genom en dertill särskildt förordnad tjensteman (§ 164) och anger reglor för hans förfarande dervid (§§ 165, 166). Bestämmelsen att orten för haveri-utredningen är det ställe, der fartyg och last skiljas åt, öfverensstämmer med allmänt vedertaget bruk. Den säkerhet förslaget tillägger redare och godsegare i afseende på deras ömsesidiga haveribidrag (§ 167), är af sakens natur föreskrifven, emedan fartyg och gods alltid anses häfta för de fordringar, sorn för ettderas skull uppkommit. Det kunde visserligen anses tillräckligt att, sedan man angifvit hvad med ge mensamt haveri skall förstås, förklara att hvarje annan skada å fartyg eller gods vore att anse såsom enskildt haveii. För tydlighetens skull har man dock följt föredömet af 1847 års förslag och exempelvis angifvit de vigtigaste slagen af enskildt haveri (§ 168), för att dess skillnad från det gemensamma måtte desto starkare falla i ögonen.
Förslaget, i dess reviderade skick, upptager 1773 celler för länsfängelset 714 för fängelser i andra städer än länsresidensen och 792 för fängelser på landet, eller tillsammans 3,279 celler. Om nu antagas får, att, såsom sannolikt är, dessa celler, tillika med bostadsrum för bevakningen, ekonomirum och stående inventarier, kunna, kostnaden för inköp af byggnadstomter jemväl inbegripen, öfverhufvud anskaffas till ett pris, efter cell räknadt, af 1,000 R:dr för länsfängelset 800 R:dr för egentliga stadsfängelser och 500 R:dr för häradsfängelser å landet, hvilka belopp något öfverstiga de i det närlagda regleringsförslaget beräknade, emedan detta endast afsåg egentliga byggnadskostnaden; så skulle hela kostnadssumman uppgå till 2,740,200 R:dr, eller 1,440,200 R:dr, utöfver hvad redan blifvit anslaget. Häruti ingå likväl ej de celler, hvarmed nya länsfängelserna, hädanefter såsom hittills, torde böra förses utöfver förslagets cellnummer, i ändamål att bereda möjligheten af det ensliga fängelsesystemets användande jemväl under någon del af de strafftider, för länsfängelserna i Stockholm 151,500: 124,341: 34. 10. 91,133: 10. 1. 87,160: 21. 2. 108,119: 19. 8. Linköping . Christianstad Gefle Carlstad Kongl. Maj:ts Nåd. Skrifvelse, N:o 16. 35 som öfverskjuta två år, ej eller de tillskott af celler utöfver förslagets beräkning, hvilka vid åtskilliga fängelser kunna påkallas af omtankan för en fördel aktig byggnadsform. Betydliga kostnader återstå således visserligen för det tillämnade fängelsesystemets genomförande; men detta kan och bör helst ske småningom, hvarigenom utgifterna blifva mindre kännbara, och Kongl. Maj:t förväntar, att Rikets Ständer, med inseende af sakens vigt, icke skola tveka att för ändamålet bevilja fortfarande anslag, i nion af befintliga tillgångar.
Men utom dessa medel till hållskjutsens underlättande har den redan till stor del blifvit lindrad genom enskilda ac corder om skjutsningens utgörande; och jag tror, att dessa enskilda-accorder, som, ulan att de forceras, kunde i betydlig mån tilltaga, skulle ganska mycket befordras, om K. M:s nåd. bref till Dess Bef:h:de af d. i3 Aug. 1810 förnyades. Jag vet, utt det då icke hade önskad verkan; men nu, sedan folket lärt sig bättre känna behofvet och fördelarna af dylika entreprenader, skulle förnyandet af detta K. bref säkerligen befrämja dem; och detta synes vara den enda åtgärd, som af Riksdagsmännen Olof Jeppsson och Pehr Nilsson, äfvensom några andra motionärer inom BondeSt., varit åsyftad. Slutligen vill jag i fråga om sjelfva skjutslegan erkänna, att det vanligen icke är lönande alt skjutsa mecj en häst, och derföre tror jag, man kunde stadga en viss betalning för hvarje skjutskarl, som medföljer. Om denna betalning bestämdes till 4 sk. b:co för milen, skulle sådant ungefärligen motsvara, hvad den skjutsande genom arbete kunnat för - Den i6 Augusti c. m. tjena under den tid, sora till skjutsningen åtgår. Jag yrkar återremiss af Utsk:s betänk., hvarvid detta anförande torde få medfölja. Hr Danckwardt, Magn. Georg: Ehuru jag icke anser mig äga de fullständiga Jocala upplysningar, som äro nödiga för att rätt bedöma verkningarna och följderna af Utsk:s i förevar, betänkande afgifna förslag, anhåller jag alt i anledn. af detsamma få framföra några anmärkningar till Utsk:s öfvervägande. Jag önskar, likasom Utsk., reformer i vårt skjutsväsende, såsom i allt annat, der de behöfvas och äro angelägna; men jag tror, att man bör noga tillse och beräkna, att de förändringar, man går att vidtaga, äro verkliga förbättringar och leda till det mål, man dermed bör åsyfta.
Jag tror, att man i alla sådana läll egentligen bör begära Ståndets tillstånd till ett sådant meddelande, emedan Ståndet liar rätt att granska och godkänna ledamöternes yttranden, innan de göras till föremål för offentligheten. I den nu förevarande grannlaga frågan har man ausett en sådan försigtighet öfverflödig. Mig vill det synas som om man dervid begått ett misstag. Utan alt vilja inlåta mig i något bedömmande af PresteSl:s förfarande i delta fall, hvilket väl, på sätt en annan talare här yttrat, lämpligare utgör föremål för enskilda betraktelser än för delta Stånds offentliga öfverläggningar, kan jag likväl icke annat än reservera mig emot en åtgärd, hvarigenom man tyckes kunna komma ända derhän att förvandla R. o. Ad:s samlingsrum, ifrån ett ställe för lugna öfverläggningar, lill — må uttrycket förlåtas mig — något liknande eu execnlionsplats, der man, så tillsägaudes för bandplagg upplägger enskilde ledamöter af andra RiksSt., eller tili och med något helt RiksSt. Jag tror icke att della rum är rätta stället för dylika executioner. Om någon af R. o. Ad:s ledamöter får enskilda skrifvelse!1, från hvilken eller hvilka personer, som helst, så är det den ledamotens ensak, att med en sådan skrifvelse vidtaga de åtgärder, han finnér lämpliga, men jag skulle icke tro, att det tillkommer Ståndet att derpå taga affär. Om det Högv. Ståndet vid ifrågavar. tillfälle visat en nog långt drifven ömtålighet, så är detta ett förhållande, hvilket snarare torde utvisa att PresleSt. fäster eli mera än vanligt afseende på den ledamots personlighet, som fällt yttrandet, än det kan anses innefatta bevis på någonting annat. Man har sett med hvilket lugn PresteSt. har emottagit vida mera förnärmande yttranden, då de fällts af ledamöter, hvilkas ord det förmodligen icke ansett förtjena samma afseende. Åtskilliga af delta Stånds ledamöter och hela detta Stånd har varit utsatt för skarpa förebråelser inom andra RiksSt., utan ali det föranledl någon protest, emedan man ansett dessa förebråelser bäst vederlägga sig sjelfva, och således på lämpligaste sätt besvaras då de öfverlemnas ät föraktets dom.
Personer; äfvensom att Presterskapet derstädes, hvilkas Förmän Lectorerne, såsom Consistoriales, dock äro, innehar allmänt Pastorater, som inbringa dem högre Lönings förrnoner än hvad i berörde afsende för Lectorer blifvit föreslagit; Men, som Stats-Beredningen gjort sig underrättad, att af Lönings-Spannemålen till Hernösands Gymnasium, enligt LandsBäkenskaperne, endast 8 Tunnor 8 Kappar utgöres af Hafre, och för det öfriga till omkring I;del af Råg och Arter, samt återstoden af Korn; så, ehuru det ifrån Lectorernes anseende i Orten och framför Ortens Presterskap hämtade skälet till en högre aflöning föf dessa Lectorer, Stats-Uts&ottets Betänkanden. 95 j än andre, ankommer på Eders Kongl. Maj:ts Egen Nådiga pröfning, har dock SiatsBeredningen trott sig åligga, att, med ifrågasättande af en så beskaffad högre Aflöning, i underdånighet beräkna den besparing , som skulle uppkomma, derest enahanda Aflönings - grund vid detta, som vid öfrige Gymnasier blefve följd; hvilken besparing, enär de 2:ne äldste Lectorerne, som tillika innehafva Prasbende Pastorater nedsättas ifrån 150 till uo Tunnor, de 2:ne dernäst varande ifrån 183 till 150 Tunnor, och de s:ne yngste ifrån 183 till i?o T:r Spannemål hvardera, skulle komma att utgöra 232 Tunnor Spannemål. För öfrigt har hos Stats Beredningen, i afseende på Lectoremes aflönipg vid Skara Gymnasium, förekommit, att, som vid detta Gymnasium finnas till delnings emellan de 6 Lectorerne 3 Ptsebende Pastorat och 2 PrasbendeHemman, så torde Lectors-Löner nu häistädes kunna i allmänhet sättas till 12 o
De hyste den mening, att Konung och Thronlöljare, när de äga familj, hade, hvad dennas underhåll anginge, enahanda skyldighet, som hvarje annan familjefader, och att nationen härvid endast borde tillse, att anslaget för omförmälda höga personers eget underhåll fastställdes så rikligt, att en dylik skyldighet utan ringaste svårighet kunde af dem fullgöras. Då i nu gällande ItiksStat Usta HufvudTitelns' anslag icke vore i öfverensstämmelse med dessa grunder fördelade, hafva motionärerne hemställt, att den under HufvudTitelns förra afdelning, Hofslals-anslagen, till Deras K. Högheter Arffurstarne anvisade summa, måtte med H. M. Konungens Hofhållningsanslag sammanföras samt de i samma afdelning uptagne, till H. K. Höghet Kronprinsessan anslagne, handpenningar sammanslås med det för H. K. Höghet Kronprinsen beviljade anslag. Dessutom och då, enl. motionärernes tanke, det vore oformligt och mot en skyldig grannlagenhet stridande, att K. St:r bestämde beloppen, som finge användas för upköp af fourage till K. Hofstallets utfodring, för uphandling af ved och ljus m. fl. ekonomien tillhörande utgifter, ansåge motionärerne lämpligast, att dessa utgiftsposter, utan specifikation, öfverflyttades till H. M. Konungens personel» anslag, undantagande dock beloppen för möblers underhållande å K. Stollen och för Rosersbergs Slolt, hvilka borde särskildt uptagas, men icke under HufvudTitelns förra anslags-afdelning, der de nu äro uptörde, utan under den sednare afdelningen, som innefattar anslagen för K. Slotten och för hvilkas särskilda utgifts-summor redovisning skall afgifvas.
St:r framlagda, och jag tror att pluraliteten af representanter äfven så komma att behandla frågan, och det är alldeles för tidigt att ingå i någon discussion öfver de skäl som här framläggas; men paradoxer borde ej framkastas, så har likväl skett när man, för att kullkasta det af Ofverste Ericsson upgjorda förslag, säger att en jernväg, lagd långt från Mälaren, skulle vara af största nytta för bergslagen, som ligger på flera mils afstånd från Mälarens stränder, ty då skulle conseqvensen af denna sats fordra, att om man skulle lägga en jernväg på 4 å 5 mils afstånd från Mälarens stränder, för att gagna denna rika bygd, som man anser vara hufvudsaken, d. v. s. att jernvägen skulle gå som Öfverste Ericsson föreslagit, ehuru man vill bevisa motsatsen. Då Öfversten här saknas, anser jag opartiskheten fordra, att man bemöter de an märkningar, som hufvudsakligen blifvit framställda mot bans personliga åsigter, och dit hör att han skulle tvertemot hvad han förut sagt, yttrat, att Westmanlands intresse kan förbises och att transitohandeln var en hufvudsak, jemförd med trafiken på kortare distanser. Jag anhåller derföre att få upläsa en del af hans yttrande, då det säkert fins många af 11. o. Ad. som icke hört hvad han i går på börsen yttrade, och dessa stycken äro korta. Den förre talaren utvecklade, huru, efter hans åsigt, provinsen Westmanlands intresse blifvit förbisedt, jag anhåller derföre att få upläsa det stycke som rörer provinsen Westmanland; R. o. Ad. torde derigenom blifva i tillfälle att finna skillnaden mellan de skäl, som tala för Öfverste Ericssons och för Gr. Sparres åsigter. »Westmanland. Afven detta landskap bör, i afseende å sina kommunikationsanstalter, finna sig bäst lottadt, om det, jemte de från Mälarestranden utgående förbindelser med hufvudstaden och denna strand tillgränsande provinser, få en jernbana anlagd i ungefär midten af länet, på sätt den å kartan från Sala vester-ut dragna linien anvisar.
Cigillata, efter ett belopp af 37,000 UtfbéDalcr 23anco, rörande Silfen öfmerfpttning l2Bt får i öfrigt åberope Dg <3Bår till ^ongl. 33laj:t afåtna unDerbåniga 0brifmelfe af Den 21 fiflibne §ebruarii; Dcf får, i följt) färaf, en ferjtilD §. uti Det af Dg upprättelse, ocf fiftnämnDe Dag till JDongl. S9laj:t i unberbånigfet öfmerlemnabe, görfag till $ör* orDning, angaenbe 0tämplabe f}iappetö#afgiftctié beräkning, blifvit in# förb, innefattauDe Den kariff, härefter De fanblingar, för fmilba €<mjli«©<£!ifr eller fpottler tillförene ägt rum, böra, jemte Den förut befämDa €farta#0igUlata, meD fämplaDt papper förfe*. §. 27. om erinmHnb; .€fter noggrannt öfmermäganbe af De i fråga om 23råinvni0# bia9?ftcn?*,s bränningen förebommanDe förfållanben, ocf Då QBi, i Itbfet meD fmab i\ong(. ©laj:t till Dg i flåDer framfällt, infett migten Deraf, att, genom tjenliga åtgärDerö mibtaganbe, färDeleé i bejbattningémäg, föba minjba