Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Till förekommande af en sådan händelse, har derföre Hr Crusenstolpe föreslagit, antingen att StatsUtskottet i den blifvande Instructionen för R:g:sContoirets Fullmägtige bemyndigar dem, att, i händelse af brist uti de beräknade tillgångarne för de af R. St:r fastställde anslag, vidtaga erforderliga åtgärder till behofvens fyllande, eller ock att R. St:r till K. M:t i underdthet öfverlemna, att, i den händelse berörde tillgångar något eller några år icke försloge till fullt betäckande af alla, de utomordentliga anslagen, sjelf intill nästa Riksdag pröfva deras företräde, med hänsigt till föremålens beskaffenhet och vigt; dock så, att de summor, R. St:r för hvarje särskilt behof högst anordnat, icke måtte i något fall öfverskridas; samt 4io S t a t s - U t s k o 11 e t s 2:0 af Hr Ribbing, Arvid, som, under bestridande af Beviilnings-Utskottets förslag, alt beräkna bränvinsbi ännings-afgiften till ett belopp af 460,000 Rldr och att dessutom anvisa utgifter på öfverskottén å samilia inkomst föreslagit, att Stats-Utskottet ensamt eller i förening med annat Utskott må uppgifva hvarest medel skola tagas till ersättande af den brist, som i Stats-inkomslerna skulle uppkomma, derest K. Mit, i följd af inträffande missväxt, funne angeläget, att för någon längre tid inställa Bränvinsbränningen i Riket. Likaledes liar Hr Printzensköld i sino anmärkningar vid Statsoch Banco-Utskottens Betänkande Klo 22 om Extra Stats-Regleringen, fästat uppmärksamhet på behofvet af ett dylikt Creditiv. Då Stats-Utskottet i afseende på den ordinarie, samt Statsoch Banco-Utskotten i afseende på den Extra Statsregleringen icke uppgifvit andra tillgångar än sådane, sorn med säkerhet böra antagas uppgå till de påräknade beloppen; så hysa Utskotten inga tvifvelsmål om deras tillräcklighet.
Vid sista riksdagen var fråga derom väckt och debatterades allvarsamt i StalsUtsk.; men det befanns då, likasom vid flera andra tillfällen, när man velat förändra inrättningar från en så god upphofsman som Carl XI, att de, som förmentes hafva största nyttan deraf, nemi. BondeSt., bestridde saken. När nu fråga endast är örn rättelse af ett misstag, hvilket föregående Ständer begått genom hegardt upphäfvande af en författning, hvars bibehållande numera visat sig vara nödvändig, synes det, jiå sätt en ledamot af Utsk. redan anmärkt, vara riktigare, att B.. St. sjelfva erkänna och söka rätta misstaget, än att framhärda deruti för att icke erkänna deras förhastande. Hvad sjelfva saken angår, anhåller jag att, med afseende å hvad några ledamöter här anfört, få tillägga några anmärk - 358 Dea 10 Maj f. m. ningar. Man har sagt, att allmogen utan vitesansvar nog aktar sig att komma på restlängden, emedan den skyr derför, likasom för kronobetjeningens besök och de kostnader, som dermed äro förenade. Erfarenheten bär emedlertid visat, efter hvad flera landshöfdingar upplyst, att i åtskilliga län denna afsky för kronobetjeningens besök icke är så stor som för ordentlig betalning af utlagorna. I de öfriga länen behöfver man ej hysa någon farhåga för den föreslagna författningen, emedan den, som ordentligt betalar, slipper både böter och besök. Om verklig fruktan för dessa besök hos allmogen äger rum, vore det ju en välgerning, om böterna både kunde förmå de skattskyldiga att betala ordentligare, och med detsamma förskona dem från de omtalade besöken. En värd ledamot har sagt, att man borde vänta till slolet af den tid, sorn Konungen för den nu gällande provisoriska författningen bestämt, för att derigenom undgå erkänna sitt misstag. Men om man ej har betänkande vid att begå misstag, bör man ännu mindre draga i betänkande att lätta dem, särdeles om man vill, att Konungen skall fästa afseende å II. St:s skrifvelse!-.
Till följe häraf skall ett bolag, som t. ex. inköper en flottled på H. VII. 4 50 Dea 17 Oktober. 20 å 30 mil i Norrland, och vill densamma upprensa, blifva ansedt såsom verkställare af ett allmänt företag och berättigadt att expropriera, d. v. s. att den ena individen måste maka åt sig för den andra, som har större kapital. På grund af hvad jag anlört, och då jag anser de bestämmelser i afseende på expropriation, som förekomma i vår nu gällande lag, vara fullkomligt riktiga, anhåller jag att få förena mig med Gr. Mörner uti yrkande på afslag å ifrågav:de Betänk. Hr Paykull, Lars Gustaf: Att den nuv:de expropria tionslagen till många delar redan är af den allmänna opinionen utdömd, är af alla kändt. Staten har nemi. redan fått betala tillräckliga summor åt enskilde, för att icke en förändring härutinnan vore af behofvet påkallad. Då jag derföre nu tänker föreslå en förändring i expropriationslagen, vill jag ingalunda rangera mig i deras led, som rösta för bifall till LTtsk:ts ifrågavide förslag, utan har jag i stället tänkt till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke en återremiss vore lämpligare i den syftning, att Utskrt behagade föreslå, det staten, om den tager jord, skall betala öfver värdet, men ej mer än 20 proc., under det den gamla lagens bestämmelser komme att qvarstå med afseende å jords afstående till kommuner och enskilda bolag. Gr. Sparre: I ani. af hvad först angår frågan om Ut sk:ts befogenhet att företaga denna fråga till behandling på sätt som skett, ber jag att få uppläsa 33:dje §:n R. O.: »1:0 Lag-Utsk:t, bestående af 16 ledamöter, eger att, jemlikt 53:dje och 87:de §§:ne af R. F., utarbeta de från R. Stms plena remitterade förslag till stiftande, ändring, förklaring eller upphäfvande af allmän civil-, kriminaloch kyrkolag, samt upptaga de i sådana ämnen R.
När seglationen i denna hamn började och slutade kan icke uppgifvas, men hvad man känner är, att, enligt vågjournalen, utvägningen började år 1856 den 16 April och slutade den 11 November, » 1857 den 20 April » » den 30 Oktober, » 1858 den 15 April » » den 10 November, » 1859 den 23 April » » den 23 November, » 1860 den 10 April » » den 10 November. Arbetet med denna hamns utvidgande och fördjupande, som började år 1853, fortgick till 1858 och afsynades den 5 Augusti sistnämnde år. Till detta arbete anslogo Rikets Ständer, vid 1853 och 1854 årens Riksdag, ett belopp af 60,000 R:dr Runt, hvaraf tvåtredjedelar utan återbetalningsskyldighet och en tredjedel Westmanlands län. Lastageplats. Lotsar. Kanaler. 43 såsom lån att återbetalas efter vanlig Bankomethod. Härutöfver har staden för ändamålet måst vidkännas en utgift af 27,163 R:dr 7 öre R:mt, ränteförluster oberäknade; så att då den tredjedel af statsanslaget, som skall återbetalas, inberäknas, kommunens omkostnader gå till 47,163 R:dr 7 öre, ränteförluster oberäknade. Utöfver den för omförmälda arbeten fastställda plan har staden låtit vidga bottenbredden ganska betydligt både i hamnen och på andra ställen uti ån, samt verkställt pålning utefter en längre sträcka af vestra åstranden. Till Strömsholms lastageplats kunna fartyg om 11 ä 12 fots djup i medeltal ingå. Seglationen började år 1856 den 23 April och slutade den 14 November, » 1857 den 21 April » » den 21 November, » 1858 den 22 April . » » den 18 November, » 1859 den 13 April » » den 28 November, » 1860 den 24 April » » den 23 November.
Utskottets hemställanden biföllos. 59:de punkten. Utskottets hemställan bifölls, med erinran om iakttagande af de rättelser i Hufvudtitelns anslagsbelopp och slutsumma, som påkallades af Ridderskapet och Adelns från Utskottets förslag afvikande beslut. Prot.-Utdrag den 3 Juni 1863. 395 60:de—63:dje 'punkterna Utskottets hemställanden biföllos. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets Utlåtande, M 100, angående regleringen af utgifterna under Riks-statens sjunde Hufvudtitel, fattade Ridderskapet och Adeln följande beslut: l:sta—20:de punkterna. Utskottets hemstäilanden biföllos, med rättelse af den i 16:de punkten genom tryckfel influtna summa 2,000 R:dr till 200 R:dr. 21:sta punkten. Utskottets hemställan afslogs. 22:dra—25:te punkterna. Utskottets hemställanden biföllos. 26:te punkten. Återremitterades. Utskottets hemställanden biföllos. Frän Hågv. Preste-Ständel. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet Kongl. Maj:ts denna dag meddelade nådiga Propositioner till Rikets Ständer: l:o angående inrättandet af en pensionsanstalt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg, äfvensom machinister och eldare å sistnämnda slags fartyg; och 2:o angående rätt för Biskopen i Hernösands stift m. m., Doktor Israel Bergman, att, vid afskedstagande, på rikets allmänna indragningsstat uppbära pension. S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande, M 99, angående reglerin gen af utgifterna under Riks—statens sjette Hufvudtitel. Härvid förekommo: Punkterna 1 till och med 11. Biföllos. Med afslag å Utskottets hemställan i mom. a) beslöt Ståndet, i öfverensstämmelse med Kongl.
Hr von Hartmansdorff: Jag ber om ursäkt för.det misstag jag begått, ang:de arfvodena för Diskont-direktme i landsorterna. I sjelfva saken är jag likväl af den mening, sora Gr. Gyldenstolpe framställt. Man kan nemi. icke med skäl utsätta arfvodena för nämnde Direktörer förr, än man bestämt deras göromål; Den 30 Oktober. 125 ly innan det skett och jemförelse kan anställas med dem, som åligga Diskonl-direkhne i Stockholm, torde det väl icke böra komma v fråga att bestämma de förres arfvoden. Jag fortfar fördenskull i min anhållan om punktens återförvisande. Gr. Lagerbjelke: Efter den förklaring, som nu blifvit af Hr von Hartmansdorff afgifven, har jag ingenting emot att punkten återremitteras. Förevarsde punkt blef, efter först till bifall framställd propos., som besvarades med Nej, på grund af de gjorde anmärkn:ne återremitterad. 2: dr a punkten. Hr von Hartmansdorff: Jag liar, vid denna punkt, åtskilliga anmärkn:r alt göra. Måhända tillåles det mig att först framställa dem i ett sammanhang, hvarefter de torde hvar för sig af R. o. Ad. lagas i benäget öfvervägande. I afseende på Ombudsmännen, har Utsk. föreslagit att, i st. f. två sådana med hvar sin kanslist, hädanefter blott en skall tillsättas med 3:ne kanslister under sig, hvaraf följer att tjensterna ändock blefve fyra såsom de hittills varit. At hvardera kanslisten har man föreslagit lika lön eller 500 R:dr, hvilket är samma belopp, som blifvit bestämdt för första tjenstegraden inom Banken. Men när andre ombudsmannens syssla skall indragas, så är det, då förste Ombudsm:n af sjukdom, jäf eller någon anledn. hindras sköta sin befattning, nödigt, att en annan fullgör bans åligganden.
Skillnad i dessa afs:den finnes redan, i både grundlag och civillag, iakttagen, mellan t. ex. Reformerta och andra Den 4 November f. m. lärora bekännare. En sådan bör, alltefter lärans beskaffenhet och samfundets talrikhet, äfven härefter göras. Framför allt måste dock hvarje lag grundas främst på noggrann kännedom, om de förhållanden, hvilka den angår. En sådan kännedom saknas ännu i förev:de fall. Här har blifvit upgifvet och tros allmänneligen, att flera tusende Svenska Kyrkans medlemmar öfvergått till Baptismen. I en utländsk tidskrift har deremot, efter en af Baptisterne sjelfve lemnad redogörelse för deras antal i Sverige, detta upgifvits, inuev:de år, till omkring 560. Lika okunnig är man om beskaffenheten af deras lära. Att de ogilla barndopet, är kändt. Men om de i öfrigt vidhålla Lutherska eller antagit Heformerta lärans grundsatser, är icke bekant. Jag har mycken anledn. att betvifla, det de, åtminstone allmänt, känna, hvad de egentliga Baptisternes tro och bekännelse är. Ej heller vet man, om de bilda något egentligt kyrko-samfund. Sannolikare är, hvad äfven några bland dem vidgå, att hvarje hop af Baptister betraktar sig såsom en sjelfständig församling, som ieke äger eller behöfver äga med de öfriga något annat gemensamt, än vissa trosläror och obenägenheten för Svenska Statskyrkan och dess inrättningar. — Så äfven i fråga om Mormonerna. Det säges, att de, i vissa trakter, äro talrika. Men man vet ej antalet. De ha af Norska Regeringen blifvit förklarade för okristne; men de säga sig erkänna Christus och förneka här den lära om månggifte, hvilken allmänna meningen dem tillägger. —■ Här hafva äfven funnits och finnas utan tvifvel ännu många, som icke i något väsendtligt afvika från vår Kyrkas bekännelse, men som likväl önska att från henne söndra sig, på grund af missbelåtenhet med en eller annan af dess inrättningar. Hvilka äro orsakerne till denna missbelåtenhet? Äro de grundade?
För närvarande vågar jag dock icke påyrka ett så stort steg, men något måtte dock äfven under nuvarande förhållanden kunna göras för det öfverklagade ondas afhjelpande. Jag vågar nemligen tro, att prestvalsförordningen, i enlighet med de grundsatser, som vid de sodnaste riksdagarne gjort sig gällande i all kommunallagstiftning, skulle redan nu kunna bringas i mera öfverensstämmelse med kyrkooch kommunalstämmoförordningarne, sålunda att, med bortkastande af nu gällande grund för rösträtt vid prestval, åtminstone fyrktalet med nödiga modifikationer komme att utgöra grunden. Redan härigenom skulle många fördelar vinnas, rättigheter och skyldigheter — om man ändtligen i denna fråga vill hålla derpå — skulle komma i ett bättre förhållande till hvarandra, det gräsliga räknebesväret med bråk i billiondelar, som stundom upptager flera dagar efter valet och ändå föranleder rättegångar, skulle bortfalla, åhörarne skulle mera intressera sig för valförrättningen än som nu ofta sker och ganska många obehagligheter skulle genom denna röstförenkling undvikas. Att dock endast lägga fyrktalslängden till grund för valet skulle blott till någon ringa del afhjelpa det öfverklagade onda. Bolag, verk och inrättningar samt bruksoch större egendomsinnehafvare skulle ändå komma att utöfva ett för den mindre bemedlade alltför tryckande inflytande på valet. För att komma närmare det önskade målet — lika rätt för alla — torde således blifva nödvändigt, dels att bestämma en graderad röstskala med t. ex. en röst för hvart tiotal fyrkar, dels stadga ett maximum af t. ex. 20 röster såsom det högsta antal, som af någon kunde få vid valet afgifvas. Jag betviflar icke att ju Höglofliga Lag-Utskottet, till hvilket jag anhåller att denna motion må varda remitterad, om det allvarligt vill, skall utfinna något lämpligt sätt för frågans lösning, och skall derföre endast i allmänhet vördsamt hemställa, det Rikets Ständer ville för sin del besluta en sådan förändring af 16 och 20 §§ i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning om prestval af den 1 April 1843, att fyrktalet med nödiga modifikationer må utgöra grunden för rösträttighetens utöfvande. Stockholm den 1 November 1865.
Samme värde Talare har äfven förklarat, att Ständerne ägde obegränsad rätt pålägga de Rustande 20 å 3o R:dr, ja så stor Bevillning som helst för soldatens underhåll. Jag protesterar deremot, och önskar, att detta öppna yttrande från en af Styrelsens medlemmar måtte återföra oss till sansning och besinnande af egen och medborgares välfärd. Jag yrkar alltså på dessa skäl återremiss af Utlåtandet, på det Utskotten måtte utfinna medel, att bereda Nationell ett frivilligt åtagande af hvad i detta fall kan erfordras. Då vi äro ett så ringa antal, som interessera oss för den rustande, kail man å andra sidan gerna risqueia försöket att fä saken närmare skärskådad. Men om återremiss icke beviljas, yrkar jag afslag å Utlåtandet. Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm: Just i afseende på de af den siste värde Talaren åberopade omständigheter, hemställer jag, 0111 icke fortsättningen af denna discussion kunde uppskjutas tills eftermiddagen. Hans Excellence Herr Grefven och J^andtMar skalken yttrade, att då 11 Ledamöter anmält sig att ännu ytterligare tala i Den 26 O c tobe r f. m, ämnet, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att fortsättningen af discussionen finge lill eftermiddagens plenum uppi Ropades Ja och Nej. Herr Hjerta, Gustaf'. Jag har endast begärt ordet för att förklara, att jag anser det vara ändamålsenligast att afsluta en öfverläggning, hvilken blifvit så fullständigt förd. Hans Excellence Herr Grefve Löfvenhjelm, Herrarne von Hartmansdorff ', August, Nordenfalk, Johan, Lefren, Johan Pehr, Friherrarne Wrangel, Henning, Cederström och Sprengtporten samt Herr Uggla, uppropade, afsade sig, hvar efter annan, ordet. Herr Cederschjöld: I anledning af en värd Talares anmärkning vid mitt förra yttrande, får jag förklara, att det alldeles icke var någon Grundlagsförändring jag i Utskottet föreslog; utan jag gjorde verkligen en anmärkning efter 107 §.
Hundrades lugn och välbefinnande berodde på hennes omtanke och sinnesnärvaro, och d5 hon i den ensamma qvallstunden trött slöt sina händer till bön, skedde det med tack till den Gud, som gifvit mål åt hennes lif. Och då hon lade ned sitt arbete, stodo unga krafter, fostrade i hemlandet och stödda af deltagandet från hög och låg, redo att upptaga verket och att med friskt mod beträda den väg, der hon en gång kampat som förpost. Agraar. Ernst Ahlgrens nya arbete. Fru Marianne~. Roman af Ernst Ahl,ren. Sthlm. d ru Marianne » är icke en uppseendeväckande bok, - icke ett arbete, som kastar ut nya diskussionsämnen, som briljerar med förvånande paradoxer och som gör sensation. Men måhända skall man komma att erkänna, att detta Ernst Ahlgrens senaste arbete ar det mast mogna, har det största bestandande värdet inom den berättande literatur, som hittills framtradt under det realistiska skedet i vår vitterhet. I fargrikedom, i poetisk kraft och originalitet kan naturligen ej Ernst Ahlgren mäta sig med August Strindberg, men förf. till &gt;Pengar » och, Fru Marianne&gt; har heller intet af Strindbergs råhet, lider icke af hans galna excentricitet, utan gör ett alldeles motsatt intryck af sund och sann hederlighet. Fru Edgreii är kanske mera utmanande slagfardig och har mera etsande skarpa i sin samhällskritik, men i hennes skildringar sticker alltid något fram af manekiiisartad tankekonstriiktion, i jämförelse hvarrned Ernst Ahlgrens skildringar göra intrycket af en upplefvad verklighet, af lifvet sjelf. Det är mera känsla, niera varmblodig niancklighet hos Ernst, Den skånska förf. rader icke öfver den lättrörlighet i sceneriet och den salongsvana elegans i tonen, som förlana sitt behag åt Mathilda Roos ' interiörer; nien det finnes i stället hos Ernst Ahlgren ett kraftigare allvar och en viss sundare och enklare naturlighet. Hos Oscar Levertin och Georg Nordensran möter man en mera förfinad känslighet, en helt annan talang att mala i ord de finaste stämningar vekt och smidigt. Ernst Ahlgren är mindre lyriker, men i stallet mera epiker; kan icke föra penseln så lätt och elegant, men hugger i stallet bestämdare och kraftigare med den hårda mejseln.
Herr Justitie-Stats-Ministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Stats-Ministern för Utrikes-Ärendena, Friherre Manderström, Stats-Räden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten. Chefen för Landtförsvars-Departemcntet, Stats-Raclet Björnstjerna föredrog i underdånighet de frågor, sorn vid förslag till reglering af utgifterna under RiksStatens 4:de Hufvudtifel för nästa statsreglerings-period nu i ett sammanhang borde tagas i öfvervägande och deribland följande till Kongl. Majit inkomna underdäniga framställningar, nemligen: l:o De af Krigs-Collegii särskilda Afdelningar afgilha förslag och betänkanden i afseende ä anslag, hvilka anses för Landtförsvarets behof i allmänhet vara erforderliga; 2:o General-Fält-Tygmästarens framställning om anskaffning af Fält-batterier ined relflade kanoner; 3:o Chefens för Ingeniör-Corpsen förslag å inedels-behof till fortsättande af fästningsbyggnaderna; Bilt. till 11. St. M 2 till Kongl. May.ts Nåd. Prog). M 1, om Statsverket 1859.
Skälen äro följande: 1 to emedan enskild acticteckning, utan någon viss af Slaten garanterad revenu, ej kan påräknas till andra än sådana företag, der det enskildta intresset ligger klart för ögonen, och säker ränta kan för actieägare beräknas, men icke till arbeten af den allmänna natur, alt egentliga vinsten måste tillfalla de trafikerande genom nedsatta afgifter, och Slaten i det hela, genom ökad production och ökadt välstånd ; Den i3 Januari f. m. 2:0 emedan penningebrist, begäret att vinna utan föregående uppoffring samt misstroende till beräkningars säkerhet troligtvis skulle afhålla mängden ifrån nctieteckning, och några (å patrioters bidrag blefve alltför ringa emot Statens, att de trafikerandes intressen skulle derföre uppoffra s ; 3: o emedan det icke vore Val beräknadt, att för ett ringa enskildt bidrag öfverlemna äganderätten till canalen åt ett enskildt bolag, oell sålunda tillskapa ett intresse emot afgifternas nedsättning, således i strid med industriens och Statens sanna fördel; 4:o emedan om Staten, såsom jag äfven bort föreslås, uppmuntrar till actietcekning, emot allmän garanti för måttlig ränta, och mot förbehåll att actierevenuen ej må öfverstiga vissa procent, det i alla fall är Staten, som blifverden egentliga entreprenören, sorn löper hela risken, och den enskilde eontrahenten lärer då, visserligen, likasom i TrollhuttealTären, tillse ait han blir den vinnande. Orsaken hvarföre ett arbete kan anses gifva statsvinst, ehuru den directa inkomst, som deraf uppbäres, icke motsvarar räntan af derå nedlagd kostnad, ligger deruti, att största vinsten oftast ligger utom canalverkets räkenskaper och tillfaller trafikanten genom nedsatt transportkostnad, och Staten, genom uppväckandet af ökad industri och välstånd, som blifva föremål för ny beskattning. Exempel må förtydliga detta:
Emot det första skälet an* föres att vägen till Officers värdigheter hos oss icke är elier varit stängd för ofrälse, ej en gång då Adeln var i sin högsta magt, hvilket FältMarskalkame Helmfeldts och Dalbergs föresyn bevisar, andra mindre lysande efterdöraen att förtiga. Nu mera är ofrälsemäns befor dringsrätt dessutom genom §-38 Regerings: Dm 25 Marti i. 921 form: försäkrad och kan ej, om den iagttages, blifva åsidosatt, Samma rättighet till inträde vid Regementerna, som Cadetterna nu äga borde naturligtvis förbehållas de ynglingar, som utexaminerades från militaireundervisningen vid universiteten, om en sådan der blsfve inrättad. Såsom välgörenhetsanstalt synes KrigsAcademien icke vara behöflig , så länga Arméen har en mängd öfvertaliga Officerare. Skulle det, emot förmodan, med tiden visa sig, att ett tillräckligt antal af det krigiska Sveriges ungdom icke ville blifva Officerare, utan att dertill af Staten anvärfva®, genom alldeles fri, eller billigare, uppfostran, än för andra yrken, der utsigterna ofta äro mindre lofvande än vid Arméen, så synes det vara tids nog, att då vidtaga uppmuntringsanstallter. I alla fall, skulle man kunna »utöfva samma välgörenhet med mindre kostnad vid de allmänna Läroverken, hvilket jag skall söka att ådagalägga, sedan jag visat, att litet eller intet genom undervisningen på Carlberg, vinnes 1 tiden att, vara färdig till inträde i Statens tjenst. En gåsse får icke intagas i KrigsAcademien , förr än han fyllt J3 år, och sysselsattes intill fylda j6 eller i de 3 första Classerna, blott med inhämtandet af förkunskaper, som lika väl kunde inhämtas i de allmänna skolorna, der han får intagas vid fyllda 8 år, och således har tid att göra långsammare, men vidsträcktare och säkrare framsteg. I 4:de och 5:te Classerna på Carlberg användes tiden till den bestämdare militaire-bildningen, till läs - tkn 25 Martiin Bing af språk och historia m. m. och vid eller vanligtvis mj år blifver ynglingen färdig att utexamineras.