Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr »k klinteberg, Lagman » 9 Herr bourin, /lävocat^kiscal 2 Herr Orevvesmöblen, Öfwer-virecleur 4. ^ - sgnu z röster, hwilka såsom orikkige e) kunde up» Agas. vt supra. Liirl Ivlörner. 5. kosenbane. Larl von Kosenstein. L. 51. 8antesson. k. Oxelberg k.sou. Herr Grsfwen och Landtmarskalken hemstälde om icke, sedan wåler til sMseM Ständers ^ustitias-Ombudsman nu wor'e ssrrättadt,. det ansages nödwandigt at Lxpe6itions-ll-cskottei:anmo» dades, at upsätta det Lonsritutorial, som sör denna Embetsman jemte hanö Suppleant .borde utfärdas. FriherreStasl vonllolstein inwände,Ft som Herr OMensvgans motion wv^e lagd pa bordet, ansage han i sin ordning at all-widare åtgärd wid werkställigheten af detta wal upsköies, intil detz denna motion wvre cliscuteracl och afgjord. B' * » HerrGrefwen och Landtmarskalken förklarade, at Herr (Hllensvaans motion W?e af sadan beskaffenhet, at han ej kunde tilläta^lc ventil ckscuss-on uptoges, och ar för öfrigt 'det klander han såsom enskild person anfört mot LleLtoiernas wal, ej kunde hindra werkställigheten af et lagligen fattade beslut. M * -> " ro Den 2 Mars. Friherre 8tael von wolstein yrkade, aren sak som blifwir begärd pa borver, mäste hwila. Er annat förfarande wore emot Regeringsformen och Riksdagsordningen. Grefwe björner, /lklolpk 6öran. Den motion som här .ar wäckt, synes wara af sadan beskaffenhet, ar den icke kan komma under pröfning.
Ernst Ahlgren var medveten om denna föriiiidring och kände den som en del af den stora tomhet hon klagade öfvcr. Sinnet för människornas och för djurens lif var dock alltid hos Ernst Ahlgren starkare än hvarje annat. Hon kunde vanda sig frkn hvilken härlig naturtafla som helst, för att ifrigt följ a någon ganska hvardaglig företeelse af mänsklig art. Och detta grunddrag kan skönjas hos henne redan i barndomen. De gladaste stunder hon mindes. utom friluftslifvet nied fadern, var nar hon - mot de uttryckliga förbuden - smög sig ned i folkstugan (skildrad i hennes senast utkomna Berättelser och utkast). Genom dessa stulna fröjder ntvecklades tidigt hos henne det förstiiende af folkets lif, som ger Ernst Ahlgrens folklifsbilder den geniala, omedelbara, livarken på nherrskapsnspråk eller i nherrskapsnstämning omsatta uppfattningen af folkets skaplynne. Hon behöfdo e,j idealisera bort råheten, för att k ~ ~ n n framkalla a äkta medkänsla med det äkta mänskliga hos folket, emedan hennes sympatiska blick hade upptäckt det väsentliga, som andra förbise för det oväsentliga. - Hon ansåg sjalf a t t iitani. denna. barndom och ungdom på landet, der de fAtaliga intrycken bli sh mycket djupare, och utan dessa ströftåg till folkstugan skulle hennes diktning salinat ett af dess mest kännetecknande drag. Och ej blott hennes diktning, utan hela hennes skaplynne, niimligen dess äkta folkliga rigtning. Hon kunde vinna smkfolkets hjärteförtroende, hon betraktade icke deras forhiillanden ofvanifrån; hon kände sig tvärtom mera andligt slägt med daglönaren an med sin egen samhällsklass. Dess, sarskildt hvad kvinnorna vanligen anghr, orkeslösa tillvaro var henne en akut plhga. Arbete och försakelse, till dess man genom arbetet skaffat 8ig medel till njutning, siidan var hennes lefnadsvishet. Hon fruktade njutningslystnaden i samband med ekonomisk osjalfstandighet. nDetta blir den unga generationens olyckan sade hon ofta: " Ph den viigen skola de frestas att svilia sina åsigter.
Om under den framfarne tiden, man dock sedt ätstidiga nya, nyttiga och wäl öfwerlagda Hushalls-anstalter och Författningar uttänkas, beredas ochwidtagas, sa har sädant dels warit frugt af en sällsynt talang, arbeteformäga och arbetsflit, som ej altid kan päräk» nas, dels i alla sall ej kunnat ste, ( afwensom det hädanefter ej eller stall kunna ste) utan att söka biträde och hjelp» af andre tillkallade personer, — Beredningar, Committöer, sä wäl walde som tillfället medgifwit, och med det fbrräd af kunskaper, som wZr tid är i bifttning utaf, och skulle utan twifwelhafwa w un nit Åtskillig förbättring, same stundom aswcn rättelse, igenom en uprättad Lag r och Hus^ällningk-Berednings förberedande ätgärd, och samlade underrättelser. Vi haswa wisierligen nu erhållit en önstad Tryckfrihet, af hwilken för allt stags uplysning utan twiftocl nM> fet Den 11 April. ket bor hoppas, och ingen kan mera an jag wara öfwer» tpgad om de walsignade frugter som deraf i mängfalldiga Hänseenden aro att wänta: men icke tror jag att i te afseende» som nu äro i fräga och i hwilka Lag - och Hue» Hällningk-Beredningcn är päräknad, men med för mycken tillförsigt bor endast lita pä dest wcrkan och uträttande. De förre Tryckfrihets-Lagarne haswa ej heller förbubit raifoncrande undersökningar a sLagar och Författningar, nyas söresiäei de, behofwcirs utbredande; och ännu mindre förbulit statistiska un crrättelscrs,samlande; men hwillen skörd deraf har man derföre wunnit?
Till ytterligare upplysning i della ämne har Utskottet, med ledning af de genom markegångstaxorna redan kända årsprisen å spanmål för åren 1855 och 1856, hvilka komma att ingå uti de tioåriga medelmarkegångsprisen för nästkommande statsreglerings period, låtit utreda ungefärliga medelvärdet för nyssnämnde tvänne är å en tunna af kronans behållna spanmål, bestående af omkring 41 f procent råg och 58^ procent korn; hvarvid befunnits att detta värde utgjort: år l8ö5, 14 Ralr 63 öre, motsvarande i det närmaste 2 R:dr 32 öre för 1 kub. fot. „ 1856 18 „ 18 „ „ „ „ 2 „ 89 „ „ „ , „ Då nu det medelpris, efter hvilket spanmålsräntorna för åren 1858— 1860 skola lösas, kommer att beräknas efter markegångsprisen för åren 1849—1860, och, jemlikt här ofvan anförda uppgifter, spanmålens värde för åren 1849 —1856 utgjort i medeltal omkring 13 R:dr 8 öre riksmynt för tunnan, visar sig af de beräkningar, Utskottet vidare uppgjort, att den af Kongl. Maj:t föreslagna beräkningsgrund af 12 R:dr 60 öre riksmynt tor tunnan ej kan blifva för hög i annat fall, än om medelpriset för de återstående åren 1857—1860 icke skulle uppgå till 10 R:dr 30 öre riksmynt, hvilket icke torde vara anledning alt förmoda, enär sådant skulle förutsätta, att detta medelpris blefve lägre än under något af de hittills förflutna år, som komma att inverka på medelmarkegåugsprisen för nästa stalsreglerings-period, med undanlag endast af år 1849.
Garpenbergs bruk samt upphörande af socknens rolcrings—frihet; och N:o 115, i anledning af väckt motion om anläggning af en elektrisk telegraflinje från Öregrund till Gefle eller annan lämplig förbindnings-punkt på närmast gående telegraf-linie. S. D. Vid ånyo skedd föredragning af Allmänna Besvärsoch Ekonomi utskottets Utlåtande N o 116, i anledning af Diks-Slåndens beslut öfver Betänkandet N:o 25, angående befrielse för Dikets stapelstäder från åliggandet alt årligen införa och på ständigt upplag bålla vissa qvanlileler Salt, beslöt Ståndet alt, med godkän nande af Utskottets yttrande, lägga detta Utlåtande till handling arne. Frän Vällofl. Borgare-Sldndct. S. D. Föredrogs å nyo KonstitutionsUtskottets Memorial, N o 58, med förslag till ändring i Diksdags-ordningens föreskrifter om Presle-Ståndets representationsrätt. Antogs att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag. S. 1). Föredrogs ånyo Sammansatta Lagsamt Allmänna Bdsvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 14, i anledning af väckta motioner om ändringar i nu gällande Skiftes-stadga. Bifölls, med undantag af yttrandet, sid. 2 7, i Betänkandet, angående skiftesstadgans 15 kapitel, hvilket yttrande återremitterades. S. D. Föredrogs å nyo och återremitterades Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, N:o 18, i anledning af väckta motioner om förändrade föreskrifter, rörande tillsättandet af klockare, organister och folkskole-lärarc, m. m. S. I). Å nyo föredrogos, Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Utlåtande och Betänkanden:
Uti 2:dra punkten, angående Utrikés-departementets expedition, itade Utskottet, bland annat, tillstyrkt, att aflöningen för Kabinetts-sékreteraren (Expeditions-chefeii) inom nämnde expedition mätte fastställas till 5,500 Kalr, saint för Expeditions-sekreterarne derstädes till 4,500 R:dr; — oell är Utskottets yttrande i denna del godkändt af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet; hvaremot Borgareoell Bonde-Stånden bestämt lönen för Kabinetts-sekreteraren till 5,000 Kalr och för Expeditions-sekreterarne till 4,000 R:dr; i följd hvaråt Utskottet för den votering, som alltså torde böra, angående dessa löner, anställas, föreslår följande särskilda propositioner: ”Den sorn vill, att Kabinetts-sekreterarens aflöning bestämmes till 5,500 R:dr, löstalja; Din det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är denna aflöning fastställd till 5,000 R:dr.” "Den sorn vill, att aflöningen för hvar och en af Expeditions-sekreterarne Utrikes-departeinentets expedition bestämmes till 4,500 R:dr, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, är ifrågavarande aflöning bestämd till 4,000 R:dr.” 5:o. Beträffande anslaget till Minister-staten hade Utskottet i 3:dje punkten tillstyrkt, att detsamma mätte bibehållas oförändradt vid dess nuvarande belopp, 359,700 R:dr; — och som denna hemställan är blott af tvänne Riks-stånd, Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, bifallen, men Borgareoch Bonde - 4 Siats-Ulskotlets Utlåtande N:o 139.
Räkenskapsverkoch denna jemte dess utlåtande öfverlemnad till Högsta Domstolen, anmärkningen derefter kommm, att i sitt sålunda utredda skick uno .ställas pröfningen af Domaremagtens sista Instance, der ett upplyst och oväldigt bedömande skäligen bör kunna förväntas; och Utskot - JJ83 LagVes kattetsBetånknndeti. ten hafva således icke tvekat att föreslå denna utväg, heldst, om äfven iffågava* rande princip fordrade den yrkade rättelgen, synes det dock icke nu vara rätta till-, fället att den föreslå, då densamma lämpligast bär pröfvas i sammanhang med frågan, om Styrelseverkens förändrande organisation, om de judiciella målens skiljande från de administrativa, och de Stadganden som i anledning deraf kunna finnas böra ega rum. I anledning af hvad sorn blifvit anfördt emot Utskottens tillstyrkande, om Kongl. Majrts Befallningshafvandes åläggande , att till Kongl. Majrts stadfästelse insända vitesförbud, att nemligen dessa, såsom merendels innefattande små loenia omständigheter, icke erfordrade denna åtgärd, sorn i öfrigt skulle fördröja deras verkställighet, få Utskotten åberopa, att dåde derigenom åsyftat så vigtiga ändamål, sorn återförandet af den Oecononriska Lagstiftningsmagten inom dess behöriga gränsor, en derigenom ökad trygghet för de Landsorter
Men om en sädan framtid kan beredas utan en känbar förlust för ögonblicket, mä wi ej heldre underkasta vh den, än ädragaoh de olyckligaste följder. Lemnäs Fullmäktige i Riksgälds-Lontolret en något friare rättighet til Wexeluphandling och kemiker, bör deras föremål alrid wara ar smäningom nedsätta Louten. Om ater Högloflige Utffotters föreflagne Wexelpris såsom el Maximum stadgas, blifwer Fullmäktiges answar märkeligen minssadr, da de följa en owilkorlig föreffrift; men wid detta mitt yttrande äro egen wada äfwensom egen förmän lika litet beräknade. Herr 8ilkver8tolps tilläde munteligen, det han önffade, at denna hans anmärkning mätte til 8tats. Utssottets Utlätandr remittLra8. Herr Grefwe» och Landtmarskalken erinrade, at Kemi8§ ej kunde äga rum, men ar beflut nu med förändringar öfwer sjelfwa saken kunde fattas. Herr von Sckultrenbeim, Oavicl. Det är swärt at andraga något emot en wärd Ledamots tal, Z8 Den 2 Mars. ral/ som ar grundade pa sanning; jag finner mig Dock befogad at anföra stalén til de med anmärkning anförde momenter af Högloft. Stats-Urstottets Betänkande. Riksgälds-Lomoirets hehällna Wexel-tilgang i Hamburg/ grundar sig aldeles pa en Lutkemili upgift fran bemälke Contoir. Den swarade da pa en obetydelig summa nära emot resteranUe interesscns belopp för är 1808 til Utrikes Langifware, men för Stats-Lomoirets behof nödgades Riksgälds-Merker göra et icke obetydeligt förskott, som förmodeligen snart blifwer aterbetaldt, och äro Wexel-liesourcer at förhoppas efter hand fran Stora Sjötullen. Hwad nu trxerinxen af 52 st.r Louis per Riköd.
Af sådan natur är det slags användande af dessa krafter, som sker på commu nicationsanstalter af alla slag, isynnerhet på canaler och jern vägar. Det är klart, att redan menniskosinnets stolthet i allmänhet känner sig väckt och lifvad vid tanken att kunna besegra stora naturhinder; det finnes en viss drift hos menniskan att herrska öfver naturen och elementerna, och denna känner sig stegrad i samma mån som de hinder äro stora, hvilka man har att öfvervinna. Det är klart att nationen måste hafva en viss böjelse alt ingå på sådana förelag, derföre att de äro ett föremål för nationalstoltheten, och Regenterne å sin sida måste känna sig benägne att gynna dem, om ej för annat, dock derföre att man framdeles må kunna säga att det och det företaget har under den eller den Regentens tid blifvit gjordt, hvilket häfderne en gång komma att beskrifva. Det är förmodligen af dessa anledu.'r, som man här hört åtskillige talare, icke blott anföra de skäl, som kunna bernias från sjelfva sakens, om jag så får säga, prosaiska nytta för landet, utan äfven låta sina tankar och ord taga en högre flygt, och mana hvar och en, som hade ett fosterländskt sinne, att genast ingå på företaget. Under ett sådant förhållande kan jag visserligen icke finna, att det (ordras, såsom en värd talare nyligen uttryckt sig, något särdeles mod för att tala för förslaget och bestrida de gjorda anmärkn:na. Det fordras snarare något mod för att göra sådana anmärknlr; men jag vågar dock taga mig friheten hemställa till R. o. Adis bedömmande några sådana, ehuru jag är så mycket mera obenägen dertill i allmänhet, I 35o Den 24 Mars e. m. som jag vågar räkna mig till en af de varmaste vänner af sådana företag, när de låta förena sig med en klok beräkning af frukterna.
Det är således i förening med det verldsliga Straffet, sorn denna religieusa handling skall verka till syndarens förbättring, och jag har den öfvertygelse, densamma/ om den ej alltid kan verka detta ändamål, likväl på dervid närvarande Församling alltid gör intryck, som är mera varnande mot brottet än sjelfva verldsliga straffet, och i opinionen ännu äger en vigt, som man skulle önska alldrig måtte försvagas. Men som denna handling har för ändamål, ej missgerningsrnannens förödmjukelse allena inför menniskor, ty huru skulle den kunna behöfvas eller blifva större, än den redan varit vid verldsliga straffets offenteliga verkställande, utan hans förödmjukelse inför Gud och försoning med Församlingen, och att göra honom värdig till erhållande af Guds Nåd och syndernes förlåtelse, så förutsätter detta ändamål, att syndaren skall vara, och erkänna sig vara, ångerfull och botfärdig, ochdet är då först Presten, i kraft af sitt Embete, kan försäkra honom sine synders förlåtelse. Ar emedlertid missgerningsmannen så förhärdad, att han förnekar brottet och förkastar den honom till - Lag-Utskoltets Betänkan den. bjudne försoningen; så kan han ej erhålla absolutionen, men han bör ej eller genom något straff derföre kunna tvingas till ett erkännande, som han ej frivilligt och med inre öfvertygelse skall lemna. Han bör, stängd från åtnjutande af Församlingens gemenskap och Nådemedlen, lemnäs åt eget eftersinnande. En gång vaknar säkert hans samvete, och han skall sjelf frivilligt söka hvad honom varit tillbjudit , men han af förhärdelse förkastat. Inträffar ej detta, så hade i alla fall den bekännelse, hvartill han genom ålagdt kroppsstraff kunnat tvingas, varit af ingen nytta för hans själ och inom honom endast vackt ett gäckeri med en helig och angelägen handling. Han har i alla fall varit framförd inför Församlingen för det ändamål, som ofvan är nämndt, och således, så när som på absolutionen , undergått Kyrkoplikten , hvarigenom det, som i borgerligt afseende på hans förödmjukelse, åsyftas, blifvit uppfylldt.
Hvarken skrifteller bildspråk är kändt, och man är hänvisad till antingen muntliga meddelanden eller s. k. quipus. Dessa utgöras af ett vid pass sextio centimeter långt snöre, bildadt af olikfärgade, tätt hoptvinnade trådar, hvarå en mängd kortare trådar fastgjorts som en frans. Färgerna beteckna olika saker hvitt silfver, gult guld och å hvarje tråd kan göras ett visst antal knutar, som då betyda ett visst antal, ett särskildt begrepp o. s. v. Den quipus, konungen sändt sin segerrike fältherre, var en brun tråd med fyra knutar; vid den fjärde voro fästa regnbågens sex färger de kungliga färgerna jämte en röd tråd af samma skiftning som den, hvarmed brefvet varit omlindadt. Det drager ej länge om, innan generalen tolkat meddelandet. Den bruna tråden betecknar landsvägen, och de fyra knutarne utmärka lika många dagsmarscher. Regnbågsfärgerna antyda, att på den fjärde rastplatsen skall inca möta; den röda tråden framför hans tack till den segerrika hären. Budskapet föranlåter generalen att snabbast möjligt tåga mot den af konungen utstakade mötesplatsen. Uppbrottet sker inom en timme. Tält, husgeråd och allt annat, som medföres, tages om hand af förrådssoldaterna; fångarne få hvar sin börda efter ålder och krafter. Peruanerna blifva först färdiga; uppfostrade i sträng manstukt och som soldater vana att lystra till signaler, intaga de strax sina platser vid uppställningen. En del af dem hjälper fångarne att ordna med packningen. De sårade och sjuka bäras. Lastdjur brukas aldrig i deras krig. Generalen med sin stab går raskt utmed lederna, soldaterna hälsa honom med de långa spjuten båge och pilar hänga öfver axeln, dolkar, svärd och stridsyxa äro fastgjorda vid vänster sida. Hufvudbonaden är olika för skilda bataljoner, och de förnämligaste trupperna af infödda från Peru ha sina trähjälmar öfverklädda med koppar. Sköldarne bäras under marsch på ryggen, så att kroppens fria rörelse ej förhindras. Hvarje bataljon har sin fana; de skiljas genom färgen men ha i vänstra hörnet upptill ett märke, gemensamt för alla rikets flaggor regnbågsmärket, som betygar, att inca är himmelens son.
För min del finner jag ej sc'm Vrstvttet stal lill denna eftergift, jag tror tiväxtom det more gansta nyttigt om allmänheten wande sig, har i lander som öfwcralt annorstädes, wid atk belala en ringa afgift, för begagnandet af sädana warakttga inrättningar som latta cvmmunicationen, utan att tarfwa gingrå det allmänna betungande reparätioner; man knnde derigenom göra sig hopp att fä se sädana inrättningar till ullman nytta pä flere ställen. J>.g får således i anledning af de anmärkningar jag haft äran anföra, anhäla om Herr Greftven och Ordförandens proposition till älerremist af betänkandet. Krpkfye De Oarttie, facob, yttrade sig med säkerhet weka atk broen jem.e stenen kostade inalles <8 ooo N-dr. Friherre Lsäerström förmente kostnaden hafwa öswerjtigit denna summa, men ansäg decta ej Utgöra egenteliga tale ämnet uran yrmde aterre?' mist i synnerhet uppå de af honom förut anförda stal. Grefwe Ds la Lksrclie: I egenstap af Banco Iltstottets ledamot och Med den rätt z? §. af Riddarhusordningen mig gifwer, torde det ttilatas mig art annu nägra ord till uplyfande af de skäl som grundlagt den nu öf> werklagade berättelsen ifrän Banco-Utstotkct. Utstvttet har af Banco fullmägtige i den berättelse de inlemnak, erfarit ett wid eu Götha Canal Direcnons samman - Den 16 Julli - 26z mankomst det beslut blifwit fattat „akt allmänna ,sammanträden för Direclionen lunde aga rum u» ,tan att den a Banquens wägnar utsedde Dt-ecteu„ren derwid wörö närwaranve." Da U'stöttet uti 6 art. z mom.
A t t Oscar Wilde skulle vara en talangfull dramatiker, hvars stycken i hemlandet rönt stor framgång, hade man föi sport, o c h det var nu intressant att en gång på svensk scen få stifta hans närmare bekantskap. Denna jäfvade e j ryktet. » Solfjädern » ger en verkningsfull sedebild ur modernt engelskt societetslif, glänsande på ytan, illa anfrätt på djupet, o c h dess satiriska kraft är på sina ställen betydlig. Själfva den intrig, s o m utgör ränningen g e n o m dessa taflor ur the upper ten thousands lif, kan väl tyckas smaka af romanspänning, m e n det är d o c k spänning i den o c h den är synnerligen skickligt utförd. Dialogen är utmärkt, ofta glänsande kvick. På någon närmare redogörelse hinna vi ej ingå, utan få inskränka oss till att konstatera, det publiken syntes lifligt sentera både stycket och den fram ställning, det fick. Fröken Gotfschalk hade en högst hedrande afton i den mest framträdande kvinnliga rollen, sekunderad på det bästa af hide Wahl, s o m likaså i allt var till sin fördel. Fru Håkansson bar en vansklig och fordrande uppgift m e d säker, smidig konst, o c h en utbränd narrtyp skisserades förträffligt af hr Svennberg. Fröken Rustan och hr Eliasson förtjäna äfven särskildt lofordas. Iscensättningen var vårdad o c h den engelska stilen väl iakttagen. Det intressanta programmet torde helt visst k o m m a att visa sig dragande. Tor Aulins kyrkokonsert i lördags var besökt af så många åhörare, som Östermalms kyrka bekvämligen kunde rymma. Detta var o c k att vänta på grtind af konsertgifvarens popularitet, så m y c - ket hellre s o m denne ock lyckats erhålla biträde af den mest framstående o c h populära af alla våra sångerskor, nämligen grefvinnan Mathilda Taube, samt för öfrigt af sådana förmågor s o m förste hofkapellmästaren Nordqvist, hrr Stenhammar o c h Bergström m. fl. Programmet var utmärkt, särskildt den senare delen, o c h hvarje n u m m e r erhöll ett förträffligt utförande.
Orsaken till det anmärkta missförhållandet torde väl emellertid få sökas i brist på nog tydligt lagstadgande, och jag anser, att ett sådant är af behofvet högeligen påkalladt. Dervid må det vara af mindre vigt hvilkendera åsigten, som antages, endast frågan blifver klart och bestämdt afgjord. I sammanhang härmed bör uppmärksamheten egnas åt det förhållande att, sedan genom 2 § i Kongl. Förordningen den 21 December 1857, angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum, är vordet stadgadt, att, om sådant arbete, ådömdt för längre tid än tre månader, verkställes i enrum, från den del af ådömda strafftiden, som öfverskjuter tre månader, skall afdragas en fjerdedel, villrådighet uppstått jemväl i den frågan, huruledes de å strafftiden medgifna afdrag skola verkställas. Antoges månaden till Tjugoåtta dagar, så kunde ett sådant tvifvelsmål icke äga rum, emedan hvarje fjerdedels månad då, lätt räknadt, utgjorde Sju dagar; men just derföre, att Lagstiftaren uti Förordningens åberopade § vidare stadgat, dels att, om vid sådant afdrag uppkommer brutet månadstal, en fjerdedels månad skall till Sju dagar räknas, dels ock att, derest afdrag sker i dagatal och dervid i afdraget uppkommer brutet tal, för det tal hel dag skall å strafftiden afräknas, har omnämnda tvifvelsmål föranledt de största skiljaktigheter i tillämpningen. Då till exempel den fjerde straffmånaden, enligt kalendern, innehållit Trettioen dagar, hafva någre Exsekutorer bestämt afdraget till Sju dagar och således låtit den brottslige af fjerde månaden undergå Tjugofyra dagars fängelse, hvaremot andre beräknat trefjerdedels månaden, med Sju dagar å hvarje fjerdedel, till Tjugoen dagar, så att den afdragna enfjerdedels månaden kommit att utgöra Tio dagar.