Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Helst gjorde jag det med den behörighet, som detta tillfälle saknar, och saknar lill den grad, att jag medgifver mig behöfva Ståndets undseende och Hr Frih. och Landtnäs tillstånd, för att öda io secunder af Ståndels lid med auförande, ilo alt den motsatta politiken var omöjlig i närvaro af den sjömakt, sorn nära allsvåldigt beherrska!1 alla huf, och aå äfven beherrskade våra haf; 2:0 att försöket lill en motsatt politik ofelbart kostat oss hela vårt sjöförsvar, hola vår handelsflotta, alla medel till rörelse och förtjenst, och således äfven så väl statsverkets som enskildes bestånd; många som ännu lefva, ja, som kanske nu höra mig, och som bibehållit eller ärft egendom, vore nu utfattige, 0111 en annan politik blifvit följd; samt 3:o att äfven om genom underverk, ty annorlunda kunde det icke tänkas, detta försök till en motsatt politik lyckats, så hade vi vunnit det continentala Europas dåvar. sjelfständighet, nemi. af en proefectur, men icke den (ehvad derom må af icke fullt sakkunniga och måhända alldeles icke sakkunniga påstås) sjelfständighet, som aldrig upphört alt vara så hel och oantastad, som i tiderna af Svenska monarkiens högsta sjelfständighet. Hr Tersmeden, Carl Reinh.: I en fråga af så mycken vigt, som den nu under öfverläggning varande, anser D e u 3 Juli f. m. jag mig som representant böra yttra några ord. Jag anmälde mig härtill middagstiden i sista plenum, och sedan dess har detta betänkande blifvit så fullkomligen behandladt af flera värda talare, alt jag kan inskränka mig i afseende på det hela att förena mig med Gr. Frölich i dess lie; i äran om propos. till anmälan af Konungens rådgifvare efter 107 §:n, enl. de af honom fullständigt utvecklade moliver. Det är dock en anmärkn., som jag icke anser mig höra förbigå, den nemi. som angår cabinetts-cassans borgen för Bartlielemy-fondens obligationer.
Jag ser ingenting sorn hindrar, att icke BondeSt:s plan till privatbankerues verksamhet, i händelse den i öfrigt är verkställbar, kan verkställas om blott ^ af teckningssumman insätles. Det torde också vara ostridigt, alt om en enskild banks verksamhet kan vinnas, sä kan den ej hindras deraf, att blott af teckningssumman insätles i Riksbanken i gällande mynt; tyden enda följden vore möjligtvis en inskränktare verksamhet. Nu säger man, att B«ndeSl:s beslut går ut på, alt privatbankerne skola hafva sin rörelse genom dragning på Riksbanken, och att i Banken skall finnas säkerhet för denna dragning, och att ingen säkerhet uppstår, om ej penningar i R. St:s Bank insättas. Beloppet kan likväl insättas i helt andra valutor än Rikets gällande mynt, såsom piastrar och ducater, som är något lika godt som Riksmynt. Jag kan derföre icke finna, att detta är en hufvudgrund för BondeSt:s beslut; ty om det är guld och silfver eller Riksmynt, som insättes såsom säkerhet, det måste vara för Banken alldeles indifferent. Om än ingen annan säkerhet insättes än Riksmynt, så är det derföre icke nödigt att bolagsreglorne skola innehålla hvad BondeSt. förklarat; utan det är tillräckligt, om den föreskriften ingår i de §§, som handla om privatbankernes förhållande till Riksbanken, så vida de förra vilja draga på den sednare. Jag anser derföre denna del af hetiink. vara alldeles oriktig, och anhåller derföre om ålerremiss. Gr. Cronhjelm: Det sätt, hvarpå Utsk:n behandlat den na 5 §, lernnar, som mig synes, ytterligare styrka till de skäl, jag anfört, då jag ansåg de 2 olika lagförslagen vara till den grad för hvarandra främmande, att de icke kunde i en gemensam votering uppställas; ty hade ej Utsk:n sett saken pä samma sätt, så linner jag ingen anledn., hvarföre icke Utsk:n skulle hafva funnit, alt 3 Stånds beslut hade bort göra sig gäilande i denna 5 §.
Dä 212 Den 3 October. Dä likwäl Statens tjllgängar för det när. warande icke medgifwa hwarken att öka berörde Fond eller alt till betz underhättande ansiä nägon ärlig inkomst, och kanske äfwen tillförlite. liga anledningar ännu saknas att med säkerhet bedöma nyttan eller olägenheterna af de grunder, som Riksens Ständer i afseende pä All. rnänna Magazins-Inrättningen wid sista Riks, dag framstält; Sä hafwa Utskotten ansett läm. peligast, att samma Inrättning med sin nu wa. rande Fond och styrd efter nämde grunder skut, le pä försök fortfara till nästa Lagtima Riks. dag, endast med de förändringar, som Utskotten här nedanföre till Riksens Ständers pröfning och bifall wördsamligen fbreflä. Den härigenom möjligen upkommande förlust bör ej blifwa känbarare än de upoffringar, som en tillökning i oftanämde Fond eller ett ärligt anslag till desi understöd nu skulle fordra, och stall troligen i betydlig mon undwikaS ge. nom en klok förwaltning af de 55,000 R:d. som Magazins.Inrättningen af Stats-Werket ärligen upbär i Ersättning för skillnaden emel. lan Markegängs. och uphandlings.prisen ä den Spanmäl, som för Garnizons Regementen an. staffas i stället för Kronans in i Landet lef. wererade Tionde och Afrad, samt för transport och Brödbaknings kostnader; hwilka 55,000 R:d. ej äro inbegripne uti ofwan uptagne beräkning af Magazins Inrättningens Fond. Utskotten hafwa ej funnit stäk att, enligt Stats. Beredningens hemställan, tillstyrka det, till Den Z Oetober. Liz till beredande af nägon saker inkomst genom Bränwins bränning och Distilering för Kronans räkning i Stockholm och Götheborg, Magazins. Inrättningen mä befrias ifrän Bränwins afgiftens erläggande för desie Städer, samtBrän. nings och Distilerrngs rättigheten i den sistnämde fä utarrenderas.
Utskottet anser intaga ett vigtigt rum ibland de frågor om förbättring i Executions-lagarne, sorn nu utgöra föremål för Rikets Höglofl. Ständers öfverläggningar, funnit sig böra utgå från följande grunder: att, emedan fordringsegaren icke är tillräckligen hulpen med den nu gällande föreskriften Om utmätnings förättande inom. tre månader å landet samt fjorton dagar i stad, enär de ytterligare åtgärder, som vanligen sedermera behöfva vidtagas, medelst den utmätta egendomens försäljning och penningarnes indrifvande, kunna alltför länge fördröjas, det blifver nödigt stadga någon viss tid, inom hvilken under-executorn bör vara skyldig, vid lika äfventyr, sorn nu för försummad utmätning föreskrifvet är, att till fordringsegaren aflemna liqvid, derest ej fulleligen giltigt hinder härföre möter; att någon allmän föreskrift, rörande fördelning af denna tid, de serskilda verkställighets-åtgärderna emellan, ej lämpligen kan ega rum, med mindre densamma skulle utsträckas utöfver den period, hvarinom Utskottet förmodar redo - 24 Lag-Utskottets Betänkande, N:o 52. visning i allmänhet kunna och böra afgifvas; att då bestämd föreskrift saknas, angående tiden, inom hvilken utmätnings-förrättning må öfverklagas, för rättelses vinnande uti densamma, denna brist i nuvarande
Sorn jag med Hr Ramsay anser, att icke någon ändring bör äga rum irti nu gällande författningar i afseende å frågan, om skifte bör företagas eller icke, oftare än då endast minoriteten af jordägare inom samma byalag äskar laga skifte, så torde jag först få tillkännagifva, att jag med minoritet här ej menar det mindre antalet af jordägare uti gården, räknade per capita, utan dermed förstår de jordägare, hvilkas egendomar, sammanräknade efter delningsgrund, ej äro så stora, som de öfriga jordägarnes sammanräknade egendomar, utan afseende derå, om de ägas af flera eller färre personer. Mitt förslag är, att sedan laga skiftet börjat enligt nu gällande författningar, samt landtmätaren och gode männen kommit till förrättnings-stallet på derom förut lagligen kungjord dag, uti hvilket kungörande hör utsättas, att jordägurne skola vid första sammankomsten tillkännagifva, om de häfva något att erinra emot förrättningens företagande; så tillfrågas alla närvarande jordägare, om de önska förrättningens fortgång. De frånvarande jordägarne anses äga denna önskan, sä framt de icke skriftligen eller genom befullmägtigade ombud gifva sitt nekande tillkänna, eller hafva laga förfall för sitt uteblif van - Den 24 Februari i. 129 vande. Om salunda blifvit utrönt, att majoriteten önskar byalagets skiftande, företages ärendet uti laga ordning, utan afseende å de andras vilja härutinnan; men skulle majoriteten önska skiftets inställelse, inhemte förrättningsmännen orsakerna dertill och underrätte sig noga om så väl locala som andra förhållanden, hvilka med skiftet äga gemenskap. Uti protocollet upptagas begge parternas påstående jemte skälen derför, och slutligen införes äfven förrättningsroännens åsigt af saken, tillika med grunderna, hvarå den hvilar, samt en allmän plan för skiftesläggningen och utflyttningen.
Stadgandet i Kongl. Brefvet af år 1811, att förbrytelser, som ej innefatta egentligt militärbrott, skola af ordinarie Domstolarne afgöras, äger 40 R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse den 11 Juli 1844. likaledes företräde framför Krigsartiklarnas föreskrift i samma ämne. Det liar varit en mycket omtvistad fråga, huruvida särskilda domstolar erfordras eller icke. Småningom har man sett den öfvertygelse temligen enhälligt Stadga sig, att de, med ganska få undanlag, äro öfverflödiga. Till undantagen höra dock Krigsdornslolarne. Krigaren, som förbryter sig i tjernsten, kan icke lämpligen ställas till rätta vid allmän domstol; hans verksamhet, liksom hans bestraffning, bör vara skyndsam. Begår han annat brott på utrikes ort, kan han icke återsändas hem för att dömas, då Krigsrätt finnes på stället och målet säkrast utredes, der brottet skett. Deremot kunna och böra alla brott utom tjensten, då de inom riket begås, åtalas vid allmän domstol. Der kan krigaren för sådana brott, ulan någon förnärmelse för sig eller tjensten, svara. Detta gäller ännu mer i afseende på den beväringsskyldige, hvilken, genom sitt femåriga inträdande i krigstjenst, ingalunda bör finna sig afsöndrad från den allmänna medborgerlighet, sorn i ett konslilutionelt samhälle är af så stor vigt. Med stöd af hvad nu blifvit anfördt, och enär det synes vara af beliofvet påkalladt, dels att föreskrifterna uti ifrågavarande Författningar med hvarandra bringas i närmare öfverensstämmelse, och dels att de mildare bestraffningssätt, som äga rum för förbrytelser, begångne af beväringsmanskapet på Gottland, jemväl må antagas i afseende på beväringsmanskapet i alla öfriga delar af riket, har jag ansett mig böra vördsamt till bepröfvande öfverlemna, om icke Rikets Idöglofl.
Emot förvaltningen af dessa medel kan emedlertid ingen billig anmärkning äga rum. — 408 — För Agmuntorps Kyrka utvisa Räkenskaperna, att större kmssaLehållningar af Kyrkornas Syssloman oda blifvit forian tade, när säkra Jåntagare ieke strax anmält sig. För närvarande Sunes der en större summa disponibel i oda för Kyrkans utvidgning m. m., hvartill, enligt kostnadsförslag, åtgå circa 20,000 frdr Rgs. Aibetet skall påbörjas under sornmarns lopp, och hvad sora icke är utlånt, åtgår strax till uppköp af byggnads-malerialier. Tofta Kyrkas behållning blir alltid fruktbärande så tidigt, som säkre låntagare kunna prestera godkända säkerbetsbandlingar. '•%:o Kyrkornas mventarieförlrckningar äro alltid fullständiga och i behörigt skick, men då en Kyrkas inventarium under löpande räkenskapsåret icke vunnit någon tillökning, hänvisar man någon gång till föregående åiets Inventarieförteckning, för att icke onödigtvis öka uiktab-t i Räkenskaperna. 3:o Pastor i Landskrona uppbär hushyra, enligt Kongl. Brefvet den 22 Februari 1827. Kyrko-Inspektoren uppbär hushyra, enligt Konungens Befallnirgshafvandes och Riskops-Erabetets Resolution den 3 Augusti 1815 , samt lön af Kyrkan, enligt samma skrifvelse. Andre Stads-Komministern åtnjuter hushyra af Kyrkan, enligt samma Auktorrti ters Resolution af den 3& Klockareoch Q ege l ni st-1 musterna ät o förenade, och de sniäire anslag, sorn tillfalla Klockaren afKvtkwns andel, äro sanktionerade af Konungens Befallningshafvande och Biskops-Km betet., Oigelnistens lön grundar sig på Församlingens beslut alden t8 September 18 3 a , fastställt af Konungens Befallningshafvande den 24 samma månad. För Belgtramparens lön finnes ©fvanåberopade Auktoi iteters Resolution af den 4 Februari rS iä.
Sådana dagar bör man minnas, ty det är så ofta man lider och klagar, eller om det icke är så ofta, är man dock så böjd att minnas just det. Och det är orätt emot tillvaron, det är en småsinnets otacksamhet att knota, när man gång på gång får famnen full af rikedomar. Som nu i dag! Mitt hjerta är så öfversvallande fullt af lycka, att jag liksom söker efter något att trycka mina läppar mot – mot jorden, som jag trampar på, mot de skrofliga stammar, hvilkas utbredda grenar om några veckor skola stråla af nyutsprungen, solbeglänst grönska. Jag känner en sådan ro i mitt sinne, som om jag vore det minsta lilla sandkorn på marken, hvilket hvarken vet af glädje eller sorg. Det käns som om mitt arbete vore jag, som om min personlighet gått upp deri, som om menniskor och förhållanden aldrig skulle kunna tränga sig emellan mig och detta arbete; med ett ord, som om jag lefde endast i det. En mera harmonisk tillvaro, än denna stämnings, kan icke tänkas af menniskosinne. För öfrigt fann hon tröst i tanken på hvad hon i och för sitt arbete vunnit genom sin Stockholmsvistelse: Min egen utveckling har tagit ännu ett steg framåt; det är frukten af min Stockholmsvistelse – jag menar icke så mycket en utveckling till intelligens, ty den är temligen medelmåttig som vanligt, utan det är en viss jemnvigt i min karaktär, som utvecklat sig. Jag hade förr en alldeles oproportionerligt liten tillit till mig sjelf, jag såg på mig sjelf som varande det allra uslaste stackars kryp i skapelsen – alla andra menniskor voro mycket förmer än jag, jag hade icke alls någon känsla af att vara jemnbördig med dem, derför var jag skygg och skrämd, derför kunde jag förgås af blygsel öfver hvarenda flik af mitt innersta väsen, som blottades, ty det föreföll mig ända till löjlighet tarfligt. Och för allt, som gjorde mig olik genomsnittsmenniskorna, var jag redo att skämmas. Nu är det icke längre så. Jag har haft tillfälle till jemförelser, och jemförelserna ha gifvit mig mera aktning för min egen förmåga. Jag är icke något snille, men jag är en karaktär.
— Riksgälds-kontorets fordringar af Kongl. Ståts-kontoret för dels till bestridande af det förra Verket åliggande utgifter anvisade medel utaf de till det, sednare ingående statsinkomster och dels Riksgälds-kontoret, enligt afslutad riks hufvudbok, tillkommande behållna öfverskott å Statsverkets ordinarie och extraordinarie inkomster utgjorde tillsammans vid 1859 års början R:dr 2,466,200: — och vid samma års slut ,. 4,332,400: — samt vid 1860 års slut „ 1,932,400: - Vid utgången af sistlidet år egde Riksgälds-kontoret icke någon så beskaffad fordran al Kongl. Stats-kontorct. Den å Riksgälds-kontorets från äldre tider begagnade samt för dess vanliga inkomster och utgifter afsedda räkning i Rikets Ständers Bank innestående kon - tanta behållning uppgick vid början af år 1859 till .. R:dr 1,248,477: 86. och vid samma års utgång till „ 567,021: 9. samt vid slutet af år 1860 till 1,694,540: 72. och vid slutet af år 1861 till 419,531: 28. Med tillägg af behållningen å den för jernvägslånemedlen samt anslagen till Statens jern vägsbyggnader öppnade särskilda bankoräkning, utgjorde sammanlagda beloppet af de på Riksgälds-kontorers räkningar i Bankens Depositions-afdelning innestående medel, utom det för Riksgälds-kontorets utgifter anvisade och på en egen bankoräkning afsatta kreditiv å 1,500.000 R:dr, Stats-Utskottets Memorial lY:o 3.
Frågan om Gränse-Tullarne emot Norrige afgjord genom Kongl. Förordningen om Sveriges och Norriges inbördes Handels förhållanden den 24 Maji 1825; och den nya förpassnings Stadgan utfärdad den 10 Augusti samma år. 178. Med förnyad förordning om stämplade pappers afgiften. Bil. t. R. St. Just. Omb:ns Emb.-Ber. cl. (\ Författningen utfärdad på sätt sorn förut, i form af en Kongl. Kungörelse, med bibehållande till alla delar af Rikets Ständers beslut rörande sjelfva afgiften, men med några ändringar i de administrativa föreskrifterna. *79* Angående Bevillningen i allmänhet samt med förordningen om Allmänna Bevillningen för år 1824 och till nästa Riksdag. Anmäld den 8 Januarii 1824. Kongl. Maj:t befallte, xatt bevillnings-förordningen skulle skyndsamt promulgeras och alt serskildt förslag skulle upprättas till den Kongl. Majrts Nådiga Kungörelse, hvarom Rikets Ständer i underdånighet anhållit, i afseende på vissa i Bevillnings-förordningen förekommande Reglementarisk» och administrativa åtgärder. Angående frågan öm Lånerätt i Banken för Allmänna Brandförsäkringsverket. Anmäld den 14 Jan. 1824, och lagd till handlingarna, 181 I fråga om ei’sättning för Svenska medborgares förluster genom uppbringliingar. Anmäld den 8 Jan. 1824. En Comité" förordnades, att med tillämpning af de grunder Rikets Ständer fastställt, utreda och granska berörde ersättnings-frågor, samt i underdånighet föreslå hvarje reclaments ersätlnings-belopp; och Kongl. Maj:t uppdrog åt denna Comité, att förordna en lämplig praascriptions-tid för ingifvandet af ytterligare handlingar och bevis, samt att inkomma med serskildt utlåtande öfver de reclainations-mål, SOm redan funnes cpmplette. Alla dessa mål äro sedermera af Kongl. Maj:t afgjorde, med undantag af några få, hvilka Kongl. Maj:t funnit Sig böra lill Rikets Ständers pröfning öfverlemna.
Sparre har gått så långt, att han, utan att upgifva orsaken, begärt återremiss, hvaraf jag slutar, att han funnit olämpligheten af en dylik debatt. Äfven jag anser en återremiss nödvändig, på det att vi icke måtte anses hafva undertryckt ett annat Stånds beslut. Gr. Sparre har jemväl afgifvit ett särskildt förslag till beslut, men deruti kan jag icke instämma med honom, och om jag än gjorde det, tror jag likväl icke att R. o. Ad. kan komma lill någon enstämmighet. Jag hemställer till den ädle Gr:n, om han icke på de skäl han för öfrigt anfört skulle finna nödigt att återremitteia ärendet med den discussion som förekommit här, emedan, sedan R. o. Ad. inslämt i PresleSt:s beslut, det synes mig fullkomligt oformligt, att man låter qvarstå den argumentation hvarpå Ulsk. hufvudsakligen upställt sina voter:spropos:r, nemi. antagandet, att BorgareStis beslut är det enda hvaromkring man kan sluta sig, och att detta beslut skall blifva ja-propos. Detta finner mitt inékränkla förnuft oförklarligt. Yäl kan jag finna, att partierna vilja sammandrabba och afgöra frågan så knapphändigt som möjligt, men jag tror, att åtminstone R. o. Ad. skall komma att ångra om de låta ett sådant förbiseende komma sig till last. Jag tror, att sedan en så uppenbar strid på detta rum och möjligen äfven inom BorgareSt. upkommit om meningen med detsammas beslut, vi icke kunna neka, att detta beslut är ganska sväfvande, enär uti ingressen till detsamma omtalas fortsättningen af en väg emellan Götheborg och Stockholm, men sedermera säges, att den skall gå genom Södermanland. Detta är en omständighet hvarpå BorgareSt. torde behöfva tänka, och är jag öfverlygad, att då Ståndet inser det oefterrättliga deruti, skalidet sjelf rätta detsamma. Skulle nu R. o. Ad. taga för afgjordt att BorgareSt. icke vill göra någon förändring i sitt beslut, så begås ånyo ett misstag. Just detta vill jag förekomma, och hemställer till Gr.
Jag skall äfven upptaga Utskrs yttrande, ait, i fall artilleri-hästarnas antal vore otillräckligt, hästar för ifrågavar. ändamål borde anskaffas och underhållas förde medel, som nu till ersättning för transporten med kronoskjuts utbetalas; dock att kostnaden' härför icke må öfverskrida det hittills för kronoskjutsningen vanligen utgående belopp. Det kunde visserligen gå an, och om dessa medel räckte till, hade jag intet att deremot invända; men jag tviflan, att de skulle svara emot behofvet. Jag skulle tro, att det lämpligaste vöre att med någon af stadsboerna eller i orten varande person, såsom t. ex. mjölnaren vid de qvarnar, der spannmålen skall förmalas, uppgöra contract om ifrågavar. transport, samt att dertill använda ersättningsmedlen för kronoskjutsen. Af denna orsak, och endast derföre, anhåller jag om återremiss af Utskrs betänk, och att Utsk. ville uppgifva, huruvida de nu för handen varande olägenheterna ej kunde afhjelpas genom uppgörande af contract om denna forsling. Gr. Horn, Claes Fredr.: Jag vill vist icke besrlida återremiss på de grunder, Hr Gr. Brahe anfört. Jag får dock fästa uppmärksamhet derpå, att Utsk. blott alternativt framställt det förslag, att artilleri-hästar till ifrågavar. forsling skulle begagnas, d. v. s. om tillfälle dertill gåfves, eller hästarnas antal vore så stort, att denna forsling jemte de öfriga göromål, hvartill deskola begagnas, dermed kunde verkställas; men i annat fall har Utsk. föreslagit uppköp af hästar. Man har äfven tänkt på möjligheten af ett sådant arrangement, sorn Gr, Brahe uppgifvit; men jag tror, att det vore nyttigare, om trosshästar kunde dertill användas.
Till svar å ofvanstående anmärkningar4 får Utskottet, hvad beträffar Herr Lagmannen Grefve Gyllenborgs påminnelser dervid, att Utskottet först tillstyrkt, att hemkall skulle Soldaterne meddelas, i likhet med de i Knekte-Contracterna stadgade grunder, och derefter föreskrifva, att vid upprättande Contracter rättvisa och billighet böra iakttagas, lemna den förklaring, att Utskottet med de sednast nämnde Contracter åsyftat sådana särskilda förbindelser, sorn. imellan Rotehållaren och Soldaten kunna blifva upprättade, och då ej sällan händer, att ett sednare ingånget Contract stödjer sig på ett äldre» trodde Utskottet ingen motsägelse förekomma uti detta tillägg, hvilket Utskottet ansåg så mycket mindre olämpeligt, sorn, vid den föreslagna förändringen i Soldatens löningssätt, ej vid alla omständigheter uttryckeliga stadganden torde finnas i Knekte-Contracten anmärkte, utan att i sådant fall de imellan Rotehållaren och soldaten ingående förbindelser böra i närmaste öfverensstämmelse med Knekte-Contracten upprättas samt räftvist lämpas efter de derstädes utstakade grunder. Hvad derefter angår den anmärkning att Utskottet ej skall fästat någon uppmärksamhet !?S 9i8o Den 2 2 Juli. på den väckta frågan Om Beklädnadsskyldigheten för Rusthållare, saint förändringarna vid dess posterande, så får Utskottet härvid hänvisa till dess afgifna Betänkande, der följande ord förekomma: 'Hvad den sednare omständigheten angår, anser Utskottet sig böra tillstyrka, att Riksens Höglofl. Ständer ville hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det sådana förändringar, såsom ganska mycket betungande för Rusthållarne, måtte så sällan som möjligt påläggas, samt då endast efter Kongl. Majlis Eget Nådiga förordnande kunna anbefallas.” Genom ett sådant öfverlemnande til! Kongl.
Intilldess samma laxeringsverk tillämpas, må intet afseende fästas å den nya skattskyldighet den privilegierade jorden sig åtagit, eller denna leda till nedsättning i nu gällande taxeringsvärde. Vägledning i förstnämnde afseende torde kunna hemtas af det berömda Norska taxeringsverket. 15:o. Dessa taxeringscomiteer höra jemväl hufvudsakligen pröfva oell föreslå, huru de conqueterade provinserne skäligen må, genom bevillningsnedsättning under en viss längre tidrymd, komma i åtnjutande af lindring för den större skattedel, som eljest kom alt drabba dem, derigenom att allmän bevillning inträdde i stället för en grundskatt, som å deras hemman varit ringa, i förhållande lill det gamla Sveriges, och Ilvars försvinnande således utgjorde en mindre fördel för desse hemman, än det öfriga landets, och i samma mån påförde jorden en högre bevillning. 16:o. Samma uppmärksamhet och förslag bör jemväl tillhöra comitéen i afseende pä alltför märkbara olikheter å andra orter i förenämnde fall, allt till det hilliga afseende Konung och Ständer kunde vid grundskattsnedsättningen derå fästa. 17:o. II. St. besluta likaledes det samma grunder af billighet och rättvisa höra tillämpas, så snart K. M. finner skäl tillåta en förändring af indelningsverket, för hvilken utjemning ett lika beskaffad! fondsystem då borde träda i dettas ställe, hvarigenom det rörelsecapital, som nu sättes i omlopp och genom amortering minskas, kunde i ett någorlunda jemnt förhållande ersättas. Genom uttalande af dessa grundsatser, hvilka, såvida de erhålla den andra Statsmaktens godkännande, voro bindande beslut, som icke kunde af kommande Ständer återkallas, hade skattejemkningen vid detta riksmöte framryckt ett jättesteg, ulan alla föreg-.de undersökningar, och utan allt äfventyr alt, sådant oaktadt, blifva orättvis.