Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
När man är prest, och med två fingrar på bibeln svurit att predika Kristi anda, » så torde man väl kunna antaga, att någon stund den Gudomlige Mästaren fått stutt som rättesnöret för lära och lefnad. Orden stå emellertid i It. o. Ad:s prot:r, och jag ber endast att få hemställa, huruvida dylika uttryck äro ett prof på den tolerans, för hvilken Frih. Creutz så varmt ifrar, eller på den kristliga kärlek, som dock är innehållet af Mästarens lära. Frih. Cederström har vändt sig mot mig med uttrycken »en helig, allmännelig kyrka», och frågat, om icke sanning finnes inom andra kyrkor än vår. Har jag bestridt detta? Jag är öfvertygad att sanningen förefinnes öfverallt, der Kristi ord rent och klart predikas; men jag är också öfvertygad om, att der icke detta ord rent och klart predikas, der herrskar lögnen och osanningen, och der är icke någon sann religion, der är icke kyrkan eller helig och kristlig. Jag ber Frih. Cederström och de Hrr, sora nödvändigt vilja, att vi skola rikta våra ögon utom Sverige, för att upsöka exempel på den vackra tolerans, som skall förefinnas öfverallt, utom i vårt eget fädernesland, att blott med några få exempel få bevisa motsatsen. Gr. Liljencrantz och Frih. Cederström torde hafva i sitt minne, huruledes, för icke särdeles många år sedan, i Tyrolen icke mindre än 38 familjer, tillhörande protestantiska kyrkan, måste, till-följd af Jesuiternas stämplingar, lemna sitt land och vandra ut såsom tiggare, utan att ens få föra med sig det heligaste minne de hade af sin fosterjord. Jag ber vidare att få hänvisa till den vackra tolerans, som finnes i sjelfva Schweitz, der myndigheterna tvingade protestanterna att upkasta sina egna grafvar, i hvilka de för sin tro skulle nedsänkas. Jag frågar, är det en sådan tolerans, som vi vilja hafva i vårt fädernesland?
(Se Bihanget till Riks-Ståndens Protocoll, N:o 14, lista Sami. 1 Band. 4 Häftet, pag. 19.) Hvarjemte följande anföranden, rörande ifrågavarande Scholor, blifvit till Ijtskotteti remitterade, nemligen: a) Frän Välloflige Borgare-Ståndet: Af Herr Donner, som, under åberopande deraf, att Gottlands hufvudnäring är skeppsfart, grundad på landets läge, dess goda hamnar och tillgång på skeppsvirke, anhållit? att Rikets Högloflige Ständer ville bevilja medel till inrättande i Wisby afen dylik Navigations-Schola, som den, Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit att anläg Biht till R,-St. Prot. 1828 och 1829, 4 Sami. 1 Åfelt i Band. 15;de Baft. 1 r a Statssamt Ode.-Ulsh. Bet. N:o '.il - ga* i hvardera af de i högstberörde Nådiga Proposition ornförrnälde Städer; och b) Från Hedervärda Bonde-Ståndet: Af Riksdags-Fullmägtigen från Elfsborg» Län sinder: Danielrson, som på den grund bestridt ailt anslag af allmänna medel till inrättande af ifrågavarande Navigations-Scholor, att Handels-Sorieteterne och Skepps-Rederierne i Rikets Stapelstäder, som skulle draga största fördelen af dessa Läroverk, icke destomindre vägrat att i kostnaderna för desamma deltaga.
Med denna redovisning har så tillgått, att endast utgifterna i räkning upptagits, men ej hvad som för året varit i behåll, hvaraf handt, att, då någon gång, såsom t. ex. år 1844, blifvit utanordnadt öfver anslagssumman, det icke kunnat kontrolleras, huruvida, genom besparing från något föregående år, tillgång blifvit beredd för denna öf verassignering. Revisorerne anse likväl erforderligt, alt, så framt nå gon fullständig granskning af dessa särskilt disponerade medel skall kunna företagas, ett specielt conto föres, upptagande, å ena sidan, tillgå ngarne och, å den andra, hvad derutaf utgått, jemte den å dessa me del vid årets slut befintliga behållning. §. 2. På grund af Kongl. Brefven den 21 Maj 1777 och den 6 Maj 1802, äro till Kongl. KrigsKollegii dispositon afsatta 66 Ridr 32 sk., lör att utdelas till nådegåfvor åt afskedade krigsmän. Äfven för dessa medel sker redovisning på lika sätt, som i nästföregående § omuämnes, hvadan ock enahanda anmärkning härvid äger rum. - 148 §. 3. Aflidne Öfverste-Löjtnanten Carl Diedrich Svedenheim har i lifstiden, genom testamentarisk disposition af den 15 Mars 1784, anslagit och donerat 1,666 R:dr 32 sk. Banko, hvaraf räntan bör användas till pension åt en värdig, afskedad Regements-oflicer; och utgår denna pension för närvarande med 83 R:dr 16 sk. Då något särskildt conto för denna donation icke finnes, hemställa Revisorerne, att ett dylikt bör inrättas, upptagande, å ena sidan, räntan å kapitalet, samt, å den andra, afforingen. §• 4. Kassaiis säkerhetshandlingar äro granskade af Revisorerne, som dervid funnit allt i behörig ordning. Summan af utlånta medel utgjorde den 9 nästlidne Oktober; emot 6 procents ränta , 1,500: „ 5 procents dito 817,966: 32. — „ 41 dito .
Vigseln kommer att ske uti Bataillonens varma kyrka, dit bruden jemte sin slägt och öfriga vittnen, blir åtföljd af tolf hvitklädda tärnor. Och som äfven jag, (ehuru i anseende till den ringa bekantskap oss emellan ägt rum, nog oförmodadt) kommer att höra till dessa sednares antal, blir jag i tillfälle efter bröllopet, utförligare beskrifva dig tillgången dervid. Den 10 Februari. Oaktadt upptagen af ständiga sysselsättningar, så väl själlösa, som själapinande (du min Emilia! vet ju hvari de sednare egenteligen bestå), vill jag dock uppfylla mitt dig gifna löfte, och för dig beskvifva förloppet af det gentila bröllopet. Som jag omnämnde, försiggick vigseln kl. 2 eft. midd. uti Bataillonens väl decorerade, och för tillfället upplåtne kyrka, hvilken, oaktadt dagsljuset, upplystes af oräkneliga vaxljus, och der den unga bruden, skön som en engel, och omringad af sina tolf rosenkransade Jungfrur, invid sin ståteliga brudgums sida, af stadens Prost emottog himmelens välsignelser. Efter vigseln, tog den förtjuste nygifte mannen sin sköna bruds arm; en hvar af de tolf brudsvennerne likaså hvar sin kringstående tärnas, hvilken lätt igenkändes medelst olika blommor parvis utdelte till svenner och tärnor, hvarefter dessa, åtföljde af det öfrige sällskapet, i sina väntande equipager begåfvo sig tillbaka till brudgården. Här intogs nu under pukors och trumpeters ljud, en dundrande middag, hvarvid skålande, hurrande och jubilerande ej saknades. Klockan var närmare till 7, då stolarne ändleligen skötos ifrån bordet samt till omklädning för balen utan ceremonie, en hvar småningom aflägsnade sig. Klockan 9 samlades man åter då den unga bruden ifrån sin prägtiga hvita sidenklädnad, gjort ombyte emot en skimrande hvit silkestygs, hvilken med en girlande af fina ljusröda bouquette-rosor, fästad 3/4 aln nedifrån, omslöt hela kjorteln.
Blifver Konungen så sjuk, att Han icke Regerings-Ärendena vårdar, förhålles med Riksstyrelsen såsom i föregående § bestämmes. § 41. Konung vare myndig vid fyllda Aderton år. Lag samma vare för den till thronföljden närmast berättigade Prins. Dör Konung innan Thronföljaren denna ålder uppnått, föres styrelsen af Stats-Rådet, enligt 39 §, i Konungens namn, intilldess Riksens Ständer sammankomma, och den Förmyndare-Styrelse, Riksens Ständer förordna, Regeringen tillträdt; ställande sig Stats-Rådet denna Regerings-Form till ovilkorlig efterlefnad. § 42. Skulle den olycka tima, att hela Konungahuset, inom hvilket arfsrätten till Riket räknas, på manliga sidan utginge, då förvalte äfven Stats-Rådet Regeringen med den magt, 39 § stadgar, intill dess Riksens Ständer hinna sammankomma och ett nytt Konungahus utkora, samt den valde Konungen Regeringen tillträdt. Uti alla de fall, då, enligt denna och föregående tre §§, Riksstyrelsen föres af Stats-Rådet, skola dess samtlige ledamöter vara närvarande och rösta. § 43. Går Konungen i ,fält, eller till aflägsnare inrikes orter eller till konungariket Norge reser, förordne Tre Ledamöter af Stats-Rådet, under den Ordförande, som Han, antingen Expeditions-Utsira Hets Forsing lill underd. Skrifvelse, N:o 4. 9 antingen ibland Prinsar af Sitt Hus eller ibland Stats-Rådets Ledamöter, särskildt nämner, alt lora Regeringen i de mål, Konungen föreskriCver. Med de mål, Konungen då sjelf algor, förhålles pä det sätt, som 8 § stadgar. Hvad nu om Konung sagdt är, gälle ock i afseende på Regent, då Riksstyrelsen af Honom ulöfvas. § 51. I de fall, då Konungen eller Regenten eller Stats-Rådel sammankallar Riksens Ständer, fastställes tiden lill Riksdagens begynnelse efter tretionde och inom femtionde dagen från den, då kallelsen blifvit uti Hufudstadens kyrkor kungjord. § 52.
Erot. 1817 och ISiS. 4 Sami. 2 AJd. l h illel, £ 10 Sin!*- samt Allm. besvärsoch Ekon.-Ulskotlens Betänkande, A:o 5. c) filt (le llän mönstringen uteblifhe beväringsskyldige i serskildt stadgad ordning elter enahanda grunder besigtiga*, samt de approberade i stallens eller fögderiets mönsterrulla ofördröjligen införas, på sätt ofvanföre nämndt är, dock med iakttagande, att de, sorn utan styrkt laga förfall från första mönstringen uteblifva, alltid insättas fiamför dem af samma längd, som vid lörsta mönstringen blifvit approberade; </) att, som erfarenheten visat, att de bland approberade beväringsmanskapet, som vid 20 års ålder äro de mest högvexte, älven med få undantag äro de mest vapenföre, det beväringsmanskap, som, till visst, eller folkmängden bestämdt, antal, från hvarje stad eller fögderi bör till vapenöfning eller eljest till tjenstgöring uppkallas, skall utlagas i den ordning, tili hvilken de approberade beväringsskyhlige i stadens eller fögderiets tulla finnas upptagne; é) att den del af approberade bevärings-manskapet, som ej uppkallas till vapenöfning, utan blott qvarstår i rultorna såsom reserv, likväl skall aflägga krigsmannaed och stundom deltaga i anbefallda kyrkoparader; att det till första beväringsklassen hörande manskap, som vid mönstringen blifvit släldt på Lill vext eller förbättring, skall tillhöra mölpålöljande års första klass och med denna inställa sig till mönstrings undergående, samt att den, som vid denna andra mönstring än ytterligare blifver ställd på ti 11 vext eller förbättring, skall likaledes inställa sig med följ nide årets första klass, men bör då antingen appioberas eller förklaras oduglig till krigstjenst; g) alt i de för armeen bestämda bevärings-områden, der, utom infanteri, äfven kavalleri eller artiIleri, eller artillerieller sappör-depoter finnas, mönsterherren af det antal beväringsskyldige, som enligt mönsterrullan skall i staden eller fögderiet utlagas, utser hvilka, som böra tilldelas artilleriet, kavalleriet eller depoterna, hvartill dock i första rummet uttagas sådane beväringsskyldige, som sjelfva önska tjena vid dessa vapen, så vida de i öfrigt äro dertill duglige; li) att beväringskarl, som uppbådas till vapenöfning eller tjenstgöring, må ega rättighet att lega karl i sitt ställe, äfven bland dem af årets klass, som böra till reservmanskapet, emot skyldighet likväl att sjelf ingå bland nämnda manskap i den legdes nummerordning;
Statsverket måste ega att fordra noggran controll deröfver, att det till Julla beloppet utbekommer statsanslagen. Jag tillstyrker alltså, enär jag icke kan föreslå något bättre, oföränIradt bibehållande af föreskriflerne i 1835 års Bevillnings-Stadga, rörande Pröfnings-Comite samt besvär emot dess åtgärder och beslut/'’ Yid 39 § nya Bevillnings-Stadgan: Herr von Post: ”Stadgandet i denna §, att endast ordinarie eller tjenstförrättande Pastor kan af Landshöfdingen förordnas lill Ombud, i fall nan dertill utser en prest, eluderas till sitt syfte, då Pastor, sjelf Landshöfdingens Ombud, enligt samma §, sätter sin Adjunct eller annan person vid mantalsbordet med husförhörsboken, delta Pastors-Ombud, enligt tillägget, få rösträttighet. Förändringen är för öfrigt icke af behofvet påkallad, icke nöjagtigt motiverad, och går ut på, att förhastadt förvandla inantalsskrifnings-förrättningen till en Mantalsskrifnings-Comite', med sina onödiga debatter och thy åtföljande protocoll, hvarigenom allt denna förrättning blifver mera omfattande och vidlyftigare, än saken kräfver, deraf viiare följer, att möjligen Häradsskrifvarne blifva så sysselsatte, att de icke oaedhinna sine åligganden, hvarföre man kan till nästa Riksdag emotse frå - Bevillnings-Utskoltets Betänkande, No 12. gör, väckte om anslag till löner för behöflige Häradsskrifvare-bokliållare; förenande jag mig nied Grefve Jacob Essen Hamilton i den åsigt, att det föreslagna tillägget, så vidt det nemligen rörer åtgärder, i afseende på manlalspenningarne, ligger utom gränsen för Bevillnings-Utskottets tillgöranden. Jag tillstyrker alltså denna §:s lydelse i 1835 års Bevillnings-Stadga oförändrad.” Vid 125 §.af grunderne för nya Bevillnings-Stadgan:
Efter honom bullrar dundret, han dundrar med ett stort skall; och när hans dundrande hördt varder, kan man intet förhålla det. Gud dundrar med sitt dunder grufveliga, och gör stor ting, och varder dock intet känd. Han talar till snön, så är han straxt här på jordene, och till regnskuren, så är regnskuren der med magt. Man förgömmer sig ibland alla menniskor, att folket skall känna hans verk. Vilddjuret kryper uti skjul, och blifver i sitt rum. Sunnanefter kommer väder, och nordanefter köld. Af Guds anda kommer frost, och stort vatten, då han utgjuter. De tjocke skyar skilja sig, att klart skall varda, och igenom molnet utbrister hans ljus. Han vänder skyarna hvart han vill, att de skola göra allt det han bjuder dem på jordenes krets; Ehvad det är öfver en slägt, eller öfver ett land, då man finner honom barmhertigan. Akta deruppå, Job; statt och förnim Guds under. Vetst du, när Gud låter detta komma öfver dem; och när han låter sina skyars ljus utgå? Vetst du, huru skyarna utsprida sig; hvilka under de fullkomlige veta; Att din kläder varm äro, då landet är stilla af sunnanväder? Ja, du utbreder icke skyarna med honom, hvilke starke äro, och anseende såsom en grund. Låt oss höra hvad vi skole säga honom; förty vi räcke icke intill honom för mörker. Ho skall förtälja honom hvad jag talar? Om någor talar, han varder uppsluken. Nu ser man icke ljuset, som inom skyn lyser; men när vädret blås, göres det klart. Ifrå nordan kommer guld, den förskräckelige Gudi till lof; Men den Allsmägtiga kunna de intet finna, den så stor är i magtene; ty han måste ingen räkenskap göra af sinom rätt och rättfärdigom sakom. Derföre måste menniskorna frukta honom, och han fruktar inga visa. Och Herren svarade Job uti ett väder, och sade: Hvilken är den som i sina tankar så fela vill, och talar så med oförnuft? Gjorda dina länder såsom en man; jag vill fråga dig: Säg, äst du så klok?
Men i samma stund som en komité inom ett län bildas för anskaffande af spanmål och denna komité uppmanar socknarne att uppgifva det qvantum säd de behöfva, med förklarande att understödet endast i den formen kan ifrågakomma, så upp - 566 Den 8 Juli. gifva socknarne icke mera än hvad de oundgängligen behöfva och * då räcka undsättningsmedlen till, hvilket icke blefve förhållandet om vederbör:de socknemän kunde få understödet i penningar. Mig synes derföre föreskriften i denna punkt vara alltför starkt uttalad, då deraf möjligen kan dragas den slutsålts att understödet ovilkorligen skall utgå i penningar, hvarigenom en i ett län tillsatt komité dessutom skulle blifva förhindrad alt för billigare pris, än som för de serskilde socknarne kan vara möjligt, anskaffa spanmäl och att endast anskaffa hvad som verkligen behöfves. Det förundrar mig att någon ändring i denna föreskrift icke blifvit föreslagen. Jag tror att man bör bestämdt utsätta, att hufvudändamålet med undsättningen är att anskaffa spanmäl; att medlen för öfrigt böra utgå i kontanta penningar det inses tydligen af de öfrige föreskrifterne. Jag ogillar således ordalagen i denna punkt, sorn låta påskina att hvarje liten socken skulle få penningar. Erfarenheten har visat mig att genom ett sådant sätt att gå tillväga, spanmålen ofta blir mycket dyrare. Jag har icke heller saknat anledn. från flere håll att misstänka det penningarne icke blifvit använde till anskaffande af spanmäl. Jag får derföre yrka återremiss af detta mom. af 5:te punkten, på det att ordalagen deri må blifva ändrade. Hr von Troil: Till lugnande af Hr von Hohenhausens farhågor ber jag alt få fästa hans och R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det mom. af förevande betänk, mot hvilket Hr von Hohenhausen riktat sina anmärkmr, är i hufvudsaken lika med hvad R. St. vid sistlidne riksdag i detta hänseende stadgade. Det är endast en obetydlig förändring i redaktionen deraf, som nu ägt rum, hvilket dock alldeles icke ändrar meningen.
Snarare torde denna deposition iå namn af sportler; jag föreslår derföre dess afskaffande. N:0 8- Herr von Francken, August: Det är uppå en för landtmannens ägande rätt vigtig sak, jag anhåller att få fästa Ilögloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet. Du oaktadt i ett ingånget arrendecontract arrendatorn frivilligt skrifteligen medgifver att han, om eontractet ej uppfylles, kännes skylr 83« Den 26 Februarii, dig, alt utan laglig åtgärd genast afflytta; nu gällande författningar ändock utstaka, att ej allenast härtill först skall erhållas Konungens Befallningshafvande? utslag, utan ock att arrendatorn dL refter har 30 dagars besvärstid i HofRätten; under hvilken tid, jemte den HofRätten derefter hehöiver till utslagets stadfästads ej sällan händer, att en arrendator, äfven utan agtning för qvarstaden, hinner förskingra håde sine egne lösören och de inventarier han af jöfdägaren emottaga , för att med så mycken mera ledighet, efter HofRättens lernnade stadfästelse för afflytfningen kunna, för att fullkomna jordägarens förlust söka cession; så får jag vördsammast hemställa, om ej den ändring i 9 Cap. x Utfökningsbalken kan blifva fastställd; att dä ofvannämnde vilkor i contract är inryckt och arrendator eller landtbo ej sine åligganden iagttaga, jordägaren måtte berättigas att genast erhålla närmaste Kronobetjeningsåtgärd till arrendatorns afhysande, hvarefter det sedermera må stå arrendatorn fritt att sin talan emot jordägaren vid laga domstol utföra. Och om denna min motion ej finnes tjenlig, att åtminstone det Utslag Konungens Befallningshafvande meddelar, måtte hädansfter genast kunna sättas i verkställighet utan afvagtan på Hofrättens stadfästelse i händelse af besvär. Att detta memorial matte till Lagutskottet blifva remitteradt, är hvad jag siuteligen får vördsammast anhålla. Friherre Ridderstolpe, Fredric:
Den tid till hvllken de äro förlagda .ar kgisar Septimii Severi regeringstid och-ahnet för beïättolsen är den förföljelse, som Jrristendomens bekännare hade ritt utst&amp; under denna period. Med undantag af Irajsctl. Septimus Severus och Tertullinnus, hvillra skymta fram i berättelsen, äro personerna ej berntade ur - historien. Bokens hjälte är en ung romersk legat, Liciniiis, hvilken förälskat sig i Julia, en ung kristen ifickii i Eartago. För hennes skid1 använder han liinge det stora inflytande han äger öfver den roiilerska prokonsuln till att hindra förföljelser mot de kristna, men d&amp; han ser att Jinlia fattat tycke för en ung man, tillhörande Montanus ' sekt, äggar han prokonsuln ' att påbjuda kristianernas utrotande. Under förföljelserna lider den kristne ynglingen martyrdöden på amfiteatern, och Julia lämnar med sin fainilj Kartago. Efter Jiilias afresa gripes Licinius af anger öfver det o %dla i sitt handlingssätt och öbergår efter mycken inre strid till kristendomen. Till straff för sitt affall sändes han på kiijsarons befallning till Sardinien, där han tillika med andra kristna fdngar far arbeta i bergverken. Han lyckas emellertid med en m g £iickas tillhjiilp att fly från Sardinien och k o m e r efter många svhigheter till Rom. Dar blir han igenknnd och gripen samt dömd till döden. Han later underrätta Julia, som nu är bosatt i Rom, om det öde, som vantar honom. Hon skyndar till det kajserliga palatset, kastar sig för kajsarens fötter och ber om nåd för Licinius. Kiijswen, hvars lif hon en gång räddat vid en fest i Neapel, kan ej afslå sin räddarinnas bön, han skiider Licinins lifvet, men dömer honoin till evig landsflykt. Efter. en tid f å r han likviil Aterkoma till Bom och blir dii förenad med Julia. Berättelsen är allvmlig - ehuru ej siirdeles djup - och på samma gång underhållande och lärorik.
Hvad ■4 Den 2 November f. m. slutligen beti ii lifa r sjelfva saken, så återstår, då motionären yrkat derpå, intet annat än att yttra sig öfver detta Hr von IbirtmansdorfFs nu förevar, förslag, och derom är så mycket sagdt, att jag derom ej vill nu yttra annat än hvad en värd ledamot här förut med ett ganska kraftigt uttryck sagt om ett annat förslag, och som han, då delta yttryck i min tanke passar på det nu förevar, förslaget, torde tillåta mig alt begagna, nemi. att det är capitalt oriktigt och derföre voterar jag deremot. Ilr Lefren, Joli. Pehr: Hvad först beträffar Frih. Poyes anmärkn. att vi icke skulle vara berättigade att förklara hvad vi atise för vår gemensamma lanke i anmärkningsväg emot Const.Ulsk:s förslag, så är derom intet mera alt Olda, sedan Ilr Frih. o. Landtm, förklarat, alt vi hittills lagligen förfarit, och att det är vår rättighet alt ännu fortfara under denna dags plenum i samma anda vi hittills behandlat frågan under föredragningen af Frih. Hamiltons förslag. Således anser jag mig vara inom lagligbetens område. Hvad Frih. Hamiltons förslag beträffar, så tror jag talaren deruti misstagit sig, ali det ej skulle kunna komma under pröfning med annat villkor, än alt Hr von Hartmansdorff skulle frånträda sitt. Jag tror att R. o. Ad. bar sig flitt oell obetaget att göra de amendeinenter i de förslag, hvilka utgöra föremål för dess öfverläggning, som R. o. Ad. anser skäliga att göra. För min del tillstyrker jag antagandet af Hr von II irtinansdorffs förslag, sådant det 1111 är för R. o. Ad. uppläst — E11 annan talare, [lr Dalman, liar yttrat åtskilliga satser, bland andra, att ett frö till cnarehi skulle ligga i det förslag, som Hr von Hartmansdorff har framställt.
Fullmäktige i detta afseende lemnade uppdrag sålunda blifvit af dem fullgjordt, samt Rikets nu församlade Sländer, genom bifall lill Utskottets framställningar i Memorialet N:o 39, uti hittills gällande föreskrifter beslutat vissa förändringar, synas dessa föreskrifter icke lämpligen kunna eller böra hänföras till l:sla Artikeln af Reglementet; hvarföre Utskottet, jemte hemställan 4:o att 29 § mätte utur Banko-Reglementet uteslutas, förbehåller sig alt i blifvande Banko-Reglemente få på tjenligt ställe införa det beslut, som i förevarande fråga redan blifvit vid denna riksdag af Rikets Ständer fattadt. Enligt 30 § mom. litt. e) har Bankens Lane-kansli lill åliggande ”för hvad som angår lån mot pant af fastighet samt skiftesoch odlings-lån, hufvudsakligen: att granska inkomna lånehandlingar och då de befinnas fullständiga och lagligen giltiga, derpå bevilja lån; alt besluta i frågor rörande låns omsättning och fördelning eller pants frigifvande från Bankens inleckningsrätt; samt att i afseende å utestående lån bevaka att för dem afgifna förbindelsers innehåll i allo uppfylles och att dessa förbindelser ständigt hållas vid lagligen gällande kraft’’.