Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Inte för mig, afbröt Isak otydligt för att viga Konduktören trodde att han yrade och befallde en negeruppassare från expressen hämta en madrass att bära honom på. Nej jag har pengar, förklarade Isak ansträngdt. Hon får dem om hon är enka fråga om någon är präst Han blickade mot passagerarne, som stodo omkring. Och konduktören, som ändtligen begrep, förklarade för dem hvad mannen ville; frågade om någon af dem var präst och kunde viga honom och flickan där bredvid. En äldre man tog ett steg framåt ur hopen. Präst är jag inte, men distriktsdomare och berättigad att viga om det är allt han vill. Isak nickade tyst bifall, men Anni brast i gråt, då hon uppfattade hvarom det var fråga. Och under de få minuter den korta ceremonin varade snyftade hon så, att hennes svar knappast hördes, ehuru de många människorna förhöllo sig ljudlöst stilla. och i kraft af mitt ämbete förklarar jag därför i dessa vittnens närvaro, eder, Eisäk Peltonen och Anni Heikkilä, för man och hustru, slutade domaren högtidligt. Isak var nästan medvetslös på nytt då det var öfver. Men sedan de försiktigt flyttat honom på en madrass, buro de honom in i den närmaste af vagnarna och kryade upp honom med en ytterligare dosis whisky. Det gjorde alls ingen skilnad huru mycket de gåfvo honom, sade doktorn. Anni satt invid honom på golfvet. Nu får du köpa hemmanet, yttrade han sakta sedan välja bland bästa i Alastaro inte ännu ens tjugufem Ah, Herre Jesus! snyftade Anni det hinner jag väl tänka på sedan Kanske du inte häller dör ännu Isak frambragte någonting liknande ett smålöje såsom enda svar. Och då tåget omedelbart därpå satte sig i rörelse, föreföll det som om han värkligen börjat yra. Han mumlade orediga ord, om sitt vackra lokomotiv, om signaler, om Johnston Stoppa! stoppa! Det lyser rödt! ropade han en gång, men sjönk genast därpå igen i half dvala och låg med slutna ögon. Först när de buro honom ut ur vagnen och lade honom på sjukbåren, som stod i beredskap, öppnade han dem igen och såg sig omkring, ehuru synbarligen utan att känna igen någon.
Desse äro nu hufvuden ibland fäderna till de Levitiska slägterna. Desse äro Aaron och Mose, till hvilka Herren sade: Förer Israels barn utur Egypti land med deras härar. De samme äro de, som talade med Pharao, Konungenom i Egypten, att de måtte utföra Israels barn utur Egypten, nämliga Mose och Aaron. Och på den dagen talade Herren med Mose uti Egypti land; Och Herren sade: Jag är Herren; tala till Pharao, Konungen i Egypten, allt det jag talar med dig. Och han svarade för Herranom: Si, jag hafver oomskorna läppar, huru skall Pharao höra mig? Herren sade till Mose: Si, jag hafver satt dig till en gud öfver Pharao; och Aaron din broder skall vara din Prophet. Du skall tala allt det jag bjuder dig; men Aaron din broder skall tala det för Pharao, att han släpper Israels barn utu sitt land. Men jag vill förhärda Pharaos hjerta, på det jag skall göra min tecken och under mång uti Egypti land. Och Pharao skall intet höra eder, på det jag skall bevisa mina hand uti Egypten; och föra min här, mitt folk Israels barn utur Egypti land genom stora domar. Och de Egyptier skola förnimma att jag är Herren, när jag nu uträcker mina hand öfver Egypten, och utförer Israels barn ifrå dem. Mose och Aaron gjorde såsom Herren hade budit dem. Och Mose var åttatio år gammal, och Aaron tre och åttatio år gammal, då de talade med Pharao. Och Herren talade till Mose, och Aaron: När Pharao säger till eder: Beviser edor under; så skall du säga till Aaron: Tag din staf och kasta honom för Pharao, att han varder en orm. Då gingo Mose och Aaron in till Pharao, och gjorde såsom Herren hade budit dem. Och Aaron kastade sin staf för Pharao, och för hans tjenare; och han vardt en orm. Då lät Pharao kalla visa och svartkonstiga; och de Egyptiske trollkarlar gjorde ock sammalunda med deras besvärjningar.
Sedan 1896 är han gift med Maria Dorotea, ärkehertiginna af Österrike och. bosatt i England. En syster till honom är drottningen af Portugal. 3:E TABLÅN \ » HIN HALE KISTAN. » snö har väl fallit mellan hvad som var och hvad som är, men den smälter bort för det solljus, som strålar ut från denna vår första glädjes dag. Så sända vi till alla de forna glada barnen en hälsning — den går från hjärta till bjärta. V i sända detta väna » minns du, minns du? » Vi sända ett tack för all barndomens leende skönhet. Och sakta, helt sakta går öfver darrande läppar en solvarm välsignelse En glädje, som varar, ja, det är den, som vuxit upp med oss. Ett band, som ej brister, ja, det är bandet mellan barndomsvänner. ADI. Man kom tillhopa till dockkalas och knäckkokning, till krocket och änklek, till tablåer och högläsning. Man möttes vid båtfärder och badturer, vid skridskoåkning och snö- bollsfröjd. Vår och sommar, höst och vinter — • ständigt nya nö- jen, ständigt ny glädje. Långdansen om julen genom kök och salong i susande fart — skogsvandringarna i maj, i de hvita sippornas tid. — Klättrandet i bigaråträden, när bären hängde så lockande röda — blå- bärsplockningen i början af augusti. Minns du — minns du? Så hviskar det till oss — och det fuktiga ögat och den flammande kinden skvallra om, att det icke är glömdt. Skulle vi kunna glömma det vackraste kapitlet i vår lefnads historia? Skulle vi kunna glömma dem, som med oss vuxit upp vid allt detta? Ha vi än sedan skilts åt, ha vi än vandrat olika vä- gar i lifvet — ett enar oss dock — minnet af barndomens vårfröjd. Helt främmande kunna vi aldrig blif va för n varandra. Mycken DE I FRANSKA TRONPRETENDENTERNA. I D U N 1899. » JANNE IDUN — 6 — STACKARE ». A F CECILIA SKISS F Ö R MILOW. (FORTS. O. SLUT.)
– «Och det tror du, att jag kan och vill? – «Ja visst kan du; för dä va’ ju derföre du gjorde rävålutjona i fjol somras; och vill, nog vill du; ty du håller mer af oss allmoge, än både länsman, fogden och hans höga nåde.« – «Nå, efter du har förtroende till mig, så skall jag också visa, att jag vill göra hvad jag kan. (Ropar till handsekreteraren, som vid dessa audienser alltid var tillstädes) Zibet! Tag reda på förhållandet med denne bondes sak. Sätt upp en skriftlig promemoria åt mig och handbref till min befallningshafvande i Dalarna. Det skall afgå med nästa post.« – «Ja, Ers Maj:t« – svarade Zibet, bugande, i det han framtog blyertspenna och anteckningsbok, dem han alltid hade till hands vid sådana tillfällen, der konungens handsekreterare var den ende vakthafvande. – «Se så, kära Matts, om din far ej inom en månad härefter fått igen sin ko, så skall han ur min egen kassa få penningar att köpa sig en annan. Farväl!« Följande morgonen klockan sex – vid hvilken tid Gustaf började sina göromål – öfverlemnade Zibet promemorian och framlade ett förslag till bref, hvilket konungen gillade och underskref. – «Hjelper ej detta, så skall jag gå allvarsamt till väga, genom statsexpeditionen och Rådet« – yttrade Gustaf. – «En sådan oförskämd tölp, som understår sig att preja allmogen i mitt namn, att rubricera till majestätsbrott ett dumt glopord! En kung, som är kung, kan icke hinnas af sådant, borde, i alla fall, ej låta någon ana, äfven om det skulle träffa. Imedlertid vill jag tala med Lilljestråhle. (Ringer. En kammarherre inkommer.) Justitiekanslern skall genast inställa sig hos mig. (Kammarherren går.) Dylika dumheter måste förekommas i framtiden.«
M:ts nådiga beslut om upplåtelsen utfärdas; samt 4:o att församlingarne må, för öfvertagandet och begagnandet af marken, genast eller före gällande arrendetids förlopp, ega att med arrendator erne om afträ dandet öfverenskomma; och som afgifterne för ofvannämnde tre åkerlyckor icke uppgå sammanräknadt till högre belopp, än 25 R:dr 12 sk. årligen, hade kollegierne, hänseende till det ändamål, hvarför jorden skulle komma att till församlingarne öfverlåtas, ansett mindre lämpligt att till kronans fördel begagna församlingarnes anbud alt för samma jord, i fall den varder för det uppgifna behofvet till deni upplåten, erlägga årlig afgift, hvadan kollegierne underdånigst hemställt, att upplåtelsen måtte utan sådan ersättning beviljas. Med fästadt afseende å hvad sålunda förekommit har E. K. M:t nu täckts föreslå Rikets Ständer, att meranämnde, kronan tillhörige, trenne åkerlyckor, på de af kollegierne uppgifna vilkor, må för ifrågavarande ändamål åt ofvanbemälde församlingar, utan ersättning upplåtas. Till hvad E. K. M:t sålunda i Nåder föreslagit hafva Rikets Ständer funnit skäligt lemna bifall, hvilket Rikets Ständer få, såsom svar i ämnet, hos E.K. M:t i underdånighet anmäla. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 29 Juli 1851. 204 Eaepeditions-Utskottets Förslag till tind. Skrifvelse, N:o 109. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 23 Juli 1851. Preste-Ståndet den 25 Borgare-Ståndet den 25 , Bonde-Ståndet den 29 • Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående väckt fråga om det i kronans förråd befintliga äldre, till krigsbruk oanvändbara, kruts omarbetande till bergskrut. (Stats-Ulsk:s Utkde, N:o 205.) S. A. K.
Om något vitsord kan hemtas af förhållandcrnc i Stockholm, vid mantalsoch skattskrifningstillfällena derstädes, så får jag uplysa, att hvad Gr. af Ugglas anfört, verkligen i hufvudstaden inträffar, nemi., att under sjelfva mantalsoch skattskrifningen mästaren upgifvit ett ringare antal arbetare, än han sedan under loppet af det öfriga året haft i sitt arbete. Skälet dertill har varit, att han icke velat taga gesäller i sin tjenst, förr än efter skattskrifningen och derigenom blifvit befriad från Bevilln. för dem, enär författningen innehåller att husbonden skall ansvara för sitt tjenstefolk. I Slockholm ombytes tjenstefolk hvar 6:te månad och äfven oftare, och den husbonde bos hvilken personerne finnes i tjenst, då mantalsoch skattskrifningen förrättas får alltid ansvara för hans kronoutskylder. Husbonden kan visserligen innehålla på tjenarens lön, men för det mesta får husbonden sjelf betala utskylderna. På det att Staten må få ut sin rätt, och på det kontrollerna må vara rikliga, tillstyrker jag Utsk:s förslag. Hr von Troil: Om här vore fråga om att bestämma huruvida fabrikseller arbetsfolk böra erlägga bevillning eller ieke, så skulle jag måhända sälla mig (ill deras åsigter, som anse att en sådan bevillning icke borde dem åläggas, men då här endast är fråga om tillämpningen af ett redan antaget stadgande, om sättet att utbekomma den bevillning, som dessa personer böra betala, så kan jag icke annat finna, än att den af Bevilln.Utsk. föreslagna redaktionen bar ett icke obetydligt företräde framför den i nu gällande Bevilln.-förordn. Om man läser den gamla Bevilln.-förordn. så finner man dessutom att samma princip der blifvit antagen, och den nu föreslagna endast är fullständigare i sin redaktion. Gr. Mörner har anfört att om förhållandet med ifrågavar. arbetare vore enahanda som med tjenstehjon, så skulle han för sin del icke instämma med Hr von Hartmansdorff, men som de äro i helt annan kategori så förenar han sig med nämnde talare.
Ehuru från Stockholms stads myndigheter ännu icke inkommit yttrande, huru stor andel i kostnaden, som staden ville öfvertaga, har Kongl. Majit likväl, jemte tillkännagivande att nådig proposition i ämnet kommer att till Rikets Ständer aflåtas, velat föreslå, att den andel i byggnadskostnaden, som beräknats skola af statsverket gäldas, jemte upplåtande till landtbruks-akademien af det åt teknologiska institutet för närvarande begagnade hus, må vid statsregleringen beräknas med 300,000 R:dr, att utgå under tre år, med en tredjedel under hvardera året. F) Befrämjande i allmänhet af slöjderne. Kongl. Majit föreslår: i:o) att till reseunderstöd åt fabriksoch handtverks-arbetare, hvilka önska att genom resor till främmande länder, samt någon tids arbete på dervarande verkstäder, öka sina insigter och sin konstfärdighet, må på detta anslag för nästa statsregleringsperiod uppföras enahanda årliga belopp, sorn för samma ändamål under innevarande statsregleringsperiod utgår från riksgäldskontoret eller 3,000: —• 2:o) att likaledes till detta anslag må för nästa statsregleringsperiod öfverflyttas det med 4,500 R:dr för innevarande statsregleringsperiod å riksgäldskontoret anvisade anslag till slöjdexpositioners befrämjande, att årligen utgå med 1,500; — 4,500: — I öfverensstämmelse med hvad vid beräkningen af statsverkets inkomster blifvit angående inkomsttiteln »ordinarie räntan» beslutet, hemställer Kongl. Majit, att de under anslaget till »Befrämjande i allmänhet af slöjderne» uppförda indelta räntor, till upptaget belopp af 1,450 Ridt-, må från riksstaten uteslutas. G) Undervisnings-anstalter för handel och sjöfart. På de i närlagde protokoll öfver civil-ärenden upptagna skäl föreslår Kongl. Majit: 1:o) att, till beredande af förhöjning, dels i nu utgående löner och arfvoden för ordinarie lärarne och underlärarne vid navigations Transport Rimt Ridr 242,8 1 7 : 55. 48 Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862.
Myror i boningsrum fördrifvas genom utströdt salt. Anna Maja. Kanske Stenia ville vara god beskrifva tillvägagångssättet vid inläggning af pumpor? Lina. Hur beredes ångkokt rökad köttkor f? Lina. Hur kan man hindra att ormbunkar under pressningen svartna? Carola. Hvilket är det bästa putsmedlet för blecksaker ?. Carola, é N:o 75. Hvarmed kan ohyra på burfoglar fördrifvas? Insektspulver har försökts utan nytta. O — r. Hur skall man gå till väga for att fa biffstekar rigtigt möra och lämpliga för gammalt folks tänder? Husmoder i Halland. Svar. Blanda målen krita med ammoniak, tag derefter en liten svamp eller mjuk boiste, hvarmed blandningen gnides öfver nysilfverpjeserna; låt detta torka, borsta sedan försigtigt bort alltsammans, så äro pjeserna fria från fläckar. H. E. A. Till god och välsmakande knäck fordras: V2 * °P brun sirap, 1 &amp; skållad sötmandel, 1 ' B? fint krossocker samt / qvarter tjock, söt grädde; grädden ihälles först när knäcken är nästan färdigkokt; mandeln bor hackas grof. Knäcken profvas på så sätt, att man dryper af densamma i kallt vatten. Stelnar den då, kan man tryggt aflyfta pannan. Stark eld och häftig kokning skadar ej, blott man rör flitigt. Frida, Elin m. fl. ' Jag har af små sidenlappar sytt en skrif bords matta. Tag en bit fast tyg, klipp lapparna i snibbar, sy dem fast på tyget i S CD i en vansinnig d a n s; en rysning genomfar hennes N:o 65. Pippi är sjuk, tyst och nedstämd. Burrar upp sig emellanåt och tager en liten lur dä och dä. Hvad skall jag göra? Si, L drag den enda, som hon får återvända? något trefligt mönster; blanda dem med något ylle, om så behöfs. H. H smärtsamt åter? Hvarmed fastsättas snäckor på syskrin, urställ och dylika saker? H — a. A hon o c h blickar H v a r äro nu hennes dystert, N:o 41. Strumphälen.
Inkomsterna skulle blifva så betydliga, att uppoffringarna blefvo inga, påstår man. Staten behöfde endast träda emellan med sin kredit. Utgifterna äro dock här det vissa, inkomsterna kunna vara mera osäkra, men äfven om så icke vore, är tidpunkten för att utsträcka Statens kredit eller gifna löfte derom icke lycklig. Man är nu troligen allmänt öfverens om att Statens kredit tills vidare icke bör anlitas, åtminstone utom landet, och äfven då förhållandena en gång i detta afseende blifva fördelaktigare, kan det med skäl ifrågasättas, om utländska lån böra användas i samma utsträckning, som hittills, och om icke bibanor måste mera eftersättas för stambanorna, hvilkas fullbordande ännu krälver ofantliga summor. Att under sådana förhållanden välja en bansträekning, som föranleder till, ja, innehåller löfte om en flera millioners större utgift, må val väcka tveksamhet bos den betänksamme. Då härtill kommer ätt förespeglingarna om att norra banan, genom att upptaga trafiken vid Degefors, skulle, äfven utan bibanor, återgällda sin högre anlängningskostnad, blifvit så allvarligen bestridde, att de, minst sagdt, måste anses problematiska, då den mindre dyra Deu 14 Mars e. m. 329 södra banan äfven för bergslagen, och detta har icke blifvit bestridt, medför gagn, ehuru icke i samma mån som den norra, och då slutligen den södra banan, hvad man än må säga, icke utesluter möjligheten af bibanor, om sådana framdeles skulle befinnas fördelaktiga, så synes det mig att Utsk:t haft ganska goda skäl att tillstyrka en bansträckning, som så ofta allt intill sednare tider blifvit af vederbörande myndigheter förordad och nu, likasom förut, af K. M:t föreslagen. Mycket vore visserligen att ytterligare tillägga, men då jag icke har något egentligen nytt att säga, och icke längre vill upptaga K. o.
Vidkommande de öfriga, har jag dels trott mig kunna biträda majoritetens beslut, dels låtit dervid bero, emedan de i allmänhet ej strida mot de grundsatser, 486 Den 27 Maj f. m. på hvilka författningen hvilar, och dessutom, från financiel synpunkt, relatift äro af föga betydenhet. Efter denna korta redogörelse öfvergår jag nu till den speciella fråga, som är under öfverläggning. Utsk:t har i den föredragna punkten föreslagit tullfrihet för ett antal mindre betydliga artiklar, som i allmänhet inbringat ringa tullinkomst. Då dessa artiklar utgöra naturalster eller råämnen och material för inhemsk industri, finner jag skäl icke saknas för det gjorda förslaget; men i afseende på två af dessa artiklar, gummi och krut, förekommer likväl, såsom jag i min reservation anmärkt, att förslaget råkat i motsägelse med bestämmelserna för närbeslägtade effekter, i det att dels »harts», som hittills dragit lika tull med gummi, vid densamma bibehållits, ehuru, efter hvad äfven i främmande länder är stadgadt, begge dessa artiklar i tulltarifen desto hellre böra till lika behandling upptagas, som flera slag af hartser förekomma under namn af gummi, — dels ock en högre tullsats af Utslut bibehållits för »knallhattar». — Jag finner mig således föranlåten hemställa, att de för gummi och krut nu gällande tullbestämmelser må få tills vidare fortfara; hvaremot jag, beträffande öfriga i förevrdc punkt uppräknade artiklar, röstar för bifall till Utskits förslag. Gr. Liljencrants, Gustaf Fredrik: Såsom den siste värde talaren nämnde, afser den nu föredragna punkten ett af Utsk:t framlagdt förslag att såsom tullfria förklara 36 särskildta artiklar, hvilka nu draga tull, ehuru, på sätt Utsk:t upplyst, tullen för dem uppgår till obetydligt belopp. I likhet med hvad såväl den siste värde talaren som Hr Åkerman uttryckt i sina reservationer, finner jag för min del att det är af aldra största vigt att konseqvens eger rum i en så vigtig lagstiftning som denna, och att, äfven om vissa artiklar synas obetydliga, dessa icke afsöndras.
Utskottets förslag, att upphäfva utförselsförbudet å Malm, rå och osmält, i införselsitarifen eller den dervid fogade serskilda varu-förteckning ej specificerad, hafva BcviUnings-Ulskottets Memorial, Jt? 14. 91 Borgareoch Bonde-Stånden bifallit, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet detsamma ogillat, och lärer, då således i denna fråga två Stånd stannat emot två, förslaget härom böra förfalla och förbudet qvarstå. Slutligen hade Utskottet föreslagit att utförselstullen å trädvaror, sparrar af furu Trädvaror, och gran af mindre tjocklek än 8 tum midtpå, måtte förhöjas från 3 till 8 sk. sParrar stycket. Preste-Ständet har bifallit detta förslag, men Ridderskapet och Adeln, Bor gar eoch Bonde-Stånden hafva, med vidblifvande af gällande bestämmelse, detsamma ogillat. Utskottet inbjuder Preste-Ständet att, med frånträdande af detta sitt skiljaktiga beslut, förena sig med de öfriga Stånden; och föreslår Utskottet, för den händelse denna inbjudning icke skulle antagas, följande omröstning: 15ä:o. Den, som anser att, på sätt tre Stånd beslutat, utförselstullen å trädvaror: Sparrar af furu och gran, af mindre tjocklek än 8 turn midtpå, bör bibehållas vid 3 sk, stycket, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej: Vinner Nej, bestämmes denna tull till 8 sk. stycket. Å do artiklar, för hvilka Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet ansett Eventuela nu gällande inoch utförselsförbud böra bibehållas, hafva bemälde Riksstånd, förden tulla^'^eu händelse att Kongl. Maj:t skulle finna för godt upphäfva ett eller annat af dessa förbud, stadgat eventuela tullafgifter till de belopp, som vid sistlidne riksdag i så dant hänseende bestämdes. Under antagande, att Borgareoch Bonde-Stånden såsom eventuela tullafgifter vidblifva de bestämmelser samma Riksstånd vid upphäfvande af gällande förbud stadgat, går
Till inköp af den intill Landshöfdinge-residensets i Wisby norra gafvel gränsande egendom och derå varande hufvudbyggnads inredande för Landsstats-Embetsverkets behof 30,000: — 4. Till Jordebokskontoret 24,700: — och 5. Till bestridande af utgifter för kolonien S:t Barthelemy 18,000: — eller tillsammans R:mt R:dr 182,700: — Stats-Rådets öfriga ledamöter instämde i hvad föredragande Herr Departements-chefen, på sätt ofvan förmäles, rörande såväl ordinarie som extra anslag under Sjunde Hufvudtiteln hemställt; och beha - gade Hans Majit Konungen dertill i alla delar lemna nådigt bifall. Sedan de till Andra, Tredje, Fjerde, Femte, Sjette och Åttonde Hufvudtitlarne hörande frågor blifvit, på föredragning af vederbörande Departements-chefer, pröfvade, anhöll Chefen för Finans-departementet, Herr Statsrådet Friherre Gripenstedt, i underdånighet att få underställa Kongl. Majit regleringen af Nionde Hufvudtiteln, omfattande Pensionsoch Indragningsstaterna, samt hemställde i afseende på l:o Pensions-Staten dels att, då det i Riksstaten såsom ))Bidrag till Kongl. Theaterns Pensionskassor» uppförda anslag af 6000 R:dr blifvit beviljadt endast för nu innevarande Statsreglerings - Bil. 6 till Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition N:o 1 om Statsverket 1865. 3'l period, mea detta anslag, som afsåge beredande af ersättning åt omförtnälda pensionskassor för inkomster, som de förlorat i följd af Kongl. Maj:ts, på Rikets Ständers begäran, meddelade nådiga förordnande om upphörande från och med år 1862 af de serskilda afgifter, hvilka förut till kassorna erlagts af kringresande skådespelaretrupper m. fl., fortfarande vore för ifrågavarande pensionskassors bestånd och ostörda verksamhet af behofvet påkalladt,! Kongl.
Ja nästan ingenting, ty Jo, hvad var det först? Ingen här i Kjöbenhavn hade gjort någon affär af hans födelsedag. Men från Polen hade han fått ett par bref. Två ”grimme” damer hade kommit: fröken Alvilde Pryds och – fröken Moor. (Hon är således qvar här i Kbnhavn! Hvad hon måtte vara illa ute – stackare!)160 Nåja, hade de personligen närvarande varit grimme, så fick han då trösta sig med att de som skickat brefven voro dess vackrare. Så att han hade ju i alla fall någon godtgörelse, icke sant? (Han såg mycket smickerlysten ut.) ”Jo, det har ni nog.” ”Ja man säger så. Men jag får svara som Don Juan: det er kun Bagvaskelse af den sletteste Pöbel.” Han var så rädd att jag icke till fullo skulle uppskatta jemförelsen; han upprepade den två tre gånger. ”Er det ikke glimrende vittigt Don Juan bilder (jag mins inte den andres namn) [ind] att det man säger om ham er kun en Bagvaskelse af den sletteste Pöbel!”161 Nej men jag hade ju håret på ett annat sätt i dag! Dragit fram ännu mera? Bara låtit bli att bränna det. Och så blef det en parentes, en lång, lång parentes, med hufvudet mot hans axel, viljelöst, liknöjdt, med bekymmerslös abandon. Det var att mista andan under, och ändå Antonia är en väl brandförsäkrad skuta. Det är nästan mer än menskligt att bibehålla sinnesjemvigten vid sådant, och hon kände endast den svagaste lilla gnista, endast välbehaget af att vara afhållen.162 Hon såg visst ovanligt bra ut i qväll, håret klädde. Han hade knappt tanke för annat än parenteser, nekade parenteser, beviljade parenteser, korta dito och långa. Det blef endast stänkrepliker. Först hvad man lägger hinder i vägen för honom att nå får värde för honom. Hinder göra honom alldeles vild. (Jo, vi känna till det der.) Det är otroligt att man kan träffa på en så stolt skönhet som Ingeborg i hennes klass. (Den ”stolta skönheten” är den han mest svärmar för: det oåtkomliga.)