Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Medan konungen väntade på hans ankomst, befallde han papper, penna samt bläck, och skref till Justitiekanslern: «Min vilja är, att en ny arbetsordning utarbetas «för mitt kansli och embetsverken, deruti bör inflyta, «att alla tjenstemän skola befinna sig på sina em«betsrum, registratorer, sekreterare och advokat«fiskaler klockan 8, emedan de måste vara tillgäng«lige för allmänheten, som behöfver deras biträde, «innan målen handläggas längre fram på dagen; samt «de öfrige klockan 9, allt vid påföljd för den tred«skande eller försumlige, första gången af en skrapa, «andra gången af förlust utaf ett års lön och tredje «gången af tjenstens förlust. «GUSTAF.« Registratorn kom. Han hade sprungit, flämtade efter andan och skälfde af bestörtning öfver konungens närvaro. – «Hvad är klockan?« – frågade denne, utan att med hvarken ord eller åtbörd besvara tjenstemannens djupa hälsningsbugning, och afbrytande hans försök att urskulda sig med ett strängt: «tyst!« – «Det felas 5 minuter i half 10, Ers Maj:t,« – svarade registratorn, sväfvande på målet, i det han betraktade visarne på vägguret, och hans pulsar bultade nära nog lika högt, som den entonigt knäppande pendeln. – «Huru dags är det er skyldighet, enligt arbetsordningen, att finnas på embetsrummet?« – «Klockan 9, Ers Maj:t« – stammade den förskräckte registratorn. – «Hvad skall det heta, min herre? Är det så ni lyder befallningar och fullgör pligter! Ni bestjäl ju mig och allmänheten på minst en half timma dagligen. Alltför vackert! Fortfar ni på det sättet, så har ni ingen befordran att vänta, det är Jag, som förkunnar er det. – Huru stor lön har ni?« – «Femti plåtar, Ers Maj:t.« – «Mycket är det visserligen icke; men med flit och skicklighet torde väl något kunna förtjenas bredvid. Med ett noggrant uppfyllande af edra åligganden skulle ni dessutom vinna edra förmäns ynnest, och de skulle nog då bereda er fördelar och befordran.
Några ädla metaller fann man icke och »ej heller perlmusslor», men väl anförtrodde Tschirakin för Rossmuislow, att han på ett visst ställe af sydstranden funnit ett klippblock af så utomordentlig skönhet, att det på ljusa dagen strålade med den härligaste eld. Efter Tschirakins död sökte Rossmuislow få rätt på stenen, men förgäfves, och han utfor derför i häftiga förebråelser mot sin aflidne kamrat. Jag kan dock fritaga denne från beskyllningen för lögnaktighet. Under 1875 års resa fann jag nämligen uti flere bland skifferblocken i trakten små qvartsgångar, som genomkorsade stenmassan, och hvilkas väggar voro betäckta med hundratals skarpt utbildade och af spegelblanka ytor begränsade bergkristaller. Tschirakins ädelsten var utan tvifvel intet annat än en drus af denna skimrande, men värdelösa stenart. Ännu en gång, nära femtio år efter Rossmuislows resa, utsändes (år 1807) en bergsman, Ludlow, för att närmare undersöka öns förmenta metallrikedom. Han återvände utan att hafva funnit några malmskatter, men med de första upplysningar om landets geologiska byggnad, och hans följeslagare Pospjelow hafva vi att tacka för åtskilliga omsorgsfulla kartografiska arbeten öfver Novaja Semljas vestkust. Den nästa Novaja-Semlja-expeditionen utrustades och utsändes år 1819 under löjtnant Lasarew från örlogsvarfvet i Archangel och egde i förhållande till sina föregångare att förfoga öfver ganska rikliga tillgångar. Men Lasarew var tydligen ej vuxen den uppgift, han åtagit sig, att föra befäl på en arktisk forskningsfärd. Midt på sommaren insjuknade en mängd af hans manskap i skörbjugg. Några få veckor efter det han lemnat Archangel, på en tid då nästan hvarje större drifisstycke innehåller samlingar med härligt dricksvatten och strida snöbäckar öfverallt vid kusterna utgjuta sig i hafvet, klagar han öfver svårigheten att förskaffa sig färskt vatten o.s.v. Hela resan blef derför fullkomligt resultatlös.
Om icke stora betänkligheter äfven hos mig skulle uppstå och hafva uppstått efter närmare eftersinnande, huruvida det af Hr af Billbergh väckta förslag, som vid antagandet af inbjudn. förbinder ett vilkor, hvilket icke varit af något TJtsk. utredt och bearbetadt, möjligen kunde leda till det resultat, som Hr af Billbergh åsyftar och som äfven jag med min motion afsett, skulle jag icke vara så obenägen att göra det, som flera ledamöter af mig begärt; men då jag betviflar, att Hr af Bi 11 berghs förslag vinner framgång, och fruktar, att detsamma skulle inleda oss uti mycket större formstridigheter, än hvarom här är fråga, så kan jag icke annat än vidblifva min motion, hemställande till R. o. Ad., huruvida, om jag återtoge min motion och Hr af Billberghs förslag afsloges, det vore någon möjlighet för R. o. Ad. att på något vilkor ingå på BondeSt:s inbjudn. Att således återtaga motionen, innan frågan om dess remitterande är afgjord, vore att helt och hållet frånträda den rättighet, som jag hittills trott mig äga, men som visserligen beror på R. o. Ad:s afgörande. Nekar R. o. Ad. remiss af motionen, står saken i samma skick, så att R. o. Ad., utan alt hafva bortgifvit något, skrider till pröfningen af BondeSt:s inbjudn.; men återtager jag min motion, och Hr af Billberghs förslag icke går igenom, så har R. o. Ad. tvenne gånger afslagit StatsTJtskrs utlåt.; hvarföre jag icke kan annat än vidblifva motionen samt yrkande af remiss deraf. Frih. Boye, Fredr.: Då, både enligt föredragntslistan och Hr Gr. o. Landtnäs eget yttrande, föremålet för öfverläggningen är: skall H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts motion remitteras, eller skall den det icke, och H. Ex. förklarat sig icke vilja återtaga sin motion, så vågar jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes anmoda R. o. Ad. att icke i denna frå - a36
Jag för min Den 27 Maji. 387 del tror tvärtom, att just Ledamöternas talrikhet, är en af de väsendteligaste orsakerne, hvarföre Höglo!!. Ridderskapet och Adeln alltid vid Riksdagarne så fördelaktigt utmärkt sig framför de öfrige Stånden; och hvarföre detta Stånds Protocoller alltid äga ett så ojemförligt högre värde än de öfrigas. Under samtal väcka nämligen alltid dea ene Talarens idéer nya ideer hos andra, så att ju flere menniskor, som deltaga i ett sådant samtal, desto flere ideer måste också blifva uppväckte och yttrade, samt saken följakte» ligen så mycket bättre utredd.—Menniskosjälen liknar i visst afseende en eldgnista: och ju flera gnistor, som på ett ställe sammanträffa, desto större blir lågan. Man synes ej hafva någon ting annat att påminna mot Ridderskapet och Adelns talrikhet, än blott, att öfverläggningarne blifva långvarigare, och ärendemas behandling derigenom uppehållen. Men ju vidlyftigare öfverläggningarne äro, och ju stridigare meningar derunder blifva yttrade, desto fullkomligare böra också sakerna blifva utredda, och sanningen desto säkrare ådagalagd. Den satsen står nemligen fast: att sanningens gnista frambryter vid sammanstötningen af motsatta meningar. Då det derföre bör vara af högsta angelägenhet, att ärenderna blifva väl afgjorde, om det också skulle gå något långsammare; synes man alldeles icke bora söka förminska talrikheten af Ridderskapets och Adelns Representanter. Att genom val minska 388 Den 27 Maji. denna talrikhet skulle dessutom kunna föranleda till betydliga oredor oell de största missbruk. Hvad det angår: ”att ingen borde få vara Representantj som ej uppnått 35 år” sä får jag först anmärka, att med bibehållande af de öfrige nu gällande ordningarne, och isynnerhet rättigheten att utgifva Fullmagt, skulle representanternas antal härigenom alldeles icke nödvändigt förminskas, emedan det i Sverige utan tvifvel finnas mer än 5 eller 600 Adelsmän som upphunnit denna ålder.
Propositioner'. på Siats-Rådets underdåniga tillstyrkande, samma Project gilla och i Nåder förklara, att Dess Nådiga skrifvelse bo^de, i öfverensstämmelse därmed, på vanligt sitt, till Rikets Ständer expedieras. Ex Protocollo. T. A. Munthe. Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till Riksens Ständer, rörande frågan om bidrag frän Allmänna Magasins Inrättningen till förekommande af bröd-prisets stegring i Hufvudstaden: Gifven Stockholms Slott den 3 funii 1818. I anledning af Kongl. Maj ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer af den 17 December förledit år, angående angelägenheten af serskilta anstalter lill förekommande af stegring i priset på, bröd för den obemedlade mängden af Hufvudstadens Invånare, hafva Rikets Ständer uti skrifvelse den 23 nästlidne Maj ibland annat i underdånighet gifvit tillkänna, det Rikets Ständer väl funnit, att lika principer vid undsättningars meddelande böra iakttagas, och att följaktligen Invånarne i en Province eller Stad icke må vederfaras större förmån, än hvaraf en annan äfven kunde komma i åtnjutande, helst all rubbning al denna princip vore stridande emot rättvisa och billighet, samt att Stockholms och Rikets öfriga Städers framtida rättigheter, att erhålla undsättnings spanmål, då en verklig brist sådant fordrade, ej borde annorlunda än i enlighet med dessa principer medgifvas och ej Konungens Nåd. Propositioner. 539 eller Magasvns-Inrättningen 'efter andre förhållanden kunna med denna medverkande åtgärd sig befatta.
St:r måtte i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, att vid civile embetens bortgifvande endast måtte afses civilisters sins emellan egande företräde och lämplighet för den plats, som är i fråga, samt att, med vissa här ofvan antydda undantag, och kanske några andra, dem Ekon.Utskit torde, bättre än jag, kunna upgifva och utreda, alla lediga embeten och tjenster hädanefter må kungöras i Postoch Inrikes-Tidningar samt ingen utan efter egen skriftlig ansökning utnämnas. Om remiss till bemälda Utså. anhåiles. 2:0. Genom K. Brit d. 23 'Febr. 1858 blef, i enlighet med R. St:rs beslut, föreskrifvet, att embetsoell tjenstemän skulle, efter hvad i allmänhet eller för särskildta fall kan varda af K. M. eller Den l December o. m. UT vederb:de embetsverk bestämdt, vidkännas skäligt afdrag å löne-beloppet, dock icke öfverstigaude tjerdedelen, derest vid erhållen tjenstledighet, sjukdomsförfall, hvilket räcker öfver 2 månader, eller eljest förekommande hinder för tjenstens utöfning, annan person till sysslans bestridande behöfver förordnas. Detta stadgande, som vid första påseendet kan synas lämpligt, leder likväl i vissa fall till verklig orättvisa både emot Staten och individen. En embetsman, som är i någorlunda god ekonomisk ställning och tycker det vara ganska beqvämt att vissa tider slippa från arbetet, skaffar sig lätt tjenstledighet på grund af läkarebetyg, samt betalar V* af lönen för den tid, som öfverskjuter 2 månader, men Staten har svårt att få vikarie, som kan vara belåten med denna fjerdedel, då han drager hela bördan af tjensten. Se här åter ett annat exempel I En embetsman i de verk, der semester ieke eger rum, eller en person, som af pligtkänsla ieke vill, och, såsom möjligen varande obemedlad, icke kan utan i högsta nödfall begära tjenstledighet, blifver slutligen, i följd af många års oafbrutna ansträngningar, urståndsatt att göra tjenst.
dig reda för deras förhållanden, sett aeras aktningsvärda bemödanden a t t strafva sig fram, oaktadt svårigheter af iniinga slag, du vet att det ä r blott till dig de gå för att få uppmuntran och tröst i dessa svilrigheter? Vet du ej detta, känner du ej mera om dem, an att det blifvit en rana för bilde dig och dem, att de komma, gå de kanske på samma sätt till många fler an dig, ja, då hjälper du till att killa dem i permanent fattigdom, i stället för att hjälpa dem dkriir, hvilket vore hvad du borde liafva gjort. Deras barn vaxa ' upp i din föreställningen, att det är naturligt att lita på andra i stallet för på sig själfva, de komma en g h g att fordra som sin rätt det som du gifvit af slapp välvilja, det egna initiativet och ansrarskiinslan äro kväfda hos dem från barndomen, du har hjälpt till att å t ditt land fostra ett dådlöst, håglöst släkte, med fordringar på lifret utan känslan af inotsvarande plikter. Ä r det välgörenhet? Det är en allmän klagan, a t t folket drar ' sig från landet, där jle hafva arbete och äro behöfliga, till städerna, dar ej nog arbete fin nes. Hemligheten af dessa stora menniskocentras attraktionskraft, hvilken kraft ökas i proportion till stadens storlek, ligger natnrligtris ej blott i lättheten att dar få understöd. Denna lätthet bidrar dock åtskilligt till inflyttningen samt så godt som omöjliggör sträfvandet a t t &amp; stadkomina en %terutflyttning. Arbetet på landet synes snart för den nyblifne stadsbon outliärdligt tungt och svårt, och som en arbetare en gång rent ut sade: &gt;det gör ej så mycket., att jag ibland ar utan arbete, genom goda inänniskor har jag det i alla fall bättre här än på landet, där jag fick sträfva jämnt. % Hustrurna viijs ej heller &amp; erviinda, sedan de fått smak på lefnadssättet i staden: taga mat h r dagen på rmagasinets, pantsatta d&amp; medel felas och för resten gå till någon &gt;snäll frua och få hvad som fattas.
2lfmen ?|3oflmerfeté utgifter bafma, t följD af utmtDgabe pojffommunifattoner ocb förtföjD jfjutélega m. m., ma» rit unDerfajfaDe tiUöfning; men Denna tillökning bär emellertiD iefe marit (förre, än att De öfaDe infomfterna lemnat tillgång till Dejj be» täcfanDe. UnDer Den 4 ^December 1848 f>ar np £ulltapa blifmit utfärDaD, bmarmiD ^ortgl. £ttaj:t bufmuDfafligen låtit bero miD De af FKifetö ©tänDer antagna tullbejfämmelfer, meD unDantag enDafi i affeettDe å fpanmål ocb miga föDoämnen, för t>n?ilfa å?ong(. $ttaj:t funnit nöDigt neDfätta afgifterna till ltfl)et meD l>maD ^ongl. ®faj:té till Dcifetö fcD» najf förfamlaDe ©tänDer ajiemnaDe förjlag upptog. ©eDermera bär ^ongl. i3ttaj:t, unDer innemaranDe år, till bereDanDe af lättnaD för jfeppéfarten, anfett ©ig böra meDgifma linDrtng i tullafgifterna för åt» (billiga förnöDenl)cter, erforDerliga miD fartpgé utruffning Sullinfomfferna b^fma marit i årligt jfiganDe od) fålebeg mäfent» ligen btDragit till De öfmerjfott, forn Pelö reDan fommit, Delö, t Den mån mån liqoiderna hinna att afflutaé, ytterligare fomma SRifégäldé^ontoret till gotia.
— Och det var väl detta man afsåg med stadgandet, för att synas lyssna till Ständernes önskningar; men ändock få behålla den kära grekiskan. Ett annat ännu väsendtligare hinder reser sig emot antagandet af befrielsen, enär ynglingen ej får använda den tid, han genom befrielsen från grekiskan får öfrig, till inhemtande af andra nyttiga kunskaper, såsom läsning af engelska språ - 192 Moiloner i Bonde-Ståndet 1865. N:o 133. ket och naturvetenskapen, utan skall uttråkas med skriftliga arbeten på lärorum met. Det är en egen företeelse att vederbörande ej vilja lyssna hvarken till de enklaste sanningar eller redan vunnen erfarenhet och den allmänna rösten, utan envist vidhålla sina förut fattade meningar. Det lider intet tvifvel, att ju icke grekiskan är ett kanske det skönaste språk och att på detta språk finnes mycket herrligt att läsa; och det är ju ej heller de klassigt bildade förmenadt att tillegna sig denna njutning; men frågan är helt enkelt den, om ynglingar, som egna sig åt de praktiska yrkena och rättsvetenskapen och som för sådan orsak måste läsa latin, om, säger jag, den ytliga läsning af grekiska, som af dessa kan medhinnas i de högre klasserna af ett läroverk, kan för dem medföra sådant gagn, att de derigenom skola förhindras inhemta den för dem mångdubbelt nyttigare läsningen af ett lefvande språk, som man talar i hela verlden, och af naturvetenskaperna. Det är härom det tvistas och ej om den vackra grekiskan. Män, som sjelfva genomgått läroverken, hafva sagt mig att do af grekiskan jemt och rätt hunnit inhemta så mycket att de kunnat läsa den innantill och öfversätta några stycken af lättare författare; men att de inom få år glömt allt och att de af denna ytliga onyttiga läsning, som dock upptagit en stor del af deras tid och som förhindrat dem att läsa nyttigare ämnen, ej haft det rin gaste gagn. Å andra sidan har jag hört unga män, som genomgått elementarläroverken under den tid, då befrielso från grekiska egde rum för dem, som läste latin, omnämna att de fingo använda den tid, som derigenom blef öfrig, till läsning af en gelska språket och naturvetenskaperna och att de häraf haft stor nytta och glädje.
Sjelfva den så vigtiga, så användbara Meth oden, att genom ökad Varuproduction öka Myntvärdet, är isolerad från all Amortering, i sin beräkning alltför abstract att verka på Opinionen, och går alltför långsamt tillväga att gagna det närvarande behofvet: Amorteringen deremot, om från densamma kan skiljas den liqvidationssvårighet, som för betalare derigenom uppkommer, innan de enskilte Financeförh^llanden derefter hinna lämpas. Huru förnuftsoch opinionsenlig framställer den sig icke vid frågan; om återlyftning af ett Myntvärde, som sjunkit endast genom Sedelmassans förstoring, skulle bland oräkneliga Casus bär vara det enda, då Läkemedlets natur ej lår sökas i sjukdomens? Jag tror att vådan af Amortering skall uteblifva om Methoden lämpas icke blott 623 Den 15 April. till Myntutan äfven till Creditväsendet, på sätt att åt alla nu varande Skuldenärer, förunnades ett rådrum af vissa år för att i Successive ordning betala sådana skulder, för hvilka de emedlertid kunde lemna Inteckningssäkerliet, och ville betala 7 proCents årlig ränta. Creditväsendet, (ehuru med Myntväsendet inblandat, äger dock egna hjelpkällor, och lägger för närvarande det allmänna Intresset närmast. Det är tid att Lagstiftande Magten uppträder som en ädelmodig skiljesman emellan egoismen och förlägenheten; hvartill äfven detta förslag synbarligen leder. Å en annan sida skulle, efter min tanka, Creditväsendet betydeligen upphjelpas, om stadgadt blefve att alla stående LaneCapitaler vore till betalning förfallne enär räntorne ej ordenteligen erlades, äfvensom, att från förfallodagen borde å alla sådana Capital erläggas öfverränta, men till blott 2 proCent, hvaröfver den icke å något ställe borde få stiga.
Det vöre rågan afolf olyc ka, jag kan äfven såga. det vöre. rysligt veta om. denna mening nemligen, att obehörige speculationer och vinglerier såsom hufvud orsaken till detta Rikets aftynande tillstånd, skulle äfven, hafva medverkande inflytelse dertill och vållat en för långe uraktlåten omtanka, af lags! i bande rnagten, till ringaste under lättnad för denna i sig sjelf bland Statens rikaste och högst skattdragande provinser. Alåtte likväl de otroligt många oskyldige så vål uti vinglerier sorn speculationer af alfa slag, hvilka ifrån välstånd nu, finnas lidande, och som med all rättvisa, och så mångå skål uti detta system, dess upphof pch fortgång fördöma alla verkningar deraf, icke åga anledning göra detsamma ötver dem* sorn, icke vågat deråt lemna offentlig yedesc^ äggning. Herr \>on Becker, Carli Vid Hans, ström® nu omnämnde Memprial, anhåller jag vördsamt, att få göra någon erinran. Herr Grefven har deruti; bemödat sjg. att. jäfva riktigheten af den teckning öfver Landets oeconomiska ställning, hvilken blifvit framståld Deri i Martii., 137 ef hera vårda Ledamöter, och åfven af mig irvana detta Hus, Jag vördar en hvars enskifta Öfvertygelse i detta som i andra ämnen, och, dess rätt, att den framföra. Jag skall e j hel-. ler förspilla tiden, med en vederläggning, öfver-, {lödig för allmänna opinion, oell troligen frukt, lös för de iä undantagen: men Hans Ex-. celfence yttrar sig tillika sä hur: __ ”källan föreslås andra botemedel ån minskning i skatterne, och indragningar vid stora Flottan och ArOléen, _ I både eria och andra fallet klandras styrelsen, under det man synes vilja så inskränka Kommgamagten, i financiella och administrativa årendcr, att den ej skulle kunna uträtta, något af det goda och nyttiga.”
Dessa inom landet stationerade hingstar, skulle kunna åstadkomma mycken nytta, ty om pnemier anslogos och stoföreningar inrättades, hvarigenom upfödandet af hästar upmunlrades, så erhölle man på detta sätt remonter att insätta vid hästvapnen. Utsk. svarade på min motion att det icke ville tillstyrka skrifvelsen till K. M., emedan rusthållarne derigenom skulle komma att betungas med för stora utgifter, och som Utsk:s betänk, redan var bifallit af 3:ne stånd, inskränkte jag min anhållan dertill att R. o. Ad. måtte låta dermed bero, men icke gilla Utsk:s utlåt, emedan ett annat förhållande verkligen finnes, det nemi. att rusthållarne tillskyndas den största skada och utgift genom kostnaderne för remonternas omsättande. De Svenska hästarne kunna hålla längre ut, och äro lättfödda, då deremot de ädlare och finare hästarne efter 2 å 3 dygns bivouaquer äro otjenstbara. Jag ber derföre att få yttra, att om Stats - Den 12 Mars e. m. 395 anslag kunna medgifvas, jag för min del fordrar stohållningar inora provinserna. Hingstar stå på många orter och kunna göra mycken nytta. Detta är allt hvad jag vill tillägga, och yrkar derjemte afslag å betänk. Hr von Wahrendorff, Martin: I anledn. af Hr Stjernsvärds motion ber jag att få uplysa derom, att i Södermanland har bildat sig en s. k. hingstförening, der f. n. finnes 5 hingstar af Norsk race, hvilka af allmogen mycket begagnas. Denna förening är bildad af possession?ler ulan allt bidrag af Slaten. Då nu II. Ex. Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla förevar, utlåt., ropades nej, hvarpå propos. till afslag derå blef framställd och besvarad med ja. Föredrogs ånyo StalsUlsk:s d. 5 dennes e. m på bordet lagda utlåt.
LXIV. 8r. — angående den till granskning af utfärdade Författningar rörande Rustningsoell Roteringsförbindelserna nedsatta Comite,. LXIV. 81. — i fråga om yrkad jemnkning af Roteringsbesväret vid Westerbottens Regemente. LXIV. 81. — i anledning af verkställd granskning af den så kallade Lappmarks EcclesiastikFonden. LXIV. 81. — angående Arrendet för Skellnora Kungsgård. LXIV. 8r. — angående grunders uppgörande för Regleringen af HofStatsPensioner. LXIV. 81. — angående Saltpettergärdens upphörande och ersättning derföre af Tullmedlen och BränvinsBevillningen. LXIV. Å. 87. LXV. U. n 2. LXVI. A. 53. E. 53. — med BevillningsFörordning, m. m. LXIV. 35c> — örn invexling af vissa utländska silfvermyntsorter vid Banken och LåneContoren, m. m. LXIV. 35p. — angående priset, hvarefter full vigtiga Svenska och Holländska Dukater, controlleradt Dukatoch Arbetsguld, samt omyn - 207 tadt Guld vid inoch utvexling i Banken beräknas. Expeditioner till Konungen, Rikets Ständers, angående sökt nedsättning i arrendet för Sörforss Laxfiske. LXIY. 35g. rörande Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket. LXY. 8. — i anledning af anmärkningar vid Kongl. Mnjrts Nådiga Stadga om SkiftesVerket i Riket den 4 Maj 1827. LXV. 8. — i fråga om att uppbörden af åtskillige förvaltande Verks inkomster bör af Statsverket öfvertagas, emot erläggande till samma Verk af bestämda årsanslag, m. m. LXV. 8. — angående åtskilliga omständigheter börande till RiksBokslutet. LXA. 8. — om utfärdande af en Författning angående lagföljandet af så kallade undantagscontracter.