Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Man länke sig det icke omöjliga eller ovanliga fall — för några år sedan skedde detta i min landsort. — att en hund i galenskap biter någon af våra närmaste anhöriga, en maka, en son eller en dotter, och att denna, som strax blir gripen af samma ovilkorliga böjelse, antingen biter de öfriga husets medlemmar eller i medvetandet af sitt farliga tillstånd, låter sjellvilligt binda sig och dör under de ohyggligaste marter. För den blotta tanken på en sådan familjeolycka måste ju den varmaste, det vare sig kammareller jagt-svmpathi för de kära hundarne, vika tillbaka. Man har föreställt sig att denna hund-paroxvsm endast kunde utbryta under hetaste sommaren, och att en verksam polis då borde kunna afvärja det onda. Men exempel af hydrofobi har inträtfat denna vinter i ett af Sveriges sydligaste landskaper, och någon fullkomlig trygghet mot hundgalenskapen lärer således ej ens vid denna årstid vara att påräkna. Polis-föreskrifter kunna ock göra nytta i städerna, men huru vaka öfver deras verkställande på landet, der tillsynen är så ringa? — Oftast komma dessa åtgärder nog sent, sedan både menniskor och kreatur blifvit bitna. Men för minskning af denna djur-art har samhället ännu en annan och, såsom mig synes, vigtig anledning. Denna är den stats-ekonomiska förlust, sorn uppkommer af ett så öfverflödigt antal hundars födande. Det är ingalunda för mycket beräknadt, att af de 500,000 bergade familjer, som linnas i Sverige, föder åtminstone hvart tionde hushåll en hund. Ty många familjer föda flera, för att ej räkna de hundar, som underhållas af enskilda, och af icke alltid bemedlade personer.
Enär Banco-Fullmägtige uti afgifvet, ansökningen bifogadt, utlåtande, upplyst, dels att Bruks-skrifvare-tjensten vid Tumba icke undergått någon sådan förändring, hvarigenom Sätherberg, i och för densamma, erhållit ökade göromål, och dels att lian, utom lönen, åtnjuter fria husrum med flere andre förmoner, har Utskottet funnit sig icke ega skäl att för bemälde Bruks-skrifvare föreslå någon löne-tillökning; men då Fullmägtige vitsordat, att Sätherberg, under den lid af 26! år, som han varit vid Bruket anställd, med,' nit 8 Banco-ZJ(skottets Betänkande, JV;o $4' och ordning fullgjort sine åligganden, samt rättvisa och billighet fordra, att en tjensteman, sorn, under en lång följd, al år, oförvitligen uppfyllt sine tjenstepligter, bör vara förvissad att, när aftagande krafter och sjuklighet göra honom oförmögen till desse pligters vidare fullgörande, kunna påräkna något understöd för sin bergning på ålderdomen, får Utskottet, på grund af Fullmägtiges derom gjorde hemställan, hos Rikets Höglofl. Ständer tillstyrka, att Bruks-skrifvaren Sätherberg förunnas enahanda rättighet lill pension, som blifvit Bankens embetsoch tjenstemän, genom §. 62 i Banco-Reglementet af den 26 Maj 1835, medgifvem Stockholm den 3o April 1840» vi Njo 24. Ånk. till Exp, Utsk, den 2 Maj, kl, 8 e, m. Betänkande, i anledning af väckt fråga om pension för Papper s-mästaren J. E. Ellander, samt bestämmandet för framtiden af Pappersmästarens vid Tumba löne-vilkor.
Enär prisen på god race-boskap vore omvexlande, och äfven de olika racerne stöde i ganska olika värden — högre för de stora, eller så kallade sidlands-racerne, lägre för de mindre, eller bergs-racerne—, kunde svårligen kostnaden för omförmälde inköp i förväg bestämdt uppskattas; men med afseende derå, att Sveriges omvexlande localförhållanden fordrade tillgång på begge dessa samt måhända en eller annan så kallad mellanrace, hade, enligt de sannolika beräkningar, som kunnat uppgöras med ledning af hvad om dylika uppköp för andra länder under de sednare åren blifvit bekant, kostnaden för anläggandet af Åtta Stam-holländerier, om ao djur hvartdera, ansetts uppgå till minst 55,ooo R:dr och högst 70,000 R:dr E:co. På grund häraf har Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, att Rikets Ständer, för ofvanomförmälda ändamål, måtte anvisa behöflige medel, till ett belopp af minst 55,000 och högst 70,000 R:dr, med öfverlemnandet åt Kongl. Maj:t att, efter pröfning af förhållandena vid blifvande uppköp, och med vilkor af behörig redovisning, såsom för andre Statsmedel, närmare bestämma den erforderliga summan, att anordnas inom sistberörde belopp, då Kongl. Maj:t jemväl ville meddela de reglementariska stadganden, som, till controllerande af medlens rätta användande samt försäkrande af anstaltens framgena bestånd och förkofran, blefve af nöden. I sammanhang med högstberörde till Utskottens gemensamma handläggning öfverlemnade Kongl. Proposition, samt de yttranden, hvilka vid Staissamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens BetänkandeN\o 46- 5 densammas föredragning hos Riks-Stånden af åtskillige Ståndsledamöter afgifvits, hafva Utskotten till öfvervägande förehaft en af Herr J. A. Kjellberg inom Vällofl.
Utom denna, från författningens monumentala betydenhet och de nu särskildt ifrågastälida ämnenas egna vigt utgående bevekelsegrund, finnes för Konstilutions-Utskottet en ytterligare anledning, att, vid fullgörande af sitt närvarande åliggande, icke lör ringa akta någon betänklighet, sorn emot Kongl. Majits nådiga förslag, vare sig till innehåll eller form, kunde med verkligt skäl anses förekomma. Det förslag till ändring i Rikets Grundlagar, sorn står i samband med förevarande förslag till ändringar i Riks-Akten, har redan blifvit hos Rikets Ständer genom utlåtande vid förlidna Riksdag afstyrkt; och nuvarande Konstitutions-Utskott finnér sig likaledes förhindradt att i allo yttra gillande af det sednare förslaget. För Utskottet kan således den tanken icke vara främmande, att möjligen, efter vägran från Rikets Ständer att antaga dessa förslag, en ny proposition från Kongl. Majit i förevarande ämne kunde vara att framdeles emotse; och för sådant fall skulle Utskottet icke hafva tillbörligen fullgjort sitt kall, om Utskottet Bilt. till R. St. Prot. 1856 & 1857. 3 Sami. 3 Haft. 2 10 Konstilutions-Utskotlets Memorial N:o 5. underlåtit att framhålla de erinringar vid det närvarande förslaget, som möjligen kunde finnas vara förtjenta af uppmärksamhet vid uppställandet af det nya. Från denna synpunkt, som icke utesluter erkännandet i allmänhet, att sak är vigtigare än form, och att en mindre olägenhet icke hör undanskymma företrädet af en större vinning för det ändamål, som sökes, får Utskottet nu vördsamt framställa hvad i afseende på det formela i förevarande lagförslag i dess helhet förekommit betänkligt.
Jag vet visserligen, att det är Ståndets rätt att derom votera, och jag tilltror mig icke att förutse utgången af en sådan votering; men att en utgång, hvarigenom återremiss hindrades, icke skulle hafva en förmånlig verkan på hufvudsaken, det tror jag mig kunna förese. Jag bekänner, att jag önskar beviljandet af de 54,ooö r:dr, som äro i fråga, men just derföre önskar jag äfven, att återremiss nu måtte bifallas; ty jag befarar, att de två Stånd, som redan beslutat återremiss, annars skulle exaspereras i sjelfva hufvudsaken. StatsUtsk. är ovilkorligen pligtigt att upptaga frågan ånyo, sedan a Stånd återremitterat den, och om vi nu bifalla betänk. stadna a Stånd emot i om sjelfva voter:spropos:n, hvilken således skulle blifva föremål för förstärkt Utsk.;och jag hemställer, om sjelfva saken då vunnit på en nu vägrad återremiss. Jag hav velat fästa uppmärksamheten härpå, ehuru jag öppet förklarar, att jag såsom ledamot af förstärkta StatsUtsk. kommer att votera för anslaget. Frih, Boye: Om man, utan att förnärma principen, att ett fattadt beslut icke får förändras, blott vill bereda tillfälle till rättelse i en möjligen felaktig uppställning af beslutet, är jag ense om nödvändigheten af återremiss. Jag har blott velat förklara detta, för att icke blifva missförstådd i mitt förra yttrande. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om 11. o. Åd. ansåg i5:de punkten af StatsUtskrs memor. N:o 25o böra återremitteras. Ropades starka ja, blandade med nej. Ilr G un ther begärde votering. Upplästes till justering och godkändes följande voterrspropos:n: Den, som anser i5:de punkten af StatsUtskrs memor. Nro i5o, i anledn. af skiljaktiga beslut i några delar af statsregleringen, böra återremitteras , voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anses R. o.
Den fördel, ehuru ej bctpdclig, derigenom kunde tillflyta Staken , den tillfredsställelse en och annan ouplyst deruti skulle finna för sin förtrytsamhet, och ändteligen de band, som genom drygare Pälagor upkomma, till hämmande af ett stadeligt öfwcrflbd, hafwa warit omständigheter, som ej undfallit Utskottets upmärksamhct; men dä deremot ben Rike, efter den, enligt Utskottets upgjorda Förslag, ojemförligt drygare afgiften till Staten, tyckes utan alt widare betungande, böra äga rättighet att fritt anwända sin lillräck.ligkn beskattade förmögenhet, dä genom den owilkorliga löfwerflöds - afgiften, fädan som 1802 Den 25 September. tzZZ iZds ärs Bkwilining i flere fall föreskrift»!?, man snarare spnes upmuntra än inskränka förbrukningen af bfwerflödswaror; dä desse tjenligast kunna genom Tullen beläggas med Consumtions - afgift, och dä i allmänhet den stigande Uplpsningen, och de Högres exempel sä» krare än alla Beffattnings-Förflag tjena till det ändamäl, Utskottet önskat befrämja-, sä har ur beha skäl ingen annan serskild Beskattning för yppighet blifwit föreslagen , än hwad i Skydds-Tabellcn kunnat päföras öf» werflödig Betjening, hwars antals minskande och besparande ät Landtbruket och Slöjdcrnr wisserligen nu mera än nägonsin är ett werkcligt behof för Skaten. Med hwad förr öfligk warit, har Utlstottet funnit skäligt, att serskildt! afgifter af Testamenten, Spelwinstcr, Discont-utdclningar tillika med andre lönande Associationer och Inrättningar, till Staten bör erläggas, hwarjemtc Utskottet redan r förwäg, under ben sedermera besannade förmodan att Riksens Högloft.
Medan Annæus Domitius ömsevis svär vid helgonen och vid Olympens gudar öfver sin olycka, ila vi honom i förväg till det biskopliga palatset. Utanför porten till detta står, som vanligt vid denna tid på aftonen, en hop tiggare, som vänta på allmoseutdelningen och under tiden ordna sina lumpor så, att de icke må skyla de sjelfslagna, ohyggliga såren. Har man lyckligt funnit en väg genom denna vedervärdiga skara och genom förstugugången inkommit i aulan, skönjer man i den skumma pelargången närmast vestibulen en samling menniskor, som vänta på audiens: dels hedningar, som vilja anmäla sitt beslut att öfvergå till kristna läran, dels rättsökande Kristianer, som föredragit att hänskjuta sina tvister till Petros i stället för den verldsliga domstolen. På den öppna gården och i pelargångarne närmare intill det i bakgrunden belägna embetsrummet, synas, vid skenet af tvenne facklor, grupper af prester, som afvakta sin förmans befallningar: presbytrer, diakoner, besvärjare och föreläsare, inbegripne i hviskande samtal om de sista nyheterna rörande affällingen Julianus, om ryktet, att Athanasios varit sedd i nejden af Athen, och framför allt om den högst vigtiga underrättelse, som just samma afton kommit biskopen tillhanda från Konstantinopel. Homousianerna derstädes hafva blifvit gräsligt tuktade, när de med våld velat hindra flyttningen af den helige Konstantini qvarlefvor från det förfallna kapell, hvari de hvilat, till en af Homoiusianerna uppbyggd kyrka. En presbyter hviskar till de omkring honom lyssnande diakonerna, att enligt hvad biskop Petros sjelf berättat honom, hade brunnen utanför denna kyrka blifvit fylld med kättarlik, och kättarblod hade öfversvämmat rännstenarne i stadsdelen deromkring. Ett förebud till hvad komma måste äfven i Athen – så tänkte inom sig alla. Vi inträda i embetsrummet, en aflång sal, i midten upptagen af ett stort bord, vid hvilket tvenne prester, biskopens sekreterare, äro sysselsatte den ene med skrifning, den andre med räkning af penningar.
— Utskotten hafva nu i 3 rgder besvarat de anmärkningar, som mot detta tillstyrkande och de derföre anförde skäl gjordes, då Betänkandet förra gången här till öfverläggning försvar, och här förbiifvit vid sin då yttrade mening. —- Jag utbeder mig att få uppläsa, hvad jag då lill vederläggning häraf anförde, så lydande: ”Det är icke blott i Härjeådalen, utan på ”flere andra orter i Riket, som en del af ”Länens Innevånare, för afyttrandet af sine ”och uppköp af andras vaior, besöka Stä”derne i nästgränsande Län,utan att någon ”väsendtlig olägenhet för dem uppkommer ”déraf, att de ej tillhöra samma Län, eller ”sådant må leda till deras förening dermed. ”Deremot befinnes det, att ifrån Gefle till Iler - 6i6 Dea 27 November e. rm . ”jeådalens gräns är 20 mil, öch vidare till ”Provinsens gräns mot Norrige nära en li”ka sträcka, då åter från Östersund till ”Härjeådalen blott är ungefär 8, och till ”motsvarande gräns åt Stora Kopparbergs ”Län omkring 14 mil. Det är således uppenbart, att Härjeådalens Innevånare bå”de på närmare håll kunna anlita Styrelsen i Östersund, och denne lemna dem ”skyndsammare handräckning, och bättre ”vaka för deras bästa, än den i Gefle.
Bjuhr väckt motion, deruti anföres: att uti nordliga delen af Hernösands stift, hvilket i areal utgör mera än en tredjedel af hela Sverige, ett tillräckligt antal folkskole-lärare saknades; att brist på medel mången gång utgjorde hinder för dem, som dertill ville egna sig, alt nedresa till den aflägsna stiftsstaden Hernösand; att resan dit från Norrbottens län till större delen medtoge det stipendium af Ett Hundrade riksdaler, som konsistorium vore berättigadt att lemna folkskolelärare-elever, samt att således dessa stipendier icke voro för ändamålet af serdeles betydenhet; och har motionären, på grund häraf, löreslagit, att Rikets Ständer måtte anslå medel för inrättandet af ett folkskolelärare-seminarium i staden Piteå, som egde ett dertill med hänseende för Vesteroch Norrbottens län serdeles passande läge. Bih. till R. St. Sedan Stats-utskottet för frågans behandling sammanträdt med Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottet, hafva Utskotten gemensamt tagit densamma i öfvervägande ; men då motionären icke närmare utredt eller ådagalagt, att inrättandet af folkskolelärare-seminarium i Piteå är för folkundervisningens ändamålsenliga gång inom norra delen af Hernösands stift af behofvet påkalladt, och Utskotten icke ega tillräcklig kännedom om alla de förhållanden, hvarå frågan är beroende, för att deri afgifva ett tillförlitligt omdöme; få Utskotten, med afseende jemväl derå, att i sednare tider kommunikationen emellan de nordliga delarna af stiftet och Hernösand blifvit genom ångfarten betydligt lättad, tillstyrka, att herr Bjuhrs förevarande motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockholm den 1 Maj 1848. Reservationer anmäldes af herr biskopen Bergman samt af herr Norin. STOCKHOLM 1848, hos J. A. Walldén. Snusoch R c k ilin ings-Ulskottens Utlåtande, N:o 14. \ &:o 11. Auk. lill Exp.-Utsk. d. 19 Maj, kl. 10 f. m.
Expeditions-ilis kottets Förslag till under d. Skrifvelse, N:o 62. 27 3:o Enär enkan Britta Chrislina Sandgren, hvilken aflidit i Strömstad den 15 November 1850, efterlemnat tillgångar till belopp af 859 R:dr 18 öre, som blifvit i Göteborgs och Bohus läns ränteri deponerade, samt icke någon inom tio år från det kungörelse om arfvet efter nämnda enka blifvit i Postoch Inrikes Tidningar införd, styrkt sin arfsrätt till denna qvarlåtenskap, har hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord, att den Kronan sålunda tillkommande rätt till dessa arfsmedel måtte alstås till förmån för lägre elementarläroverket i Strömstad, för att användas till påbyggnad eller utvidgning af dess läroverkshus.
Förevar:de Betänk, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallet. Föredrogs Bevilln:s-, Lagsamt Allm. Besv. o. Ekon.Utsk:ns d. 31 sisth Januari på bordet lagda Betänk. N:o 1, i anledn. af väckt motion om tillåtelse för vissa personer att tillverka bränvin från d. 14 Fehr. till d. 14 Mars innevande år. Frih. von Saltza, Carl Anton Philip: Jag skulle i sanning ej hafva begärt ordet i denna fråga, så vida jag ej befarade, att man möjligen af mitt stillatigande skulle draga den slutsats, att jag lättsinnigt och utan mogel öfvervägande väckt ett förslag, som jag sedermera efter en kort tids förlopp öfvergifvit. Jag vexlar icke gerna opinion och jag har icke heller i detta fall gjort det, men jag älskar lika litet ordvexling, då dermed intet kan uträttas. Jag vill derföre endast erinra R. o. Ad. derom, att vi i dag räkna d. 7 Februari, och torde denna omständighet utgöra en tillräcklig förklaring för min underlåtenhet att yrka bifall till den af mig väckta motionen. Propos. till bifall å förevarule Betänk, blef härefter framställd och besvarad med Ja. Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. EkonUtsk:s nedannämnde d. 31 sisth Januari på bordet lagde Betänkm: N:o 21, i anledn. af väckt motion om ändring i Reseregle mente! d. 31 Okt. 1851; N:o 22, i anledn. af väckt motion om åtgärders vidtagande till förbättrande af vindbryggan och segelleden vid Almare Stäk; N:o 23, i anledn. af väckt motion om tillägg till 9 § i K. M:s Nåd. Förordn. d. 16 Nov. 1849, angide iakttagelser i afse ende å passagerare-ångfartygs byggnad och utrustning m. m.; N:o 24, i anledn. af väckt motion om post-expeditionens i Wittsjö socken förflyttning till Markaryds socken i Kronobergs län,'
Se så! låt detta nu vara er sagdt. Jag vill glömma det framfarna, men skall icke underlåta att framdeles följa er på spåren. Tag nu fram diarier och expeditioner. Det är några mål, jag vill ha reda på.« Och Gustaf ögnade på några, nagelfor med andra, gjorde sina anmärkningar, äskade upplysningar, o. s. v. Det visade sig nu, att han haft tankarna samlade den tid, då han som kronprins besökte embetsverken, och att det icke skedt blott för en syns skull; ty han var hemmastadd med embetsgöromålens mekanism. Från statsexpeditionen begaf konungen sig till de Fria konsternas akademi. Uppmärksamt genomsåg han lärjungarnes ritningar. På en gång konstälskare och konstkännare bedömde han, med en domares urskillning, arbetenas både fel och förtjenster, uppmuntrade med sitt bifall, rättade med sina råd. På ett utkast saknades en behöflig skugga. Konungen tog ritstiftet ur ynglingens hand och satte till hvad som felades 4. Gustaf adlade konsten. Det var något högre, än att adla en och annan konstnär. Lärjungarne fördubblade sin ifver, lärarne sitt nit. Gustafs besök kittlade mindre fåfängan, än de elektriserade själskrafterna. Klockan var nu omkring 12. Det hölls i dag ej rådplägning i senaten; men konungen hade just vid denna tid stämt statssekreteraren Lilljencrantz till sig, för att öfverlägga om några vigtiga financiella ärenden. Med denne djupsinnige minister arbetade Gustaf ett par timmar. När Lilljencrantz tog afträde, förekallades Zibet, som, jemte handsekreterare-befattningen, nyss blifvit underdirektör vid de kongl. Skådespelen. De utgjorde städse det käraste föremålet för Gustafs tankar och omsorger. Också glömde han nu tiden under sina öfverläggningar med Zibet, tills kammarherren anmälte, att måltiden vore anrättad. Det var en offentlig spisning, redan kungjord i föregående dagens tidningar. Älskare af ståt och etikett, fann han sig aldrig besvärad af dess stela tvång, och gaf allmänheten ofta förevisningar af sådant slag. Han åt i dag alldeles ensam, uppassad af pager.
M. rätt att efter behag utsoffra ur reglementet hvilka stadganden sorn helst och förkasta desamuta, och den värde talaren liar vidare sagt, att K. M., ulan behof af en sådan hemställan i de delar, som erfordrade K. M:s promulgation, ägde utöfva sin rätt att en sådan vägra. Jag hemställer till den värde talaren, om man här icke förbisett, att Utsk. alldeles icke tillstyrkt 11. St. att begära K. M:s sanclion å bancoreglementet, utan blott velat tillse, \itt Konungen ej måtte betagas rättigheten att pröfva, huruvida en financiel lag, som gäller för Svenska folket och som skall genom Kronans embetsman verkställas, är i strid med allm. lag. Man har åberopat 16 5 Reg.F. oell sagt, att denna gjorde tillfyllest för att berättiga Konungen att hindra 11. St. försämra myntet. Denna är öfverförd från Sveriges äldsta lagar och innefattar ganska vackra grundsatser, men ingenting bestämdt. Skulle den tillämpas i hela sin utsträckning, så ser jag icke någon gräns för Konungens rätt att blanda sig nästan i allt, och hans magt öfver Banken klefve då säkerligen mycket vådligare än den, som blifvit honom af R. St. förvägrad; ty om Konungen skulle äga rätt, på grund af 16 § Reg.F., att controllera R. St:s förvaltning af Banken, så vore ju sådant detsamma som att tillåta Konungens rådgifvare att yttra sig öfver alla de frågor, hvilka ägde gemenskap med denna förvaltning; och vore icke denna rätt mycket mer vidsträckt? Vidare har Hr Dalman sagt, att, i händelse R. St. fattade olagliga beslut, K. M. ägde anbefalla sin Just.canceller att derför actionera Baricofullmägtige, i händelse de verkställde sådana beslut. Jag hemställer likväl, hvad följden skulle blifva af ett sådant correctiv, eller om det är rätt att lemna åt R.
Emedlertid och då till Stats* och .Banco-Utskottens gemensamma bearbetande, nu blifvit di verl.emnade, de i samtelige Riks-Stån. den väckte talrika motioner, rörande Penningeväsendets reglering, och i sammanhang dermed flerehanda Förslag, verkande på Banquens framtida functioner, i de aildravigtigaste delar, så anser Banco Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att Förslaget otri Banquens Publicitet icke nu på förhand måtte hos Rikets Ständer upptagas till särskildt afgörande, utan 71 Banco-Utskottets Betänkanden. den fråga om och huruvidt en specificerad redovisning öfver Banquens närvarande hela ställning bör till verification förskeende uppgifter ega rum, blifva beroende af de sammansatte Utskottens förberedande pröfning i ett sammanhang med de allmänna Förslag till Penningeverkets reglering, sorn af desse Utskott komma att framställas; och att derest Banco-Utskottet dervid möjligen icke skulle anse en sådan fullständig uppgift nödig eller nyttig, Rikets Ständer då först, antingen vid speciel pröfning, i grund af den hos Höglofl. Ridderskapet och Adeln väckta, nu i fråga varande motionen, eller såsom ett vilkor för afgörandet af Utskottens allmänna Förslag, måtte fatta deras Beslut, rörande en sådan publicitet, vare sig då oinskränkt eller i speciella delar äskad. Banco-Utskottet får emedlertid nu i förväg afgifva det vördsamma förklarande, att Utskottet äfven för dess del anser en uppgift om Banquens hela ställning nödvändig, så vida någon väsendtelig förändring uti de nu befindtelige grunder och föremål för Banquens verksamhet kommer att till Rikets Ständer framställas. Hvad Utskottet sålunda anfört, öfverlemnas vördsamt till Rikets Ständers upplysta pröfning; och bifogas härvid ett ProtocollsUtdrag som innefattar någre Ledamöters i ämnet yttrade tankar. Stockholm den 11 Martu 1823. Banco Utskottets Betänkanden, Utdrag af Protocollet, hållet hos Rikets Häglof!.