Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid Götheborgs Hospital, hvars bestämmelse icke är uteslutande för detta Län, vårdades under åren 1847—50 inalles 406 sinnessjuke, deraf 79 qvarliggande från år 1846, och under tiden intagne 93 (inberäknade 75 profkurspalienter, af hvilka 36 blifvit inlöste). Under samma lid utskrefvos såsom friska 51, förbättrade 2 och obotade 9, hvaribland dock 32 profkurs-patienter, och dogo 28. Vid 1850 års slut voro qvarliggande 82. Inrättningens utgifter uppgingo under berörde 4 år till 38,239 R:dr 25 sk. 1 rst., eller i medeltal årligen till 9,559 R:dr 42 sk. 3? rst. I förhållande till underhållsdagarnes antal, utgjorde medelkostnaden för hvarje sjuk dagligen 14 sk. 2 rst. och årligen 107 R:dr 37 sk. 6§ rst. Berättelse öfver Götheborgs och Bohus Län för åren 1847—1850. 4 26 Det inskränkta utrymmet af denna mer och mer anlitade inrättning medgifver icke en ändamålsenlig behandling af de sjuke, men till de väsendtlig» förbättringar härvid, som behofvet högt påkallar, hafva tillgångar hittills icke kunnat åstadkommas. Helsovården å landet har under ifrågavarande tidrymd fortfarande varit bestridd af 2:ne ordinarie och en extra provincial-läkare, den sistnämnde för Oroust och Tjörns fögderi. Försörjningen af de fattiga har fortfarande blifvit bestridd af församlingarne dels genom de icke arbetsföras inrymmande i fattigstugor, der sådane funnits, men i annat fall genom deras försändande från gård till gård, och dels genom bestämdt understöd åt sådane, sorn funnits äga förmåga att sjelfve något bidraga till sin bergning. I afseende å gästgifveri-ordningarne är någon förändring under ifrågavarande tidrymd icke skedd.
>7 fasta landet af America, norr om — 2 5 graden nordlig latitud, eller af någon ibland Westindiska Öarne, vid direct införsel derifrån med Svenska skepp ^samt, för Svenska producter och tillverkningar, vid direct utförsel till Westindiska öarne; af 25 procent för Svenska producter och tillverkningar, utförda i Svenska skepp directe till orter å fasta till orter å östra landet af America söder om 25 grakusten af Americas fasta land, söder den nordlig latitud eller lill (loda om 25 graden Hopps Udden, och för dessa Länders producter och tillverkningar, derifrån directe införda till Sverige i Svenska skepp; samt 33| .procent för Svenska producter och tillverkningar, som i Svenska skepp utföras directe till orter på andra sidan Goda Hopps Goda Hopps Udden och för dessa orters producUdden, äfvensom till hamnar å andra ter och tillverkningar, som directe sidan Cap Horn, samt för dessa orderifrån i Svenska skepp inkomma, ters producter inkomma skola fortfarande åtnjutas intill i83i års slut, då lindringen nedsättes till hälften af ofvannämnde procentbelopp, och, då sålunda minskad, beräknas till slutet afår 1833, hvarefter den alldeles upphör. Sedan nu Utskottet, så noggrant som Utskottet ansett sig kunna, sökt för R. H. St. redogöra för detta angelägna ärende och tillstyrkt antagandet af det, som enligt Utskottets förmodan vore ländande till fördel så i allmänt som enskildt hänseende, får Utskottet slutligen förslagsvis uppgifva det belopp, hvartill tullinkomsten, enligt det af Utskottet uppgifna förslag, kan anses att årligen uppgå. Utskottet har i detta fall ej kunnat ega annat till grund för att stödja dess beräkningar, än de slutsatser, som kunnat dragas Bill. till R. St. Utsk. Bet. IV.-o 29.' från de förhållanden, som har bifogade Tabeller utvisa. Af Tabellen Litt. Då härtill lägges den summa, hvartill, på sätt Utskottets förslag till Tull-Taxa upptager och Tab. Litt.
Hon var tärna, och urvalet skedde genom lotteri, som det gör vid så många tillfällen här i lifvet. Hon föll på min lott. Der har du historien.» »Fy!» »Nå, är inte det bra, så får jag väl försöka att berätta den på ett annat sätt», sade han med ett leende. »Jag kom med mina olyckskamrater in i ett rum, der tärnorna stodo på rad och väntade. Jag såg ett burrigt gult hår, ljust som ditt, men inte så stridt och rakt, utan lent som silke och vågigt ända ned i pannan, ända ned i ögonen, och det klack till i mig när jag såg det, och under den gula fågelreden såg jag det näpnaste lilla ansigte, med en mun så kysstäck och mjuk ... Nå, är du nöjd nu?» Hon satt och såg ned i sitt knä, der hon lade den ena handen öfver den andra och drog den undan igen, liksom när man drar handskar. »Ja, men jag tycker inte om att du kan tala om det så der. Äktenskapet är en allvarlig sak.» »Men inte fullt så allvarlig som att gå och hänga sig. – Den vägen ska vi alla vandra, sa’ käringen, högg nacken af tuppen.» Hon svarade ingenting och såg icke upp. »Vill du gå in till farbror nu?» frågade han. »Ja.» »Jag skall gå in och se om honom först», sade han, reste sig och gick. Då Selma blef ensam lutade hon sig tillbaka i den stela soffan och såg sig omkring i detta gamla rum, der allt var henne så välbekant. Troligtvis hade det varit vackert en gång. Den stora ugnen hade en bred fris, tydligen afsedd för prydnader, och dessa landskapstapeter, som nu, förderfvade af fukt, hängde i stora flängor, hade på på sin tid varit dyrbara. Allt det der var från företrädarens tid. Nu fans der nästan inga möbler, och de få, som funnos, hörde icke tillhopa. Rummet hade icke begagnats så långt Selma kunde minnas tillbaka. Hon satt och möblerade om det i tankarna, medan hon väntade på kusinen. Så kom han, och de gingo genom den lilla förstuga, som skilde sjukrummet från salen.
Rättigheten för hvar och en att, utan anmälan och skatt såsom handlande, sälja så litet qvantum, som en eller fjerde-dels kanna, måste hafva den verkan, att en betydlig, icke erkänd och reglerad, men ändock verklig minuthandel uppstår; och erfarenheten har visat, att denna utminutering, såsom en dylik handel i sjelfva verket kan kallas, både blifvit mycket allmän och öfverskrida sin tillåtna minimi-gräns, och att hon urartat till försäljning af ännu mindre partier än det verkligen medgifna. Kontrollen öfver inskränkning till denna gräns har dessutom varit försvårad af tillåtelsen äfven för hvarje till bränvinsbränning berättigad jord-brukare att till eget folk och underhafvande afyttra så ringa qvantum, som en fjerde-dels kanna; en rättighet, som ofta blifvit missbrukad till försäljning af ännu mindre belopp och visat sig synnerligen menlig för sedligheten, då varan derigenom blifvit allmänt spridd och tillgänglig. Särskilda, Utskottets Betänkande, N:o \Z. 7 De lika kända, som öfverklagade missbruken i delta afseende tyckas visa, att det icke går an att låta en bränvins-handel, som så mycket närmar sig utminute ring, förblifva en alldeles fri näring; och Utskottet har kommit till den öfvertygelse, att det qvantum, som hvar och en, utan särskildt förvärfvade handelsrättigheter, skall äga försälja, måste bestämmas vida högre. Men å andra sidan synes det, såsom redan anmärkt är, ej heller rådligt att lägga ali minut-handel med bränvin i utskänkares händer. Man må tänka om bränvins-förtäring hvad man vill, man må anse henne ovilkorligen förderflig eller möjligen oskadlig, så torde man dock i alla händelser nödgas erkänna, att krog-lifvet, eller en mängd personers vana att tillbringa en del af sin tid i samqväm på ställen, der rusgifvande drycker tillhandahållas, utgör en ovilkorlig och stor våda för sedlighet och arbets-drift; och hvarje anledning, som lockar till en sådan vana, bör derföre omsorgsfullt undanrödjas.
Under den 3 Februari 1841 anbefallde Kongl, Maj:t Dess och Rikets Kammar-Kollegium att föranstalta, det de af Rikets Ständer i ofvanberörda måtto begärda undersökningar blefve, genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länen, verkställde; och, sedan dessa sålunda anbefallda undersökningarne försiggått, samt de derom afgifna berättelser, jemte de af Länsstyrelserne i öfrigt meddelade uppgifter, blifvit hos Kongl. KammarKollegium jemförde med derstädes förevarande Jordeböcker, Indelningsverk, arrende-kontrakt och andra frågan upplysande handlingar, afgaf Kongl. Kollegium den 5 Maj 1843 underdånigt Betänkande i ämnet, hvaraf hufvudsakligen inhemtades: att, inom Upsala, Westmanlands, Örebro, Carlstads, Gottlands, Kronobergs, Jönköpings, Kalmare, Blekinge, Götheborgs och Bohus, Elfsborgs, Gefleborgs, Wester-norrlands, Jemtlands, Westerbottens och Norrbottens län, nu mera icke till någon kungsgård, boställe eller annan kronolägenhet utgjordes arbetsskyldigheter eller dagsverken af den beskaffenhet, hvarå Rikets Ständers förstnämnde underdåniga framställning hade afseende; att, inom Stockholms län icke förekomme några dagsverksoch arbetsskyldigheter af .nu ifrågavarande beskaffenhet till boställen eller till kungsgårdar och kronolägenheter andra hjelpedagsverken än de, som vid dagsverks-regleringen år 1805 af dåvarande Ståthållare-Embetet öfver Svartsjö län påfördes, enligt kungörelse den 14 December samma år, men hvaraf dock redan upphört att in natura utgöras samt blifvit till kronan indragne och efter årlig markegång numera löstes alla hjelpedagsverken för de kungsgårdar, hvarom då gällande arrende-kontrakter sedermera tilländagått, så att till utgörande in natura endast återstode dels de till
Dessutom tyckes den omständighet, att en man, som erhållit 2:ne Guld-medailler från England för vackra medborgerliga gerningar, och arne i Sverige, men likväl är bragt nära tiggarstafven, bevisa ett eget sätt, att använda till sin nytta så Riksgagneljga upp. täckter. Herr Nordensköld: Om en Engelsman gör någon ny uppfinning, äger han derå begära Patent hos Regeringen. Detta kostar Staten ingenting, det tvärtom renderar ; men innan han erhållar det, måste han till Regeringen uppgifva beskaffenheten af sin upptäckt. Jag underställer likväl, om Herr Westbecks upptäckt är Den 8 December f m. 441 ny, elier icke. Man bör åtminstone ej köpa grisen i säcken. En discretion skall jag icke sätta mig emot, men rättast vore, om han begärde Patent på sin uppfinning. Herr Rosenblad, Bernhard. De händelser, som nu blifvit anföida ur Dykeriets Annaler, lemna ett nytt prof på faran af att lemna åt ett privat Bolag denna vigtiga befattning , och bevisa, att en sådan inrättning borde stå under Statens tillsyn. Detta kan likväl icke nu ändras, men bör icke hafva något inflytande på Westbecks öde. Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall å den föreslagna pensionen , likväl med det vilkor, att, när ett nytt Dykeri-Bolag organiseras, detta då bör utbetala dess pension. I afseende på den pension , som här anförts, atr Ständerne beviljat en annan redan på Rikets Stat pensioneiad man, tror jag det vara att allt för mycket nedsätta Westbeck att här anställa någon jemförelse. Friherre af Nordin _, Carl Jacob: Dykeri-inrättningen är nu i ett enskildt Bolags händer. Detta enskildta Bolag har Westbeck tjenat; det måste således äfven vara dess skyldighet att belöna honom, men icke Statens. Har han upptagit varor för 118,000 Rrdrs värde ur ett fartyg, som icke kostat mer än 600, så tyckes der varit tillfälle till en rikelig vedergällning, utan att anlita det Allmänna. Slutligen får jag anmärka, att Riks-Staten redan är uppgjord, hvadan det vöre olämpligt, att ytterligare derå anslå några nya utgifter.
Då med Notarie-tjensten vid Fullmäktiges expedition icke äro förenade några andra åligganden, än som åtfölja öfriga Notarie-befattningar iuom verket, hafva Kommitterade hemställt, huruvida icke, enär i allt fall lönevilkoren vid denna befattning komme alt blifva oförändrade, eller 1,200 R.dr Banko årligen, det kunde finnas skäligt, att, utan rubbning dock af nuvarande tjenste-innehafvares rätt, nedflytta denne tjensteman i samma tjenstegrad, som verkets öfrige Notarier. 22 Banko-Utskottets Betänkande, JM 61. Och ehuru det icke bör förbises, att Notarien vid Fullmäktiges expedition uppflyttades till den tjenstegrad han nu tillhör, på samma gång som den vid nämnde expedition anställda Aktuarien, hvilken tillhörde andra graden, indrogs, och dennes göromål, hvartill hörde att »vid tillfällen, då Banko-Sekreteraren är på kortare tid hindrad, förrätta hans tjenst», på Notarien öfverflyItades, så och enär likväl Fullmäktige i Kommitterades förslag instämt, har Utskottet till 3:dje tjenslegraden hänfört Notarien vid ifrågavarande expedition. Under-styrelsen och dess expedition. De verkets afdelningar, hvilka för närvarande besörja den departementala förvaltningen, hafva Kommitterade ansett böra inskränkas till följande, nemligen: en Kassa-afdelning, en Depositions-afdelning, ett Sedel-kontor, en Låne-afdelning, ett Låne-Kansli, samt en Revisionsoch Ekonomi-af delning, eller tillsammans sex afdelningar, samt alt den nuvarande Bokslutsoch Ekonomiafdelningen skulle upphöra att utgöra en särskild afdelning med särskild chef.
Ständ nu uttryckt stn önskan, att de anmärkte orden mätte i §-.n inflyta, sä funne han ej heller häremot något hinder, utan wille till undwikande af ridsu drägt för sin del tillstyrka Högloft. Ridderstapet och Adeln att deruti instämma. Zerr kotblied, Larl kreärik, yttrade sig, att sedan Friherre ak salunda uplyst äm net, hade han hufwudsakeligen ej nägot att sig deröfwer urläta. Han wille allenast säsom tilläggning yppa den tanke, att, längt ifrän att det utlemnade motivet borde införas, trodde han snarare att anmärkningen bordt wara af en motsatt beftasftnhet, och i anledning deraf hgfwa bordt yrkas, att intet motiv mätte hafwa blifwit, i den till justering företagna §:n, uptagit. Men sedan de trenne öfrige Ständen önffat tilläggning af detta motiv, instämde han uti Friherre ak VVetterkeäts tillstyrkande, att Ridderskapet och Adeln nu deri mätte instämmaHerr Landt-Nlarstalken gjorde proposition i enlighet med förbemälte Herrars yttranden, hwilken 'proposition med Ja beswarades. Den 30 IM. Uplastes a Nyo och biföllos Constikukions-Utskottets i gärdags plenum pä bordet lagda betänkande»: i:o. Om wäckt fräga inom Bondeständet, rö« rande Justikiä-Ombudsmannens äligZande, att befordra skyndsamhet i den lagliga gången af Rik» sens Sländers sällade beslut och gjorde heMstallningar. 2:0. Angående den i Riksens Ständers In» stitiä-Ombndsmans Niksdagsberattelse widrörde fräga, hurumida Konungens höga rakt att uti brottmål göra näd, kunde sträckas till eftergift af andra böter än RrsnanS andel i desamma.
Majits nådiga proposition om ändring i Riksactens 7 §. XXV. 27. — N:o 824. angående leverering till Stora Kopparbergs bergslag af ränteoch manlafskol, m. m. XXV. 27. —- Nio 325. i fråga 0111 rättighet för vissa häraders innevånare alt till knek le-stugors uppförande taga timmer å Kronopai kerna Råda åsar, Ledsjömo n>. fl. XXV. 27. tNio 326. angående tillägg vid 2 artikeln 4 § Legostadgan den 23 November i833. XXV. 3o. XXVI. >72. — N:o 327. rörande den expeditionslösen, sorn tillkommer notarius publicus. XXV. 34. — Nio 328. angående sladganden rörande fångvården. — Nio 329, angående bestämmelse i afseende å comministersoch klockarelönerna, samt grunderna för beräkningen af s. k. likstol, xxv. 34. — Nio 33o. i anledning af Kongl. Majits nådiga proposition om rättighet för Directionen af Aromens Pensionscassa till ett räntebärande creditiv i Rikets Ständers Rank. XXV. 93. — Nio 331. angående förvaltningen af häradsallmänningarne. XXV. 93. — Nio 332. angående några med statsregleringen gemenskap ägande allmänna frågor. XXV. g3. — Nio 333. angående närmare bestämmelse för kolmätning inom Rikets bergslager. XXV. 93, — Nio 334. angående upphörande af skyldigheten för fartyg, som under fredstid passera Ny Elfsborgs fästning, alt derstädes anlöpa. XXV. 94. — Nio 335, angående en ny organisation af Frösö skola i Jemtland, m. m. XXV. g5.
Jemte åberopande af dessa förhållanden, få Utskotten vidare yttra, att, vid bestämmande af handels-sjöfolks beväringspligt, man, till följd af hvad redan blifvit yttradt, synes mindre böra afse en längre tids fullgörande deraf utaf samma sjöfolk, än angelägenheten att handels-sjöfarten under krig icke må afstanna eller allt för mycket försvåras eller hindras genom brist på för densamma dugligt manskap. Om således, i anseende till denna sednare angelägenhet, Utskotten finna sig böra frångå tillstyrkandet af en så stor utsträckning i beväringsskyldigheten, som Utskotten föreslagit, eller att Kongl. Majit måtte berättigas att, vid inträffande krig, till tjenstgöring å (lottan uppbåda allt inom riket befintligt dertill tjenligt sjöfolk, så hafva dock Utskotten icke förändrat åsigt derom, att en till tiden längre utsträckt beväringsskyldighet bör åligga sjöfolk, än dem, hvilka hafva sin sysselsättning till lands. Detta strider hvarken mot rättvisa eller billighet, och öfverensstämmer ock med de sjö-enroleringslagar, hvilka i flera utrikes länder äro gällande, och enligt hvilka allt sjöfolk, jemte alla fiskare, äro skyldige till krigstjenst från 16 ända till 50 år af sin lefnad. Man bör besinna, att, såsom redan blifvit nämndt, sjömän, då de tjenstgöra vid rikets flotta, icke förändra sitt lefnadsyrke, att handelsllottans personal större delen af året är ute å sjöresor, ofta flere år efter hvarandra utan att under denna tid till riket återkomma, och att den derföre vanligen undgår den vapenöfning, som landets öfriga i beväringsåldern varande medborgare måste vidkännas, att ett krig under närvarande tid icke troligen komme att räcka serdeles länge, och att således, derest Kongl. Maj:ts förslag om beväringsskyldighetens utsträckning för handels—sjöfolket från 20:de till 50:de året antoges, detta sjöfolk i de flesta fall icke skulle komma att ens under den vanliga tiden af fern år fullgöra beväringspligten.
På den barmhärtighet och människokärlek, som Frimurareorden utöfvar, gifves det många synliga bevis, bland annat i de större och mindre barnhus, som af orden upprättats å skilda orter i landet. Dess välgörenhet för öfrigt är högst betydande och välsignelserik. Frimurareorden, hvilken f. n. i Sverige räknar omkring 12,000 medlemmar, fördelade i ett 30-tal loger, lydande under Stora Landslogen i Stockholm, är liksom en del andra ordenssamfund indelad i grader. Den högsta graden är Carl X I I L s riddaregraden, i hvars prydliga och färgrika dräkt h. m:t konungen här bredvid är framställd. Denna dräkt bars förr vid vissa tillfällen offentligt, ännu så sent som på 1850-talet, om vi ej äro oriktigt underrättade. Porträttet här bredvid är för öfrigt en reproduktion efter ett af den framstående målaren Axel Jungstedt särskildt till konungens frimurarejubileum utfördt porträtt i olja, som nu intar hedersplatsen bland porträtten af öfrige Carl X I I L s riddare. F. Hbg. I D U N 1899. — 2 — Skumma vråar dager få; IDUNS NYÅRSHÄLSNING. Låt oss tro, att skörd skall frodas, Och det sannas och det godas i X \ R E T O M vi yttra alla Välde vidt kring jorden nå! Många ord, som vanan ger, Och dem man med skäl kan kalla Fraser blott och intet mer. Ja, med denna önskan träder Men ibland de gängse orden, I dun in i hemmens värld; Som på galorna, vid borden Att hon därvid skiftat kläder, Ut vi kasta Är åt lidens kraf en gärd. öfverallt, Ett det finns likväl, som väger För att dubbelt kär er blifva Mera tungt, när man det säger, Vill hon dubbelt mer er gifva, Och har malm af bättre halt. Därför har hon bytt gestalt; Men sin uppgift trogen är hon, Och sin nyårshälsning bär hon När vid midnatt klockan klingar Fram på årets första spalt: På ett solhvarfs sista kväll, Hon en ton af allvar bringar I den fröjd, som klang så gäll. Ofrivilligt genom laget Åt hvar gryende förmåga, Känslan af ett högre går, Åt hvar vilja likaså!
§ 28 När befälhavaren muntligen talar om djupgående och annat, skall lotsen ha vittnen bland besättningen. Det samma gäller när han ger befälhavaren order, så att tvister kan undvikas. § 29 Innan lots avgår skall han i sin dagbok ha fått infört punkterna i formuläret. § 30 Den lots, som av okunnighet, vårdslöshet eller oredigt förhållande sätter fartyg på grund skall även om skada inte uppstår straffas med fängelse på vatten och bröd i 8-16 dagar. Händer det igen mister han tjänsten. Sker skada straffas han med arbete på fästning 3 - 12 månader och att ersätta skadan. Sker olycka under lotsning utan lotsens förskyllan går han fri. Han skall ställa sig till noga efterrättelse vad författningen om Lurendrejeri och Tullförsnillnings samt Seglationsordningen föreskriver. § 31 Lots får inte inlotsa fartyg genom förbjudna inlopp eller till otillåtna hamnar, om inte bevisligt nödläge uppstått. § 32 Lots skall påminna befälhavare vad som gäller angående utkastning av ämnen, som kan skada eller uppgrunda hamnar och farleder. § 33 Lotsar skall se till att båtoch lotsinrättningsavgiften blir betald. Befälhavaren får inte vägra att betala till lotsen. Lyckas inte lotsen få pengarna skall han genast anmäla till förman, annars blir han själv ansvarig för de avgifter som saknas. § 34 Det åligger lotsarna att sätta ut prickar på alla grund. Detta skall ske strax efter islossningen. De skall innan våren skaffa behöriga stänger med vidjor till de hemman som av ålder har prickningsskyldighet. Dessa hemman är befriade från arbetet att sätta ut prickarna. Där prickningsskyldigheten ligger på städerna kan de själva göra den eller komma överens med lotsarna om arbetet. Det skall göras en förteckning på antalet prickstänger varje hemman eller stad ansvarar för. Den som inte inom behörig tid på behörigt ställe avlämnar bestämt antal, bötar för varje saknad stång 16 skillingar. En laglig prick bör vara gjord av runt torrt träd, vit till färgen, räcka minst 10 fot över vattenytan. Står de i stora fjärdar eller långt från land bör de vara längre och tjockare för att synas bättre. Prickar på östra sidan om farleden utmärks med tofs i övre änden, syd och västprickar är släta.
(Defmtom pafma 19,300 af be tipafle ptborrabe gemärcn blifvit lipprefftabo. spiftorct. 1834 tillmerfabe krono^faftoriet jemmäl pijloler, pmaraf 674 par för mebel, tilll)öranbe älbre anflaget, fammanfatteé, äfmenfom gernar för flottan tidmerfabeö. 9tpa pifloler äro innemaranbe år imber arbete berftäbeö od) 1,200 par pifloler för kavalleriet äro beflällba. sänbfjattä^ Sänbpattökappar famt rengörtitgö 2,000 ft. fablar äro för kavalleriet anffaffabe. ^munitionä*1* bcf)of äro 14 ft. trojjmagnar i ©todpolui od) 6 fl. magnar, j gprijtfanjlab imber tillmerfning. $öt 2trtilleri Inis, bets från (Götheborgs fibcgewÄr. forråb. 3,000 fafdjinfnifmac od) 4,000 pror äro bejlädba, hmarjemte älbre ftbogemär för Snfanteriet ijlånbfättaS. sprojcctircr. $ä[t Ärnin8cnCrIs kruttillmerfningen har fortgått enligt meb frntbrufS (Den inpemffa falpetertiUmerfningen pär i w«-. mebettal för 5 år uppgått till 17,743 men bå utlänbf! falpeter år 1854, till ungefärlig lifpet meb beloppen imber be närmafl föregåenbe åren, införffrifmitö meb 11,975 S&, pär bet genom ben enffilba inbu - ftyrelfe fig tillbragit feban ftfta ffiifdbag. 15 flrieuö utmecfling öfabe
Ordalydelsen af denna: ”att idkande af all Borgerlig ''Näring, emot åtagande af deremot svarande ”Borgerlig lunga , skulle blifva en rättighet för ,’alla Medborgareclasser,” — innebår ock, att frågan varit om en rättighet för Medborgare i allmänhet, att ingå i Näringarne, och i följe deraf i BorgareSiåndet, men icke om sjelfva den ordning, som vid inträdet i Näringen och under dess utöfning borde iagttagas. Om ock concessionen, sålunda upplöst till sin egentliga mening , den nemligen om lika rättighet för alla Medborgareclasser, att idka Borgerlig Näring, befinnes vaxa af nog ringa värde, så vida en slik 16 Lagutskottets Retankanden. rättighet icke genom gällande författning förut var någon Medborgareclass förmenad, år dock troligare att härvid föreiupit en lika irring, som i frågan om en, af ett annat Stånd då jemväl eftergifven men redan förut uudanröjd och upphörd rättighet, än att BorgareStåndet verkeligen kunnat eftergifva samt MedStånden och Kongl. Maj:t i sådan egenskap godkänna hvad Ståndet icke egde, utan af Kongl. Majus Nådiga Förordnande berodde. Ledde af desse åsigter, hafva Utskotten kommit till samma Resultat, som hufvudsakeligen Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse framställt: att meranåmnde Pveglementen icke utgöra något Stånds Privilegium: att de således icke under något Stånds concessioner kunnat anses inbegripne: att de följakteligen ännu åro att anse såsom bestående och oförändrade : och att, då de icke utgöra Civil Lag, utan ceconomiske författningar, deras upphäfvande eller förändring berott af Kongl. Maju, derest icke Kongl. Maj:t sjelf i nåder funnit för godt, att låta Riksens Ständer i afgörande! deraf deltaga.