Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller vördsamt att Hr Gr. och Landtm, härom behagade göra propos. Hr von Troil, Samuel Gustaf: Innan jag yttrar mig med afseende på Utsk.:s förslag anhåller jag få uttala några ord med afseende på tillkomsten af ifrågavarande upfostringshjelp. Utsk.:t har visserligen i sitt Betänkule såväl meddelat de uplysningar som vunnos vid sista Riksdag, som ock sökt att ännu ytterligare utreda förhållandena, men enligt mitt förmenande har häruti en ock annan irring insmugit sig. På sätt Utsk. i Betänkandet yttrar, anslogos redan år 1573 till hospitalet i Helsingör 1,900 tunnor kronotionde, hvilka sedan Skåne blifvit en Svensk provins af Konung Carl XI indrogs år 1666. Men detta väckte ett sådant missnöje i provinsen att 500 t:r deraf anslogos till hospitalet i staden Lund, hvilka 500 t:r likväl eftet tre år eller 1669 åter indrogos, så att hela beloppet af den upfostringshjelp Skåne förut utgjorde till hospitalet i Helsingör, nu öfverlemnades till Barnhuset i Stockholm. Dåvarande Generalgouverneuren i Skåne Gr. Äscheberg anmälde hos K. M. det stora missnöje som deröfver var rådande, och derpå utkom K. M. Nådiga Bref af d. 27 Nov. 1682, Den 7 Mars. 91 hvilket Utsk. omnämnt, och som nr af följande lydelse; »Dhe 1,900 t:r spanmål, som d. 20 Decemb. anno 1666, Kongl.
Jag är huf vudsakligen förekommen af Grefve Gyllenborg, och anhåller således endast att få förena mig med honom; dock med det tillägg, att den af Oeconomie - Utskottet befarade förminskningen af Rikets extra-ordinarie forsvars-manskap, icke lärer vara af Regeringen sjelf befarad, då densamma inbjudit de Extra lloterings-skyldige att hålla hästar i stället för Soldater. Jag tror, att den i 1812 års författning, angående allmänna Beväringen omtalade värfnings-rättighet för den stående Arméen, är lika mycket gällande för den Extra sorn för den Ordinarie Rotcringen, och kan således icke undgå att tillstyrka bifall till motionen i förevarande ämne, Ett skäl tillj hvarföre jag anser Utskottets Betänkande icke böra gillas, är att i sådant fall möjligen skulle kunna hända, att en ägare af ett ny-roteradt Hemman, so/n tillika sjelf vore i Bevärings-ål^ dörn, skulle nödgas lega för sin Rote och jemväl sjelf utgå som Soldat vid infallande krig. Herr Riben, Carl Wilhelm-. Förekommen Ridel. o. Ad. Prof. 3 Band. Den 5o April J. m. af Grefve Gyllenborg och Herr Anckarsvärd) vill jag icke borttaga tiden med att upprepa hvad desse Herrar utförligt och val yttrat emot Oeconomie - Utskottets Betänkande; utbedjande jag inig derföre blott att i Högloflige Ridderskapets och Adelns minne få återkalla, huru Extra Roteringeri tillkom 1810; den var ett offer i nödens stund, frivilligt nedlagdt på Fäderneslandets altare; Meningen, var likväl icke att belägga dert dittills oroterade jorden med en högre foterings-tunga * än den som ålåg deri af ålder roterade jorden att utgöra, Meningeri var ätt all jord skulle efter iika grunder roteras. Vöre det väl rättvist, vore det billigt, att nu, på sätt'Utskottet föreslagit, beröfva Extra Rotehållare rättigheten att anvärfva Soldater inom Bevärings-åldern och derigenom göra extra Roieringen till ett mycket svårare onus än dert ordinarie Roteririgeri.
Vid ifrågavarande Betänkande, hvarigenom, ibland annat, Utskottet yttrat, att enär numera, jemväl uti Kongl. Majrts LigUtikofteti Bttånkandeu. 1317 Ecclesiastik-Expedition, iagttages, hvad uti Justitiseoch StatsExpeditionerne varit öfligt, att Gonsistorierne, likasom andra myndigheter lemnäs del af alla Kongl, Maj:ts beslut, som föranleda något iakttagande af dess myndigheter, så framt detsamma ej innefattar en förmån tillagd enskild part, utan att sådant rörer 3:dje mans rättj då den Kongl. Resolutionen vanligen föreskrifver att, den stadgade åtgärden bör vidtagas på vederbörande* anmälan, hvarförutan hvar och en myndighet hvars förklaring eller utlåtande i något mål af Kongl. Maj:t varit infordradt, erhåller ett exemplar af Utslaget, Utskottet för det med motionen åsyftade ändamål icke ansåg något vidare erfordras, än om Kongl. Maj:t skulle täckas: genom Författning, till ovilkorlig efterlefnad anbefalla dess Juslitireoch StatsExpedilioner den praxis, som i ofvanberörde måtto redan vore vidtagen, hvarom Utskottet tillstyrkt Riksens Högloft. Ständer att hos Kongl. Maj:t uti underdånig Skrifvelse anhålla, har hos Högv. PresteStåndet blifvit anmärkt dels, att ingen klagan är förd deröfver, att icke nu mera ifrån alla Expeditioner del lemnäs af alla Kongl. Majrts beslut, så väl åt Consistorierne som andre myndigheter, hvilket alltid skett förut; men att den omständigheten blifvit anförd, att desse Kongl. Majrts Beslut och Resolutioner ej förr blifvit vederbörande myndigheter tillställde, än efter flere månaders förlopp från Utslagets 1313 LagUtikott etsBttankanien. datum, och sedan Parterile utlöst sine exemplar, hvilken speciella erindran synes hafva undgådt Utskottets uppmärksamhet; dels ock att en underdånig
Årligen bör denna förvaltning granskas af vissa dertill valde Revisorer, i samråd med hvilka Läns-Styrelsen och de deputerade må ega rätt, att minska afgiften ifrån 3 sk. tili ett mindre belopp, allt efter behofvet och smittans mer eller mindre aftagande, äfvensom alt, om skäl dertill äro, låta afgiften helt och hållet upphöra. Upplysningsvis får jag härjemte gneddda alt denna Ciurhus-BeviUning i 866 S t a ts-U ts kotte ts Betänk anden. Vestmanland årligen uppgått till 3ooo R:dr Banco, men att omkostnaderne vid Curliuset, de sednare åren, endast hestigit sig till 1300 R:dr; Och lärer det återstående af de 3ooo R:dr hafva blifvit användt af Kongl. Seraphimer-Ordens-Gillet till Läns-Lazarettets underhållande; men till en sådan bestämmelse hafva medlen icke blifvit af Riksens Ständer anordnade. Hvad jag i största korthet anfört» torde vid denna frågas afgörande, komma i öfvervägande. Slockholm den ii Febr. i833. Eric Andersson i Vesterås Län.” Och skulle desse Anföranden med tillhörande Bilagor, åtfölja Utskottets i detta ämne till Riksens Högloflige Ständer afgifvande förnyade yttrande. Som ofvan. Ex Protocollo. J. C. LORICH - Stats-Utskottets Betan kanden. 8G7 Transumt af Protocollet, hållet uti Riksens Höglofljge Ständers Bevillnings - Utskott den 8 October 1823. s. D. Herr Uggla Göran Gustaf anjnäldte härvid, det lian förra gången det' ta ämne hos Utskottet ventilerades, varit i så måsto skiljaktig från Utskottets Beslut, att han ansåge ifrågavarande afgifts maximum höra bestämmas lill 3 sk., och hvilket yttrande Herr Uggla nu jemnväl åberopade, med anhållan, att denna hans tanka mätte få bifogas Utskottens Utlåtande till Respeelive Riks-Stånden. Med Herr Uggla förenade sig Lars Andersson från Skaraborgs
Indelta ryttaren och soldaten betydligen förökats, i olikhet med öfrige ordinarie utlagor, och dessutom rekryteringen ansenligen försvårats genom afskaffandet af försvarslöse personers dömmande till krigstjenst o. s. v. Allt detta liar jag endast i förbigående ansett mig böra uptaga, då det visat sig att opinionen icke synes vara bestämd för den allmänna nationalbeväpning och vapenöfning, som Förslaget N:o 1 afser, ehuru den otvifvelaktig! vore den ändamålsenligaste för våra förhållanden och den, till hvilken vi förr eller sednare måste komma. Jag säger måste: ty förr eller senare — om ej förr efter något stort nationelt militäriskt missöde — måste vi komma till visshet deraf, alt våra indelta trupper, ehuru bestående af gamla soldater, likväl icke utgöras af dessa gamle, sorn genom marche-vana, skjutfärdighet och i allo tjenstbarhet, öfverallt äro och förtjena att vara så högt värderade, utan fast mera till större delen bestå af öfverårige och utsläpade gifte arbetare. Äfvenledes måste vi allt mer och mer inse olämpligheten af den indelta, lill beloppen orättvist olika aflöningen, hvilken hvarje upfordring till tjenstgöring icke allenast betydligt minskar lill beloppet, utan äfven genom boslällsoch torpinnehafvarnes bortryckande från sin ekonomi ofta förorsakar en fullständig ekonomisk undergång för innehafvaren. Slutligen kommer äfven, att den lid icke kan vara långt aflägsen, då allt spel i förstärkt StalsUtsk. kommer alt uphöra, och då representationens 2:ne hälfter icke mer komma ali stå emot hvarandra, såsom fiendtliga makter, utan som fredligt samverkande folkombud, till samma stora och heliga ändamål: ”Fäderneslandets bästa”.
Det behöfver därför ett material för att kunna göra sig gällande. Så tillvida är det bestämdt af annat än sig själft. Denna motsats mellan själfbestämdhet och bestämdhet af annat är den mest i ögonen fallande vid en betraktelse af tänkandets natur. Den andra motsatsen ligger däri, att det å ena sidan har sitt föremål i sig. Tänkandet bestämmer nämligen genom sig själft beskaffenheten af sitt föremål, emedan tänkandet har i sig själft nödvändig giltighet. Därför måste föremålet vara till i tänkandet. Men å andra sidan måste det tänkta, såvida det anses vara något i och för sig och ej blott en tanke, tom på verklighet, fattas; såsom förefintligt oberoende af tänkandet (1). Då nu det allmänna medvetandet är enheten i det rent logiska tänkandet, framträder det i denna sin egenskap såsom motsägande. Men det är förut utredt, att det allmänna medvetandets själfuppfattning är af rent logisk natur, d. v. s. i sig själf allmängiltig och nödvändig. Därför måste den vara motsägelselös. Motsägelselöshet i den samma är möjlig på två sätt. Antingen kan det fatta en af de ur en viss synpunkt motsatta egenskaperna såsom den principiella och den andra såsom en modifikation däraf, eller kan det fatta båda såsom relativa och därför icke upphäfvande, men väl inskränkande hvarandras räckvidd. I det senare fallet kan åter endera fattas såsom den relativt öfverordnade eller båda såsom biordnade. På det sättet äro en mängd olika arter af själfuppfattning hos det allmänt mänskliga medvetandet från en viss synpunkt möjliga. Och genom användande af andra synpunkter såsom underindelningsgrunder äro nya underarter möjliga. Nu är att märka, att hvarje möjlig själfuppfattning hos detta medvetande är logiskt nödvändig. Ty då det allmänna medvetandet i sig själft är nödvändigt, kan det icke finnas något ur logisk synpunkt tillfälligt hos det samma, utan allt som öfverhufvud är tänkbart, är också logiskt nödvändigt (2). Må vi nu erinra oss, att filosofisk vetenskap är att definiera såsom vetenskapen om det allmänt mänskliga medvetandet såsom gifvande allmängiltig nödvändighet åt människans teoretiska och praktiska lif, och att dess princip är samma medvetandes intuitiva själfuppfattning. Vi ha nu visat, att det gifves olika former af denna själfuppfattning, hvilka hvar för sig äro logiskt nödvändiga.
Turgenjeff söker ej pa frnnsiniinnrns sätt analysera deras sjuka \ .isen, att klargöra 118 hvad sPtt de blifvit förderf.ade; men han vet att det, som gör dem rörderfinngande, det är att deras v5sen ger miinnen iilusionen af oförderfvad natur, af otämd kraft, af modig liklust. Antingen en sadan q \ innl med ett ungt rofdjurs sorglosa grymhet leker den lek, som för andra är döden, soni i VdrbiiQor: eller hon med lidelsen söker skapa innehall i det verldslif, hon tror sig förakta, men som hon dock icke har kraft att lösslita sig frin, som i Rök: eller hon, sjelf alldeles sm1 och oberörd, genom ett lugnt och vPIvilligt behag. ett inbttfullt, väl beräknadt intresse beherskar alla min, men allt för mycket ilskar sig sjelf, sin ro och sin frihet för att hiiiigiRa sig $t n5gon som i Fidtr och $ 8 7 1 ~; öker allt 5r det icke genom deras 119lighet, som ' I ' urgenjeff 15ter dessa qvinnor öfva inily tande, utan genom det starka eller skrina eller lugna i deras fireteelse, det med helsan, med nnturintryckcn befryndade. I h n a art af qrinnor förekonimer o h i Tiirgenjeiis diktm. Men han har icke skrif \ .it en enda dikt till. en sidaii iiincrst oqvinlig qvinnas förherrligande. Ileii i~viiinn, han iilskar, som man i olika skiftningar hos honom möter, soni likt stjenionia rRcker hans andakt, likt d r e n hans hbiryckiiing, som fir honom i r inkarnationen af all helsa, all styrka.
En sådan reglering synes ock Vara regeringens afsigt, enär, såsom den nådiga propositionen jemväl innehåller, Kongl. Majit beslutat, alt en förnyad uppskattning af indelta arméens alla boställen ofördröjligen skall företagas. Utskottet; som således antager, alt med en riktig uppskattning af boställena och en lämplig, disposition af nu varande tillgångar, tillräckliga medel för befälets aflöning redan förefinnas, mäste i följd deraf finna betänkligt att för ifrågavarande ändamål tillstyrka vidare anslag. Som det emellertid ej kan förnekas, att de af befälet, hvilka icke hafva boställen utan endast kontanta penninge-löner, under nuvarande förhållanden äro, lika med andra statens tjenstemän, i behof af en snar förbättring i sina lönevilkor, synes det vara statens pligt att i detta afseende genom anvisande af medel söka afhjelpa de yttersta behofven. För dem af befälet, hvilka innehafva boställen, torde åter någon löne-förbättring icke vara af nöden, enär afkastningen af deras boställen onekligen stigit i jemnbredd med den stegrade lefnadskostnaden. Den anmärkning kan visserligen härvid göras att boslällshafvare finnas, hvilka, i anseende till deras boställens ringhet, af nuvarande anslag för indelta arméen fått sig anvisadt tillskott till fyllnad i deras aflöning, men af nyssnämnde skäl, att boställs-afkastningen nu är högre än förr, anser sig Utskottet icke heller för dessa löntagare böra föreslå någon löne-förhöjning. Hvad de öfrige således angår, har Utskottet, i anseende till svårigheten att bedöma, hvilka af dem må vara i större eller mindre behof af löne-föi'bättring, icke kunnat ingå i granskning af detta behof specielt för hvarje löntagare, utan trott den lämpligaste utvägen vara, att en rund summa ställes till Kongl. Majits dispositon, att vid de regementen eller korpser, der sådant företrädesvis behöfves, användas till löne-förbättring i första rummet åt underbefäl och subaltern-officerare samt deras vederlikar och vidare, i mån af tillgång, äfven åt Andre kapitener och regementsqvartermästare.
Få samma tid utgaf jag min första 66s Den % 2 Maj. skrift om Vaccinationen, i en alldeles mot-* satt ton, sedan jsg Jdels år förut tillbudit samma afhandling till införande i Herr MedicinalRådet Hedins så kallade VetenskapsJournal, men detta blifvit mig förnekadt; och på samma tid rönte jag, med flera Läkare i Sftåne, emot denna nyttiga uppfinning intet motstånd å Allmänhetens, utan blott å en och annan Läkares sida. Denna beredvillighet var så allmän, att i ingen af de många Församlingar, hvarest jag inom första äret vaccinerade, föräldrarne underläto att mangrant, nästan utan undantag, låta vac. cinera sina barn. De hundradetais reqvisitioner af Vaccin, som mig från de flesta Landsorter i Riket gjordes, vittna äfven om Allmänhetens hog för räddningsmedlets begagnande öfverallt i Riket. Jag bör dock. icke bestrida trovärdigheten af andras erfarenhet i andra orter; men jag vågar blott hemställa till dem, om ej motståndet, i synnerhet i sednare åren, mest blifvit föranledt af oskickliga Vaccinateurers åtgärder, hvarigenom barnen antingen af operationen blifvit sargade, eller erhållit så kallade falska, ej skyddande Kokoppor; och af en sådan anledning skulle upplyste Ståndspersoner tveka, att åt dylika Vaccinateurers handläggning anförtro sina barn; hvarföre jag hemställer tillika, om icke i sådana fall det vore hardt att tvinga föräldrar (som då icke hafva alldeles ogiltiga skäl till sin tvekan), att ändå låta sinadbarn af sådana personer vac^ cineras, och om icke då billigare vöre, att Den 5 2 Maj. 66S forst söka till att rätta deras misstag och origtiga öfvertygelse om sakens nytta, och om den sanna orsaken till ympningens misslyckande.
Jag förmodar, sedan nu mera all synbar förmögenhet i Riket blifvit värderad, att, vid jemförelsen af de bestämde afgifter, som efter i8oq års Bevillningsförordning erlades af Städerna, Jordbruk, Bergverk, Manufacturier, Fabriker, Verk och Inrättningar, med de, sednaste åren, åsätta värden å synb.tra förmögenheten, och afgifterne derför, man nu mera skall vara i tillfälle att jemföra ej mindre förmögenheten under olika benänanlngur , än hvad en och samma egendom, efter olika Bevillningsgrunder, i Bevillning erlagt, samt att derefter, med fästad uppmärksamhet på ett större Bevillningsbehof och nu varande myntvärde, kunna uppfatta en lika rättvis fördelning af Statsbördo na efter i8f>o års Bevillningsgrunder, som af de sedermera antagne, med undanröd jande af de niångfalldiga olägenheter som åtfölja de sednare; men då jag, i saknad af närmare kännedom, torde misstaga mig att yrka tillämpning häraf, i afseende på all synbar förmögenhet utan undantag, inskränker jag mig isynnerhet tillrådan, der jag är i till. fälle att förhållandet närmare känna, och får först yrka förändring i det olämpliga att bestämma värdet å qvarnar, hvartill inga pålitliga grunder sig förete denna rättighet har ofta dertill föranledt,att Taxer ingsmännens godtycke uppsatt dem till så högt värde, att ägarne förgäfves sökt köpare efter Taxerings-summan: Det rättvisa vore, att, likasom 1800 års BevillmngsStadga föreskrifver, Bevillningen erlades efter stenparen, med afseende så val åvattensom mäldtillgångj vidare, och i anseende tili Hemman och Landtegendömar, synes det vara rättvist och lämpligt att återkalla den Bevillnings-method isco års BeviilningsFöiordning föreskrifver. Då trlad-s en Bevillning af 1 R;dr 32 sk, till 2 R:dr i Riks. gäldssedlar för hvarje helt Mantal.
Utskottet har till pröfning förehaft detta Maij Och hvad först angår det gjorda yr* kandet, att de Rustande måtte sjelfve få för Manskapets Beklädnad tillverka erforderligt hvitt Valmar, som Sedermera, genom Compagnie-Chefernas eller Compagnie-FullmägtigeS omsorg, och emot serskildt arfvode* blefve behörigen färgadtj så har Utskottet inhemtat.att det alldeles icke är hvarken Rusthållare eller Rothållare betaget, att sjelfva för Manskapets mundering tillverka Valmar, och att detta, derest det belinnes vara af fullgod beskaffenhet, får i stället för kläde i så* dant ändamål begagnas ; af hvilken anledning något tillstyrkande i detta fåll torde finnas ej vara af nöden5 men då Utskottet, i afseende på den föreslagne anstalten med Valmarets färgning, ej funnit den kunna medföra någon fördel för Rusteller Rothållare, utan deremot möjligen kunna tillskynda dem oförutsedda förluster, samt Compagnie-Che* Eesv, och Ekon. TJtsk. Eetänkanden. ferne eller Compagnie Fullmägtige ett ökadi besvär; finner Utskottet sig böra sä mycket mindre härå tillstyrka;bifall, som, enligt hvad ofvan blifvit upptaget, flere medlemmar af Hedervärda BondeStåndet sjelfve delat de tänkesätt, sorn Utskottet i detta afseende framställt. Beträffande åter den senare frågan, om fastställandet af en viss oföränderlig Modell för Manskapets Munderings persedlar, har Utskottet inhemtat, att Ekonomiutskottet vid näsllidne Riksdag, i anledning af härom väckt motion, tillstyrkt det R. H. Ständer hos Kongl. Majit framförde den underdåniga önskan, att förändringar af Munderings-persedlarne måtte, såsom ganska mycket betungande, så sällan som möjligt påläggas, samt då endast efter Kongl.
Hr Bogeman lärer icke hafva hört hvad jag hoppas att öfrige ledamöter inom Ståndet förnummit, nemi. att jag i mina upgifter räknade 1 mill. skillingssedlar, men icke 1 mill. r:dr, och att jag sedermera nämnde, att om summan utgjort 250,000 r:dr i st. f. 240,500, så, och enär 4 dylika sedlar gå på 1 r:dr, hade i Banken funnits 1 mill. st. af sådana småsedlar. Men låtom oss öfvergå till sjelfva saken. Man säger att dessa sedlar på 10 och 14 sk. k:pr-m:t icke längre äro välkomna eller ens användbara i den allmänna rörelsen. R. o. Ad. torde likväl erinra sig, att i åtskilliga landskap är det vissa dagsverken, som betalas med 1 plåt r:gs, och denna plåt får man lättast genom att lill en sedel ä 10 sk. b:co lägga en kopparslant å 1 sk. r:gs. Således är detta sedelslag ganska användbart, vare sig till betalning af 1 eller 2 plåtar r:gs eller 2 daler s:mt, som t. ex. i Småland vanligen räknas. Genom 14 skillingssedeln, som motsvarar 21 sk. ngs, får man, om en kopparslant å 3 sk. r:gs lägges till, 24 sk. samma mynt, hvilket bevisar att icke heller dessa sedlar äro i allmänna rörelsen oanvändbara_,_ äfven om allmänheten i vissa landskap icke tycker om dem. Aro dessa sedlar icke populära, så är det med dem icke samma förhållande, som med impopulära personer, nemi. att man måste dragas med dem, antingen man vill eller icke. Sedlarne slipper man derigenom att man vägrar deras mottagande. Således kan allmänheten af dem icke blifva serdeles besvärad. Hvad Privatbankssedlarne beträffar, så tror jag icke att heller de äro serdeles populära, men med Den 5 Februari. 331 dem gör man äfvenledes sä, att om man icke har förtroende till dem, så afslår man deras emottagande.
S. D. ^Ojföll Preste Ständet Stats-UtstottetS den 2 dennes pä bordet lagda Memorial, i anledning af Kongl. Majits Nädiga Proposition om Pensioner för blesierade Officerare och Under-Öffwerare. Oe suprs. kx prolocolla ^s. O. .4lmgvill. Bihang, ll. L. Zi, As. Utdrag »42 Den 4 Oetober. Utdrag af Protokollet, hältet hos Hög. wördige Preste-Ständer tvid urtima Riksdagen t Orebro den 4 Octo ber l8io. S. D. i^ill Stats-Utstottets den 2 dennes pä bordet lagda Betänkande, angäende yrkad Lönetillökning för Städernas Magistrater, lemna, de Preste-Ständet sitt bifall. Ut suyrz. Ux UrotycoIIo I. O. Almgvist» Utdrag af Protocollet, hältet hos Hög. wördige Preste-Ständer wid Urtima Riksdagen t Arebro den 4 Octo. ber iZio. S. D föredrogs ä nyo och bifölls Stats-Utssottets den 29 näftl. Sept »iber pä bordet lagde yttrande, i anledning af Kongl. Masits Nä. diga Proposition angäende betalning af Ham» burgffe Banquieren A iver hoffs Arfwingars, E. A. von Halle 6- Sons och Luis L Jenquels fordringar. Ut rupr,. Ux krotocollo Utdrag Den g Öctoöer. 24Z lttdrag af Protokollet, hältet hos 5^ögwördige Preste-Ständek wid Urtima Riksdagen i Ort bro den 4 Oktober i8to. S. D. ^)ivad Stats Utskottet yttrat ochföreslagit uti desi den 7 nästledne Sept. pä borde.L lagda Utlätande i anledning af Kongl. Maj.tS Nådiga Proposition, rörande medel och utwä. gar till godtgörande ar atlkitiige oförutsedda utgifter, blef af Preste-Ständet gilladt. Or supé,.
» » Emellertid hoppas jag, älskade moder, att din goda helsa skall hjelpa dig att bära alla bekymmer o c h uthärda alla sinnesrörelser, som dessa vigtiga och farliga tider medföra, så att du icke dukar under derför. » Prinsessan kastade sig snyftande i sin svä- gerskas armar, och för denna gång åtminstone var hon bragt på förnuftigare tankar. I c k e långt efter sedan detta nedskrefs bortrycktes den ädla prinsessan af en inom hennes familj yppad smittosam sjukdom, difteri. H o n begrafdes med stor ståt i mausoleet vid R o s e n - höhe, men make o c h barn, angripna o c h ännu ej fullt återstälda från samma grymma sjukdom, fingo ej ens följa henne till grafven, utan må- ste från ett fönster åskåda likfärden. Drottning Viktorias tredje dotter, Helene, gifte sig med prins Kristian af Slesvig-Holstein och lefver ett lyckligt, men temligen obemärkt lif. Prinsen eger ett vackert slott i W i n d s o r park o c h lefver der som en rik o c h förnäm, äkta engelsk lord. Hans gemål är m y c k e t välgörande o c h sätter sig alltid i spetsen för insamlingar och försäljningar till förmon för nödlidande o c h fattiga. Den tillbakadragenhet, hvari det furstliga paret i England alltid lefver, hindrar ej, att båda vid sina besök vid främmande h o f mottagas med all den glans, som deras rang kräfver. Drottning Viktorias fjerde dotter, prinsessan Louise, har låtit icke så litet tala o m sig förnämligast i anledning af det giftermål, hon ingick med markisen af L o r n e, hvilket alltid blifvit ansett som en mésalliancs, ehuru alla ledsamheter, som åtföljde det, numera blifvit glömda. D e t är ganska troligt, att endast fruktan för, att prinsessan med sitt lifliga temperament och sin egensinnighet skulle taga något obetänksamt steg, som skulle vara ändå mera komprometterande än » mesalliansen » i och för sig — endast fruktan för något dylikt torde hafva framkallat bifall till detta giftermål.