Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r bevilja lånet, så skall en mängd Den 30 Jann ari. 147 enskildta personer inlockas i ett företag, sorn blifver för dem ruinerande. Sådant, mine Hrr, liar skett förut här i landet men torde icke böra förnyas. Jag finner ett ytterligare stöd för bifall till Utsk:s Utlåt, deruti, att K. M. ansett sig förhindrad att understödja bolagets begäran, äfvensom i den bedröfiiga financiella ställning, hvari vi nu befinna oss och länge torde komma att qvarstå. Beträffande de förespeglade stora fördelarne för orten af jernvägens anläggande, vill jag endast nämna, att då man känner, att totalbeloppet af de varor, sorn der fabriceras, eller väfnaderne, kan med en enda train föras till Götheborg, så torde denna om ständighet väga föga eller intet i fråga om jernvägsanläggningens behöflighet. Gr. Sparre har sagt, att genom densamma skulle spanmålsprisen komma att modifiera sig, men jag tror, att han deri misstager sig, ty erfarenheten har visat, att i städer i norra Tyskland, förbundna genom jernvägar, spanmålsprisen ändock skiljt sig ända till 3 å 4 Rdr tunnan. Spanmålsprisen betingas af helt andra orsaker än kommunikationerna. Jag yrkar bifall till punkten. Frih, Cederström, Budolf: Det är icke min mening, att på något sätt bestrida vigten af denna bana, hvilken vigt StatsUtsk. vitsordat och ingen bestridt. Jag måste äfven tillerkänna den theori, Hr Bildt i sin reservation afgifvit och här ytterligare amplifiera!, ganska mycken förtjenst och isynnerhet mycken tillämplighet under vanliga förhållanden; men jag anser de särskilda förhållanden, hvari vi för ögonblicket befinna oss, icke vara gynnande för tillämpningen af besagda theori. Jag anser det nemi. icke vara rådligt, att utöfver det till jernvägsbyggnaden afsedda betydliga lån, som Staten skall uptaga, ännu ytterligare uptaga ett lån, som går ända till milbr Rdr. Vi hafva ju kort tid till nästa Riksdag, då, om penningeställningen, såsom jag hoppas, lyckligen förbättrat sig, R.
Indelningsverkets uphäfvande endast skulle utbyta en del af roteringsbörden mot den ökade person - Den IG Juli. 439 liga tjenstepligten, kan ej gerna delas, dä detla förhållande redan till stor del inträdt genom den nuvar. beväringsskyldigheten, sorn äfven är ovilkorlig. Det medgifves gerna, att den utsträckta beväringspligten enl. Förslaget N:o 1 måste medföra en större dagsverksförlust; men man bör dervid icke förbise, att ett stort nationelt ändamål vinnes, som närvar, bevärings-organisation icke opfyller: hvarföre oek Utskm vid föreg:de riksdag sjelfve erkändt, att beväringsmanskapet enl. Förslaget N:o 1 både genom sin numerära öfverlägsenhet oell sin fullkomligare öfning skulle få ett stort företräde framför närvar, beväringsinrättning. (Se ofvanberörde prot. pag. 245). Hvad angår anmärknm, att Rustoch Rotehållare icke skulle ega någon af lag och billighet påkallad rätt att njuta lindring i de ulskylder eller den afgäld, som Staten eger af dem tipbära, så måste en sådan sats verkligen förvåna (ehuru den visserligen ofta användes), då man erinrar sig, att bela det militära Indelningsverket hvilar pä löftet, alt ingen personlig utskrifning skulle ifrågakomma; (se K. M:s Konfirmationer ä det ständiga knektehållet under loppet af 1680- talet, alltid förekommande i §§:ne 1.) äfvensom väl ingen kan förneka alt genom folkets år 1812 åtagna beväringsskyldighet, kostnaderna för
Huru, då i Europas öfriga stater feodalväldet dukade under för konungamakten, det i Tyskland kunde befästa sig till den grad, att hvarje feodalherre blef en konung, torde ej ännu vara på ett tillfredsställande sätt förklaradt. En ej ringa orsak dertill synes emedlertid den ödets besynnerliga nyck hafva varit, att i det eljest barnrika landet kejsareätterna så snart utgingo, och derigenom tyska rikets egenskap af valrike så länge fortfor. Nog af, vid den nyare historiens början finna vi en sjelfständig regent, omgifven af sina statsoch hof-embetsmän, i hvarje vrå af landet. Staternas obetydlighet, hvar för sig, hindrade så väl regenten som de betitlade store att utbreda någon serdeles lyx, och de måttliga inkomsterna samt den ringa verkningskretsen gjorde de höga statsembetena mindre lockande. Den tomma titeln var den enda fördelen, och respekten för den är ännu Tyskens svaga sida. Så fanns i det inre samhällslifvet intet väsendtligt, som kunde störa förnöjsamheten. Adeln, hvilken hade privilegium på titlarna, kunde hvarken genom stor rikedom eller stor maktutöfning reta de ofrälses afundsjuka. Redan en suverän och än mera en excellens, statsminister eller en fältmarskalk i ett land af några qvadratmil och några tusen innevånare gränsar till det löjliga. Men saken har äfven sin bedröfliga sida, ehuru intet ondt i verlden finnes, som icke åter leder till det goda. Genom denna splittring hafva nemligen Tyskarne knappt någonsin, från Hohenstauffernas tid till sednaste kriget emot Napoleon, uppträdt såsom en nation. Nationens obetydenhet, som sådan, i Europas angelägenheter har stängt vägen för dess utmärktare män att i ett verksamt politiskt lif förvärfva sitt land ära och fördelar. Dessas håg har derföre vändt sig till vetenskaperna, hvilka, ehuru mindre bemärkt, utgöra ett medel för en nations deltagande i verldshändelserna. Tysklands splittring i serskilda stater har här visat sig gagnelig, genom att stödja forskningens frihet, mångfaldiga utvägarna till bergning för vetenskapsmannen och vid tillfälle lemna honom nödigt skydd.
Solig, ljus men efter en stund börja vi orientera oss, och och hemvarm är den lilla våning, där hon, intresset håller snart tankar och nerver spända. efter dagens ansträngningar drager sig tillSe här först de yttre konturerna till den baka för att i musik och läsning hämta vederstora inrättningen! Den rymliga, nästan fyrkvickelse o c h krafter att åter börja en arbetskantiga gårdsplanen inneslutes af: dag. A f denna hemtrefnad njuta vi nu en Administrationsbyggnaden, innefattande expedistund, innan vi börja vår vandring. Man tionsrum, intendentens, husmoderns och läkarnes märker genast, hvilken rik personlig insats fru bostäder, portvaktsoch förrådsrum samt för poliGefwert gjort på det område, hvaråt hon n u klinik afsedda rum, där mottagning af sjuka barn, G. Fl orm an foto. ägnat sitt arbete under fjorton år. Men så vaccination och ambesiktning försiggå. FRU HDLDA GEFWERT. har h o n också, kan man säga, passerat graAmsalshuset, som är det största till omfånget och beräknadt för 242 barn och 153 ammor, med 88 derna inom hemmet och var först under flere ALLM. BARNHUSETS FÖRESTÅNDARINNA. rum fördelade i tvänne våningar och så ordnade, år förestånderska på afdelningen för de spä- att fyra från hvarandra skilda afdelningar uppstå. daste barnens inom DÄR U P P E på Norrtullsgatan ligga midt inrättningen vård, inemot hvarandra på hvar sin sida o m nan det mera vidtgatan Änkehuset och Allmänna barnomfattande och anhuset. På den ena sidan bladet som svarsfulla kallet af är färdigt att falla för höstlig vind, o c h på husmoder lades på den andra knoppen, knappast framsprungen hennes axlar. ur sin hylsa.
Efter en kort ridt uppnådde de byn Salahiye, som sof mellan sina trädgårdar med brutna minaret och instörtade kupoler. Tiggarne, som gruppvis dåsade i solen, väcktes för ett ögonblick af de icke skodda hästarnes mjuka tramp samt följde dem ropande. Snart troppade de dock af en efter en och Salahiye låg i lika djup sömn som nyss. Det hade endast öppnat ena ögat och gäspat. Emin pekade på en ståtlig kupol och berättade, att under den hvilade hans stamfar, diktaren och filosofen Muhi ed-din ibn el-Arabi. Strax derefter stannade de vid porten till hans trädgård. De sutto af. Hans landthus var endast en hvitrappad, hvälfd byggnad utan fönster och utgörande ett enda rum. Harven insåg, att en längre tids vistelse der skulle vara omöjlig. Landthuset låg midt inne i den af höga murar omgifna trädgården, inbäddadt mellan myrten, rosenbuskar, valnötsträd och två mörka cykomorer. I en uppmurad rännil framsorlade ett klart vatten. Långs rännilens kant samlades dufvorna för att dricka, sakta kuttrande, afspeglade och genom vattnets återstrålning belysta både underifrån och af solen. Liljornas Väktare, som redan infunnit sig med tårtor, fat, mattor och allt som behöfdes för »fantasian», förde gästerna fram till en vacker plats under träden. Rundt omkring dem klängde vinet i kraftiga rankor, men med ännu späda blad. Öfver deras hufvud böjde sig ett granatträd. Mellan körsbärsoch päronträdens hvita blomstermassor glödde en hög buskväxts purpur, och mot den blå luften sträckte sig en späd kvist med ljusröd persikeblom. Då Liljornas Väktare utbredde sin brokiga matta i det saftiga gräset och uppdukade anrättningarne, föllo blombladen ned öfver faten och kopparne. De lade sig i mörkröda, ljusröda eller hvita buketter på Emins axlar och turban. De snöade öfver Nellys armar, samlade sig i hennes knä och hennes sorbetglas samt fyllde luften med vällukter.
Under sednast förflutna riksdag beslöto Rikets Ständer, att uthusbyggnaderna å den med Riksgälds-kontorets hus förenade samt mellan detta hus och Riddarholms-kanalen belägna tomt skulle nedrifvas och borttagas samt för sådant ändamål, på föreskrifvet sätt, försäljas, med undantag likväl af de under den ena byggnaden befintliga källarhvalf, hvilka ansågos böra för Riksgälds-kontorets räkning bibehållas samt förses med en ändamålsenlig betäckning i samma plan, som den öfriga gården. Deremot funno Rikets Ständer icke för godt bifalla en då tillika gjord framställning om öfverlåtelse till Stockholms stad, för allmänt begagnande, af nämnde tomtedel pä Bik. lill M. St. Prat. tS50 f iS5i. 4 Sami., i Å(d., 2 Band., U Hdft. 1 2 Slats-U Iskottets, Utlåtande, iV:o 291. ett afstånd af 27 alnar från Riksgälds-kontorets hus, emot vilkor, att staden skulle låta uppföra och bekosta ej mindre en mur af huggen gråsten, med parapet af gjutet jern, samt en nedgångstrappa mellan den till staden afstådda och den af Riksgälds-kontoret bibehållna tomten, äu äfven ett högre jerngaller på huggen gråstensfot, med iukörsportar, vid södra sidan af samma tomt. Sedan frågan om denna öfverlåtelse således förfallit, mcdgåfvo Rikets Ständer, att gårdsplatsen mellan sagde hus och Riddarholms-kanalen fick, på Riksgälds-kontorets bekostnad, planeras och med trädplantering förses samt för öfrigt på lämpligt sätt apteras.
För fullgörandet af den, uti §. af ofvannämnde Reglemente, Banco-Fullmägtige lemnade föreskrift, hafva Fullmägtige meddelat Utskottet uppgift 5 de till utgående af Bankens omkostnads-räkning beviljade dels årliga, dels tillfälliga anordningar jemte yttrande, om och hvilka så beskaffade anslag Fullmägtige ansett bö a, under tidrymden intill Rikets Ständers nästa sammankomst, fortfara; och efter det Utskottet, i samband med pröfningen af berörde uppgift och yttrande., granskat stadgandena i 7 Art. af 1835 års Banco-Reglemente, får Utskottet tillkännagifva: att dc uti a4§• al samma Artikel, under litt. a, b och d upptagne anslag till Bankens Brand-Chef, Verkets Casseurer och ene Kamererare!! i LäneAidelningen, äro uppförde i Aflönings-staten under titel Supplementar-staten till de belopp, sorn af Rikets Ständer blifvit fastställde; att den under litt. c upptagne ersättning till Advocal-Fiscalen och Banco-Fiscalen upphört, i anseende till dåvarande innehafvåres af Fiscals-tjensterne afgång, *amt att de uti mom. litt. e, f och g omföl malde anslag blifvit, likmätigt stadgandet uti näst åberopade indragna i och med den af Banco-Fullmägtige provisoriskt verkställda reglering af Banco-Statens löner. De uti 243 §. under litt. a, b, c och f uppförde serskilda anslag hafva, till följd af Banco-Verkets reorganisation, blifvit umbärlige; hvaremot öfrige uti berörde §. under litt. d, e, g, h och i omnämnde arfvoden, löner och anslag, såsom fortfarande hehöfliga, äro upptagne uti Aflöningsstaten för Banco-Verkets embetsoch tjenstemän. Till följd häraf komma <jj§. 242 och 248 samt således äfven §.
Doktor Cnattingius var i mera än ett hänseende en prydnad för det Svenska presterskapet. Hans förtjenster om folkskolan äfvensom hans gagnande författareverksamhet äro allmänt kända och vitsordas äfven afUtsk:t. De värf, som uppdrogos honom, utförde han på ett synnerligen förtjenstfullt sätt, och härom vittnar särskildt den af honom utarbetade jemförelsetablå mellan kyrkolagen och det af komiterade utarbetade förslaget till ny kyrkolag. Han gjorde dessutom sitt namn frejdadt genom en minnesteckning öfver Luther, som väckte stort uppseende inom och utom landet, och gjorde Cnattingii namn väl kändt, snart sagdt, inom hela den protestantiska kyrkan. Under sådana förhållanden, och särskildt med afseende å hans förtjenster såsom en af grundläggarne af det Svenska folkskoleväsendet, anser jag, att Utsk:t bort ega Den 9 Maj e. m. skälig anledning att tillstyrka bifall till den i ämnet väckta motion. Det enda skäl, som skulle kunna anföras för afslag å den ifrågasatta pensionen, vore, att man för prejudikatets skull icke bör bevilja pension åt enkan efter en prestman. Såsom i gårdagens plenum omnämdes, har emedlertid Biskop Agardhs enka vid ett föregående riksmöte erhållit pension, och icke lärer det blifva ett farligare prejudikat, om den nu ifrågasatta pensionen beviljas. Utsk:t anför såsom skäl för afslag, att Doktor Cnattingii enka sannolikt under ett eller flera nådår åtnjutit inkomsterna af det pastorat, Cnattingius i lifstiden innehaft, samt att denna inkomst hade bort tilläggas behållningen i Cnattingxi sterbhus, på det Utslct skulle kunnat bedomina enkans behof af understöd. Det är ledsamt att en fullständig utredning i detta fall icke blifvit åstadkommen; men då man vet, att pastoraterna i Linköpings stift, med få undantag, gifva sina innehafvare endast jemförelvis ringa inkomst, kan man icke betvifla, att Cnattingii enka, äfven om hon erhållit nådår, är i behof af pension.
På dessa skäl och då härtill kommer att, efter ali sannolikhet. Riksdagens slut innan kort torde vara att emotse., hemställer Utskottet, alt Rikets Ständer måtte frikalla nuvarande St ts-Utskott från anställande af den uti 68 § Riksdags-Ordningen om förmälde revision af Statsoch Riksgäids-Veikens tillstånd,. styrelse och förvalt* ning. Hvarjemte och enär, hvad Stats-Verket angår, 1841 års räkenskaper äro de sista, sorn undergått granskning, ocb afslutade räkenskaper för åren *84a och i843 blifva nästinstundande höst att tillgå, Utskottet, i öfverens», stämmelse med stadgandet i nyssnämnde § af Riksdags-Ordningen samt J&43' års Stats-Revisorers framställde förslag, skolat hemställa, att tiden för Rikets Ständers Revisorers nästa» sammanträde, till K Stats-Uukoltet» Utlåtande, N;o 259. granskning af Stats-, Bancooch Riksgälds-Verkens tillstånd, styrelse och förvaltning, målte bestämmas till den i5 September innevarande år; och torde, i händelse denna hemställan af Rikets Ständer bifalles, beslutet härom hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas. Om Rikets Ständer härtill lemna sitt bifall, kommer, jemlikt 68 § Riksdags-Ordningen, nästderefter påföljande revision att taga sin början den i5 September 1847. Stockholm den 4 April 1845. I f STOCKHOLM fRYCCT H08 W. F. DALMAR 18*5^ Stals-Utskoitets Memorial, iY.o 260.
Preste-Ståndel den 17 Borgare Ståndet den 17 Bonde-Ståndet den 17 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående rättighet för Kyrkoherden G. A. von Zweigbergks enka, Maria Hceggren att uppbära arrendet m. m. af indragna predikantsbostållena Törnestorp och Hofstena Lunnagården i Skaraborgs län. (Stats-Utskottets Utlåtande N:o 147 och Mein. N:o 204.) S. A. K. Hos Rikets Sländer har vid innevarande riksdag blifvit omförmäldt, att, sedan, genom Kongl. Resolution af den 18 Mars 1779, dåvarande Regementsskrifvaren vid Westgöta regemente, Carl Haggren, fått sig tillförsäkrad åbo* och besittnings-rälten å till Generallörråds-kassan indragna predikantsboställena vid nämnda regemente Törnestorp, | mantal, och Hofstena Lunnagården, \ mantal, i Skaraborgs län, Kyrkoherden G. A. von Zweigbergk, såsom gift med bernälde Hteggrens sondotter, Maria Haggren, uppå gjord underdånig ansökning, genom Nådig Resolution den 19 Septembergl827 tillåtits att för sin lifstid varda vid åborätten till nämnde hemman bibehållen. Det misstag, som egt rum vid sammanfattandet af Kyrkoherden v. Zweigbergks nyssberörda underdåniga ansökning, genom äskandet af åborätten till ifrågavarande boställshemman endast för bernälde kyrkoherdes lifstid, uppenbaras tydligen deraf, att det varit uteslutande lill följd af hans äktenskap med Maria Hseggren, som han egt till Kongl. Maj:t ingifva samma ansökning och fått densamma i Nåder beviljad.
Hvad som blifvit anmärkt mot LandtbruksAkademiens Experimentalfält, torde bevisa, att till och med anslagen jord ej kunnat föranleda till något verkligt alfvar med en närings undervisning , skild från verkligt jordbruk. Jag anhåller att desse anmärkningar måtte få åtfölja remissen till Utskottet, Friherre /Vrangel, Henning: Jag kan ej annat än helt och hållit dela samma åsigter sorn Herr Sparre, då han med sakkännedom framställt behofvet af mera praktisk kännedom af Landtsbushållningen. Det är ej nog, att känna dea gamla praxis ; vi hafva i ^sednare tider sett, att det och hehöfts att theoretice studera yrket, och att, när theorien ej existerat, man ej haft den insigt, som varit erforderlig. Den , som varit i tillfälle att känna framledne Presidenten Edelcrantz och hans planer om LandtbruksAkademien , kan ej underlåta att meddela sin förundran, att ej finna utfördt , hvad han tänkt. När man kommer och ser LandtbruksAkademiens byggnader , så ser man präktiga byggnader och intet mera; när man kommer och ser dess experimentalfält , så finner man blott en ödemark; Localen är, så mycket jag känner , väl vald, men der, sä väl som uti verkstäderna, gifver en overksamhet sig tillkänna , som icke är förenlig med inrättningens syftning , hvarföre jag anser , att vid utförningen ändamålet är alldeles förfeladt. Det är beklagligt, när Staten bi - Ditt 5 September' /, m. dragit med så stora summor till Lantbrukarens upplysning, »tt summorne ej till ändamålet användas. Jag finner derföre så mycket mera skäl » att bifalla Herr Sparres framställning, som äfven andra yrken höra under Akademien, hvarigenom en generell öfversigt vinnes. Orsaken» hvarföre Adeln mera vänder sig åt Embetsmannavägen , härleder sig deraf, att
Hon drefs väl dertill af medömkan för modren och isynnerhet för det arma barnet, men hon bedrager ju sin man, och står i en falsk ställning till Här afbröts hon af Hedda, som ifrigt försäkrade, att Marie hvarken brydde sig om den ena, eller den andra, utan gjort det af egennytta och högmod. «Du gör henne orätt, Hedda! det är omöjligt.» «Du skall få höra, att det är möjligt,» försäkrade Hedda. «Har hon ingen arfvinge efter sin man, går hon miste om hans förmögenhet, i fall han dör förut. ¯Det var egennyttan¯. För det andra kommer flickan att heta fröken; ¯det är högmodet¯.» «Huru kan du tänka så dåligt om någon, och isynnerhet om din egen syster» sade Leonna förebrående. Derefter föll hon i så djupa tankar, att hon ej hörde Heddas försvar; sluteligen frågade hon häftigt: «men huru vet du allt detta? Huru känner du att Feodor är» — I detsamma skramlade det på dörrlåset. Hedda lade fingret på munnen, till tecken af tystnad, och gick för att släppa in lilla Amalia, som kom för att helsa god morgon på «tant Lona.» «Om du icke tror mig, så se huru flickan liknar sin far,» sade Hedda, i det hon ledde fram barnet. «Farfar sa', att lilla Malla hade tant Lonas ögon» sade barnet oskyldigt. Leonna utbröt i tårar, tryckte flickan till sitt bröst, och sade högtidligt, med djup känsla: «Ja, saliga ande af min älskade fader, du, som säkert från din himmel, som nu är din boning, skådar ned på oss i detta ögonblick — jag vill uppfylla en af dina sista önskningar här på jorden, och vara en mor för detta barn, som du så mycket höll af. Dess föräldrar må vara hvilka som helst.» Knappt hade hon uttalat dessa ord, förrän Hedda nästan konvulsiviskt omfattade henne och barnet, tryckte en brännande kyss på Leonnas hals, och störtade högt gråtande ur rummet. «Hvad felas moster, lilla tant?» frågade barnet; «så der gör hon åt mig också, och får då bannor af mamma.»
Detta bläddras då igenom i exemplar, och hvad som genom författarens namn eller recensentens beröm (om recensionen ej låtit vänta på sig) är rekommenderadt, behålles, dock icke vanligen för att läsas, utan blott för att vid tillfälle af eget författarskap i ämnet begagnas efter innehållsförteckning eller register. Det vore också omöjligt att medhinna eller orka nogare genomgå hela vetenskapens litteratur för året, isynnerhet för den, som under denna tid har att utarbeta 4 à 6 föreläsningskurser och ofta att dertill från trycket utgifva något arbete af 30 till 60 ark. I norden anser man sig vanligen förbunden att läsa allt, som i Tyskland skrifves, och en universitetslärares verksamhet stadnar der ofta vid blotta läsandet. Tyska bokhandeln står sig likväl bra genom mängden af årligen utgifna arbeten och det temmeligen höga priset. Hvarje serskildt arbete ger ingen hög profit, då i vanliga fall upplagans storlek endast är femhundra à sjuhundrafemtio exemplar. Beräknar man, hvilken afgång tyska bokhandelsprodukter hafva i Holland, skandinaviska rikena, Kyssland, isynnerhet Östersjöprovinserna, samt Finland, så finnes, att afnämarnes antal inom landet ej kan vara så stort, som man vanligen föreställer sig. Författarchonorarium står i förhållande till de små upplagorna. För första arbetet betalas sällan öfver en louisdor, högst 10 Th. Pr., d. ä. 12 à 18 rdr sv. b:ko, och det vanliga för utmärktare, redan kända författare utgör ungefär 50 rdr b:ko per ark. Ofta betalas mycket mindre, och till och med en förläggare, sådan som Cotta, kan gifva författaren 5 fl. rhein. per ark, – lika många rdr sv. b:ko. Mången måste trycka sina arbeten på eget förlag. Äfven män med renommé hafva stundom svårt om förläggare; – sådant sades fallet vara t. ex. med Fichte d. y. i Bonn.
I fråga om den företrädes-rätt, som dem emellan må bestämmas, finnér Utskot - 78 Banco-Utsfiottets Betänkande IV:o 5i. tet, enligt Handlingarnas föranledande, sig ega allt skäl att i främsta rummet ställa: 1) Lånebiträdet af R:dr 16,666 3a sk. till reparation af Calmare Domkyrka. Och anser dernäst böra ifrågakomma: 2) Lånet å 12,000 R:dr till Landscrona Stads Kyrka. 3) Lånet å 8000 R:dr till St. Petri kyrka i Malmö. 4) Lånet å 3o högst 33,000 R:dr till Lunds Domkyrka. Yid betraktande af de uppoffringar Invånarne i Calmar, efter godvilligt åtagande, redan fått vidkännas för Domkyrkans underhåll, hvarifrån Författningarne i allmänhet frikalla, har Banco-Utskottet trott sig höra hemställa: att det ifrågavarande Lånet för Calmare Domkyrkas reparatiou måtte beviljas mot en ränta af 4 procent; hvaremot Utskottet föreslår, att 5 procents ränta må för de öfriga bestämmas, i likhet Banco-Ulshottets Betänkande N.o Si. 79 med hvad, i afseende på Bankens Fastighetslån, för framtiden är föreslaget. Och anser Utskottet betalnings-grunderna böra blifva sådana, som för Bankens, motvilkor af återbetalning i Sedlar, utestående Fastighets-lån å 4 och 5 procent äro gällande. Hvad angår Motionen rörande Låneunderstöd för Lunds Stifts Presterskap i och för ersättningar vid tillträden af med öfverbyggnad besvärade Prestgårdar ; så har Banco-Utskottet ansett dessa förhållanden vara af för mycket enskild och inskränkt art att blifva föremål för Låne-anslag från Rikets Bank, och kan fördenskull ej tillstyrka, att något afseende deråt må lemnäs. Till Rikets Ständers bepröfvande hemställes detta allt vördsamligen; hvarjemte en Ledamots Reservation åtföljer. Stockholm den 1 Julii 1829. 8o Bi!. till Banco+Utskoltett Bet. iV.-o Ht.