Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemväl har Hr Sandströmer, velat tillmäta komiterade såsom en förtjenst att de öppet uttalat sina åsigter. Jag måste dock Den 31 Juli. 391 högtidligen förklara, det jag anser häruti alls icke ligga någon förtjenst. Komiterade hafva i detta fall endast fullgjort en oeftergiflig pligt, som åtföljde det uppdrag de erhållit af sin Konung. De egde ej rättighet att förtiga de cåsigler som hos dem gjort sig gällande. Men jag beklagar endast, att dessa åsigter, just varit sådana, som uppenbarligen innebära ett försök att kränka eganderätten, i st. f. att komiterade bordt efter yttersta förmåga söka att hälla den i helgd. Till försvar för ränteförvandlingen till kontant har Hr Sandströmer tillika uppläst en lång strof ur komiterades betänk., hvaraf äfven jag tagit kännedom; och deruti har den värde talaren hufvudsakligen fästat sig vid hvad komiterade yttrat ang:de den stora orättvisa, som skulle drabba räntegifvaren derigenom att han, då högre priser inträffa, i följd af missväxter eller andra förhållanden, måste dyrare än eljest lösa sina räntepersedlar. Men hvaruti består väl då denna orättvisa? Är det icke en känd sak, att under mindre goda år, med i följd deraf stigande priser å all slags säd, landlegendomarne vanligen lemna större inkomst, än under ymniga skördar, då spannmålen snart sagdt faller i vanvärde? Är det då icke billigt, alt Staten som ä sin sida, mäste till högre pris betala den spannmål som upphandlas till altmänt behof, jemväl af den skattdragande erhåller högre lösen för hans hemmansräntor? För mig är det ej möjligt alt häruti kunna upptäcka någon orättvisa, men väl ligger en sådan klar för mina ögon uti ett förslag, som går ut derpå, att Staten skall dyrt köpa sin spannmål, men det oaktadt åtnöja sig med en låg lösen för densamma af räntegifvaren. Jag kommer härvid tillbaka på kapitlet om rättvisa i beskattningen och frågar hvem som skall betala skilnaden, eller bristen? Jo det kommer att ske af dem, som dertill ej förut haft någon förbindelse.
Ehuru det således må synas sannolikt, att Banquen med sin nuvarande redbara tillgång skulle förmå uppfylla ett erbjudande, att åt den, som det åstundadej vid anfordran lemna 1 riksdaler i silfver för s| riksdaler i bancosedlar; så anser Committéen likväl en operation af denna vigt ej böra vidta, gas, utan fullkomlig visshet om dess framgång, och tillstyrker derföre att lärnpelig förstärkning i Banquens redbara fond må beredas, helst förtroendet, hvilket härvid utgör ett väsendteligt element, efter hvad under den förflutna tiden sig tilldragit, icke bör begäras på andra grunder, än Bihang till Riks-St, Proi. lista Sani, I82J, 24 370 Betänkande om Rikets Penninge-Verk. arithmetiska, eller på andra så kallade oföränderliga beslut, än sådana, som, iklädda formen af lagliga contract, gufve ny styrka åt den inrättning, hvarifrån Nationens penninge-angelägenheter utgå och bedrifvas. För att på en gång befästa förtroendet och bereda förstärkning i Banquens redbara fond, finner Cornmittéen den bästa utvägen vara, att Rikets Ständer tilläto enskilde medborgare , att genom actie-teckning på vissa vilkor i Banquen deltaga. Det är uppenbart, att efter Banquens nuvarande inrättning ett grund-element deruti saknas : ansvarighet. Förvaltarne äro utan tvifvel ansvarige, men hufvudmännen kallas magtegande Ständer och hafva sig ensamme förbehållen rättigheten att, om grunderneför Banquens förvaltning, förordna. Med en sådan magt hos den ena contrahenten, att bryta eller förändra ingångne förbindelser, är de svårt att förena ett creditinstitut, till hvilket enskilde uppmanas att öfverlemna sin egendom. Genom enskildes associerande skulle ansvarigheten tillfogas. Rikets Ständer skulle alltid bibehålla den största andelen, och inrättningens fortfarande åstadkomma allt det goda som hittills.
N:o 5i3, i anledn. af väckt motion att enahanda grunder för afskrifning eller godtgörande af skulder för undsättningsspanmål mätte uti Rikets samtliga län blifva gällande. På begäran af Hrr af Dalström, Gust. Jacob, och Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, lades ånyo på bordet StatsUtskls den 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 514» i anledn. af Bruksidkaren A. W. Gyzanders enkas och sterbhusdefägares ansökning om befrielse från ådömd betalningsskyldighet, i följd af ingången borgen för aflidne Kronofogden B. Carlssons uppbörd. Till pröfning företogs och bifölls StatsUtsk:s den 12 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 5i5, i anledn. af f. d. Kronofogden A. Hellbergs ansökning om eftergift af Kronans andel i honom ådömda anmärkningsmedel. Föredrogs ånyo SlatsUtskts den 12 dennes på bordet Den i5 Maj f. m. lagda utlåt. N:o 523, i anledn. af återremiss och meddelta beslut å mern. Nio 483, ang:de handelsoch sjöfartsfonden. Hr von Hartmansdorff, Äng.: Detta betänk, är icke tryckt och utdeladt; jag för min del har icke haft tillfälle att läsa det, oell troligen är förhållandet enahanda med många af R. o. Ad:s ledamöter. Jag anhåller således att det tillsvidare får hvila. Frih. Rehbinder, Fredr. Wilh., förenade sig med Hr von Hartmansdorff. Frih. Sprengtporten, Jac. Willi.: Jag får hem ställa, om icke detta betänk, då kunde uppföras främst på föredragn.listan till nästa plenum. Hr von Hartmansdorff: Jag har intet emot att betänk, framflyttas, men det lär då komma att blifva N:o 3, emedan R. o. Ad. redan bestämt i\:is i och 2. Underl. Ridd.Secret. upplyste, att ännu intet beslut vore fattadt derom, att något bestämdt mål skulle erhålla hvarken första eller andra rummet på föredragn.listan till nästa plenum.
Stjerustedts reservation, finnes äfven en annan till Betänk:t fogad af Hr Arkivarieti Nordström. Jag vill ej besvära äfven med dess upiäsande, utan inskränker mig att endast fästa uptnäi ksamheten på den slutföljd, hvartill han genom en ganska logisk deduktion kommit. Han säger nemi.: »Med ett ord, det kan upkomma ett agio under olika törmer emellan verkligt mynt och sedlar, och ingen kan dåmera med säkerhet säga hvad han i sedlar eger eller i den allmänna rörelsen etoottager. Vid sådant förhållande är det isynnerhet den obemedlade, den stora massan af folket, sorn företrädesvis komme att lida, — dessa många tusende, sorn lefva af sin arbetsförtjenst och för de små produkterna deraf nödgas emottaga sin betalning i sedlar, som ega ett vacklande oell föränderligt värde, och som aldrig gifva dem full säkerhet att de derigenom lått eller i morgon ega det, värde, hvartill de dem emottagit. På sådana möjligheter gifver vår egen, fordna, bedröfliga fiuanshistoria slående bevis och exempel af mångfaldig art; och är det fördenskull klokt och välberäknad!,att i tid och sä länge det ännu utan skada och rubbningar låter sig göra, söka aflägsna och aflägga de bruk och omständigheter, sorn göra sådana äfventyr möjliga, och som hos oss ännu med en viss värme omfattas endast till följd af vanans magt., men icke af något annat skäl, som förtjente att hålla uppå. Ett raskt steg framåt i rigtning att aflägga dessa gamla, ganska äfventyrliga vanor innefattar bifall till förslaget att inställa all vidare tillverkning och utsläppnhig af sedlar på en Riksdalers valör.» Förra Riksdagen, då motion i samma syftning var väckt och Utsk:t likasom nu afstyrkle den, yttrade sig reserverande deremot Hr Mannerskantz med den honom egna logiska energien. (Se B:koUtsk:ts memorial N:o 16.) Mot Betänk:t hafva i denna punkt äfven reserverat sig Hr Frih. Tersmeden.
Då nu tre Riks-stånd godkändt 1 § i det under Jlf 1 upptagna förslag till »författning angående ansvar för förfalskning och bedrägeri jemte missbruk af förtroende och annan ored Bxh. till R. St. Prot. 1856 & 1857. 7 Sami. 1 Afd. 29 Höft. 1 2 Lag-Utskottets Utlåtande Jt? 52. lighet», och tre Stånds mening i frågor af förevarande beskaffenhet utgör Rikets Ständers beslut, kan något afseende ej fästas å Bonde-ståndets i denna del skiljaktiga åsigt; och som hvardera af 2, 6, 9, 16, 17, 20, 32, 34, 37, 38 och 46 §§ likaledes blifvit, efter hvad ofvanstående redogörelse visar, utaf tre Riks-stånd antagen, har Utskottet ansett de i dessa delar framställda anmärkningar icke påkalla någon särskild behandling, samt följaktligen att annan förändring härutinnan ej kunnat komma i fråga, än den, som Utskottet, vid den revision af förslaget, hvartill öfriga anmärkningar gifvit anledning, funnit nödig för bibehållande af enhet och sammanhang emellan och beredande af tydlighet i förslagets särskilda bestämmelser. Emellertid har Utskottet ej kunnat instämma i alla dessa sednare anmärkningar, för hvilkas hufvudsakliga innehåll här nedan redovisas i den af ämnenas beskaffenhet anvisade ordning. Således förekomma till en början de anmärkningar, hvilka hafva afseende å förslagets första afdelning, som handlar: Om förfalskning. Af desamma äro de flesta riktade emot 11 och 14 §§, hvilka under samma straff barhets-kategorier hänföra förfalskning af inoch utländskt mynt, samt af sedlar, som af Rikets Ständers Bank eller annat rikets allmänna penningeverk, annan Stats-bank eller enskildt penningeverk, med tillstånd af ineller utländsk regering, utgifvits för att såsom penningar gå och gälla.
Figaros åsyn kom därefter hvisselpiporna ånyo att skräna, och de höllo troget på under hela resten af akten, ökande sin styrka och häftighet, allt efter som finalen ökade sin, så att; när Crdurstrettan med sin unison uppstämdes, utbröt i salongen ett så helvetiskt oväsen, skrik, skrål och skrän, att sångare och orkester, begge i forte fortissimo, blefvo formligt uttjutna och ridån föll under bullrets kulmen. Då steg Rosaini upp, vände sig mot publiken, höjde ironiskt på axlarne och alog ut med händerna; hvarpå han gaf publiken en liten applåd. Pu * bliken blef af denna pikanta pantomim så infernaliskt rosenrasande, att den — molteg. Den sparade sig till andra akten, hvaraf icke en ton hördes. Det oväsen^ som nu fördes, trotsar all beskrifning. En hedervärd romersk medborgare ilade hem efter sin — tupp, som instämde i det allmänna galandet men lär ändå, jämförd med de andra gal-ningarne, visat en lofvärd moderation. Dessa andra hönshjärnor slogo med klaffar, stötte med käppar, lefde med lösa stolar (polismästaren var uppenbarligen skral i ämbetet), kastade ned plommonkärnor, byxknappar och allehanda mindre projektiler på scen och orkester, hvilka projektiler dock stundom hamnade i salongen, hvadan privata slagsmål och enskilda trätor samtidigt utagerades i denna fridfulla teatersalong. Ensam lagn midt i detta obeskrif-liga kakalorum, * &gt;att Rossini sjelf vid pianot, erinrade sig Beaumarchais ’ liknande öde, där dennes Barberare först gafs, fick och gaf en örfil vid utgåendet i korridoren, gick sen hem och lade sig. Sångarne och sångerskorna rasade ooh fasade i sina kläd * loger, men den ömtyertade Rosina-Righetti föreslog då, att man skulle ila till Rossini för att trösta il povero maöatro .. De mot-togos af — Rossinis snarkningar. Han sof sött ooh ljuft.
Å general-intendenls-embetets aflönings-afdelning deltager, då embetschefen ar frånvarande, intendenten å intendents-afdelningen i besluts fattande, dervid föredragande krigsrådet eger afgörande rätt, om skiljaktiga äsigter dem emellan uppstå. I mål som förekomma inom de särskilda embetena under chefernes frånvaro och böra genom samfäld omröstning afgöras, inträder för tillfället, såsom ledamot, krigsrådet inom annat embete, som målet närmast angår, eller, vid ovisshet härom, den yngste af öfrige krigsråd. I sammanträden mellan 2:ne embeten, under endera embetschefens frånvaro, deltager ej, till förekommande af mindre lämplig röslöfvervigt å det ena embetets sida, militärledamoten inom det embete, hvars chef vid sammanträdet är närvarande. Då embete inom krigsförvaltningen, under embetschefens frånvaro, sammanträder med annat verk, deltager i öfverläggningen, såsom 3:dje medlem å embetets sida, krigsråd från annat embete, hvilket frågan företrädesvis angår, eller när osäkerhet härom eger rum, den yngste af öfrige krigsråd. När ledamot år hindrad att sin tjenst förrätta, uppdrager embetschefen densamma åt den tjensteman inom ernbetet, han dertill anser mest lämplig, i afvaktan på Kongl. Maj:ts nådiga bestämmande huru härmed bör förfaras, 54 I begge, nu omförmälda fall, skall anmälau derom genast ske hos chefen för landtförsvarsdepartementet samt, om hindret fortfar mer än tvenne veckor, förhållandet hos Kongl. Majit i underdånighet tillkännagifvas, med hemställan och förslag i afseende pä den fortsatta utölningen af ledamotens befattning. Med tillämpning af de hufvudgrunder för styrelseoch förvaltnings-verkens ombildning, Rikets Ständer anvisat och i det föregående blifvit framlagda, föreslå kommitterade följande bestämmelser, i fråga om embetschefernes och ledamöternes olika myndighet:
Palmstjerna redan erinrat, hufvudsakligen hvalft sig kring den icke ännu föredragna 4:de punkten af Utsk:s utlåt., hvilket visade sig äfven deraf att den af Hr Nordenfelt åberopade reservation af Hr Indebetou just hade afseende [iå 4:de punkten. 92 Den 21 Maj. Uppå härefter framställd propos. blcf den förevaride 3:dje punkten af R. o. Ad. bifallen. 4:de punkten, ang:de förändring af \:sta mom. i Banko reglementets 115 §. Hr von Hartmansdorff: Den skillnad, som förekommer i den gamla §:n jemförd med den nya, beslår egentligen deruti, att i den nya blifva Fullmägtige bemyndigade till vexlars upköp äfven å Götheborgs börs, hvilken icke står uttryckligen nämnd i den gamla §:n. Hans ordalydelse, som jag skall upläsa på det att hvar och en må kunna bedöma skillnaden, är i mom. 1 följande: ”För bibehållande och förstärkning af Bankens metalliska kassa, bemyndigas Fullmäktige att af välkända och solida trassenter eller endossenter, efter en kurs af 128 sk. och derunder, upköpa vexlar, dragna på 90 dagar eller kortare tid å Hamburg eller Altona, i Hamburg betalbara.” Detta stadgande har den fördelen att det icke säger på hvilken börs Fullmäktige skola upköpa vexlar. Om det sker i Götheborg, Norrköping eller Gefle, eller hvar som helst, är likgiltigt. Hvarföre skulle man då inskränka denna handel lill Götheborg och Slockholm abena? Sådan begränsning kan ju icke vara annat än skadlig. Är meningen alt Fullmäktige skola upköpa vexlar företrädesvis på Götheborgs börs så är det icke uttryckt, och hur skulle det gå till? Ato hvem skola Fullmäktige updraga att köpa vexlarne derslädes? Ät Bankens ombud i Lånekontors-Direkt:n, måhända? Men det är icke sagdt att mannen är handlande. För närvarande är han det icke, och jag vet ej om han förstår den saken.
och ihiirdighet fordras af dem alla for att .de olika artiklarna skola blifva ' precis sHdana soin de .skola vara, hela dussinen pH millimetern lika stora och lika val sydda. En mangd olika symaskiner nnvindas, somliga, som endast sy efterstygn, andra, som pB ett utomordentligt ~ f i n t s a t t ~ kasta rispet pB manschettoch kragkanterna, innan dessa anda as in&amp;, och s i knapphtilsmaskinerna. PB dem sys och klippas p i en g h g de allra. vackraste knapphg, naturligtvis of antligt mycket f ortare an af den skickligastb knapphfilssommerska. De fyra flickor,; om skiita knnapphBlsmaskinerna, ha ett riktigt trefligt gora, vore det barn inte, som allt annat fabriksarbete, sH forskriickligt enformigt och dessutom sd f oga inbringande. Vid ett bord for sig sjiilfva sitta niigra arbeterskor, som icke gora annat an fasta tridarna efter maskinsomnaden. Det g %r icke fort, och om fortjansten for detta libom for tricklingen kan gB upp till 6 kronor i veckan, iir det storartadt. Sommerskorna fortjana mer, 8 A 10 kronor kunna deras veckopengar gH till, men i de flesta. fall stannar det vid 7 kronor. Sysalarna ar fabrikens ena afdelning. Iden innan alla dessa skjortor, kragax och manschetter fii det prydliga utseende, som de hafva, n k vi kopa dem i bodarna, mdste de gB genom iinnu mtnga hiinder. De foras till tvattstugan och nedlliggas i tviittmaskinerna - ett slags trdhdor, som snurra rundt och skaka klgderna i sipladder, tills de blifva hvita som sno. D k p Q skoljas och blBnas de och nedliiggas i ncentrifugalmaskinen, i hvilken vattnet pressas ur dem genom lufttryck. Tratterslcan har endast att skota maskinen, lagga ner plaggen i dem och taga ut dem igen.
M. enär det reglemente som nu finnes är fastställdt blott tills vidare, och jag anser således StatsUtsk. icke hafva saknat skäl att afstyrka motionen. Hr von Hartmansdorff: flär är icke fråga om någon ny organisation utan endast en förhöjd aflöning; ty den nya organisationen är redan af Konungen npgjord. Då Utsk. kunnat ingå i en så vidlyftig aflöningsfråga, som den för Ingeniör-Corpsen, så kan jag icke inse något hinder alt göra likaledes i detta hänseende, heldst Utsk. i fråga om Musikaliska Akademien ansett sig oförhindradt att tillstyrka anslag, ej mindre än i fråga om Theatern, för hvilken Konungen hvarken begärt anslag, eller föreslagit någon ny organisation. Om StatsUtsk. bättre förslår sig på Theatern och Musikaliska Akademien än på Krigs-Coll:m, så har jag orätt; men skulle dock förmoda att Utsk. innehar mera kännedom om embetsverken i allmänhet, an om dessa anstalter för skön konst. Frih. Cederström, Rudolf: Ingenting är naturligare än alt motionären uti ifrågavar:de ämne söker alt ådagalägga riktigheten af sin framställning och alt deråt bereda framgång, men han har dervid äfven åberopat exempel på StatsUtsk:s förfarande i andra frågor. Hvad nu dessa exempel beträffar, så tager jag mig friheten hemställa till det Högloft. Ståndet, huruvida det icke är nödvändigt alt R. St, ifrån den ena Riksdagen till den andra iakttaga någon conseqvens, så att de ické vid den ena Riksdagen fatta beslut, för hvilkas ändrande ytterligare tillkomne skäl helt och hållet saknas, men hvilka beslut icke destomindre skulle förändras, oaktadt de för sakens bifallen första gången åberopade hinder icke Den 19 April f. m, 125 blifvit i minsta män undanröjda. Förhållandet är i afseende å denna fråga fullkomligt oförändradt sedan R. St. vid sistl. Riksdag förklarade att: "du förvaltning af ganska betydliga medel bebodde af Krigs-Coll:ii organisation, hvilken icke var till It. St.rs bedröfvande öfverlemnad, ansågo sig It.
P°a dåmera befunne sig i det tillstånd, att med visshet kunde bestämvensiom-siatmas, det han aldrig skulle återvinna tillräcklig syneförmåga, för att kunna sköta sin tjenst eller annars sysselsätta sig med något, 16 Decharge för Banko - DiskontVerkets förvaltning. Decharge för Direktionerne öfver Zerne - Kontoren. Metalliska kassans förändringar. sorn fordrade ett mera ansträngande bruk af ögonen, så och enär det vid sådant förhållande icke vore med Verkets fördel öfverensstämmande, att den af Rydberg innehafvande Kontors-skrifvaresyssla än vidare genom vikariat bestriddes, hafva Fullmägtige, den 19 Juli detta år, på grund af 57 § 1 mom. i Reglementet, förflyttat Rydberg på Bankens pensions-stat, med rättighet för honom att, under sin återstående lifstid, uppbära en hans lön på ordinarie stat motsvarande årlig pension af 750 R:dr Runt. § 12. Högloflige Banko-Utskottet har granskat Banko-Disk ont-Verkets räkenskaper och förvaltning för år 1859, och deröfver afgifvit berättelse till Rikets Högloflige Ständer samt meddelat Direktionen decharge för samma års förvaltning. § 13- Granskning af Låne-Kontorens i Götheborg, Malmö och Wisby räkenskaper är jemväl verkställd af dertill utsedde Revisorer, hvilka för förvaltningen meddelat kontorens Direktioner decharge, som sedermera, med anledning af 5 § i den för bemälde Revisorer gällande Instruktion, blifvit af Fullmägtige godkänd. § 14- För metalliska kassans förändringar, är redogörelse lemnad i 1859 års tryckta Revisions-berättelse till den 10 September nämnde år, hvarefter rapporterna angående samma kassa utvisa: 1859 till oell med den 31 Dec. Utgifna Dukater. 5,083. Inkomna Dukater. 1,528.
Jag vill icke begagna mig af de skäl till urskuldande, om jag så får uttrycka mig, sorn Utsk. upgifvit, då det säger, att det icke förbisett, att fullmakter för ifrågavrde tjenstemän icke blifvit utfärdade. Då grundlagen i 28 § innehåller; »Konungen eger att i StatsRådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom Riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar,» så kan meningen omöjligen hafva varit, att detta stadgande skulle konna eluderas derigenom att dessa tjenster tillsattes på förordnande. Men Konst,Utsk. synes mig vid anmärkningens afgifvande hafva förbisett så vål de särskilda förhållanden, hvilka till åtgärden varit verkande orsaker, som äfven R. Sfcrs vid föreg:de Riksdagar afgifne yttranden och fattade beslut. Det år 11. o. Ad. fullkomligt bekant, att då grundlagen år 1809 tillkom, hörde till det numera under benämningen UtrikesDepitet kända embetsverkets handläggning inga andra ärenden, än sådana, som rörde Sveriges förhållande till främmande makter. Det var således en naturlig konseqvens af den i grundlagen uttalade åsigten, att äfven i detta Dep. inga andra, än infödde Svenska män, kunde såsom tjenstemän anställas. Genom föreningen med Norige upstodo emellertid för UtrikesDepitet, och för detta mera ån för öfriga Statsförvaltningens grenar, helt nya förhållanden. I sagde Dep. hafva sedan denna tid blifvit handlagda alla ärenden rörande icke allenast Sveriges enskilda utan äfven de förenade Rikenas samt derutöfver Noriges enskilda förhållanden till utrikes makter.
Borgare-ståndet, anmärkte herr Berglund, att, då jorden blifvit till Sala stad donerad, emot skyldighet att till grufvan utgöra åtskilliga prestationer, vore nödigt att, innan något beslut fattades om jordens skiljande från tomterna, det utröntes, om jorden tillhör grufvan eller gårdarne i staden, äfvensom hvem som eger grufvan och på hvilka grunder Sala stads privilegier hvila; med anledning hvaraf motionären ingaf, för att till Utskottet åtfölja motionen, ”Bihang till beskrifning öfver Sala stad, innehållande officiella urkunder från äldre och nyare tider angående Sala stad”. Utskottet har tagit ifrågavarande ärende, med hvad dervid förekommit, uti öfvervägande; och ehuru Utskottet, lika med motionären, anser det öfverklagade förhållandet medföra stora olägenheter och utöfva ett i många hänseenden menligt inflytande på den enskildes fria dispositionsrätt öfver dess egendom, har likväl Utskottet, som derjemte inhemtat, att uti andra städer, hvarest donationsjorden på lika sätt varit bunden vid tomterna, detta redan under vissa vilkor blifvit, uppå derom hos Kongl. Maj:t gjorda underdåniga ansökningar, ändradt, funnit frågan vara af natur att icke tillhöra Rikets Ständers handläggning, utan lämpligast böra i administrativ väg behandlas, helst en föregående undersökning och vederbörandes hörande i förevarande läll måste vara så mycket nödvändigare, som åtskilliga prestationer till Sala silfververk åligga Sala stads borgare och bergsmän; hvadan Utskottet tillstyrker, att ifrågavarande motion icke må till någon åtgärd från Rikets Ständers sida föranleda. Stockholm den 14 Juli 1848, 4 Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande, N:o 110.