Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvem bäddar ni åt här i ängen?” (Jungfrun svarar:) ”Jag bäddar åt aldrakärestan min Och här ska vi sofva länge.” (Riddaren sjunger:) ”Och silkestyg ger jag er till skor Och silfret klara till spänne, Om ni vill lofva mig er tro Och dansa med mig här i ängen.” (Jungfrun svarar:) ”Och intet gifver jag bort min tro, Allt för så ringa presenter; Ty jag har tagit guldringar fem Af en bland konungens drabanter.” Riddaren knäpper upp sin väst Och låter stjernan lysa. (Riddaren sjunger, under det de dansa om:) ”Här är riddaren, som du har fäst, Och troget hjerta hyser.” (Arv. III. Klarligen hafva vi här ett från riddarvisan hämtadt motiv. Den med en riddare vid konungens hof trolofvade jungfrun går på ängen och med tankarna på sin frånvarande älskare bryter hon blommor och plockar hon strå till en doftande bädd. Då kommer riddaren; han saktar sin ridt, då han ser sin mö. Vare sig att han är förklädd eller den långa skillsmessan gjort honom svår-igenkännelig, han begagnar sig af denna omständighet för att pröfva hennes trohet. Hon motstår de frestande anbuden, och glad ger han sig tillkänna som den, der henne fäst och troget hjerta hyser. — De berättande delarna af denna visa sjungas af de i dansen deltagande, men dialogen blott af de båda älskande, och dessa utföra de i visan liggande antydningar till mimisk framställning, såsom stråplockandet, bäddningen m. m. Här kan man sålunda säga, att en rollfördelning egt rum; de båda hufvudpersonerna hafva trädt ut ur den reciterande körens leder och åskådliggöra en handling genom dialog och åtbördsspel. Detta är redan en mera utbildad form af dramatisk framställning. En tredje form, som bestått deruti, att man teatraliskt utfört en historisk visas innehåll i alla dess enskiltheter, har kanske äfven i äldre tider varit i bruk, åtminstone har i ett enstaka fall ett sådant bruk fortlefvat ända in i våra dagar.
Detta är aldeles stridande emot correctionsinrättningen; alla corrections-hjonen, utom den sista classen, mäste vara i enskilte rum, då de ej arbeta, och deras arbete bör ske under en ovilkorlig tystnad tillsammans; men deremot böra de om natten nödvändigt vara ensamne, äfvensom då de förgått sig emot Reglemente eller väktare eller andra eorreclionshjon. Della synes obetydligt i början, men det ökar kostnaden. I en sådan inrättning måste allt vara ändamålsenligt, och bl i fver i följd deraf kostsamt, synnerligen då gamla byggnader skola dertill förändras. Nästan intet duger då. För att visa det, behöfver jag blott nämna, att sjelfva förn* sterne uti en correctious-inrältning äro en betydlig sak ; de i arbetsrummen måste vara så inrättade, att Bingarne ej kunna se annat än himmelen. Med ett ord, de förberedande anstalterne äro nu så litet kände, att det är otänkbart, att nppgjöra ett kostnadsförslag. Jag tror derföre, alt del, som Utskotten föreslagit, är rättast. Utskotten anse, att man borde formera ett philantropiskt sällskap, och att utvägar kunde finnas, alt, genom ett sådant, vinna ändamålet, och bereda en dylik inrättning genom enskildt kraft. Om ett sådant sällskap ej kunde bidraga i penninge-väg, kunde det åtminstone bereda en stadgad upplysning» Den 19 November [, m, huru inrättningen borde vara, hvilket jag ej finner så fullständigt utredt i Comiteens Utlåtande. Man har talat 0111 Saltpetter - Fonden. Jag her om förlåtelse, om jag återkommer till denna fond, som jag ansett mig höra försvara under denna Riksdag. Jag vore böjd att antaga det förslag Herr Lagerhjelm gjort, om ej så munga af de förslag, som jag sjelf gjort, hade blifvit förkastade derföre, att man sagt, att sådant alltid leder till afskrifning;!!-. Derigenom kommer man derhän, att man afslår alla förslag, som medgifva hushållning, i tron att derigenom tillvägabringa hushållning!
IX, afhandladt; sista momentet och der sådana ingå uti embetsoch tjenstemäns löneförmåner, igenfinnes uti §§ 5, 6, Art. II, föreskriften huru med bevillningens bestämmande förhållas skall. § 34. Huruledes de i denna § omnämnde peisöner skola till bevillnings utgörande anses, derom är redan utfördt, så vidt de äro tjenande, uti Art. III, 5 b; för ägare af qvarnar eller sågar, uti Art. VII; och för arrendatorer deraf, uti sistnämnde Art., jemförd med Art. IX, § 5a. § 35. Bevillning af fiskerier, förekommer på Art. IV; i öfrigt åberopas hvad uti föregående § 34 är sagdt om arrendatorer. § 36. Denna § är till sitt innehåll bibehållen, men bör, såsom innefattande allmänna föreskrifter, utföras på Art. Se S 53. Den i Feliruari, § 37. Disconterna böra, för ingen elei mer än andra långifvare, undantagas från skyldigheten att godtgöra låntagare bevillnings-procenlen; alldenstund hvarken räntans upptagande förskottsvis , eller de 8 proc. långifvare!! räknar sig till godo för de s. k. öfvermånaderna, lärer kunna hänföras till ett låntagarens godtgörande. Att lagstiftaren, vid ansvar, förbjuder ocker, på samma gång som han förbehåller sig sjelf monopoliurn på slik vinning, låter icke försvara sig af några skäl, om än lånade frän ett interesse med publik skylt. Man har alltså i detta project inskränkt undantaget från skyldighet hos långifvare att godtgöra bevillnings-afdragen till de blotta spar-bankerna. Utf. Art. IX, § 54- § 38. Utförd på Art. IV, § 19, mom. 1 och följande. § 3g. Denna §, som, med sina flera, endast tillfälliga anlednifigar för afgifters erläggande och deraf föl jande olika grunder för bestämmandet af bevillningen, icke låter inrymma sig i någon bland öfriga art., har derföre erhållit en särskild. De modificationer, som 5 4° Art.
Utskottet icke heller deruppå byggt sitt afstyrkande af Motionen, än mindre, lika med Herr Lagerheim, kunnat deraf hemta skäl att densamma tillstyrka. *—.Utskottet anser sig således hvarken i detta eller något annat afseende , hafva förtjent tillmålet af en Advocatorisk behandling af målet, utan Utskottet har helt enkelt ådagalagt, ej allenast omöjligheten deraf, att Herr Ministern Lager svärd kunnat år 1800 ega af en fordran, den han sjelf med Notarial Betyg styrkt sig hafva, år 1810, till hela beloppet förvärfva!, så vida icke antages, att förstnämnde f, under tiden blifvit försåld och sedermera år 18ro åter inköpt jemte de öfrige pelarne; utan 1200 Stats-Utskottets Betätikanden, ock, att i alla fall, äfven detta förhållande motsäges deraf, att de Lane andelar, som upgifvits utgöra af hela fordringen, aldeles icke kunna igenfinnas i det Betyg deruti samma fordran Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL Lagtima Riksdagen i Stockholm Åren 184T och 1848. SJUNDE SAMLINGEN. g<l,K Afdelningen: Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oeconomie-U Is kottens gemensamma Memorial, Utlåtanden och Betän kandell. Lagsamt Allm. Besv. och Ekon. Utsk Utlåtande, N.o /• i N:o 1. Ank. till Exp. Etsk. den 29 Juli, kl, 10 f. nv Utlåtande, i anledning af väckte| förslag till ändringar, tillägg och förklaringar af deJ om Skiftes-verket i Riket gällande författningar. Ta, åstadkommande af ändringar, jemnkningar och tillägg uti, eller förklaringar af de om Skiftes-verket i Riket gällantle författningar, hafva motioner blifvit väckte:
S. D. Föredrogs ånyo Stats-j Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-utskottens utlåtande N:o 91, i anledning af väckt fråga oin strafffrihet för den som föröfvar olofligt tillgrepp, till afvärjande af trängande lifsfara, samt att tvångs-arbete, för bristande laga försvar ej må ådömmas den, som är villig mottaga den tjenst, eller förrätta det arbete, som honom anvist varder; hvilket utlåtande bifölls. S. D. Föredrogos ånyo och bi föllos Lag-utskottets betänkanden: N:o 78, i anledning af väckt motion om ändring i g och 10 §§ af 11 kap. kyrkolagen; N:o 79, i anledning af väckt motion om rättighet för borgmästare i de städer, der poliskammare icke finnes, att kalla till polisförhör vid vite och påföljd af hemtning; 742 Prot-utdrag den 30 September 1848. N:o 80, i anledning af väckt, motion om förlängd tiel för fullföljd af besvärsmål från Westerdahl fögderi af stora Kopparbergs län; N:o 81, i anledning af väckta motioner, angående upphäfvande eller förändring af Kongl, plakatet den 12 Januari 1726, emot olofliga sammankomster lör andaktsöfningar, jemte öfriga i samma ämne utfärdade författningar; N:o 82, i anledning af väckt notion om brottmåls-ransakningars hållande i länshäktena; N:o 83, i anledning af väckt motion om tingspredikan hållande å viss timma; N:o 84, i anledning af väckt motion om hvad iakttagas bör-, då någon hänvisat till presterskapet att förmanas innan lian må fullgöra ådömd värjemålsed; och N:o 85, i anledning af väckta motioner om ändring i lagens bestämmelser, angående ränta å försträckta penningar elier varor, Från Hederv. Bonde-ståndet. S. D. Föredrogs ånyo Högv. Preste-ståndets uti protocolls-utdrag den 26 i denne månad till med-stånden framställda inbjudning att deltaga uti Preste ståndets beslut i skatie-förenklingsfrågan.
Om rörelse och industri så hastigt kan hinna utveckla sig, att nya tillgångar kunna skapas lill be täckande af de stora utgifter, som erfordras för jernvägarnes drift och underhåll och för räntan å och amorteringen af de stora summor, som måste upplånas till sjelfva anläggningen? Om del icke kan medföra en mycket vådlig och onaturlig inverkan på landets induslriela och kominerciela förhållanden, om så stora summor så hastigt utifrån indragas i landet? Då stambanorna så skyndsamt skola utföras, att hvarken tid eller råd eller personal, utom i högst ringa mån, blifver öfrig för anläggning af bibanor, hvilka - dock skola stärka och underhålla stambanorna, kan man vidare fråga sig, om icke detta system är i hög grad äfventyrligl och lätt gör statskroppen lika svag och ranglig, som den menniskokropp, hvilken för hastigt skjutit i vädret? Dessa och (lera andra dylika vigtiga frågor framställa sig sjelfmant, och det hade tvifvelsutan varit önskligt om de tagits I ett noga och sakkunnigt öfvervägande. Nu har man ej annat svar på dem, än det osäkra, nian sjelf med alltför otillräcklig insigt och erfarenhet kan gifva sig, och en närmare utredning af saken äfven i delta hänseende, hade således, efter min tanke, varit högeligen af nöden. Med en anmärkningsvärd inkonseqvens har Utskottet anslagit 150,000 R:dr för anställande af noggranna och fullständiga undersökningar både i topografiskt och statistiskt hänseende rörande de jernvägs-arbeten, för hvilka anslag nu icke tillstyrkts; fpen beträffande dem, för hvilka sådant skett, har Utskottet icke känt behofvet af Bil. lill Slats-Utskottcls Utlåtande JVS 62. 59 en dylik föregående noggrann utredning, hvilken jag dock här ofvan sökt visa varit ytterst nödvändig. Väl säger Utskottet, alt saknaden af en sådan i Jernvägs-kommittéens betänkande mycket ökat svårigheten alt med fullständig sakkännedom bestämma sträckningen af hufvudlinierna, och man skulle häraf ega rätt att sluta, att Utskottet sjelft förvärfvat sig en sådan fullständig sakkännedom: men detta är visst icke fallet.
Fidei - Commissarjcn före tillträdet hwarken förmär prés stera afgiften eller borgen, hwilket möjeligcn l anseende sill ben drxga afgiften kan inträffa r -7. 4V30 Den iv October. Pä samma grund som Bcwillniiig af Tesiamente kommer att erläggas, torde äfwcn wara ffäl att stadga afgift af alla iädanc <läfwor till anhörige eller vstyldc, hwarä gärwobrcf till styrko för ägande-rätten utfärdas, annars begagnar man äfwe» den Utwägen att undandraga Kronan dest inkomst. Herr klingspor, Oerstt, förnyade sin hemställan, huruwida det kunde dclibcrcras i ett ämne, innan bet ännu more afgjordt om detsamma enligt grundlagen kunde upptagas Friherre fjerta, ^xsl, instämde häri. Herr Lock, Lörsta LuciviZ, ansäg all deliberation drröfwcr nu bfwerflbdig. Herr von 8ck>ulr:en!aeim, Ösvist: Laglydnad och agrning för en nyst antagen RegeringsForm är ej mindre mig än nägon annan om hjcrtat, nien jag finner att man äfwen sä bör rcspectcra ett Riksens Hbgloff. Ständers gemensamma förordnande, som wistigen i början af Riksdagen mcddcktcs Bcwill, nings - Utskottet, att sä snart som möjeligt worc inkomma med ett Förslag till de Bewillnings«grunder, som kunde anses efter den mest rättwisa ordning hwarje skattdragare betungande. Detta mödosamma arbete har samma Utskotts uplyste Ledamöter pä det ivärdigaste sätt fullkomnat, och iverkcligen uppgifwit ett förstag, som äger ett ostridigt företräde framför allt hwad i den wägen tvid förra Riksdagar framstäldt lblifwit.
Jag har sett, att i afseende pä grundlagsförändringar tryckning af Conslit.-Utsk:s protocoll blifvit beslutad. Det må då bero på Utsk, att i hvarje fall så besluta, att meddelandet icke blifver i strid nmä Constitutionen; men jag tror icke, alt Ståndet bör ingå med någon fordran derpå hvarken i ena eller andra fallet, utan att det må vara ensamt öfverlåtet till' Constit.-Dtsk. att, efter sitt eget bedömande, i denna sak göra och låta. Jag får på dessa grunder afstyrka dea begäran, som af ilr Cederschjöld blifvit föreslagen. Frih. Ehrenborgh, Casp, Wilh.: Då en ledamot af Constit.Utsk. gjort en ansökan, att R. o. Ad. måtte till Constit.- Utsk. yttra en önskan, att Constit.-Utsk. ville lemna R. o. Ad. del af Utsk:s prot. i anmärkningsmål, anser jag mig icke tillständigt att bestrida denna hans ansökan, så mycket mer, som det otvifvelaktigt skulle bero af Constit,-Utsk. att bifalla eller afslå denna ansökan, i fall R, o. Ad. såsom sin önskan ville upptaga, hyad sorn för närvar, endast är en af Ståndets ledamöters önskan, Men för min del skulle jag anse, att det ej vore R. o. Ad. värdigt att framställa en önskan, som kan komma att afslås. Jag tror, att Represen - 238 Den S Juli. tationen ej bör af sina Utsi. begära annat än det, hvarpå de kunna få ett gynnande svar. Jag vet icke, huruvida denna gäng ett afslag skulle komma att följa; men hvad jag säkert vet, är, att Constit.-Utsk. har rätt att afslå likasom rätt att bifalla denna önskan efter dess godtfinnande. Det är på denna grund, som jag ej anser R. o. Ad. värdigt att i en så generel fråga begära en sfi beskaffad upplysning.
Det glittrade sol ur hans ögon, det var högsommar kring dessa läppar, som logo mellan det korta, glanslösa skägget. Hans oskönhet blef vacker, vackrare än skönhet. Hon njöt af att betrakta dessa vulgära drag, med deras prägel af trygghet, hon beundrade den bredaxlade gestalten mod dess runda rygg. Ty det gaf intrycket af någonting helt, allt detta, – af någonting oryggligt, och af en tung, trög kraft, af någonting frodigt likt sommarens alstringsförmåga. Hon gaf vika för en blixtsnabb inpuls, slog sina armar om hans hals och kysste honom. Han slöt henne intill sig, böjde hufvudet åt sidan och tryckte sina läppar mot den bara fläcken bakom hennes öra, just under det fjuniga håret. Marianne gaf till ett skrik och ryggade tillbaka. Hon hade blifvit likblek och stod bara och stirrade på Börje. Det var som om hon skulle ha sett ett spöke. »Marianne, hvad är det?» »Ingenting. Jag blef så rädd.» »För hvad?» »Jag vet inte.» »Du är väl inte sjuk? Jesus hvad du är blek! Hvad är det?» Han kom upp på trappan. »Nej, Börje, rör mig inte!» ropade hon häftigt, »och kyss mig aldrig der, aldrig der!» Hon ryste till och så blef hon rädd för hvad hon sagt. Skulle han misstänka något? – »Jag vet inte hur det är, jag mår visst illa ändå», tillade hon lugnare i det hon strök sig med handen öfver pannan och vacklade in i huset. Börje ville stanna hemma, för den händelse illamåendet skulle återkomma, men hon lugnade honom snart, följde åter ut honom till vagnen, och han reste. Då han var borta, gick Marianne icke in, hon satte sig på trappan med ansigtet gömdt i sina händer, och grät som om hjertat ville brista. Och sedan hon gråtit sig trött och tårarne upphört af sig sjelfva, gick hon långsamt in i sitt rum för att börja sitt arbete. Hvad skulle det bli af allt detta? Skulle hon aldrig bli qvitt dessa hjernspöken? Var det icke möjligt att aftvå denna förnimmelse af lögn? Skulle det alltid stå som en osynlig mur emellan dem, detta, som hon måste förhemliga för honom? Det fans ett medel: – sanning.
Ugj:d fullkomligen öfveriiöciigt gtt viägre utveekig clemia ämne, Kel8t Kiuro^g8 igg8l.iftning oek tiäen8 forciringgr frikgiig Honom cieribrän. /ktt o^grti8kt. oek 8t.rängt tiiiämjog igggrng, orciggrgnnt folia riem oell vars obeveklig 80m cie, — 86 cier kvaä, 8om korärg8 gf domaren, unäer ciet gtt mggten i Keg6ntern68 käncier tiiiäter, ook än merg kefgiler riem std göra krok gf miiriketen, clä rien kan föreng8 mecl kikekäiignrte gf gllrnän 8äkerket, oek ciä clenna miiciket, lämpligen gnvän6, kan kejclg orriningen 8törgmie opinioner, i. kel. elen 8mäningom gterförer cleo krotl.8lig« till mecikorgeriigg tänke8gtt. lill kikel.8 8l.äncisr8 grunkigg8eniigg kekgnciiing ofveriemnar Rong!. Ngj:t 8älecle8 kärigenom ä nvo Ket lördag, att ^/6>tta mome/ttet a/' 2/ ^.-/r r /iege/v/rgs/"o/v/re/r //ra ///////rä/va5 oe/r zr/ga. Dä Longi. Ugj:t 8ig korg nämncis förslag äkeroog, oek enrig8t för ken känkei8L, stt
Och anmodades sockenskrifvaren Jonas Jonsson i Österåsen, att inte allenast på socknens vägnar tillskrifva Nils Larsson om denna angelägenhet, utan ock återskaffa det kostnadsförslag, som af herr vice commissions landtmätaren Schyssler för flere år sedan i och för denna vägs anläggande, uppgjordes, för att åtfölja skrifvelsen till riksdagsfullmägtigen. § 2 Emedan Kyrkås församlingsboer, sistl. höst beslutat, att, om Liths och Häggenås socknemän ville sig derom förena, utgifva premier eller så kallade skottpenningar åt dem, som hafva lyckan fälla rofdjur, för att uppmuntras till dessa skadedjurs efterjagande och dödande, förklarade på derom framställd fråga, Häggenås socknemän sig villige, att fatta samma välbetänkta beslut, att gemensamt med Kyrkås och Liths församlingar, utgifva för hvarje dödad björn 30 r.d:r, för warg 25 r:d, för lodjur 15 r:d och för jerf eller filfras äfven 15 r:d, allt riksgäld. In fidem N. S. Edlund Uppläst och erkänt i allmän sockenstuga den 18:de januari 1857. Lars Larsson Kougsta Carl Pährsson yngre i Österåsen Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA. Vid sockenstämman, den 1:ste februari 1857. § 1 Valdes bonden Lars Larsson i Kougsta, att infinna sig vid gällstämman i Liths sockenstuga d. 8:de dennes för att afgifva yttrande rörande riksdags fullmägtigen Nils Larssons begäran om tillökning å riksdagsmanna arfvodet, under pågående riksmöte. § 2 Som enkan Maria Pålsd:r i Österåsen förklarat sig icke vara villig eller för närvarande icke behöfva underhåll af församlingen, beslöts nu och beviljades, att f.d. kyrkovaktaren Erik Isaksson skulle såsom rotehjon få njuta underhåll och behöfvlig skötsel uti 3:dje kyrko-rotan eller Österåsens byalag. In fidem N. S. Edlund Häggenås kyrkoarkiv, vol. K I:1, ej pag., ÖLA.
Så skedde i den första Haverska strafflagen. Man fann dock snart det olämpliga häruti, och allt det gjorda måste från början omarbetas redan efter 3 år elter det lagen trädt i verksamhet. Samma misstag har man nu i den Tyska Handelslagen begått. Denna lag öfverflödar på definitioner, såsom t. ex. hvad med skeppsredare m. m. skall förstås. Dessa gagnlösa, intet sägande, endast förvillande definitioner förmodar jag skola snart komma att ur samma lag utplånas, såsom det gått med definitionerna i de Tyska strafflagarna. Men hvarföre då i vår sjölag just efterapa hvad som måste anses vara ett fel i den Tyska Handelslagen? Jag fortfar i min anhållan om återremiss. Frih. Leijonhufvud: Jag har förut under diskussionen förklarat, alt jag instämt med flr Olivecrona i hans åsigt om olärnpligheten af att i en lag införa definitioner. Men i den redan genomgångna delen af detta lagförslag hafva en mängd definitioner blifvit antagna, och jag tror derföre att man icke bör förkasta ifrågav:de §, blott på den grund att den innehåller en definition. Hvad angår begäran om återremiss, på det man måtte få ett bättre stiliseradt uttryck, får jag af samma skäl, till lölje hvaraf jag förut motsatt mig återremisser, äfven göra det här. Jag medgifver att §:n förefaller något besynnerlig, men tror icke att man kan framställa en mera tydlig definition, och anhåller derföre om bifall till §:n. Frih. Armfelt: Vill man nödvändigt i lagen intaga defi nitioner, bör man åtminstone tillse att de uttryckas på ett mindre stötande sätt än här är fallet. Det hade derföre i min tanke varit fördelaktigt, om lagförslaget, som i öfrigt så mycket rättat sig eller den Tyska lagen, äfven gjort det här, och således sagt: (§ 244) »Total förlust i afseende å fartyg eller gods» etc., (§ 245) »Total förlust i afseende å frakt» etc. o. s. v. Genom inskjutande af dylika ord torde uttrycket i linguistiskt hänseende betydligt vinna, och förenar jag mig derföre i yrkandet pä återremiss.
Men därför stack jag med ingalunda mindre nöje min hälft af vinsten i fickan, ehuru bestämdt vägrande att fortsätta vadspekulationerna såsom öfversten föreslog. Han skrattade åt min försiktighet, förklarande det vara ren galenskap att icke fortsätta då vi börjat så bra. Tjugu dollars voro ju dessutom ingen summa att röra sig med, på sin höjd en liten grundplåt, hvilken så godt kunde gå, om den ej lät sig förstora. Ja, det berodde på synpunkten, hvarur man betraktade saken. Men åtminstone hvad honom själf beträffade voro öfverstens aningar riktiga, ty innan täflingarna för dagen voro slut hade han åtskilliga gånger fördubblat sitt kapital, något, som dock på intet sätt förringade min belåtenhet med resultatet för min egen del. Spårvagnsbolaget förtjänade sina tio cents på oss och öfversten bjöd på middag. Härunder formerade vi en något närmare bekantskap, hvilken senare mera än en gång upplifvades, delvis under rätt egendomliga förhållanden en bekantskap jag har alla skäl förmoda att öfverste Beckridge lika litet som jag någonsin ångrat. Öfverste Beckridge och hans gorilla. Det var innehållsrika månader jag tillbragte ute bland Klippbärgen kort efter det de nya, stora guldfynden gjorts i Colorado och lockat folk från alla håll att tränga sig tillhopa i de eländiga grufstäderna, hvilka växte upp snabbt som giftplantor i tropikernas kärr. Innehållsrika på flerahanda sätt rika på missräkningar af olika slag, så att de då föreföllo helt och hållet bortkastade. Men rika också på allehanda erfarenheter, dem jag nu minnes med så mycket nöje att jag ingalunda ångrar det misslyckade försöket. Ty misslyckades gjorde det. Det är icke hvar mans sak att finna en guldgrufva ens i trakter, där malmen förekommer rätt rikligt. Ty därtill hör främst en hel del tur, förutom hälst något rörelsekapital och förmåga att uthärda större mödor och umbäranden än man någonsin förut kunnat tänka sig. Och öfver tur kan ingen befalla, såsom litet hvar vet, äfven om de andra betingelserna kunna något så när uppfyllas. Den första tiden uppehöll jag mig i Colorado, i själfva hjärtat af den trakt, där guldfebern rasade hetast, tills jag kände mig tämligen öfvertygad om att min tur beträffande guldgrufvor ännu icke kommit.
Arén 1809 och 1 8 1 o, afgaf då varande Statsutskott till Rikets församlade Ständer, om dispositionen af Kongsgårdar och Kongs-Ladugårdar , många mödosamma och högst upplysande Re. tänkanden *), Det Hedervärda Bonde Ståndet hade genom Protokolls-Utdrag af den 3 Augusti och den 28 December 1809, allerförst til! de öfriga respectiva Riks-Stånden meddelt förslag örn Kongsgårdars och öfriga Krono Lägenheters samt Recognitions-Skogars försäljning till Skatte: Förmodande Rikets Ständer dertill vara berättigade, då Regerings-Formens 77 §. innehåller, ”Kongs”gårdar och Kongs-Ladugårdar, med dertill lydande Hemman och lägenheter, Krono-Skogar, ”Parker och Djurgårdar, Krono och Stallängar ”samt Laxfisken och andre Kronans Fisken samt ”Kronans öfriga Lägenheter, må Konungen icke *) Se Ridd, och Adelns Protokoll för år 1809. Staisoch Banko-Utskottens .Betänkanden 543 ”utan Riksens Ständers samtycke, genom försälj. *’niog, förpantning eller gåfva eller på något ”annat sätt, Kronan afhända. De skola förvaltas efter de grunder, Riksens Ständer derom ”föreskrifva,- dock att de personer och menig”heter, som, efter hittills gällande Författningar, 5,6adane Kronans tillhörigheter nu innehafva och ”nyttja, må njuta laglig rätt derå tillgodo, samt *’att Odlingar eller Odlingsbar mark å Kronrt-Sko”garne, må i vanlig ordning, efter nu varande ”eller framdeles blifvande Författningar, kunna ”till Skatte försäljas.” Höglofl.