Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Hersklystne", svarade flickan leende, men tillade sedan: "ro ändå att vi komma hem. Ser du det mörka molnet derborta. Den andra båten är redan framme. Jag har en gång på denna sjö sett en stormil som lätt kunnat vända vår lilla julle opp och ned. Säg du min egen", tillade hon efter en stunds tankfullhet, "säg, blefve det dig mycket svårt om jag skulle dö?" "Hvartill sådana der funderingar? Du har stundom denna tid syftat på dylikt". "Älskade, jag måste ju säga dig sanningen, för dig vill jag ingenting dölja. Man har varnat mig för kärleken, den skulle blifva min död. Men hur kunde jag låta bli att älska dig, och huru skulle jag velat, om jag än kunnat. Haf tack för din kärlek, för mitt lif; ty den är ju dock mitt lif om än den vållar min död. Ser du, jag var förmäten och djerf. Ljuft är att dö för dig, för min kärlek, skönare hade dock varit att lefva för dig. Men lefva utan din kärlek vore död. Älskade, du sörjer mig ju? Eljest vore det tungt att gå bort, men sörj icke för mycket heller, nej, nej, sorg är tung, icke vill jag göra dig någon sorg". "Huru talar du så", utbrast ynglingen häftigt, "hvem plågar dig med sådana spådomar, hvem vågar hota med att rycka dig ifrån mig. Nej, nej, det sker ej", och liksom för att försvara henne, slöt han sin arm omkring henne och i en känsla af outsäglig ljufhet och smärta lutade flickan sitt hufvud mot hans bröst, under det båten sagta vaggades framåt af vattnet. "Ack", hviskade hon sagta, "hvad det är ljuft så. Och dock känn huru mina pulsar slå, huru bloden forsar i mina ådror. Du har anmärkt att jag blifvit blekare denna tid, och du har uppmanat mig att vara försigtig; ack, du visste ej huru strängt varnad jag redan var. I dag, då du, första gången med tydligt uttalade ord, sade mig att du älskade mig, då du första gången slöt mig till ditt bröst och första gången kysste mig, då invigdes jag åt döden, det känner jag väl.
Enskilde jordägare i Skåne hafva boredt en local för institutet; genom enskilda tillgångar skola äfven framdeles byggnader åstadkommas; men jag tror, att om Staten ville räcka en hjelpsam hand dertill, så skulle det betydligt hafva underlättat deras sträfvande. Jag begär visserligen icke återremiss för att få en ökad summa; vi skola i Skåne göra hvad vi kunna. Då R. St. framdeles få se hvad Skåne sjelf gjort, så må de pröfva, om icke ett större anslag till institutet vid Orup bör beviljas. Min afsigt var nu egentligen blott att göra anmärkn. emot den princip, som Utsk. i sitt betänk, har uttalat. Uppå begäran af Frih. von Kraemer, Robert, blef Klaf Harmens’s reservation uppläst. Frih. von Kraemer uppläste derefter följande: R. H. St:s StatsUtsk. har vägrat att med sitt bifall understödja min motion om ett landtbruks-instituts anläggande å Ulltuna kungsgård , hvarvid jag får vördsamt anmärka följande: Penningar, utgörande drifkraften till alla materiella arbeten , kunna aldrig förefinnas till hvart och ett af alla de många ändamål man önskar uppnå. Så är förhållandet folden enskilda, så äfven för Staten. Den upplyste enskilde ägaren af ett stort industriverk , hvari machineriet gyr trögt och illa, säger: JJag måste afhjelpa denna olägen - Den 15 Maj f. m. liet lill hvad rimligt pris som helst, eljest aflynar eller upphör min inkomst;” eller, För att föreställa ett ännu klarare exempel: den omtänksamme jordbrukaren, som med skäl misstror dugligheten af sitt utsäde, skaffar sig nytt och godt, äfven med uppoffringar, för alt förekomma missvext på sina åkrar. Månne nu icke Staten bör handla efter samma åsigt? Månne den icke bör, om möjligt, handla med ännu skarpare urskiljning af det rätta och sanna?
Af allt det anförda följer: att hvart och ett äktenskaps-förbund, som är (hvad Ordet förklarar det böra vara) ett verkligt engifte, således är en ömsesidig fullständiggörelse (complettering) af tvenne sins emellan, såsom motsatta köns-personligheter, motsvariga menniskohälfter; att detta ömsesidiga förhållande är icke blott ett natur-förhållande, i hvilket fall äktenskaps-kärleken ej vore något högre eller innerligare än den rentaf naturliga och med djuren gemensamma köns-kärleken, utan framförallt ett ande-förhållande; att hvarje annorlunda beskaffadt äktenskap är endast ett sken-äktenskap, som lånat det sanna äktenskapets namn och utvärtes skepnad, men är i sjelfva verket ett blott juridiskt eller (på sin höjd) civilt-moraliskt, hvilket gäller hvad det kan till upprätthållande af borgerlig ordning och ärbarhet, men omöjligen kan sträcka sin giltighet, eller sitt bestånd, utöfver jordlifvets gräns; att deremot hvarje äktenskaplig förening, der de förenade personligheterna verkligen äro sins emellan så motsvariga, att deras viljor och förstånd kunna fullt sammansmälta sig med hvarandra, samt alltså ett visst Sannt är i kärlek förenadt med ett sig enkom (till sitt lifs fullständiggörelse) motsvarande Godt, fortfar bortom grafven och tiden, såsom ett förbund mellan personer bestämda för hvarandra från evighet till evighet; – hvartill både möjligheten och nödvändigheten äro gifna deruti, att hvarje persons köns-form uttrycker det allmänna grundväsendtliga af hans personlighet och således qvarblifver jemväl efter döden, äfvensom att efter döden lika sjelfnödvändigt qvarlefver hvars och ens kärlek, såsom utgörande just hans innersta lif. Det säger sig egentligen sjelft, så snart man rigtigt uppfattat begreppen af Kärlek och Äktenskap, att alla sanna äktenskaps-förbund öfverlefva den jordiska tiden, för att inom den verld af renaste ljus och renaste sällhet, hvilken vi kalla Himmel, i oändlighet fortsättas, och med detsamma, i oändlighet, städse varmare, städse innerligare, städse fullkomligare sammanknytas.
(Jag talar ju här icke om mina närmaste vänner och anhöriga, som jag ofta är tillsammans med eller brukar skrifva till — där har man nog anat det, långt innan man ser det tryckt svart på hvitt. Utan jag tänker på t. ex. släktingar, f. d. skolkamrater eller andra bekanta, * Visserligen står det ju ibland infördt under rubriken » familjenotiser » men det är ju långtifrån alltid och dessutom endast tidningen själf, som upptar detta som en annan nyhet. som man ej korresponderar med, men likväl hyser intresse för, och där man vore alldeles nöjd att blott få veta så pass mycket som här ofvan blifvit antydt.) Isynnerhet tycker jag detta gäller om sådana kort, som man ändå låter trycka och skicka omkring. Hvarför kunna icke vi i detta, som i så mycket annat, härma efter utländingarne? Utomlands, i Tyskland åtminstone, finna de denna sed att skicka ett litet kort med endast två namn eller ändå värre två visitkort, som ligga bredvid hvarandra i samma kuvert, rent af löjlig! Där äro visserligen dessa notiser så ofantligt artigt skrif na, i det att såväl förälärame till flickan som fästmannen själf » gifva sig den äran » att för sin resp. vänkrets omtala livad som tilldragit sig, men så långt lära väl ej vi komma! Jag hoppas dock, att de af Iduns läsarinnor, som förlofva sig antingen nu på vår dyrbara skottdag eller ock framdeles, skola ihågkomma detta mitt råd samt till släkt och vänners fromma — innan de hinna att i bref personligen omtala den glada händelsen med dess närmare detaljer, — och i sin mån hjälpa till med att införa detta bruk. Maja. * Ur notisboken. Drottningen, hvars förbättring skrider helt långsamt framåt, har af sina läkare blifvit tillrådd att för någon tid taga sin bostad på Ulriksdal. Ombyte af luft torde nämligen kunna på- skynda tillfrisknandet. H. m:t utflyttar till följd häraf i dag fredag dit och kommer att vistas där under konungens bortavaro i Norge. Samtidigt och af liknande hälsoskäl komma de unga arffurstarne att utflytta till Drottningholm. Balen hölls i den stora festvåningen på källaren Pelikan härstädes och gjorde de unga värdinnorna all heder.
Då hade Utskln kommit i tillfälle alt derefter jemka sina yttranden och beslut. Nu begäres förändring af den ena §:n efter den andra, helt och hållet i olikhet med hvad Ulsk:n föreslagit. Jag hemställer till herrarne , om icke, derest hvart och ett Stånd omarbetar §§:na, ett sammelsurium skall uppkomma, så att ingenting helt finnes och ingenting vinnes. Vi disculera nu här öfver ett jemkningsförslag. Utskin hafva utgått från den åsigt , alt man icke borde uppgifva några bestämda moment om hvad som egentligen tillhör sockenstämma, utan blott upptaga det i generella termer. Utsk:n hafva trott det tillhöra Ständerna att uppgifva de generella bestämmelserna och icke hålla sig till specialiteter. Jag erkänner, att Hr von Hartmansdorffs förslag har många fördelar ; men jag hemställer, om icke, ifall något är uteglömdt, stadgandet blefve ofullständigt, då deremot Utsktns förslag innehåller ett generelt yttrande. Jag tillstyrker antagande af första afdelningen af Utskms förslag, såsom den af Utsk:n är uppfattad, men förenar mig i fråga om böterna i hvad Gr. Spens yttrat. liiGripenstedt, Joli. A u g.: I afseende på denna specilication eller icke-specification af de ämnen, som tillkomma sockenstämmas behandling, så delar jag deras åsigt, sorn tro alt en specification är lämplig och till och med nödvändig. Hr von Hohenhausen har uppgifvit de skäl , som tala derför, och jag vill blott tillägga ännu ett. Det är nemi. det, alt örn man i en framtid anser nyttigt att öfverlemna till communernes eget afgörande åtskilliga sådana bestyr, som nu icke tillkomma desamma, så är det ganska väl att det finnes en specification, der man kan tillägga de ämnen, som anses böra tillhöra deras eget afgörande; äfvensom om man vill taga bort något ämne, som förut berott af cominunerna, derigenom finnes en norm för ett sådant borttagande.
Den första grundsatsen i ali statshushållning mäste väl vara den, att allmänheten bör se, hvartill de skatter användas, som af henne betalas; och då tolag är en afgift, som icke ensamt af städernas invånare betalas, utan som erlägges af hela Svenska allmänheten, måste det vara Svenska allmänhetens rättighet att se, hvartill medlen användas. Hr v. Hartmansdorff har ytterligare yrkat en grundsats, som jag ej anser böra med tystnad förbigås. Han har sagt, att då ansvarighetslagen är en speciel lag, måste den kunna upphäfva grundlagen, En sådan sats2 godkännande vore mer än vådlig, ty på detta sätt kunde vi få en mängd speciella lagar, som helt och hållet upphäfde grundlagen. För öfrigt har jag icke sagt, att ansvarighetslagen står i strid nied grundlagen, utan endast att, äfven om den stöde i strid med grundlagen, den sednare icke derigenom skulle kunna anses upphäfven. Jag medger nemi. icke, att tolagen kan räknas till sådana ofgifter, hvarom 3 § ansvarighetslagen handlar, ty dessa äro icke allmänna såsom tolagen och de i 60 § Reg.F. uppräknade afgifter, Jag fortfar att yrka återremiss af Ulsk;s betänk. Hr af Billbergh; Jag hade icke ämnat vidare yttra mig i detta ämne; men då en värd talare behagat i min mun lägga ord, dem jag yttrat, anser jag mig böra upplysa honom om sitt misstag. Gr. v. Fersen har sagt, att jag skulle yttrat, att i den mån tullafgiften ökas, ökas också tolagen. En sådan oriktig uppfattning af mina ord kan jag ej lemna oanmärkt, emedan ett sådant yttrande skulle utvisa fullkomlig brist på kännedom oro sättet, hvarpå tolagen beräknas; denna afgift utgår nerol, icke efter tullbeloppet, utan efter tullvärdet, i följd hvaraf tullafgiftens ökande eller minskande ej inverkar på tolagsafgiften. Samma talare har äfven sagt, att tolag icke beräknas å alla varor.
Rik s-stat, som kommer att vid innevarande Riksdag upprättas, inkomst-titeln Restantier må uteslutas, och de belopp, som deraf kunna påräknas, i stället tilläggas öfriga vederbörliga inkomst-titlar, enligt den af Stats-kontoret i sådant afseende uppgjorda och af E. K. M. i nåder godkända beräkning. En annan förberedande fråga hafva Rikets Ständer jemväl, före behandlingen af de särskilda ordinarie inkomsterna, funnit sig böra taga i betraktande, nemligen angående lörslagspriset å kronans behållna spanmäl, hvilket vid sednaste riksdag bestämdes till 6 R:dr 32 sk. R:ko för tunnan, men E. K. M.t nu, i öfverensstämmelse med hvad Stats-kontoret underdånigst föreslagit, ansett böra beräknas till 8 R:dr 19 sk. 2-f rst. R:ko för tunnan, motsvarande 2 R:dr R:mt för hvarje kubikfot. Enligt de uti Stals-kontorets underdåniga skrifvelse meddelade uppgifter, har värdet af hvarje lunna spanmäl utaf Statsverkets samtliga spanmåls-intrader, nemligen alradsoch lionde-spanmål, arrendemedel, kavalleri-regementenas hästvakans-spanmål, äfvensom ständiga rotevakans-afgifter vid Skånska infanteri-regementena uppgått, åren 1845—1854, i medeltal till 7 R:dr 44 sk. och för åren 1851—1854 (ill 8 R:dr 32 sk. R:ko; och enär samtliga spanmåls-inlradernn, jemlikt Kongl. Kungörelsen den 11 Maj 1855, numera skola ingå till Statsverket efter lio-årig medelmarkegång. samt markegångspriserna för åren 1851—1854, i medeltal uppgående till 8 R:dr 32 sk. R:ko för tunnan, helt och hållet komme att ingå uti och lill en del bestämma medelmarkegångspriserna för hela Statsreglerings-perioden 1858—1860, hade Stats-kontoret ansett vär - Ordinarieräntan . Arrende-medlen .
Jag har i denna fråga för flera år tillbaka anställt noggranna undersökningar, och jag har funnit, alt någon författning, som legalt berättigar någon orkeslös till underhåll, icke finnes; och införes en sådan lag, så komma våra fattigförsörjningsanslalter troligen att visa sig af lika skadligt inflytande som de Engelska. Någon laglig skyldighet att underhålla bör aldrig statueras; ty den leder dertill, att fruktan för fattigdomen icke är nog stark att förekomma lättja och oordentlighet. Att någon sådan lag nu finnes, bestrider jag. Man har väl åberopat kyrkolagen, men der talas endast om moralisk och christelig pligt. Ingen lärer ock i sjelfva verket undandraga sig sådant. Frågan är altså nu egentligen om rättigheten för en orkeslös att vistas här eller der. Hr Hjärne, Harald: Den grundsats, Hr v. Troil uttalat, är såsom sådan obestridlig; mén Gr. Horn har fullständigt bevisat, att den ej kan tillämpas. Ändamålet med Utskms förslag är att få stadgandena om orkeslösas underhåll mera bestämda, på det hittills vanliga processer i denna väg må undvikas. Jag begärde ordet,' för att förena mig i Hr Cederschjölds begäran om ett litet tillägg, utan hvilkets an - Den a5 A pr il f. ni. antagande afsigten svårligen lärer ernås. Det händer nemi., att den del af allmogen, som här är i fråga, ofta undandrager sig skattskrifningarna. Det upptäcktes t. ex. i ett af de mindre länen, vid en ny landshöfdings tillträde deraf, att ända till gooo personer icke voro skattskrifna. Frågan om underhållet Liefve då} i händelse Utsktns förslag skulle antagas oförändradt, alltid beroende på tvist. Frih. Boye, Ludv.: Äfven jag tror, att Hr v. Troils förslag hörer till de der vackra sakerna på papperet, som i verkställigheten tjena till intet. Till Gr. Frölich hemställer jag, om han känner någon vrå i Sverige, der icke en fattig äger bestämd rätt till underhåll. Jag skulle kunna öfverhoppa all civil lag oc-h blott åheröpa den äldsta af alla lagar, mensklighetens.
Sedermera har en annan talare, Hr Printzensköld, rigtat sitt anfall mot hvad i motionen blifvit anfördt, ang:de möjligheten af, att en minoritet skulle kunna tillsätta Bänkmän tverteraot en majoritets önskan, och yttrat, att detta i praktiken aldrig skulle kunna bevisas. Pörutom hvad som härom framhålles uti det nyss uplästa, af Hr Gripenstedt vid 1847—48 årens Riksdag afgifna, yttrande, upgaf han som skäl för sitt påstående, att detta aldrig inträffat sedan 1840 års Riksdag. Jag tror likväl, att, af hvad jag nu kommer att anföra, Hr Printzensköld måste medgifva, att ett sådant förhållande kan ega rum. Kasta vi en återblick på, huru med Bänkmansvalet tillgått vid innev:de Riksdag, så skola vi finna, att det ena partiets lista stod i en minoritet af endast 3:tie röster mot det andras. Elter Hr Printzenskölds påstående skulle väl den andra listan representera majoriteten. Men frågar jag nu, huru tillkom denna majoritet, så blir svaret: genom en kasserad sedel och genom trenne lottningar. Skulle nu denna sedel ej blifvit kasserad, och skulle lottningen utfallit till motpartiets fördel, så hade äfven Bänkmans-pluraliteten blifvit annorlunda. Jag förmodar, att vid en sådan utgång Hr Printzensköld, som naturligtvis anser Bankmannen vid denna Riksdag af majoriteten tillsatta, måste medgifva, att den segrande listau var minoritetens verk. Hr Printzensköld har äfven bestridt olägenheten af det i nuv:de Bänkmansval gällande öppna voteringssättet. Jag hemställer dock till Eder, mine Hrr! huruvida ej närmare Riksdagens slut det ofta är händelsen, att ej flera än 1, 2 å 3 personer på bänkarne finnas qvar, och huruvida man ej då kan anse voteringen vara öppen. Jag skall dessutom framställa en annan uppenbarlig orättvisa, som genom nuv:de valsätt upstår. Sedan Bänkmauslistan en gång är sluten, ändras den nemi. ej. Alla derefter antecknade intaga på den bänk, inom hvars första och sista nummer deras eget befiunes vara, och förstärka sålunda åtskilliga bänkar.
SD. föredrogs a nyo och gilladeö BewillningsUtjkottets den 29 sistledne Julie afgisne Betänkande och Försiag till Allmänna Bewillnmgens utgörande, »ned alla i sista Betänkandet tillstyrkte rättelser och tillägg, utom de, som anga ; Art. 4 §. om antalet af Borgerskapets Taxeringsman i Släderne af fjerde och femte Clasierne, saint 6 Art. z §. angående afkortning för Z)nglingar, som till Studiers idkande uppehålla sig wid Gymnasier och Allmänna Scholor Borgare-Ståndet anfag för sin del Borgerffapet i Skäderne af fjerde och femte Clasierne böra otnMa lika rätt med Städerna af andra och tredje Clasierne i det afseende, att jemwäl de förstnämnde« mage tillsätta nio Taxcringsmän; Och wid Redaktion af 6 Artt z §, trodde Ständer, till förekommande af understes, böra tilläggas, emellan Studiers idkande och uppehålla sig, orden Hela LäseTerminen. Z öirigt, och da erfarenheten wisat, att wid Mantalöfftifnkngarne gröfwa missbruk och understes Lj Den ro A ugust,'.
Derjemte anser sig Utskottet äfven böra hemställa, att Rikets Ständer, vid anmälandet af dessa stadganden, måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes låta underrätta Fullmägtige i Riksgälds-kontoret ej mindre om de terminer, då beviljade stats-bidrag böra utbetalas, än om sådana förändringar uti de för stats-bidragens lyftning m. in. meddelade bestämmelser, som under arbetenas fortgång kunna varda i nåder medgifna. I händelse denna hemställan bifalles, torde i nu föreslagna § af Riksgälds-kontorets reglemente få införas följande tillägg: Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG TILL Murum sm-3¥å«MR$ Pii 0'J' 0 G DILL VID Urtima Riksdagen i Stockholm År 1834. *—«« FEMTE SAMLINGEN. 1^. glftoelntngeu: Bevillnings-Utskottets Memorial, Betänkanden och Utlåtanden. Bevillnings-Utslottets Memorial N:o 1. I N:o i. Ankom till Exp.-Utsk. <1. 8 Mars 11. i eft. m. Memorial, om antagande af irenne Cancellister utöfver den i Hiksdags-Ordningens 24 §• bestämde personal. J^evillnings-Utskoltet, som, på salt viel föregående Riksdagar egt rum, beslutat, att tills vidare å 3:ne
Nu kan åter Gälldenären icke betsla, så föreskrifver han nya vilkor, och det lindrigaste blir atl Reversen ställes på Hamburger Banco, hvaraf åter följden blir att både RänteOch Capital—liqvid komma att ske efter transportSedlarnes curs. Mert sager mani om af naturliga orsaker coursen skulle falla och Sedelmyntet förbättras, då låter den som har Silfver i den nya Depositöanken detsamma stå orördt; han går med sina Transportsedlar till den gamla Banken och fåc der mera för dem än han gifvit. Det är först och främst föga sannolikt att BancoSedlarne, utan att en, del förstöras skola förbättra sig. Det vore visserligen i det hela icke gagnandej det skulle forsena den period sorn alla billigt sinnade efterlängta, perioden af fullkomlig trygghet i penningetransactioner, emedan första vilkoret för möjligheten deraf är liqvid på den förflutna tidens transactioner. Man borde derföre anse sig lika förpligtad att hindra sedelns förbättring, som man bordt anse för otillåtligt att verka till dess försämring. Men sedelns förbättring kan hindras derigenom att man låter den gamla Banken utgifva nya Sedlar till dess att den jemnvigt återställes som gör liqviden möjlig. Dessa nya Sedlar om den händelsen skulle ir-* träffa, hvilket är föga sannolikt, kunde lemnäs ät Staten och Bsvillnlngen i samma mohn rninskaa. 5i6 Ben 22 Juliif, m. Men hvilka äro de fördelar gom genom denna nya DepositBank komma att beredas åt både Långifvare och Lånsökande. Den förra ser en möjlighet att se värdet af sitt capital betryggadt. Den senare njuter fördel deraf att de SilfverCapitaler som i Landet finnas kunna komma i rörelsen; Honom beredes ytterligare den fördel att utländska Capitalister kunna med de inhemske täfla om utlåningsvingten. Ja! han kan sjelf utan våda upplåna utländska Capitaler; Indirecte beredes möjlighet för liqvider enskildte emellan hvarigenom åter det väsentligaste hindret för den gamla Bankens blifvande liqvid med gina Creditorer och sina Debitorer undanrödjes. Den gamla Bankens utredning skall derigenom lättas.
Och så skedde, att åsigter, dem han först velat göra gällande inom Vitterheten, bragte honom, steg för steg, till utbildandet af en hel kunskapslära om Lifvet och Samhället. Så till vida ändade han ock sin bana i likhet med sin motståndare Leopold: nämligen med att anse Philosophien för sin lefnads egentligaste uppgift. Redan före beträdandet af Tysklands jord hade han utsträckt sina reform-bemödanden till Lagkunskap, Statshushållning och Statsförfattning, Äktenskapslära, ja Diet-lära och Helsovård. Det bör då ej synas oväntadt, att han, dit förflyttad, ville der framgifva sina forskningars samtliga frukter i en fullständig ”Archimetri” eller Uroch Allmått-vetenskap, som skulle undervisa om de evärdliga mått af erfarenhet och sanning, enligt hvilka menniskan, såsom kännande, tänkande, viljande, bör skåda och behandla all den verklighet, hvars lefvande verld är på samma gång sin egen och hennes. Så uppkom ett system, som har ett ganska eget slags poetico-etymologicomathematisk skepnad; der, oaktadt och midt under syftandet efter den strängaste method i satsernas uppställning och bindning, de allvarligaste känslo-utbrott omvexla med fyrverkerier af komiska (och jemväl här mångengång burleska) hugskott, blixtrande qvickheter, glimmande ordspel, som ofta blott öfverraska och blända, men ofta äfven i sanning upplysa, – eller företräda bevisningens ställe med en verklig visning. I sitt hela är denna skrifart hans fordna, med tillägg blott af den methodiska värdigheten – eller åtminstone sträfvandet derefter – i uppsyn och åtbörd. Alla hufvuddragen från hans äldre skrifters styl, Poesien, Declamationen, Humorn, Ordleken, igenkännas här ännu i lika egendomlighet: det sistnämnda är till och med än längre utbildadt, och onekligen till öfvermått, – särdeles i hvad han skrifvit på latinska språket; hvilket han, äfvensom Engelskan och Tyskan, i förvånande grad lyckades att begagna.
Enligt afslutade Contrac. ter, erlägges denria Spannmål antingen in natura, eller löses med penningar efter örtens hlarkegångs-pris, af Rotarna vid nedannämnde från Caval, leri och Dragoner till Infanteri förvandlade Regementer, för befrielsen från att hålla Eyttaiehästar under den tid Contractet varar, nemligen; vid Kongl. Lif - Regementet för 500 Nummer ä 7^ TnSpannmål 3,75° Tn* vid f. d. Östgötha Cavallen for i 000 Nummer å 7^ Tunnor 7>5QO *** vid i % Juul. vid Bohus Län* D ragoner, för 400 Nummer a 5 Tr, 2,000 «» vid Veslgötha Dragon - Regemente, för j 000 Nummer, a Tunnor 7,500 — famt vid Smalands DragonRegem ente för 400 Nummer a 7 Tunnor. 3,500 — * Tillhopa 24,250 Tr, Uti 2812 års Riks - Stat är denna Spannmål beräknad till 4 R;d Tunnaa och In-, kornsten i följd deraf uppta-> gen till 97,000 R.d; men uppå de grunder här framföre anförde aro, anser Stats fJtskqttet, att priset härå bör , likasom med den oindelta Kronotionden och Afrads-spannrnålen skett, nu okas med 24 sk. på Tunnan, då Summan blifver , • • • » 23:0 Vacanceafgift af Bergslagerna i Nerikes Län. »09,125, — Denna afgift erlägges af den del af Bergslagerna i Ne - rikes 508 Den 12 Junit nkes Höfdingedöme, som blifvit befriad från extraroteringens utgörande i Manskap, nemligen: För i G nummer, ä 6| Skeppund Tackjern 104 Sk:pd samt för 247 nummer å Sk:pd 1855 t7/?