Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. Hr Just.-Stats-Ministern har vidare besvarat de anmärkningar, jag och en annan reservant inom Utsk-.t rigtat mot K. M:ts beslut om räntans frigifvande, med den förklaring, att, enligt R. Sl:rs meddelade beslut, K. M:ts rätt att utfärda författningen var inskränkt lil! tiden mellan de båda riksöagarne. Det är visserligen sannt, att, om icke författningen blifvit utfärdad före denna riksdags början, hade frågan måst ytterligare underställas R. St:r, men, enligt mitt förmenande, hade Regeringen bort i första hand iägga vigt vid den omständigheten, att R. St:r i sin underdåniga skrifvelse i ämnet uttryckligen påpekat nödvändigheten att en så gynnsam tidpunkt för förändringen från bunden till fri ränta som möjligt, blefve vald. Det förefaller mig, att, derest icke någon sådan tidpunkt under mellantiden inträffat, med kungörelsens utfärdande bort anstå och K. M:t för R. St:r tillkännagifva, att någon för förändringens införande gynnsam tidpunkt icke mellan riksdagarne förekommit. Att Högsta Domstolen icke inlåtit sig på att bedöma lämpligheten af tidpunkten för författningens kungörande, anser jag vara helt naturligt, ty frågan derom låg helt och hållet utom dess befogenhet och tillkom ensamt Regeringen att bedöma. Hr Just.-Stats-Ministern har sjelf medgifvit, att i författningens redaktion förefunnos brister, men tillika förklarat, att han icke ansåg dessa vara af den vigt, att, då förändringen i öfrigt var angelägen, författningens utfärdande borde uppskjutas Detta yttrande skulle jag vilja vända om och påstå, att, då tidpunkten icke var gynnsam och derjemte författningen var behäftad med brister, som lätteligen kunde afhjelpas, hade lämpligast varit att uppskjuta författningens kungörande. Jag har för min del vid (lera tillfällen yttrat mig för borttagande af skrankorna för räntans bestämmande, annorlunda än genom aftal, och har således icke ur denna synpunkt något mot sjelfva lagförslaget att anmärka, utan har endast ansett tidpunkten för detsammas påbjudande såsom gällande lag vara mindre lyckligt vald. Då några erinringar icke blifvit gjorda vid hvad min reservation i öfrigt innehåller, har jag ej något vidare att tillägga.
Man hörer väl, att jag suckar, och hafver dock ingen tröstare; alle mine fiender höra mina olycko, och glädja sig, det gör du; så låt då den dagen komma, som du utropat hafver, att dem skall gå lika som mig. Låt alla deras ondsko komma inför dig, och gör med dem, såsom du med mig, för alla mina missgerningars skull, gjort hafver; ty mitt suckande är stort, och mitt hjerta är bedröfvadt. Huru hafver Herren förmörkrat dottrena Zion med sine vrede? Han hafver kastat Israels härlighet af himmelen neder på jordena; han hafver icke tänkt uppå sin fotapall, i sine vredes dag. Herren hafver utan barmhertighet alla Jacobs boningar förlagt; han hafver i sine grymhet afbrutit dottrenes Juda fäste, och slagit dem omkull, han hafver oskärat både hennes rike och hennes Förstar. Han hafver sönderbrutit Israels starkhet uti sine grymma vrede; han hafver dragit sina högra hand tillbaka, då fienden kom, och hafver upptändt en eld i Jacob, den allt omkring förtärer. Han hafver spänt sin båga, lika som en fiende; sina högra hand hafver han fört såsom en ovän, och dräpit allt det som lustigt var till seendes, och utgjutit sina grymnet, lika som en eld uti dottrenes Zions hyddo. Herren är lika som en fiende; han hafver omstört Israel, han hafver omstört alla hans palats, och förderfvat hans fäste; han hafver gjort dottrene Juda mycken klagan och sorg. Han hafver uppgrafvit hans tjäll, lika som en örtegård, och förderfvat hans boning; Herren hafver låtit förgäta i Zion både helgedag och Sabbath, och låtit i sine grymma vrede skämma både Konung och Prest. Herren hafver förkastat sitt altare, och tillspillogifvit sin helgedom; han hafver gifvit hans palats murar uti fiendans händer, så att de hafva ropat i Herrans hus, lika som uppå enom helgedag.
Majits disposition ställas, i general förslaget länsvis antecknade och de för dem tillstyrkta understöden tillsammans upptagne till 750,000 Ridr R:mt; och då med visshet kunde antagas att, enär undersökningar flerestädes blifvit verkställda under sistlidna år i och för åtskillige större utdikningar, derom planer och förslag icke ännu hunnit upprättas, flere ansökningar skulle innan kort inkomma med begäran om understöd till många betydliga och af uppmärksamhet förljenta arbetsföretag för vinnande af odlingsbara vidder, bar Styrelsen i underdånighet hemställt om nådig framställning, att tili E. K. Majits disposition mätte för understödjande af valtenaftappnings-företag afsältas en fond utaf 900,000 Ridr, att utgå med en tredjedel under hvartdera af åren 1861—1863. Med åberopad anledning af den nedsättning, som, i jemförelse med den vid sistlidna riksdag till belopp af 300,000 Ridr anslagna fonden för vattenaftappningar, skulle komma att ega rum i händelse endast del af E. K. Majit för dylika förelags befrämjande nu föreslagna belopp anvisades, och i stöd al det utaf Vägoch Vattenbyggnads-styrclsen vitsordade behofvet af högre anslagssumma för ifrågavarande produktiva ändamål, har hos Rikets Ständer särskildt blifvit föreslaget att fonden för utdikningar och vattenaftappningar måtte bestämmas (ill hvad Vägoch Vallenbyggnadsstyrelsen ansett behöfligt, eller åtminstone till enahanda belopp, som under närvarande statsreglerings-period, 100,000 Ridr årligen, eller tillsammans 300,000 Ridr, deraf tre femtedelar borde utgå såsom lån och två femtedelar såsom anslag. Under Rikets Ständers pröfning af detta ämne har i första rummet lill öfvervägande förekommit beskaffenheten af det understöd, som bör af Staten meddelas för arbetsföretag af den art, hvarom nu är fråga. Under föregående riksdagar, då medel blifvit ställda till E. K.
Seraphimer-Ordens-Gillets och öfrige i ämnet hörde Auctoriteters tillstyrkanden, föreslagit, att till Upsala Central-Hospital måtte upplåtas så väl 7 tunnland kappland ofruktbar sandoch mojord å den invid Hospitalet belägne Kronoparken Asen, som ock 6 tunnland 28j kappland mark af Ulltuna Kungsladugårds egor, efter det tiden för nuvarande arrende derå tilländagått; hvarjemte E. K. M. åt Rikets Ständer öfverlemnat att i sistnämnde fall bestämma den afgift, som pröfvades skäligen böra af Hospitalet utgöras; varande i afseende härå af Directionen för Upsala Hospital föreslaget, att afgiften till Kronan för den andel af Ulltuna Kungsladugårds egor, som skulle komma att till Hospitalet upplåtas, måtte, derest en så beskaffad afgift ansåges böra ega rum, fastställas till högst G kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, efter markegångspris, för ängsmarken, 4 kappar för hagmarken och 2 kappar för den del, som endast utgjordes af sandbacke. Rikets Ständer hafva detta ärende i öfvervägande tagit; och då nyttan samt behöfligheten af den sökta upplåtelsen till Hospitalet af ifrågavarande jordlägenheter finnes behörigen vitsordad, samt upplyst blifvit, dels alt den mark, som från Kronoparken Åsen ansetts behöflig, är af ofruktbar beskaffenhet, hvadan genom densammas afträdande någon förlust Kronan icke tillskyn - 68 Expeditions-!]tskottets Förslag lill lind.
Man har nemi. anmärkt, att derest hvarje socken i länet skulle sända ett ombud till Länsnämnden denna församling åtminstone i de flesta län skulle blifva så stor, att lugn och reda i debatterna svårligen stöde att vinna. Inseende vigten af detta inkast har jag nu i stället låtit Häradsnämnderne, hvilka sjelfva äro en delegation från socknarne, ombesörja valet af 2:ne personer från hvarje härad för att deltaga i Länsnämndens förhandlingar, hvarigenom antalet af sistnämnde korporations ledamöter troligen ej blefve större, än att ordning vid öfverläggningarne lätteligen vunnes. Ytterligare har det blifvit anmärkt, att jag icke gifvit Länsnämnden någon beslutande rätt. Jag förmodar, att denna anmärkning tillkommit derigenom att den värde ledamoten ej baft tid att taga fullständig kännedom af motionens innehåll. 7:de § af 3:dje art., som handlar om Länsnämnden, lyder nemi. sålunda: ”Läns nämnden åligge att öfver hvarje till den hänskjuten fråga beslut fatta. Äge Nämnden ock att upgöra och fastställa stadganden och reglemenlariska föreskrifter, hvilka i och för fattadt besluts bringande uti verkställighet, eller i ock för, för länet gemensamma, förelag eller Inrättningar, erfordras, att bestämma de bidrag, som i och för dessa af länets innevånare skola utgå, samt grunderne för dessas fördelning.” Jag har ansett nödigt att i en följande § stadga, att alla beslut rörrde icke allenast länets ekonomiska angelägenheter, utan äfven Reglementariska bestämmelser, hvilka i en eller annan punkt undergått modifikation, borde lill K. M:s sanclion öfverlemnas. Jag bar ansett, att ett sådant hänskjutande af Länsnämndens beslut till Konungens stadfästelse vore nödvändigt, då R. St. sjelfva icke uti ekonomiska frågor hafva beslutande rätt. Slutligen har, såsom ett väsendtligt fel i förslaget, anmärkts, att städerne icke enl. detsamma ägde gifven rättighet att i Länsnämnden deltaga.
Men så fast var hon fästad vid dyn, att Harald sjelf med sin häck begynte sjunka. Han släppte henne för ett ögonblick, tog till sig äfven den andra häcken, ställde dem båda i vinkel och gjorde nu sitt andra försök, ansträngande hela sin kraft. De båda häckarnas yta emotstod bättre tyngden af hans ansträngningar; han lyckades lösgöra sin börda, hvilken nu i hans armar var lätt som en fjäder. Det var blott ett ögonblicks verk att på häckarna återvända på samma sätt han kommit och att medtaga skjutsbonden ifrån dess tufva. Han lyssnade till hennes andedrägt, och ... hon andades ännu; han vidrörde hennes händer; de voro stela af förskräckelse och köld. Harald afklädde sig kapprocken och invecklade det dyiga, halfdöda barnet deri. – Vet du, skjutskarl, något tjenligt ställe, beläget oss närmare än herregården, dit jag ämnar mig? – Jag vet ett torp helt nära vid vägen. Vi kunna ha en fjerdedels mil dit. Men det är inte rätt väl kändt. – Det kan vara detsamma. Kör blott dit och spara din häst icke särdeles, ty jag ämnar stanna der öfver natten. – När det gäller menniskolif, så sparar jag inte min häst, vore vägen än tio gånger längre. Det räckte länge, innan torpets innevånare gjorde affär af Haralds ihärdiga knackande på dörren. Sedan han lyckats lugna dem beträffande afsigten med hans besök, öppnades sluteligen den lilla, låga dörren af ställets åbo, hvilken i bara skjortan och med ett pertbloss i handen först misstroget, sedan undrande betraktade hvad han hade för ögonen. Harald frågade, om han hade att erbjuda dem nattläger. – Ja, bara ni först vill veckla upp detta bylte och visa mig dess innehåll – blef svaret. – Nåväl, här ser du ett menniskohufvud; förstår du far, ett hufvud, som utom en underlig Guds skickelse nu tillhört döden. – Så stig då in i min lilla stuga. Jag hinner tids nog få veta förhållandet sedan. Den der unga fröken skall få ligga vid mor, och vi andra kunna lägga oss, hvar det faller sig.
Den unge älskvärde kapten Werén, en ädel, kraftfull och varm natur, en af de finaste sjömän jag någonsin vet mig hafva sett, förde ett af de största fartygen, som gingo ut från Strömstad – och den tiden hade staden en vidlyftigare förteckning på fartyg än den närvarande. Då briggen, hvarpå han hade befälet, anlände i närheten af en engelsk hamn, gaf han befallning att en af kanonerna skulle affyras. Matrosen, som emottog denna order, vågade sig emellertid fram med den anmärkningen att han fruktade för kanonens säkerhet. En blick af den käcke kaptenen gaf en sträng tillrättavisning, hvarefter han sjelf tog luntan, itände den och fyrade af. I samma sekund ljöd öfver fartyg och haf ett starkt dån, röken insvepte föremålen, men då den drog bort, belyste det återvända ljuset en mer än skräckfull syn. Kanonen hade sprungit och tagit med sig den unge befälhafvarens hufvud – endast hans kropp fanns qvar på de plankor, der han nyss så stolt i ungdom, lycka, kärlek och mod kommenderat. Sedermera hörde jag följande hemlighetsfulla tilldragelse om sättet, hvarpå den unga enkan fick veta sitt grymma öde – och huru obegripligt och mystiskt det än kan låta, är det likväl sant och bevittnadt. Hon låg en natt sömnlös i samma rum med sin vän fröken Britgen Bildt, som sof. Hennes sinnen voro fullt rediga, hennes tankar hos de frånvarande – hon älskade äfven djupt sin broder Paul. Hastigt kände hon beröringen af en iskall hand, som tre gånger strök henne sakta utefter sidan. Badande i svett och kännande med visshet att någonting förestod henne, väckte hon sin vän och sade till henne: ”Britgen, något förskräckligt har händt ... Kanske är det Paul – kanske är det också” Hon uttalade icke ordet, men berättade hvad som passerat, tilläggande: ”En af dem är död!” Fröken Britgen förklarade allt såsom blott och bart en inbillning. Men min syster bedyrade att ingen inbillning egt rum. ”Gifve Gud att så vore ... men du får se.” Natten förflöt tungt.
Vid hvarje Riksdag begär man anslag lill arméen under den rigtiga upgift att ett land, som ej under fredstid vet betrygga sitt lugn, ej kan hoppas att länge få behålla detsamma; man föreslår upsättandet af exerciscompagnier och exercissqvadroner till arméens fullkomnande i vapenöfningar, men på samma gång strider man för bibehållandet af en rätt, hvilken enligt min tanke i militäriskt afseende är ytterst skadlig; huru skall man kunna förklara detta och hvilka slutsatser skall man kunna draga derutaf? Man har talat 58 Don 23 December e. m. 0111 iduela och reda åsigter i denna sak. Jag skulle tro alt nian utan fara kunde här något hålla sig vid del idéda, såsom ett mål ät hvilket man hör sträfva, om också ej alltid upphinneligt. Dock här kan det nog upnås utan sä stora svårigheter sorn man velat förespegla och utan att på minsta sätt bringa bevätingssladgan på fall. Skulle jag våga här framställa ännu en sals, hvilken dock kanske af mina riehl motståndare kommer att anses såsom ändock mera ideel så är det den: att hvarje gosse, ifrån det han inträder i skolan, bör inläras i militäriska kroppsöfningar och derigenom då lian utträder i lifvet, från sina yngsta år, medföra en stark och med sin natur sammangjuten känsla af den oeftergifliga pligten alt alltid skydda del lands frihet som låtit honom födas inom sina gränsor. Endast pä detta sätt kan en sann medborgerlig anda utvecklas, istånd att en gång då det gäller erbjuda verkliga och aktningsvärda krafter. Jag anhåller att dessa mina anmärkn:r mätte få medfölja motionen till vederbörligt Utskott. Frih. Klinkowström: Weil anledn. af Ur Adelborgs yttrande ber jag att få göra några anmärkmr emot detsamma, .lag ämnar icke inlåta mig i besvarande af den politiska delen af Hr Adelborgs yttrande. Denna fråga synes mig icke höra hit, utan saken är af lent militärisk beskaffenhet. I alla länder sä väl de absoluta som de liberala, finnes legningsrälten bibehållen, såväl i Frankrike och Ryssland sorn i Amerika och Schweitz.
Men det finns ett absolut vilkor för alla franska toaletter, en obevekligt sträng utgångspunkt, utan hvilken man ej kan tänka sig en fransk toalett, och det är — korsetten. Jag tror, att en fransk dam hällre skulle taga lifvet af sig än taga snörlifvet af sig. Det finns undantag bland de helt unga och smärta, och en af de vackraste damer, jag någonsin sett, var en ung fransyska, som icke bar korsett; men regeln, den stränga, obevekliga regeln är: först korsetten, sedan kunna vi tala om resten! D å en fin svensk dam, med mycket pengar och, som hon trodde, god smak, ville sy sig en klädning hos en af de stora, de högtidligt stora pariserskräddarne, kastade » artisten » först en domareblick på henne och sade: » Madame, jag syr ingen klädning, om jag icke först får sy er en annan korsett! » Därför bära också alla parisertoaletter ett väl starkt kännetecken af det gemensamma grundlaget. Det är någonting styft, hårdt och precist vid kostymen, som ser plågsamt ut, i synnerhet då många af damerna i Paris äro ganska korpulenta. Men försöken, mina damer, att föreslå en pariserdam reformdräkt! * De italienska damerna få nog de flesta af sina moder från Paris, men de variera dem efter sitt eget italienska utseende, bära klä- derna lösare och ofta själar och kappor i tillfälliga veck, som de arrangera med mycken naturlig smak. Ingen nordisk dam kan kasta en slöja öfver axlarna med den elegans och verkligt plastiska skönhet, som en italiska förmår det. De kunna både sig själfva och slöjan utantill och äro aldrig rädda att se » tillgjorda » ut. Ä r o de vackra, förstå de att makalöst framhäfva sin skönhet. I Italien lefver man mycket mer utomhus än i Paris, och om sommaraftnarne anses torgen i de stora städerna som ett slags salong, där bekanta mötas och helsa på hvarandra, medan musiken spelar. Damerna uppträda då ofta mycket eleganta, gärna i ljusa dräkter eller alldeles hvita, med hvita hattar, som förträffligt kläda deras svarta hår.
Så snart en riktig reglering och fördelning af skjutsväsendet blifvit verkställd, kunna entreprenader inom 22 Deii i Septcmbcr. districten uppgöras och blifva varaktiga, och da kunna entreprenörer på de större vägarna halia till handa beqvämare åkdon mot något högre betalning, såsom det sker på några ställen, hvarigenom resande kunna bortskaffas både beqvämt och för billigt pris, utan tunga för de skjutsskyldiga och utan att belasta statscassan, på siitt våra nyrnodiga reformatorer vilja arrangera genom anstalter, hvilka ej kunna blifva varaktiga, emedan de ej äro passande efter landets lage och folkmängd. Jag vågar derföre vördsamt till II. Utsk. hemställa, om icke först och främst bör utarbetas ett förslag till en lämplig reglering och billig fördelning af skjutsbesväret emellan alla hålloch reservskjtitsskyJdiga inom hvarje district, hvarförutan ofvannämnda olägenheter ej kunna afhjelpas, ej heller någon verklig lättnad genom entreprenader åstadkommas. Härvid får jag äfven hemställa, till Utsk:s pröfning, om icke de skjutsskyldigas åliggande alt inställa sig vid gästgifverier11a kl. 6 e. m., för att under 24 timmars lid afvakta resandes ankomst, skulle kunna förändras så, alt en del inställdes kl. 4 fni. och en del kl. 4 e. m , med rättighet för hvardera att, efter 12 timmars afvaktan, äga frihet återvända. Fördelen häraf blifver för de skjutsskyldiga den, att de bespara mycken tid, som nu förspilles, och att de lättare kunde träffa accord med entreprenörer om skjutsens utgörande, hvaremot fördelen för resande blifver, att oftare träffa hästar i beredskap. Om derjemte, vid en ny reglering af skjutsväsendet, afståndet emellan gästgifvaregårdarna kunde afpassa* till circa 2 mil, skulle en sådan reglering äfven bidraga till en jemnare fördelning af skjutsbesväret, emedan kortare afstånd ej lönar mödan för de skjutsande, och med längre afstånd kunna deras hästar ej stå ut; äfvensom hästantalet skulle blifva tillräckligare, då onödiga gästgifverietborttoges och de återstående förbättrades.
I första alter-, nativet af sammansatte Utskottens Betänkande står, att målet skulle öfverletnnas till undersökning, och jag hemställer till den värde Ledamoten, sorn yrkat, att sådant vore oformligt, om han ej ville afstå ifrån sitt påstående, helst, ehuru förenämnde alternativ icke (öreskrifver sättet för undersökningen, det dock är en gifven följd, att, om alternativet bifalles, undersökningen skall i laglig ordning, företagas och fortgå, samt att det sålunda hörer till Formen, att Ständernes beslut expedieras genom underdånig skrifvelse till Kongl, Majt, med anhållan om verkställighet: och föreställer jag mig, att det af Herr Grefven och LandtMarskalken föreslagne tillägg kan undvikas, samt proposition göras på alternativen efter deras ordalydelse, hvarmedelst ordningen är bibe* hållen, men målet dock kan få sitt slut. Den 36 Jurin e, m. 127 Friherre Cederström-. Om Hans Excellence framställer de bada aiternativerna utan något tillägg, såsom propositioner, vill jag icke deremot något ytterligare invända. Härefter upplästes till justering, samt god-; kändes och anslogs följande Voterings-propo-; sition: Den som bifaller, att Götha Canal Discont Directions ifrågavarande förhållande må öfverlemnas till laglig undersökning, skrifver Ja-, Den det ej vill, skrifver Nej-, Vinner Nej kommer någon undersökning icke att äga rum. Sedan 53 § uti Riksdagsordningen och 43 §• i Riddarhusordningen blifvit uppläste, börjades voteringen kl tre qvart till 8 eftermiddagen* och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, rösterne hafva utfallit, sorn följer; — 77- Nej _ 83. 128 Dm 16 Junti e. m. I följd hvaraf Hans Éxcetlence tierp (trefven och Landt Marskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således ansett någon undersökning angående DiscontDirectionens ifrågär Varande förhållande icke böra äga runa.
Är ännu icke engagerad, men kan bli det hvad dag som helst. Jag ville först komma i ordning. Icke heller har jag ännu någon Condition. Men fritt tillträde till Biskop Wingårds bord21; det vill säga, det närmaste hopp. Han älskar mig; och jag är förtjust i honom. Stockholm förekom mig visst präktigt och förvånande; men utan ljus och behaglighet. Göteborg har mera skönhet. – Jag har sett Kungen; vid sitt bord. Hans mine var glad och ädel. Blickar! blickar! Jag känner något för honom, som lätt kan bli den lifligaste tillgifvenhet. – Drottningens ansigte är svåra sträft och madamlikt. Prins Carls är fullt af vilda och brinnande lidelser. – Men Operan! det herrligaste och kallaste upptåg jag ännu har sett! gjordt för vettiga barn, om icke för veklingar utan själ! Jag kände mer än engång en engelsk rörelse, att stena premier-aktören. Bättre Agamemnon ha vi i vårt provincial-spektakel. Vida mer sanning och karakter! Farväl, dyraste vän! Jag har på tre ark – icke sagt hälften af hvad jag ville säga. Fortfar, att utgjuta edra önskningar! De äro ej så oförmögna, som er misströstan kallade dem. De föda sällhet i den själen som gör dem, och i den, som får dem. – Men kom snart, och börja ännu engång att njuta! Er själ är icke lycksalig; jag ser det. Derföre flyr hon menniskor. P. S. ”Otacksamheten”! Väl: hon är den Vises, den Ädles förgudande (apotheos). Huru kan den råa, den okännande hopen begripa hans lära och hans dygder? Det är all förträfflighets natur, att i sin himmelska krets tillbedjas af några få gudomliga snillen. Huru många tjusas af – eller blott ha kunskap om – Ossians sånger? Men lefde han derföre ett torftigare själslif? var hans varelse derföre mindre full af en Seraphs makt och ro? Och hvad är all otack, all glömska, mot den kärlek, de tillbedelser, de tårar af nöje, den sjelfsalighet, det gudaljufva lugn, som utgöra dygdernas eget sällskap? Jag har icke tid att säga allt. Men kom! erfar!
Utrymmet tillåter icke jlitet på sned, blickade drömmande ut öfver att här ingå i detalj på frågan om helsovård, - viken, under det han blossar på en havanna. men vi tillråda hvar och en moder, för hvilP å bordet stod ännu kaffebrickan qvar. ken denna är främmande, att ur vår tids rika » Hvar är ' sessan '? » frågade slutligen drottliteratur söka handledning i detta vigtiga ämne — att ej dröja dermed tills sjukdom mingen, i det hon såg upp från arbetet. » Nere vid gungan », svarade kung Carl, » och inträdt, då det i nio fall af tio är för sent. itar sig motion på maten. För öfrigt, der Dernäst kommer karakterens och hjertats ikommer hon i hvinande fart! » bildning med ett moraliskt lif till ändamål. Och » sessan » kom, rosig och varm, med Exemplen i hemmet blifva af stort inflytande, fröjd i ögonen och det ljusa håret flygande för då barnen allmänneligen gerna efterhärma, vinden. Med ett hopp var den tolfåriga flichvad de höra och se omkring sig, samt fortkan uppe i kungens knä och nu började leken sätta dermed af vana, äfven sedan deras tanke yster mellan far och dotter, ända till dess kung vaknat till reflektionsförmåga. Carl lösgjorde sig med sakta våld. Derför äf det en samvetspligt för föräldrar » Nej, nu är det snart tid att begifva sig ut att ransaka sig sjelfva, och om de ej kunna jpå sjön, » yttrade kung Carl, » och ser jag rätt, lägga bort sina fel, åtminstone akta sig for iså tomma Daniel och Elise der borta, som jag att fortplanta dem på sina efterkommande, sändt bud till. » utan vara mycket uppmärksamma i både Det var Daniel och Elise Hvasser, hvilka görande och låtande i barnens närvaro. hade sitt sommarnöje i närheten af slottet och Stor vigt ligger uppå att.