Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dessa afgifter hafva uppgått till 60 å 70,000 R:dr B.co de sednaste åren, utom de 35oo R:dr Hamburger Banco som Danmark inbetalar i och för underhållandet af de i Cattegatt och på Norrska kusten varande fyrar, men hvarföre de i utbyte också taga tull af våra Handelsfartyg; och aflöningen å Lotsstaten eller personalen vid Lotsverket uppgår till något öfver 21,000 samt FyringsStaten eller underhållandet af fyrar, håkar och mårken m. m. uppgår till nära 18,000 R:dr eller tillsammans nära 4o,ooo R:dr, har en ren behållning af 20 å SojOoo R;dr å dessa afgifter till Kronans andra utgifter blifvit begagnade. Då till seglations fullkomliga trygghet långa Svenska kusterna å följande stållen ytterligare fordras nya Fyrbåkars anläggande, nemligen på Ulands Norra udde, på utklippan utanför Blekinge-vallen, på Våderöarne i Bohuslånsskåren; då Korsö och Landsorts fyrbåkars inköp från piivat man till Kronans äQo är nödvändigt; _» Bil, till Ridd, 0. dd, JPr, z Band9 4. Den 5 Murtu, då de flesta Äldre fyrars ombyggande enligt tidens kraf af förbättring och en framtida hushållning af lysningsomkostnader fordras, __ då Underhållandet af märken årligen behöfves 5 då framdeles försåkringsanstalter för sjöfarande vid inånga ställen kunna yppas blifva nödvåndige; då pligtningsexpeditioner och mätningar till förBättringar af nu och framdeles varande sjöchartor, hittills dels sparsamt inträffat, dels af andra titlar och medel blifvit anordnade, åro högst VlÖdiga hemställer jag till Ridderskapet och Adelil om ej denna å Stat nu upptagne summa under titel Lotsoch Båkafgifter må endast och allenast begagnas till dessa ofvan anmälte behofver och af Flottornes öfverstyrelse disponeras och redovisas intilldess framtida Ständer finna att till dessa behofver ej hela summan fordras och då först en indragning till StatsCassan kan äga rum.
Med fullkornligt instämmande uti de åsigter Herr von HöheBhaussn yttrat 3 får jag tillstyrka det af I)fn 14 Augusti e, m. 455 honom föreslagne och ifrån Utskottets förra be; tänkande hämtade tillägg, hvilket ock af en annan talare ej blifvit bestridt, ehuru han ansåg det mindre angeläget. Det har blifvit yttradf af Herr Tham , att det vöre likgiltigt «- medan det redan står tillräckligt uti 2 punkten uti de orden: ”att Riksens Ständer anhålla, ”det täcktes Kongl. Majit i Nåder icke alle”nast vidtaga alla mått och steg Kongl. Maj.t ”i afseende härpå med landets bästa finner förenliga , utan äfven & c.” Dessa ord igenfinner jag val uti punkten , men orden i afseende härpå refereras endast till de fall, då fråga är att bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet. Detta är just det hvarom nu disputeras, Stöde ej orden i afseende härpå , utaa blott att Kongl. Maj:t täcktes vidtaga alla da mått och steg , som funnos nödige , så kunde det vara fullkomligen likgiltigt, men då VOIe också ej mycket stadgadt , utan allt öfverlemoadt till Konungen. Som det nu står , kan jag omöjeligen se anDat , än att det åx blott vid frågor om reciprocitet, som Konuagen äger att jämnka tariffen, jag tror således det af Herr von Hohenhausen begärde tillägg vara i alla afseenden nödigt och lämpligt. Man har åberopat 60 §. Regeringsformen, der det står: ”F.j må några allmänna afgiftsr, a£ ”hvad namn och beskaffenhet som helst, utaa ”Riksens Ständers samtycke kunna förhöjas , ”''tora Sjötullen å inkommande och utgående ”spaonemål allena undantagen.”
I anledning häraf har Kollegium ansett sig först böra i underdånighet upplysa, att Manufaktur-Diskontens räkenskaper och förvaltning för det år, då ofvannämnde pension i nåder beviljades och första gången utbetaldes, redan år 1845 utgjort föremål för Rikets Ständers Revisorers granskning, utan att någon anmärkning i berörde hänseende förekommit. Vidkommande den nu väckta frågan, sedd från en allmännare synpunkt, kan Kollegium icke frångå den förut flera gånger yttrade åsigt, att det är af fördel och vigt för Staten, att icke embetsoch tjenstemän, som, i anseende till ålder eller eljest försvagade kroppsoch själskrafter, icke längre kunna med erfordelig drift och skicklighet fullgöra sina åligganden, må, af omsorgen för sin bergning under deras återstående lefnad, finna sig nödsakade att qvarstadna i tjenstgöring. Hvad ifrågavarande pension angår, får Kollegium i underdånighet åberopa hvad Kollegium, uti underdånigt utlåtande af den 13 Januari 1843, anfört såsom skäl för dess tillstyrkande, att det af Holmarskalken Leijonmarck uppburna årliga arfvode af 275 R:dr Banko måtte af honom efter afskedstagande! få, jemte lönen, såsom pension åtnjutas, nemligen: att nämnde arfvode, i likhet med den egentliga lönen, utginge af Manufaktur-Diskontens, under Eders Kongl. Maj:ts Egen nådiga disposition ställda, vinstmedel, enligt en af Kongl. Maj:t under den 23 April 1831 utfärdad stat; att Kongl. Maj:t tillförene i nåder tillåtit, alt äfven ledamöter af Kollegium, som innehaft löner å Rikets allmänna stat, vid afskedstagande fått för sin återstående lifstid jemte lönen åtnjuta nämnde Diskont-arfvode, samt att, i betraktande af Hofmarskalken Leijonmarcks särdeles långa tjenstetid ocb derunder ådagalagda förtjenster, äfvensom att
Fru Bredberg företräder en annan bransch — porträttmå- leriet, och hon dokumenterar sig inom detta område som en framstående konstnär genom många duktiga bilder, hållna i kraftig kolorit och målade med bred och flott pensel. Fröken Selma Oiöbel, den framstående främjarinnan af svensk hemslöjd, har under de senaste dagarne anordnat sin sedvanliga höstutställning af nya handarbeten och modeller i Svensk konstslöjdutställnings byrå, Norrlandsgatan 26. Bland de från fröken Giöbels atelier direkt utgångna arbetena fästes uppmärksamheten förnämligast vid två, en couvrepied och en matta. Den förra tecknad och komponerad af fröken M. von Diiben, framställer natten och sömnen i deras symboler, månskäran och vallmon; den andra af fröken M. Adelborg h a r tagit kronärtskockan till motiv. Båda utmärka sig för mycken finess i utförandet. De företräda en ny riktning, som fröken G. söker att göra gällande, i det hon vill bringa till användning växtrikets alster, men stiliserade efter japanskt mönster, ty af japanerne med deras utpreglade sinne för naturen och dess alster finns i denna väg mycket att lära. Och härvid är man inne på modellerna, vid hvilka h ä r fästes störta vikt och i synnerhet att få svenska sådana, hvilka därför ock tagas, hvar de erbjuda sig goda och vackra, från slott och koja. I sina bemödanden på det svenska området har fröken G. behöft hjälp och stöd, så väl hvad tyg som färger beträffar, och äfven funnit tillmö- tesgående hos flere firmor. Så hafva C. O. Borgs Söner i Lund och D. J. Elgerus i Örebro, hvad angår färgens anbringande, och Drags aktiebolag i Norrköping i fråga om tyg sökt genom experiment framställa det bästa tänkbara och för ändamålet mest passande. Med sådan hjälp kan ock fröken G. från sin atelier, där hon utom de båda nämnda har en stab af skickliga medhjälparinnor, utsläppa sådana arbeten som hon exponerar. Välgörenhet i det lysta må man väl kalla nyligen aflidna fru Emilia Laurins uppoffrande verksamhet för en del af de fattigaste flickorna inom Kungsholms församlings folkskola härstädes. Allt sedan hösten 1885 h a r hon, som städse med varmaste intresse ifrat för uppfostrans och under
Då jungfrun var ute igen, pekade han på filten, som låg öfver Emelies knän. » Tag bort den där! » Modern lade tyst och lydigt ihop den. » Och den där med. » Det var själen. Och så blef det kuddarnes tur och så pallens. Emelie såg ut som en liten plockad fågel, där hon satt alldeles afbyltad i den stora stolen. » Och nu ska ' vi se, om ni orkar promenera som i går, » sade doktorn. » Var god och gå efter er nyaste medicin. » Emelie reste sig, visade sig kunna gå lika bra som dagen förut, öppnade ett skåp och tog fram ett par väl undangömda flaskor, som hon ställde på det rensopade bordet. Det var alldeles tyst i rummet. Emelie och hennes mor tordes knappast se upp. De sutto bara och väntade på, att uppgörelsens stund skulle komma, då han skulle säga dem, att han inte ville ha någonting mer med dem att göra. Men han stirrade bara på flaskorna, tog upp sin annotationsbok och började skrifva. » Nå, hvad äter ni i stället för vällingen, som er mor kokar åt er om morgnarne, » frå- gade han till sist. Emelie räknade upp alla sina förhållningsregler från den största till den minsta, och han skref igen. » Och nu kanske jag får litet närmare reda på, hur ni befinner er. » Förhöret börjades på nytt och ledde den gången till ett resultat, som skilde sig betydligt från det förra, och hvarje svar han fick tecknade han upp. » När reser ni till doktor Smedman igen? » frågade han helt tvärt. Jo, det skulle bli om fjorton dar. Han gräfde i boken, tog fram ett visitkort, skref ett par ord, steg upp, gaf kortet åt Emelie med begäran att lämna det till doktor Smedman, då hon råkade honom, och tog adjö på sitt vanliga något korta och sträfva sätt. D å han därefter vände sig till modern för att taga afsked af henne, föllo Emelies ögon mekaniskt på kortet. Det skrifna utgjorde endast två rader: » På skolbänken sitta vi alla, hur gamla vi än äro. Därför — tack! » Och där gick den gamle grånade skolgossen helt saktmodigt ut ur rummet med sin bakläxa, som han så ärligt erkänt, att han fått.
LISEN. Jag bryr mig om ingenting. (Slår armen kring Jag visste, att det skulle bli någonting tråkigt. Kära hjertannes! Åh, det är kattornas fel! Så, min kära gosse, så . Herre je, att också du skulle bli olycklig! OLOF (söker att beherrska sig). LISEN. Också? Hvem är då olycklig mer? jag... jag gråter också ibland. Allihop. Valborg gråter, Gertrud gråter och OLOF. Moster skulle bara ha sett hur hon skrattade i Moster misstar sig. Gertrud gråter inte. går, hur lycklig hon var öfver hans lumpna presenter. Ha' då hennes leenden endast gält min ett sådant förfärligt slag detta! Jag är ju så ung ännu det käns som om hela min moraliska rikedom! (Går upprörd from och åter). Åh, det var verld mistat sitt ljus. Gertrud fal, Gertrud falsk, Gertrud trolös! På hvem ska' jag nu kunna tro! Söta min gosse, var inte så ledsen, då blir LISEN (följer efter honom). moster Lisen också så ledsen. (Ser sig omkring, att skaffa dig? Sylt brukar vara mycket bra, när man är ledsen. OLOF. hviskar:) Vill du ha lite' sylt, så ska' jag försöka Och nu skola vi vara lustiga och muntra. Säg moster, skola vi inte det? Stackars vänliga moster Lisen! (Kysser henne). törs jag tala om det. Dady... men det är inte hans fel... OLOF. LISEN. OLOF. Olof, du... efter du nu är glad igen, så LISEN Hvilket? Valborg skulle aldrig ha' lagt honom framme. Hvilken? ligt. Han har bara gnagit honom lite' i ryggen. Menniskor gnaga hjertan i stället det är LISEN. OLOF. Kielland, vet jag. Men det är ingenting far LISEN. mycket värre. i salongen! (Rusar ut till höger 1. Olof gör min af att gå). Hva'? Herre je! Jag skulle ju fylla lampan Andra scenen. VALBORG. OLOF. bort? Nu ska' ni hjelpa mig. Hvad med då? Ni! Gud ske lof!
Commissarierne i Rikets Ständers Banque hafva i detta mål varit af belt olika tankar med Högiofl. Utskottets Afdelning, och jag instämmer med dem desto heldre, som en utvidgning af de redan på berörde effecter för handen varande låneförmåner synes mig i flere afseenden stridande ej mindre mot det rätta, än det allmänna bästa. Efter min tanka har med Jernbeläningen afsigten varit ingen annan, än att gifva en ort ersättning för det afbrott, sorn. climatets egen hårdhet förorsakar, i en jernnt fortgående afsättning, och att, då utskeppningen vore under vinter-månaderne stängd, för denna tid lemna Bruksidkaren en korf försträckning. Men går man vidare och utöfver detta syftemål, så öfverskrides, som mig synes, billighetens gräns, och låne-systemet utsträckes alltför vida, enär det Allmänna vill, så att säga, med förlag understödja den enskildes rörelse, emedan detta Allmänna just i den män förnekar sin satina character, som det inträder i fixa speciella relationer med den enskilde. Det är sannt, för Bruksidkaren kunde af denna belänings-rätt uppkomma den förmån, att han blefve alldeles oberoende af den enskilde förläggaren: men kan och bör Staten väl åsyfta att i någon mån minska banden Medborgare emellan, då hela dess väsende ligger i eft ömsesidigt medborgerligt beroen* 7* BanwUtskottets Betänkanden. de, och dess välstånd i allmänhet yttrar sig i det rättsenliga biträde, som den ene icke blott lemtiar den andra, titan ock tillbaka påkallar? Vigtigt är både för det allmänna och den enskilde, att landets förnämsta export icke går till underpris, utan bibehålies vid ett någorlunda oförändradt värde. Men betraktar man således dqnna sak såsom en Stats-Oeconomisk angelägenhet och finner allmänna interesset dervid fästad t., är klart att Jernets värde bör beräknas i Sifver och icke i Svenska Bancosedlar efter Cöursetis omkast och förändringar. Frågan är då den, om genom beläning och upplag Svenska jernet verkligen på något sätt fästes i sitt hittills gifna förhållande till Silfver.
Majus Befallningshafvande från de högre ^-mbetsverken tid efter amian fick om resternas skyndsamma irvdrifvane» nödgade Läns-Styrelsen omsider att för detta ändamål vidtaga utomåfl£enl%a åtgärder, såsom att låta till utsatta ställen i andra Härader **°ra panterna för att å auction försäljas» e verkställigheten mötte väl deremot mångfalldiga hinder, men ■?'««« verkade hvad som i berörde afseende tillgjordes så mycket de sorn kunde på något sätt förskaffa sig penningar, gjorde rätt för sig och få af Panterne blefvo sina ägare frånhända. Således ehuru verklig brist eller oförmåga att betala till en början förorsakat restantierne, visar dock utgången att motvilja hos de skattdragande i någon mån äfven verkat dertill att detta ofördelaktiga förhållande länge fortfarit, ty då någon annan påföljd icke äger rum för den skattdragande som försummar att vid Uppbördsstämman erlägga sina utskyllder, än att Fjärdingsmannen eller någon Kronobetjent besöker honom med kraf, sparar han sig den mödan att infinna sig vid stämman, i synnerhet som han af erfarenhet val vet, att om ock utmätning hos honom sker för skattebeloppet, kunna panterne likväl icke genast flyttas, utan att han har tillräckligt rådrum att skaffa penningar innan panterne hemtas och säljas. Genom de omnämnd0 pantfraktningarne jemte en genom Svenska och Norrska timmer-uppköpares täflan inträffad bättre afsättning af skogsproducter har dock inträffat» att resterne som af i832 och föregående årens uppbörd i Söder Sysslet* Fögderi bestego sig, enligt verificerade restlängd^’ den r sistlidne Maj till 22,575 R:dr 16 sk., utgjorde vid räkenskapernes afslutande den 3i Auga* sti endast 235 R:dr 4° sk. 3 rist. Till berättelsen om Executions-verket hörer först den örn skuldsältningarne i Länet.
Det har dessutom blifvit medgifvet, att man på så kort tid icke egentligen kunnat göra anspråk på större framsteg hos dessa inrättningar; och hvad jag nu anfört torde således finnas tillräckligt för ett nöjaktigt besvarande af de ifrågavar. anmärknnne. Hvad åter angår den frågan, hvilketdera skulle medföra större nytta, att anslå 1,000 r:dr i tillökning för hvardera af de redan inrättade rättareskolorne, eller alt anslå detta belopp till lika många nya skolor, så torde ett säkert bedöm mande deraf ännu fordra någon tids erfarenhet. Jag vill blott upplysa, att någon allmän önskan från de redan befintlige rättareskolornes directioner om tillökning i deras anslag icke låtit sig afhöra. Visserligen hafva ett par af dem gjort anmälanden derom; men då icke alla begärt någon förhöjning, så har det varit svårt att antaga, att sådant varit af något oundgängligt behof påkalladt. Om II. St. skulle medgifva ytterligare anslag för 5 nya rättareskolor, så synes det mig som ett godt ändamål dermed vore vunnet, och för min del har jag således deremot icke något att anmärka. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 Protocoll, hållna hos H ö g 1 o f 1 i g e liidderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829. Tolfte Häftet. STOCKHOLM. Tryckta hos Johan Hörberg, i83o. Måndagen den 9 Febrnarii 1829. lande Ridderskapets och Adelns i Plena den 6 dennes föroch eftermiddagen fattade beslut. Herr Crusenstolpej Magnus: Gref?arne Horn och Posse, annars så skiljda i åsigter, kommo likväl i sista pleno öfverens derom, att RiksdagsTidningen i den bekanta frågan om skjutsinrättningen oriktigt citerat författningar af åren lööp, i6di, i65a och 1664. Det förekommer emedlertid ingen af de åberopade författningarne i den uppsatts, som RiksdagsTidningen i detta ämne meddelat.
Hvad åler det angår, alt sända dit brottslingar, hvilket jag lyckt vara ifrågasatt, så låter detta icke göra sig, ty då skulle en sjöröfvarslat derstädes bilda sig, som snart af England och Frankrike skulle utrotas. Jag tror, att Frih. Gyllengranat och Frih. Stackelberg, som varit pä ön, kunna intyga alt så är förhällandet, och all någon revenu af densamma icke torde vara alt förvänta, utan snarare förluster. Jag anhåller, alt della mitt yttrande måtte fä åtfölja Frih. Sprengtporten anförande i ämnet lill StaslUtsk. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag anhåller att få instämma i del af Frih. Sprengtporten nyss afgilua yttrande, och i de förutseende åsigter han deruti låtit emanera. Hvad llr af Grubbens anförande i ämnet vidkommer, sä mätte jag ej rätt hafva uppfattat Frih. Sprengtporteus yttrande, dä jag deruti saknar all allusion pä S:t Barthelemy såsom dcporlalionsort. Frih. Sprengtporten: Jag får i anledning af Hr af Grubbens anmärkning tillkännagifva, att det aldrig varit min afsigt alt af ön S:t. Barhelemy skulle göras en deportationsorl. I milt anförande förekommer intet, som syftar derhän; och för öfrigt hvad coloniens ofruklbarhel angär, får jag äran nämna, att efter hvad den värde talaren har sig bekant, det finnas colonier, hvilka icke äro fruktbarare än denna, men som likväl äro ganska vigliga, t. ex. Gibraltar, som har några 1000 famnars längd och dito bredd, men icke desto mindre är af betydlig vigt. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Måhända kan det förefalla besynnerligt för en och annan, men det är min mening, att det, ur en kristlig synpunkt betraktadt, verkligen kan vara en tillfredsställelse för dem, som ej hafva annat än sin arbetskraft, att, i förening med dem som hafva både arbetskraft och förmögenhet, bidraga med den förstnämnda till det gemensamma gudstjensthusets uppbyggande, den gemensamma tempelbyggnadens underhåll; den blifver, derigenom att man sjelf i sin mån dertill bidragit, för alla och en hvar, rik och fattig, högt eller lågt ställd i samhället, kärare och dyrbarare. Enahanda bevekelsegrunder kun - Den 21 Februari. 607 na måhända äfven i sin män verka i fråga om rättvisans säten och de byggnader, der den för alla skall skipas. Jag tror visserligen, att önskligt varit, om R. o. Ad, genom ett nu fattadt beslut, och helst medelst bifall till Frih. Leuhusens hemställan, gifvit frågans behandling en fastare hållning,— ty hvad Hr von Köchs förslag angår, förmodar jag det ej erfordra vidare vederläggning, än som redan är af flere talare dels antydd, dels utvecklad; — men då sammansatta Utsk:ts ordförande ansett en återremiss, för ärendets återstående handläggning, vara den fördelaktigaste åtgärden för närvide, så vill jag foga mig derefter, enär jag dervid hoppas, att det af Frih. Leuhusen afgifna, af mig vördsamt förordade förslag blifver af Utsk:t benäget uppmärksammadt. Hr von Koch:
Han tänkte, att han ville vara en tiggare vid vägen, han ville vara sjuk, hungra och frysa, bara han fick lefva. Han önskade, att allt skulle dö med honom, att ingenting funnes kvar efter honom. Det hade varit en stor tröst. Men att nästa dag och alla dagar folk skulle komma på torget och handla, att kvinnorna skulle hämta vatten vid brunnen, och barn löpa på gatan, och han ej se det, det kunde han ej uthärda. Han afundades ej blott dem, som kunde ståta och festa och voro lyckliga. Han afundades lika mycket den eländigaste krympling. Hvad han ville var endast och allenast lifvet. Så kommo präster och munkar till honom. Han blef nästan glad, ty nu hade han någon att vända sin vrede emot. Han lät dem först tala litet, det roade honom att höra hvad de ville säga till en så förorättad man, men då de sade honom, att han skulle glädja sig åt, att det tilläts honom att i sin blomstrande ungdom utträda ur lifvet och vinna himmelens salighet, for han upp och utgöt sin vrede öfver dem. Han hånade Gud och himmelens fröjder, han behöfde dem ej. Han ville lifvet och jorden och flärden och lustan. Han ångrade hvar dag, som han ej vältrat sig i jordisk fröjd. Han ångrade hvarje frestelse, som han motstått. Hvad behöfde Gud bekymra sig om honom? Han hade ingen längtan efter hans himmel. Då prästerna fortsatte att tala, tog han en af dem för bröstet och skulle dödat honom, om ej fångknekten kastat sig emellan. De läto nu binda honom och stoppade till hans mun och predikade för honom, men så snart han fick tala, rasade han som förut. De arbetade med honom i timmar, men de sågo, att intet hjälpte. När de voro alldeles utan annan råd, var det en af dem, som föreslog, att man skulle sända efter den unga Caterina Benincasa, som visat sig ha stor makt att böja trotsiga sinnen. Då perugiern hörde namnet, höll han upp midt i ordströmmen. I sanning det behagade honom. Det var något helt annat att få en ung och skön jungfru att göra med. »Skicka mig hit jungfrun,» sade han.
(Konst.-Ulsk. Mern. N:o 3.) S. A. K. Uti Nådig Proposition till Rikets Ständer af den 23 December sisth år har E. K. M:t behagat yttra, det E. K. M:t, bland hvars angelägnaste omsorger varit, att, der Expeditions-Ulskottets Förslag lill unclerd. Skrifvelse, N:o 19. 21 hinder af lagstiftningen mötte emot en friare utveckling af lofliga och nyttiga näringar, söka undanrödja sådana hinder, sami; lemna idogheten och fliten alla tillfällen för beredande af enskild trefnad och allmän välmåga, likväl funnit det vid förändringar af detta slag vara oundgängligt, att iakttaga den största varsamhet, så alt icke enskild välfärd förspilldes och landel på det hela genom hastigare åtgärder underkastades svåra påföljder; och då näringarnes uppkomst och förkofran måste i högst väsendtlig mån hero derpå, alt tullbevillningens stadganden blefve mera fasta och beståndande, så att ej äfventyr för näringsidkaren uppstode genom menliga omkastningar, har E. K. M:t, i afsigt att bereda Rikets Ständer möjligheten att ät denna gren af lagstiftningen gifva en större varaktighet, i Nåder föreslagit, att 61 §. Regerings-Formen måtte erhålla följande lydelse : »Alla afgifter, som Riksens Ständer under de i föregående §. nämnde titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af Riksens Ständer fastställd blifver; Riksens Ständer obetaget, att då, i stället leir införselseller utförsels-förbud, tullafgift bestämmes, sådan afgift stadga för en tid af högst tio år, derunder Riksens Ständer ej må densamma nedsätta, eller afskaffa.» Vid pröfningen af det förslag E. K.