Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En allmän hypoteksbank skall inrättas i ändamål att för de inom riket bildade, i föreskrifven ordning stndfäslade, hypolheks-föreningar ombesörja all den upplåning, som nödig blifver för att åt dessa föreningar bereda medel till de på årlig afbetalning ställda lån, som af dem, enligt fastställda grunder, skola deras delegare tillhandahållas. Denna hypoteksbank skall hafva sitt säte i Stockholm. § 2- Såsom delegare i allmänna hypoteksbanken skall ingå hvarje hypoteksförening, sorn hädanefter inom riket hildas; så ock hvarje allaredan inom riket bildad hypotheks-förening för ali den upplåning, föreningen hädanefter finner sitt ändamål påkalla, af sådan beskaffenhet, som i § 1 sägs. På delegare ankomme att bestämma den summa, för hvilken han sig såsom delaktig i hypoteksbanken vill teckna; dock må den ej få understiga en million riksdaler. § 3. På det belopp, för hvilket delaktighet i hypoteksbanken blifvit teeknadt, skola årligen treljerdedels procent till banken inbetalas, äfven om 57 hypolheks-föreningen något lån från banken ej uttagit. A sådan inbetalning räknas föreningen tillgodo lika stor ränta, sotn hypotlieks-förening, hvilken lån erhållit, för dess kapilal-afbeLalningar i räkning påföres. § *• Till grundfond för allmänna hypoteksbanken öfverlemnar statsverket, genom dess riksgälds-kontor, uti ouppsägbara obligationer, bärande lika stor ränta, som uti andra af statsverket utgifna, inhemska, obligationer högst förskrifves, ett värdebelopp, stort åtta millioner riksdaler; egande hypotheksbanken öfver dem förfoga efter som här nedan sägs.
Sa uppfattadt tror jag det vöre att illa förstå Friherre Wirjséns constitutionella tänkesätt, Friherre Boije har vidare Örn 7 April f. m. vidare frodt sig finna Friherre Wirséns Meinoriil utgöra ett understöd för FiriansComitéena Betänkande. Jag deremot får Upprigtig! tillstå, att jag tyckt det under uppställande af förtråffeliga grundsanningar likväl ej nog klart uttrycka författarens mening, om hvad nu borde vidtagas. Friherre Boije har vidare trott sig sakna garanti mot varaktigheten af realisationen j ansett alla realisationer vara beroende af handelsvågen, och såsotn ett exempel derpå, anfört nödvändigheten för England, att 1797 tillsluta sin Bank. Öm vi gifva vår Bank föreskrifter, som förekomma missbruk, och i grundlags-enlig ordning omgifva dem med constitutionell helgd, så hafva vi skapat all den garanti, inenskliga förmågan kan åstadkomma. Hvad de anförde exemplen beträffa, så åro de alldeles rakt stridande mot råtta förhållandet. Vi hafva i mångfalldiga århundranderi haft ett reelt mynt och derunder möjligen mången gång den så kallade handelsvågen varit emot oss, men vi hafva aldrig sett vårf reela mynt försvinna ur rörelsen oftare, ändå man satt vid sidan deraf, antingen ett i inre värde vida underhaltigt annat metallmynt eller sedlar, som efter godtycko förökatsj och ej vid uppvisandet blifvit infriade, men deremot så ofta någon af dessa förderfliga operationer vidtagits, har alltid det reela myntet försvunnit. Således hafva erfarenhetens låror visat samma följder, theoriens förutsagt. Hvad inställandet af Engelska Bankens infriande -af sina sedlar år 1797 beträffar, så var den föran Ridd o. Ad. Prat 5 Baud. i o. l46 Den 7 April f, m, y ledd, ej af undervigt i handel, Englands handel var då i högsta flor, utan af en åt Regeringen letnnad försträckning, vida öfversiigande hvad Bankens tillgångar till detta ändamål tillät, och hvarigenom dess för infriandet af sina förbindelser återstående fond blef otillräcklig.
Af Dom-Prosten Holmström: ”Då föremålet för Constitutions-Ut skottets nu justerade Betänkande är, att uppgifva förslag till beredande af Riksdagsärendenas skyndsammare behandling, har jag icke kunnat instämma i Majoritetens beslut, att utur samma Betänkande utesluta ett och annat förslag i denna syftning bland dem, som i Utskottet varit under öfverläggning. Det nya moment uti 49 §• Riksdags-Ordningen, hvilket, af senaste Riksdags Constitutions-Utskott föreslaget, till grundlagsenlig behandling antogs, men vid denna Riksdag ej af alla Riks-Stånden gillades, inne - Consiitrttions-Ulskotlets Memorial N.-o f.1. 11 Lär, enligt min licia öfvertygelse, ett verkligt förkortande af de längtan jeta Riksdags-formerna, hvarföre, med begagnande af den mig lemnadc reservations-rätt, jag dristar samma förslag till ytterligare skärskådande härmedelst vördsamt framställa. Det lyder sålunda: R. O. 4.9 §• nytt Moment. ”Vid prof ningen, i Ståndens plena, af Utskotts afgifna förslag, skall detsamma försl framställas till antagande eller förkastande utan förändring. Göres dervid anmärkning till förändring och finnér Ståndet ärendet 'tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan ändring blifvit uppgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast, eller, derest någon Ledamot det äskar, i annat Plenum besluta. iSben är anmärkningen af den beskaffenhet, att den anses fordra närmare utredning, erhålla Utskottet del deraf, för att förslaget derefter ytterligare granska och jemka. När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkömmer, behandlas det på samma sätt, som här ofvanom Utskotts första förslag stadgas, dock alt ytterligare återremiss ej må ega rum.” Och i sammanhang härmed följande ändring af R. F. §. 56. i Momentet: ”Allmänna frågor och deröfver sig yttra, på sätt i Riksdags-Ordningen jöreskrifves.” £Det öfriga af detta Moment utgår.)
Då hördes steg utanför dörren, de älskade, välkända stegen. Hon slog upp ögonen och såg honom lutad öfver sig. » Ett sådant litet troll att skena åstad, » sade han. D e hade börjat sitt lif tillsammans så unga, att de ännu hade kvar ungdomens terminologi. » D u lilla stackare! Hvarför skickade du inte b u d? » » Jag visste ju, att du hade brådtom. » » Ä r du nog stark att bära en liten glädje på julafton, Ellen? » » Jag tror det, » sade hon matt. » Jag har fått en julklapp. » » Platsen! » sade hon. » N e j, inte platsen, men j a g har fått anbud på att bli kassakontrollör vid snickerifabriken. Det kan jag godt sköta bredvid det andra. Åtta hundra kronor. » Han såg, att hon ryste till. » Blir du inte g l a d? » » Så väl, » sade hon med en n y lätt rysning, » att jag inte visste det nyss. Så väl att jag hann bedja vår lilla gosse vara välk o m m e n, ' i n n a n jag fick veta det. » » Du är lustig du, Ellen, m e d dina små konstiga känslor, » sade han och strök ömt hennes kind. » Ä r det något du vill, eljes skall j a g väl gå ut till barnen. Jag har bara en timme på mig. » I D U N och enkelheten i ett gammaldags landtrum, med pärlfärgade möbler, hvita nettelduksgardiner och tomma väggar! Men han vet att sådana rum icke mera finnas; att äfven i de mest aflägsna bygder det meningslösa skall möta honom i form af Makart-buketter, japanska solfjädrar, granna tallrikar, oljetryck och annat billigt krimskrams. De flesta kvinnor ha ej ens så mycket smak, att de vörda ett stilfullt, gammaldags hem, i ifall de ärft ett sådant, eller förstå att omdana det för den nya tidens kraf, utan r. att banalisera.
Uti hvilken hemställan Riksdags-fullmägtige från Jönköpings Län, Petter Persson, Jonas Andersson och Per Mårtensson med motionären sig förenat. 2:o Af Riksdags-fullmägtigen från nyssnämnde Län Petter Jönsson, sora. anfört, att otillräckligheten af den ersättning för soldat-torp, hvilken under Bih. till R. St. Besv. och Ekon. Etsk. Betänkande j N.-o 52. namn af planpenningar, till stamrotar af slrörotar utgår, vore nogsamt bekant; och som denna ersättnings-fråga varit, vid flere Riksdagar, föremål för Rikets Högloflige Ständers öfverläggningar, utan att någon tillfyllestgörande rättelse vunnits, så har motionären föreslagit: ”att strö-rotarne måtte åläggas antingen utbetala i plan-penningar, i förhållande till sin andel i roten, det belopp, hvarmed stamroten kan anse sig ”belåten, eller ock, mot samma ersättning, som stamroten fordrat, mottaga ”och inrymma soldat-torpet på sina egor;” Och hafva, vid målets föredragning till remiss, nedannämnde Riksdagsfullmägtige yttrat sig, nemligen: Fredric von Zweigbergk från Skaraborgs Län, Hans Jansson från Elfsborgs Län, Nils Persson frän Ötebro Län, vise Talmannen Per Ericsson och Johan Andersson från Upsala Län.
Yexlar äro uppköpte: år 1845 å 3,437,688:15% dito dito 28,455:31.3. år 1846 å 2,912,526:11V, dito dito 19,858: — 2. samt under innevarande år t. o. m. nedanstående dag 7,655,381: 5. dito dito 49,415:16.3. Bko Det indragna silfret har, efter afräkning af Mynt-skatt, uppgått: » 1847 till och med nedanskrifne dag, till . Kostnaderna för det inkomne silfret hafva utgjort: År 1845 . Provision, Assurance, Courtage, Speser i Lubeck, Myntskatt, m. m Rdr 86,575: 13. 1. Packhus-afgift » 26: Proberare-afgift » 1,022: 21. — Transport till och från Kongl. Myntverket » 55: 56. — ; : Säger Rdr 97,806: 29. 11. — Froberare-afgift 479: 8. — Transp. till oell från Kongl. Summa Bko Rdr" 328,277: 23^8! Enligt gällande föreskrifter, åligger det Fullmäktige, att uti denna Berättelse omständligen upptaga och för hvarje år serskildt utreda alla kostnader för den reela fondens förstärkning. För så vidt sådant låter sig verkställa, skola Fullmäktige nu, lill åtlydnad af sagde föreskrifter, framlägga å ena sidan den genom uppköp af Depositionsbevis och vexlar uppkomna vinst samt å den andra, kostnaderne i och för berörde uppköp samt Silfrets indragning.
"Då qvinna söker fattigunderstöd, i anseende till det hinder för sjelfförsörjning, som vården om barn föranleder, må det bero af styrelsen att antingen, med hennes bibehållande vid barnavården, lemna henne derefter lämpadt understöd, eller ock fråntaga henne barnet och låta det vårda, då hon för sin person är pligtig att förse sig med lagligt försörjningstillfällé, under förbindelse tillika att, i mån af förmåga, bidra - D c n i3 Mars c. m. 467 ga till barnets försörjning.” Det tyckes vara något bardt, att man skall kunna ifrån en mor borttaga hennes barn med våld, då hon ej bär förverkat sin rättighet genom en dålig uppfostran eller liderligt lefverne, att sjelf få vårda detsamma. Jag kan ingalunda bifalla en sådan föreskrift och önskar således, att detta måtte utgå ur momentet, eller om det skall qvarstå, så önskar jag åtminstone, att qvinna , som söker fattigunderstöd, endast må kunna fråntagas sitt barn, i den händelse att bon är vanfräjdad eller vanvårdat barnet. Detta är så tydligt och klart, att jag hoppas, det Ridd.- Secrettn uppgör redactionen af den tili ändring nödiga mening. Hr von Hohenhausen: Jag finner detta mom. vara af största behof, men å andra sidan erkänner jag billigheten af hvad Hr Ribbing anfört, och tillstyrker derföre att mom, må börja med orden: "Då lösaktig qvinna” etc. Det är just sådana qvinnor, sorn vanligen behöfva understöd, och deras seder härröra ofia deraf, alt de vilja slippa allt arbete. Under strider emellan socknar om hvem som borde försörja en sådan qvinna med dess barn, har jag under min embetstid sett många fall, då en socken sagt: nog skola vi vårda barnet, men modren må arbeta; och då har barnet blifvit satt på ett ställe, der det blifvit tio gånger bättre vårdadt, än hos modren sjelf. Alltså har det vaiit både barnets och modrens verkliga fördel, alt barnet blifvit henne fråntaget, under det hon nödgats arbeta. Frih. Cederström:
R:dr i månaden är vordet bestämdt, då hans biträde vid större byggnadsarbeten och reparationer erfordras, måtte ur blifvande Banko-reglemente uteslutas; samt alt Fullmäktige må berättigas att, då biträde af byggnadskunnig person för Bankens räkning anses behödigt, från obestämda supplemenlar-slaten anvisa derför nödiga medel. Kommitterade och Under-styrelsen föreslå för vaktmästaren, lön 400 R:dr och arfvode 50 R:dr samt för brandmästaren 250 R:dr. Fullmäktige yttra den åsigt, att brandmästare-befattningen bör med vaktmästaretjenslen förenas, hvarigenom den fördel vunnes, att enär vaktmästaren hade fria boningsrum inom Banko-huset, han, i händelse eldfara der inträffade, genast vore på stället och kunde vidtaga de förfoganden honom såsom brandmästare åligga. Något hinder för dessa tjensters förenande hos en person borde icke förefinnas, och svårighet att erhålla lämplig person ej heller möta, i händelse det för brandmästaren anslagna belopp af 250 R:dr anvisades såsom arfvode åt vaktmästaren; tilläggande Fullmäktige att, då vaktmästaren utöfvade närmaste tillsynen öfver vaktbetjeningen, så borde han, för att ej med denna förblandas och lill jemlikbet med densamma nedsättas, från alla uppassningsbestyr befrias, hvaremot åt honom kunde öfverlätas Bih. till R. St. Prot. 1833 & 1854. 6 Sami. 1 Afd. i!5 Häfl. 9 66 Banko-Ultkollelt Betänkande, M 61. alt biträda revisionsoch ekonomi-ardeiningens chef med upphandlingar samt det arfvode af 100 R:dr, som nu för sådant ändamål utgår, för verket besparas.. Instämmande uti hvad Fullmäktige sålunda anfört, har Utskottet tillstyrkt, att Öfver-vaktmästaren måtte tilläggas, jemte fria husrum och nödig vedbrand, lön 400 R:dr, tjenstgörings-penningar SO R:dr, samt arfvode i egenskap af brandmästare 250 R:dr.
Ehuru jag varit af olika tankar med den sista värda talaren i fråga om representationsförändringen, så delar jag med honom helt och hållet den obehagliga känslan af det förfarande, som Const.Utsk. har iakt - Den 59 Mari f. m. 465 iakttagit, sedan RiksSttns beslut rörande denna vigliga angelägenhet kommit Utsk. tillhanda; men R. o. Ad. har genom elt förbiseende, såsom mig synes, gifvil anledning dertill, och jag förebrår mig sjelf, att jag varit med om att godkänna den första propos. till votering, som liar satt frågan i den ställning, hvaruti densamma sig nu befinner. Jag hade bort lyssna till Frih. Tersmeden? reservation, som då medföljde, och som innehöll, att Const.Utsk. bort inkomma med sammanjemkningstörslag, i anledn. af de fyra Ståndens beslut i denna fråga, i stället för att, såsom Utsk. gjort, inkomma nied en naken voterts-propos., Ii vi I k en uti förstärkt Const.Utsk. fått den utgång, som vi alla känna; men jag förbisåg då vigten af den erinran, som Frih. Tersmeden i denna reservation bade nedlagt, oell sedan vi nu en gäng försummat alt drifva den sats lill verkställighet, hvilken Frih. boye, såsom mig synes, rätteligen har yrkat, så hafva vi ty värr tagit på hand, och lära väl ej kunna undgå, att godkänna detta för andia gången nu inkomna förslag till voter.s-propos. i förstärkt Const.Utsk. Jag får således för min del lillslyrka bifall till denna reservation, delande i allo Frih. Boyes åsigt, att i i4 §:n är, så väl denna gången, som förra gången, förbisedd, och att man synes drifva det spel, alt hålla till godo de beslut, sorn här äro fattade, så vidt de röra uppoffringen, men förbise de villkor, hvarunder dessa beslut togos. Uti dessa beslut tillhörde jag majoriteten och Frih. Boye minoriteten, men det hindrar mig ej att i den formfråga, som nu är under öfverläggning, med honom dela fullkomligt lika åsigter och lika missnöje. Fullkomligen instämmande i hvad Frih.
Söndagarne äro från den lofgifna tiden undantagne, anser jag häraf otvetydigt följa, att bränvins bränning å dessa undantagne dagar bör anses såsom bränning å förbuden tid, och straffas lika som om man med anmäld redskap bränt en dag före, eller en dag efter den lofgifna tiden; och enär jag alltså, för min del, härutinnan finnér högstberörde Kongl. Kungörelse tydlig och klar, får jag vördsamt tillstyrka: att motionen icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Skulle åter en motsatt mening göra sig gällande, vågar jag fästa Rikets Höglofi. Ständers uppmärksamhet deruppå, att den begärda förklaringen, huruvida ifrågasatte förbrytelse skall beläggas med högre eller lägre ansvar, afser den del af bränvins-lagstiftningen, som Konung och Ständer gemensamt utöfva, och att förklaringen följaktligen bör af båda Statsmagterne beslutas för att blifva gällande.» Friherre von Kraemer, Lektoren Sonden och Lars Larsson från Elfsborgs län hafva begärt få antecknadt, att de i beslutet 0111 förestående betänkande icke deltagit. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, ittei. Särskilda Utskottets Betänkande, N:o 46. Ankom till Exp.-Utsk. den 11 Aug. 1854, kl. 2 e. na. Betänkande, i anledning af motion om Konsumtions-afgift för alla, som icke afsäga sig bruket af bränvin. Hos Högvördiga Preste-Ståndet har Herr Hof-Predikanten Hasselrot föreslagit, att hvarje Svensk undersåte, som, då han, vid upphunna aderton års ålder, ingår i bevillning, icke afsäger sig bruket af destillerade inoch utländska spritdrycker, vare sig oblandade eller med andra ämnen försatta, i något annat fall än då läkare det möjligen föreskrifver, må, till dess ett sådant afsägande sker, debiteras till en årlig afgift af 32 skillingar banko till kommunens fatlig-vård; och föreslår motionären böter af 3 r:dr 16 sk. för den, som, oaktadt skedd afsägelse, bevisligen förtärt sprit-drycker.
Biskop Lamberg och hans arfvingar, i och för gjorde enskilde omkostnader vid inköp af ett sedermera afbrunnet Biskopshus; varande genom Kongl. Brefvet den 4 Sept. 182^ bestämdt, att liden för samma Transport 4>'7^; Th 8. besitt - :Bet'nkMide A!:o -UV* 9 Transport G. 8» 'besitt nings-rält borde 'räknas från den 29 Januari t i 7 85-, T varefter Sätet iet borde genom auction pä arrende upplåtas. Enligt de upplysningar Utskottet varit r tillfälle inhemta, liar Kongl. Kammar-Collegitrm, på grund häraf, såväl under den 22 Augusti i832 beslutit uppsäga detri, sorn då disponerade Sannegården, och, i afseende på vidtagande förberedande åtgärder, derom förständigat Kongl. Majtls Befallningshafvande i Götheborg, sorn o ek under ilen r4 Februarii och 19 Julli 1883 till Kongl. Majlis Befallningshafvande ytterligar e påminnelser a fgifvit, och 'slutligen detta år meddelat för eskrifler, huru vid ari endels upplåtande borde tillgå, m. m. Och då således arrendet af samma Krono-egendom i alla fall kominer bland öfrige arrende-medel Stats-Verket lil] godo, synes ifrågavarande Balance-poslS ytterligare qvarstående i Riks-State 11 till ingen nytta leda ; anseende Utskottet enahanda förhållande vara med förenämnde sedermera ulbetahhs 4Ö0 11:dr-, hvilka, såsom ökande koslnaderne i och för köpet, äfven bort af samma tillgångar ersättas. 2:0
Häraf och då jemväl tages i betraktande de, just med hänsyn till nämnde arbetes framtida fortgång, å statsanslaget gjorda besparingar, — för år 1863 uppgående till ej miu 46 - — 362 — dre än 1,972 R:dr 34 öre, — lärer erkännas Akademiens omsorg att icke använda något. af hvad utaf statsmedlen rätteligen bör tillkomma ordboksarbetet till andra Akademiens ändamål, huru jemförelsevis vigtiga än dessa må. hafva varit. Akademien hyser således den tillförsigt, att Rikets Ständers Revisorers ifrågavarande anmärkning icke kan till vidare åtgärd föranleda. Svenska Akademien framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, S t o rm ä k t igste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Majus underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåtar: JOHAN Eli RYDGVIST. i Direktörens ställe, Stockholm den 12 Januari 1865. Henill, v. Henkow. Upsala Universitets Kansler, med underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers an märkningar vid Universitetets och derunder lydande Sätra, brunns räkenskaper för år 1862- Underdånigt Memorial. Eders Kongl. Maj:t har i nåder anbefallt mig att afgifva underdånigt utlåtande, i anledning af Rikets Ständers, sednast församlade Revisorers vid granskningen af statsverkets jemte andra af allmänna medel bestående fonder gjorda, anmärkning derom, att föiKapiteneu J. G. Leyonflycht, såsom arrendator af Upsala Universitet tillhörande akademihemmanet Stjerna N;o 3 i Gamla Upsala socken, arrendesumman för år 1861, utgörande 362 R:dr 35 öre, blifvit på grund af min i egenskap af Universitetets Kansler dim 15 Oktober 1862 derom afiåtna skrifvelse till Konsistorium Akademikum i Upsala afskriften.
Sedan begrafningsakten försiggått och en dubbel kvartett sjungit: » Jag går mot himlen hvar jag går, om Jesum blott jag följer », gingo de församlade sorgklädda flickorna fram till grafven, i hvars djup de med fulla händer och hjärtan strödde blommor, fuktade af deras varma tårar. Mimmi var den enda. som stod ven utan blommor och utan tårar. v i d graf(Slut i nästa n:r.) IDUN 1893 / julklappsbryderiet. Med nästa veckas n:r af Idun komma att följa prydliga presentkort på Idun, / duns modetidning och ungdomstidningen Kamraten för år 1894. I dessa dagar, då helt visst alla våra läsarinnor äro mer eller mindre upptagna af tankar på att genom någon liten gåfva glädja sin omgifning, hoppas vi, att dessa små kort skola komma väl till pass. Helt visst har hvar och en af eder ännu någon kvinnlig bekant, som icke äger Idun, men skulle sätta värde på att hafva densamma — ifyll då detta presentkort med hennes namn och lägg det i hennes julklappskorg. — Eder gåfva skall säkerligen bli välkommen för stunden, liksom den har den förmånen att göra sig angenämt påmind under hela det kommande året. Samtidigt måste ni naturligtvis verkställa prenumeration å eder postanstalt i den afsedda personens namn. Ej mindre välkommen torde / duns Modetidning — som nästa år blir ännu mycket prydligare och rikhaltigare än i år — varda som julklapp åt någon bland edra vänner. Och vill ni glädja de unga, helt visst kan ni ej finna ett bättre sätt än genom ett presentkort på Kamraten, som redan bland ungdomen vunnit så varma sympatier. Äfven för Iduns Modetidning och Kamraten gäller naturligtvis, att postprenumeration måste verkställas samtidigt med julklappskortets afsändande. På detta sått vill helt visst gärna Iduns julklappsbasar. Nini. Nini. C l C l utgifven af Mathilda Langlet. 389 hvar och en af våra läsarinnnor på samma gång till ett moderat pris göra någon af sina kära en julglädje och skaffa sin egen tidning en ny prenumerant. Ju vidare kretsar, som samlas kring våra tidningsförelag, dess rikare kan utbytet blifva af det andliga umgänge, de vilja förmedla mellan svenska hem.
Sorn i allmänhet, synnerligast bland allmogen, det begrepp om hemgift skall vara rådande, att dermed förstås allt, hvad föräldrar, vid de i 1 § 16 Cap. GiftermalsBalken omförmälde tillfällen, gifva sina barn, och mången hemföljdsgifvare derföre så mycket mindre föreställer sig, att hvad han på sådant LagUtskottets Betänkande N:o 70. 15 sätt, utan qvittobref, från sig lemnar, skall i framtiden frångå hans bo, som han , vid jemförelse, af 2 § i detta Capitel med 9 § i 12 Capitlet ArfdaBalken, måste fatta den öfvertygelse att hemföljdstagarens blotta föregifvande, att den till honom öfverlemnade egendomen icke varit hemföljd , utan blifvit honom till full ego gifven, ej är gällande, utan att det med bevis styrkes; så enär erfarenheten visat, att verklig hemföljd , gifven utan qvittobref eller vittnen , ofta undandrages gifvarens arfvingar, endast hemföljdstagaren förebär gåfvofåog, samt att Domare, vid dylika frågors pröfning, haft olika åsigter, i det att en del, i saknad af qvittobref eller andre laga bevis, lemnat vitsord åt hemföljdstagarens uppgift om den omtvistade egendomens egenskap af gåfva , men andra deremot ansett en sådan uppgift böra bevisas eller ock utan afseende lemnäs, har Riksdagsf ullmägtigen Herr P. Lindquist. hos Vällofl. Borgare-Ståndet, i afgifvet Memorial, yrkat nödvändigheten af lagens förtydligande i detta ämne; i hvilket afseende, och då hemföljd i jord eller hus sällan torde komma i fråga, samt nyttjanderätt till fast egendom lätteligen kan, under annan benämning, än den af hemföljd , till barn upplåtas, Motionairen hemställt, om icke, da nya Lagförslaget, med sina bestämda föreskrifter i detta fall, ej torde blifva så snart an - i6 LagUi&kotuts Betänkande N:q 70. taget, 16 Gap. GiftermälsBalken mätte erliälla följande förändrade redaction ; ”16 Cap.” ”Om medgift och hemföljd.** A §•'