Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att Borgare - Ståndets år 1809 gjorda Concessioner likså väl skola tydas efter bokstafven, som de, hvilka af de andra Stånden blifvit gjorda, det predikar all naturlig rätt. Och när uti dessa Conssesioner Ridderskapet och Adeln afstod rättigheten, att exclusive besitta Säterier, och Borgare - Ståndet sin, att på samma sätt innehafva Hus och Tomter i Städer, så tyckas dessa Concessioner tämligen motsvara hvarandra, utan att flera uppoffringar böra äskas, innan motsvarande Concessioner erbjudas. Man kan väl icke eller säga, att de andra Stånden för dessa just äga så stor förbindelse: helst bägge 346 Lagoch Besviirs-Utsiottens Bctänkanden. Stånden derigenom vunno, att fä sina Egendomar betalta. De fördelar man vantar sig af allmän Näringsfrihet äro, såsom jag af förefallna discussioner kunnat fatta saken: 1:0 Frihet att använda sina krafter och arbets-förmåga, hvartill man säger hvarje menniska har rättighet. Dea sorn har en naturlig fallenhet, att blifva Urmakare, Repslagare, Garfvare 8cc., bör dertill utan tvång få öfverlemna sig, och Consumenten få vända sig till hvem han vill. 2:0 Jordbrukets uppkomst. Randt man nen kan dermed sysselsätta lediga stunder, och 3 Städernas Torgdagar hafva en contant inkomst att påräkna. 3:0 Man får Handtverks arbeten för lindrigare pris o. s. v. Om man kallt och opartiskt öfverväger det ena med det andra, med Ögat alltid vändt på följderna, så torde man säkrast komma till riktigt resultat. Frihet är ett ord, som bör mycket väl förstås, och mycket sällan brukas. Att saklöst göra ingrepp i andra Medborgares rättigheter, att fritt intränga på Grannens gebiet, derföre att jag ser min fördel dervid, och icke beräknar hans skada, det är en mycket illa förstådd frihet. Den kundé lätt äska, att Handtverkaren må bygga sig ett Hus på Säteriets jord och göra det fritt, emedan jorden är Herrans: Han kunde släppa sin ko på Bondens äng, emedan Naturens product bör stå öppen för alla, som Naturen låtit födas.
Ack, för din barmhärtighet, ack, för vår eländighet, San Sebastiano, gif oss Gaetano!» Donna Micaela hade ämnat gå in i kyrkan, men hon vände på trappan. »Det är en sådan trängsel därinne,» sade hon, »jag vågar ej.» Hon gick åter hem. Men medan hon varit borta, hade donna Elisa passat på tillfället. Hon hade hissat en flagga på taket på sommarpalatset, hon hade bredt ut dukar på balkongerna, och då donna Micaela kom hem, höll hon på att fästa upp en girland i porten. Ty donna Elisa kunde ej lida, att sommarpalatset var odekoreradt. Hon ville, att ingenting skulle fattas i San Sebastiani ära denna gång. Och hon fruktade, att helgonet ej skulle hjälpa Diamante och Gaetano, om ej de gamla Alagonas palats firade honom. Donna Micaela kom gående, blek som en lifdömd och lutande, som hade hon blifvit en åttioårig gumma. Hon mumlade för sig själf: »Jag gör inga byster åt honom, jag sjunger inga sånger om honom, jag törs ej bedja Gud för honom, jag köper inga af hans pärlor. Hur skall han kunna tro, att jag älskar honom? Han måste älska alla dessa andra, som tillbedja honom, men ej mig. Jag tillhör ej hans värld, mig kan han ej mer älska.» Och då hon såg, att man ville blomstersmycka hennes hus, syntes det henne så upprörande grymt, att hon ryckte kransen från donna Elisa och kastade den för hennes fötter, i det hon frågade om hon ville mörda henne. Sedan gick hon förbi henne uppför trappan och upp på sitt rum. Hon kastade sig på soffan och borrade ned ansiktet i kuddarna. Hon hade ej förrän nu förstått hur detta yttre skilde henne och Gaetano. Folkets man kunde ej älska henne. Och därtill kom, att hon kände det, som hade hon hindrat honom att hjälpa alla dessa fattiga. Hvad han måtte afsky henne, hvad han måtte hata henne! Och där kom hennes onda åter smygande öfver henne. Detta onda, som bestod i att ej vara älskad! Det skulle mörda henne. Hon tänkte, där hon låg, att allt var förbi, allt var slut.
c. och rf. å §. 3, skall insättas följande: "c. alt, derest något skulle finnas vara försummadt elier eljest kräfva rättelse, härå fästa Fullmägtiges uppmärksamhet, och derjemte hos Rikets Ständer förhållandet anmäla samt föreslå de åtgärder, sona, till vinnande af behörig verkställighet eller lättelse härutinnan, anses böra vidtagas; d. att dessutom till laga beifran af vederbörande befordra så beskaffade förseelser af Fulimägtige eller Bankens Embetsoch Tjenstemän, att Revisorerne anse åtal i anledning deraf böra ofördröjligen anställas; e. att öfver sådana frågor, derom Fulimägtige kunna vilja med Revisorerne rådgöra, sina åsigter och Utlåtanden Fulimägtige meddela; kommande, i händelse af bifall härtill, dels mom. e. och f. i §• 3 af Memorialet N:o 84, att betecknas med f. och g.; dels ock utur §• 7 i samma Mer morial att utgå den der upptagna mening; ”varande det Revisorerne derjemte —• åtal föranleda.” Hvad dernäst beträffar Riks-Ståndens beslut i anledning af Memorialet N;o 88, så följer af det sammanhang dessa Memorial med hvaranT dra ega alt, derest ofvannäinnde inbjudning antages, måste ock godkän Bik, eill R. St. Prof. 1834 och 1835. 6 Sami. t Afä. i Bundet. -1 resta Häftet. 3 lö BrwcoUtskott ts Memorial Nio m. nas Utskottets förslag till mom. i punkten 2 i Memorialet N:o 88, dock antingen med den af Utskottet tillstyrkta eller den af Välloflige BorgareStåndet beslutade redaction. Och förmodar Utskottet, att, såvida sjelfva saken gillas, jemväl 2.'ne Riks-Stånd skola med Hedervärda Bonde-Ståndet sig förena om bifall till Utskottets redaction.
En yngre kaptens lön är 540 r:dr b:co, men som afdragen å densamma äro betydligt större än ä löjtnantens, så blir behållningen nära densamma för båda. Dessa löner kunna väl sägas vara högst ringa, då man tillika tager i betraktande den längre exersisliden, samt 1 månads kortare semester vid artilleriet, än vid den öfriga arméen. Icke desto mindre äro arlilleriofficerare de ende i hela arméen, hvilka kommenderas till tjenstgöring å rikets fästningar utan alt derföre uppbära särskildt arfvode eller aflöning, utan anses desamma hafva full ersättning i sina löner, hvilka enligt ofvanstående ej belöpa sig till särdeles konsiderabla summor. Af denna anledn. får jag föreslå, att de officerare af artilleriet, hvilka å rikets fästningar äro kommenderade, må komma i åtnjutande af samma aflöning och öfrige förmåner, som för närvar. tillfalla officerare af indelta armeen, då de till tjenstgöring å rikets fästningar äro kommenderade. Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till vederbör. Utsk. Begärdes på bordet. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius, hade inlem nät en så lydande motion: Till lättande af utlåningen utaf i banken befintliga oanvända fonder, som lill utlåning af R. St. äro disponerade, får jag äran föreslå att handelsoch närings-diskonlerna, när fullmäktige pröfva alt intet men för banken deraf kan uppstå, måtte framdeles få bevilja lån icke blott såsom nu å hypolhek på revers, hvilket Den 23 December e. m. -451 hypothek kanske i flesta fall är ett för tillfället skapadt foster, utan jemväl pä hypothek af godkänd inteckning i fastighet jemte borgen på högst 6 månaders lid och lill eli maximi-beiopp på personen af 50,000 r:dr b:co; samt ali, då behof deraf visar sig, lånefonden måtte fä förstärkas frän andra fonder der medlen ligga obegagnade. Privat-bankerne begagna sådan utlåning så väl till sin egen fördel sorn till gagn för låntagare, hvilka få tillfälliga behof af stora lånesummor.
Likasom under föregående säsong omfattar abonnementet 30 föreställningar. De, som önska teckna sig för abonnement, böra derom göra anmälan å k. operan 1 tr. upp, uppgång från biljettförstugan kl. 1 — 3 middagen. Teckningen begynte i går (torsdag) och fortgår under de närmaste dagarne. K. Dramatiska teatern bjöd i måndags på en ny helaftonskomedi af franskt ursprung. Victorien Sardou, känd författare till flere tendentiösa pjeser, har här i förening med Kaymond Deslandes skrifvit ett stycke utan all tendens, tydHgen endast afsedt att roa en bortskämd teaterpublik. Och häri lära de båda författarne verkligen hafva lyckats — åtminstone i Paris. Ja, det vore orätt att säga, att de ej också lyckats här hos oss. Den svenska öfversättningen af &gt; Belle-Maman » — här kallad » Lilla svärmor » —, verkstäld af hr Ernst Lundquists vana hand, tyckes ganska troget återgifva originalet. Och detta är både roligt och synnerligen väl gjordt. Särdeles framstår första akten såsom en dramatisk skapelse, full af spirituelt lif och fyndighet. Andra akten är svagare, men den tredje tar åter upp sig. A f princip redogöra vi ej för styckets innehåll, utan uppmana våra älskvärda läsarinnor att sjelfva taga kännedom derom å dramatiska teatern. Så mycket vilja vi emellertid säga, att » lilla svärmor » säkerligen är den älskvärdaste bland svärmödrar och vidt skild från den föreställning, man i allmänhet har om det » ting », som kallas svärmor. Titelrollen, fru Noirel, innehafves af fru Fahlman, hvilken med äkta fransk esprit tolkar den samma. Ja, vi tveka ej att räkna denna roll till fru Fahlmans allra bästa. Understödd af en för rollen synnerligen lämplig och tilltalande apparition, förstår hon att af den samma göra en verklig karaktär. Man behöfver ej bråka sin hjerna med att utfundera, om denna menniska verkligen finnes till eller ej; man har henne lifslefvande framför sig, tror sig när som helst kunna träffa på henne i lefvande lifvet. Så naturligt rör hon sig, och så naturligt handlar hon med de förutsättningar, hon har.
Der står: " fattar Ridderskapet och Adeln sitt beslut till någon ändring eller tilläggning, öfverlennäs samma heslin till Konungens stadfästelse och blifver, derest en sådan vinnes, vid nästföljande Riksdag gällande - Utaf detta stadgande har Dm 31 December f. m. 237 elen värde Ledamoten trott, att med ordet ändring skulle förstås, att Konungen icke kunde partielt eller paragrafvis utan endast i massa pröfva och antaga ett af Ridderskapet och Adeln till Hans stadfästelse öfverlemnadt förslag. I denna händelse skulle äfven samma förhållande äga rum vid Grundlagsförändringar, enär enahanda ord igenfinnas i 81 §. Regeringsformen, som innehåller: Blifva då alla Riks-Ständen om ändringen ensej öfverlemne de förslaget derom till Konungen, genom deras Tale män, med begäran, att Konungen ville sitt bifall dertill gifva. Konungen, inhämte hela Stats-Rådets tankar deröfver, tage sedan sitt beslut, och meddele Riksens Ständer å Riks-Salen sitt samtycke, eller ock de orsaker, för hvilka Han icke samtycker till deras åstundan. Skulle nu med ordet ändringen förstås all ändring, så skulle Konungen ej kunna Bifalla en §. och afslå-en annan uti ett af Riksens Ständer till Honom öfverlemnadt förslag till Grundlagsändringar, men erfarenheten till och med under denna Riksdag visar, att Konungen opåtalt utöfvat en sådan rätt. 1— En annan värd Ledamot har med åberopande af 87 §. Regeringsformen sökt visa, att Konungen, lika så litet som Ständerne, äger att styckevis antaga eller förkasta ett afgifvit Lagförslag, men den värda Ledamoten har förgätit fästa sin uppmärksamhet derpå, att sjelfva de ceremonier för Konungens bifall eller afslag, han sjelf anfört, visa, att denna §. icke äger någon gemenskap med Riddarhus-Ordningen.
KyrkoRådet skall, efter samma Moment, tillse, att späda barn serdeles nattetid af mödrarne icke tagas i sängen; att serskildt sängställe finnes för barnen, och att i alla händelser späda barn icke må lindas öfver armarne, Jag tror mig nu hafva visat, att inblandningen i det husliga lifvets förhållanden är så skarp, som möjligt, och jag är fullkomligt öfvertygad, att livar och en af llidderskapets och Adelns Ledamöter, som 23o Den 3o Julii f. m. äger den lyckan att vara gift, och hafva barn, skulle, om uågon af KyrkoRådets Ledamöter nattetid inkom i sängkammaren, för att å Embetets vägnar efterse, om det späda barnet låg bos modren, eller om det ägde lämpligt sängställe, ganska handgripligt öfvertyga denne medlem af Samhällets fäder om olämpligheten af den nådiga förordningen i denna del. ?h Herr Prosten Dedekind har begärt, alt gränsor måtte bestämmas mellan så kallade mål af criminel beskaffenhet, de der tillböra KyrkoRåds pröfning, och sådane mål, i hvilka Domaren anlitas bör. En sådan bestämmelse tyckes vara af behofvet högt påkallad, ty den nådiga förordningen om KyrkoRåd tillåter KyrkoRåden att ådöma böter, arbete och stockstraff, och en sådan bestraffning kan endast åläggas i mål af criminel beskaffenhet. Men i 12 §. stadgas: ”Att KyrkoRåd ej må befatta sig med egent”liga lagbrott eller sådana mål, som till ”Domstols handläggning höra.” Jag är visserligen icke Jurist, men för mig tyckes det ligga klart, alt en stor motsägelse måste finnas i en författning, som å ena sidan stadgar, att vissa criminella mål tillböra KyrkoRådets pröfning, och å den andra, att KyrkoRådet ej får befatta sig med egentliga lagbrott, eller mål, som till Domstols handläggning höra; eller innefatta icke alla mål, sorn kunna kallas criminella, förbrv ■ * %j Den 3o J u 1 i i f. m. 23l telser emot Lag d. v. s. lagbrott?
Domhafvanden att angående sistberöi’da brott företaga ransakning, med tillkännagifvande, att prestbetyg rörande de häktade infordrats och skulle Domhafvanden framdeles tillsändas, dels ock att, sedan prestbetyg angående Lindgren den 25 Juni till Konungen Befallningshafvande inkommit, sistbemälda myndighet samma dag öfversändt detta till Domhafvanden. I anledning häraf anmodade jag Domhafvanden att underrätta mig, bland annat, om orsaken till nämnda dröjsmål med ransakningens företagande, hvarpå till svar meddelades, att Domhafvanden inhemtat, att Wippenberg, vid det förhör, som med honom inför Landshöfdinge-embetet ägt rum, erkänt ofvannämnda stöld inom Hölebo härad; att bevisningen om Lindgrens förmenta delaktighet i denna stöld inskränkte sig dertill, att Lindgren efter stölden varit synlig i Wippenbergs sällskap; och att af denna orsak Domhafvanden ansett sig äga fullt fog att med ransaknings utsättande låta anstå, intilldess de angående de tilltalade infordrade prestbevis ankommit, hvarigenom, vid det förhållande, att målet uppenbarligen kunde, såsom ock skedde, afgöras vid första rättegångstillfället, kronan besparades kostnaden för fångarnes transporterande åtta och en half mil utan ändamål, samt Domare och Nämnd, tidspillan och kostnad för två resor, i stället för en, till och från tingsstället.
Då i öfrigt härvid förekommer, att, enligt hvad af ofvan meddelade redogörelse för pensionskassans ställning tydligen synes, brist skulle uppstå om någon rubbning uti kassans påräknade inkomster inträffade; att följden häraf åter skulle blifva den, att pensioneringen måste inskränkas, hvarigenom de fördelar, som med denria nyttiga inrättning äro åsyftade, småningom skulle minskas och upphöra; alt det, enligt Utskottets öfvertygelse, är af högsta vigt att Kongl. Theatern, om den skall motsvara sin bestämmelse och tidens fordringar, må alltjemt ega ett af utmärkta tonkonstnärer bestående kapell, hvarifrån den musikaliska bildningen och smaken må kunna utvecklas och spridas icke blott inom hufvudstaden, utan öfver hela riket; äfvensom att möjligheten för Kongl. Theaterns styrelse att få sådane personer, som äro att räkna bland de högre talangerna, anställde vid hofkapellet, förnämligast kan antagas vara beroende på säkerheten för desse, alt, genom pensioner, se sig nå ålderdomen betryggade lör brist och fattigdom, hvilken säkerhet ej kan påräknas med mindre antingen att hofkapellet» pensionskassa allt framgent får behålla de inkomster den hittills, i stöd af Kongl. Bref - 4 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, Aho 62. vet den 30 Juli 1831, uppburit, eller ock att Rikets Ständer besluta att på Stat anslå en motsvarande ersättningssunima. får Utskottet vördsamt hemställa, att Herr Hjorts motion icke må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd. Stockhom den 28 Februari 1854.
Den härvid gjorda anmärkning* 1 hvad §:s lörsta del angår, yttrar sig Utskott tet hafva blifvit i ett särskildt förslag besvarad* Sedan Ridderskapet ofch Adeln antagit de sedan 1,809 och 1810 hvilande förslag, ansågs någon åtgärd härvid icke kunna äga rum. 5oide fin. Att Constitutionella Försam* Ungarn valrätt borde mera bestämdt uttryckakt Ben 19 Juni, Något afseende härå ansågs icke kunna Ooras. 58ide fin. Att en StatsSecreterare, i det fall f. utsätter, ej ma anses pligtig att sitt embete nedlägga. Ridderskapet och Adeln hade redan be-i slutit att denna §. skulle blifva oförändrad. bo:dc f:n. Att, då man hoppas det RiksgäldsContoiret en gäng skall försvinna, detsamma ej borde i RegeringsFormen förevigas. Ridderskapet Och Adeln ansåg ej snart kunna inträffa , att detta ämne komme under Riksens Ständers öfverläggningar. bÖidja jSin De dervid gjorde anmärkningar mot ett Cönstitutions-Utskotts tillförordnande vid hvarje Riksdag och dess vidsträckta befattning förmäler Utskottet förekomma vid Riksdagsordningen, och der vara besvarade. Ridderskapet och Adeln fann ej heller härå något afseende kunna göras. 86:te §:n Att efter orden.1 emot tydlig Lag gifven att bevara, kunde tilläggas: vår Tena Evangeliska Läras helgd, goda seder, m. n). Då TryckfrihetsLagen så nyligen j som 1812, blifvit omarbetad, ansåg Ridderskapet och Adeln dessa mindre tydligt bestämda til* 432 Den i9 Juni. läggningar icke kunna antagns, Och dessutom egentligen höra till TryckfrihetsLagen. (j6:te §:n. Samma anmärkning som ofvanföre ifrån Ridderskapet och Adeln. Häröfver var redan beslutadf. lov.drci §:ri.
Åh, hvad landet är bra för sådana der stackars oskyldiga och olyckliga menniskor som bror Erik! Han är idiot han, nå! hvad mer? Han gör ingen ondt och bara skrattar åt allting! Hvad han gläds åt solskenet och åt naturen! Jag tycker då det är mer synd med syster Emilie som har lungsot. Att mamma ser sorgsen ut till och med då hon bakar de allra raraste russinbullar, är då intet under... Men, allt nog jag lemnade allihop, klef öfver det der gärdet och sprang ända tills jag kom till Weitikkas beryktade kulle. Den unge fästmannen hotade med fingret: Du är mig just en liten vildand, Greta. Hvarför tog du ej mig med? Du vet att mamma inte tål att jag springer ute i skogen med ungherrar utan 'förklä', och dessutom ville jag vara ensam. Då jag kom fram, stod Weitikka i sitt potatesland och gräfde i jorden med en käpp. Ack, hvad hon liknade en rigtig hexa! Krokig som en båge och alldeles grå! Jag har aldrig förr sett någonting så fult. Ätt tänka att hon varit förlofvad med förra herrn här på Hirsala, med en rigtig fin herreman! Att föreställa sig att hon varit ung! Att tro att hon varit vacker! Åh, det är ju rakt omöjligt... Vet du, Antti, hon låtsade ej se mig då jag kom, men när jag räckte henne min stora doftande bukett, blef hon vänligare och bjöd mig in. Det var just hvad jag ville. Du vet att kullen ligger nära en vik af Kaisfjärden och att jordkulan står omgifven af höga, präktiga tallar. Ett litet fönster sitter vid taket, det kan man ej se utifrån. Men ofvanpå växer torf samt här och der litet ljung och något rågax mellan tufvorna. Skorstenen der uppe har den löjligaste fason i verlden, den ser ut som en kruka. Inne i rummet är deremot rigtigt trefligt. Den svarta spiseln är utanpå dekorerad med gamla nät och inuti med en hel hop underligt fasonerade husgeråd af näfver, fabricerade af henne sjelf. Sängen ser ut som en badstulafve.
Den passar för en blek och sorgsen nunna. Jag kan ej komma undan. GREFVINNAN. HERMAN. Nej, sitt stilla här, Fanny. Derinne är så kyligt. Sitt stilla här och förtro mej hvad som plågar dej. Se på mej, Herman (vänder hans hufvud mot ljuset). Nej, vänd dej så, att jag kan se dina ögon. Du är dej lik som förr, du är dej lik, och dessa ögon, som nu så vänligt tindra mot mej, denna mun, FANNY. 113 som darrar i ett leende, de kunde ändå ljuga, grymt ljuga. På hvem ska' jag numera kunna tro? De älska hvarandra, de arma två. GREFVINNAN. HERMAN (oroligt.) FANNY. Förklara dej, Fanny, någon har förtalat mej. Bedrag mej inte, Herman, neka inte, ljug inte mera för mej. Jag har sjelf sett allt, jag vet allt, och jag håller ändå af dej som förr, ja, kanske ändå mera nu, när jag för alltid förlorat dej. Men så tala då, jag uthärdar inte längre. Ja, jag förebrår dej ju inte, Herman, ty jag vet att en ung man, som du, med en så eldig fantasi, inte kan fästa sitt hjerta vid en enda vän. Jag har sett henne, som du nu älskar, Herman. Ack, hon är mycket vackrare än jag, och passar bättre till madonna. Du irrar dej, du är vilseledd. HERMAN. FANNY HERMAN (otåligt). (Studenterna sjunga qvartetten: "O, hur herrlig vårsol ler".) Nej, Herman, jag kom till lusthuset, ty ingen såg min vink från fönstret, när mitt lilla middagsbord var dukadt. Jag stannade i dörren, ty du låg på knä för en vacker qvinna och svor henne trohet i döden. Ja, Herman, det var en svår stund; så måste det kännas, när man dör, men ännu, med hela sin kärlek, hänger fast vid jorden. FANNY. Ah, Fanny, du såg mitt knäfall för henne, och vet inte hvem denna engel var. Ack, oroa dej ej längre, ty Hvem var då hon, som med så brinnande ögon såg på dej? Bekänn, Herman, jag förebrår ju inte.
Dervid torde äfven, då räkenskapernas uppgörande tidigt kunde företagas, den hufvudsakliga redogörelsen, eller special-räkningen , kunna aflemnas, och då s. k. summariska redogörelsen upphöra. Det vore derföre tillräckligt att, för vinnande af nödig controll å redovisningen för de vid nämnda tidpunkt utestående restantier, särskildt förslag öfver dem afgåfves, innan ny uppbörd företoges, eller vid den tid special-räkningarne nu skola aflemnas. Då landsböckerna nu icke skola aflemnas, förrän den i Juli 2:dra året efter det, för hvilket redogörelsen aflägges eller för år 1840, den 1 Juli 1842, samt landsconloren således, för räkenskapernas granskning och landsböckernas uppgörande, hafva ett rådrum af io månader; kunde, med förstnämnda förändringar och med hänsigt till den förenkling, som derigenom uppkomme, hvarje års landsbok otvifvelaktigt afgifvas vid den för hufvudböckers aflemnande i allmänhet stadgade tid, eller slutet af påföljande äret, och således t. ex. för år 1840, vid 184.t års slut, då landscontoren likväl erhöllo 9 månaders tid. Derigenom vunnes en tidigare controll å redovisningen samt den fördel, att anmärkningar förr kunde väckas och afgöras, än under nuvar. förhållanden. Enär dessa förändringar, i afseende å redovisningen, ankomma på K. M:s nådiga ompröfvande, hemställer jag: att R. St. ville, med framställande af de i denna del nu yttrade åsigler i underd. anhålla, det K. M. Läcktesefter vederbör, embetsverks hörande, meddela de nåd. föreskrifter j hvarigenom det åsyftade ändamålet må kunna vinnas. Remitterades till StatsUtskottet. Ånyo föredrogs Allm. Besvärsoch Ekon.Utsk:s den 26 och 29 sisth Febr. på bordet lagda utlåt. N:o 2, i anledn. Den 20 BI a r s f. m. af väckt motion, ang:de särskilda bestämmelser i afseende på grunderna för befordran tili embeten och tjenstår.