Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är kändt, att orter finnas, der redskapen måste föras flere mil, i ändamål att förseglas; detta besvär jemte tidspillan, kostnad och äfventyret af redskapens skadande, synes mig i sanning förtjena fullt frilagande från förseglings-arfvode, och fördelen af att, genom pannans construclion, kunna undvika dess och öfrige redskapens transport, samt tvinga förseglaren att, utan tractamenle och resekostnad, verkställa förseglingen hemma i panne-egarens bränneri, synes mig väl värd i sk. 6 rst. per kannerum och derutöfver.” Af Herr Friherre Hamilton, Hugo: ”Emot de sammansatte Utskottens be tänkande i den, för liela landet numera så vigtiga, bränvins-bränningsfrågan, anhåller jag alt få reservera mig af det skäl, alt, enligt min förmening, Utskotten utgått ifrån en origtig princip för detsamma, då de ansett, att bränvins-bränningen bör fortfarande vara ett privilegium för jorden., Derigenom hafva Utskotten ock förklarat, att det sätt, hvarpå denna näring, i följd af detta privilegium, bedrifvits, eller den så kallade husbehofs-bränningen, är det rälta och för landet gagneliga, ehuru en bedröflig erfarenhet visat motsatsen. Det är just della olyckliga privilegium, som, enligt min tanke, varit ursprunget till det onda. Det har inlockat äfven de minsta jordegare på denna, både i ekonomiskt och moraliskt hänseende förderfliga, bana, och derigenom salt de båda Slats-magterne i den sorgliga ställning, alt redan under en följd af år se en skadlig näring utveckla sina, för nationens framtida bestånd, vådliga följder, utan att de ännu ansett sig kunna taga något afgörande steg deremot, då det onda, just genom föregående Bevilln. och Ekon. Utskottens Betänkande, N:o a. 35 författningars principlöshet i detta fall, blifvit allt för vida kringspridt, för att på en gång kunna afhjelpas. Den ena Stats-magten liar likväl uti Kongl. Majrts
Den 5 Maj. T 7 piil, angående yrkad skärpning i straffet för tjufvar och förändring uti sättet till fångars förande, det andra, af den 18 April, rörande yrkad ändring uti Kongl. Maj:ts Nådiga Kungörelse den 28 Mars 1811, angående vederbörandes åliggande att lemna Presterskapet del af Under Domstolar. nesUtslag om dem, som för Lagbrott blifvit till. talade och sakfällde. eller under framtiden ställde; blefvo å nyo föredragna och, i anledning af dervid gjorda anmärkningar jemte desamma, till Utskottets vidare handläggning förvista. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D Vid förnyad föredragning bifölls Lag-Utskottets den 11 April afgifna och den 27 April på bordet lagda Memorial , angående ett yrkadt stadgande, det Ordinarie Domare å landet ej må vara tillåtet, att med Sterbhus-utredningar sig befatta, m. ha. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. Stats-Utskottets, den 27 April, på bordet lagda Memorial, af föregående dag, i anledning af Konungens Nådiga Proposition, angående ersättning för den förlust i årlig inkomst, Allmänna Barnhus-Inrättningen i Stockholm måst vidkännas, genom Storfurstendömet Finlands afträdande, fclef ånyo föredraget; och beslöt Ridderskapet och Adeln, att samma betänkande skulle, jemte de dervid gjorda anmärkningar, till eu 3 -'dje Del. N:o 3 , 4. början Den 5 Maj.'1 början till BevillningsiUtskottet öfverlemnas' Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. D. I anledning af Bevillnings-Utskottels Memorial af den 2 dennes , hvaruti Utskottet förmäler sig icke tillkomma, att meddela något yttrande öfver Hans Excellences m. m.
Betänkande, i anledning af väckt fråga, om förändring uti lönev il kor en för Conrectorn vid Örebro Schola. Från Vällofl. Borgare-Ståndet har blifvit till detta Utskott remitterad en motion af Herr C. C. Hörnstein, hvaruti anföres, att Conrector vid Orebro Schola har, såsom lönefjllnad, Ekers Prasbende-pastorat, utgörande i5 hemman, hvaraf han uppbär omkring i3 tunnor spanmål, och att han således mäste, för att kunna tillträda denna inkomst, blifva prest, hvilket motionären förmenat vara serdeles menligt för Scholan, då der kunna finnas dugliga lärare, som icke vilja låta prestviga sig, och följaktligen blifva stängde i befordringsväg inom Scholan. Till alhjelpande häraf har motionären föreslagit, att, af de ^5 tunnor kronotionde spanrnål, som hestås Kyrkoherden i Örebro, såsom Inspector öfver Scholan, mätte tagas den lönefyllnad, Conrector derstädes nu har af Ekers pastorat, hvilket deremot kunde, såsom ersättning, tillfalla Kyrkoherden i Örebro. Vid öfvervägande häraf har Utskottet funnit sig destoheldre böra tillstyrka hvad af motionären blifvit framstäldt i afseende på förändrad reglering af lönen vid ifrågavarande lärare-befattning, som Utskottet anser såsom håde nyttig och nödig hvarje åtgärd, hvarigenom de offentliga läraretjensterne frigöras från presterliga och andra främmande bestyr, hvilka kunna draga lärarnes omsorger från det vigtiga kall, de bekläda, hvarföre och då, hvad Conrectors-tjensten i Örebro serskildt beträffar, en lönereglering för densamma, sådan som motionären föreslagit, synes lätt verkställbar, Utskottet anser sig böra vördsamt hemställa, att Rikets Ilöglofl. Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t måtte täckas låta höra vederbörande härom samt, derest ej några AU. Besv. och Ekon. Utsk.
Voteringen har utfallit med 47 ja och 72 nej; och som nej alltså vunnit, är nuvarande införselstull å elfenben, arbetadt, oförändrad bibehållen. 8:de voteringen: (27:o) Den, som bifaller Utskottets af tre Stånd godkända förslag att å ben, oarbetade, krossade samt förmalda eller s. k, benmjöl bestämma 5 sk. utförselstull per lispund, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bestämmes udorselstullen å denna artikel till 3 sk. lispundet. i Fcrstärkta Stats-Ulskottets Memorial, N:o 278. Vid öppnandet af volerings-sedlarne hafva befunnits 53 ja och 66 nej; hvadan och enär nej således vunnit, utförselstullen å ifrågavarande artikel blifvit fastställd till 3 sk. lispundet. g:de voteringen: (34:o) Den, som instämmer i Utskottets förslag alt å coboltmalm och coboltmetall nedsätta gällande inforselsafgifter, å den förra från 1 r:dr till 24 sk. och å den sednare från 4 r:dr till 3 r:dr skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, förblifva nu gällande inforselsafgifter å coboltmalm och metall oförändrade. Som vid denna votering rösterne utfallit med 40 ja och 79 nej3 och nej således vunnit, komma införselsafgifterne å ifrågavarande artiklar att bibehållas vid de uti nu gällande taxa stadgade belopp. io:de voteringen: (53:o) Den, som bifaller Utskottets förslag att å fernbock, raspad eller malen, nedsätta införselstullen till 3 sk. skålpundet, röstar Ja; den, det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antages Borgare-ståndets beslut alt bestämma införselstullea å denna artikel till 2 sk. per skålpund.
1)5 nemligen härtill erfordrades: för Carlskrona station R:dr 67,800 „ Stockholms d:o „ 26,830 „ Göteborgs depöt , 3,700 eller tillsammans R:dr 98,330 och derjemte till aflöning St följande pä indragningsstat ännu qvarstående tjenstemän, nemligen: för f. d. Sekreteraren och f. d. Förvaltaren vid Göteborgs depöt, tillhopa R:dr 2,470: — „ 6 Kammarskrifvare vid Carlskrona station . „ 3,133: — „ Bokhållaren vid f. d. Hofjaktvarfvet ... , 793: — g ^qq lemnar denna summa, afdragen från det löningsanslag belopp af a R:dr 104,730: — da af103,123: — )f R:dr 373: — mi ngs322: 30. så att nu å anslaget finnes en odisponerad tillgång af R:mt Rdr 897: 30. Detta belopp borde alltså och vid förestående reglering af denna stat derifrån uteslutas, men behöfver likväl fortfarande påräknas, om det anspråk på löneförbättring, jag utbeder mig att här få i underdånighet framställa, skulle hos Eders Kongl. Majit vinna nådigt afseende» »När vid sistförflutna Riksdag Flottans civil-stat, såsom i det föregående omförmäldt är, föreslogs till erhållande af förhöjda löner, blefvo Revisorerne och Regementsskrifvarne, ehuru de på gamla staten innehade löner till belopp af 1,170 R:dr eller nära lika med livad deras vederlikar i 2:dra lönegraden, Förvaltare m. fl, med 1,243 R:dr åtnjöto, likväl icke uppförde till större förhöjning deri än 330
— För det andra måste det anses ganska Iiårdt och orättvist, att en fader åligger försörja sin sons eller dotters oågta barn eller barnbarn, helst en välmående person oftast på detta sått utan eget förvållande kan blifva bragdt till fattigdom och tiggarstafven — man kan ju ganska lått tänka sig som möjligt och troligt, att en utsvåfvande och oordentlig son, hvilken ruinerat sig sjelf, och måhända koslat sin fader ej ringa uppoffringar, för att ytterligare tilltvinga sig något understöd, hotar att, om han ej får tillräcklig summa penningar, framdraga en mängd oågta barn, hvartill han erkänner sig vara fader, och hvilkas underhåll således af den förre måste bekostas. Jag skulle således tro, att ömsesidig underhållsskyldighet ej råttsenligt bör föreskrifvas andre ån föräldrar och barn, och, hvad dessa senare vidkommer, endast ägta barn. Hvad 5.'te § ankommer så år den, enligt min tro, så vådlig till sin syftning och så motverkande sitt ändamål, att den ensamt skulle tåla en lång och motiverad afhandling, men då tiden ej medgifver detta, så vill jag blott med få ord antyda de hufvudsakligaste olägenheter, som genom dess antagande skulle blifva en följd. Derigenom att en egendoms-egare och husbonde blir skyldig att under Legotiden underhålla afsigkomne torpare, hemmansbrukare, tjenstehjon in. fl. följer, att hvarje omtänksam husbonde och jordegare, noga agtar sig att i sin tjenst eller till arrendatorer, torpare m. m. antaga andra ån sådane personer, hvilka han med visshet anser ej kunna af en eller annan orsak blifva i behof af understöd. Sådane, hvilka hafva flere barn, eller åro sjuklige, meddellöse eller af andre orsaker anses mindre säkre, antagas naturligtvis aldrig till hvarken hemmansbrukare, torpare eller tjenstehjon, så framt andre personer nemligen kunna erhållas. Men hvar skall nu denna mängd af familier och fattige, änskönt arbetsföre personer, hvilka således uteslutas från det öfriga samhället, taga vågen?
Jag tror likväl motsatsen, ty jag kan icke föreställa mig att en låntagare kan skada en kapitalist. Det är väl sanni, att en hypotheks-förening i sednare tider upptagit ett utländskt lån af några millioner r:dr b:co, men deremot har riksbanken fått silfver, och den förlust, som banken möjligen gjort, såmedelst blifvit ersatt. Jag tror, att när riksbanken uti närvar, ögonblick innehar ofruktbärande medel af öfver 6 millioner, riksbanken icke kan bättre använda dem än att lemna kreditiver åt hypotheks-föreningar. Af sådan anledn. an - D e n 15 December f. m. 229 häller jag, all 13ankoUlsk. mätte fästa nödigt afseende å min motion oell tillstyrka del deruti begärda krediti vet. Skulle Utsk. finna det en viss provision bör betalas för rättigheten alt begagna kredilivet, får jag anhålla, att den mätte blifva billig. Hr von Hohenhausen, Mich. Silvius: Jag vill blott yttra några ord, hvilka torde få åtfölja remissen till BankoUtsk., nemi. att Utsk. målte se sig väl före innan det tillstyrker utvägar lill inskränkning i riksbankens egen rörelse. Sedan hypotheksföreningar börjat alt genom anvisningar på banken i sin män agera som privatbanker, synes icke något skäl vara för handen, alt ytterligare gynna en sådan rörelse, som är rakt stridande mot hypolheks-föreningars natur och bestämmelse. Jag anhåller derföre hos BankoUtsk., att det icke mot riksbankens eget intresse må gynna särskilda kreditsedlar ingifvande bolag, hvilka vängla liksom privatbanker, de ina vara af hvad slag och beskaffenhet de vara må. Remitterades till BankoUtsk. Upplästes K. M:s denne dag ankomna nåd. skrifvelse till R. St. af d. 12 sisth November, i anledn. af deras vid seduasle riksdagen gjorda und. framställning i fråga 0111 national-represeulalionens ombildning. R. 0. Ad. fann alt denna nåd. skrifvelse icke kunde föranleda lill annan åtgärd, än att densamma lades till handlingarue.
Verk ega föga värde om Skogshemman och andre förmåner derifrån söndras, och dessa förmåner äro ofta, i'och för sig sjelfve betragtade, mindre användbare. En dylik sammanslagen Egendom kan således tjena till underpant för ett större Lån; då deremot alla dess delar eller de särskilde fastigheterne från hvarandra afsöndrade och särskildt belänte skulle utgöra ringa säkerhet; och att, då pantsättning af Fastighet genom Inteckning är tillåten, betaga egare till Fastigheter af ofvannämnda beskaffenhet rättighet att deruti lemna samfällt Inteckning, har Utskottet ansett medföra en inskränk - 1284 Lagutskottets BctHnkandtn. liing i deras dispositionsrätt öfver sine Egendomar, så mycket mera obillig, som den icke är föranledd af en nödvändig omsorg för bevarandet af andras mera eller lika magtpåliggande och hela rättigheter. Då, enligt In leokningsför ordningens 30 §. ■ och sakens natur, en enda Inteokningshafvares utsökning, sätter alla andra i samma fastighet intecknade fordringar i förfallet tillstånd, blir deraf en följd., att den Gäldenär, som säl It en bland flere samfält antecknade fastigheter till annan man, hvilken sedan låtit den för sin skuld inteckna®, har att skjdla sig sjelf, om i och för utsökningen af denna nya skuld, Innehafvare!! af samfälda Inteckningen nödgas sälja alla fastigheterne, ty hade lian velat försäkra sig mot en dylik händelse, så hade lian bort låta fastigheten relaxeras eller en viss del af Lånet dervid fästas, innan han fullbordade försäljningen. Likaså måste den sorn köpt en sådan fastighet utan föregången relaxalion, anses hafva i och med detsamma underkastat sig faran att få den bortsåld för förre egarens skuld, oaktadt lian mot denna ärligen fullgjort sine förbindelserSamma förhållande, fastän i större utsträckning, måste äfven uppstå, om en eller flere af de gemensamt intecknade fastigheterne särskildt försålde, derefter ytterligare intecknas samfällt med andre Egendomar, Svårjgheteri!e för sednare Innehafvare af Inteckningar i de separerade fastigheterne är o för LagUtskottets Betänkanden.
Direftionett för ©todlmlmé ©tabö itnbermtéttittgd* merf att infomtna tneb förftag till be ftabganben, font funna ftnnaé mara af ttöben, för att bereba tillämpning afbeitnpa ©tabgané föreffrif* ter tneb minjia ntöjliga rubbning i itnbermiéttingené gång för be i läro* mctfen reban intagne lärjungar. Huber ftfhtämnbe bag Ijar fåottgl. 9ftaj:t jentmäl ftabfäfiat ©tabga för 9ipa ©letnentarffotati i ©todl)olm. De af 9lifetö ©tänber bemiljabe anflag tid npa läroluté i SBeriö od) 2öibbp fatnt för 9ipa QflementarfMait i ©tocff)olm od) till ntmibg* ning od) reparation af ©aroltttffa jfolljufet i Örebro l)afma blifmit för nätnttbe ättbamål bifponerabe, od) ritningar till befie bpggnabéföretag, 86 SSerättelfe om broab i Ittifet ocb befö a froen forn titt föränbrab inrebntng ocb tittbpggnab af ffoll)ufet i 8unb, titt ngtt bibtiotf)cM)iiö t ©fara ocb titt gmnnaftil b»ggnab t SBefteråö äro af $ongl. 9)iaj:t faftflättbe. 2öib be läroroerl, ber fdbant för nnberroiöningenö upprätt^åttanbe fini nitö nöbigt, bafioa ertra lärare ocb buplilanter btifroit anfiättbe meb arfooben af befpariitgarne a anjlaget för C5;lementar4äroroerfen.
Här stadnade Herr Danckwardt; men till dessa stridigheters förklaring torde ej behöfvas mera, än att båda Presidenterne antaga olika beräkningsgrunder. Jag tror mig känna att förhållandet är sådant; äfvensom att frågan om sjelfva beräkningssättet beror på Regeringens afgörande. En annan talare, Grefve Frölich, har, som jag tror, begått tvänne misstag det ena, då han framställer, såsom skulle Kongl. Maj:t i dess Proposition föreslagit, att det heskattningsbelopp, som nu utgöres in natura, skulle öfvergå lill beskattning i peiu»ingar. Jag har icke så uppfattat Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition; och om den hade varit sådan, skulle visserligen jag också deremot gjort det starkaste motstånd; men jag tror icke alt meningen varit den. Vid ett annat uttryck af Grefve Frölich uther jag mig i synnerhet att få fästa mig. Det är en tanka, sorn åtminstone hos mig utgår från en stark öfvertygelse, att ännu misströstar ingen verklig Svensk medborgare om sitt Ilands möjliga försvarande. Ännu hafva vi för mycket qvar af våra gamla Den 11 December f. m. »7 minnen, för mycket förtroende för den Härförare, som står i spetsen för vårt försvar, och för mycken kärlek för våra medbroder bland KrigsStåndet, som påen tid, då Sverige ägde verkligt skäl till misströstan om sitt upprätthållande, visade motsatsen deraf. Slutligen utber jag mig äfven att få dröja vid ett yttrande af Herr Tham. Han har fört Eder, mine Herrar! till eftersinnande af hirån för stora missräkningar. Jag tror att han har rätt; men om J tviflen, så uppskuten blott tviflet, tills frågan om GöthaCanal förekommer, då delta tvifveL torde öfvergå till visshet. Åtskill ige yttrade härtill deras bifall. Grefve Cronhjelm _, Carl DettlofFullkomligt öfvertygad om nyttan och nödvändigheten af en löneförhöjning för Indelta Arméens Befäl, får jag allenast till alla delar förena mig med de värde Talare, som yttrat sig för antagande af hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition derom föreslår. Friherre Anckar swärd Carl Henrik:
Sedan, i enlighet med de af Eders Kongl. Maj:t och Rikets Ständer godkända grunder för beväringsmanskapets förseende med munderingar och öfrig utredning, dessa förnödenheters vård och underhåll öfverlåtits åt en vid hvarje indeldt roteradt infanterisamt afsutet kavalleri-regemente eller kår inrättad s. k. Beväringsbeklädnads-direktiou. hvilka Direktioner, till rättelse för sin förvaltning, hvari äfven ingick anskaffnin - •.'96 — gen af en del beklädnadspersedlar, fått nådig instruktion under den 7 November 1856 fastställd, så skola, till följd af samma instruktion och Eders Kongl. Maj:ts nådiga kungörelse, angående vissa ändringar deri, den 19 Februari 1861, beväringsmanskapets munderingar numera bestå af nedanuppräknade persedlar, nemligen: Lif'munderingen: en hufvudbonad, (Kepy eller kask) en lägermössa, en vapenrock, ett par klädesbyxor, ett par kalsonger, ett pär linnestibletter, två par linnebyxor af oblekt tyg, en halsduk; Excercis-munderingen: en lägermössa, en kollett eller vapenrock, två par linnebyxor af oblekt tyg, en halsduk, en skjorta, ett par ullstrumpor, ett par skor eller stöfla:-.
Jag vill således endast påminna, att de ifrågavarande Fullmägtige varit af 4 Stånd; hvar.; före Ridderskapet och Adeln bör besinna sig, innan Ståndet låter hänföra sig att ogilla, hvad andre Stånds Fullmägnge gjort, hälst desse Stånd sjelfva gillat deras åtgärder. 70 §:n förklarar, huru de skola tilltalas , i händelse de förhålla sig origtigt, hvarföre ett tilltal här icke kan komma i fråga. Jag önskar således blott att få varna för ett misstag, icke att inlåta mig i försvar för en sak, som skett i följd af en gifven föreskrift, hvilken pluraliteten tolkat efter öfyertygelsen om tydliga Svenska ord och språkbruk. Herr von Hartmansdorff, Angust: Jag har, under öfverläggningen om detta ämne, iakttagit tystnad, emedan jag ansett mig jäfvig att tala deröfver, Jag bryter den nu, endast för att förbehålla mig, att, sedan Ridderskapet och Adeln fattat sitt beslut, och då ett yttrande af mig icke mera kan tydas till fördel för mig, eller nackdel för någon bland de aktningsvärde Män, som före mig och jemte mig haft och hafva Högh Ridderskapets och Adelns förtroende, att vara deras Fullmägtige, rättfärdiga mitt handlingssätt inför dem af Ståndet sorn möjligen ogilla det. Jag förklarar dock imedlertid f att jag icke ämnar D*n 3 October /. m. 25 pellera till någon Rätt, i fall Ridderskapet oell Adeln skulle finna mitt förhållande hafva varit origtigt; utan jag tror, att Ridderskapet och Adeln, som skänkt mig sitt förtroende, äfven äger, ehuru srnärtande det för mig skulle vara, att öfver mig, såsom dess Fullraägtig, sjelf utsäga sitt ogillande. Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansig öfverläggningen fulländad. Ropades Ja.' Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalhn hemställde, att Statsoch BancoUtskottens ifrågavarande Memorial måtte läggas till Handlingarne. Bifölls. Föredrogs a nyo StatsUtskottets den 2o sistledne
Inom Danmark har man redan vidlagit delta förfaringssätt och, enl. min åsigt, bör Utsk. på grund af den väckta molionen och de här uttalade åsigterna, å nyo inkomma med förslag, särskildt öfver hvad som bör åtgöras vid denna riksdag och särskildt för hvad, som bör beredas för en kommande, i hvilket sednare hänseende jag vill rekommendera den åtgärden, alt i st. f. prolmes form af böcker, diskussionerne intagas i lidningarne, hvartill fordras att ett större antal Notarier anställas vid hvarje Stånd, så att diskussionerne må kunna binna upsättas så tidigt, att de sednast påföljande dag, må kunna i lidningarne intagas, derefter dessa tidningar, gå och gälla såsom RiksStrns prot. Hvad åter angår Hr Bräkenhjelms förslag, alt R. o. Ad. ville besluta en sådan åtgärd i och för dess förhandlingar, så är det gifvet, alt sådant måste anses såsom en enskild, detta Stånd rörande, fråga, i följd hvaraf kostnaden endast måste drabba detta Stånd. Just denna ganska betydliga kostnad föranledde Ståndet vid 1844 års riksdag, att icke fortsätta bekostandet af egen referent. Jag erinrar mig likväl, alt under den tid dessa referater fortsattes, allmänheten var särdeles belåten med de notiser, som såmedelst lemnades om detta Stånds förhandlingar. Hr von Hartmansdorff: Antingen den ifrågavar. åtgär den vidtages vid denna eller nästkommande riksdag, antingen det sker på Statens eller Riddarh.-kassans bekostnad, så bör, enl. min åsigt, sättet, hvarpå man går till väga, i båda fallen blifva lika, hvarföre jag tager mig friheten att än vidare yttra några ord derom. Hr Bråkenhjelm har ganska riktigt anmärkt, att RiksSt:ns förhandlingar på f. m. böra i tidningen införas om aftonen, emedan i annan händelse, Aftonbladet, samt Postoch Inrikes Tidningarne hafva för allmänheten kungjort samma förhandlingar. Just till förekommande af de olillförlilliga underrättelserne härom, önskar man att erhålla dessa referat.
O, Eberhard, hvarför svärmar ej du kring skog och mark? Döden skiljer dig blott dess förr vid din skrifpulpet, du, som ej lät lifvet locka dig därifrån. Farbror Eberhard stryker ett tjockt bläckstreck under sin sista rad. Ur pulpetens otaliga lådor drar han fram gulnade, fullklottrade luntor, alla de olika delarna af hans stora verk, detta verk, som skall bära Eberhard Berggrens namn genom tiderna. Men just då han staplat lunta på lunta och stirrar på dem i tyst förtjusning, öppnas dörren, och in träder den unga grefvinnan. Där är hon, de gamle herrarnes unga herskarinna. Hon, som de tjäna och dyrka mer, än farföräldrarna tjäna och dyrka den förste sonsonen. Där är hon, som de funnit i fattigdom och sjukdom och nu skänkt all världens härlighet, liksom sagans kung gjorde med den fattiga sköna, han hittade i skogen. Det är för henne, som nu valthorn och fioler ljuda på Ekeby. Det är för henne allt rör sig, andas, arbetar på den stora gården. Hon är frisk nu, om än alltjämt mycket svag. Ensamheten i det stora huset synes henne lång, och då hon vet, att kavaljererna äro borta, vill hon se, hur det ser ut uppe i kavaljersflygeln, detta beryktade rum. Så kommer hon då sakta in och blickar uppåt de rappade väggarna och de gulrutiga sängomhängena. Hon ser Göstas svarfstol, Löwenborgs furubord, där han spelar sin Beethoven på målade tangenter, den uppstoppade kråkan öfver Kristian Bergs sängplats och björnhuden framför major Fuchs’. I ena hörnet af rummet ser hon den märkvärdiga mattväfven, som Beerencreutz bedrifver. Där har han spänt ut varpen på golfvet och träder sedan in den mångfärgade väften utan hjälp af väfstol eller skyttel. Hon ser stolen i spiselvrån, där kusin Kristoffer drömmer bort sitt lif utan bragder eller namn.