Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då sålunda tvänne Stånd emot de 2:ne Öfrige stadnat i alldeles stridig meniug, om sättet till extra roteringsskyldighetens utgörande, jemte det särskild skiljaktighet yppats mellan Ridderskapets och Adelns samt PresteStåndets Beslut, i afseende på tiden för beståndet och fortfarandet af de i fråga varande contracterne mellan Kongl. Maj:t och Kronan och extra rotehållarne; och någon sammanjemnkning i förnå fallet således icke låter göra sig, samt frågan i öfrigt icke eller är af beskaffenhet att kunna förfalla; så får Utskottet nu föreslå, att derest icke antingenHöglofl. Ridderskapetoch Adeln,eller Högv. PresteStåndet skulle, med frånträdande af sitt redan fattade Beslut, villja i allo förena sig i Vällofl. BorgareStåndets och Heder?. BondeStåndeta mening, eller ock sistnämnde tvänne Stånd på lika sätt öfvergå till Höglofl. Ridderskapets och Adelns eller PresteStåndets tanke, förevarande frågor må, enligt 73 § Riksdagsordningen, förvisas till afgörande i Ekonomiutskottet, förstärkt genom en af Riksens Ständer vald nämnd, till ett antal af trettio Ledamöter af hvarje Stånd; för hvilket ändamål Utskotten tillstyrka antagandet af följande veterings propositioner: i446 Beiv. och Ekon. Utsk. Eetankanden. i:sta Vot, Fropos. Den sorn bifaller, att, på sätt, Ekono* miUtskottet, uti sitt Utlåtande af den 20 sisth Sept. föreslagit, extra roteringen, vid påkommande behof deraf, bör endast i manskap utgå, och att alla nu gällande Con~ tracter, som afse förändring deruti, skola till all kraft och verkan förfalla, voterar Ja. Den det ej vill, voterar Nej. Vinner
Skrifvelse N.o 273. utvecklat sig till en sådan sjelfständighet, att dess bestånd derigenom är betryggadt, Statens mellankomst bör vara mindre behöflig; hvilken åsigt äfven synes hafva gjort sig gällande hos 1818 års Rikets Ständer, hvilka, då tillökning i Manufaclur-Discontens creditiv å Banken beviljades, yttrade, att låneunderstöd af Statsmedel icke borde såsom ständigt qvarstående betraktas, utan endast vara ett underlättande medel, hvarigenom fabrikerna bereddes tillfälle att småningom och framdeles komma i oberoende ställning, ulan behof af allmänt understöd. Fabriksidkarne hafva således icke kunnat ega grundad anledning att ständigt påräkna en lika stor lånerätt, som vid 1818 års Riksdag bestämdes, enär det låg i sakens beskaffenhet, att denna lånerätt skulle nedgå och minskas, i samma mon tillverkningen utvidgades, och dess värde ökades. De fabriks-tillverkningar, till hvilkas förmon lånebidraget egentligen blifvit föreslaget, kunna icke anses vara nya eller i senare tider uppkomne, enär, hvad serskildt beträffar ylletillverkningarne, desamma ifrån lå ngliga tider tillbaka varit gynnade både med penningeunderstöd och andra förmoner; och bar fabriks-ylletillverkningen, efter hvad Rikets Ständers Statsutskott uppgifvit, genom en liflig afsättning kommit i den fördelaktiga ställning, alt samma tillverknings fortfarande bestånd och framskridande lill ytterligare förkofran synes icke kunna äfventyras eller blifva beroende af to å 12 procents nedsättning i den för 16 år sedan bestämda lånerätt.
På vägen därifrån, vid afskedet sade baptistfrun eftertryckligt: — Jag ber er bara om en sak, mina damer: läs bibeln. Göra ni det, så bli ni baptister i morgon. Fru Linde smålog. Matilda och hon fortsatte vägen och för att afbryta tystnaden sade fru Hjelm: — Ett ha de ändå gemensamt de här tusentals sekterna. — Ha de? En tror, att Gud befaller frid, en annan att han tillstädjer strid, en att han straffar evigt, en annan att han icke gör det. Strax fyra gudar, skilda som eld och vatten, tycker jag. Svaret var öfverraskande. Fru Linde talade sällan. Matilda erfor strax ett våldsamt begär att kasta sig på denna nya själ. — Åh säg mig — jag är en kämpande människa — hvad är er tro? Fru Linde skiftade färg. — Min tro — inte kan den hjälpa er — ämnar ni gå in som medlem i metodistförsamlingen? sporde hon hastigt och såg Matilda fullt i ögonen. Fru Hjelms blick sänktes, hon besvarade icke frågan utan brast ut lågt och fort: — Ser ni, dag och natt tycker jag mig själf vara större än den Gud, jag skall tro på. — Kanske behöfver ni då en större Gud än andra. — Hvad menar ni? Matilda famlade, häpet anande, på fru Lindes arm. Metodistens hustru såg drömmande mot horisonten, och hon talade långsamt, full af tankar, dem hon tydligen var van att umgås med. — Ser ni inte öfverallt, att människorna redan tagit sig lof att bara älska den Gud, de danat sig själfva? Nu ni t. ex Skulle ni inte kunna älska Gud, om allt vore fritt, ni fri, Han den stora eviga friheten utan form, utan namn, — som ingen mätt upp — men som ändå är, ... som fyller era aningar, era drömmar, era gärningar med ett ljus, som ni — låt vara bara ni — vet är skildt från mörker som dagen från natten? — Jo — kanske — men sanningen? — Kärleken är högst. Med heta, nervösa fingrar strök Matilda upp sitt flor. — Men jag vet inte hur långt obundenhet kunde föra mig. Det är något utan gräns hos mig också. Fru Linde såg tankfullt på henne. — Tror ni? sade hon i förbigående. Därpå återtog hon lifligt:
Alt jemväl, i händelse dessa creditiv icke lomme, att begagnas, sådant dock icke skulle leda lill den anmärkte minskningen i rörelse-capitalet, lärer, vid närmare granskning af ifråga varande Betänkande, medgifvas, då Utskottet dels i 27 punkten föreskrifva, att de der omförmälde reserverade medel kunde göras fruktbärande i sådan låne-rörtise, 4 Banco-Ulskottets Utlåtande IV:o i5. gg som medgåfve deras snara åleri ndragande, vid påkommande behbf, dels i 28 punkten uppgifvit, att det belopp, som årligen inginge af BancoDiscontens förlagsfond, finge antingen såsom fond för Cassa-cred lii v eller annars, i mon af sig erbjudande tillfällen, till förökande af silfverfond och rörelse-capital användas, dels ock uli 3a punkten ansett detböra åt Banco-Styrelsens klokhet och omtanka öfverlemnas, att begagna'' de i Bankens vård från Riksdag till Riksdag qvarstående vinstmedel till förökande så väl af silfverfond, som rörelse-capital; helst ej allenast belåningen af metaller och publika papper blifvit lill oinskränkt belopp medgifven, utan det äfven är klart, att Banken, om och när densamma bar tillgång till egne Låne-fonder, utan proportionens förnärmande, icke lärer underlåta, att, lill besparande af onödig ränle-utgift, använda dessa fonder äfven tilJutlåning genom Handels-Disconlen. Enligt hvad Utskottet redan i fråga om privata Assignerings-rätten å Banken yttrat, är det Utskottets öfvertygelse, alt assignalioner å så högt belopp som roo R:drf icke kunna blifva i landet löpande såsom mynt, och Utskottet har sålunda ansett något ytterligare stadgande i detta hänseende icke erfordras.
St:r afgifva ett fullständigt Utlåt, öfver denna vigtiga fråga, var det naturligt att Utsk., vid detta Utlåt:s upsättande, måste utgå från några förut bestämda ledande grundsatser. Utsk. har äfven derföre först yttrat sina åsigter öfver frågan om jeruvägsnnläggningar här i landet i sin helhet och behandlat de särskildta förslag, som i detta afseende förekommit, hvarefter Utsk, på grund af de åsigter, det ansett sig böra följa, sedermera föreslagit E. St. att anslå medel till de bansträckningar, hvartill Utsk. ansett medel vid denna Riksdag böra nnslås. Det förslag, som Gr. af Ugglas nu afgifvit, eller att, med förbigående af de punkter, deri Utsk. uttalat sina åsigter i frågan, genast företaga de punkter, som röra de tillstyrkta anslagen, anser jag för min del i sjelfva hufvudsaken föga betyda. StatsUtsk:s åsigter äro af Eder alla, mine Hrr, ganska väl kända och frågan har blifvit ytterligare utredd under de långvariga gemensamma öfverläggningar, som nyss slutades. En hvar af oss har derföre troligtvis redan bestämt sin tanke i saken och är således beredd att besluta om de punkter, som röra anslags-summorna. I enlighet med denna min åsigt har jag ingenting emot det förslag till föredragningssätt, som Gr. af Ugglas afgifvit och Erih. Tersmeden understödt, ehuru jag skiljer mig från den sistnämnde värde ledamoten deri, att jag icke anser den 3:dje punkten stå i något oskiljaktigt sammanhang med den 2:dra. Denna 2:dra punkt har nemi. tillkommit sålunda, att sedan inom Utsk. fråga uppstått, huruvida ett system för Statens Jernvägsanläggningar borde upgöras eller icke, yrkade de ledamöter, som icke ville antaga ett sådant system, att ett särskildt beslut derom skulle fattas, och en gifven följd af detta yrkande blef, att sedan denna fråga genom votering afgjorts, densamma upptogs i en särskild punkt af Betänk.
"I sammanbang bärmed oell som, i af8eencle pä 8tgtsanslag6t ä ^:ds Idukvud-liteln för Militära Dnkors oell Larns pensionering, eillis den utredning elei om, Direetionen af -krmeens Densions-Lassa, som jemväl korvall. gr sig vara långt ifrån tillräckligt all uppfylla bebokvet, ieke ens sävidt, att i bvarjs Dlass ell till, äckligt anlal pensionsrum kunnits alt pensionsberättigade lillclela, bvarigenom bandt, all, svnnerligast i 6:le Ollieers-DensionsDlassen oell i begge Dnder-Olkioers-DIasserna, ell stort anlal psnsions-sökande mäst ställas pä expeelanee till cle i allt sall serdeles knappa pensionerna, bvilket, enligt ealeul, föranleder till ell ökadt bebok ak cj,88^ k:dr 32 sk. ärligen; torcls Nädig framställning nu äler böra göras lill klikets 8tänder, icke allenast om fortfarande af den ä i frugavarande anslag vicl 1828 ocb >83o ärens Diksdag beviljade tillökning af ^,000 D:dr, utan oek om en nödig ytterligare tillökning (lera ak' minst 2,000 kclr, alt jemväl ä ^:de Hufvud-l?iteln ulga." "Derjemte torde Dders Kongl. Majit fästa lbikets
Dessa styrelser tillgripa icke förr än i sista rummet utvägen af att göra utländska lån, hvartill hörer, fast endast skiljagtigt mot det vanliga sättet, att till ulländningen sälja inhemska skuldförbindelser, vare sig Stats-obligationer eller serskilta Corporationers. Reservationsvis får jag jemväl anmäla, att jag, för att icke öka längden af bilagorne, icke utan undantag gillar allt i Betänkandet mot hvilket ingen anmärkning af mig blifvit gjord, men dels har sådant icke påfordrat att derå fästa uppmärksamheten, och dels hörer det till det mindre vesendtliga. Af Herr Friherre Stjernstedt, J. Th. Med anledning af Utskottets tillstyrkan i fi §., får jag tillkännagifva, att jag anser nämnde tillstyrkan öfverflödig för den händelse Rikets Ständer bifalla bvad Utskottet föreslagit i 61 och 63 §§., samt icke tillfyllestgörande i den händelse dessa sednare punkter skulle alslås. För ett sådant fall torde Riksgälds-Conloret icke allenast böra afgifva de af Utskottet föreslagna räntebärande obligationer till ett belopp, motsvarande |:delar af den afstådda Banco vinsten, utan 88 Banco-Utskottets Utlåtande, N.o 44- till ett belopp, fn11L motsvarande nämnde vinst, samt Banco-Fullmägtige berättigas att dem aflåta eller försälja, då de anse en sådan åtgärd för Bankens betryggande nödig eller nyttig; behofvet må för öfrigt] vara tillkommet genom skyldigheten att ersätta indragne Privat-Bank6-sedlar eller af hvilken annan orsak, som helst." Mot Utskottets tillstyrkan i afseende på Privat-Bankernes framtida rörelse, får jag i allmänhet mig reservera, emedan jag anser Utskottet bordt bestämt uttala sin mening, antingen Utskottet ansåge att sådane Banker må fortfarande utgifva egna sedlar, eller om de hädanefter endast borde få röra sig med Riksbankens, eller slutligen om deras rörelse borde af denne sednare ölverlagas, samt i följd af det alternativ, som blifvit godkändt, föreslå lämplige stadga aden.
Detta kunde verkställas antingen derigenom, att man afskafiäde all tnll-restitution för socker, som härifrån till Norge utföres, emot vilkor att dravvback å socker vid Utförsel från Norge äfven komme att försvinna, hvarom norska regeringen icke skulle vara obenägen eller hafva svårighet att med Fredrikshald raffinaderi träffa öfverenskommelse, eller ock på det sätt, att Rikets Ständer bemyndigade Kongl. Majit att för socker, som härifrån till Norge utföres, bevilja enahanda drawback, som den norska fabrikanten vid export till Sverige åtnjuter, i förhållande till erlagd tull för råvaran och med antagande af lika afkomst i raffinerad vara, dervid, till förekommande af betydlig uppoffring för svenska stats-kassan, tillika kunde göras den inskränkning, att ersättningen icke finge utgå för mera socker, än som motsvarade införsels-beloppet från Norge. Jemte nu omförmälda alternativa förslag, har ock blifvit ifrågasatt, att man borde helt och hållet till Kongl. Majit öf verlemna att bestämma dravvbacken för utförsel till Norge både af socker och tobak. Inom Bonde-ståndet hafva ock hufvudsakligen förhållandena till Norge utgjort föremål för betraktelser samt den omständigheten, att vissa trakter af Sverige kunde från Norge erhålla svenskt socker till billigare pris än hemma i landet, åberopats till stöd för yrkandet att all tnll-restitution borde upphöra; i hvilket hänseende ock blifvit föreslaget, att Rikets Ständer mätte i underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, att Kongl. Majit ville söka med Fredrikshalls-bolaget uppgöra så att drawbacks-systemet mätte samtidigt i .Sverige ochi Norge kunna upphöra. Utskottet har icke funnit skäl att frångå sitt yttrande emot tull-restitntion för garfveriernas tillverkningar och icke heller att i de kontroller, som nu äro stadgade, angående utförseln af gods, för hvilket tull-restitufion eger rum, .föreslå någon förändring.
Af Wermlands enskilda Militärpensionsfond hafva sedan år 1832 pensioner varit utdelade till behöfvande afskedade soldater och fältjägare, som tjenat vid de inom länet förlagde regementen, men icke kunnat erhålla underhåll af Krigsmanshuskassan, äfvensom till soldaters och fältjägares enkor; och utgjorde fonden den 1 April 1860 en summa af 14,314 R:dr 1 öre Runt, af hvilken 62 personer då åtnjöto pensioner. Bruksbetjeningens Enkeoch Pupillkassa hade vid 1860 års slut en kapitalbehållning af 26,242 R:dr 21 öre R:mt, sedan i pensioner och understöd blifvit under året utdelade 930 R:dr samma mynt. Hammar smedskassans kapital uppgick vid nämnde års utgång till 33,974 R:dr 69 öre, och voro under året derifrån utdelade i understöd 1,506 R:dr 50 öre. Enligt de uppgifter angående Fattigvården, som från Socken-nämnderne inkommit, funnos i länet vid 1860 års slut 109 fattigvårdssamhällen, af hvilka 40 hade fattigvården fördelad i rotar, men huru många af dessa samhällen, som fått reglementen för sig fastställde, har icke blifvit upplyst. På landet voro 4 fattighus, i hvilka vårdades 6 män och 4 qvinnor. Städerne hade 3 fattighus eller ett i hvarje stad, och voro i dem till vård intagne 19 män och 34 qvinnor. De, hvilka 1860 åtnjutit full försörjning, utgjorde: inom landsförsamlingarne 1,577 mankön och 2,109 qvinkön eller tillsammans 3,686 personer, deraf 1,465 barn; uti städerna 89 mankön och 156 qvinkön, hvaraf 93 barn. De, hvilka samma år erhållit delvis eller tillfälligt fattigunderstöd, voro: inom landsförsamlingarne 1,927 män och 3,556 qvinnor eller tillsammans 5,483 personer; och uti städerna 22 män och 177 qvinnor eller tillhopa 199 personer.
För dagportioner till och från möten, Reserva - Viirfvade Lifgardet till Häst. Penningar: Nuvarande anslaget Tillökning: se Tab. N:o 8 Oindelt Spanmål: 1855 års Stat anslår (950 ett förslagsvärde af Förhöjning till 2 R:dr per Kron-Piinsens Hussar-Regemente: Penningar:, Nuvarande anslaget . Tillöka, i aflöning, s» Tab. N:o 9 i rekryterings-penningarne i medikamentslito Oindelt Spanmål: 1855 års Riks-Stat anslår 1,947 T:r afgå och indragas . 268 T:r återstå 1,679 T:r Förslagsvärdet å Spanmålén i utgör Förhöjning till 2 R:dr per nya Spanmåls-anslaget Svea Lif-Garde : Penningar: Nuvarande anslaget. .. Tillökning, se Tab. N:o 10 h ii 31 Förslag till blifvande Riks -Stat. Indelta S p a n m å 1. 9 Penningar Räntor, enligt marTegan på Torsia Indelt, på förslag. Oindelt. Summa. Riksmynt. 6 V Mått. Värde ä 2 R:dr kub. foten. Mått. Värde förslagsvis å 2 R:dr kub. foten. Riksmynt. R:dr. ö. R:dr. Ö. Kub. r. k. Indelta Räntor, enligt markegång på förslag. S p a n m å 1. Indelt, på förslag. Oindelt. Mått. Riksmynt. Stat anslår (1,694 med ett förslags-värde af Förhöjning till 2 R:dr per Andra Lif-Gardet: Penningar: Nuvarande anslaget. .! Tillökning, se Tab. N:o 11 Oindelt Spanmål: 1855 års Stat anslår (il,694 kub. f. med ett förslags” Förhöjning till 2 R:dr per Wermlands Fält-Jägare-Regemente: Nuvarande .anslaget Tillökning Svea, Götha och Wendes ArtiUeriPenningar:
Jag har också aldrig yrkat att cn sådan domsrätt skall updragas åt Högsta Domstolen. Jag och de med mig liktänkande hafva endast haft för afsigt att K. M. må bestämma, hvilka mål äro af den beskaffenhet alt de utgöra rättstvister, hvilka böra öfverlemnas till Högsta Domstolen. Jag har redan yttrat att enl. mitt förmenande antalet af dessa mål icke är serdeles stort och jag har äfven updragit skillnaden emellan dem och de administrativa målen, på det sätt att de förra röra tvister emellan enskilde personer och i hvilka tvister staten icke har något intresse. Deremot bestrider jag på det högsta att administrativa ärenden, som hafva afseende på det allmänna, på statens förvaltning och hushållning skiljas från Konungen. 1 delta hänseende förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff att det vore i högsta måtto olämpligt att flytta dessa ärenden till en administrativ rätt, som skulle motverka alla förändringar; sådant blefve utan tvifvel det sannolika. Man har sagt att det vore skadligt för det allmänna att afgörandct af vissa frågor upskjutes intilldess Konungen reser till Norrige eller till inrikes aflägsna orter. Jag vill icke bestrida alt man ju icke häri har rätt, men detta exempel har blifvit framdraget för alt bevisa dels att Konungen icke är angelägen alt deltaga i dessa mål, dels att Konungen utan betänklighet och utan att någon skada skett öfverlemnat åt fyra ledamöter af Sitt StatsRåd alt afgöra deni, dels alt de blifva lika val afgjorda, som om de pröfvas af K. M. En talare bakom mig har yttrat, att om besvärsmålen afgjordes utaf en afdeln. inom konseljen, skulle allmänheten stanna i okunnighet om huruvida Konungen deltagit i besluten, och klandret mot detsamma skulle alltid riktas mot Konungen, ehuru han i målens afgörande icke haft någon del.
Hvarför kom du inte förut då? WALTER. Ödet ville inte, att jag skulle gå i vägen. BERGENHJELM. de där nycklarna. De finns ibland och ibland inte. Det ä' en lång historia, I morse, när jag steg upp... Ja, ser du, Walter, det ä' så konstigt med tamburen och stiga på.) (Herr och fru Hermens och Ada ha kommit in i FRU HERMENS. Var det inte det, jag anade (Ada kastar sig på en stol och gråter.) HERMENS. Hvad är det här nu för spektakel? BERGENHJELM. Soppa på en spik, farbror! Soppa på en spik. HERMENS. Hm ­ 86 ­ FRU HERMENS (omfamnar Ada). (Paus.) Ja, där ligger ju käppen och handskarna! Konsulinnan har inte så dåliga ögon, hon. Hon känner igen en sak, bara hon sett den en enda gång, hon. Jag sa, det var omöjligt, men tyckte ändå det var bäst att gå hem så fort vi kunde... Och så kom vi hem... Nej, vi kom inte hem. Ett sköfladt hem ä' inte något hem! Mitt stackars barn! Det var således sant! HERMENS (nyper i champagnepå Bergenhjelm). Ä' det också spik? BERGENHJELM. Ja, ta mig fan, ä' det inte det. buteljen, under det han ser FRU HERMENS (sakta till Bergenhjelm). Du har kanske rätt, Ernst. Det ä' nog ADA (ser på Hanna). Jag har sett det länge... länge. HANNA. Hvad ä' det du har sett länge? ADA. Att du velat ta honom ifrån mig. HANNA (med ett gapskratt). Jag tror du ä' tokig! ADA. oss olyckliga. Det ä' rätt! Ja, skratta du, hånskratta, sedan du gjort spik i en kista. ­ 87 ­ FRU HERMENS. hem. Och passar bra på ruinerna af ett sköfladt HANNA. hem? Menar ni, att det ä' jag som sköflat ert FRU HERMENS. Tag det som du vill. HANNA. Hvad har jag gjort?
Sedan Herrar Afwerste - Kammarjunkare afträdt, omförmälte Herr Baron och Landt-Marstalken att enär Acten pä Riks-Salen were fulländad, komme Ridderffapet och Adeln att der ätffiljas, och endast den Deputation qwarstanna, som blcfwo utsedd att aflägga afffcdsuppwaktning hos Konungen och dcn öfriga Kongl. Familjen, och hwilken borde infinna sig uti Konungens nedre matsal för att, gemensamt med de öfrige Riks-Ständens Deputerade, innan Middagsmåltiden denna uppvaktning hos Kongl. Maj:t fullgöra. Sedermera skulle samma Deputation klockan tre qwart till 6 om aftonen samlas i Hennes Majtts Drottningens öfra matsal, för att samma skyldighet uppfylla hos Deras Majestäter Drottningen och Enke-Drottningen, samt hos Hans Kongl. Höghet KronPrinseu. Tisdagen dcn iz November klockan 12 om middagen skulle Hennes Kongl. Höghet Prinscstan emottaga Riksens Ständers Deputation: och sedan denna Deputation återkommit. SZ8 Den 10 November. ffu.le Niks-Ständen genom särffilta Dcputationer taga afffed af hwarandra. Härefter antecknade sig hos RiddarhusFiscalen de Herrar som skutte utgöra Deportationen till Personernc af den Kongl. Familjen, samt de hw-lka komma att spisa middag pä det Kongl. Slottet. HZgloflige Ridderffapet och Adeln ätskilj. de§ klockan i. In 6clem krotocolli, 6. silverstolpe. Mändagm den 12 November. klenum klockan half 10 förmiddagen.
Han föreslog mig en liten spatsertur kring jorden och lofvade hämta mig tillbaka om tvåhundra år, men jag fruktade, att ni skulle förlora tålamodet och gifta er under min frånvaro, skämtade presidenten. Finska bibeln. Hörnstenen, på hvilken allt skall uppbyggas. Drottning Kristinas sextonde födelsedag förändrade intet i hennes väntande krona, men mycket i hennes personliga ställning. Hon hade fått årens kungabref på rättigheten att vara en vuxen ungmö, att hafva sin egen mening, att styra sig själf, innan hon kallades att styra riket. Det var intet tvärt framsteg: hon hade gjort anspråk på denna rättighet redan förut, och de styrande hade motvilligt gifvit efter. Men det sextonde året afklippte tyglarna. Om detta nyckfulla och bångstyriga kungabarn med sina lysande snillegåfvor dittills kunnat böjas endast med mycken varsamhet, lydde det numera endast sin egen klokhet, när det föredrog att vänta. Kristina kunde vara så foglig som någon myndling, hon kunde lyssna till råd och, där det behöfdes, tillrättavisningar af sina förmyndare; hon kunde öfverlämna allt åt deras bepröfvade erfarenhet och tigande bevista rådets öfverläggningar. Men detta allt med en dold reservation, med ett brinnande begär att göra sin uppfattning gällande, när hennes tid var kommen. Hon uppfattade kronans och snillets förenade makt som obegränsad. Ännu framträdde själfrådigheten blott i frågor som rörde hennes egen person, hennes toilett, hennes studier, hennes nöjen och lefnadsvanor, hennes omgifning och favoriter. Den första, som erfor detta och nödtvungen gaf vika, var fru Beata Oxenstjerna. För hvarje gång hon förhetsade sig och tog ett djärft steg framåt, nödgades hon taga två steg tillbaka. Detta gick icke. Den mäktiga fruns stolthet uppreste sig, men statsklokheten bjöd henne tiga, och hennes bror, rikskanslern, tillät henne icke att afgå från hoftjensten. Födelsedagen firades med ett värdskap i slottet, oaktadt pågående reparation. Det unga hofvet församlade sig i tätnande led kring sin medelpunkt. Där dansades mycket. Den unga drottningen var road ända till själfsvåld, gycklande glad behagsjuk, sade de gamla nåderna, men de misstogo sig.