Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att en del skodon, de nämligen, som bestå Först vill jag omtala, att mitt uppträdande helt eller delvis af färgadt, pressadt eller i Iduns spalter närmast af en fråga lackeradt skinn, mindre lämpa sig för inköp på afdelningen för frågor och svar, där » den från utlandet, torde lätt inses däraf, att de lilla prenumeranten » önskar veta adressen till draga eu tull af 6 kronor per kg., hvilket Au bon marché i Paris samt om det ställer gör i medeltal 3 kronor per par, hvaraf ocksig billigare att taga sina toiletter därifrån nu, så följden blifvit, att partiimport af dylika numera lärer alldeles upphört. » när tullen är så hög ». Många andra exempel skulle jag kunna Jag skall genast besvara frågans senare del sålunda: I regeln blir varan, köpt direkte framdraga, påvisande hur oklokt det är för från Paris, dyrare då hon kommer eder till den enskilda, obevandrad som hon är i tullhända, än om ni utvalt densamma i närmaste taxans mysterier, att göra sina inköp direkt butik i Sverige, och mycket ofta blir varan från utlandet, men fruktan att allt för mycockså underhaltig. Jag har dels själf för ket trötta mina läsarinnor nödgar mig att flere år sedan (numera har jag bättre förstånd) stanna vid det sagda. gjort diverse inköp från magasinen i Paris, Till slut kan jag ej underlåta att påpeka dels genom mina vänner delgifvits deras erännu en sak. Låt eder patriotism härvidlag farenheter, och det är med en del af dessa också en smula råda och tänk äfven på våra som jag vill låta eder få en inblick i tullegna, redbart sträfvande köpmän, som må- taxan och med detsamma styrka mitt ofvan hända icke kunna erbjuda samma priser som gifna omdöme.
Utskottet är också förvissadt, att en sådan bättre anda skall i främsta rummet utöfva sitt inflytande på de offentliga myndigheter, som ega alt vaka öfver allmän ordning, och att dessa myndigheter sålunda skola, utan att derom behöfva af öfverheten särskildt erinras, sjelfmant vidtaga sådana inom gränsen för deras befogenhet liggande anordningar, hvarigenom de företeelser under hvilodagen i möjligaste målto undanrödjas, som kunna väcka förargelse eller störa dem, hvilka af christ ligt sinne manas till ett värdigt begående af denna dag; och så vida ej Utskottet orätt uppfattat lids - 6 Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande. N:o 77. händelserna, har en sådan riktning i ofvannäinnde myndigheters verksamhet redan länge spårats, ehuru icke få anledningar (ill missbruk ännu torde återslå alt aflägsna. Alt uti en författning sammanföra de särskilda förbuden mot sabbatsbrott, i ändamål alt della sammandrag må kunna bringas till allmänhetens kännedom oftare eller på annat sätt, än som för andra författningars kungörande är i allmänhet föreskrifvel, har synts Utskottet ej räll lämpligt, då sjelfva ansvarsbestämmelsernas utbrytning från de författningar, tili hvilka bevekelsegrunderna för dessa bestämmelser äro alt söka, ostridig! mäste bidraga lill alt försvåra uppfattningen af lagens behöflighet och minska dess anseende och vigt; och Utskottet har icke heller funnit förenämnda åtgärd vara af något synnerligt behof påkallad, då tillräcklig kunskap om hvad som till Sab bathens vanhelgande bör hänföras samt den timliga påföljden deraf i allmänhet icke saknas och i allt fal! ulan svårighet kan bibringas "i sammanhang med undervisningen tili de till detta ämne hörande christendomsstycken.
De anstalter, som i loljcl ak L. 8t:rs vicl 1812, l8c5 ocb 1818 arens Liksclagar gikne 8taclganclen, blifvit vicltagne till unclerlättancle ak sörslitne 8ecllars utbvte i Lanclsoi terne genom förskotter krän Lanken uppä Lec;visition sk Läns8l^relserne, i 8ecllar krän oeb mecl 3 L:ör till ocb mecl 8 sk:s valeur, komma, jemlikt Likets seclnast körsamlacle 8tänclers beslut, att fortfara, i öfverensstämmelse mecl köljancle är l8iö utstakacle ocb nu a n^o staclfästscle gruncler: 1:0 Dea bögsta 8umma som pä en gäng till något Län förskottsvis utlemnas är.bestämcl till Lemtusencle (5ooo) Lccir; ocb ett cl^likt förskott kär ej oftare sn «5§ Statsocb Lanco-Dtskotteos bögst hr» gänger om äret af ett oell samma Län ut^ lagas, 2:0 Lanken består i ett tor allt till betackande af ounLgängelige kostnader en balk procent ä Le summor kvilka till utvexling blifva genom Länens St^ielser 1 e^vireraLe; men, bvaä Lötbeborgs ocb bobus bän serskildt beträkkar, är för Lotta änLamäl meLgitvit tvä treLjeLels procent, 3:o Lanco8t^relsen lager 5ör öfrigt ej någon befattning bvarken mell Lemissernes framocb ätersänLanLe eller Lonlrollen pä meLIens bebäriga använLanLe; bvilka åtgärder, pä X, IVl:ts Lebb,'Les omsorg allena ankomma, i bänLelse lie till bätnaL för rörelsen i Leras Län linna för godt att ifrågavarande uti L. 8l:rs Lank öppnacle utväg begagna. 4-'o
»Jo, jag har lemnat Frälsningsarmén och nu vill han ha mig tillbaka», svarade hon, »men jag vill ej, de voro så tokiga der.» Emellertid tyckte jag att vi nu hade fått nog af skådespelet, åkaren till höger om mig började blifva litet besvärlig med sin starka parfym, och jag ämnade just till min vän framställa en förfrågan, huruvida vi ej skulle aflägsna oss, då i det samma musiken tystnade och en ny talarinna trädde fram. Hon fängslade genast min uppmärksamhet; jag satt orörlig qvar och betraktade henne nyfiket och forskande. Detta ansigte var mig bekant, jag hade sett det någon gång förr, men när och hvar? Mitt minne famlade omkring öfverallt; jag visste sannerligen icke hvar jag skulle söka henne; det var det mest vulgära lilla ansigte, jag kunde ha sett det hvar som helst, i en butik, på ett schweizeri eller något dylikt ställe. Hon hade en liten och mager figur; den röda halsduken kring halsen missklädde ohyggligt hennes bleka ansigte, och rampskenet kom kindknotorna att framstå skarpa och beniga. Hon stod en stund med ögonen nedslagna och händerna sammanknäpta liksom i tyst bön. Så lyfte hon upp blicken och började tala, först sakta och entonigt, så allt högre och innerligare, ända tills rösten så småningom höjdes till en förunderlig, skälfvande styrka, ögonen började låga, gestalten växte och läpparne logo ett besynnerligt fanatiskt, stelnadt leende. För hvarje ögonblick var det som om hennes inspiration slagit ut i en ny låga, hufvudet sjönk sakta bakåt, ögonen slötos till hälften, det kom någonting saligt rusigt uti dem, bröstet flämtade och de osammanhängande, meningslösa orden strömmade hejdlöst från hennes läppar. Hennes bön var egentligen ingenting annat än en lidelsefull åkallan till frälsaren, ett långt trånande rop efter hans kärlek, som skulle mätta hennes och hela verldens af törst försmäktande själar. Nu kände jag igen henne.
Åh, jag hade minsann annat att tänka på än » Komministern i Kvisslinge »; jag var fast besluten att säga det afgörande ordet och låta bandet brista, det där bandet, som nu tryckte honom så hårdt och lade så vanställande veck på hans vackra panna. Det där bandet, hvilket poeterna understundom kalla för ett rosenband. Men det föll sig inte så lätt att börja. V i hade varit förlofvade i fem år, och just nu hade han fått en plats, så att han kunde gifta sig. Jag nästan skämdes smått å hans vägnar. Jag hade funderat på att skicka honom ringen i ett kortfattadt bref, men så öfvergaf jag den tanken, ty jag kände, att nu i sista ögonblicket måste j a g tala ut, och han skulle ärligt veta, att han inte fick ett brustet hjärta i korgen. » Hör du Klas, » sade jag således, då vi IDUN 116 sutto i kaprifoliedoften den vackra junikvällen, » nu bry vi oss icke om några romanhjältar vidare, jag har läst både boken och rescensionerna; nu tala vi om någonting som är intressantare. » » Och det v o r e? » undrade han i trött ton. » Vi tala om oss själfva, » ifyllde jag lugnt. » Oss själfva, » upprepade han och kastade hufvudet tillbaka med ett litet klanglöst skratt; » det var ett bra utslitet ämne. » » Gud ske lof, att vi inte äro gifta, » tänkte iag, » gudskelof att det kan bli slut utan för många ceremonier. » Men han var iote tankeläsare, han gaf mig en nästan medlidsam blick, då han sade: » Nå grip då in i det intressanta ämnet; hvilken af oss två är mest värd att tala om, tror du; hvilken pkall vara nummer ett? » » Där skall hvarken finnas nummer ett eller nummer två, » svarade jag utan omsvep, » vi skola göra gemensam sak. Jag försäkrar dig, Klas, att jag talar lika mycket i ditt som i mitt intresse, då jag nu allvarligt sä- ger: låtom oss skiljas / » Öfverraskningen gjorde honom orörlig för några minuter, sedan började han nervöst borsta några osynliga dammkorn från rockärmen.
Under de derpå följande fern åren, ifrån den 1 November 1846 till och med den 1 November i85i, dj erhåller hvarje Svensk man rättighet att, utom ofvannämnde Tackjerns-bergslag, fritt och utan andra vilkor, än styrkt eganderätt till byggnadsplats, iakttagande af Lagarne om vatlendämsel samt uppgift tili vederbörande Embetsmyndighet, anlägga, förändra eller utvidga Jernbruk, samt derifrån vågföra allt det slångeller manufaclur-jern, som möjligen kan af honom tillverkas; b~) inom ofvannämnde Bergslag beviljas oinskränkt smidesrätt för alla existerande verkstäder, äfven då de äro förenade med tackjernshyttor, så vida hytte-egarne afsäga sig den för lackjernsblåsningens bedrifvande beviljade friheten från rotering och vissa andra hemmansbesvär. 3:o Efter den 1 November i85i, medgifves äfven inom de ofvannämnde Bergslagen fri rättighet till anläggning af Jernbruk, på enahanda sätt, som under de föregående fem åren| blifvit för Landslagen bestämdt; dock att, då sådan anläggning förenas med tackjernshytta, Hyltelaget afstår från Bergsmansfriheterne. I afseende på hvad Utskottets Betänkande för öfrigt innehåller, äro Riks-Ståndens beslut sammanstämmande, så alt någon vidare framställning derom icke erfordras. Stockholm den 1 Maj i84r. Bih. till R. Sl. Allm. Besaoch Eicon.-Ut slut tets Betänkande, JV:o 15g 8c I 60. Ank. till Exp.-Utsk. den 19 Maj 1841, kl. 11 f. m. Betänlcande, i anledning af vädd motion om tillsättande af en Comité för att utarbeta förslag till en förändrad Nationalrepresentation.
Län, der Bevillningsbeloppet stiger mångdubbelt högre, än i Norrbottens Län, för Tjenstemännens aflöning ett betydligt öfverskott varit att påräkna; Så har Statsutskottet skolat vördsamligen tillstyrka bifall till hvad Konungens Befallningshafvande i förenämnde måtto begärt; och att således till fördelning emellan de personer, hvilka varit, vid 1820 års Pröfnings-Committee i Norrbottens Län, tjenstgörande det föreslagne arfvodet må få med 220 R:dr utgå utaf de i Landt-Ränteriet influtile eller inflytande Bevillningsmedel, och att för år, 4:de Sami, 13 ig4 Stats-Vtskottets Betänkanden. 1821 och följande åren, så länge de för utgörande af Taxeringskostnaderne i 1818 års Bevillnings-Stadga fastställde grunder äro gällande, ett lika belopp af Bevillningsmedlen får i förenämnde ändamål disponeras; hvilket, till svar å den Nådiga Remissen, torde böra bos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas. Dock varder detta Rikets Höglofl. Ständers Eget ompröfvande vördsamligen underställdt. Stockholm den 8 Mars 1823. Antom den 17 Mars 1823. Utlåtande, ofver Götheborgs Stads Riksdags-Fullmågtiges Memorial, om bidrag af Statsmedlen till kostnaden för Fångvården i nämnde Stad. VällofL Borgare-Ståndet har till Stats-Utskottet remitterat ett af Riksdags-Fullmägtige för Götheborgs Stad Hefrar B. H. Santeson j, G. R.
Stockholm den 2g September i84o. Memorial till Rikets Ständer, i anledning af Expeditions-Utskottets förslag, JY:o 1/yi, till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående ändring uti Mantalspennmgarnes beräknande. Vid föredragning af det härhos bifogade förslag, N:o t4r » till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse , angående ändring uti Mantalspenningarnes Expeditions-Utskoltets Memorial, N.o i5. 15 beräknande, liar det Täckt Expeditions-Ulskottets uppmärksamhet, att det enda stöd för ifrågavarande förändring, hvilket Stats-Uiskottet, i dess Utlåtande N:o 64, Bil. Litt. G., anfört och i dess senare, af 3:ne Riks-Stånd i denna punkt bifallna, Utlåtande N:o 226 vidhållit, att nemligen, enligt nu gällande Bevillnings-Författning, den personliga skyddsafgiften icke vidtager förr än ifrån och med fyllda 17 år, hvadan Mantalspenningarne ej eller skäligen syntes böra vid en tidigare ålder erläggas, derigenom äfven större enkelhet uti räkenskaperna uppkomme, numera torde anses hafva förfallit, sedan, jemlikt till Expeditions-Utskottet från samtliga Riks-Slånden ankomna Protocolls-Utdrag, 3:ne Stånd yttrat den åsigt, att den personliga skyddsafgiften hädanefter ej skall komma att utgå förr än vid fyllda 18 år. Expeditions-Utskottet, som icke ansett sig berättigadt uti det omförroälda förslaget till underdånig skrifvelse, innefattande en anmälan om den beslutade förändringen, ändra eller utesluta det motiv, som legat lill grund för Rikets Ständers beslut i denna fråga, har emedlertid ansett förhållandet påkalla denna anmälan derom. Slockholm den 10 November 1840.
Den 5:te punkten, som innehåller sättet huru den öfre kammaren skall bildas, äger samma spänstighet, som alla de öfrige; den kan utdragas åt den ena sidan eller åt den oandra, alltefter som det passar sig. ”Öfre kammaren”, säger Hr Akerman, ”hvilken vården om det bestående i främsta rummet tillkommer.” Det måtte icke vara Hr Åkermans mening, att vården om det bestående icke alls skall tillhöra den nedre kammaren. Jag anser, att båda kamrarne böra vårda det bestående, och delta icke ensamt åligga den öfre i främsta rummet. Denna kammare bildas med rättighet att kunna moderera och återhålla följderna af den nedre kammarens möjliga begifvenhet för ett antingen för tidigt eller brådskande framåtgående. Det är icke alltid sagdt, att den nedre kammaren skall vara framåtgående, den kan äfven vara bakåtgående, eller för att begagna ett kändt uttryck, stående i stigande tillhaka. Det kan också vara nyttigt, att den öfre kammaren är progressiv och icke endast framdrifves af den nedre, ty denna kan vara understundom vida mera återhållande än den öfre. När fråga t. ex. blir om beviljande af anslag, så är det troligt, att alldenstund de mera materiella intressena blifva representerade i den nedre kammaren, densamma icke blifver framåtskridande. Vidare heter det i Hr Åkermans förslag: ”För vinnande af detta ändamål böra valcollegier, valrätt och valsätt så inrättas och bestämmas, att den högre bildningen, den större förmögenheten och den under deltagande i allmänna värf samlade större erfarenheten må företrädesvis i denna kammare hafva sina representanter.” Detta har Const.Utsk., så vidt möjligt varit, sökt att iakttaga. Då den skulle utgå ifrån ståndsval, har detta icke varit möjligt att bestämma för BondeSt., som i allmänhet icke äger någon större bildning eller förmögenhet; men så vidt det låtit sig göra, har Const.Utsk. sökt att äfven för delta Stånds inträde i denna öfre kammare fordra ökade qvalificationer af bildning och förmögenhet.
Han beskref huru desse röfvare legat än vid den ena, än vid den andra landsvägen på lur för att uppfånga resande och afpressa dem penningar; huru de för sin roflystnad användt alla medel och därefter nedhuggit sina fångar eller störtat dem utför branterna; huru de plundrat byarna och nattetid öfverfallit de små städerna; huru de sig emellan slagits om rofvet, när anföraren ej var tillstädes, men i hans fruktade närvaro hycklat en blind lydnad för denne man, hvilken de hatade lika uppriktigt, som de fruktade honom. Deras spejare i Dobrschan hade rapporterat den rike judens afresa, och de hade upprifvit bron för att tvinga honom in bland bergen. Uttröttade efter det misslyckade försöket mot Tuschkan, hade de sparat detta säkra byte till midnatt, när de hoppades bättre öfvermanna den väl beväpnade eskorten genom att i alla fyra hörnen antända fårstallet. De hade samtalat därom vid lägerelden, där han, berättaren, låtsade sofva. Han afskydde dessa ogärningar, han hade länge varit betänkt på flykt och nu i nattens mörker utfört sin föresats ... Det var ingenting att tacka mig för slöt han med sitt vilda röfvarelöje. Hade hästarna varit tjudrade utanför stallet, skulle jag tagit en och ridit min väg. Men jag fick ej plats i en sadel utan att varsko eder om faran. Hvart skulle jag undkommit till fots? De hade spejare i hvar buske. Hade du goda dagar i bergen? frågade Ruben Zevi. Goda dagar? Jag har engång förr suttit fyra dagar i ett hundstall och ätit hundmat. Petrowitz hade stundom så mycket vin, att när de druckit, glömde de sticka tappen tillbaka i vinfatet. Svälta i dag, frossa i morgon. Icke slogo de mig; jag bar ju en dolk. Ena dagen sköto de efter mig, andra dagen fick jag ett guldmynt. Jag rensade musköterna och fodrade hästarna. Där skulle lefvats ett friskt lif i bergen, om där ej varit så eländiga bakhåll. Jag har sett blod förr, men jag tål inga tjufknep. De spelte med falska tärningar! Berätta mig huru du kom till Petrowitz' band! Gossen teg.
Det vore, som man skulle uppgifva att träffa en person, som man älskar, därför att det vore förbundet med besvärligheter. En sådan kärlek är icke mycket värd. Men för att få tid till hvad man helst vill, fordras också, att man uppger en hel del arbete, som är onödigt, och våra hushåll äro öfverhopade af en mängd fullständigt onödigt arbete, därför att de flesta familjer underkasta sig en hel del onödiga plikter med hänsyn till sällskapslifvet. Det fordras vissa skålpund sylt och kompotter att inkoka, grönsaker att torka och nedsalta, safter, champignoner och många andra läckerheter att bereda, som upptaga husmödrarna under de vackraste sommardagarne. Och hvartill skola alla dessa härligheter användas? Det är naturligtvis icke hvardagskost, utan saker, som gömmas till middagar och supéer, dessa utväxter på det civiliserade samlifvet, som taga folks tid och pengar, utan att gifva den ringaste ersättning därför. Rikt folk har naturligtvis rättighet att använda en del af sina pengar till festligheter, men mindre förmögna familjer borde en gång växa ifrån den föreställningen, att det är deras plikt att »se» vissa familjer, hvilka man blott umgås med på det sätt, att man ger dem mat ett par gånger om året. All den tid, som förberedelserna till detta onödiga sällskapslif upptager, och all den tid, som användes på att mottaga och aflägga visiter efter dessa respektiva supéer, utgör ett större antal timmar än någon tänker. Och det är icke blott den eviga syltningen och bakningen, som upptar så många husmödrar, utan också en hel mängd onödig sömnad, då man ännu har kvar den föreställningen – åtminstone i Sverige – från den tid, då man bestod sig med många tjänare, att ett hederligt hus skola ha ett dignande öfverflödigt linneskåp, och de kvinliga medlemmarne skola sysselsätta sig med att märka och sy massor af saker, som sedan blott ligga och gulna. Jag vill nu icke tala om de beständigt öfverflödiga toalettartiklar, som allt onödigt umgängeslif medför.
Exempelvis vill jag anföra, Don 18 Juli. att ora Const.Utsk. mot Konungens Rådgifvare anmärkt, att de tillstyrkt Tryckfrihetsförordningens förändring från Grundlag till Civil-lag, skulle jag för min del icke ett enda ögonblick hafva tvekat att tillstyrka, att samtliga de Rådgifvare, som deltagit i detta rådslag, måtte skiljas från sina embeten, emedan jag anser, att de derigenom hade hotat sjelfva lifsprincipen för den konstitutionella statsformen. Om vidare Const.Utsk. mot Konungens Rådgifvare anmärkt, att de tillstyrkt K. M. att skuldsätta Riket för 100:tals milla-, så skulle jag, efter mitt siitt att se saken, icke underlåta med min röst biträda förslaget om dessa Rådgifvares endtledigande från StatsRåds-embetet, emedan de, enl. min tanka, understödt ett beslut, hvarigenom Sveriges ekonomiska bestånd kunde undergräfvas. Då likväl den förra anmärkmn icke blifvit framställd, ehuru föremålet derför ligger inom den period, som tillhört Const.Utskrs granskning, hvilken underlåtenhet jag för min del lägger Utsk. till last, och den sednare tillhör en tid, som nu icke utgör föremål för Utsk;s granskningsrätt, så anser jag mig icke berättigad att i detta afs. göra något yrkande. Det är således endast till de anmärknu-, som i förev:de Betänk, blifvit framställda, som man har rättighet att hålla sig, och om hvilka jag nu utbeder mig, att få yttra några ord. Bland dessa anser jag dem, som förekomma i Usta, 2:dra, 3:dje, 4:de, G:te, 9:de och 10:de punkterne vara de vigtigaste. Jag ber likväl att få förklara, att det försvar, som Gr. Mörner afgifvit i afs på G:te punkten, gjort mig ganska tveksam, huruvida skäl till denna anmärkn. förefunnits. Men då försvaret varit vidlyftigt, har det också icke för mig varit möjligt, att stadga mitt omdöme, huruvida skälen för anmärkn:s befogenhet blifvit undanröjda.
Skall icke det afskum af fremmande nationer, som för vinst och egen nytta inflyttar, jemte flera verksamma och mera bildade speculanter (ty om annat folk torde föga bli fråga) förgifta invånarnes enkla seder och framställa samma phasnomen af sedeslöshet, sorn utmärkt alla frihamnar, så länge de grunda sig på exclusiva rättigheter, att i sitt sköte upptaga eho sorn heldst. Controlled skall åtminstone blifva svår. 2:0 Gothland skall vinna i folkmängd och rörelse. Men månne det ej skall blifva ert af lagarna skyddad nederlagsplats för lurendrejeri varor, från hvilkas rika upplag på Gothland de öfriga Svenska städerna skola förse sig med effecterna ur andra hand? 3:0 Man vill påJGothland göra försöket* hvad en oinskränkt frihet i handel kan ver - BeSv. och Ekon. [Jtsk. Betänkanäen. lofi ka då den uti intet afseende bindes af prohibitivsystemet. Den skall onekligen ver* Isa till förmån för innehafvarne af denna frihet. Men månne ej ett uppenbart ingrepp sker uti de öfriga Svenska städernas frioch rättigheter, då på Gothland etableras en ejeoch import-frihet, hvaraf irt* gen annan af de Skandinaviska städerna ar i åtnjutande? Dessa sednare skola lika fullt ntl som förr Utgöra tributerna till staten* oaktadt deras handel måste mycket lida. 4:0 éedan ett medium af de iö sista årenä afgifter till staten ifrån Gothland blifvit taget, skola contributionernå utaf handeln derefter Utgå till det allmänna. Man supponerar med all sannolikhet välmågans förökande* och det derefter proportionerade ofverskottet skall användas till fästningsverkens iståndsättande och Wisby förfallna murars Uppbyggande. Måtte man ej häf företaga ett GöthaCanal arbete! Dessutom är det just detta otis befästande, som väcker min motvillja mot förslaget. Gothland, en Svenska kronans naturliga tillhörighet, har ofta, och det just under perioden af dess välstånd och väl befästade skick, Varit i fremmande tnagts våld. Dess återvinnande har kostat Sverige millioner i penningar, mycket blod och många politiska tracasserier.