Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten har ådagalagt, att den förespegling jag har uppgjort, ingalunda bör anses omöjlig att inträffa. Utsk:s förslag öfveranlvardar alltså alla de frågor uti det femte Ståndets våld, vid hvilkas afgörande roan hittills funnit en så beskaffad olikhet i tänkesätt emellan RiksSt.-n. Jag känner icke tänkesättet inom detta nyskapade Stånd och kan ej tillstyrka R. o. Ad. att frånkänna sig all den inllylelse R. o. Ad. hittills gemensamt med PresteSt. utöfvat i frågor af sä maktpåliggande art, som flere af dem, uti hvilka två Stånd stannat emot två. Vidare fordrar jag af hvarje nytt representationsförslag, att det icke må innebära någon inkräktning på konungamakten. Konungen äger att upphöja i adeligt Stånd, och den af Konungen nämnde är, efter nu gällande Ridd.Ordn. och grundlag, sjelf riksdagsman. Enligt Utskrs förslag åter, kommer han visst alt deltaga i riksdagsmannaval; men hvilken betydlig skillnad alt utöfva representationsrätt, emot att innehafva en valrätt, som nästan försvinner bland massan af väljande! Våra riksdagar förete omisskänneliga prof på en opinionsstrid, mindre inom RiksStm än emellan dem. Deraf har följt, att flere frågor af genomgripande art fallit inom representationen, och konungamakten har blifvit förskonad från alt begagna sitt veto. Om man nu med skäl beklagar denna tänkesättens olikhet emellan RiksSt:n i allmänhet; så ligger dock deri för vissa fall den fördel, som hvarje tvåkammarsystem innebär. Utsk:s förslag deremot är, på sätt Hrr Tersmendens, Fries’s m. fl. reservationer till full evidens ådagalagt, att betrakta såsom ett enkammarsystem. ”Det kan icke döljas”, säger Hr Fries, ”att närvarande representationsförslag är ett enkammarsystem, fastän öfverläggningarne ske på 2:nc rum, då bådas ledamöter äro valde af samma valmän. Det är klart, att hvarje valkrets till båda kamrarne väljer män af lika grundsatser och åsigter. Hvarken någon skillnad i ålder, eller förmögenhet, eller rang, grundlägger häruti någon skillnad”.
St:s Ulsk., skulle kunna tillegna sig så mycket deraf, alt de kunde finna, att den herrliga utsigten af backslugubyar ingalunda föresväfvat min fantasi, — det tror jag mig berättigad alt påstå. Utsk:n, jag vill tro det, befarade, att genom det åt arbetsclassen lemnade tillfället att blifva sina egna, skulle fattigdomen tilltaga. Enl. min erfarenhet äro folk af arbetsclassen ej mera blottställda för att vid tilllagande ålder falla fattigförsörjningen till last, än då de varit i andras bröd, ända tills de blifvit oförmögne att arbeta; ty såsom tjenare förslösa de merendels på dryckenskap sina löner. Den gifte och arbetande husägaren deremot är i allmänhet ordentlig och sparsam, och vid hans oförmåga att försörja Den 5 September e. m. sig sjelf, som, då ej olycksfall inträffar, ej vidtager förrän hans barn hunnit mogen ålder, understödes och underhålles han merendels af dessa. Den farhåga man kan hysa, att fattigdom och blist på arbetsförtjenst skulle oftare inträffa, om tillfälle till en början yppades till bättre utkomst för den arbetande classen, som derigenom skulle mera ökas, vill jag så till vida anse grundad, att vid tillfälle af svåra missvexter kunde måhända denna dass blifva i behof af att Staten lemnade den arbetsförtjenst.
I usterades i prot.utdr. för den 27 och 28 sisth Mars samt 10 prot.utdr. för sistnämnda dag. Justerades pleni-prottn för den 18 sisth Mars f. och e. m. Ilr Hauswolff, Carl Ulrik: I anledn. af den punkt i det nu justerade prot., som rörer metodisternes förhållande i Sverige, anhåller jag vördsamt, att mina derom inskrifna anmärkningar med tillhörande documenter må åtfölja II. o. Ad:s prot. till vederb. Utskott. Hr Sandelhjelm, Paul, uppläste följande: Då jag i R. o. Ad:s plenum den 12 sisth Fehr., med anledn. af K. M:s nåd. remiss, yttrade mig öfver det af tillförordnade comiterade utarbetade förslag till stadga om fattigvården i Riket, utom Stockholms stad, skedde sådant under förutsättning att K. M. skulle täckas särskildt framställa förslaget till communal-lag, till R. St:s öfvervägande och utlåt. Nådigt meddelande härom har nu ägt rum genom K. M:s skrifvelse af den 2 Mars; och enligt mitt vid ofvanberörde tillfälle gjorda förbehåll, utber jag mig således att få vördsamt anföra hvad jag, oberäknadt frågan om den egentliga fattigvården, hvilken, derest communal-lag skulle stiftas, bör deri såsom en integrerande del ingå, vidare kau hafva att erinra, med hänsigt till comiterades förslag till organiska lagar och författningar ang:de communal-förvaltningen i det hela och vissa dermed sammanhang ägande ämnen.
Han hade insvept sig i ett slags paletå af fordom hvitt sommartyg; för närvarande behöfdes verkligen en skarp och öfvad blick för att urskilja den ursprungliga färgen ibland de brokiga fläckar af bläck, olja, diverse såser, etc., hvilka numera prydde den. Visst är att man knappast skulle kunnat finna en färgnyans, som ej der var representerad. Egaren till denna sorgliga klädespersedel satt med pipan hängande i munnen och ett gigantiskt toddyglas i ena handen, alldeles ensam vid ett litet bord i ett hörn af rummet. Den fras, som han uttalade vid min ankomst, var troligen ett fragment af någon monolog, åtminstone var det ingen af källarkunderna som besvarade den. – Ama tamquam osurus, yttrade mannen efter en kort stund och utan synbar anledning. Jag såg förvånad på en nära intill mig sittande hederlig borgare. Denne ryckte blott på axlarne. – E passia lo sperar nell’avvenire, sade misantropen och tog en klunk ur toddyglaset. Detta hemska påstående åstadkom dock ingen märkbar förändring i de andra kundernas belåtenhet. Min granne, den hederlige borgaren, åtnöjde sig med att begära ännu en biffstek och ännu en halfbutelj bäjerskt öl, liksom för att gifva tillkänna, att om »det är en dårskap att hoppas på framtiden», så mycket mera skäl är att njuta af det närvarande. – Day after day man is fading, yttrade polyglotten. – Hvem är han? frågade jag kyparen. – En försupen prest. Han heter Isander. – Hvem talar han till? – Till ingen, och ingen till honom. Det är hans vana att sitta och prata så der för sig sjelf, medan han dricker sin toddy. – Tout ce que la vie a de positif est mauvais ... tout ce qu’elle a de bon est imaginaire. Det var polyglotten, misantropen, presten Isander som yttrade dessa ord, i det han tömde sin toddy. Derpå reste han sig upp, skakade på sig och beredde sig att gå. Emellertid ville jag ingalunda låta gå mig ur händerna tillfället att studera en så originel personlighet.
Vid förehafd handläggning af väckt fråga om revision af de Academiska Constitutionerna, hafva Rikets Ständer fästat uppmärksamhet dervid, att, ehuru under loppet af några decennier allmänna Lagen, Kyrko-Lngen, Ordningar och Reglementen för de lägre Läroverken, äfvensom Universitetens organisation, jemte väsendet och syftningen af den undervisning, som der bör meddelas, utgjort föremål för en sorgfälligare granskning, hvilken föranledl vigtiga förbattrings-förslag, hvaraf en del kommit till verkställighet, hafva Universitetens så kallade Constitutioner och styrelse-lagar hittills icke blifvit vidrörde, utan befinna sig ännu i deras ursprungliga föråldrade skick; att den lillvext, de tid efter annan vunnit, genom en mängd Konungaoch Canzlers-Bref, som i serskildta fall blifvit utfärdade, icke kunnat afhjelpa beliofvet af en fullständigare förbättring, helst äfven dessa Bref i sin ordning lill en stor del föråldrats och, såsom föga motsvarande den närvarande tidens kraf, förlorat sin giltighet eller fallit i förgätenhet; att, både i deras och de ursprungliga lagarnes ställe, derföre småningom bildat sig ett jus consuetudinarium, som, om det ock från början utgått från skrifven lag, likväl i många fall förirrat sig derifrån, samt att en sådan praxis, äfven häfdvunnen, icke alltid förblifvit enahanda, utan, såsom ej varande lag, ofta lemnat rum för godtycket och derföre både varit samt fortfarande kan blifva af menligt inflytande; med anledning af hvilket allt, och då behofvet af en fullständigare oell efter närvarande tids förhållanden lämpad lagstiftning för Rikets Universitet synes härigenom vara ådagalagdt, Rikets Ständer ansett sig böra i underdånighet anhålla, att E. K. M., på sätt som kan pröfvas lämpligt, i NåBih. till R. St. Skrifvelse, N.o 81. der täcktes låta granska Universitetens styrelse-lagar, för tillvägabringande af den förbättring deri, sorn kan finnas behöflig.
Hvad sedermera beträffar yrkandena, dels att förslag måtte uppgöras till en sådan ny författning i afseende å krono-brefbäringens utgörande, som icke gåfve anledning till någon misstydning, och dels att Konungens Befallningshafvande och vederbörande kronobetjente måtte förständigas, att ej ålägga allmogen andre tyngder och besvär, än Kongl. Majit stadgat, så få Utskotten endast yttra, att den, med anledning af Rikets Ständers vid 8 Statssamt Allm. Besvärsoch Ekon.-U/sk. Utlåtande, N:o 3. 1844—1845 årens riksdag framställde underdåniga begäran, af Kongl. Maj:t den 30 November 1849 utfärdade författning, innehållande stadganden i afseende å krono-brefbäringens utgörande, icke, efter Utskottens åsigt, gifver anledning till en sådan misstydning, som motionären antydt, samt att hvar och en, som genom Konungens Betallningshafvandes eller kronobetjeningens åtgärder i ett eller annat hänseende anser sig i sin rätt förnärmad, eger deröfver i vederbörlig ordning föra klagan och erhålla den upprättelse, som är af lag påkallad. Utskotten tillstyrka derföre, alt nyssberörde yrkanden må lemnäs utan afseende. Stockholm den 12 Maj 1851. Emot detta Utlåtande reserverade sig Riksdagsfullmäktige!! Nils Strindlund från Vester-Norrlands län, hvilken yttrade den åsigt, att krono-brefbäringen icke i alla delar af landet vore ett hemmanen i allmänhet åliggande onus; samt Riksdagsfullmäktigen Olof Johansson från Stockholms län, enligt följande skriftliga reservation: “Ibland den otaliga mängd onera, som här i landet blifvit hopade på jordbruket, medförer krono-brefbäringsskyldigheten för en del hemmans-innehafvare just icke den minsta olägenheten.
Den framstående sångerskan fru Georgina Sommelius-Boltero afied nämligen i Florens den 17 mars efter ett långvarigt lunglidande. Dä Idun redan vid den älskliga konstnärinnans senaste besök i fäderneslandet — hvilket ägde rum år 1890 samtidigt med hennes mans framgångsrika gästspel å k. Operan — meddelade såväl hennes porträtt som en sympatisk teckning af hennes lif och konstnärskap, hänvisa vi till denna uppsats, då nu timmen slagit för landsmaninnor och vänner att rista runan öfver hennes minne. * Svenska kvinnan på Chicagoutställningen. På föranstaltande af den af Fredrika Bremerförbundet tillsatta komitén, med uppgift att träffa lämpliga anstalter för den svenska kvinnans värdiga representerande vid världsutställningen i Chicago nästa år, hölls i lördags ett tredje möte å Hotel Continental. Därvid företogs förnyad granskning af förslaget till de skilda komitéernas sammansättning. Dock ha dessa ännu ej så stadgats, att vi i dag kunna meddela ledamotsförteckuing. Öfver alla dessa komitéer, till antalet 11, hvaraf flere delade på sektioner, valdes en centralkomité, som har att förmedla samarbetet med myndigheterna och komitén i Chicago. Centralkomitén består af generaldirektörskan Åkerman, justitierådinnan Olivecrona, fru Ankarsvärd samt fröknarna Fries och Wmrn och har närmast beröring med den s. k. » allmänna komitén », bestående af de särskilda mindre komitéernas ordförande. Till assistent vid Svenska mosskulturföreningen har styrelsen, i ledigheten efter kand. Rohden, som den 1 april frånträder sin befattning, antagit fröken Eva Nordenskiöld. Fröken K., som är brorsdotter till professorn frih. Nordenskiöld, har idkat kemiska studier vid universitetet i Helsingfors samt äfven deltagit i arbetena på Landtbruksakademiens kemiska laboratorium å Experimentalfältet vid Stockholm. Eör fosterlandet. Svenska kvinnoföreningen för fosterlandets försvar, som år 1890 ställde ett belopp af 24,000 kr.
Passiva (skulder), bestående, dels i Öfverlevereringar : Återstående utgifter, redan såsom anordningar å Riks staten afförda, 341,682: 11. Skulder i allmänhet 1,760,983: 23. utvisande, att, af motstående utbalanserade tillgångar, en summa af tillsammans 2,130,022: 47. tillhörer de diverse Verk och personer, hvilka under ofvannämnda titlar hos Staten äga att fordra: dels i: Reserverade behållningar af stats-anslag, 27,357: 13. 2. 1. 1.688,592: 18. 1,165,428: 43. enligt ordinarie stats-regleringen „ extra stats-regleringen antydande de andelar, som dessa 2:ne fonder äga i motstående utbalanserade tillgångar. Summa Summa Summa Summa Summa Summa Summa Summa Summa Bilaga Ut. C. lill 1845 års Revisionsberättelse ang:de Statsverket. Issia lin fc tulli lein s Hofstallet^ utfodring • • • Drottningholms och Svartsjö Slott Strömsholms Slott f. il. 2utt-a Hufvuiltiteln i Postverket Myntverket Besparing å Landshöfdinge-lönerna Dito å anslagen i allmänhet ' f. il. Salje lin femi titelns Krigs-Kollegium Krigs-Akademien Indelta Kavallerioch Artilleri-Regementerna . Ersättning till inqvarterings-gifvare Försvarsverket i allmänhet Dito anslag af rotefrihets-medel Ved och ljus för Fästningsoch Garnisons-orter Durch-marche-kostnader . Besparingar å anslagen i allmänhet f. f|. 4Lsile Winfrini ti telus Förvaltningen af Sjö-Ärenderna etc Öfverskott af Båkoch Lots-medel ; Flottans underhåll och nybyggnad Anslag af rotefrihets-medel för år 1841 Rotefrihetsmedel för föregående åren , • •
Då beväringsmanskapet kallas till vapen i och för rikets försvar eller till verklig krigstjenstgoring, skall förnyad mönstring af det upp - p. 20. p. 20. 19. p. 53. 68 C05 bådade manskapet verkställas i den ordning och på det sätt, Kongl. Majit finner skäl att särskildt i nåder bestämma. § 18. När efter slutadt krig beväringsmanskapets tjenstskyldighet lipp9 § hör och dess förbindelse icke mera under fredstid ifrågakommer, böra Regementsoch Corps-chefer samt Stations-befälhafvare vid Kongl. Majits Flotta till Kongl. Majits vederbörande Befallningshafvande insända förteckningar öfver det sålunda från regementet eller corpsen afgående manskap, med uppgift om huru länge hvar och en tjenat och huru han under tjenstgöringstiden sig förhållit, så att de af samma manskap, som för en eller annan orsaks skull önska att erhålla bevis öfver deras tjenstgöring och entledigande derifrån, må i sådant afseende kunna uti hemorten hos Kongl. Majits Befallningshafvande sig anmäla, hvar och en af deni likväl obetaget att derom vända sig direkte lill befälet. Detta manskap skall jemväl vara berättigadt att vid derefter först inträdande mönstring med det regemente eller den corps, som detsamma under tjenstgöringen tillhört, sig inställa och då anmäla, om det tror sig antingen för tjenstgöringstiden hafva något att fordra eller ega anspråk på understöd, till följd af vid tjenstgöringstillfalle erhållen kroppsskada eller ådragen obotlig sjukdom; egande mönsterherren att hvad sålunda andrages, på sätt för det ständiga manskapet är stadgadt, upptaga och handlägga. II Art.s
s 458, af BondeStåndet, IX 3. s. 479- Läsning af StatsRådets Protocoll, om sättet att verkställa, i Constit. Utskottet. Anmodan, remitt, till Constit. Utskottet, II s 1171, Utskottets Utlåtande, III s 8—i3, bif. af Adeln, IX s 80. Lästafgiften, om upphäfvända af, för Fartyg som segla på Norrige m, ra. Motion, 187 remitt, till Statsoch Bevilln.Utskotten, II s 1153. Lästafgiftsfonden, om Revision af. Motion, remitt. till StatsUtskottet, II s 1221. Utskottets Utlåtande, IV 4- s 4°7> bif. af PresteStåndet, IX s 892, af Borgareståndet, IX s 897, återremitt. af Adeln, IX. s 898. Ytterligare Utlåtande, IV 5. s 276— 281, lagdt tili Handlingarne af PresteStåndet, IX s. 1144» förkast, under vidtagande af särskildt beslut, i hvilket att sig förena medStånden skulle inbjudas, af Adeln, ix s 115g, bif. af BorgareStåndet, IX s 1165. BorgareStåndets Svar å Adelns inbjudning IX, S 1223, Löfås Silfververk, om fortfarande af; Kgl. Proposition, I 1. s 20g.— 2i5, remitt, till StatsUtskottet, II s 1133, 1137, 1146. Utskottets Betänkande, IV i, s 856 — 858, bif. af Adeln, IX s 238. Underd. Skrifvelse X 1, s 239-—243. Riksdagsbeslutet, §. 22. Löftesman, om, bör njuta särskild uppsägelse. LagUtskottets Betänkande, Vll 2.
Ännu 1769 såg Gustaf III der ”en Tassos och en Ariostos skönheter: i tankarnas styrka, i uttryckens ädelhet och höghet, i versens harmoni”. Öfverst bland berömmarne stod Tessin. Han var rätte mannen, att värdera både lärosättet och läran. Den sista var ju – hans och Hattarnes! Ett förhållande, som Hammarsköld påstår vara ”tillräckligt att i poetiskt hänseende bryta stafven öfver skriften”. Ganska obetänkt! ty hvilket öde skulle då drabba den af honom sjelf berömda Visan om Sinclair? eller hvad annat är väl äfven denna, än ”ett politiskt parti-poem, uppsatt efter Hattarnes grundsatser”? Onekligen sväfvade för Hattarne den vackra tanken af ett svenskt folklynne, hvars grundkänsla skulle vara en oskiljaktig enhet af medborgarsinne och hjeltesinne. Dalin ville, liksom de, för den nya Frihetens sak begagna just de djupt nationala sympathierna för Carl XII, Krigar-äran och Konunga-höghetens helgd, till en sammangjutning af förtjusningen för dessa med förtjusningen för regeringsformen af år 1720. Tessin sjelf var, oaktadt allt sitt frihetsnit, en stor enthusiast för den vid Fredrikshall fallne Lejon-konungen54. Äfven Ulrikas förmaning till Svea: Tag nu din tid i akt, den Milde Fredriks dar, Att stadga Frihets thron, att hon blir evigt qvar! – instämde fullkomligt med det erkännande man har af Tessin, att han önskat förlängning af Fredriks dagar, emedan han då hade fått tillräcklig tid att stadga rätta begreppet om nyssnämnda regeringssätt. Skaldens hela framställning var han alltså redo att underskrifva. De voro, följaktligen, ense; och förblefvo det – så länge man stannade vid orden. I sjelfva verket kan sägas, att detta poem, som, tillegnadt ”Svea Rikes Ridderskap och Adel”, framkom vid riksdagen 1742, kom just i ”Grefvens” tid. Hattanförarne befunno sig då i yttersta förlägenhet.
(Tillhör N:o 280.) S. D. Föredrogs ånyo Stats-Utskottets Utlåtande N:o 230, i anledning af anmärkningar vid samma Utskotts memorial N:o 169, angående aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens Canzlioch vaktbetjening. Ståndet, som lill alla delar bifallit Stats-Utskottets memorial N:o 169, vidblef detta sitt beslut och lade Utlåtandet N:o 230 till handlingarne. S. D. Till Stats-Utskottet remitterades Lars Rasmussons Olaus Ericssons och Olof Benj amin ss ons från Götheborgs och Bohus Län motion, i anledning af Kongl. Maj:ts till Rikets Ständer aflåtne Nådiga Skrifvelse!’den 17 Mars och den 4 Maj innevarande år, angående förlängning af contractet med en del af Bohus Läns regemente om utgörande af häst-vacans-afgift. Den 25 Juli 1840 f. m. Från II ö g 1 o f 1. Ridderskapet och Adeln. S. D. f. m. Då nu i ett sammanhang föredrogos ej mindre Stats-Utskottets den 18 dennes på bordet lagde Utlåtande N:o 230, i anledning af anmärkningar vid Utskottets memorial N:o 169, angående aflöningen för Riks-Ståndens och Utskottens Canzlioch vaktbetjening, än ock sistnämnde memorial N:o 169, fann Ridderskapet och Adeln, som i allt öfrigt biföll hvad Utskottet i memorialet N:o 169 framställt, med de uti Utlåtandet N:o 230 föreslagna förändringar, för godt besluta: l:o att arfvodena för Secreterarna hos samtlige Riks-Stånden vid närvarande Riksdag bestämmas till lika belopp för alla, och böra utgå med 400 R:dr Banco för hvardera i månaden; satir t 2:o alt tractamentén för Notarierna hos samtlige Riks-Stånden vid närvarande Riksdag likaledes bestämmas till lika belopp för alla, och böra utgå med 5 Rrdr Banco för hvarje Notarie om dagen.
«Jag har då hopp om en klarögd hustru, fru Wiberg. Se! jag glömmer icke att sköta mitt ljus.» «Har ni hopp,» sade gumman skrattande. «Nå Efverling, ni tar ju hvarenda trumf ifrån mig, vill ni göra mig alldeles bet. Nå nå, hjertans gerna, tag dem allihop och damen med, se der, har ni henne. Har ni aldrig försökt något hopp i den vägen, herr Säfve?» «Aldrig!» sade Albert. «På min heder, aldrig! fru Wiberg. Jag är mycket för fattig, jag har inga lysande apparancer att erbjuda, och jag skulle aldrig kunna bära en korg.» «Nog har ni apparancer,» sade gumman. «Med ert hufvud och utseende får ni hustru och syssla hvar som helst. Ni är för mycket blygsam, herr Säfve.» «Och ni för mycket artig, min bästa fru Wiberg. Gud gifve likväl att ni spådde sant,» tillade han med en lätt suck. «Men meriter äro icke de som nu mera ensamt kunna hjelpa en syndare fram, man måste ega förmögenhet, rekommendationer på vederbörlig ort för att komma upp i verlden, annars går det med tuppfjät; det visar dagliga erfarenheten.» «Ja, ja men, nog är det sant,» sade gumman. «Men gubben, er morbror, herr Säfve, kan hjelpa er mycket. Dessutom har ni ju arfvet att vänta? Säfve smålog misstroget. «Min morbror har hjelpt mig mycket,» sade han. «Jag har hans godhet att tacka för min existans de första åren då jag icke hade lön. Men arfvet, min bästa fru Wiberg, det står ännu i vida fältet. Min morbror håller på att göra en liten bock.» «Så tacksam han är,» tänkte gumman, «det syns att det är bara förtal. Man kan icke vara hyggligare än han är, tycker jag.» «Men bocken är icke gjord än herr Säfve,» sade hon, «och om ni ställer er väl med gubben, så hvem vet om han icke blir ogjord. Gubben har godt hjerta, det vet jag. Apropos om det, så skall jag tala om för er, att jag hade varit er moster nu, om icke min salig man kommit emellan. Det var så att »
Emellertid, sedan dörrarne blifvit öppnade, förnummos ett par omilda slag på dörren till dagliga rummet, och en sträf röst frågade: ”Är huset redan utdödt?” Vid en så ovan helsning, började Gabriella återkomma till sig sjelf. Hon tillhörde ej dessa veka qvinnor, som likt spökrädda barn bäfva och fly undan vid det minsta ovanliga, som möter dem när de äro ensamma, utan annat skydd än sin egen klokhet, sin egen sinnesnärvaro. Gabriella insåg i ögonblicket att det ej var några båtkarlar, som skulle begära att få lägga till; hon fruktade snarare, men hon fruktade utan att tappa mod och beslutsamhet, att det kunde vara några förrymda fångar från Carlstens fästning, hvilka passade på tillfället att under marknaden, då huset var folktommare än vanligt, göra en påhelsning. Hastigt reste hon sig, med beslut att icke låta skrämma sig, och svarade tillbaka: ”Vi äro hemma, stig in!” ”Det är bra!” yttrade rösten, som nyss talat; och en storväxt rödbrusig karl, med blanka knappar i den blå rocken, inträdde helsande och fästade på Gabriella ett par forskande ögon. ”Är gubben Haraldson hemma?” frågade han och antog en uppsyn, som förkunnade Gabriella att det måste vara en vigtig person. ”Hur så?” svarade Gabriella. ”Hvad vill ni honom?” ”Jo, jag och de här karlarne vi äro här på magistratens i Marstrand vägnar, för att göra en husvisitation och söka upp något, som lärer finnas gömdt här.” Så snart Gabriella hörde att det var fråga om en laglig visitation, blef hon genast fullkomligt lugn; ty hon visste att smuggelgods icke på många år funnits i huset. Boningshuset tycktes den vigtige mannen, som ej var något förmindre än stadstjenaren från Marstrand, icke bry sig om. Han begärde i det stället få nyckeln till sjöboden, hvilken Gabriella utan tvekan lemnade; och sjelf följde hon med, för att kunna berätta sin far hur allt förhållit sig.