Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer framhärda etc. N:o 231 Uppl. o. godkänd hos Ridd. o. Ad. d 14 Apr. Preste-Ståndet d. 14 — •—■ Borgare-Ståndet d. 17 — —• Bonde-Ståndet d. 17 — ■—■ Riksens Ständers under då niga Skrifvelse, angående Riksdagens förlängande på en månad. S. A. K. Som de ännu återstående mångå och vigtiga Riksdagsgöromåle n icke möjligen kunna hinna afslutas inom den uti Grund lagen för Riksdagen Underdåniga Skrifvetser, 67 bestämda tid af 3:tie månader ifrån den dag, då E. K. Mits Nådiga Proposition om Statsverkets tillstånd och behof blifvit Riksens Ständers Stats-Utskott tillstäld; altsa få Riksens Ständer, x öfverensstämmelse med den uti 10g §. Regeringsformen och 80 §. Riksdags-Ördningen gifna föreskrift, hos EK. M, i underdånighet anhålla, att Riksdagen må varda förlängd på En månad, räknad ifrån den 1 nästkommande Maji, Riksens Ständer framhärda etc. N:ö 24. Uppl. ö* godkänd hos Ridd0. Ad. d. 14 Apr. 18 J 3.’ Preste-Ståndet d. 17 Borgare-Ståndet d. 17 — —. Bonde-Ståndet d. 17 — •— Riksens Stanners underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Mafts Kådiga Proposition, rörande de Uti Hallands Lån belägne sä kallade Schlegelska KapeGodsen. S. A. K. Sedan Riksens Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 2 Julix 1818, hos E. K. M. anhållit, ej allenast att vederbörande matte i Nåder förständigas ätt skyndsamt afgifva de fullständiga upplysningar, hvilka, t anledning af Riksens Ständers redan under den-27 Mars 1810 gjorda Underdåniga framställning, blifvit i Nå - 68' Underdåniga Skrifvelseri der infordrade, rörande de uti Hallands
Denna linie ginge midt igenom ett distrikt, som redan producerade spanmål till afsalu och genom deromkring varande stora odlingstillfällen innan kort skulle komma alt betydligt öka denna produktion, för hvilken afsättning måste sökas antingen åt #orr och nordvest på bergslagsorterna, eller åt söder på Stockholm; och komme denna bana, hvilkendera rigtningen varurörelsen än toge, att erhålla ett särdeles fördelaktigt läge, för att såväl från de densamma skärande, i norr och söder gående, landsvägar upphemta tillförseln, som transportera varorna antingen direkte till Dalarne och Gestrikland, eller till Stockholm öfver Upsala. Liniens läge, 3l/2 mil norr om Mälarens strand, skulle äfven blifva gynnsamt för den del af mellanliggande trakter, som hafva största behof af kommunikationer. Likaså vore linien beqvämt belägen för de på dess norra sida befintliga socknarnes ej obetydliga afsättning af trävaror och slöjdalster på Upsala och Stockholm. På alla dessa skäl bar Kommittén föreslagit, att norra stambanan från Stockholm måtte anläggas öster om Sigtunafjärden till Upsala och derifrån i rakaste sträckning lill Sala. Vidkommande derefter norra stambanans utsträckning från Sala norr ut till Gefle-Dala jernvägen, har Kommittén låtit utstaka och undersöka en linie från Sala till Brovallen nara Dalelfven, från hvilken punkt två alternativt uppgångna linier blifvit undersökte, den ena öfver Sonbo med öfvergång af Dalelfven vid Brunnbäck och vidare öfver Grytnäs och Garpenberg öster om sjön Grycken till Robertsholms station på Gefle-Dala jernväg; den andra, följande Dalelfvens högra strand öfver Avesta och Hedemora, öfvergår elfven vid Uppbo och fortsätter utmed östra stranden af sjön Runn till Korssnäs på nämnde jernväg. Den förra linien, mellan Sala och Robertsholm, utgör i längd 8 mil 22,450 fot, med en beräknad anläggningskostnad af 5,491,133 Riksdaler, — den sednare linien, mellan Sala och Korssnäs, 9 mil 1,080 fot, med en anläggningskostnad af 4.883,730 Riksdaler.
Är 1817 skola de deremot uppgådt till 1,100, af hvilka likväl flere, inkomne dels såsom förklaringar och dels såsom påminnelser, hörde till en och samma sak. De vidlyftigaste målen komma icke mera hit, då rättsfrågor skiljas från Administrationen; Betänkande om Rikets Styrelse-Verk. 575 hvaremot Ärendernes antal ökas genom ordningsoch hushållningsmål från landet, så vida Eders Kongl. Maj:t i Nåder gillar Committerades förslag, att besvär öfver Landshöfdingarnes beslut derutinnan directe hos Eders Kongl. Maj:t må anföras. Efter jemförelse af de frän Administrationsverken inkomne arbetsförteckningar synas mål af denna beskaffenhet utgöra ett antal, uppgående till emellan 3 å 400; och att desse Ärender, som blifva af enkel administrativ beskaffenhet-, skola med ordning och skyndsamhet hinna att handläggas, tro Committerade sig med säkerhet kunna antaga. Genom de oeconoiniska författningarnes förenklande, genom näringsfrihetens utvidgande och flere dylika åtgärder, sorn leda till stridigheters afböjande, kunna målen framdeles betydligen minskas. Emedlertid äro Committerade öfvertygade, att Stats-Secreteraren, då han biträdes af skicklige män, som lägga hand vid utarbetandet af alla inkommande mål, skall medhinna att hafva inseende å Ärendernes gång både inom Departementet, och uti de derunder lydande Ämbetsverk. Bland dessa har Kammar-Collegium första rummet såsom ett förvaltningsverk för Statens och allmänna inrättningars egendomar samt för Skattläggningen, Militie-indelningen och roteringen. Då Collegierne blott såsom förvaltningsverk bibehållas , böra de tvister rörande uppbörden, sorn Kammar-Collegium hittills egt upptaga och afgöra, öfverlemnas till Kammar-Bätten , hvarigenom äfven det ändamål vinnes, att alla likar - 576 'Betänkande om Rikets Styrelse-Verk tade mål af samma Åuctoritet blifva handlaggde,' och all sammanblandning af Ärenderne emellan de under olika Departement hörande Ämbetsverk förekommen.
Sedan i Utlåtandet N:o 209 öfver gjorda anmärkningar vid StalsUtskottets, uti Bilagan Litt. G. till Betänkandet N:o 54» afgifne tillstyrkande, alt Sterbhus-afgiften måtte i Stockholm och Götheborg utgå efter enahanda grund som å landet och i Rikets öfrige städer, och dere mot den så kallade mallags-afgifteu upphöra, Utskottet förnyat samma tillstyrkan och serskildt, beträffaude formen för expeditionen af Rikets Ständers beslut, ansett frågan icke vara af den beskaffenhet, att beslutet borde Kongl. Muj:t till Nådig sanction underställas; så bar väl hufvudfrågan blifvit genom Ridderskapets och Adeln, Borgare-och Bonde-Ståndens bifall till Utskottets förslag afgjord, men i afseende på expeditionens förm hafva Riks-Stånden på så sätt stannat i olika beslut: aLt Ridderskapet och Adeln lågt delta mom. af Utskottets förslag till handlingarne, sedan Herr Landt-Marskalken förklarat, det lian ansåg sig hindrad att deröfver framställa proposition; att Preste-Ståndet, som ogillat Utskottets förslag i liufvudsaken, äfven afslagit detta 2:dra mom. angående formen för expeditionen; att Borgare-Ståndet deremot godkännt Utskottets tillstyrkande; och att Bonde-Ståndet, sedan dess Talmans vägrande att i formfrågan framställa proposition blifvit afConstitulions-Utskottet, enligt dess Memorial N:o 29, underkäadt, äfven gillat Utskottets förslag. Då således endast 2:ne
F ör b. öfver 6 lisp: ds vigt stycket 1 Skll. stad. v. 8 24 fortente 1 Skid. stad. v. 5 Expeditions-Utskoltets Förslag till und. Skrifvelse N:o 197. 555 Qvantitet för tullberäkningen. Införselstull. Banko. R:dr sk. rst. Jern: Spik af 2 tums längd och deröfver All annan Spik samt allt annat Manufacturoch 1 Siril. stäp. v. 7 24 Handtverks-smide, ej specificeradt 1 skalp. 36 Jernskrot, gjutet, smidt eller valsadt 1 Skit. stäp. v. 2 Jäst, comprimerad 1 skalp. 1 Kakel, alla slag 1 skålp. 6 Kemiskl-leckniska preparator, i Taxan ej specificerade: till införsel för fabrikernes behof efter särskild anmälan hos Kommerse-Kollegium och af detsamma lernnadt tillstånd *. 100 R:dr v. 5 för medicinska behof, se Apotheksvaror, ej specificerade. Kimrök : 1 skålp. 2 Kli, af andra ämnen än spannmål 1 lisp. 5 Kläder, Gång-, Linneoch Säng-, ej specificerade: Nya; af till införsel lofgifna tyger 100 R:dr v. 33 16 A n m. Spetsar och Blonder tullbebandlas särskildt. Jordfrulder; se Frukter. Jutter; se Hudar oell Skinn. Kalkoner; se Foglar. Kammarduk; se Väfnader. Kanoner; se Jern. Karduan; se Hudar och Skinn. Kedjor, till innanverk i Fickur; se Ur, delar, ej specificerade. Kirsbär; se Frukter och Bär. Kli af Spannmål, se Spannmål, malen, Mjöl. Klinker; se Tegel. Klippfisk; se Fisk, torr. Kläden; sé Väfnader, ylle-. Klöfvar, hänföres under Horn, oarbetadt. 556 Expeditions-Utskottets Färs/ag till und. Skrifvelse, N:o 197. Qvantitet för tullberäkningen.
Då Vägoch Vattenbyggnads-corpsen år 1852 ombildades, ansåg man, att den borde ställas på ordinarie fot, för alt erforderligt sammanhang i och nödig kontroll öfver dess verksamhet skulle vinnas, men så länge corpsens löner icke äro å ordinarie stat uptagna, lärer man icke kunna säga, att corpsen är på ordinarie fot. Om jag äfven icke skulle helt och hållet gilla del sätt, hvarpå corpsen är organiserad, så anser jag likväl det vara nöd vändigt att fasta afseende å hvad K. M. föreslagit ang:de anslagets öfverllyitande till den ordinarie staten, så alt man finge en Öfverstyrelse öfver alla arbeten af ifrågavarrde beskaffenhet, ty den der konkurrensen är, i min tanke, i detta fall icke tjenlig, ulan höiman härvid heldre ihågkomma ordspråket: ”e’est le bon pris, qui mine.” Sådant torde icke sällan vara fallet, och de arbeten, sora fordom här i staden utfördes för Drätsel-Kommissionens räkning, besanna nämnde ordspråk. Ett annat skäl, hvarföre jag skulle önska bifall till K. M:s framställning uti ifrågavar:de hänseende, är att då tjenstemannen vid denna corps endast åtnjuter arfvode, kan han icke vid afskedstagande! erhålla pension, hvilket icke synes mig vara med billighet öfverensstämmande, hvarföre jag af dessa skäl anhåller, att R. o. Ad. behagade återremittera denna punkt. Hr Bildt, Didrik Gillis: Att extra statsregleringen icke bör uptaga andra anslag än sådana, som äro af tillfällig natur, derom tror jag alt alla äro ense. Nu lärer man väl icke kunna till denna rubrik hänföra det anslag, som äskats för aflönande af tjenstebiträden vid allmänna vägoch vattenbyggnaders utförande, ty dessa arbeten komma enl. all sannolikhet icke att uphöra utan deremot alltjemt fortfara, och det vore i sanning ett särdeles beklagansvärd! förhållande, om vårt fäderneslands utveckling i industriell hänseende skulle så afstanna, att denna corps, som hittils varit otillräcklig att bestrida de arbeten, som till densamma öfverlemnats, måste i en framtid uplösas.
I fråga om de grunder, efter hvilka bestämuingarne af räntans maximum naturligen borde regleras, har redan Adam Smith, såsom ofvan är anfördt, framställt den sats, att det bör ställas något högre, än det allmänna torgpriset på penningar; ty uti räntan bör ingå ej blott en vedergällning för bruket af det försträckta, utan ock en pr aimie för den risk, försträckningsgifvaren dervid löper. Att ett bestämmande af detta maximum efter dess3 grunder icke kan blifva ett verk för sekler, ligger i sakens natur, en revision deraf vid särskilda tidsperioder är deraf en naturlig följd. Hvad nu är sagdt gäller frågan betraktad ur statsekonomisk synpunkt. Emot en obegränsad räntefrihet gifves det ännu äfven moraliska skäl. Den allmänna ovilja, som ockret framkallar, har icke sin grund endast uti en fördom. Ockrets rätta begrepp innebär något mer än allena, såsom man finnér äfven åtskilliga kriminalister påstå, ett öfverskridande af det lagligen tillåtna räntemaximum. Dess begrepp bestämmes deremot af den hos alla lef vande öfvertygelsen, att den, som begagnar en annans förlägenhet eller nöd till att tilltvinga sig en omättligt hög vinst, begår en osedlig handling, och deruti ligger grunden till det allmänna tänkesättets ogillande af ockret. Uti en sådan förlägenhet eller nöd kan en hvar komma, så väl den store producenten och affärsmannen, som hvarje annan enskild man, anvisad att lefva genom sin verksamhet; men der nöden är för handen, plägar gemenligen konkurrensen uteblifva med sin hjelp, eller åtminstone icke stå att tagas vid dörren. Allt det goda, man af henne väntar, blir vid sådana förhållanden icke förverkligadt; men den nödställde kan dock vara en nyttig samhällsmedlem, förtjent af undsättning, äfven han, utan alltför tryckande vilkor; och äfven dessa förhållanden inom samhällslifvet får alltså den allt öfverskådande lagstiftaren icke förbise. Man hör väl ofta yttras, att ockret genom straffbestämmelser ej kan förekommas, och detta må gerna medgifvas.
Consulernes tjenste-åligganden meddelade föreskrifter, att vid de tillfällen, då Svensk skeppare eller Svenskt fartygs commissionär funné Öresundska tullen vara beräknad till högré belopp, än gällande Tractater bestämde och, såsom följd deraf, åstundade Consulns närvaro eller embets-ålgärd vid tullclareringen, Consuln borde tillstädeskomma, samt, om tull och andra afgifter fordrades lill högre belopp, än Consuln ansåg med Tractaternes föreskrift instämma, sådant, i bill så yrkades, med sin embets-påskrift bestyrka; hvarjemte Consulatet fått sig förelagdt, att derom bos Collegium genast göra anmälan. Utskottet får nu, till besvarande af motionen, vördsamt anföra, att, alldenstund af hvad ofvan blifvit anmärkt, ådagalägges, att i ministeriell väg redan föregått underhandlingar, som föranledt Kongl. Danska Regeringen att i ämnet afgifva Betänkande, hvaröfver Kongl. Majrt täckts infordra Dess och Rikets Commerce-Coliegii underdåniga yttrande, samt de sålunda vidtagne mått och steg lenina fulla skäl för den förmodan, att de nöjagtigt och ändamålsenligt medverka till vinnande af den äskade rättelsen i uppbördsoell beräkningssättet af ifrågavarande tuilumgälder; fördenskull och sorn ärendet redan erhållit den behandling, som åsyftas genom Herr Schartaus motion, med de dervid gjorde tillägg af Herrar Morsing och Bagge j anser Utskottet sig icke böra tillstyrka någon Rikets Högloflige Ständers åtgärd, i anledning af hvad i ämnet blifvit framstäldt; hvilket dock till Rikets Högloflige Ständers egen pröfning vördsamt öfverlemnas. Stockholm den 19 Maj 1840.
Herr von Hejne, Georg: Då Ri kets Ständer ansett nyttigt, att än vidare utsträcka ett Lånesysteme, och ett fortsatt enskilda affairers sammanblandande medStaltns, hvaraf jag likväl betviflar nyttan, finner jag i det nu uppläste Reglementet en föreskrift, som, efter min öfvertygelse, motverkar det ändamål man velat vinna med Lån af Banken, för att bispringa förut skuldsatte fastighetsegare, nemligen att ej mer än 2000 Rdlr. skulle till en person få utlånas. Den medborgare-dass, som mest är i behof af desse lån, är ej belåten med en så liten summa, utan bor det Maximum afGooo Rdlr., som bestämdes j8i5 för dylika lån, äfven nu fastställas. Med denna anmärkning får jag förena mig i Friherre af Nordins begäran om återremiss af Utskottets Memorial. Den 3 3 November f. m419 Herr Munck af Rosenskjöld, Efcerhard: Äfven jag instämmer i den Reservation, som Herr Bruncrona och Friherre Rålamb afgifvit. Det Hedervärda Bonde-Ståndet, som vid denna Riksdag först framställt Förslaget om Fastighetslån mot deras återbetalande i silfver, har, som vanligt,' ej velat göra afseende blott på sitt egit interesse, utan äfven på det allmännas, och bestämde derföre lånens högsta belopp till icke mindre, än 6,000 R:dr B:co. Jag skulle åtminstone tro, att om ett halft eller ett års erfarenhet visar, att den till dessa lån anslagne summa icke för mindre lån, blifver till sitt hela belopp anlitad, borde större lån , än 2,000 R:dr , ja ända till 6,000 R:dr , få lämnas; äfven derföre, att om detta ej stadgades, kunde det möjligen hända, att en betydlig del af denna lånesumma blifver obegagnad, då den hel • och hållen så mycket behöfves för penningerörelsen i landet. De peningar som till större lån utsläppas, komma, genom att öka penniugetillgången i allmänhet, äfven alt gagna dem, som äro i behof af mindre lån.
Enligt 245 § af nu gällande Reglemente för Riksgäldskontoret, åligger det de till delta Verks förvaltning utsedde Fullmäktige att derom till Rikets Höglofl. Ständer afgifva en fullständig berättelse, omfattande den tid, som förflutit efter enahanda berättelses afgifvande vid början af sistförlidne Riksdag. Då således nedanstående berättelse, enligt föreskriften i åberopade reglements-§, bör utgöra en fortsättning af den framställning om Riksgäldskontoret och dess förvaltning, hvilken sednaste Riksdagsberättelse innefattade, hafva Fullmäktige hufvudsakligen bibehållit samma, efter ordningsföljden af de reglementariska stadgandena lämpade uppställning, som iakttagits i ej mindre sistnämnde än flera till Rikets Ständer af Riksgäldskontorets styrelse förut afgifna berättelser; varande jemväl samma myntberäkning i denna berättelse bibehållen, hvadan alla penningesummor äro här, likasom uti Riksgäldskontorets reglemente och hufvudbok upptagna i bankomynt. Riksgälds-kontorets skulder. (Reglementets 2—20 §§.) Under hänvisande till den omständliga utredning angående dessa skulders belopp samt derför stadgade betalningsvilkor, som Rikets Ständers sednast församlade Revisorers berättelse innehåller, anse sig fullmäktige här endast böra uppgifva de årliga förändringar, sammanräknade summan af Riksgäldskontorets skulder, från och med år 4853, enligt nämnde verks afslutade räkenskaper, undergått. Denna skuldsumma, som vid nyssnämnde års början uppgick till R:dr 6,770,298: 16. Således har skuldernas i räkenskaperne utbalanserade belopp minskats under år 1853 med R:dr 1,375,781: 11. 11. och under år 1855 med » 1,137,698: 36. 10. eller under dessa begge år med tillsammans 2,515,480: — 9. Riksgäldskontorels Berättelse 1836. 1. eller med samma belopp, som skillnaden mellan de utbalanserade skuldsummorna vid 1882 och 1838 års slut.
Stedingk att likaså måtte ske med den 4:de och Frih. Raab, att hela den afdeln., som benämnes Lit. A skulle återremitteras. När tiden till proposns framställande kommer och alla dessa serskildta yrkanden skola i afgörendets stund utredas, så lärer det komma Den 7 Maj c, fil. 337 komma att visa sig om icke det varit bättre atl afhandla hvar sak för sig. Den som framdeles kommer att läsa våra prot., varder troligen förvånad att finna, huru man talat öfver ämnena om hvarandra; han måste följaktligen söka på ett ställe hopaföra de spridda yttrandena öfver samma sak, innan han kan finna något sammanhang, i öfverläggningen, och fatta saken i sin helhet. Fråga bör vara icke blott att hålla sig till Konungens råtlgifvares åtgärder, utan äfven att, på sätt Hr Lefre'n och Frih. von Stedingk gjort, fästa upmärltsamhel vid det sätt hvarpå Const. Ulsk. behandlat saken. Sedan Utsk. 1840 användt 106 § på 31 serskildta mål, och derpå icke följde ett sakfällande utaf någon enda af Konungens rådgifvare, så tyckes Utsk. hafva tagit för regel alt icke vidare begagna 106 §,' men deremot den 107:de så mycket mer och äfven på sådane ämnen, som bort utgöra föremål för den 106 §:n. Hvilken har följden deraf blifvit? — Jo, att Ulsk. benådat efter 106 §, som varit tillämplig, men anklagat efter 107:de §, som icke är det. Om Ständerne då äro såsom man bör förmoda, lagoch samvetsgranna: så kunna de ej sakfälla efter den 107 §, som är otillämplig. Följaktligen varda Konungens rådgifvare utan allt ansvar äfven om de bort ådraga sig något sådant. Jag säger icke i allmänhet att så är och vill vid hvarje punkt uttrycka min mening serskildt, men uttalar detta på förhand för att visa det skefva sätt hvarpå Const.Utsk. behandlat frågan.
Dessa domstolar döma på de platser, der de ärc inrättade, såsom första domstol i alla handelssaker, hvilkas värde öfverstiger 1500 lire, och så * om appelldomstol i alla af prsetorerna såsom bagatelldomare i första instans afdömda handelssaker. Der handelsdomstolar icke finnas, fungera de allmänna civildomstolarne i stallet Långt ifrån att man i Italien år benägen för de särskilda handelsdomstolarnes afskaffande, synes man tvärtom der arbeta för institutionens ytterligare utveckling. Så begärde handelskamrarne 1869 och 1871, att handelstribuua-lerna måtte bibehållas och utvecklas, och röster saknas icke, hvilka höjts för en återgång till det gamla systemet med uteslutanae lekmän såsom domare i handelsmål * *. Frankrike lärer från Italien hemtat sin handelsdoni-stolsinstitution, hvilken egentligen grundlädes först imder förra hälften af sextonde seklet, ehuru redan en ordonnans af 1302 lärer tillåtit inrättandet af särskilda köpmansrätter. Angående anledningarna till handelsdomstolarnes uppkomst hafva meningarna varit delade. Vissa författare påstå med bestämdhet, att dessa speciela domstolar icke inrättats till följd af någon från handelsståndet uttryckt önskan eller något af köpmännen sjelfve kändt behof, utan skulle orsakerna vara att söka på det politiska,området uti konungarnes åstundan att på samma gång smickra och vinna det tredje ståndet genom att gifva detsamma rätt att sjelf * Såsom egentliga handelsdomstolar kunna nämligen räknas lika litet de gamla Hallrätterna, Bergstingsrätterna och Sjöförsäkringsöfver-rätterna, i hvilka samtliga lekmannaelementet hade stor betydelse, som de i våra mindre stader ännu befintliga rådstufvurätterna med » illiterata » ridmän. * * Se Riccardo G. Cattaneo, della Giurisdizione Commerciale. Torino 1879.väija sina domare och att aflågsna samma stands tankar från det egentligen politiska området genom den nya institutionen, som beräknades skola så upptaga ståndets intressen och tankar, att någon tid för politiken icke blefve öfrig.
Vidkommande slutligen de i förslaget innefattade Allmänna bestämmelser; så har det blifvit klandradt, att Utskottet deri öfverlemnat åt verkställande makten att afgöra om straff-arbete skall verkställas i fängelse eller å fästning eller annan allmän straff-inrättning, enär det vore betydligt olika om det sker å fästning eller i ensamhets-fängelse; äfvensom att Utskottet ej närmare beskrifvit hvad med straffarbete förstås; hvarförutan man anmärkt, att domaren borde bestämma hvarest det 20 Lag-Ulskollcls Utlåtande, Jft 48. skall verkställas, samt att lagen borde innehålla noggranna föreskrifter i afseende på sätt och ort för verkställigheten. Hvad med straff-arbete förslås, förmodar Utskottet vara uttryckt i sjelfva ordet; och Utskottet bar begagnat detta ord, såsom närmast angifvande straffets åsyftade karakter, ty Utskottet bar ej funnit lämpligt, alt på så långa tider, som nu äro i fråga, ådöma frihetens förlust, utan tvång till arbete.* De brott, hvilka Utskottets förslag afser, halva jemväl oftast sin rot i lättja, sysslolöshet och oordentligt lif; och vid sådant förhållande är det straff lämpligast, som vänjer vid arbete och ordning, samt följaktligen verksammast bidrager att återföra förbrytaren från den lastfulla bana han beträdt. Emedlertid bar Utskottet i nedanstående förslag närmare uttryckt karakteren af straffet, sådan den nu blifvit angifven ; men arbetets beskaffenhet måste bero af omständigheterna och de myndigheter, som i denna del hafva att ordna förhållandena. Att öfverlemna åf domaren att föreskrifva hvarest straff-arbete skall verkställas, låter sig ej alltid göra. Ty än är den ena, än den andra straff-inrättningen så upptagen, att rum ej finnes der för nya förbrytare. Det var ock derföre, som Utskottet ej föreslog några stadganden i berörde syftning, hvilka förutsätta ett ordnadt fängelsesystem, sådant som här i Riket ännu icke hunnit att genomföras, men hvarförinnan några så beskaffade beslämmelser, som nu ifrågaställa, ej kunna vinna tillämpning.