Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Alltsedan man först började införa en verklig skatt för tillverkning af bränvin, har man vid hvarje Riksdag så småningom höjt denna afgift, emedan man icke vågade gå för brådstörtadt tillväga i början. Det är på denna bana vi nu ock böra fortgå. Utsk:t har emot den högre, af K. M. föreslagna, skatten åberopat egentligen tvänne skäl; det ena insmugglingen från Danmark, som man befarar skulle tilltaga, om priset på bränvin komme att stiga, men hvarmed icke torde vara så farligt, då denna insmuggling under de sednare åren icke märkbart tilltagit, oaktadt den betydliga förhöjningen i skatt; — det andra, att det endast genom det lägre beloppets fastställande skulle blifva möjligt för de små brännerierna att hälla sig uppe. Då emellertid R. o. Ad. redan beslutat, att småbrännerier icke vidare få finnas, så förfaller äfven detta skäl. Jag får alltså anhålla, att §:n måtte bifallas med den förändring, att skatten bestämmes till 75 öre i st. f. 60, som Utskrt föreslagit. Frih. Raab: Den enda betänkligheten mot den högre skatten skulle vara insmugglingen från Danmark, hvilken jag dock tror blefve af mindre betydenhet, om Svenska Regeringen utverkade en kabinettsorder från Danska sidan, att de Svenska auktoriteterna erhölle underrättelse om, när drawback der meddelas. — Sedau R. o. Ad. nu beslut it uphörandet af de mindre brännerierna, är det för öfrigt klart, att R. o. Ad. också bör besluta den högre tillverkningsskatten, ty det kunde eljest se ut, som om R. o. Ad. velat förbehålla åt de stora brännerierna att få bränna mot en lindrigare afgift. Jag tillstyrker således 7 5 öre, så mycket heldre, som i bränvinets högre pris ligger det enda sättet att lörekomma dess missbruk. Frih. Sprengtporten:
Utskotten hafva , ("frångående hvad Konungen, på grund af Landshöfdingens underdåniga hemställan, öfverlemnat till Rikets Ständer att afgöra , och hvad Herr Santesson enskildt motioneraO , på grund af samma Motionairs förändrade åsigter, tillstyrkt för den del af Skaraborgs Läns invånare, som ej ännu sig afbördat undsättningsskulden , att få afskrifning på denna skuld till det belopp, som årets markegång är lägre , än priset vid undsättningens emottagande , och i Motionen upptagit vådan för landtmän att blifva indragne i en långvarig skuldsättning; men begär, det oaktadt, att, 1 händelse af svag skörd under någotdera af de, för återbetalningen af den nedsatta skulden , föreslagna a:ne år, Konungen må kunna lemna förlängdt anstånd, skulden då beräknad efter Bih, till Rikt-St. Prat, åren 1828-1829. 4 Sami, 2 rifd. 2. 6 H.t. a 8 Bil.1.Slatss.AUm.Besv.o.Oec.Uisk. Z7i/.N:o 3 3. ti828 års Markegång; motsägelsen häruti syres mig påtaglig, äfvensom alt, 1 händelse detta års markegång skulle komma att blifva högre än 1828 års, tillämpning af svag skörd blifver använd för att slippa betala det högre belopp, som derigenom annars skulle uppkamma. Då jag finner sådana förslag genom exemplet högst skadliga och medförande hos allmänheten lättsinniga reqvisitioner af undsättning , i hopp att slippa fullgöra åtagen betalning, nödgas jag deremot prokeste-; ra; yrkande, att ingen eftergift i betalningsskyldigheten för undsättningen till Skaraborgs Län må lemnäs annorlunda, än genom ett förlängdt betalningsanstånd , och detta endast, i händelse Länet, på bestämmande vilkor, förbinder sig upprätta magazin till ett emöt undsättningsbeloppet svarande antal tunnor spannmål , på det så stark undsättning framdeles icke mera för Länet må blifva behöflig. Jag anhåller, att denna min enskilda tanka lår åtfölja Utskottens betänkande till Rikets Hugloflige Ständer.
Vtdr. d. 19 De ceni b 1813 q$t) 8. D. Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskottets Utlåtande, N;d 668, öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 649! i frågan om utdelning afRidderstapets och Adelns Protocoll vid 1817 och 181^ årens Riksdag. S. D, Föredrogs ånyo och bifölls Stats-Utskoftets Utlåtande, N:o 668, öfver anmärkningar vid Betänkandet N:o 64g, i frågan em utdelning af Ridderskapets och Adelns Protocoll vid 1817—1S18 årens Riksdag. Från Hedervärda Bonde-Ståndet. ■ S. D. Vid föredragning af Förstärkta Stats'Ufskottets, under N:o 669 och 670 afgifne fyTemorial, innefattande underrättelse om verkställde Voterin' Tref. Utdr. d. 19 Decemb. igag. gar, dels om Bränvins brännings bevillnings.utgörande fdr de vid Fabriker nyttjade pannor ofver go kannors rymd, dels ock angående disposition af Krono-Skogarne, fann Bonde Ståndet samma Memorial, ljura dfverlemnas, det förstnämnda till Bevillningsoch det sednare till Stats-Utskottet. S. D. Föredrogs Constanti obs-Utskottéts, under N:o 87, meddeldte Memorial, med öfverlemnande af fullständige Redactions förslag till de af Riksens Ständer beredda, till nästa Biksdag hvilande Utlåtanden, rörande de Grundla gs-ändringar och tillägg» hvilka blifvit af Särskildta Utskottets Betänkande’ om en ny Syrelse-Verkens Reglering föranled. da, och fann Bonde-Ståndet för godt, samma förslag godkänna. S D. Vid föredragning' af Constltutions-Utskottets, under N:o 86, afgifne Memorial, med underrätt - Fröt, Utdr. d. ig Deecmb.
Det är ett eget förhållande, att i ett land sådant som England, hvetrest kvinnan, utan att äga rösträtt, likväl visar ett stort intresse för politiken, särskildt parlamentsvalen, någon » politisk kvinna » ej finnes och ej har funnits sedan lady Palmerstones död. Mrs Gladstone har alltid deltagit i sin makes politiska arbeten, men någon » politisk » kvinna, p. Hvarhelst maken under deras femtiofyraåriga äktenskap rest, har hon följt honom; när han uppträdt och talat på politiska möten, har hon suttit så nära tribunen som möjligt, och när han hållit något af sina tal i » underhuset », har man, bakom de dunkla rutorna, som afskilja damernas läktare från debattrummet, kunnat se hennes hvita hufvud. Och under de senaste tio åren hafva deras resor genom England mera liknat ett kungapars eriksgata — med sådan hänförelse hafva de mottagits, hvarhelst de färdats fram. — Hennes bästa belöning härvidlag torde dock vara hennes makes egna ord, att en sådan » hjälpreda », som hon varit för honom, som med glädje delat alla segrar och stödt och uppmuntrat honom i nederlagets stund, är ovärderlig. Till för en kort tid sedan var mrs Gladstone president öfver » The womans liberal federation &gt;. Och det har inom denna uttalats hopp om, att hon i en icke allt för aflägsen framtid skall kunna förmå sin make att för parlamentet framlägga några lagförslag för förbättrande af kvinnans ställning och för att om möjligt gifva henne rösträtt. Bland alla hennes välgörande verk är det egentligen endast ett vi vilja dröja vid. A r 186G rasade i England en koleraepidemi, väl ej så häftig som ett och två tiotal af år förut på kontinenten, men dock tillräcklig för att väcka till lif det brittiska folkets känslor för förbättrad sjukvård. Hur mycket man än må diskutera kvinnans rätta plats i skapelsen, har man likväl aldrig omtvistat henne rättigheten att komma till de sjukes bäddar antingen i sjukhusen eller i deras egna hem. Mrs Gladstone var en af de första att visa vägen. På de sjukhus, där farsoten rasade som svårast, kunde man vara säker att finna henne. Hon organiserade äfven en trupp » systrar » från den välbekanta kyrkan » All Saints » att besöka, vårda och hjälpa de döende och sjuka af de fattigaste klasserna.
beundrande krets slöts mer omkring I skolan var hon ju bara en bland och en ganska illa behandlad liten bland de hundra. Kamraterna skrattade visserligen åt henne, men det var bara för att göra narr af henne. » Se på Elsa! » hette det, » nu skall hon visa sig på styfva linan igen för fröken. Men det var inte värdt, att hon försöker att morska sig den här gången. Det lyckas inte! » Och det lyckas inte heller. Lärarinnan tycktes inte alls beundra hennes kvickhet. Ja, hon sade till och med rent ut en gång, att Elsa var dum. — Bara för att hon inte genast kunde säga, hvad 47 gånger 79 var! — Men det var då en riktig orättvisa, ty dum var hon inte, det visste hon, för hon hade j u så ofta hört pappa säga, att hon var riktigt kvick. Det förstås, att nu var det länge sedan han sade det. Men han hade också blifvit så underlig på sista tiden, han liksom hela den öfriga sorgliga, grymma världen, som just nu hittat på att behandla lilla Elsa så illa. Hade hon inte häromdagen, när hon sagt något till farbror Knut just i den stil, som fordom beundrats så, fått en sträng blick från pappa och ett kort: » Barn skall ses, men ej höras! » Ja, det var något nytt att lära. Men lifvet hade så många nya lärdomar att bjuda lilla Elsa på numera. Och alltsom åren gingo och Elsas kjolar och flätor blefvo längre, var det isynnerhet en lexa, som föreföll svår att lära i grund, svårare än både algebra och Euklides, och det var, att det inte var världen, som var så stygg, utan hon själf, underbarnet med de gula lockarne, som var både dum och obetydlig. Ja, den lexan var så svår, att mamma mången gång måste ta sin flicka i famn och gråta med henne — och ge henne baklexa. Det var baklexa i mer än ett fall. Det var att försöka glömma sina allra första lärdomar i lifvet och lära sig nya i stället. Men riktigt glömde hon ändå aldrig. När hon ödmjukt måste böja hufvudet och inse, att hon inte kunde och inte förstod, hvad hon kanske borde förstå, då mindes hon en tid, då hon kunnat och förstått långt mer än hon behöft.
Efter erhållen remiss af nu i korthet anförde motioner och yttranden, har Stats-Utskottet tagit denna fråga i öfvervägande; och anser Utskottet lämpligt att, till närmare upplysning i ämnet, med ledning af hvad motionerna innehålla samt på grund af andra tillgängliga uppgifter, meddela en kort framställning rörande Professoren Hedenborgs lefnadsöden. Född uti Heda socken i Östergötland år 1787 af föräldrar tillhörande BondeStåndet, blef Hedenborg, som sjelf utan tillgångar måste både vid Elementar-läroverket och Akademien genom handledning af andras studier bereda utväg för sin egen uppfostran, år 1812 Student i Upsala och fortsatte sina studier dels der, dels vid Carolinska Medico Chirurgiska Institutet i Stockholm och under praktisk tjenstgöring vid Garnisons-sjukhuset. Ar 1820 erhöll han tillfälle att såsom läkare medfölja tvänne högre embetsmän på resor i utlandet; derunder han besökte de förnämsta medicinska läroverk; — fullbordade efter återkomsten till fäderneslandet sin akademiska lärokurs och blef Medicine Doktor samt Chirurgie Magister. År 1823 anlade Hedenborg i Stockholm, under Berzelii öfverinseende, en inrättning af såväl varma som kalla art.ificiela vatten, liknande Carlsbaderoch Marinbader-vattnen, och erhöll Kommers-koilegii tillåtelse att tillhandahålla dessa artificiela vatten för allmänheten; — varande öfver resultaterne af nämnde inrättnings verksamhet officiela embets-rapporter afgifna. En vidsträcktare verksamhet öppnades för Hedenborg, då han år 1825 fick åtfölja Ministern Grefve Löwenhjelm till Konstantinopel i egenskap af läkare vid Svenska Beskickningen i Turkiet.
Der kommo några unga studenter från närmaste kneipe, de rökte simpla cigarrer och luktade starkt »pivo». Nadja sände dem ett broderligt ögonkast och blef i en hast omringad. Det var ett muntert sällskap. De förstodo inte ett ord, hon inte heller. Likafullt var konversationen i full gång. Hon skrattade och de skrattade. En af dem, han hade långt nihilisthår och en smal, liksom urvriden näsa samt en sorgsen gråtmild min, kunde hon dock inte förmå att skratta med. Då tog hon upp sin näsduk och med en min af stor andakt höjde hon den upp i nivå med näsan, torkade den så, derefter munnen och sist ögonen, liksom en mor sitt gråtande barn. Den långhårige tog henne om lifvet och kysste henne. Det var ett ögonblicks verk. Hon bet honom i örat till svar. Det var knappt en sekund. Så svängde hon af åt höger, kilade in i en portgång, sprang uppför en trappa, trefvade fram genom en lång surkålsluktande korridor och ringde på köksklockan. Pigan öppnade, sneglade argt och misstroget på Nadja, såg på henne nedifrån och upp och frågade derefter på äkta skärgårdssvenska: Hvad ska' mamsell ha? Middag, kära dadda, jag är bjuden till middag till hennes herrskap, var hon lugn för det! Jag är från Finland liksom hon sjelf. Se så, upp med dörrarne, hennes husbonde är min gamla vän! Visa nu hvad hon duger till. Rappa sig ... tack. Med håret en liten smula i oordning och med kinderna i purpur steg hon in, bullersamt och skrattande, nigande och fullkomligt ogenerad. Frun i huset sprang emot henne, och herrn kom långsamt efter. Det var verkligen »herr Adolf». Säflig som förr, något blekare och ännu mer betänksam och tillsnörpt. Hans krage steg upp åt hakan, liksom rädd att blotta för mycket af den mjuka och välskötta halsen. Han bar sammetsrock och sträckte hufvudet framåt, med en min som ville han ständigt be om förlåtelse. Ögonen voro lika oskyldiga och uttryckslösa som förr, det hade blott kommit något förskrämdt i dem. Frun var sjelfva frimodigheten.
— Handelsoch Näringsdiscont, om belåning af colonialvaror derstädes. Se Handelsoch Näringsdisconten i Götheborg. II. Haggström, J., Hofnotarie, 0111 rättighet för honom till retroactivt åtnjutande af den honom på allmänna indragningsstaten beviljade pension. VII. B. 2.97. VIII. A. 77. Hagelin, förre Häradsskrifvare!! S. F., om pension för. Se Pension. Halland, angående dispositionsoell jordägande-rätten lill kyrkohemmanen derstädes. Se Kyrkohemmanet!. — angående inställande af den ordinarie roteriogen derstädes. Se Rotering. Halleoch Hunneberg, angående yrkad rättighet för åtskil - >7 ( «3o ) liga härader inom Skaraborgs Län lill utsyning å. Hallenborg, Carl Johan, yttranden. I. 271, 285. II. 262. Halltorp, kungsgård på Öland, om återvinnande till Kronan af. VII. Hamilton, Friherre Hugo, yttranden. Hamilton, Grefve flenning Ludvig Hugo, yttranden. I. 220. Hamilton, Grefve Hugo David, yttrande. Hamilton, Grefve Jacob, yttranden. VI. 726. VII. 3qg. Hamilton, Grefve Malcolm, yttrande. I. 285. Hammarskatt, om nedsättning af den, som utgår med 2 skS> per 100. Se Vågföringsrätt. Hammarön, om lindring uti roteringsskyIdigheten för hetnmansägarne derstädes. Se RoteringsskyIdighet. Hamnbyggnad i Malmö, angående låneanslag till. XX. B. 117. XXI. A. n. — vid Höganäs, angående. Se Höganäs. ■— vid Linköping, angående. Se Linköping. — vid Sölfvesborg, angående. Se Sölfvesborg. Handel med victualie!- emellan Sverige och Finland, angående förhud emot. III. 9.83. IV R. 1 i4- Se vidare BevillningsTJtskottets betänkande N;o 21.
"Ja, då är det tids nog att tala om den saken", invände Odowalsky. "Nu har jag en annan, som är vigtigare för mitt hjerta." Munken och slottsfogden gåfvo hvarandra en förstulen blick. Odowalsky märkte den ej utan fortfor: "Det är en qvinna, en af de skönaste jag någonsin träffat, som förorsakar mig en gräslig oro både natt och dag." "Men", inföll pater Clemens och lade nu bort det förtroliga och beskyddande "min son", då han märkte att det ej nu var frågan om en öfvergång till den papistiska läran, "då ni är så rik och mäktig bör det väl ej bli särdeles svårt för er att vinna hennes hand." "Det är nästan omöjligt", svarade Ernst Odowalsky under det en tung suck höjde hans bröst. "Omöjligt! Är hon då rikare än ni, eller står hon i börd så högt öfver er, att detta lägger hinder i vägen? Eller kanske att det är religionen som uppreser hindret. Den saken är då lätt hjelpt om jag bara..." "Nej, intet af allt detta", afbröt Odowalsky. "Hon är protestantiska af själ och hjerta. Hennes börd är ringa och hennes rikedom ingen." Då Ernst Odowalsky yttrade dessa ord öfverfölls plötsligt slottsfogden af en våldsam hosta, så att han måste luta sig ned i stolen. Odowalsky märkte för den skull hvarken den glödande rodnad, som uppsprang på räfskinnets kinder eller hans konvulsiviskt sammanbitna läppar. "Nå, då är det väl ingen konst att bemäktiga sig henne", inföll pater Clemens under det ett besynnerligt leende spelade kring hans mungipor. "Nå, säg mig då hur jag ska' göra för att få henne i mitt våld", utbrast Ernst Odowalsky. "Ett godt råd i denna sak är mycket värdt, och den, som gifver mig det, han ska' ej bli obelönt." Pater Clemens funderade en stund. Derpå sade han under det det förra besynnerliga leendet ånyo spelade kring hans läppar: "Man tager henne helt enkelt med våld om hon ej godvilligt vill följa med."
Och härmed har Utskottet antydt den väg, hvarpå det af motionärerne åsyftade mål, efter Ulskottels omdöme, bör sökas. Att erkänna oäkta 4 Lag-Utskoltets Betänkande, N:o 14. barn såsom arfvinge i den betydelse detta ord i våra lagar eger, skulle ej stå väl tillsammans nied den allmänna föreställningen eller lagstiftningen i Öfrigt. Den vet ej om andra arfvingar än de ur familjen utgångna och till slägten börande medlemmarne; och arfsrätt innefattar följaktligen ej allenast rätt till egendom, utan äfven rättighet till andra personliga förmåner, hvilkas öfvergång till andra än äkta barn ingalunda öfverensstämde med familjens sedliga grund. Deruti mäste man ock söka ett bland de lmfvudsakliga motiverne lill Frankrikes lagstiftning i denna del, och deruti ligger ett icke mindre vigtig! skäl för Sveriges lagstiftare, med afseende å de rättigheter, slägtraedlemmarne såsom sådane, i våra lagar äro förbehållne. Det var i sjelfva verket ej eller annan rätt, som vår äldre lagstiftning tillerkände oäkta barn, än den arfsrätten underordnade, som nu omtalats; och införande af någon annan torde ej eller vara välbetänkt. Då man emedlertid vill på lagstiftningen inympa en der förut ej erkänd princip, fördras den yttersta varsamhet; och denna fordran blir större i samma mån, som de förhållanden äro ömtåliga, hvilka kunna komma att beröras. Sjelfmant framställer sig derföre den fråga, huru vidsträckt tillämpning må principen gifvas i vår lagstiftning? Böra alla oäkta barn, äfven de, som blifvit aflade i hordom eller förbudna leder, tillerkännas en rätt af ifrågavarande art, eller bör den inskränkas till vissa af dem? Bör rättigheten medgifvas i både faders och moders qvarlåtenskap, eller endast i den sistnämndas? och bör den i sednare fället ega rum, der modren efter sig lemnar äkta barn och bröstarfVingar? Alla dessa olika modifikationer förekomma jemväl i motionärernes förslag; Att gifva barn, som blifvit aflade i hordom eller förbudna leder större rättigheter, än dem förunnas genom gällande lag, kan Utskottet dock icke tillstyrka.
— N:o 3gg. i anledning af återremiss å N:o 368. XVIII. B. 162. A. 273. — N:o 4oo. i anledning af en inom PresleStåndet väckt fråga om tillåtelse för Ståndets Archivarie, att emellan Riksdagarne få bebo de rum i RiksgäldsContorets förra hus, hvilka af PresteStåndet under Riksdagarne begagnas. XVIII. B. 162. A. 273. — N:o 401. angående Gratification åt den eller de Tjenstemän inom RiksgäldsContoret, som fått sig uppdragen befattning med utdelningen till prenumeranter å RiksStåndens tryckta Protocoll vid innevarande Riksdag, samt emoltagningen oell redovisningen för öfverblifvande exemplar af Bihanget till samma Protocoll. XVIII. B. 162. A. 274. — N:o 4°2. med förslag tili indragning af åtskillige tjenstebefattningar vid RiksgäldsContoret. XVIII. — N:o 4°3. i frågan om afskrifning af ett Professor Agren bevil jad t lån. XVIII. B. .63. A. 275. XIX. E. 2.5. — N:o 4°4- ’ anledning af vackt motion, att StatsVerket måtte lemna bidrag dertill, alt Trollhätte Canal och Slussverk kunde bringas lill lika dimensioner, som Götha Canal eger. XVIII. B. x63, 270. XIX. A. 48. E. 3.o. — N:o 4°5. i anledning af återremiss ä Ntris 366 och 367. XVIII. B. 211, 276. XIX. 46. A. 58.
Så länge den deremot skall betraktas som en fyllnad till vår stående eller besoldade annee, skall man, vid händelse af ett nationalkrig, alltid hafva att vänta att se de scener förnyade, som 1808 års krig gaf; den skall blott blifva en sammanrafsad corps, utan krigsöfning, utan officerare, som kunna exercera truppen, som kunna förstå alt yrka dess rätt, — ty om än den stående armeen har surnumerärer, skola de blifva nödvändiga att ersätta afgången vid densamma, — utan beklädnad och, värst af allt, utan vapen. Den kan väl, likt detta krigs-landtvärn, få dö för sitt fädernesland; men då, såsom den, ej med ära på slagfältet, utan af en, af brist på lifvets nödvändigaste be hof, af misshandling och vanvårdnad uppkommen fältsjuka. Vid de förändringar och indragningar Utsk. framställt vid vår stående annee, vill jag icke fästa mig, ulan öfverlemnar det åt dem att skärskåda, som uppgjort planen för utförandet af ett krig inom Sveriges egna gränser; men vilja vi bringa vår national-arme'e till den ståndpunkt, att den kan vara att påräkna till landets försvar, är det nödvändigt, att den blir ett helt för sig, en oberoende corps, ett national-garde, hvars både officerare och gemenskap endast äro medborgare; vilja vi ej det, så, om vi ock anslå summor, stora nog för att öfva den en månad eller mer om året, skall den, utan officerare och vapen af alla slag, aldrig kunna trygga vår sjelfständighet, helst den förutsattes ej komma att användas, förrän den stående armeen lidit så stora förluster, att den ej är i stånd att ensam möta fien6 H. 6a D <> ii 9 Maj c. ra. den. Fört' än vi Få en sådan för sig sjelf bestående och öfvad nationa I-annee, lärer det ej vara råd I ig t att göra några hufvudsak liga inskränkningar uti den nuvar., fastän den öfverlefva! sin tid; denna aimee var skapad för de tider, då för Sverige och dess Konung gällde Ludvig XIV:s ord; vi böra hafva en annee, sora kan säga — ”jag är folket.”
Men skulle lian fortfarande få gälla, så vill jag tillåta mig några erinringar i afseende på de jemförliga taxeringsvärdena å hemman inom de serskilda länen. Det förefaller mig högst inconseqvent, att t. ex. Skaraborgs län, som har ett mindre fördelaktigt läge, och i allmänhet har större svårighet att afsätta - Den 30 Maj. 465 sätta sina landtmanna-produkter, blifvit nptaget till nära 18 milhr R:dr b:ko, då deremot Malmöhus län med sin bördiga jordmån och sitt fördelaktiga läge för afsättning icke är nptaget till mer än 1 million högre värde. Nerike är icke nptaget till mer än 8 milhr, eller mindre än halfva beloppet, hvartill Skaraborgs län är upskattadt, och då man har sig bekant de goda jernverk och de stora skogar, som der finnas, äfvensom de många tillfällena till sjötransport, så torde lätt inses, huru ojemn denna upskattning är. Götheborgs län är uptaget till ungefär 12 milhr, och äfven detta värde synes mig alltför lågt, i jemförelse med Skaraborgs. Till följd af dessa mina anmärkn:r anhåller jag, att denna tariff må få åtfölja de öfriga återremitterade punkterna af detta Betänk, till Utsk., på det att Utsk. må kunna taga i närmare öfvervägande, huruvida det är möjligt och lämpligt att göra höjning på ett eller sänkning på ett annat ställe; ty jag anser det vara ovilkorligen nödvändigt, att slutsummorna blifva, så vidt som möjligt, öfverensstämmande med verkliga förhållandet. Frih. Palmstjerna: Att denna minimi-labell skall finnas, är redan genom R. o. Ad:s bifall till 112:te §:n af denna Förordn. der samma tabell finnes åberopad, afgjordt. Men att Hr Palmcrantz har rätt deruti, alt minimi-summorna för länen icke stå i öfverensstämmelse med verkliga värdet af jordegendomarne inom hvarje af dessa län, det förefaller mig ganska klart.