Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
För densamma och äfven för de fleste Norra orlerne anser jag .ständiga Lager af undsättnings-Spannemål, samlad uti ett eller flere iiiofvnd-Magazin och under allmän vård bibehållen, intill dess ett utomordenteligt behof påkallar dess åli tan de, utgöra den enda och säkra grund för räddning ifrån verkelig nöd, och hvilken icke bör öfverlännäs åt den osäkerhet, som åtminstone i Stora Kopparbergs Län alltid synts åtföljaSockne-Maguzins-Inrättningarne. Mångå- sådane, grundade uppå egna smärre Spannemåls tillskott af Allmogen och med bestämda och af Kongl. Maj:t gillade föreskrifter för förvaltningen, inrättades uppå i^So och i^Gortalen, under hopp, att en ständig undsättningsanstalt derigenom skulle åstadkommas, men, redan vid 1773 års missväxt, erfor man, huru otillräcklig den undsättning var, som desse anstalter kunde åstadkomma, och hungersnöd uppkom ibland Allmogen, åtföljd af härjande farsoter, just i saknad af en allmän undsättnings-anstalt i St a t s-IJ ts k o t tets Betänkan den. 389 den man nu anser onyttig och den man tror sig kunna ersätta med Districteller Socken-Magazins-In rälln ingar, stahle under särskilda vidt ifrån hvarannan skilde M u n i c i pia 1-S t y r e 1 s e r, h v i 1 k a a 1- d r i g i en framti d k u 1111a hihe hålla 1 i k s t ä m 111 i g h e t e n o e h fö r e 11 i 11 g i å tgärder; Många af desse Sockne-Magaziner hafva icke sedan denna tid kunnat infordra de utdelade tillgångarne, och om de på några ställen ingått, hafva de åter blifvit utgifne och hela behållningen beslår nu, blott af gamla fordringar, som hvarken i penningar elier Spannemål kunna ingå. Jag medgifver dock, att en och annan Socken utaf den nedre delen af Stora Kopparbergs
Att upskjuta denna fråga ytterligare i 3:ne år såsom en värd talare yrkat, tror jag icke vara så alldeles riktigt, enär en arkitekt vid namn Ekman, som upgjort förslag till ifrågav:de reparation, intygat att remnan, från slutet af Juni 1832 till medlet af April nasti, år, vidgats från J till 1| tum. Det är således påtagligt att om reparationen upskjutes ytterligare 3 år, blir remnan större och således omkostnaderna i förhållande större, och om man vill erkänna statens skyldighet att underhålla domkyrkorne, vinner man således ingenting på ett dylikt upskof, såvida Statens financer icke ovillkorligen fordrade detsamma, och det lärer väl ingen vilja påstå att denna siffran 63,500 Rdr gör Staten någon tunga eller skada; den inverkar ingenting på statsregleringens upgörande. Man har här yttrat att Westerås stadsförsamling icke skulle vidkännas de utgifter som Den 6 Februari. andra församlingar i riket äro ålagde; men dä man å ena sidan upräknat alla dessa inkomster som till domkyrkan ingå, oell å andra sidan sagt, att allt detta icke går till domkyrkans underhåll utan dels till aflönmgar dels till underhållande och byggande af Consistoriehus o. s. v. samt hyresersättning åt 4 lektorer och skolans rektor m. m., lärer man väl icke derföre kunna påstå alt denna hyresersättning åt lektorer eller detta underhåll af Consistoriibus skall utgå af församlingen. Låt så vara att icke dessa kostnader böra utgå af Domkyrkans medel, men hvem sorn än skall betala dem, icke måtte det vara den församling i hvilken nämnde personer bo, ty det kan väl icke vara mitt åliggande, om jag är hyresgäst i Stockholm, att betala hyresersättning till lektorerne vid Stockholms Gymnasium. Det måste anses vara en stifls-angelägenhet eller en det allmännas angelägenhet. Emellertid hafva dessa utgifter blifvit anvisade på Domkyikans inkomster, utan ett församlingen får någon lättnad.
Den enkla klädningen var af mörkt ylle, och kappans tämligen snäfva ärmar förrådde, att den inte var köpt i år. Någon presentation behöfde inte komma i fråga. Häradshöfding Ohrstedt kände lilla Olga Strand, fröken Gärtruds kusin, förut. Han hade träffat henne här i huset ett par gånger, och dessutom var han på sätt och vis kamrat med hennes far. De voro anställda vid samma ämbetsverk med ungefär samma underordnade ställning, ty Strand, ehuru gammal i tjänsten, hade aldrig ägt den erforderliga energien att arbeta sig upp. Olga kom också för att tacka för bjudningen i nästa vecka, men tillika för att prata om, hur man haft det under juldagarne. Hedvig bjöd henne att sitta ned vid det lilla svarta bordet och talade genast om, hur hon, hennes föräldrar och hennes syskon tillbringat helgen, hvilka främmande de haft, hvad de gjort, och hvad de tänkte göra under de närmaste dagarne. Därefter frågade hon, hvad de haft för sig hemma hos Olga. Den unga flickan började sin redogörelse, men hon hann inte säga mer än ett par ord, förrän Hedvig kom in i en annan tankogång och började tala om sina julklappar. Hon hade fått en oändlighet med presenter. Ä n sprang hon upp efter någonting att visa. Ä n drog hon Olga med sig bort till någonting, som inte kunde flyttas. Det var bara präktiga saker, den ena vackrare än den andra, och hon tröttnade inte att förklara deras förtjänster framför andra föremål af samma slag. Olga gaf till utrop på utrop af förtjusning. H o n hade aldrig sett så mycket vackra saker på en gång, och road af expositionen, instämde hon i loforden på det mest barnsligt glädtiga och uppriktiga sätt. » Nå hvad har du fått » — frågade Hedvig slutligen. Det hade varit oartigt att inte göra den frågan. » Ja, jag har fått trefliga saker, jag med, » svarade kusinen, under det hela hennes ansikte lystes upp af belåtanhet. » Fastän inte så mycket som det här. Men en sak. HYÄLFVÉR I MYLLRANDE, .. TRÖST: FÖRSONANDE: TRÅDÅRNES •, TALLT STARKARE - M Ä N G A, 7, • /.
Då jag i den sednare frågan, lika med öfrige Comiterade, icke kunnat godkänna dessa skäls giltighet, har jag ej heller i den förra ansett mig böra antaga desamma. Det mäste dock medgifvas, att både i ena och andra fallet skulle Statens härigenom minskade inkomster kunna medelst ökade bevillningsafgifter ersättas. Likaså skulle i begge fallen onekligen vederbörande jordinnehafvares ekonomiska ställning i väsendtlig mån förbättras. Visserligen komma det, i händelse af grundräntornas eftergifvande, för Statsverket behöfliga ersättningsbelopp att blifva vida större, än det, som efter skatterättsmedlens upphörande erfordras; men så skulle ock en dylik eftergift medföra vida större och vigtigare fördelar, ej mindre med hänsigt til 1 uppbörd, räkenskapsföring och förvaltnirigsbeslyr, än i afseende på de skattskyldiges förmåga att ytterligare uppodla och bättre sköta sin jord samt derigenom föröka dess afkastning. I fråga om 215 den, såsom ersättning för skatteköpeskillingarne, uppgifna framtida tillökning i charta sigillata afgifterna, torde endast behöfva erinras, hurusom dessa afgifter säkerligen ej blifva mindre för de kronohemman, som äro eller varda köpta, än för dem, som skulle skänkas till skatte. Sålunda måste t. ex. nyssnämnde afgifter för de under sednast förflutna tvänne år skatteköpta hemman kunna beräknas till aldeles enahanda belopp, som i fall samma hemman, utgörande omkring nittio hela mantal, utan någon köpeskillings erläggande, blifvit förklarade äga skattenatur; i hvilket fall Slaten dock gått miste om den summa, som i egenskap af skattelösen för dessa hemman nu influtit. Och dä genom de nya tillfällen till jordegendomars belånande, hvilka numera förefinnas, skatteköpens antal och skatteköpeskillingarnes belopp, synnerligen om de hittils i vissa fall stadgade skattevärderingar varda afskaffade, sannolikt under den närmaste framtiden snarare komma att ökas än minskas, synes Staten under samma tid kunna påräkna ej allenast en fortfarande inkomst af skatteförsäljningarne, utan ock, jemte denna inkomst, årligen stigande charta sigillata afgifter för de sålunda försålda kronohemmanet).
Med denna öfvertygelse skulle jag hafva mycket orätt, om jag, såsom riksdagsman, från min bänk stillatigande hörde yrkas ett beslut, hvilket jag sedermera såsom Konungens rådgifvare nödgades inför *7* D e n a3 A p r 11 f. m. thronen förklara för overlstälIbart. Lika med Frih. Cederström och H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt anser jag nödvändigt, att frågan först till alla sina delar utredes i StatsUtsk. och, såsom jag tror, Ufven i LagUtsk., oaktadt hvad Frih. Boye deremot yttrat. Det står nemi. i 17 cap. 1 § Jordab:n: "Hatter afradsdag är Thomae dag före Jul: tå skall bonde, ehvad jord han åbor, afrad utgifva.” Om jag ej hört orätt, så har en ledamot påstått, att detta stadgande endast anginge arrendatorer, men icke dem, som äro innehafvare af kronohemman och skyldiga att derför betala afrad. Jag tror dock, att föreskriften angår såväl det ena som det andra slaget af bönder, emedan det står: ehvad jord han åbor. Denna mening har äfven stöd af den s. k. lagsamlingen, hvilken plägar äga vitsord både för jurister och andra. Der är det just under den åberopade § i Jordab:n, som i8o3 års författning om afrads-och kronotiondespannmåls utgörande är införd, samt i sammanhang hvarmed nämnde författning blifvit utfärdad. Om nu således en ytterligare utredn. af ämnet är nödig, så tror jag icke, att 11. o. Ad. bör, såsom en värd ledamot föreslagit, helt enkelt bifalla BondeStts inbjudn. och öfverlemna till K. M. att, efter vederbörande embetsverks hörande, pröfva beslutets verkställbarhet.
dun har en gång förut denna sommar yttrat några ord angående simkonstens betydelse äfven för kvinnan. Det var då vår afsikt att endast gendrifva några af de vanligaste invändningarna från fruntimrens egen sida mot denna kroppsöfnings lämplighet för deras kön samt lemna några anvisningar om sättet att förskaffa sig tillfälle till inhemtande af konsten. Att vi nu återkomma till detta område har, såsom öfverskriften antyder, sin närmaste orsak i den nyligen vid Stockholms stads badoch siminrättning hållna stora simpromotionen, därvid, såsom våra läsarinnor sannolikt redan veta, äfven ett stort antal kvinliga elever erhöllo magistersoch kandidat-graderna. V i skola nu ej — hur frestande det än vore — gifva oss in på en skildring af den vackra festlighetens förlopp, ty därom ha väl damerna redan läst i de dagliga tidningarna. Det af promotor, pastor primarius d:r Fehr hållna, djuptänkta och förträffligt framförda inledningstalet, verserna till jubilarerna (de för 5 0 år sedan promoverade åldringarna), namnen på såväl dessa som alla årets manliga och kvinliga magistrar och kandidater — allt detta måste vi gå förbi, liksom herrarnes djärfva och kraftiga hopp med enkla och dubbla volter och damernas smakfulla dräkter och graciösa simprestationer. V i endast hänvisa, för den händelse saken skulle undgått någon intresserad läsarinna, till de stora stockholmstidningarna för den 2? sistlidne augusti. Däremot ha vi ansett, att några ord om våra kvinliga simpromotioner i allmänhet och de stockholmska isynnerhet skulle intressera våra läsarinnor och kunna för åtskilliga af dem innehålla något nytt och väckande. V i skola då först för dem, som äro vänner och kanske äfven utöfvare af simsporten, berätta litet, hur en eklöfseller pillöfskrans — tecken till simmagisterseller simkandidatsvärdigheterna — vinnes af en kvinna här i Stockholm. D å vi nu och i det följande säga » kvinna », innefatta vi däri alla kvinliga åldrar, äfven småflickornas.
Tillstyrka både socknenämnd och socknestämma att rättigheten skall indragas, förblifve dervid. Har åter endera eller1 begge upphörandet afstyrkt; insände Kyrkoherden socknenämndens yttrande och socknestämmo-protokollet, jemte eget utlåtande, till Konungens Befallningshafvande, sorn ege i ämnet besluta. Der fråga uppstår, att rättighet till minuthandel med bränvin i socken må beviljas eller ock beviljad sådan rättighet upphöra, förfares på lika sätt, som om utskänkning nu stadgadt är. §• 14. Bättigheterna för andra tillåtna utskänkningsställen än gästgifverier, äfvensom för minuthandelsställena i socknen, varde derefter, innan September månads utgång, af socknenämnden ulbudna på offentlig auktion, för högst tre år i sender, åt den eller dem, som åtaga sig afgift för högsta kannetal. Socknenämnden pröfve de anbud, som dervid göras, och ege dem, med tillbörligt afseende å de bjudandes behörighet och tjenlighet, antaga eller förkasta. Der utskänknings-rättighet för gästgifveri blifvit uppsagd inom tid, som i 12 §. är bestämd, ege socknenämnden, om den så för godt finner och derest ej å den i 13 §. föreskrifna socknestämma blifvit annorledes beslutadt, att vid den auktion, som nyss sagd är, ny utskänknings-rättighet, med utsättande af stället för dess utöfning, i den uppsagda rättighetens ställe, på enahanda sätt utbjuda och auktions-anbuden pröfva. §. 15. Försäljnings-året räknas för stad från den 1 Oktober och å landet från den 1 November. §. 16. Vid beräkning, sorn är i 8 §. för stad föreskrifven, må kannetal icke sättas för minuthandelseller utskänknings-ställe under 800, och vid beräkning, som är i 12 §. för gästgifveri å landet föreskrifven, icke under 400.
För att förebygga en annan olägenhet, som af en sådan lönebestämning möjligen kan blifva en följd derigenom , att ålderstigne och mindre arbetsföre tjenstemän, ehuru pensionsberättigade, så länge möjligt är, hålla sig i (jernsten qvar, för att fortfarande få bibehålla tjenstgöringspenningarne, jemte den fasta lönen, torde likväl det vilkor för de nya lönernas tillträdande kunna bestämmas, att, då tjensteman, efter upphunnen pensions-ålder af 65 år, finnes icke fullt tjenstbar, han må kunna, i öfverensstämmelse med den grundsats, som för Tull-verket, äfvensom för Rikets Ständers verk är till iakttagande stad - gad, äfven utan egen ansökan, med lönens bibehållande sorn pension i behörig ordning å indragnings-staten förflyttas. Med tillämpning af ofvan anförde grunder, föreslår jag följande Aflönings Stativ för aj Bergs-Kollegium, som vid den ifrågaställa förändringen af dess organisation lämpligen torde kunna få namn af Öfver-Styreisen för Bergverken. Tillfälligt biträde, då sådant för handläggning af de Styrelsen tillhörande ärenden finnes påkalladl, i hvilket fall, på Styrelsens anmälan, förordnande dertill af Kongl. Maj:t meddelas, arfvode högst 2,666: 32. 1 Aktuarie, som tillika är registrator och bokförare, lön . • 666: 32. tjenstgöringspenningar 333: 16. — 1,000: — 1 Notarie, lön 666: 32. tjenstgöringspenningar 333: 16. 1 Kanslist, lön 400: — tjenstgöringspenningar 200: — 600: — 1 Markscheider, lön 600: — tjenstgöringspenningar 300: — 1 Vaktmästare 300: — Transport 13,133: 16. 6 Transport 13,133: 16. 1 Kammardräng i : . J — Till arfvode» för extra tjenstebiträde, i mon af behofvet och emot specifik redovisning, högst 400: —■
Stockholm den 15> Julii i834> K:o 106, Ankom till Exp.-Utsk.- den aa' Jiilii. Betänkande, ofver Herr Ä. L. von Strtissenfeldts motion, orm åläggande* för uteblifven svarande part, att åden tid, hvartill uppskjutet mål utställes, utan serskild underrättelse sig infinna rrv. nr. Hos Högloft. Ridderskapet och Adeln har Herr Ä. L. von Strussenfeldt, i afgifvet och till Lag-Utskottet öfverlemnadt memorial, anfört, att hos Under-Domstolarne i Riket skall visat sig skiljaktiga åsigter vid behandlingen af mål, som, då svaranden är borta, utställas till företagande å annantid, i det att en del Domare ålägga käranden, att, i sådan händelse, lemna svaranden del af uppskofsbeslutet, men att andra deremot anse en kärande, som lagligen stämt, böra fritagas från allt vidare Communications besvär. Motionairen, sorn förmenat senare behandlingssättet vara med lag öfverensstämmande och ledande till rättegångars förkortande, har derföre hemställt, om icke, för afhjelpande af den olikformighet, sorn vid rättegång sär en dens behandling i ofvanberörde måtio skall ega rum, en lagförklaring borde utfärdas af innehåll, att, då mål, af hvad anledning som helst, till företagande å annan tid utställas, skulle det åligga svaranden, att, utan serskild underrättelse, sig då inställa. Lag-Utskottets Betänkande N.o 106.
Vid sådant förhållande anser jag det icke vara utan vigt att flere ledamöter af motsatt öfvertygelse rangera sig på linien till motstånd; och anhåller jag derföre att få yttra några ord i ämnet. Hr Rääf har på vanligt sätt klandrat den närvar, tiden och påstått att en oro gick genom densamma, hvilken gjorde vår generation oduglig till lagstiftarekallets utöfvande; hvadan man, efter hans åstundan, borde dröja med lagförslagens granskning till dess att mera lugn i sinnena inträdde och ett allmänt bifall till de af lagcomitéen uttalade åsigter gjorde sig gällande. För min del tror jag det vara omöjligt för Hr Rääf eller någon annan, ehuru mäktig han än vore, att hindra liden i dess framåtskridande utveckling. Inka omöjligt sorn det är för den värde ledamoten alt återkalla en tid, som ligger 100 år bakom oss, torde det vara fruktlöst att vänta på en tidpunkt, dä allas åsigter komme i full öfverensstämmelse. Frih. Cederström har uti sitt sednare anförande, såsom försvar för sitt förut gjorda betings förslag, tillkännagifvit att han vore öfvertygad om de mäns skicklighet och goda vilja, hvilka för närvar, äro ledamöter af lagberedningen. Men i sådant fall bör man väl också inse öfverflödigheten af de utaf honom föreslagne villkor för anslagets beviljande. Den ädle Frihm har troligen sig bekant den ryktbara processen emot Alexander Dumas i Paris, som förbundit sig att leverera vissa litterära produkter i veckan. Månne meningen vore att på samma sätt gå till väga med lagbereduigens ledamöter? Det vore verkeligen kuriöst nog att se Frihm; såsom president kalla bemälde ledamöter inför skranket, att stå till svars för det de icke uppfyllt deras litterära förbindelse. Hr Printzenskjöld bar yttrat, (så vidt jag rätt fattat hvad han sagt, ty han var vänd med ryggen ät mig under det han talade) att man borde invänta LagUtsk:s utlåt. ang:de kriminal-lagförslaget, innan man fattade ett definitivt beslut i nu förevar. fråga.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande M 25. för obetydlig qvantitet, för att kunna betraktas såsom något verksamt skydd mot befarad brist. En anledning till borttagande af stadgandet i detta afseende kan äfven hemtas från förhållandet af det mindre rättvisa i en lagstiftning, som pålägger vissa stapelstäder en skyldighet, hvarifrån andra äro befriade; hvarjemte af erfarenheten är visadt, att det ständiga upplaget aldrig, till följd af uppkommen brist, behöft anlitas; och hemställer Utskottet fördenskull, betäffande motionärens framställning i detta hänseende, att Rikets Ständer måtte hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att Kongl. Majit täcktes, med bibehållande af öfrige föreskrifter uti ofvannämnde Kungörelse, befria städerna Carlshamn, Luleå, Piteå, Westervik, Wisby och Ystad från skyldigheten att hålla ständigt upplag af salt. Stockholm den 27 Januari 1860. Reservation anmäldes af Herr Silfverstolpe, F. O.: »Emot Utskottets yttrande i lista och 2:dra punkterna af detta betänkande får jag reservera mig och yrka bifall till hvad motionären föreslagit. Såsom skäl för denna mening får jag anföra : 1:0 att nuvarande stadgande icke uppfyller sitt ändamål, då man för icke många år sedan erfarit att, ehuru detta då varit gällande, saltpriset likväl steg till en för landet skadlig höjd; och 2:o att den säkraste borgen för att brist på en nödvändighetsvara icke skall inträffa ligger, enligt erfarenheten både uti vårt land och i andra länder, uti full frihet att med samma vara drifva handel, utan att dervid vara hindrad af den slags medtäflan, som uppkommer genom restriktiva stadganden.» Häruti förenade sig: Herr Nordenfelt, E. W., Herr Uggla, C. G., Herr Adelborg, A. 0., Kontraktsprosten Falck, Herr Selggren /., Herr Grenander A, och Herr Sundblad, G. 0. Allm. Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande JYi 2(>. Auk. till Exp.-Utsk. den 28 Jan. 1860, kl. 11 f. m.
Desse skola ock vara eder oren ibland de djur, som krypa på jordene: lekatten, musen, paddan, hvart efter sitt slag, Igelkotten, molken, ödlan, stellion, mullvaden; De äro eder oren ibland allt det som kryper; den som kommer vid deras as, han skall vara oren intill aftonen. Och allt det som ett sådant dödt as på faller, det varder orent; vare sig allahanda träkäril, eller kläder, eller skinn, eller säck, och all sådana redskap, der man något med gör, skall man låta i vatten, och det blifver orent intill aftonen; så varder det rent. Allahanda lerkäril, om ett sådant as deruti faller, varder allt orent, som deruti är, och skall sönderslås. All mat, som man äter, om det vattnet kommer deruti, den är oren; och all dryck, som man dricker af allahanda sådana kärile, är oren. Och allt det som ett sådant as på faller, det blifver orent, vare sig ugn eller kettlar, det skall man slå sönder; ty det är orent, och skall vara eder orent. Dock brunnar, källor och dammar äro rene; den som kommer vid deras as, han är oren. Och om ett sådant as fölle på säd, som man sått hafver, så är hon dock ren. Men gjuter man vatten på sädena, och sedan fölle sådant as deruppå, så vorde hon eder oren. Om ett djur dör, det I äta mågen, den som kommer vid det aset, den är oren intill aftonen. Den som äter af sådant as, han skall två sin kläder och skall blifva oren intill aftonen; så ock den som bär ett sådant as, han skall två sin kläder, och blifva oren intill aftonen. Det som kräker på jordene, skall vara eder en vederstyggelse, och man skall icke ätat. Och allt det som går på bukenom, och allt det som går på fyra eller flere fötter, af allo thy som kräker på jordene, det skolen I icke äta; ty det skall vara eder en vederstyggelse.
Politiken har alltid varit materialist i grunden, men dess heroer ha tidigare åtminstone förstått att maskera sina krassa syften och gifva sin konst – handlingens konst – en lyftning, som kunde entusiasmera mängden och bringa den att hänförd kasta sina lif i gapet på fosterlandskärlekens och krigets afgud. I dag stå alla nationer nog så färdiga att sluka upp hvarandra, men ingen vågar det första steget, emedan de ledande veta att de entusiasmerande begreppen numera äro nog så vördnadsvärda fanor, under hvilka massorna väl kunna samlas, men som knappast skola förmå hålla dem tillsammans när paniken bryter lös och ett människolif icke längre har helgd. De ledande veta att politikern numera bör räkna med en nytillkommen faktor: den halfupplysta, farliga, lösa befolkningen, som är det stora flertalet, tiodubbelt talrikare än militären, som är uppretad af agitatorer och som ingenting har att förlora, men allting att vinna. Och förklaras en gång kriget, och människolifvets helgd är förbi, då förbyter denna nya faktor den fordom så enkla krigssubstraktionen till en ekvation af hög grad med många obekanta! Den materiella samtidens störste materialist, Bismarck, har själf förutsagt, att det nästa stora kriget blir icke så mycket ett krig mellan nationerna som ett dylikt mellan de rika och fattiga, mellan de hungrande och de mätta. Ju längre det afgörande steget uppskjutes, desto mera medvetet organisera sig de nya elementen till en stor internationell, krasst materiell makt. Seklet närmar sig sitt slut, alla äro trötta af att vänta på åskvädret, som aldrig får kraft att bryta ut, märkvärdiga tecken till förslappning göra sig gällande. Mänsklighetens historia står framför ett helt nytt skede, en vändpunkt på sin väg, som ångans och elektricitetens tidehvarf förberedt, men själfva det afgörande steget, inslåendet på den nya vägen, ligger i det kommande seklets sköt. Denna väntandets och förberedelsens tid tynger som en mara öfver själarna i seklets aftonkvalm. Materialismens hejdlösa njutningsbegär har förslappat dem, som fått vara med om festen och förbittrat alla dem, som betalt den med sin svett och sitt elände, utan att ha blifvit delaktiga af resterna en gång.