Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland ortens många bergsträckor har, anställde flerfaldigt forskningar och försök oaktadt, ännu icke påträffats någon malm-anledning, som förtjenat att bearbetas eller som icke måst öfvergifvas, till afsaknad, hvad jernmalm beträffar, för bruken, som ändå tryckas af långväga transporter och frakter. De 3:ne sista årens dels förhöjda spanmålspriser, dels nedsatte jernpriser hafva äfven ofördelaktigt inverkat på denna rörelse, så att jernverken i Länet, så gynnade de än äro af goda vattendrag och i allmänhet tillräcklig skogs-tillgång, och så mycket de i sin nion bidraga ej mindre till underhållande och förökande af en större folkmängd, än till penninge-förtjenst för allmogen genom kolning och spanmåls-afsätlning, efter all anledning, under nämde tid, lemnat sine ägare mindre behållning. Vid de fyra masugnar och sexton jernbruk, med tillörande manufakturoch spik-hamrar, som finnas i Länet, sysselsättas 720 personer och tillverkas årligen omkring 16,000 skeppund, ståloch manufaktur-smide inberäknat. Andre förbättrade metoder äro, mig veterligen, icke införde, än de vid Lögdö bruk med mycken kostnad inrättade kol och rostugnar, som funnits ändamålsenlige och hvarigenom mycket både ved och dagsverken besparas, Fabri - Fabriker, bruk och andre näringar, som icke tillhöra bergsrörelsen. Sådana äro, å landet, Sandö och Skönviks glasbruk, Nyede pappersbruk, vifsta skeppsvarf, samt tullmjölqvarnar, salusågar och tegelbruk, till antal enligt tabellen. Vid de begge glasbruken, som äro, i afseende på kommuniation, val belägne, och hafva god vedtillgång, arbeta 63 personer. Ärliga tiilverknings-beloppet skattas till 40,000 R:dr. Pappersbruket, det enda »°rr om Helsingland, har hittills icke varit så förestådt, att någon särdeles Vinst deraf ägaren tillflutit. Det uppgifves numera endast sysselsätta 3 å 4 personer och tillverka 584 ris papper till ett värde af 1100 R:dr.
F. n. kan detta icke ske; men hvad man åtminstone bör söka tillvägabringa är, att de medlemmar, hvilkas inkomster nu kunna kontrolleras, icke blifva hårdare tryckte än de andre, derför att deras inkomster äro på siffran kände. Det är således billigt, att, embetsoch 17* 200 Den 24 Maj f. m. tjenstemän, hvilkas inkomster kunna kontrolleras, icke höra kännas den nuvande bevillningen af 3 proc., då öfrige samhäil medlemmar sannolikt icke gifva mera än högst 1, kans; a *:di proc. Det är i sanning en redan nog egen företeelse, att Stain, sk,.'!, då den aflönar de män, hvilka bidraga till samhällets riks(6n genom bevillningen återtaga med ena handen hvad deryf, j flG.' andra gifver sina embetsman. Det kan icke förefinnas ggcpiijjtd härtill, om icke det, att man bör skilja embetsmannensjgisi g.ioq såsom sådan, från hans plats som medborgare. Han åt lön som embetsman; men betalar skatt såsom medborg han således återger till Staten en del af sin lön, såso ning kan förklaras; men ej att han i denna väg skai, t* hårdare än andra. Jag anser 1 proc. tillräcklig och förenar mig med dem, som yrka återremiss af denna punkt. Frih. Paijkull, Joh. Gust.: Jag anser ingalunda billigt, att embetsoch tjenstemän skola vara utan beskattning. F vårt land är en tjenst alldeles detsamma som en egendom. Den, som erhållit en tjenst, kan derifrån icke afsättas, utan laga dom och ransakning. Det är således billigt, att embetsoch tjenstemän erlägga någon bevillning för sina löner. Om beloppet möjligen kan något minskas, har jag intet deremot; men sjelfva bevillningen anser jag rättvis. Det är visserligen sannt, att en embetsman erhåller lön för det arbete han lemnar Staten, men jag hemställer på andra sidan, om icke hvem som helst måste arbeta, om han skall förtjena något. En landtman måste arbeta ganska mycket, om han skall förtjena något.
Institut för döfstummas undervisande, afsedt att uli någon af Rikets landsorter förläggas; men att deremot, beträffande den Rikets Ständer särskildt meddelade Nådiga framställning om anslående af nödiga medel för uppförande af en erforderlig större lärohusbyggnad vid härvarande Allmänna Institutet för döfstumma och blinda, derför kostnaden uti upprättadt och af Öfver-Intendents-Embetet granskadt förslag blifvit alternativt beräknad till 22,000 eller 25,000 Hulr R;ko, Rikets Ständer funnit omförmälda nybyggnad, hvarom fråga jemväl blifvit inom Riks-slånden väckt, vara af högsta behof påkallad, samt delat den af Öfver-Intendents-Embetet uli dess öfver förberörda koslnads-IÖrslag algifna underdåniga utlåtande yttrade åsigt, alt af de för det nya huset alternativt loreslagne 2:ne platser lägel inne på gården invid Institutets hulvudbyggnad borde företrädesvis väljas: hvadan Rikets Ständer för uppförande af meranämnda nya byggnad å den af Öfver-Intendents-Embetet sålunda förordade plats beviljat den härtill erforderliga summan 25,000 R:dr. Och då ostridigt vore, det Institutet genom dess utvidgning blefve i behof af ett ökadt antal inventarier, äfvensom att en del af nuvarande persedlar behöfde med nya ersättas, hade Rikets Ständer, i anledning af derom väckt motion, till inköp af inventarier för Institutet jemväl anvisat den föreslagna summan af 5,000 R:dr. Efter det Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse den 16 påföljde November, försländigat Direktionenöfver Iustitutet alt vidtaga de åtgärder, som af del för besagda nybyggnad beviljade anslag påkallades, bar bemälde
Det leder till ett stort D c n 26 Marg c. m. 5o5 Sf;ort steg framåt att kunna emotse kortare riksdagar och a 11, utan något DamocIeS svärd öfver sig, kunna afgöra bevillningsoell beskattningsgrunderna. Sanction af delia förslag skulle mera an annat öfvertyga Ständerna om välvilja och upplysning bos Styrelsen, som jag i öfrigt icke betviflar. Jag tillstyrker antagande af detta förslag. Hr von Troil! Med den siste talaren instämmer jag Visserligen deruti, att jag icke tili Konungens prerogativ kan räkna rättigheten att qvarhålla Ständerna, sedan de anmält, att de slutat sina arbeten; men deremot innefattar förslaget 2tne andra inskränkningar af Konungens prerogativ, — det ena nemi., att ej kunna upplösa riksdagen efter, 4 månader. Jag föreställer mig, att Konungen skall anse a/'skaffandet af detta prerogativ nyttigt, och derföre, på de skäl, som Frih. Sprengtporten anfort, dertill lemna sitt samtycke. Den andra inskränkningeu i Konungens rättigheter vore, att Han ej kunde tillåta Ständerna att vara tillsammans efter 8 månader. Jag föreställer mig, att Konungen torde anse, att della innebär stora och högst betänkliga olägenheter för samhället; och skulle detta förslag af Ständerna antagas, så tillstår jag öppet, att det är min Önskan, att det af Konungen måtte afslås. Jag kan för min del icke biträda till stiftande af en lag, som jag anser omöjlig alt verkställa. Lika myckel, som någon arman, Önskar jag korta riksdagar, och i sådant fall medger jag, alt förslaget innehåller hvad man kallar välmening; men delta ändamål, nemi. riksdagarnas förkortande, måste sÖkas på en annan väg, eller genom förändring i representationens sammansättning och arbetsord, ning och icke genom ett våldsamt aflmggande. — Man har Sagt, att de långa riksdagarne medföra stora kostnader för landet; detta kan jag beklagligtvis icke neka ; men något torde de dock uträtta, då deremot, om en riksdag efter 8 månader upplöses utan något resultat, så äro betydliga kostnader bortkastade för intet.
Kollegium den 26 Oktober 1803 och den 28 Juli 1828 fastställt, blifvit åsatt en jordeboksränta i kronovärde af 39 skillingar 11% runstycken B:ko, jemte kronotionde 12 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn, samt Lilla Tjärbruket den 31 Januari 1832 fått sin ränta bestämd till En Riksdaler 26 skillingar 4 runstycken och kronotionden till 13 kappar spanmål, hvilka räntor äro Kronan behållna; samt att i taxeringslängderna för år 1857 Nytorp upptages till värde af 114 R:dr och Lilla Tjärbruket af 204 R:dr B:ko. Då ej allenast räntan och taxeringsvärdet å Lilla Tjärbruket således äro nära dubbelt så stora, som å Nytorp, utan äfven åker och ängs-arealen uppgifvits vara ej obetydligt större vid det förra, än vid det sednare, synes Kronan visserligen komma att något förlora på bytet i lägenheternas nuvarande skick, och ännu mera, om de Lilla Tjärbruket frångångna, ofvanomförmälda 2 tunnland 2-1 kappland dit återställas; men, enär detta hemman, som ännu ej tillfallit Kronans omedelbara disposition, finnes för allmänningens bevakning erforderligt, vill Kongl. Majit, enligt Kammar-kollegii underdåniga hemställan, utan afseende på berörde skiljaktigheter i lägenheternas värde, härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, att skogvaktare-bostället Nytorp må emot fjerdingsmans-bostället Lilla Tjärbruket, vid dess nuvarande innehafvare Johan Olssons afgång, efter laga fardagstid utbytas, dock med vilkor, att Kronan frikallas från allt ersättnings-ansvar både för nyssnämnda Lilla Tjärbruket förr tillhörande jordrymd, så vida den ej kan nuvarande jordinnehafvaren frånvinnas, och för den husröta, som å Lilla Tjärbruket kan vid afträdestiden förefinnas och ej af vederbörande godtgöras, men att deremot Nytorp bör i fullbygdt skick och väl häfdadt af allmänningsinteressenterne afträdas till Kronan.
Den ogifta qvinnans räll alt, der hon i nåder blifvit förklarad myndig, kunna oberoende verka inom näringslifvel och utöfva borgerliga yrken, innefattar redan i vss mån lagstiftarens erkännande af hennes förmåga alt sjelf ombesörja och handhafva sina angelägenheter; och mängden af deni, hvilka anlitat denna verksamhet, äfvensom den erfarenhet deraf vunnits, hafva nogsamt bekräftat såväl behofvet af en allmännare frihet härutinnan, som att den ulan fara kan lemnäs. Hos qvinnokönet förefinnes vanligen en synnerlig försigtighet i ekonomiska angelägenheter, sorn gör alt qvinna)), mera sällan än mannen, utsätter sig för förluster i företag eller för vådliga spekulationer, äfvensom en större idoghet och sparsamhet, hvarigenom del en gång förvärfvade så mycket snarare bevaras och förökas. Frågan om qvinnans myndighet har nu ock redan i verkligheten kommit på den punkt, all, enligt hvad erfarenheten visat, den 25- åriga qvinna», då hon i form af underdånig ansökning derom anmält sin önskan, vanligen ock varder myndig förklarad. Men under sådana förhållanden lärer ej heller E. K. M:t böra besväras med dessa anmälanden, eller den enskilda vidkännas de förökade kostnader, som äro en ovilkorlig följd redan deraf, all förhandlingarne ega rum aflägse från hennes hem. Härförutan företer sig en oformlighet deri, att, då fråga uppstår om en af E. K. M.t såsom myndig förklarad qvinnas försättande i omvndighets-tillstånd, sådant, enligt Kongl. Brefvet den 9 December 1806, ankommer på underdomarens pröfning, hvaraf följer, att de vitsord, hvilka, hos E. It. M.t lörebragte til! gendrifvande af qvinnans myndighels-ansökning, ej ansetts utgöra hinder mot bifall till ansökningen, kunna omedelbart derefter för underdomstol)) finnas utgöra lagligt skäl att sätta den myndiga åter under förmyndarevård. Expeditions Utskottets Förslag till underd.
Som, efter hvad Utskottet inhemtat, pensions-anstalten för enkor och barn eller tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Låne-konloren och Tumba bruk icke ännu kan anses hafva vunnit full stadga och säkerhet, torde Rikets Ständer medgifva, alt Fullmäktige fortfarande må bibehållas vid den, enligt 2:dra punkten i ofvanberörde §:s Irsta morn., dem medgifna rättighet att till understöd åt samma pensions-anstalt vid hvarje års slut anvisa ett belopp af högst 900 Riks daler Riksmynt. Jemlikt sednare delen i nyssnämnde 2:dra punkt, ega Fullmägtige att af de på anslaget till dispositions-räkningen uppkommande besparingar utgifva godtgörelse för utarbetande af fortsättning, intill närvarande tid, af det register öfver Bankens handlingar, som till och med år 1822 blifvit upprättadt; och då, enligt hvad Fullmägtige upplyst, fortsättning af nämnde arbete hittills icke följt, har Utskottet, som nu anmodat Fullmägtige att derom föranstalta, ansett omförmälda föreskrift böra förblifva oförändrad. I händelse Rikets Ständer bifalla hvad här ofvan blifvit föreslaget, skulle den § i blifvande Banko-reglemente, som kommer att motsvara den 180:de i det nuvarande, erhålla följande lydelse: 4:o. Mom. 1. Af Fullmägtiges s. k. dispositions-räkning, till hvilken en summa af 4,000 R:dr R:mt vid hvarje års slut, på sätt hittills skett, från Bankens lörvaltningskoslnads—räkning öfverföres, skola tills vidare utgå: Banko-Utskottets Memorial JW 45. l:o följande af Rikets Sländer fastställda, årliga anslag, under de vid hvartdera fästade vilkor, nemligen: a) Till Bokhållaren vid Banko-diskontverket G. A. Oudars enka, Annette Rundqvist ..
Att, enär med full ägande rätt följer fri dispositionsoch försäljningsratt, de §.?. af nystnämde Kongl. Skogs-Ordning, hwilka stadga om Sägningar, ^Bräders och Timmers försäljande, Ljcrubränning och Barktagande, samt om swedjande, ej hädanefter mäge lämpas till de Hemman och Lägenheter, äf hwilka innehafwaren är ägare, och n:o Att alla Betalnings-Summorna för de Kronoparker och Skogar, hwilka komma att svryttras, mäga insättas i Riksens Ständers Banque samt endast till afbetalning ä RiketS flthd anwän-as. I f mman'mng härmed haima Riksens Ständer äf» wen till granskning företagit Kongl. Maj:ts Nädiga Stadga, angaend: Jagt och Djurfäng as den iz April i8°3, hwarwid nödwändiqhcten af Rofdjurcns utödande först bliswit öfwerwagadOch som Swcriaes widsträckia Landskap i anseende till deras myck t skiljagtiga beskaffenhet fordra serskilt'' derefter lämpade fö^cstrifter, till följe hivaraf cn allmän
I)e tvänne sednaste Riksdagarne har BondeSlåndet anmält olämpligheten af Sågoch Mjölqvarnars skatlläggningsmethod, såsom beräknad, enligt nu gällande stadgar, lill en fjerdedel af hela inkomsten, ulan afdrag af utgifterna. Statsoch EkonomiUtskotten yttrade sig sistlidne Riksdag i denna fråga luifvudsakligast sålunda: Att de väl ansågo skattläggningen till ett högt belopp beräknad, men att de, som äga skäl till klagan öfver oriktig tillämpning, synas höra hänvisas att hos Kongl. Majrl direcle i underdånighet Den 8 December f. m. söka rättelse; samt att någon lindring uti skattläggningsgrunderne, till minskning i StatsVerkets inkomster, så mycket mindre lärer kunna vid denna Riksdag ifrågakomma, som derpå till en del b vi lar den beräkning öfver StatsVerkets inkomster intill nästa Riksdag, hvilken Rikets Höglofl. Ständer bifallit; och kunna Utskotten ej finna, att förevarande Motion föranleder till någon åtgärd af Rikets Ständer. Treune Stånd antogo Betänkandet; BondeStåndet återremitterade det, men förgäfves; det förblef ett Rikets’Ständers beslut. Mot detta oriktiga sätt att behandla cn fråga af så mycken vigt, nödgas jag göra några anmärkningar, för att derigenom söka leda nuvarande Ständer till blidare och rättvisare åsigter. Frågan angår onekligen endast en förändrad skattläggningsmethod, ej att upphäfva skedda skattläggningar, till mehn för Statsverket eller rubbning af äganderätten; den innebär endast skyldigheten att afskaffa en föråldrad beskattningslag, hvilken aldrig kunnat i sin stränghet tillämpas, då en fjerdedel af inkomsten, utan afdrag af utgifterna, utgjort grunden; en lag sorn ej äger sin like i något Land, och, hvar hälst den i sin stränghet utöfvades, onékligen skulle medföra vådliga följder.
Ty förutsättom, hvilket är ganska möjligt, att vi i år erhålla en likartad skörd med den, som erhölls 1844, då blir följden den, alt jordbrukaren måste under Nov. och Dec. månader se sin potates ruttna och att han icke finner afsättning för sin spanmålsproduktion, enär få kunna köpa den, då ingen bränvinsbränning får idkas, hvaraf naturligtvis måste följa, att han nödgas till vanpris och underpris afsätta den i småstäderna. Jag frågar eder då, Mine Hrr, om detta kan alstra belåtenhet hos den jordbrukande delen af befolkningen? Jag tror tvertom, att deraf skall upkomma ett välgrundadt missnöje. Tager man nu i betraktande å ena sidan de följder, som jag här visat skola upkomma genom bränvins-tillverkningens inställande, och å den andra jemför dessa med de följder, som genom dess oafbrutna fortgång skulle alstras, så finner man att dessa hufvudsakligen skulle komma att bestå i öfverproduktion af den skadliga varan. Det är visserligen möjligt att några, ja kanske många, torde begagna sig af detta förhållande för alt utvidga sin rörelse, men troligt är ej att flertalet skulle göra det. Är det då rättvist, att derföre att några finnas, som vilja begagna sig af en medgifven rättighet, de andra derföre skola blifva bestraffade. Dessutom vill jag fästa upmärksamheten på det förhållande, att denna åtgärd icke skall tillskynda fördel åt någon annan, än åt de börs-spekulanter, som hafva inköpt stora partier af bränvin, och vinsten skulle således komma att tillfalla några få köpmän, hvaremot förlusten kommer att drabba jordbrukaren. Man säger alt den vinst, som skulle upkomma genom bränvinsbränningens [ortgång i höst skulle blifva skillnaden mellan den nu gällande skatten och den, som blifvit beslutad.
Skrifvelse, N:o '164. 51 hafvaren kan styrka, att skadan varit så obetydlig, eller nöden så trängande, att besigtning och värdering skäligen ej bort eller kunnat anställas. § 152. ökadans belopp utgöres af värderingssumtnan, när reparation af skadan ej verkställes, eller, när efter verkställd reparation, värderingssumtnan understiger verkliga reparationskostnaden; men af verkliga reparationskostnaden, när denna understiger värderingssumman. Beloppet ersättes fullt ut för skada å skrofvet, när fartyget ej varit två år i sjön. För dylik skada, som timat sednare, äfvensom för annan skada afdrages, såsom skilnad af nytt emot gammalt, en tredjedel, och å ankarkettingen en sjette del. Ankaren ersättas alltid fullt ut. Från ersättningsbeloppet sker derefter afdrag för värdet eller försäljningsbeloppet af sådant, som i skadadt skick egt värde och blifvit beräknadt att med nytt ersättas. § 153. Vid bestämmande af skada å gods, som skall i gemensamt haveri ersättas, utrönes godsets beskaffenhet och mängd genom konnossement, manifest, faktura eller andra bevis, dess värde enligt gångbart pris å oskadadt gods af samma art i bestämmelseorten, när fartyget anländer. Har godset ej något gångbart pris å den ort, bestämmes värdet genom uppskattning af sakkunnige män, utsedde på sätt i § 151 sägs. Slutar resan i nödhamn, eller bergås gods efter skeppsbrott, bestämmes godsets värde efter gångbara priset i nödhamnen eller bergniugsorten. Från det sålunda funna värdet afdragas kostnader för lossning och försäljning jemte andra dermed förenade umgälder samt tull och frakt. § 154. Har gods gått helt och hållet förloradt, utgöres skadans belopp af värdet, utrönt på sätt § 153 säger. § 155. Har gods blifvit skadadt, utgöres skadans belopp af skilnaden emellan godsets värde i oskadadt tillstånd, utrönt på sätt § 153 bestämmer, och dess värde i skadadt tillstånd, med afdrag af de i nämnde § mom. 3 omförmälda kostnader och umgälder samt tull och frakt.
Regeringsformen bjuder, att alla afgifter, hvilka Rikets Ständer under de i samma Grundlags 60 §., der bland annat Sjötullsafgifter nämnas, om förmälda titlar beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af Rikets Ständer fastställd blifver, föranlåtes jag anmärka, det Konungens förrbemälde Rådgifvare, genom sina i underdånighet gjorda förslag om tullfrihet för sådana fall, der den eljest ej kunnat äga rum, tillstyrkt en öfverträdelse af hvad åberopade Grundlagsstadganden föreskrifva. 3 18 Sedan vederbörande afgifvit förklaring öfver hvad i dessa mål blifvit anmärkt, förbehåller jag mig vördsamt att få ytterligare utlåtande härutinnan afgifva. Stockholm den 11 Januari 1841. LANDIN. Lit, E. Vördsamt Memorial. Inför Höga RiksRätten åligger det mig att å embetes vägnar fullfölja talan angående de flera mål, hvilka, af R. H. S. Konstitutionsutskott till laga åtal förvista, uppräknas uti min förut ingifna ansökning Lit. E. I sådant afseende och i öfverensstämmelse med de af Konstitutionsutskottet, till stöd för dess anmärkningar, i hvarje serskildt mål anvisade grunder, finner jag mig befogad till detta vördsamma anförande; hvarvid den i ansökningen redan uppgifna ordning iakttages. isa Punkten. Kongl. Maj:t hade, uti Dess till Rikets Ständer vid sistlidna Riksdag aflåtna nådiga Proposition angående StatsVerkets tillgångar och behof1), ibland annat i afseende å regleringen af utgifterna å RiksStatens Andra Hufvudtitel, meddelat underrättelse derom, att den i Kongl. Maj:ts Proposition vid nästförutgångna Riksdagen omförmälda reglering af Kongl. KammarRättens tjenstemannapersonal och stat blifvit fullbordad, i förening med utfärdad ny instruktion.
Malmö, angående afskrifning af dervarande låne-kontors återstående fordran hos förre Kamereraren E. P. Lindstedt: B. I. 392, 457, A. 457. —, i fråga om årligt understöd för extra ordinarie Kontorsskrifvaren vid låne-kontoret derstädes C. G. Lohman: B. I. 521, A. 555. —, angående afskrifning af tvenne vid dervarande låne-kontor upptagna diskont-lån: B. I. 304, 307, A. 307. —, afsägelse att vara Suppleant i Direktionen för Rikets Ständers Banks Låne-Kontor derstädes: se Afsägelser. —, angående utbyte af jord mellan Kronan och nämnde stad: I. 47, R. 49; B. II. 465, 482, A. 482; E. lil. 58. —, angående öfverlåtelse till nämnde stad af förra fästningsbastionen Nyköping: III. 268, 275, R. 275; B. V. 80, 229, 252, A. 252, E. 580. Maltdrycker, kafle och thé samt andra icke sprithaltiga drycker, i anledning af vackt motion i fråga om utfärdande af en För - 134 — M — fattning, angående försäljning deraf: B. II. 322, 373, 424, A. 431. Manderström, Hans Excellens Herr Friherre Ludvig, dess yttranden: I. 333; II. 317, 378; lil. 183; IV. 13; VII. 306. Manskapet vid de värfvade trupperna, i anledning af väckt motion om åtgärders vidtagande till beredande af sysselsättning och arbets-förtjenst åt nämnde manskap: B. I. 491,520,540, A. 547.
Detta sista var äfven Fru Wahl lycklig nog att veta, men just derföre bedröfvade henne Elins bref. Wahls fordna spådomar om Gösta och Elin kommo så lifligt för henne – och när hon slutat läsa, utropade hon efter en stunds tystnad: ”Ja just för det Gud är god, lär jag nog inte få behålla Elin heller!” Gertrud hörde detta och utfor väldeliga derpå. Under den svartaste sorgtiden hade Gertrud alls icke grälat på sin ”Hennes Nåd stackars Nådi Frun lilla.” Men det hviskades i bygden, att hon sedan tagit sin skada igen, och i allmänhet ville man veta, att Gertruds ton betydligt höjt sig efter det Patron lemnat det jordiska Om just för att han ändå måtte höra henne – åtaga vi oss ej att afgöra. Säkert är för öfrigt, att hurudan Gertrud än syntes för andra, var dock en verklig tröst och hugsvalelse för Fru Wahl att hafva henne, att låta till och med gräla på sig af henne, och Gertrud bröstade sig mycket deröfver att hon var den första, som, efter Sali Patrons död, kommit Hennes Nåd att ”dra på smilbandet”. Snart fick Gertrud nytt tillfälle att vara missnöjd med Hennes Nåd. Ty ungefär en månad efter ihändigandet af Elins bref erhöll Fru Wahl ett annat, dateradt Högesta, från Grefvinnan Ringschöld sjelf, med anhållan att Fru Wahl, så snart henne möjligt var, ville komma till Högesta, hvarefter alla, särdeles Elin, mycket längtade. Två timmar sednare satt Fru Wahl också verkligen i sin vagn, men de timmarne hade varit sura stunder för henne, ty Gertrud kunde rakt icke tåla den öfverlägsenhet Hennes Nåds Niers tillvällade sig öfver henne. Både såsom Hennes Nåds Mors köttsliga halfsysters dotters dotter, och som sist ankommen å orten, vore ju Grefvinnan Ringschölds djupaste skyldighet att göra första visiten – men Hennes Nåd var alltid så, lät alltid folk sätta sig på näsan på sig. Detta tyckte Hennes Nåd väl kanske litet inom sig att Gertrud sjelf bäst beviste, men hon brydde sig ej om att yttra något deröfver och Gertrud måste slutligen se på huru Hennes Nåd gaf sig åstad på en första visit.