Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Landstinget skulle vara förhindradt att ingå på hvarje företag som kan lemna afkastning eller vinst, så förefaller det löjligt. Afser åter denna föreskrift ett förbud för Landstinget att med en bestämd summa understödja en för hela länet gagnelig industri, såsom aftappningen af en sjö, tillvägabringandet af en vigtig kommunikations-anstalt till lands eller vatten, inrättandet af ett mönster-mejeri, en torfkolsfabrik eller dylikt, så vore föreskriften rent af skadlig. Jag föreslår derföre borttagandet af detta moment. § 40. Komitén bar i denna paragraf, under olika momenter uppräknat de ämnen, öfver hvilka beslut icke skulle kunna fattas, utan att två tredjedelar af de afgifna rösterna om beslutet sig förenat. Biträdande paragrafen i öfrigt, reserverar jag mig emot bibehållandet i densamma af mom. c) »nya företag.» Jag befarar nemligen att, om detta stadgande qvarstår, en mängd för länet nyttiga beslut skulle förhindras. Hvarje fråga som första gången förekommer, huru obetydlig den än må vara, innebär ett nytt företag. De flesta förslag som på ett Landsting framställas, blifva af beskaffenhet att mera gagna en viss del af länet, än de öfriga. Då man nu vet hvilken betydande roll den enskilda nyttan i dylika läll spelar, huru ogerna man beviljar medel för företag hvilka ej omedelbart gagna den ort man tillhör, huru i många dylika frågor städernas och landsbygdens representanter kunna vara af olika åsigter, är det lätt att inse huru svårt, ja ofta omöjligt, det skulle blifva, att, äfven för det mest gagnande förslag, samla två tredjedelar af de närvarandes röster. Ett likartadt stadgande i den Norska lagen anses hafva medfört betydande olägenheter, oaktadt derstädes städernas representanter icke äro i Amtsförmanskapen inrymde. Jag tror derföre att det är af synnerlig vigt att man i Sverige, der på goda grunder blifvit föreslaget att städernas och landets ombud skulle gemensamt sammanträda, må taga sig till vara för ett dylikt misstag.
St. bordt mena, och dervid åfvan tillåtit sig, alt frångå de uttryck, som blifvit af Utsk. nytljade och af R. St. godkända. Det har gifvit sig tillkänna, att om den reala bildningen, som Utsk. sagt, skulle på del ”omsorgsfullaste” vårdas, Frihm och Exped.Ulsk. icke ens velat nyttja ett komparativt uttryck; icke ens detta och ett superlativt måtte väl innefatta del komparativa också. Det förra uttrycket har blifvit förbigånget och det sednare äfven. Följaktligen har det af Utsk. begagnade uttrycket blifvit 2:ne grader nedsatt frän hvad det ursprungligen har varit. Just härom pågingo ganska svåra strider inom Ekon.Utsk., och det är verkligen märkvärdigt, när man återkommer lill Riksdagen, att finna huru Exped.Ulsk. tillåter sig att expediera hvad som är beslutadt, och att dervid finna en så betydlig skillnad emot hvad som blifvit beslutadt. Jag lemnar derhän giltigheten af de skäl, som blifvit anförda, men säkert kan man icke komma ifrån, att R. St. om den reala bildningen beslutat ett superlativt uttryck, nemi. att den skall på det omsorgsfullaste vårdas, och som jag deltagit i beslutet derom både inom Utsk. och bos R. St., så yrkar jag på min rätt att få detta uttryck ändradt i enlighet med Ulsk:s Betänk, 346 Den 8 November. Hr Tersmeden sade, att med samma skäl, som det yrkades, alt man icke skulle vidblifva ett annat uttryck i Ulsk:s Betänk., hemtadt ur 1851 års skrifvelse, så kan man också här säga, att det icke är tjenligt att vidblifva dessa uttryck. Det är dock någon skillnad härvid. Hvad beträffar den i fråga var :de satsen ur 1851 års skrifvelse, sä år, den icke öfverensstämmande med ordalydelsen i det sednare beslutet. Då är väl skäl att rälta hvad som i grunden är oriktigt, då deremot det är det rätta uttrycket, som jag fästat mig vid, att man velat ändra, och som jag önskar måtte blifva bibe„ hållet.
Figurer, omgifning af blommande, jublande vår, lufttoner och belysning äro här ett enda liffullt konstnärligt helt Äfven på friluftsmålningens områda framstår Kröyer som mästare i sin stora lugnt beherskade och gripande stämningsfulla pastell » En sommarafton vid Skagen », en af hans vackra skymningstaflor från stranden. Äfven Soot har i sin tafla ur » Familjen på Gilje » lyckligt behandlat ljus-duhklet Josephson och Österlind skildra franska byscener. Den förres framställning är enklare, en scen (» Bysqvaller ») gripen ur hvardagslifvet, framstäld med äkta konstnärlig karakteristik. Till denna kommer en värdig, tilltalande färgskala och ett särdeles vackert perspektiv uppåt bygatan. Osterlindhar i » En olyckshändelse » valt ett något mer dramatiskt motiv, men har till gengäld behandlat det med så mycken känsla, finess och riktighet, grupperat och sammanhållit det så lugnt och verkningsfullt, att det blifvit ett högst värdefullt konstverk. Wcerenskjolds » En inföding från Briskeby » är ypperlig — denne lille norske gut, som står der med sin kälke, lef-nadsfrisk och pigg, som vinterluften ikring honom. En liten förtjusande stämningsbit med utsökt fin luftbehandling är Brendekildes » Vid vårtid »; en präktig solig bild från Qällen, full af frisk sjelfständighet finner man i Soots » Från en gård i Numedalen »; en ljus Stockholmsbild, med en alldeles öfverdådigt träffad lokalsanning i luften, är Schultz-bergs » Det Stockholm som rifves » — en klar ljus bild, med ett säreget tycke. Malmströms » Grindslanten » utmärker sig för humoristisk uppfattning i det hela och mycken rolig karakteristik: A. Hagborgs » En morgon i Cayeux » för stämningsfullt allvar och karakter i linierna; Kreugers » Höst » för något säreget personligt-poetiskt, som ett stycke fin fransk lyrik; Wergelands » I hafsnöd » för käck manlighet och ett präktigt måladt vatten. Edelfelt tillhör dessa begåfvade, som af en enkel folk-lifsskildring göra en hel kulturbild.
Då vi här hört uppgifvas, att män af facket anse, att problemet i afseende på dessa skärgårds-artillerifarlygs konstruktion verkligen har blifvit på lyckligt sätt löst, ega vi således visshet att genom denna uppfinning kunna erhålla sådana för vårt lands försvar särdeles passande fartyg, och då är min öfvertygelse, att man bör söka i tid skapa en korps, som gör sig skicklig att ju förr desto heldre kunna väl använda dessa kraftiga vapen, och jag hems äller till hvar och en, bland andra till den siste värde talaren, om icke ett af de aldra mest väsendtliga sätt att åstadkomma Stockholms försvar just skulle vara det, att hafva ett tjugotal sådane der starkt bepansrade och bestyckade kanonbåtar, som funnos tillgängliga att använda till denna vigtiga orts skyddande; och om det icke vore ett af de mest vackra öfningsarbeten för en militärisk korps, att under freden göra sig beredd att i farans stund till sådant ändamål på alla vår hufvudstad omgifvande inre farvatten kunna använda dessa fruktansvärda vapen. När jag särskildt fäster mig vid Stockholm, finnér jag det således vara af ganska stor vigt att der hafva sådana vapen, men äfven för hela vår långa kuststräcka, som under våra föregående krig har varit föremål för sköflingar af vår, ofta nämnde, säkraste och starkaste fiende, skulle det på många ställen vara af stor nytta att der till försvar ega dylika kraftiga vapen. Långt ifrån att anse det denna skärgärds-artillerikorps, hvarom förslaget här har blifvit klandradt och ringaktadt, icke skulle blifva af någon nytta och derföre ej behöfva någon öfning, är det min lifligaste öfvertygelse, att den, väl organiserad och öfvad, i mycket hög grad skulle bidraga till vårt lands försvar. Det är visserligen sannt, att denna korps, såsom jag tänker mig saken, äfven i sjömannayrket skulle behöfva någon öfning; men om det måste fordra» 86
Jag hade önskat, att en Financereglering hade varit beramad, innan Utskottet häröfver måst yttra sig, men sådant har icke inträffat, och Utskottet har sett sig nödsakadt, att lemna sitt utlåtande, innan vi ännu veta, om någon ordning i Financeväsendet är att hoppas af denna Riksdag eller icke. Så stor villervallan för det närvarande än är, så stort misstroendet till andras säkerhet än må vara, tror jag dock icke, att något äfventyras med en tillåtelse för Directionen, att få utlåna 3o,ooo R:dr på en hand. En stor Possessionat t. ex. med i5o,ooo R:drs Egendom, kan möjligen behöfva ett lån på 30 h 3o,ooo R:dr. Jag bör fästa uppmärksamheten derpå, att fastän maximum är 3o,ooo R:dr, det dock beror på Directionens omdöme att bevilja ett sådant lån. Jag hoppas, att Ridderskapet och Adeln hädanefter som hittills skall välja Ledamöter i Directionen, på hvilkas omdöme man kan förlita sig. Grefve Mörnerj Carl: Jag är hufvudsakligen förekommen af Herr Riben, och vill endast tillägga, att då RiddarhusFonden uppgår till emellan \ och 5oo,ooo R:dr B:co, Directionen ofta kan vara i förlägenhet alt få utlåna inflytande medel. Om Den 3o Jun i i f. m. också genom inträffande Concurser Directionen ej skulle få in ränta i behörig tid, så kan dock Directionen genom ett skyndsamt uppsägande af de summor, som mot borgen utestå, betäcka de förefallande utgifterne. Det är dessutom en fördel att på ett ställe få utlåna 3o,ooo R;dr, och Directionen lärer icke underlåta , att vid en så stor utlåning se sig väl före. På denna grund anhåller jag om bifall af Utskoltets Memorial i denna del. Herr Thanij Wolrath; Om RiddarhusCassan vore en sådan fond, som bade andra tillgångar än de räntor, hvilka inflyta af utlånte capitaler, skulle det ingenting betyda, om summan sattes till det af Utskottet föreslagne högre belopp.
Lån tillhörande, hos förbemälde Notarius Wilhelm van Homrigh i Amsterdam, såsom depositum nedlagde och ännu qvarvarande Hufvudoch Hypothecariske Förbindelser, samt dessutom en ser sik i' ö recapilulation öfver alla inlöste och öfverkorssade Lif-Ränte Constitutioner, med Liqvidations - Committéens derpå tecknade Interiins-Eevis och erkännande af rigtigheten, intilldess Hufvud • Documenterne, för Lif-RänteLånet, ifrån Domstolen i Haag aterius, så att 1934 Stuts - Utskottets B et ärik anil en. afskrifning ä dem må kunna verkställas, eller ock samme Documenter hit återställas. tölö Åtskillig©, genom Kongl. Maj:ts Spe. cial-Commissarius, under loppet af LiqvidationsFöirättningeu i Holland, emot LiqvidationsCoroinittéen och emot Notarius Publicus van Homrigli, gjorde och hos vederbörande Domstol i Amsterdam inregistrerade Laga protester, hvaribland de tvenne sista, af den' 11 April innevarande är, haft till föremål, au återfordra Svenska Statens utställde Hufvud - Obligationer och Hypothecariske Förbindelser, och att protestera emot allt missbruk deraf, intill den tid samma Documenter kunna hit återkomma, antingen genom frivilligt öfverlemnande, eller genom anlitande af Lagarnes åtgärd, när desse framdeles, efter förloppet af den uti Holland gällande prasscriptions-tid för fordringars kraf,. lemna stöd åt Vidtagande ytterligare anstalter i detta fall. Kongl. Majit har för öfrigt ifrån Nederländske Regeringens sida fått emottaga de vänligaste Communicationer, i anseende till verkställigheten. af hela Liqvidations-Operationen i Holland.
Undervisningen af skolläraren och examinerandet fortfar intilldess att barnet inhemtat förenämnda rninimikunskap eller ock emottages af presterskapel till beredande för dess första nattvardsgång. 1 1:0 Tiden för undervisningen bör i möjligaste målto så bestämmas, alt den blir, när barnens arbete hos föräldrar eller målsmän minst saknas, när de hafva lättast för att infinna sig i skolan, och så att gossar och flickor icke der sammanträffa. Barnet äger lika skyldighet att taga hemlexor sorn att läsa i skolan. 12:0. Undervisningen inom socknarna uti skolhus, uti omgångs-skolor eller med hemläsning, ordnas fullständigt på förslag af skol-styrelsen, hvilket underställes dom-capitlet, som bestämmer huru förhållas bör. Den härmed missnöjde anför tind. besvär genom Ecclesiastik-departenientet. i3:o. För städerna bör skolundervisningen ordnas i öfverensstämmelse med de grunder, hvilka för landsbygden äro bestämda, med de förändringar, hvartill de för hvarje stad olika förhållanden kunna skäligen föranleda. På det att möjlighet till ordnande af behörig undervisning ej må saknas äfven uti de folkfattigaste, aflägsnaste och Den a 5 Juli f. m. a65 oell medellösaste trakter af Riket, der naturhinder göra föreningen med något skol-dist rict tili én! bättre ort svåleller omöjlig, bör en credit beredas af statsmedlen till anordnande af K. M., der det för sådana trakter erfordras lill skollärares aflötiande enligt förestående grunder, och''hvilket genom behörig undersökning samt landshöfdings och biskops gemensamma utlåt, bör ådagaläggas. För detta ändamål, samt för bekostandet af inventarier för undervisningen, anslås 5o,ooo rtdr årligen, hvaraf ett års besparingar reserveras till ett annat. Till uppbyggande af skolhus kan ingen trakt sakna tillgång, der viljan finnes. För öfrigt anser jag, att frågans detaljer böra från lagen afskiljas och bero af vederbörandes omdöme att rätta efter tid och omständigheter.
Fullmägtige då sammanträdde för att i Embetet insätta bans efterträdare, voro RiddarhusDirectionens Ledamöter ej tillstädes. Ifråga - Den i Mars f. m. i3 varande redactionstillägg blef då, i anledning af upkomna tvister, föreslaget till att förtydliga 26 §. af JuslitiaeOmbudsmannens instruction. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af det föreslagne ytterligare tillägget i 63 §• Riksdagsordningen. Ropades Ja. 68 2 Punkten. . Desse Revisorer, sorn skola vara sex af hvarje RiksStånd, böra emellan Riksdagarne hvarje år sammanträda, för att granska de sist af slutade år s-räkenskaperna j och tage alltid Revisionsförrättningen sin början den i5 September; skolan Herr von Hartmansdorff\ August: Om det är bekant, huru denna fråga är afgjord i de öfrige Stånden, anhåller jag, att vi derom måtte blifva underrättade. Uplästes Yällofl. BorgareStåndets ProtocollsUtdrag af den 23 sistlidne Februarii, af innehåll, att BorgareStåndet beslutat, att det ifrågavarande förslaget till förändring af 68 §. 2 punkten Riksdagsordningen icke lomme att af BorgareStåndet till afgörande företagas förr, än i sammanhang med det i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition och enskilda Motioner, från Stats - Den a Mars f. m. Utskottet förväntade Förslag till ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer; i hvilket beslut BorgareStåndet inbjudit de öfrige RiksStånden att deltaga. Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislaus: Jag får till de skäl, som inom Yällofl. BorgareStåndet af Herr Santesson blifvit upgifne, tillägga, att StatsUtskottets Inkomst-Afdelning är sysselsatt med en undersökning, huruvida icke StatsVerkets Böcker och Räkenskaper kunde få den form, att hvarje års räkenskaper kunde vara afslutade i Maj månad det följande året, och föreläggas Revisorerne vid deras sammanträde i September.
Enligt min tanka bör den som gjort upränningen äfven gifva den form i ord; ty just genom att kläda sin tanka i ord, tvingas man att tänka klart. Frih. Raab: Hr Bildt anser att man ej bör bifalla ett förslag, om hvars nytta man icke en gång är ense, då StatsUtsk. till följe af brist på penningar nödgats afslå många, enligt Hr Bildts tanke, särdeles nyttiga motioner. Jag för min del tror att ännu aldrig ett anslag blifvit föreslaget, utan att någon deremot gjort invänd ningar och om StatsUtsk. ej skulle tillstyrka andra anslag än de, som icke rönt någon motsägelse, så hade ännu aldrig något anslag blifvit tillstyrkt. Hr Bildt har vidare sagt att förslaget bör falla, derföre att jurister äro af alldeles motsatta åsigter ang:de förslagets 112 Den 7 Mars. nytta. Nu har Gr. Sparre förklarat, att huru än lagar och författningar må upgöras, så komma ändå alltid jurister att blifva af olika mening. Efter en sådan förklaring hoppas jag att man icke fäster någon vigt vid juristernas åsigt, utan att de, som icke äro jurister, få afgöra frågan. Hr Carleson, Ed v. Henr.: I anledning af den nu och ofta emot juristerne framkastade beskyllningen att de skulle i lagarne upsöka tvetydigheter, som för andra ej voro märkbara, må det tillåtas mig att hemställa om icke de, hvilka påkalla juristerne såsom skiljemän i fråga om lagarnes tolkning, företrädesvis böra anses såsom upfinnare af tvetydigheterne. Till ådagaläggande af beskyllningens halt kan det för öfrigt vara nog att erinra, hurusom hvarje blad i ett lexicon visar att skiljda begrepp mången gång betecknas med samma ord, hvaraf naturligen måste .följa, att ett med ord uttryckt omdöme lätteligen kan af olika personer på olika sätt uppfattas och att sådant i samma mån ofta inträffar, som den talande eller skrifvande underlåter att reda sina tankar eller bestämma deras uttryck. Sjelf har jag visserligen åtskilliga år praktiserat som jurist, men vet mig aldrig hafva i lagarne söht en tvetydighet, ehuru jag mera än en gång funnit en sådan.
Man ilar från äldsta tider funnit Spännemåls-mätningen utgöra en vigtig funetion ibland den arbetande folk-classen, man har rätteli gen beräknat, att, om dervid antingen samvetslöst, eller endast obetänksamt tillgår, så gynnas den ena contralienten obehörigt, medan den andra hemligen rådas. För att motverka så dant, har man förbundit Mätare_Skrået, eller som det kallas, Städernes edsvurne Mätare med Religionen och vid deras själars ansvar, att förfara rättskaffens uti sin, handtering. De äro vidare genom 170g års Förordning underkastade kroppsligt äfventyr af sju hvarf gatulopp och 2 års Marstrands arbete för oredlighet vid mät-* ningar; hvilket straff uti Förordningen af den 1 October 1762, blifvit sålunda ändradt och tillökt, att den Mätare, som beträddes med underslef, skulle stå en timma uti halsjern vid en påle, med skofvel i handen, samt derefter slita 5o par spö, och arbeta 2 å 5 år vid fästning. Endast genom strängheten uti desse före; skrifter, bör den, som för öfrigt icke känner det ringaste af Spannemålsmätningens historia, lätt kunna sluta till hvilket högt värde sjelfva mät. nings-fÖrrättningen varit från äldre tider skattad af Lagstiftningen hvilka lonnliga tillgrepp och oförrätter, en missbrukad mätning åstadkommer — och ändtligen, huru dubbelt lätt ondskan framställer sina frestelser der, hvarest he - Den 5 Martil. 2?>7 derskänslan kan vara ingen — eller också fal för en sup. Det är ett verkligt och ej sällsynt factum, att då Spannemåls-transporten för Statens räkning , afgå sjöledes under behörig verification till tunntal och vigt, från ena Magazinet till ett annat, stannar merendels upplossningen, åtminstone här i Stockholm, vid ett dtficit af flera, ja, ända till 20 tunnor, hvilket här ägt rum med en skeppslast af omkring 1200, utan att likväl någon sjöskada eller annan olyckshändelse deri hade del.
Hvad äter angår frågan om upphörande af den sätesoch ladugårdar samt afhyste rå- och rörshemman medgifna befrielse från deltagande i byggande och underhållande af förenämnda allmänna hus, har detta yrkande vid flere föregående riksdagar blifvit fraraställdt, men, i enlighet med Utskottens afstyrkande utlåtanden, alltid af Rikets Ständer afslagits, af skäl, att de omförmälda slagen af jordegendom, till följd deraf, alt dem i lag och särskilda författningar blifvit tillförsäkrad befrielse från ifrågavarande skyldighet, likasom från andra skatter och onera, obestridligen vunnit ett ökadt värde, som vid deras förvärfvande, vare sig genom köp, byte, arfskifte eller annorledes, tagits i beräkning; att en sådan förändring härutinnan, sorn af motionären föreslagits, alltså icke skulle kunna tillvägabringas utan en uppenbar kränkning af eganderätten; samt att den ifrågavarande befrielsen kunde först då upphöra, när alla från jorden utgående skatter och besvär blefve, mot ersättning till egare af privilegierad jord, emellan alla hemman, utan afseende å deras egenskap af privilegierade eller icke, lika fördelade. — Ut - 6 Sammans. Lagsamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utshottels Betänkande N:o 9. skottet kan icke undgå att erkänna den afgörande vigten af dessa skäl, hvilka alltså föranleda Utskottet att afstyrka bifall till Nils Svenssons, Olof Anderssons, Per Perssons och Anders August Anderssons berörde förslag. Stockholm den 24 Januari 1860. Ank. till Exp.-Utsk. den 20 April 1860, kl. 8 e. m. Betänkande, i anledning af väckta förslag om KrigsHof-Rättens indragning.
Detta namn var på sin tid vida känd t, och länge skall det lefva i aktad hågkomst; vår konsthistoria skall draga försorg om detta, och skulle den en gång få så många namn att bära på, att den nödgades utelämna alla andra än de största, har Tegnér förebyggt, att Marie Röhls skulle blifva alldeles förgätet. Hvilken minnes ej hans sköna: Lifvet äger ej det högsta värde Bland de många gåfvor af Guds hand. Jorden, där vi föddes, som oss närde, Är dock ej vårt enda fosterland, Vårt behof ej bröd blott, men de orden, Som nedkalla himmelen till jorden. f. Konstens genius. (Till Marie Röhl.) Dig han den med och konstens genias valt bland sina svurna, valde dig ifrån din födsel re ' n, purpurbältade, den hiralaburna tidens vagga och med tidens urna, allt hans väsende är gudars återsken. Han har ditt klosterlöfte: du är nunna, blott han, blott han, får vistas för din syn. Ej annan kärlek vill han jungfrun unna än den, som morgondrömmarne förkunna, en flyktig luftgestalt, en målad bild i skyn. Och när ditt hjärta med oändlig trånad den bildens like söker natt och dag, tag dig till vara, om du ser förvånad, att hon från jorden dock till slut är lånad, men ack, har lycklig den, som bär hans anletsdrag! D å vi sade, att Marie Röhl på sin tid i viss mån ersatte fotograferna, var det icke meningen att likställa alstren af henne, en » konstens svurna », med dem. V i talade nyss om spegelbildens fel. Fotografien vet föga om sjä- len; det är icke hennes sak att ertappa skilda stämningar och af ett ansiktes uttryck taga fasta på just det för dess ägare mest karaktäristiska. Man har talat om andekroppens ansikte, det förklarade anlete, som den sanna konstnären ser i det, i hvilket tiden och bekymren ristat rynkor och mer eller mindre vanställt. Fotografien är sann, ja, till och med allt för sann eller hänsynslös i sin sanning, och därmed icke rätt sann.
Jag vill ej uppehålla mig vid olägenheter, som blott äro tillfälliga; jag vill hålla mig vid, att allt der är drifvit till största höjdDet är kändt, att alla näringsidkare der måste till ytterlighet anstränga sina kraffer och speculationer. J^är nu alla måste göra det, och Fabrikerne äro bragte till dery största höjd, följer deraf, att för detta folk icke är möjligt, att åstadkomma något mera. Om der erfordras nya resourcer, blifver det svårare att tillvägabringa dem, än hos oss, hvarest allt ännu äp i sin linda, hvarest vi hafva mycket a(t göra, då deremot i England allt, som kunnat göras, redan är gjordt. Härmed vill jag ej hafva sagt, att Fiäringarne icke böra upphjelpas ; ty det är naturligt, att allt skall vara i stigande; jag vill blott erinra, att den hastiga utveckling, som är en följd af ett Statslåpe system, icke är nyttig. Det är förmånligare, att Näringarne styras af egna krafter, och att förbättringdme ske i naturlig, väg. H är har blifvit sagdt, att örn England går under, är orsaken icke statslåne-systemet, utan skulle anledningen bestå deruti, att Continenteq jD*n ig Julii f. m. 97i’ undandrager sig nyttjande af Englands fabrikater. Men huru har England kommit i beroende af sina egna fabriker annorlunda, an just genom detta systern. * ' - I Friherre Björnstjerna har i detta afseende tander ett föregående Plenum begagnat en mera träffande liknelse, an den han i dag haft angående Angmachinen. Han yttrade nemligen förra gången att Statslåne-systernet vpre den h tift stäpg, hvarmedelst Stater upplyftas till välstånd och för* kofran; ty häfstången har den egenskap att man med densamma kan vinna nästan huru mycket man vill i ett afseende, till exempel i kraft; men fika mycket sorn man finner i detta afseende, lika mycket förlorar man i ett annat, nemligen i hastigheten Slå förhåller det sig äfven med Statslån.