Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit är öfvertygad, att Rikets Ständer lika med Kongl.’ Maj:t inse angelägenheten, att underhålla ett Veik, sådant sorn Hjelmare Slussverk, och då en ej obetydlig del af dess närvarande förlägenhet lärer böra tillskrifvas misstag uti första anläggningen, härrörande af den tidens mindre erfarenhet vid sådana arbeten, vill Kongl. Maj:t äfven i Nåder förmoda, att närvarande Intei essenter skola uti detta saiens förhållande finna ett skäl till sitt urskuldande, äfvensom de uti sjelfva Contractets innehåll hafva ert anledning till den nu gjorda uppsägelsen. I alla fall är Kongl. Majus enda önskan och syftemål , att en för den inre handelsrörelsen och varu afsättningen alldeles oumgängelig inrättning, måtte af det allmänna erhålla » v Den 17 Juli. halla de biträden, som af enskilta ej mera sta att förvänta.” Hvarjemte Vällofl. Borgare-Ståndet genom Protocolls Utdrag den 8 nästl. Juni till Utskotten öfverlemnat ett af Riksdags-Fullmägtigen för Örebro Stad Herr Radmannen E. G. Hamnström till upplysning i delta ärende ingifvet anförande. Under det Stats - Utskottet afvaktat de af Kongl. Maj:t i Hess Nådiga Proposition omför» malta handlingar i ämnet, som skulle blifva TJtskottet tillstälde, nemligen, dels vederböran» des redogörelse Öfver sältet pä hvilket de Verket tillfallande inkomster hittills blifvit använde ut. m., dels ock den undersökning om Slussverkets närvarande förfall, som Kongl. Majtt i Nåder täckts anbefalla , har Stats Utskottet inhändiga! ett Protocolls-Utdrag af den 5 i nä9tl. rolnad från Riksens Höglofl. Ständers Banco» Utskott, med förklarande att samma Utskott ansåge någon dess åtgärd i anledning af ifrågavarande
Diefenbach, Vergleich. Wörterbuch d. Goth. Sprache. 78 W. Schott, ûber das Altaische oder Finnisch-Tatarische Sprachengeschlecht. 79 Pallas, Die Mongol. Volkerschaften. St. Kal. IX, 29. 82 Jfr G. Rein, Försök till utredande af Fornfinnarnes Mythologie. 84 M. A. Castrén, Reisen u. Forsch. 85 Om Ukko se Castrén, Finsk Mytol. s. 27-52. Lencqvist, De superstitione veter. Fennica, s. Neus, Ehstnische Volkslieder. Reval 1850. I, s. 62. 90 Se Finlands Minnesv. 91 I Fr. Rühs, Svea Rikes historia. 92 Finsk Mytologi s. 51. 93 Bulletin de l'Académie des Sciences de St. Pétersbourg. Tom. II, N:o 4. Grimm, Deutsche Mythologie. 95 Schott, Altaj. Studien, s. 614. N:o 56 följ. 100 Fosterländskt Album. 101 Deutsche Sagen von Brüd. Grimm. Grimm, Kinder u. Hausmährchen. Göttingen 1843. I. s. XIII. Medeltidens magi Lektor N. J. LJUNGBERG egnas dessa blad vänskapsfullt af Författaren. Inledande blick på medeltidens verldsåskådning och dennas historiska uppkomst. Jordklotet är, enligt medeltidens åsigt, verldsbyggnadens medelpunkt. Sjelf stillastående omgifves jorden af tio öfver hvarandra hvälfda himlar, som alla, med undantag af den högsta, äro i kretsande rörelse. Denna högsta och orörliga, hvilken omsluter de öfriga och utgör skapelsens gräns mot den tomma oändliga rymden, är empyréen eller eldhimmeln, af de platoniserande filosoferna äfven kallad urbildernas verld.
Enkannerligen häfder H. M. Drottning Christina, sedan den ”högste Gud häfver täckts med sin mildhets ögon alt anse Riket och Fäderneslandet stilla de utståndne svåra Örlogen och ”välsigna Riket med en önsklig fred, försökt om några medel kunde finnas, den ”Jånglige och besvärlige tungan att afvända, förutan Rikets stora afsaknad; lagt allt ”flitigt öfver med dess älsklige RiksRåd och ”Riksens Ständer på den Riksdagen som holts här i Slockholm anno 1649, oc^ sisto”ne beslutet att emot en årlig Contribution ”med hvilken dess och Riksens skjutsfärd er I i5o Den ai Januari i. ”kunde understödjas, dä skulle alla Hennes "Maj:t och dess Tjenares, särdeles Lands”höfdingur , fogdar och Jleres fria gästnin”gar och skjutsningar upphöra och 'vara ”afskaffade, undantagandes krigsfolksens afnell antågande, Regements eller Fänike”tals, efter som sjelfva Riksdags-afskeden ”och Beslutet innehåller och utvisar.” Lika liten anledning som denna förordning gifva senare Riksdags - förhandlingar och skjutsförfaltningar af åren 1723, 1727, 1734» 1763, 1766, 1776, 1791 och 1809, att den så kallade Kungsskjutsen skulle vara någon annan, än vanlig skjuts begagnad vid H. M. Konungens och den Kongl. Familjens resor. Jag frågar alltså: om de yttranden ej äro enliga med sanna förhållandet, att intet Lagstadgande finnes för uppbådande och utgörande af en särskilt Kungsskjuts såsom nu sker; att densamma endast utgår i följd af gammal häfd, såsom en gärd af undersåtlig sjelfförsakelse, och ej som en medborglig pligt, emedan denna senare förutsätter ett åliggande genom Lag; der ingen lag förefinnes, inträffar laglöshet; att der laglöshet råder, der härrskar godtycket och medborgsmannarätt undertryckes.
Anslag till titGenom det anslag af 6,000 R:dr R:mt, som Rikets Ständer vid 1858 års ^lan‘% % Resdag, för en gång, anvisade till utgifvande af planschverk öfver fornsaker och öfverfornman(lra historiska märkvärdigheter i Statens Historiska Museum samt Svenska Sigill ber och andra från Medeltiden blef Akademien satt i tillfälle att bekosta utgifvandet af det år historiska 1862 utkomna planschverket “Svenska Sigiller från Medeltiden a lista häftet, 26 plan»tärkvdrdig0}ier med text in folio, upptagande teckningar och beskrifningar af de Svenska Sigill, som finnas i behåll från äldsta tider intill slutet af 1200-talet. Samma anslagsbelopp beviljades, äfvenledes för en gång, vid sistförflutna Riksdag; och med användande deraf och en liten behållning från det föregående anslaget fortsättes ifrågavarande Sigillarbete efter samma plan som förut, men i konstnärligt hänseende mera tillfredsställande. Sexton planscher vore redan graverade, och Akademien hade anledning förmoda, att de anslagna medlen skulle blifva tillräckliga att låta arbetet fortgå till midten af 14:de århundradet, således lika långt som handlingarne blifvit ryckta i Svenskt Diplomatarium, hvilken urkundsamling först då kunde anses lemna forskaren fullständiga upplysningar, när honom bereddes tillfälle att vid sidan af handlingarna granska de Sigill, som varit originaldokumenterna underhängda och utgjorde en borgen lör deras trovärdighet. Till följd af denna utsträckning ansåges det under arbete varande häftet komma att innehålla mer än dubbelt så många planscher som det föregående. Af svenska fornsaker m. m., som i Statens Historiska Museum förvaras, vore en stor mängd redan aftecknade, men ritningarnes utgifvande hade i brist af lämpligt artistiskt biträde ännu icke kunnat företagas, hvilket hinder dock numera kunde anses hafva upphört, sedan den af Akademien anställde ritare genom Sigillarbetets utförande förvärfvat god öfning och erkänd skicklighet att gravera på sten; hvarföre tiden torde vara inne att företaga till utgifvande ett urval af de antiqvariska ritningarne, så snart det påbörjade häftet af Sigillarbetet blifvit fulländadt.
Hela den vinst, som vi skulle komma att göra, torde blott bestå i en blott och bar förespegling om vinst. Hvad nu den andra frågan beträffar, eller att lidepunkten skulle vara olämplig för Ständerne att uttrycka någon åsigt i denna fråga, har reservanten trott sig linna stöd för sin åsigt deruti, att nu skulle de unionella statsutgifterna blifva i elt sammanhang afgjorde, sedan frågan derom, redan hvijade hos Konungen till föredragning: Jag tror, att han härutinnan misstagit sig, och att Ständerne just af detta skäl nu böra uttala en åsigt, emedan det ej kan vara annat än välkommet för Konung och Regering att få ett uttryck af R. St:s åsigt af ämnet, innan frågan förekommit till afgörande. Detta hafva Ständerne dessutom vid flera föregale riksdagar gjort, och redan 1842 blef Norska Finance-Depart:s upmärksamhet fästad på obilligheten af de grunder, efter hvilka Norriges bidrag utgick lill den gemensamma fonden. Flera uprepade anmärkn:r från Sveriges sida hade till följd, att 1845 framställning lill Storthinget gjordes om anslagets ökande, ehuru frågan af thinget afslogs. Jag tror derföre, att del är så mycket riktigare, att, när fråga är om reglerandet af hvarjehanda afgifter i ett sammanhang, R. St. icke med lystnad förbigå denna fråga, man skulle eljest kunna tro, alt vi finna oss belåtna med huru vi än härutinnan behandlas. Man har visserligen inom Utsk. yttrat, alt frågan vore af för granlaga beskaffenhet, för alt af Ständerne pröfvas. Jag tror, att en fråga så beskaffad som denna, visserligen kan vara granlaga men deraf kan jag ingalunda draga den slutsats, att det vore obehörigt att derom öfverlägga. Vänskap mellan nationer måtte icke vara beroende derpå, att den ena vågar hemställa till den andra, att rättvisa och billighet må bli gällande vid regleringen af gemensamma utgifter. På de skäl jag nu haft äran anföra, och på de Utsk. redan omförmält, anhåller jag om bifall å denna punkt. Hr von Troil:
Köket och öfriga hushållsinventarier: Uppköpen i jernboden: En emaljerad gryta 5 kr., ett ämbar 1,50, ett dito 3,50, en panna 1 kr., en större dito 3,25, en skumslef 50 öre, en köttgaffel 50 öre, tre puddingformar 3,25, en yxa 1 kr., en kaffedosa 50 öre, en tedosa 50 öre, två stakar 5 kr., två större dito 6,so, ett tändstickställ 50 öre, en diskbalja l,so, en tång 75 öre, rifjern 25 öre, brödknif 1 kr., ett hälft dussin hvardagsknifvar och gafflar 6,so, en spiskammarljusstake 1 kr., en liten emaljerad panna 2,60, en jernblecksstekpanna 60 öre, ett kryddskåp 3 kr., en kaffekanna 1,50, ett bleckmått 33 öre, en tratt 15 öre, en sopskyffel 90 öre, en fotogénkanna 1,25. — Kompletteringssumma kr. Summa 60 kr.
Hvad serskildt beträffar de sökte odlingarne å Almänningarne i Skaraborgsoch Elfsborgs Län, så synes nu mera, sedan de blifvit för Härad Allmänningar och således för enskildt Egendom förklarade, så mycket mindre skäl vara att desse odlingar bifalla, som man derigenom fråntoge vederbörande Jord. ägare hvad dem tillhörer. Af desse skäl tillstyrker jag derföre att jemväl Utskottens hemställan i det.a ämne må förfalla, och öfverlemnar jag till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, huruvida icke de af mig gjorda anmärkningar' må leda till återremiss af Betänkandet. Herr Tham, Wolrath'. Jag hade icke arnat yttra mig öfver förevarande fråga, men då redan anmärkningar blifvit gjorde, sorn torde föranleda återremiss af de förenade Utskottens betänkande, anhåller äfven jag att dervid få framställa ett par omständigheter. Det är så väl i Kongl. Maj:ts Nådiga proposition, som i Utskottens afgifne betänkande föreslagit, att hvad som af Kronans Parker blifver öfver, sedan afsatt blifvit, hvad som för Kronans behof erfordrades, eller enskilde tillkorn me a skulle, fördeladt i lotter af vissa tunne 1« Den 17 Octoler /. m„ land, till den mästbjudande försäljas. Men jag fruktar, att en omission i detta fall linnes både i Betänkandet och i den Kongl, propositionen. Det är nemligen icke någonstädes utsatt, hvad slags tunneland, som menas : antingen det skall vara i uppskattad jord, eller efter arealen. Jag skulle således önska, att detta blefve rättadt, sä att det bestämdt utmärktes, antingen ett geometriskt tunneland, eller ett tunneland uppskattad fullgod mark är i fråga. Ty det senare kan ofta hafva mera värde än 10 å 12 tunneland oländig mark., och det är således af vigt, att häruti förekomma misstag. __ Dernäst tror jag mig böra nämna, att det, efter min öfvertygelse, icke går an, att till Kronobetjeningen öfverlemna vården af Kronans skogar.
Man vill skrifva, - efter några rader en plågsam trötthet i armen, förloradt herravälde öfver handen, som far bit och dit öfver papperet utan styrsel. Man vill sy, — några styngn och armen kännes som en klamp, till hvilkens lyftande fordras riktig viljekraft. Man vill vispa till en smet, — och kakan hotar att aldrig nå sin fullbordan, om ej någon barmhertig menniska kommer en till hjelp. Men hvaraf kommer då detta onda? Vanligen är det följden af ofta upprepade öfveransträngningar, vid hvilkas betydelse man ej fäst tillräcklig vigt. Det är i synnerhet sådana, som länga tider träget brukat sina armar och händer till ett och samma arbete, som drabbas af sjukdomen; de enformigt återkommande rörelserna fresta ständigt på samma muskler, och, om då dessa ej äro mycket starka, blifva de förr eller senare öfveransträngda. Pianospelarne och i synnerhet de qvinliga äro mycket ofta utsatta för följderna af sitt oförnuftiga sätt att drifva de musikaliska studierna. De låta fingrarne löpa öfver tangenterna en, kanske två timmar i sträck; en tid går allt i r — \ I I K l I L / U IN Idun, erhalle » ett grattsexemplar för hela den tid, under hvilken abonne mentet räcker. Åro de samlade abonnenterna färre än 6, torde prenumera bra, men så infinner sig en liten trötthet i den ena eller den andra armen. Det betyder så litet, här gäller blott att komma fort framåt och så fortsattes öfvandet och öfvandet lika ursinnigt som förut utan att någon notis tages om de stackars protesterande armarne, som frän att vara en liten smula bli mycket trötta; och en vacker dag säger allt arbete sig sjelft nej, och der sitter nu den förhoppningsfulla unga artistkandidaten med nedslaget mod och sina afsigkomna armar, som till intet duga. Det onda går väl i de flesta fall att bota genom massage och förnuftig gymnastik, men det drar tid och pengar, och är det långt gånget, kan det dröja mycket länge om innan armarne — om de ens någonsin göra det återvinna — sin forna styrka. till för modet, utan modet är till för henne, att hon skall beherska modet och ej tvärtom.
Majt i tillfälle att kunna bestrida sådana nödvändiga och oumbärliga Stats-behöf, för hvilka medel å Stat icke varit anslagna, utan till hvilkas fyllande slika öfverskott och besparingar varit beräknade. Stats-Utskottets uppmärksamhet har icke undfallit, hväd Kongl. Majit uti Dess Nådiga Proposition jemväl i Nåder täckts framställa, att de under dessa åren inträffade öfverskott i Stats-In trader - 470 Den 12 Juni. traderna till en ganska betydlig del varit tillfällige och egentligen härledt sig, icke allenast frän högt uppsatta markegängar inom Länen, följder af kriget och arne års mindre hördig årsväxt, utan ock från en genom Continental - Systemet och Rikets förbindelse med England i vissa delar utsträckt Importhandel. Om Stats-Utskottet endast skulle fästat sig vid verkningarna af dessa händelser, hvaraf likväl den sistnämnde genom ett förmodadt allmänt fredslugn i Europa och i följd deraf nu vidtagande anstalter, torde få en helt annan rigtning och äfven i flera delar en kanske behöflig inskränkning; då hade väl Stats-Utskottet, vid Stats intradernas beräknande för den kommande tiden intill nästa Riksdag bort inskränka sig inom det belopp som förut blifvit förslagsvis påräknadt. Men då ökade Stats behof, grundade i tidernas förändrade skick, för Statens upprätthållande och bestånd påkalla förökade biträden: Och då det hvarken instämmer med Kongl. Majtts yttrade nådiga önskan, att Landet till fyllandet häraf skall utgöra en högre bevillning, ej eller möjligheten deraf synes vara att påräkna; så har Stats Utskottet varit omtänkt att utfinna sådana medel, sorn utan att öka Landets bördor, likväl skulle i någon moa och till en icke så ringa del bidraga till de ökade Stats-Utgifternes bestridande.
Stats-Ministern för Utrikes Ärendena föredrog frågan om regleringen af utgifterna under Riksstatens Tredje Hufvudtitel för instundande Statsregleringsperiod och anförde i underdånighet följande: »Uti underdånig skrifvelse den 20 Januari 4858, angående regleringen af utgifterna under Riksstatens Tredje Hufvudtitel, anmälde Rikets Ständer att de vid då pågående Riksmöte bestämt dessa utgifter i hufvudsaklig öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts i ämnet aflåtna Nådiga Proposition, eller på följande sätt, nemligen: för Departements-Chefen R:dr R:mt 24,000, » Departementets expedition » » 25,500, » Ministerstaten » » 359,700, » Skrifmaterialier och expenser samt extra utgifter » » 70,000, Summa R:dr R:mt 479,200, med rättighet för Kongl. Maj:t att använda samtlige dessa anslag, utan hinder af deras fördelning i serskilda Utgiftstitlar eller inskränkning till något visst år, till fyllande af möjligen uppkommande brist å en eller annan sådan titel. Vid sistförflutne Riksdag behagade Kongl. Maj:t, uppå min derom gjorda underdåniga framställning, föreslå Rikets Ständer att för Utrikes-Departementet måtte under då instundande statsregleringsperiod beviljas enahanda anslag, som vid nästföregående Riksmöte blifvit bestämdt, och att detta anslag måtte, utan hinder af fördelBift. lill R. St. Prof. 1862—1863. l:a Sami. l:a Afd. G 2 Bil. N:o 2 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1862. ningen i serskilda utgiftstitlar eller inskränkning till något visst år, fortfarande få på nyssnämnde sätt användas; i sammanhang hvarmed Kongl. Maj:t meddelade Rikets Ständer den för Utrikes-Departementets expedition den 27 April '1858, på grund af Rikets Ständers ofvanberörde skrifvelse, i Nåder fastställda Aflöningsstat.
Hennes stämma är för litet smidig och klangfull, hennes manér för mycket salongsmessigt för att kunna göra verkan i klassisk och romantisk konstart. Hon är dock alltid en utilitet och öfver allt der en kall, intrigerande, kokett qvinna med intelligens och verldsvana skall representeras — äfven i tragedi — rent af omistlig. Lady Macbeth gaf hon på sin tid med en kyla och kärf beräkning, som ej var illa, i det hela öfverträffade utförandet af denna bistra lady det som frk. B. ännu lyckats prestera, trots sina rikare medel. — Frk. Zetterbergs deltagande i Rossirepresentationerna var lika olyckligt i år som i fjol. Hon ser rätt söt ut och spelar stumt spel med intresse om ej alltid med lycka, men organ och tal äro talamodspröfvande. Fru Rundberg hade varit att föredraga i frk. Z: s roler, ja t. o. m. fru Harbnan skulle — » En räddande engel » till trots — i vissa af dem gjort bättre figur. Hade det varit möjligt att för Cordelia, Des-demona och Ofelia engagera frk. Ida Aalborg från Helsingfors, skulle Rossis spel i dessa stycken fått samma utmärkta relief som då fru Hwasser sekunderade hans Macbeth. Fru Hwassers lady Macbeth torde nemligen varit det enda, som Rossi kunnat — annat än » paliment » — egna något erkännande af större natur. Yi bekänna öppet att vi för vår ringa del i mångt och mycket äro af annan tanke än fru Hwasser i denna rol. Men som fru H. onekligen inom sin konst är en förnämlig auktoritet skola vi med största nöje söka förklara hennes uppfattning af den intressanta karaktären. Fru His lady är en skotsk, en nordisk qvinna. Der ligger ett gifvet öfvertag öfver Ristori, som gjorde lady Macbeth jemte alla andra nordiska typer till italienska. Detta var ett fint drag af fru Hwasser och det draget genomförde hon med omutlig konseqvens, ja till och med alltför långt, så långt att ladyn hotade bli matt och svag, — ett par gånger. Men dérmed hade fru H. befriat sin framställning från allt effektsökeri for billigt pris.
Jag har trott, att då det är delägarnes gemensamma interesse att tillse, det de handkr, som antagas, äro säkra, och då det dessutom är föreskrifvet, att K. M:s Bef:h:de såsom offentlig embetsman skall deltaga i granskningen, det icke behöfdes mer än att i förevar. § stadga den generiska egenskapen af de handkr, som kunna komma i fråga att antagas, för att kunna förlita sig på, att denna granskning blifver sådan, alt inga odugliga documenter emotlagas. Också lärer det ej vara möjligt för bolaget att vid reglementets uppgörande veta, hvad slags documenter af bolagets särskilda ledamöter kunna komma att erbjudas såsom hypothek. Hr Stråle trodde, att pröfningen af säkerhetshandltna borde föregå ansökningen om privilegium; men jag hemställer, hvad följden skulle blifva, om sådant stadgades. Skulle man väl skaffa sig inteckningar, actier &c., innan man visste, huruvida privilegium kunde erhållas? En sådan föreskrift kunde endast gå an, om det vore möjligt att, på sätt Hr Stråles för - Den iG Mari e. m. 3ai förslag innehåller, insätta hela actiesumriinn i contant. Under en sådan förutsättning vore denna föreskrift riktig; men jag hemställer, hvilken bank kunde uppstå, om hela actiesmnrnan borde erläggas i contant och privilegium derefter skulle sökas. Det lärer icke vara den värde ledamotens mening att stifta en lag, hvarigenom det blefve omöjligt för banker att uppstå; men jag kan ej förstå, huru de kunde göra det, om hans förslag blefve antaget. Det är af dessa skäl jag vågar fasthålla Vid den redaction, jag föreslagit; Och får jag tillika fästa uppmärksamheten på nödvändigheten af dess sista inom., som är så lydande: ”Ej må insatt grundfond genom utdelning minskas, så länge bankens rörelse fortfar, ” hvilket stadgande influtit i stället för Ordet in nes tåen de, som, då ämnet förra gången förevar, var så mycken tvist underkastadt. Nu har den dermed åsyftade föreskriften fått sin rätta tydning och sitt rätta ställe. Hr Rosenblad:
Ulli Riksens Ständers Hemliga Utstötts krojeöl lil ro§1eringaf Förmögenhets-afgiften til rca1ilation8 we kställande äro inrättningar til klos casus, såsom Fattighus, j-Iolstn-cler, Dårhus med stora, äfvensom lMnios - Boställen pä Landet samt Boställshus för Ämbetsmän i Städene, frän nysta ll ning och afgift» erläggande undantagna. -ärnckons Lass», såsom en B.mnhertighetsinrättning för fattiga, utur Statens tjenst gangna, ^äilstaire-personer, sami äfwen utur de stal ofwan anförda blisioic, böra med lika rätt frä» förmögenhetsafgifts utgörande warda snkallad. Denna Lassa har under de förflutna arén, LK Lreäii - CeLlarne warit i all rörelse det nästan enda gängbara mynt, icke kunnat nndgä, ehwad föreftrifter det sidst sammankallade krigsbefälet lemnat tit Lanco-myutets bibehällande, säfom Lassans enda hufwnr - ssnä, at i desi upbörder emottaga berörda Lreclit - Sedlar, och har derigenom jämwäl blifwitz ägare af Lapitalar i detta myntstag, hwara en förlust til i6f pro-Lent blifwit af Riksens Högloflig» Stander stadgad. Denna förlust, kanste upgäcnde til En Tunna Guld, blitwer för Lagsan destomera känbar, som hennes tilgängar til kcunonernas bestridande derigenom werke lig en mindstas, efter dcsie utgå efter en llxeracb nurnsraire, och kunna ej mindstas, om. vek det gangbara myntet äterwinner desi länge sak» rrade warde.
Missbruk, genom större pannors begagnande ån tillåtit år, böra lättare kunna förekommas och conirolleras vid ett eller vid några få brännerier, ån då hvarje innevånare i Staden bränner sjelf. Herr von Becker: Jag medgifver med Herr Tham, att det är en reel vinst för enskilte, och derigenom i andra handen, äfven för Staten, då brännvinsbränningen får idkas med större pannor; men månne ej Riksens Ständer böra sätta stort värde deruppå, att enahanda princip alltid följes. Om vinsten på ett ställe år större ån på ett $noat derigenom, att olika princip följes, månne snan ej bör uppoffra en sådan vinst för att vara £prisequent,oeh månne man således ej bör tillse att samma stadgande kommer att gälla för ståderne 50m för landet. Om små hemman skulle vilja förena fig qui brännvinsbränning med gemensam pannas Den i§ Februari ii 62 i hvaraf de skulle hafva mycken vinst, så år det dem icke tillåtit. Det vore då billigt, att detsamma gäide för Ståderne, på det ej någon skillnad måtte göras mellan lika skattdragande •Undersåtare.