Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Boije, kunna finna på att blifva klokare för hvarje dag; ty det är ett slags fullkomlighets förmåga, för hvilken sjelfva vära lagars högste ombudsman, Just.-ministern, då det gällde nya lagförslagets hufvudprinciper här på Riddarhuset, visade sig ej vara främmande. 1 öfrigt vågar jag fästa Hrr:nes uppmärksamhet derpå, att ehuru Utsk. för skens skull, att jag må sä säga, tillstyrkt K. propos:n om anslaget för lagberedningens fortsättande, så tyckes dess fosterländska nit och tillgifvenhet för det rätta dock hafva varit starkare än dess undergifvenhet för det mäktiga, då det, genom anförandet af de stora kostnader, som på lagberedningen användts, liksom hviskat oss i örat: ”Bifallen icke vårt förslag/” Den 2 Februari f. m. 255 Hvad nu den 2:dra punkten uti förslaget angar, så är den den lista och hela lagberedningens anda lik på så sätt, att, ehuru man ännu ej användt de 3000 r:dr b:co, som till tryckning af lagberedningens förhandlingar äro anslagna, begär man likfullt dess ökande till dubbelt; det kan vara både dubbelt klokt och försigtigt, men jag anser helt enkelt bade för klokast och försigtigast, alt låta dess behandling blifva lika så lik det förra förslagets, som förslagen likna hvarandra, och a Islå detsamma; helst, om det, sorn kan väntas af lagberedningen,- likt hvad vi fått, vi på så sätt få hafva både lag och penningar i behåll. Frih. Hermelin, Au g. Söderling: Den förste talaren i dag har uttryckt den opinion att många personer i vårt land skulle ogilla hvad lagcomitéen och lagberedningen föreslagit i fråga om förändringar i vår nu gällande civil-lagstiftning. För min del får jag högtidligen förklara, att, efter det begrepp jag gör mig om Statens ändamål, kan jag icke dela denna åsigt. Då jag yttrat detta, anser jag mig äfven böra anföra skälen för min öfvertygelse i denna sak. De skäl som tala för lagberedningens fortsatta verksamhet, anser jag kunna fördelas uti 2:ne kategorier.
Ej mindre flerfaldiga stadganden än det anspråk, nian gör å en viss förståndsodling, afpassad efter de sär - Den i Mars e. m. skilda samhällsclassernas behof, fordra af hvarje Svensk medborgare skyldigheten att förskaffa sig tillräcklig kunskap uti innanläsning och vår Religions hufvudläror; och är detta åliggande ett vilkor för vissa rättigheters åtnjutande, t. ex. att godkännas såsom vittne, att erhålla lysning till äktenskap o. s. v. Barnuppfostran tillhörer egentligen föräldrar, men den kan komma att tillhöra församlingarna lika såväl som fattigförsörjningen ; och äger jag så mycket mer skäl till denna af mig yttrade öfvertygelse, som irsta §. i K. Resol. å Presterskapets besvär af d. 22 Oct. 1723 innefattar ett så beskaffadt stadgande. Af det, som jag haft äran inför R. o. Ad. anföra, torde finnas, att skolinrättningar äro bland de anstalter, som väl egentligen tillhöra den enskilda omtankan; likväl kunna de i flera fall, blifva af en allmännare beskaffenhet. Dessutom förkofras de bäst, dels under Statens medverkan och dels inrättade i någon större omfattning; och tager jag mig derföre friheten att fästa R. o. Adrs uppmärksamhet på följande sig ofta tilldragande händelser. Vid inrättande af skolor, jag menar de s. k. folkskolorna, yppar sig, att brist är å passande lärare, nemligen lärare, bland hvilka finnas sökande till klockaresysslor, men. ingen, som är hemmastadd med den method, hvilken vid vexelundervisning numera med så mycken fördel är begagnad. Jag förmodar sålunda, att, enär ofta brist å skickliga „ lärare inträffat, det af behofvet är påkalladt, att i Riket må finnas en Normal-vexelundervisningsskola, eller en skola, der behofvet af lärares eller rättare blifvande lärares utbildning är afsedt, likaså mycket som undervisningen af den ungdom, hvilken i öfrigt begagnar skolan. Det lärer vara de flesta af R. o. Ad:s medlemmar bekant, alt en så beskaffad skola finnes i hufvudstaden inrättad, under namn af VexelundervisningsSälskapets Normalskola.
Derjemte vill jag dock hemställa, att vid slutet af 2 mom. i denna i4 § mätte tilläggas några ord ur Hr Stuarts reservation, så lydande: ”Då banken blifvit försatt i concurstillstånd, äga innehafvarne af bankens inom viss bestämd prsescriptionstid företedda creditsedlar samt å B. St:s Bank utfärdade, men derstädes icke inlösta, invisningar förmånsrätt till betalnings erhållande utaf de afträdda tillgångarna framför bankens öfriga fordringsägare. Hr Lefren: Jag instämmer helt och hållet i den framställning, som Hr von Hartmansdorff gjort ang:de ett tillägg till det nuvar. 2 morn., och hvilket tillägg, om det antages, torde höra blifva det tredje, och anser öfverflödigt att besvara Frih. Cederstöms anmärkn., sedan Hr von Hartmansdorff upptagit motskälen emot Friherren. Jag vill alltså endast tillägga en omständighet, att då Frih:n säger att Konung och Ständer äga i alla fall att en sådan lagstiftning ändra genom en ny, så är det visserligen sannt, men Den 20 Februari e. m. 55y Ständer oell Konung äga icke rätt att göra lagar in casu, utan den en gång af Konung och Ständer fastställda lagen gäller intill dess den gamla blifvit upphäfven , och att, om det ifrågavar. stadgandet införes ifrån den gamla till den nya lagen, så blir detsamma gällande för alla de kriser, som kunna inträffa ända till dess att ny lag är stiftad. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Efter milt omdöme har Frih. Cederström ovedersägligen rätt i sitt yttrande, hvarföre jag med honom till alla delar instämmer. Jag kan ej förstå, huru det kan med en riktig lagstiftningsprincip vara förenligt alt utsträcka lagstiftningen till sådana förhållanden, från hvilkas möjliga inträffande Hrr Lefre'n och von Hartmansdorff utgått.
Oaktadt den reglering af krono-brefbäringen som sålunda, i öfverensstämmelse med af Rikets Ständer sjelfve bestämda grunder, egt rum och som medfört en både rättvisare och billigare fördelning af detta besvär, hvilket derigenom blifvit i betydlig mån och så vidt förhållandena det medgifvit lindradt, hafva likväl motioner vid sednasle Riksdagen blifvit inom Hedervärda Bonde-ståndet väckta, deruti, jemte klagan öfver den ojemnt fördelade och med särdeles stort besvär och dryga kostnader förenade krono-brefbäringen, hvilken tillförene varit ålagd endast en del i närheten af vederbörande tjenstemäns boningsstälien belägna hemman, men numera utgjordes af alla innehafvare utaf frälse-, kronooch kronoskatte-hemman, föreslagits att krono-brefbäringen mätte bestridas af Staten och koslnaderne derför godtgöras af Posteller andra allmänna medel, samt alt innehafvare af boställen, säterier och andra hemman, som vöre befriade från kronobrefbäring, borde förpligtas att uti utgörandet af detta besvär deltaga. Dessa förslag blefvo af Rikets Ständer lemnade utan afseende. Vidkommande åter de framställningar i enahanda syftning, hvilka, på sätt ofvan är vordet omförmäldt, blifvit vid denna Riksdag gjorda; så enär skyldigheten alt utgöra krono-brefbäring är ett urgammalt, kronooch skutte-hemman i allmänhet åliggande besvär, samt åläggandet för boställen, säterier och andra hemman att deruti deltaga, Bih. lill R. St.
De bilder » Erik Grane » ger af detta flersidiga tryck på den ungdomliga entusiasmen, hör till det bästa i boken, det klarast belysande med afseende på det demoraliserande inflytande särskildt ett småstadsuniversitet kan utöfva. Och eftersom idealism är något enhetligt så, när man icke ser idealerna bli trodda eller anses duga för lifvet i ett fall, lär man sig snart att misstro dem i det fall, der de ställa de strängaste krafven på en sjelf. Erik Grane har böljat sin ungdom med tro på qvinnan ochmed drömmar om att en gång kunna ingä ett äktenskap, hvilket icke skulle bli en räddning för en redan fallen man ur sinlig-hetens förnedring, utan en segerlön. Hans öde blir dock det vanliga, att, efter ärliga strider och bittra lidanden, doka under fbr sinlighetens välde; och då han vid bokens slut hamnar i äktenskapet, har han längtat dit som till en räddning ur de lidanden, dem striden mellan renhetslängtan och sinlighetens öf-vermakt beredde honom. Mot den hänsynslösa och dock på samma gång försynta framställningen af en ynglings plågor och nederlag under dessa strider finnes intet att invända. Tvärtom är det för deu äldre, tänkande delen af den läsande allmänheten af vigt att sådana öppna bekännelser afgifvas; isynnerhet är det af vigt för qvin-noroa, hvilka länge ordat om sedlig likställighet mellan man ocb qvinna, samt öfver den förre uttalat kategoriska domslut rörande lättheten för mannen att genom sin blotta viljekraft kunna nå denna ståndpunkt. Erik Granes erfarenhet, att den med stora själsliga och kroppsliga lidanden vunna återhållsamhetm gent emot qvinnan visst icke är renhet; att sinligheten då i stället gör ia-billningen sjuk eller leder till andra onaturliga synder, så att uppgifvandet af återhållsamheten till en tid verkligen kan förefalla som befrielse ur inbillningens vidriga plågor — detta är meddelanden af den art, som endast pryderiet, icke qvinligheten kan neka att lyssna till och af hvilka qvinnorna som mödrar och uppfostrarinnor, systrar och hustrur kunna ha något att lära.
Som likväl flertalet af delegare i en by eller ett hemman sammanlagdt kunna ega en mindre del af samfällighetens ego-område och följaktligen mindre andel i dess hägnader, än ett mindre antal delegare med större ego-lotter, i hvilket fall rättvisan synes fordra, att de sednare ej höra kunna öfverröstas af de förre, torde det vara lämpligt stadga, alt flertalet i stängsellaget, hvarmed förstås en by eller ett hemman, som utgör ett skifteslag, för att i frågan ha beslutanderätt, skall ega mer än hälften af jordrymden inom stängséllaget,” ”Om röstberäkningen sålunda kan lämpligen ordnas inom ett och samma stängsellag, möter deremot större hinder, då dylik fråga upkommer emellan särskilda samfälligheter. Om en by, som har större ego-område och flere delegare, möter annan by eller enstaka gård, som har mindre jordrymd och färre delegare, skulle, om håda slängsellagen röstade tillsammans, det större kunna öfverrösta det mindre, hvilket, efter nu gällande grunder för stängselskyldighetens fördelning, kunde synas obilligt, särdeles om den mindre byn med skog och utmark mötte den stora byns åker eller äng. Det har af sådan anledning, och på det hvarje stängsellag må ega frihet att ordna sin ego-frid efter egna lokalförhållanden, synts lämpligast att lill dylika frågors afgörande bör erfordras båda stängsellagens samtycke, hvilket åter inom hvardera samfälligheten bör utrönas genom omröstning emellan delegarne inbördes. Häraf följer 266 Den C September f. m. äfven, att om 2 enstaka oskiftade gårdar mötas, begges egare måste vara ense för att afgöra frågan.” ”Här torde nu kunna anmärkas, alt förhållandet borde vara enahanda nar, efter det en by eller ett hemman undergått laga skifte, de särskilda delarne inom skifteslagen mötas, emedan dessa då kunna anses såsom enstaka gårdar.
Detta kunskapsmått är i allt fall icke så stort, att ju icke skolbarnen ganska väl kunna, med blott högst få undantag, inhemta detsamma under de år, som de vanligen, ulan ali till annat arbete hållas, tillbringa i föi äldrahuset. Af dessa skäl kunna Utskotten också icke tillstyrka någon nedsättning uti det stadgade kunskapsmåttet och hemställa alltså, att de väckta förslagen derom måtte förfalla. I afseende på den andra frågan, eller huruvida det må öfverlemnas åt församlingarne sjelfva att bestämma kunskapsmåttet för barnen i folkskolan, så få Utskotten erinra, alt bifall till denna mening otvifvelaktigt skulle leda derhän, alt mångenstädes detta kunskapsmått skulle bestämmas till ett alltför ringa omfång mot det uti denna § föreskrifna; och få Utskotten derföre, samt med åberopande af de i föregående punkt framställde skäl, hemställa, att jemväl ifrågavarande förslag måtte förfalla.. Någon giltig grund för den åsigt, att minimum af kunskapsmått för flickan, då hon utgår från folkskolan, bör ega rum, kunna Utskotten icke finna. För att rätt uppfylla sina pligter som moder och husmoder, har qvinnan af behof åtminstone detta minimum af kunskaper. Det är vanligen modren, som lägger första handen vid barnens undervisning och meddelar dem de intryck och begrepp, hvilka gifva deras tankar den första rigtningen, — en rigtning, sorn sedermera ofiast under hela lefnaden bibehålies. IIos allmogen är det dessutom egentligast modren, som gifver barnet dess första uppfostran och på henne beror vanligen den husliga ordningen och stundom det husliga välståndet. Det synes således äfven för qvinnan vara 1-6 Slatssamt Allm. Besv.. och Ekon.-Utskottens BetänkandeN.o 4°- elt oundgängligt behof alt ega de kunskaper, som uti Stadgan föreskrifvas. Man kan väl icke förneka, alt, på de fleste ställen hos allmogen, qvinnan för närvarande icke eger detta kunskapsmått; men också är folkbildningens närvarande tillstånd i allmänhet ej tillfredsställande och fordringarne på någonting bättre i detta hänseende äro af Konung och Ständer godkände^
' Den 7 Juli f. ttix ■T lågt aeras förmögenhet i Statsobligationer, dessa papper icke mera än andra papper uthärdade tidens pröfningar; och huru skulle man val kunna tro, att dessa sedlar någonsin kunde blifva mera frie frän händelsernas verkan än Bankens egna sedlar, som af dem representerades? Hvilket nytt agiotage, hvilken ny tillökning i oredor skulle icke då uppstå! _ Följom vidare möjligheten i händelser. Päminnom oss, att Sverige ännu aldrig gjort på egen bekostnad något krig, som icke med foll rubbning i pappersmyntéts värde och följakteligen i .varupriser; och föreställom oss, att ännu en gäng krig blefve oundvikeligt, antagom då den uppgifna möjligheten att, till undvikande af den fara, som man nu målar sig som störst bland alla faror, den att utgifva BancoSedlar, samt alt, till krigskostnadernas bestridande, man äfven indref Discontlånen, kemnade till Jordbrukets och öfriga Näringars underhåll och drifvande ; det vill säga, att man, för att icke tillgripa Banken, tillgrep näringarnes beståndskraft; — och nekom sedermera, om vi kunne — att en massa af allmänna oredor, af förskräckliga olyckor skulle uppstå, större än allt det mod att dem bära, som derefter Iros Nationen kunde återstå. Tänkom denna belägenhet och nekom, om vi kunne, att icke detta CreditSystein möjligen kan föra vårt Fädernesland i den största Den 7 Juli f. m. 37» och yttersta af alla olyckor. Att se faror, der inga finnas, är en svaghet och någon gång en brottslighet; men att vid grundläggning och antagande af ett nytt Fii\anceSystem förutse och jemväl eftersinna iilla de följder, som ligga inom möjligheten , är en pligt hos hvarje Riksdagsman, och då jag frimodigt uppfyller den sednare, skola hvilka misstankar som man i förra afseendet, med rätt af tidens sed, också kan emot mig uppställa, icke oroa mig.
Wahlberg under fleråriga resor i Södra Afrika, derstädes gjort rika samlingar och erbjudit elem till inköp för Naturhistoriska Riksmusei räkning, biföll Eders Kongl. Maj:t, uppå Vetenskaps-Akademiens underdåniga tillstyrkan, under den 17 December 1845, deras inlösande mot en betingad köpeskilling af 19,500 R:dr banko, hvilken borde på sådant sätt utgå, att utom 3,500 R:dr, som af nämnde musei fond blifvit till honom förskottsvis utbetalade och borde honom oafkortade tillkomma, skulle i lösen erläggas ytterligare 16,000 R:dr, hvaraf 6,000 R:dr genast skulle Wahlberg„ uppå skeende reqvisition, tillhandahållas af 8:de hufvudtitelns besparingar; och skulle af det återstående beloppet minst 1.000 R:dr årligen, från och med år 1846, till Wahlberg utbetalas och intill nästa riksdag utgå af anslaget å samma hufvudtilei för extra utgifter. För afbetalning af den öfriga delen af köpeskillingen ville Eders Kongl. Maj:t framdeles anvisa nödiga medel. Vid slutet af år 1848 är således Wahlbergs återstående fordran 7.000 R:dr Banko. För att befria anslaget å 8:de hufvudtiteln för extra utgifter, hvilket i alla fall är ganska otillräckligt, ifrån en under flere år fortgående betydlig utgift, som det under de sednare åren fatt vidkännas, 47 får jag i underdånighet hemställa, att Eders Kongl. Maj:t måtte af Rikets Ständer äska ofvannämnde 7,000 R:dr banko, att för en gång utgå.
Maj:t redan under den 9 Juli 1852 anbefallt Chefen för Ecklesiastik-Departementel att, med biträde af sakkunnige män, dem han egde sjelf utse, uppgöra förslag så väl till ny skol-ordning, som till normal-stater för läroverken, likväl ingenting ännu försports om dessa förslags innehåll och syftning, hemställt, att Rikets Ständer måtte genom underdånig skrifvelse till Kongl. Majit ofördröjligen begära, att Kongl. Maj:t läcktes anse fastställandet af en ny skol-ordning samt af normal-stater för elementarläroverken i Riket vara så beskalfade mål, som under nuvarande omständigheter, och i synnerhet om någon afvikelse sattes i fråga från de af Kongl. Maj:t den 9 November 1847 gillade hufvudgrunder samt de af Rikets Ständer i sammanhang dermed år 1848 antagne grander och vilkor, för användandet af det då beviljade ökade anslaget för elementar-läroverken, Kongl. Maj:t endast ville, enligt 89 §. Regerings-Formen, gemensamt med Rikets Ständer afgöra, samt alt Kongl. Majit, i anseende lili angelägenheten af en snar reglering af de dithörande frågor, forn ännu äro oafgjorda, måtte täckas att så snart som möjligt ännu vid innevarande Riksdag låta till Rikets Ständers kännedom och pröfning öfverlemna de förslag i dessa ämnen, som enligt Kongl. Maj:ts Nådiga uppdrag den 9 Juli 1852 torde hafva blifvit af Chefen för Ecklesiastik-Departementet uppgjorde eller, i fall de icke redan äro det, lör sådant ändamål ofördröjligen böra uppgöras. 5:o af Herr Wählström inom Vällofliga Borgare-Ståndet; 6:o af Riksdagsmannen Måns Mansson inom Hedervärda Ronde-Ståndet; 7:o af Herr Gustafsson inom Vällofliga Borgare-Ståndet.
Ridd. och Adelns Protocoll d. 16 Dec. e. m. 3 Afd, p. 28; d. 17 Dec p 3,5; d, 18 Dec. p. 49- Prcste-Ståndets D;o 8 B. p. 722. Justitia^-Ombuds LagUtskottet mannens vid hvarje tillkom me ock att Bil. t. Constitutions Utsi:. Bettini. A'. 'o 3. 6g Riksdag afgifvande berättelse , rörande de ifrån Konungen genom Högsta Domstolen , sedan nästföregående Riksdag, utgångne förklaringar af Lagens rätta mening, höra ock lill Lag-Utskottets befattning, dit denna Berättelse för vises. granska .1 as ti lia;- Ombudsmannens vid hvarje Riksdag afgifvande a 11 m ä n n a R ed o g ö r e 1 s e samtårliga Berättelser , ä f v e n s om bans Embets - Di a melodi Registratur , samt med u 11 a t a nde deröfver till Riksens Ständer inko m m a. Se Bihanget, 3 Samlingen , sid. 236 och 203. Ridd. och Adelns Protoeoll d. 18 Sept. e. m. 2 Afd. p. 188; d. 3o Sept. f. m. p. 45° och e. m. p. 523; d. 17 Oct. e. m. 2 Afd. p. io3; d. 28 Oct. f. m. p. 182 och e. m. p. 25/. Preste-Ståndets D:o 6 B. p. 403 i 7 p. 232. Borgare-Ståndets D:o 6 B. p, 280—281 , 3oo. Bonde-Ståndets D:o 5 B. p. 633. 7° Bil. till Constitutions Utsi. Betänk, JV/o 3, 37 §» i moni. — •— till Ståndens (Tillägg af en ny punkt Plena inkomma. vid slutet.) Till Ståndens Plena inkomma.
Han f år ro, du får ro , och vi får ro, vi andra här på Sätra. SEGERSTEDT. (halft ond) Hvad tusan rör mi tt g örande och låtande dig så nära? BARON. Jo, du fö rstö r allas vår glädje, din mors och din egen, och du ska lyda mig i tid..! SEGERSTEDT. (tankfull) Kanske har du rätt ändå, men fräck är du ! BARON. Det är jag all tid! (sticker in sitt hufvud) ELISE. Är herrarna redan uppe? God morgon Fredri k, god morgon dokto r Segerstedt ! BARON. (ligger kvar) Kom hit och kyss mig , Elise! ELISE. Det f år du v änta på! Så väntar jag då litet. BARON. Se, en sådan pascha! Fredrik är född på orätt sida om Balkan, det h ar jag alltid sagt. BARON. ELISE. Tyvärr! Hö r eunuck därborta! Bring a mig mi n nargileh! SEGERSTEDT. (skrattar och kastar honom en cigarett) BARON. (tänder den) Se så, sköna Elise! Roa din hersk are en stund, ty snart ska han draga ut på j akt! ELISE. Ska h an eunu ... doktorn med? BARON. Nej, honom l ämnar jag kvar för att vakta mi tt harem. ELISE. Att du inte skäms! Jag måste gå och söka reda på min mor ( g å r ) . BARON. SEGERSTEDT. Ja, l ämna oss, eunuck, oss göres intet behof af dig längre! Nå, Elise, du roar inte din herskare! Asch, sluta upp nu! Har du sett pappa i dag redan? BARON. ELISE. (reser sig) Nej. ELISE. Han är vid ännu värre lynne än förut. BARON. Du skulle försöka blidka honom, Elise! ELISE. Det v ar just därför jag gick in till honom, medan h an rak ade sig, men han lät mig inte säga ett ord engång .
Ingeniör-korpsen. a) I anseende till den nuvarande Sappör-truppens otillräcklighet i fält, bar Kongl. Majit äskat anslag för uppsättning och underhåll af ytterligare ett kompani sådant manskap med nödigt befäl. Härtill skulle erfordras, till aflöning och underhåll, årligt anslag af 23,529 R:dr 9 öre; samt, till underhåll af beklädnads-, remtygs-, utredningsoch sjukvårds-persedlar, ailigt anslag af 10,501 R:dr 50 öre, hvilket belopp borde tilläggas anslaget för »Försvarsverket i allmänhet;» hvaremot Kongl. Majit föreslagit, att, till bestridande af kostnaderna för det nya kompaniets första uppsättning, beräknade till 31,890 R:dr 67 öre, behöfliga medel af första årens aflöningsoch underhållsanslag måtte få användas. Beträffande denna fråga får Utskottet erinra, hurusom, sedan Chefen för Ingeniör - Stats-V'Iskottets Utlåtande M 66. 11 korpsen år 1836 gjort underdånig framställning om uppsättning af de, enligt den uppgjorda planen, ännu återstående andra och tredje Sappör-kompanierna, men Kongl. Maj:t funnit de många andra vid 1836—-58 årens riksdag ifrågasatta angelägna föremål, som erfordrade anslag, lägga hinder i vägen att då föreslå Rikets Ständer beviljandet af de härtill nödige medlen, så begärde Kongl. Majit sedermera vid sistförflutna riksmöte af Rikets Ständer anslag för uppsättning och underhåll af ett Sappör-kompani. Uti det svar Rikets Ständer afgåfvo å denna nådiga framställning yttrade Rikets Ständer att, ehuru det finge medgifvas, att den af Kongl.
Då lättade communicationer, vsre tig landväg eller sjöledes, otvifvelaktig! i betydlig mån bidraga till ett Lands economiska förkofran, mäste dessa anstalter för Jemtland vara af så mycken 6törre vigt, som genom strömmarnes rensning, beredes tillfälle att tranan portera Landets betydliga Skogsproducttr till hafvet, för att dem föryttra. Jag åberopar den relation Kongl. StrömrenaoiogsComittéen ärligen låtit införa i allmänna Tidningarna, hvaraf inhemtas huru /dessa Strömrensningar fortskridit.’ Hvad åter de vägarbeten beträffar, sorn i Jemtland blifvit företagne, så 5ro de af stor nytta för detta Land. Den nys vägsn till Norrska gränsen, som öppnar communicationen emellan tvenne BrödraFolk, innefattar 16,415 famnar fast mark och 3,609 famnar kafvelbroar å den Norra, samt 12,529 famnar fast väg och 3,565 famnar Kafvelbroar å Sö, Den 5 September f m. dra linien, hvarjemte en ny väg blifvit anlagd till Herjeådalen ifrån jemtland utgörande 24,187 famnar. Af hvad jag nu haft den äran att anföra, kan lätteligen inhämtas, huruvida icke alia dessa nu nämnde arbeten, på korrt tid verkställde, med skäl af Högloflig^ Utskotten kallas stora anstalter, Mig synes det åtminstone så, och när härtill lägges att 7 Srhäferier äro på serskildte ställen i Länet anbgde, att 300 R:dr Banco årligen under 5 års tid, af H*ns Maj:t Konungen, äro lemnade tili premier för Ylleväfnader, att dylika fabricationer till betydligt belopp blifvit tillverkade och afsättning derföre äfven beredd, att 3 00 R;dr B;co äro genom Kongl. Majrts Nådiga försorg lemnade jemtlands Kongl.