Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Län vitsordat, förre vice Kronofogden Lundqvist befinner sig i den utblottade belägenhet, att någon afbetalning å den honom till godtgörande ålagde balance-summa nu icke kan verkställas, samt, i betraktande af den ringa lön han såsom Lands-Contorist åtnjuter, ingen sannolikhet förefinnes, att Lundqvist i framtiden torde kunna bereda sig utväg för fullgörande af nämnde betalnings-skyldighet, anser Utskottet det fortsatta balancerandet i räkenskaperne af Statsverkets omförraälde fordran i sjelfva verket vara utan ändamål. A en annan sida synes det äfven kunna antagas, att Ljundqvist genom undergående af det honom ådömde fästningsstraff och förlusten af rättigheten till framtida befordran å den tjenstemanna-bana, åt hvilken han sig egnat, tillräckligt fått umgälla den förseelse, han, i händelse till balancens åsamkande, låtit komma sig till last, helst denna balance, på sätt AdvocatFiscals-Embetet i Kammar-Rätten antydt, tillkommit i följd af ett alltför stort förtroende för Lundqvists företrädare i tjensten, Kronofogden Hofling. Härtill kommer, att Lundqvist, vid infräffad ledighet af Länsbokhållare-tjensten i Hallands Län, blifvit af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i första rummet å förslaget uppförd och undfått dess förord till tjenstens erhållande, hvaraf kan slutas, att Lundqvist till förmäns tillfredsställelse förrättat ej mindre nyssnämnde befattning, hvilken han under ledigheten förestått, än ock sin ordinarie Lands-Contorist-befattning.
Gardes-Regementena: deras upplösning ,,.>>>> „ dito se Hufyud-Ti tel, Tredje, pag. 4. 2.S* sr o 2. *1 5, o <-0 N:o us ® C B lag o gpr u 2. n » 5 CJ D £L. — n. n N;o| Pag. 59 9° 25i 4i5 3o 85 90 i, a 1-17 1-4 e> 7 20-27 Riks-Ståndens Beslut. Ridd. o. Adeln. b. v H 34 V H a. a f 35 b. V 34 a. a. ? 34 b. 1 34 PresteBorgareStåndet. Ståndet. Bonde Ståndet. 35 & c 7^ rrS >-5 ° rJ+ 1 ►—« po ca O 0» ' crq C r N:o §• 34 b. ; 34 b. 34 \ 35 b. 01 *x a. a. f 34 34 a. a, - b. ! 34 b. b. i5 34 35 V 34 »34 a. a. 34 b. f 34 • b. V 34 a. a. | 35 • V 34 1. b. 134 b. b. 134 '9°\ 3uj K i 34 G. Gardes-Rcgementetj Andra Lif: dess Casernbyggnad; sc Casernbyggnad. G armakar elon af Stats-Verkets koppar och jern; se Anslag 67. Garnisonerne i Rikets städer och fästningar; se Spanmål. Gar/wo/w-Sjukhuset» de till dess fullbordande vid sista Riksdag anvisade medel; ce Berättelse, Stats-Utskottets, om Riksgälds-Conloret, pag. 17 , 18. M dito dito dito dito , Svar pä åtcrremiss , , , , „ uthusbyggnader dcistädes; se Anslag för cn gäng a. „ se Granskning 525 Iiufyud Titcl, 3;dje. Gefle 5 sc Anslag 86.
Jag vågar alltså i största ödmjukhet föreslå, att, då menigheten på landsbygden 3iar rättighet och tillfälle att af egen tillverkning medtaga och förskaffa sig för sina resor nödigt vägbränvin, det skulle anses vara nog, att Gästgifvaregårdarne hade Bränvinssalu och att inga andra krogar der blifva tillåtne; att i städerna, der sådana förtäringsställen blifva mera oumbärliga, dessa likväl skulle få samma skick, som nu här i hufvudstaden, så att Bränvin Hnge derstädes blott under vissa mattimmar pä dagen försäljas och dessimellan inga gäster till supande der ingå oell församlas. Jag tillägger, att om detta på en gång synes för hårdt och någorstädes på landet mindre antagligt, krogarnes antal, åtmindstone, genom författningarnes uttryckliga stadgande, samt Herrar Bes v. och Ekon. Vtsk. Betänhanäen. e 6l Landshöfdingars fria åtgärd oell föranstaltande mätte Småningom ytterst inskränkas, men inom en viss tid af år alldeles upphöra. Det vore i min tanka att förmoda, att den förnuftigare delen af menigheten skulle gilla och välsigna denna författning; att lockelsen och. förförelsen till oordentligheter och tygellösa utsväfningar skulle blifva mindre, äfvensom att de vägfarande, ej lefvande nu under hårdare klimat, med andra kroppar, eller med mindre vederqvickelse-tillfällen än förr, då bränvin och krogar ej funnos, ingalunda skulle hafva skäl att klaga. Det är mig ock försäkradt, hvad här blott exempelvis må nämnas, att den aktningsvärda Norrlands Allmogen, som gör med sina varor kanske de längsta och svåraste vinterresor, vanligen medförande sitt vägbränvin, och nyttjande blott sina ordentliga nattqvarter, föga behöfva och tillita krogarne. Hvem må ej ömma vid föreställningen, att, såsom nu talrika krogar på vissa ställen tillkommit och anses oundgängelige, så skall äfven krogbruket och dess förderf snart spridas till alla dessa allt hittills för detta onda skonade tracter.
En så beskaffad förändrad redaction vågar jag vördsamt tillstyrka och tror, att dess antagande utan särdeles mycken discussion om nödvändigheten deraf skulle allrabäst lugna de farhågor, som föranledt Utsk:s tillstyrkande i detta afseende. Hr Cederschjöld, Pehr Gust.: Jag hade nästan hoppats, att ingen discussion inom detta hus skulle uppkommit öfver detta utlåt., utan att R. o. Ad. genom acclamation skulle uttryckt sitt bifall, och derigenom föregått de öfriga Stånden med ett godt exempel, eller åtminstone visa allmänheten R. o. Ad:s odelade tanke häröfver, och jag hyser ännu det hopp, att discussionen icke skall mycket förlängas, just på det att R. o. Ad. genom dess korthet må visa, hvad sorn är Ståndets enhälliga tanke i ämnet. De anmärkningar, som förekommit, anser jag af den obetydliga beskaffenhet, att de icke förtjena det ringaste afseende. Att, på sätt Gr. Posse föreslagit, förlänga tiden för utvexlingens början till d. i Oct. finner jag icke behöfligt, då vi ännu hafva 5 veckor qvar till d. i Sept., och just tidens korthet bör blifva en stimulus att skynda med de nödiga åtgärdernas vidtagande. Beträffande åter den siste talarens anmärkning, att R. St. icke borde ställa sin skrifvelse såsom Utsk. föreslagit, utan i form af ett beslut, som gifves K. M. tillkänna, får jag förklara, att jag anser de ordalag, som Utsk. begagnat, bäst höfvas R. St. till deras Konung. Der står nemligen: ”tillstyrka R. St. hos K. M. i underd. anhålla, att uti den kungör., som kommer alt i nåder utfärdas angtde upphäfvande af det medelst K. kungör, d. 18 Mars 1818 allmänheten tillkännagifna beslut om inskränkning i utvexlingen af silfver emot Bankens transportsedlar, jemväl måtte bestämdt förklaras, att fr. o. m. den dag etc.
Herr Grefwen och Landt-Ukarfkalken -jorde härefter proposition till bifall ä Stais - Utskottets Ullätande, hwilken med Ja beswarades. Herr ^älordetk, jsscod, som anmälde sig att tala, upläste kill Protokollet följande: Wörd. Den 24 November. 1429 Wördsamt Memorial! Med ett lifligt minne af det misnöje Högloft. Ridderskapet och Adeln i Dest pleno den 22 November yttrat, och pa ert sa högtideligt sätt ar de öfrige Respcctive Riks Ständen meddelat, öfwer en af Expeditions - Urffoltet författad expedition, rörande Kongl. Majus Hof Stat och Hof Stall Star skulle jag, såsom Ledamot af detta Ulffott, sjelfmant ansett för en pligt, alt i detta ämne anföra mina tankar, äfwen om icke Ridderskapet och Adeln af Expeditions-Utskottet fordrar en förklaring. En Ledamot af detta Riks Ständ, lika »vältalig som aktningstvärd, har anmärkt att ett Utskott ej kunnat begå större fel än Expeditions - Utskottet, dä Det i den ifrägawarande expeditionen tillagt ett uttryck, avvikande frän det ordgranna innehållet «f Riksens StänderS Beslut. Jag wagar dock föreställa mig, att de grunder ej ärv säkra,^pa hwilka denna tanke hwilar. Det hade warit ett oförlsteligl mifltag, om någon förmodat alt Medborgare nitälskande för allmänt wäl, skulle lämna obemärkt något enda föremal för granskning, eller ens för elt ögonblick för lora en upmärksamhet, af hwars jämna anwändande Expeditions - Urskollet erhållit ett af de senaste bcwisen. Endast delta enkla skäl tror jag föra till den siutsatls, att tillägget af der uttryck, som »nan sörebrätt Expeditions-UtskotM, ej kunnat härleda - i46s Den 24 November. frän någon oredlig afsigt.
Till antalet elfva, – man ser, att fruktbarare för Theatern har knappt någon svensk författare varit131, – kunna de icke heller sins emellan vara samtligen jemngoda. Mycket kan ock vid dem alla saknas, i synnerhet då man läser dem: man tycker då esomoftast, att både idealiteten kunde vara sannare och realiteten gedignare; så i poetisk, som i historisk och psychologisk hänsyn. Men allasammans intyga ändock en afgjord dramatisk, och enkom theatralisk, talent; noga taget, en större, än som fanns hos någon i hans omgifvande skaldekrets. Compositionen utmärker sig öfverhufvud genom fyndig och klar plananläggning, sinnrik uppställning och alltid på effekt välberäknad tillställning, med en utveckling, som, lifligt framskridande, på skådebanan städse underhåller interesset. För dessa dygder böra synnerligen dramerna ”Siri Brahe”, ”Helmfelt” och den ”Svartsjuke Neapolitanaren” berömmas. Likaså komedierna ”Bedragne Bachan” och ”Den Ena för den Andra”, som äro stycken af qvick munterhet och intagande glädtighet. Hammarsköld synes i ”Neapolitanaren” finna en större skymt af det fantasiens element, som i en sednare tid plägat kallas ”romantiskt”. Egentligen syftade Gustaf, liksom i hela sitt lif, så äfven i sin konst, – och alltså framförallt i de stycken, på hvilka han sjelf lade högsta vigten, – åt det Historiskt-Romantiska; hvilket dock, onekligen, för hans behandling oftast förvandlade sig till ett blott opera-messigt Heroiskt. Men detta, tillika med hans diktförmågas art att i allmänhet stanna vid blotta utkast eller contour-teckningar, lände honom, såsom naturligt var, just vid componerandet af Operor eller Sångspel till mycken förmån. Att tänka ut sådana, var i sjelfva verket hans största poetiska styrka; och höjden af hans framgång deri betecknas af de ryktbara lyrisktdramatiska verken ”Gustaf Vasa” samt ”Gustaf Adolf och Ebba Brahe”. Af honom sjelf (likasom de öfriga) författade på prosa132, sattes dessa, enligt hans begäran, i vers af Kellgren.
Har han gjort undersökning på de öfriga i 33 §. och sisla mom. af 34 §• tillåtna sl ii lien, ulan att något olofligen infördt gods dervid blifvit upptäckt; böle ifrån Tio till Etthundrade Riks' daler. Bih. till R. S, Fröt. 1840 och Ut skott eris Betänkande, JV.o 11. -17 Utshoilcns Förslag till ändringar och tillägg. Sker undersökning —* — på sätt 32 §. bjuder. §• 37- Gör obehörig — ' — —- _ • * " " " förhålles dermed, såsom luir ofvan i 3a §. siiges. §. 38. Har behörig — -—. - lian gjort undetsökning på de öfiiga i 32 §• och sista mom, af 33 §. til!- låtna ställen - •—. Etthundrade Riksdaler. 1841 5 Sätil. 2 A/d. 8 Hafi. 3 i8 Bev.- Lagsamt /Ulm. Besv.- och Ekon.-UtskcUens Betänkande, N:o 11. Den nu gällande Kongl. Förordningen. Har lian Försummat alt medtaga vitlnen, eller vägrat att fullmakt, förordnande eller tjenstetecken föietpy då sådant enligt 32 §. honom illegal; bote ifrån Tio till Etthundrade Riksdaler, och straffes dertill med suspension från tjenst och lön i en till tre månader. § 39- Ilar behörig man gjort sådan undersökning, som r mom. i 3/; §. rnedgifver, utan att olofligeu infördt gods dervid Upptäckt blifvit; bote för hvarje serskildt undersökt rum eller lägenhet, sorn af samma person i samina hus innehafves, ifrån Femtio till Trehundrade Riksdaler och straffes dessutom med suspension från tjenst och lön i tre lill nio må» noder. Upptäckes dervid oloftigen infördt gods, men heslagaren ej gitter i bevis leda, att det inom 48 limmar före beslagrs-förrätlningen i o
Dervid har Utskottet funnit, att vid sista Riksdagen äro 250,000 R:dr ansedde skola genom den så kallade Chartte-Sigillatse - afgiften årligen inflyta i StatsCassan , hvilket äfven i allmänhet inträffat, så vida Behållningarne uppgått för år 1817 till 355,004 R;dr 41 sk6 r:st., år 1818 till 968,154 Rldr lo sk. 9 r:st. , år 1819 till 261,984 R:dr 19 sk. 5 r:st., år 1820 till 257,993 R:dr 6 sk. 9 r:st. och år 1821 till 231,731 B:dr 16 sk. 8 r.*st.; och hemtar Utskottet deraf anledning till den förmodan , att förstnämnde Summa äfven framdeles kan blifva att påräkna. I afseende åter på sjelfva Förordningens form och uppställning, har densamma förekommit Utskottet mindre redig och lättfattlig. Genom de tillägg och förklaringar , sam blifvit fogade till den äldre Författningen, än under det att denna utskyld fördelades och till sitt belopp bestämdes af Kongl. Majit, än åte§ 5 6 BeyillriwgS‘Ulsköttet$, Betänkanden. under en sednare tid, då sådant tillhört Riksens Högloft Ständer, har handt» att allmänna föreskrifter måste sökas under särskilda oc.h till vissa förhållanden bestämda stadganden , och att ämnen äro. sammanförde , hvilka med hvarannan icke ega någon egentlig gemenskap. De svårigheter , som härigenom måste uppstå vid användandet af en Författning, hvilken så ofta får radfrågas af Ämbetsmannen, sorn. af den enskilde, och de misstag, sorn till följe deraf ej kunde undvikas, lära icke undfalla Riksens Högloft. Ständers upplysta uppmärksamhet.
Pä begäran lämnades Herr Grefweu rillständ med de öfrige Ständen communicera. Zerr von bleifns, 6eorz uppläste till Pro» tocoller följande: HögwälborNe Herr Grefwe och Landtmarskalk, Höglofl. Rtdderstap och Adel. Med hwarje redlig Medborgare delar jag wiflerligen den warmaste öf» rvertygelse om nödwandigheten af besparingar och indragningar för den genom det vlyckeliga Krig utblottade Statens uphjelpande, men för den i en» fald, laglydige underläten blir det icke läkt begripligt huru laglige comracter med en laglig Regering kunna uphäswas eller ändras; om Kongl. Mastr updragit Riksens Ständer akc nu om Kungsgärdarne fritt disponeras, undrar jag huru wida ätminstone de Konungen sjelf förut disponerar, härunder kunna komina i fräga dä Hans Maj:t wal icke med'gifwit att detze discostkioner warit orättwisa ! det gifwes wiflerligen möjligheter att genom orikliga framställningar och flere Recommenda ioner någon gang >fä ätnjuka osörcjente fördelar men om och sädane Misitag äro oundwikelige manne derföre en allmän princip kan antagas att nu täta alla innehafware af -Kungsgärdsarrenden som icke genom auction tillkom ^ M'- Den 27 Februarii. rz8? )nik fa erfara blott Riksens Ständers magt, men ieke njura en i hoppet önskad rätrwisas och billighet. Jag känner ieke huru alla i fräga warande KungS. gärds arrenden ^tillkommit, jag känner blott, akt hwad lilla eller Tyska Ladugarden angar som är en bland de minsta Kungsgärdär i Swerige, erhöllt jag Arrende-rättigheten deraf wifferligen icke för stora Krigsföltjenster.
– Ja, hade vi pengar, då skulle vi bestycka vårt läger med grofva kanoner och göra det till ett Jomsborg midt i fiendelandet, och likt drabanterna skulle vi alla förplikta oss att aldrig äkta en kvinna. Där skulle vi sedan aflysa alla pengar och spisa vid ett gemensamt bord, men inbjuda Leibnitz och andra stormän att sitta på hedersbänken. Med dem skulle vi samla de olika lärorna i en förklaring, så att vår kungsborg, fast utan både land och vasaller, skulle bli ett evärdligt tempel af sanning och försoning. Allt det skulle vi ... Men nu återstår oss endast att vika eller fäkta! – Det återstår oss endast att fäkta! – svarade konungen och gaf sin klippare sporren med sådan häftighet, att Grothusen blef sittande med den tomma handsken i handen. Han vände och betraktade den stora handsken. Slutligen kysste han den och gömde den under rocken vid hjärtat samt hviskade: – Där skall den sitta ända till dess min kula susar! I väntan på belägring öppnade svenskarna några steg från kungshuset en brunn, som ett svalt källsprång fyllde med det mest kristallklara vatten. Varnitsas kvinnor menade, att den, som drack af det vattnet, blef hård både mot kärlek och skott. Det kunde de bäst se på gubben Grothusen, tyckte de. Han drack bara vin och smakade aldrig en enda bägare från brunnen, och därför var han också så kärlekskrank, att hvar han mötte en vacker flicka, lyfte han på den galonerade hatten och klappade henne med pekfingret och långfingret under hakan. Så var det icke beställdt med den andra skaran. Åbergs rynkigt griniga ansikte speglades ofta i brunnen. Med torfhackan under armen drack han sig otörstig och skyndade därefter till soldaterna vid skansverket. Kring hela lägret uppkastade de ett bröstvärn af tunnor, sängar och kärror och de spadar jord, som kunde brytas ur den frusna marken. Konungen stod själf och inflätade vidjor och rep mellan stolsben och vagnshjul.
Ad. har haft afseende på lagenliga ledigbeter, till hvilka Landtm, gifvit tillstånd, och tillfällen hafva således icke företett sig för tillämpning af några pliktbestämmelser; och hvad dessa slags ledigheter beti alfar, tror jag, att det är bäst att fylla dem för hvarje särskild gång, de uppstå, ty om suppleanter skulle väljas på en gång, medförde detta den olägenhet, alt man i alla fall nödgades anställa nya val, då både suppleant och ordinarie ledamot bortrest. Jag tror icke, att man bör öka de olägenheter, som åtfölja befattningen af ledamot i Utskott, om man skall få dessa visserligen icke afundsvärda platser besatta. Jag föreslår således, att val vid hvarje inträffad ledighet bör ske och gälla endast under den afgångnes ledighet, och förmodar, att inga svårigheter häremot skola förete sig, om man begagnar en sådan redaction, som den jag i mitt sista yttrande antydde. Jag fortfar alt begära återremiss. Hr Roos, Jonas Eman.: Då jag hört yttranden på detta rum fällas om svårigheten att vid de årliga taxeringsförrättningarna inom hufvudsladen finna ledamöter af R. o. i5S Den 4 Juli. Ad., sorn dessa befattningar sig åtaga, utbeder jag mig att på detta ämne fä fästa H. Ståndets synnerliga uppmärksamhet. Det är icke utan bekymmer jag, särdeles de sednare åren, sett 4 å 5 förnyade kallelser i allmänna tidningarna införas till dessa valförrättningar, och att desamma måst beledsagas med det tillkännagivande, alt de vid förra sam mankomsten valda ledamöter af R. o. Ad. dessa befattningar sig afsagt. Jag har sett på de af Ridd.-direclln utfärdade kallelselistor ordet ”hindrad” vara tillräckligt för att frikalla den vägrande från uppfyllandet af en så billig gäld åt det allmänna, som den ifrågavarande. I anledn. häraf får jag vördsamt underställa R. o. Ad:s upplysta bepröfvande, om icke endast verkligt Jaga förfall borde gälla såsom skäl till vägran i detta afseende. Att innehafva tjenst eller embete kan, i min tanke, aldrig anses som laga förfall; ty huru många vore det väl då af vårt Stånd, som icke ägde elt sådant hinder att förebära.
B J J 0 A 0 T 0 J! ‘I HiIoiN mti* i utsiilMilfli (I ssj ©ciöÉ' is-st: 0 ,'i:>s k>#:*j wam s. ta?! srr .V\\\\VWUV\\i, V.VU\0’<\v.\ \-?auVv\\\V\V/.WiÄ tfeiMsUtulions iJtskaltcts Memorial Nx» 1 K :© 1. Ank till Bxp.-Utsk. den 7 Nov. 1859, kl. 2 e. m. Memorial lill Rikets Ständer om arfvoden för en Notarie och en Kanslist, I likhet med hvad vid föregående Riksdagar egt rum, har Konstitutionsutskottet, för goro målens ordentliga och skyndsamma bestridande, funnit nödigt att, utom den Kansli-personal af en Sekreterare och en Kanslist, som 24 § 1 momentet Iliksdags-Ordiimgcn i allmänhet bestämmer, ytterligare antaga en Notarie och en Kanslist} hvilket Utskottet, till följd af den uti beronia fj gifna föreskrift, får hos Rikets Ständer anmäla, med vördsam anhållan att äfven Teir desse sistnämnde tjenstemän måtte beviljas arfvoden i enlighet med de grunder, hvilka komma att vid rikdagen tillämpas för Kansli-beljen ingens allön ande. istockholm den 7 November 1859. På Högloft. Ridd. och Adelns vägnar: Th, Mluick af Rosenschöld. På Vällofl. Borgare-Ståndets vägnar: F. A. Rinman. På Högv. Preste-Ståndcts vägnar: J. A. Butsch. På Hederv. Bonde-Ståndets vägnar Joli. Persson. G. Cederschiöld. Bih. lill R. Hfro 2. • Alik. till Exp.-Utsk. den 14 Nov. 1859, kl. 12 midd. Memorial till Rikets Ständer, med uppgift på de från sisllidne
Att K. M., till följd af den mängd dana-arf, som förut i dylik väg blifvit använde, nu bar med Nåd. Propos. isådant afseende inkommit, kan ingalunda synas förunderligt, ty K. M. har lyssnat till den opinion, som i detta fall allt sedan 1809 års Riksdag blifvit genom dylika eftergifter uttalad. Att åter det Utsk., som har sig updraget att vaka deröfver, att icke sådana saker måtte få större utsträckning än de böra ega, att detta Utsk., säger jag, gör sin pligt och afslär en dylik propus., det anser jag vara fullkomligt rigtigt, och jag anhåller således för min del om bifall till StatsUtsk:s ifrågavar:de Betänk. Gr. Liljencrantz: Jag har att förebrå mig att vid förlidne Riksdag en gång hafva talat till förmån för ett dä väckt anspråk af alldeles samma syftning som det, hvilket nu är föremål för discussionen, nemi. om efterskänkande till fördel för Norrtelje stad utaf ett efter enkan Sandelin fallet dana-arf. Jag gjorde det utaf det serskildta skäl att Norrtelje stad, hvilken, såsom vi alla veta, icke kan hafva några serdeles tillgångar, i anseende till stadens ganska obetydliga befolkning, likväl efter uphörandet utaf det derstädes befintliga gevärs-faktoriet blifvit 192 Den 11 Mars e. m. öfverhopad utaf en mängd fattiga familjer, hvarigenom staden råkat uti serdeles betryckt ställning med afseende på fattigvården. Detta var då mitt skäl och jag ansåg alltså saken till någon del kunna försvaras, oberäknadt att jag i delta fall måhända var något partisk, enär det gällde en stad inom Stockholms län. Jag vill dock bjuda till att för framtiden söka afhålla mig från dylika misstag, och vill derföre, så vidt på mig beror, söka förekomma bifall lill StatsUtskrs Betänk.
belöpa sig till 175 kr., sedan jag k ö p t två ljusa klädningar, sommarkofta, hatt, handskar, bomullsblus, bekostat reparation för ett par gamla klädningar samt dessutom tillhandlat mig åtskilliga till toaletten ej hörande småsaker o c h åtskilliga amatörfotografiska tillbehör. Jag har redan nämnt, att min erfarenhet i klädpenningfacket ej är vidare stor, men den har dock lärt mig, att en ung flicka med sparsamhet kan kläda sig på 300 kr. o c h vara » fint » klädd. När jag begagnar ordet » fint », inläggen jag n o g däri ej riktigt samma betydelse som de flesta; jag kallar ej den fint klädd, s o m är öfverhängd m e d allsköns bjäfs o c h grannlåt och hvars kläder tilldraga sig gatuvandrares o c h salongshjältars undran, utan jag kallar den fint klädd, hvars kläder äro väl sydda, moderna, nätta o c h efter hennes ålder o c h samhällsställning lämpade samt enkla o c h ej anlagda på att väcka uppseende, s o m tyvärr så många det äro. Jag brukar allt förarga mig öfver, att så mycket penningar skall gå åt till kläder, m e n det är nu så att vi måste hafva sådana, o c h nog känner jag mig tilltalad af att se en dam » s o m vårdar sitt yttre », s o m termen heter, o c h är trefligt klädd; m e n å andra sidan kan jag ej begripa, hur man kan vilja lägga ned så stora s u m m o r på en sak, s o m man väl ändå ej kan ha m y c k e t nöje af. Önskligt vore, att både äldre » förståndiga » fruar o c h unga flickor hade mera förbarmande m e d sina mäns o c h fäders ofta m e d m ö d a hopskrapade styfrar o c h klädde sig mera efter råd o c h lägenhet; de skulle se m y c k e t finare ut, fastän de ej vilja tro det. Ja, detta råd är n o g mycket välbehöfligt, ej minst för de värda Göteborgsdamerna, o c h jag önskar, att de ville följa det, m e n hoppas ock, att hvarken de eller andra Iduns läsarinnor misstycka att det riktas till dem af en kanske väl ung Göteborgsflicka.