Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Men de sammansatta Utskotten hafva haft att besvara en i detta afseende meddelad Kongl, proposition, och frågan har derföre måst behandlas i sin största ut* sträckning. Man har förlorat sig i ändlösa strider, och, för alt (lomma af de många reservationerna, synes resultatet nu ej ens tillfredsställa Utskotts-leda* möterne sjelfva. Hvad som härvid är att klandra, torde jag få tillfälle att anföra, då saken förekommer till behandling i riksstånden. Emedlertid fortfar j*g att anse bela denna lagstiftning vara ett det aldra bedröfligasle bevis, huru ett belt folk, ehuru vaknadt till medvetande och behof af sin fullkomliga emancipation undan allt det förtryck, så i andeligt, som ekonomiskt hänseende, hvilket bränvinets tillverkning och förtäring pålägger detsamma, ändock fortfar alt i detta ämne dagtinga med sina böjelser och fördomar.” Af Friherre Cederström, R.: "Uti förevarande förslag till författning, rörande bränvinstillverkning, utminutering och försäljning, kan jag ingalunda till alla delar instämma. Ansåge jag förslaget för öfrigt ega dels full konseqvens vissa serskilda stadganden emellan, dels önskvärd enkelhet i det hela, dels slutligen någon utsigt att med belåtenhet mottagas, skulle jag finna mig skyldig att här utförligare utveckla, hvilka delar deraf jag önskade annorlunda aflfatlade, än som skett. Men då erfarenheten vitsordat, dels huru från hvarandra afvikaride öfvertygelserne i detta ämne, rörande hvad lämpligast vare att stadga, från hvarandra äro, hvadan en synnerlig svårighet sig yppat att kunna genomfora ett förslag i hela den syftning, här varit afsedd, dels ock att, under inverkan af hittills gällande författning, ett betydligt antal mindre pannor blifvit nedlagde, till följd, antagligen af egarnes egen vunna insigt i umbärligheteu af Hevilla.-'
döttrar i de mest torftiga omständigheter, enär enkan, som, på sätt motionen bilagda handlingar utvisade, efter mannens död måst till borgenärer afträda boet samt vore oförmögen att genom eget arbete bidraga till sitt uppehälle, icke dertill egde annan tillgång än en årlig pension från Civilstatens Pensionskassa af 150 R:dr, — anhållit, att Rikets Ständer ville bevilja länsmannen Bånges enka Johanna Brita Bånge, född Bulander, ett årligt understöd af 150 R:dr; men då länsmannen Bånges verksamhet ej torde på något mera framstående sätt kunnat gagna det allmänna, samt dertill kommer, att, enligt hvad vid motionen fogade handlingar utvisa, samtliga Bånges efterlefvande harn uppnått den ålder, att de böra kunna sig sjelfva försörja, hvadan några särdeles bevekande förhållanden i sådant afseende icke förefinnas, hemställer Utskottet, att Riksdagsfullmägtigen Smedbergs ifrågavarande motion ej må af Rikets Ständer bifallas. 68:o. Genom remiss från Prestc-Ståndet har Utskottet fått emottaga en derstädes väckt motion, (N:o 92), hvari Doktor Nordlund anhållit, att Rikets Ständer måtte tillägga aflidne t. f. Kamereraren vid f. d. General-assistans-kontoreJ Gustaf Erik Grundens enka, Wilhelmina Mariana Grundén, född Falk, en årlig pension af 300 R:dr. Till stöd för denna framställning har motionären anfört att Grundén, efter det han i IG år på det mest berömliga sätt tjenstgjort vid det under Rikets Ständers styrelse stående General-assistans-kontoret, vid samma verks indragning år 1832 utan eget förvållande blifvit skiljd från den syssla han derstädes efter förordnande bestridt, men först flera år derefter vid 1856—1858 årens riksdag erhållit en årlig pension af 600 R:dr.
Till Taxerings-Comileen behöfver ej husbonde afgifva förteckning å de personer, för hvilkas Bevillning han ansvarar, hvaremot honom ovillkorligt åligger att anmäla och, på sätt om Mantalsoch Skattskrifning stadgadt är, uppgifva sitt Embete och Tjenst, den lön och inkomst, lian deraf njuter, den rörelse och näring, han idkar, jemte de skepp och farkoster af Fem svåra lästers drägtighet och deröfver, samt de fastigheter och lägenheter, han under egandeeller nyttjande-rätt innehafver, äfvensom å dessa sistnämnde det värde, hvartill han anser dem böra uppskattas. § 63. Den, som på en ort idkat näring eller rörelse, men under löpande året flyttat den till annor ort, der han sjelf skattskrifves och taxeras, vare pligtig alt från Taxerings-Comiteen i den ort, hvarest han näst förut varit bosatt, förete bevis, huru han der det förlidna året varit taxerad. § 64. Den, som, efter hvad förut stadgadt är, bör skriftlig uppgift till Taxerings-Comiteen aflemna, men förfallolöst uteblifver och ej sjelf eller genom ombud denna skyldighet fullgör, bote Två R:dr till socknens fattige; skolande Taxerings-Comileen, utan hinder af uteblifvande eller försummad uppgift, efter egande kännedom, den skattskyldiges Bevillning föreslå. Egare af Fartyg i stad eller på landet, hvilken icke kan i bevis leda, att han för hvarje år hos vederbörande Comité uppgifvit sig till Beviilnings erläggande för egande Fartyg eller andel deruti, med uppgift å Bih. lill R. St. Prot, 1844. 5 Sami. 1 Afd. 5 Haft. 50 Bil. till Bev-Utskottets Betänkande, N:o 11. lästetal, bote för siik försummelse tredubbla beloppet af den derigenom försnillade Bevillningen, och tillfälle ena hälften af böterne angifvare!!, samt den andra socknens fattige; hvarförutan Bevillnings-afgiften skall erläggas.
— Nej, man hade inte då hunnit så långt i fördomsfrihet att det ansågs comme il faut för unga flickor ur »den bästa societeten» att för det »goda ändamålet» bjuda ut varor och tjänstgöra som skänkjungfrur samt låta bjuda sig på champagne af marskalkarne. — Ser man på. Jag tror du är pryd. Du som lefvat nästan hälften af ditt lif i Rom och Paris har väl sett värre än så! — Inte i den s. k fina världen. Vid sådana tillfällen äro våra svenska kraf på det »passande» inte så höga som fransmännens eller italienarnes, man må slå sig för bröstet aldrig så mycket och tacka Gud, att man inte är som dessa syndare! — Nå, nå, jag ångrar, att jag tog dig med på basaren härom aftonen. Nu låta vi det här ämnet hvila, vi komma ändå inte öfverens! Men det var ju inte om basaren du skulle tala, utan om Cendrillon. — Ja, det var sant, hur kom jag på det ämnet? Jo, nu vet jag, därför att de höra ihop, »välgörenhetstillställningar» båda två. Nå, som sagdt, den tiden hade man i sin oskuld ej hunnit längre än till tablåer. Jag kom med, därför att unge grefve Kronspets, som skulle vara pagen, sjuknade in i mässlingen några dagar innan föreställningen skulle gå af stapeln. Direktören för akademien arrangerade tablåerna och han tyckte att jag — Att du passade lika bra som grefve Kronspets, nå ja, det vill jag lofva. Du var en vacker pojke och en sådan figur du hade! — Ja naturligtvis var jag litet smärtare då än nu. Han hade väl vändt sig till mig, därför att det var i sista stund och ingen af de andre unge blifvande excellenserna kunde komma in i Kronspets kostym och någon ny hann man inte att arrangera. Jag svarade ja, dels därför att jag inte kunde säga nej till direktören och dessutom — Dessutom — Var jag kär i den unga fröken-grefvinnan, som skulle föreställa Cendrillon. Jag var förälskad sedan ett år tillbaka, en sådan där svärmande, romantisk kärlek, som unga fattiga konstnärsämnen helt naturligt hysa för sagoprinsessor och en sagoprinsessa var hon, förnäm, rik och skön, en af Stockholms allra vackraste flickor.
29 skäl att vidtaga en förändring, som skulle leda till förminskning af säkerheten för de lån, Banken i denna rörelse utgifver, har Utskottet icke kunnat biträda detta af Riksdags-fullmäktigen Anders Andersson från Skaraborgs län inom Bonde-Ståndet väckta förslag: och som Utskottet ej har något att erinra vid öfriga stadganden i omförmälda §., får det härigenom hemställa, att densamma må erhålla följande lydelse: 28:o. Mom. b. Cirkulations-kapitalet mot inteckning i fast egendom bestämmes till en summa af 6,500,000 R:dr Banko, deruti inberäknadt beloppet af de från Banken utgifna, ännu oguldna lån, mot återbetalnings-skyldighet i silfver, hvilka följaktligen, i mån som de inflyta, till denna låne-fond ingå. Mom. 2. Vid denna belåning gälla följande hufvudsakliga bestämmelser: a) hvar och en i Sverige bosatt och under Svenska lagarne lydande medborgare är berättigad att af lånefonden erhålla delaktighet, då den erbjudna panten finnes med författningarne enlig och innebär den för Banken nödiga säkerhet. b) Det bestämda cirkulations-kapitalet af 6,500,000 R:dr fördelas sålunda, att 5,650,000 R:dr hållas tillhanda för inteckningar i egendom å landet och 850,000 R:dr för inteckningar uti bus och jord i Städerna utom Stockholm. c) Grunden för låne-summans bestämmande förblifver 1846 års taxerings-värde, enligt behörigen styrkta utdrag af vederbörande taxerings-längder; och må, efter pröfning i hvarje särskildt fall, hälften af delta värde kunna såsom lån meddelas, mot pant af fast egendom på landet samt stadsjord, men allenast en tredjedel af samma värde mot pant af hus i städerna utom Stockholm; dock under iakttagande, att maximi-summan för låntagare ej i något fall får öfverskridas.
Tra-la-la, la-la-la, tra la la. I denna jämmerda-a-len, Tra-la-la, tra-la-la, la. Nisse och redaktören trädde utför trappan till den gula cellfängelsebyggnaden. Den senare stannade, blef stående, lyfte ett ansigte, som var helt blekt och upprördt, upp mot den ljumblå förvårshimlen samt inandades med spända näsborrar den mulldoftande luften. «Brr,» huttrade han och gick hastigt till. «Det kunde behöfvas ofvanpå det andra.» Nisse kom efter i mak, svepande pelsen kring sig med sina begge händer, stum och oberörd att se till. De gingo långsamt in mot staden, fram utmed Kungsparken, der fåglarne kvittrade till vår. «Att sådant kan ske,» sade redaktören tonlöst. «Som jag nu går här, kan jag inte mera tro, att jag sett och hört det alltsammans för några minuter sedan. Det är liksom jag vaknat upp ur en rälig dröm.» «Prata inte smörja,» afklippte Nisse och drog cylindern ned i pannan. «Det är ju djur!» «Hä!» «Ja, tycker kanske du, det är menniskor?» «Ja.» «Djur är det!» «Styft folk!» «Hör nu, Nisse, vet du hvad ...,» redaktören skälfde på målet, «men ibland är du allt ändå bra rå.» Nisse hostade plötsligt till, torrt och ihåligt, grinade derpå vänligt och sade: «Säger du det! Det gläder mig att höra; då är du snart mogen för en högre klass i min skola, – der jag föreläser i den nya moralen. Ännu så länge: – ser du, unga vän och oskuld, en kvinna, som af svartsjuka köper sin sonhustru fribiljett till himmelriket och sjelf vandrar rakt in i helvetet på den väg som går inunder stupstocken och gör det med en hållning och ett ansigte och ett par ögon, som säger så mycket som: ’jag har rena papper’, – en sådan kvinna tar Nisse Svensson cylindern af för.
I denna är dock på sednare tiden flera förbättringar införd, särdeles genom den nya konkurslagen, hvarigenom skyndsamhet i rättegången och utredningen vunnits genom den enkla utvägen att öfverlemna dessa frågor ensamt till domarens handläggning, derigenom de gjorts oberoende af tingen och deraf uppkommande långa uppskof. Denna utväg, som befunnits riktig, skulle ock till stor lättnad för allmänheten och rörelsen kunna ännu vidare utsträckas. Jag menar i afseende på utsökningsmål. Dessa skola nu dragas till Konungens Befallningshafvande, och såväl den sökande som den lagsökte drabbas till följd häraf utaf stora och onödiga kostnader, derigenom att de på dessa ofta aflägsna orter måste anlita kommissionärer, och sökanden förlorar ännu mer genom förlust på tid, som i dylika fall är lika dyrbar som penningar. Denna onödiga omgång skulle kunna undvikas, om, i likhet med hvad för konkursmål är stadgadt, en lagsökande egde vända sig med sin ansökning direkte till domaren i orten, som genast meddelade qvarstadsoch kommunikationsresolution med kort tid för förklarings afgifvande. Medgåfve den lagsökte skulden, skulle domaren ega meddela resolution om dess betalning. Uteblefve han, eller gjorde han jäf emot fordringen, skulle frågan, såsom i konkursmål, skjutas till Rätten med rättighet för sökanden, om lagtima ting ej snart inträffade, att begära urtima ting. Derigenom undveks äfven den stora tidsutdrägt, som vållas derafatt Konungens Befallningshafvande, som ej eger pröfva tvistiga mål, nödgas skjuta sådana under domaren. Härigenom behötde ingen ändring ske i Konungens Befallningshafvandes rätt att befatta sig med lagsökningsärenden, om någon funne med sin fördel förenligt att derom anlita denna myndighet. Någon förändring i Utsöknings-Balken torde således måhända ej vara behöflig. Genom särskild Förordning kunde införas rättighet för sökande, att med ifrågavarande ärende vända sig till domaren och skyldighet för denne att dylika mål upptaga och handlägga såsom jag föreslagit eller på annat sätt, som Lag-Utskottet kan finna lämpligare. Om remiss till nämnda Utskott ankålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. Joh. Andersson, från Elfsborgs län.
Bankens förnämsta åliggande vore alt fullgöra sina förpligtelse!- som deposit-Bank, och dernäst i andra rummet, utlemna understöd till näringarne. Men lika glädjande det för mig är, alt i dag höra, att riktigheten af min sats blifvit bekräftad, lika mycket mäste jag beklaga, all icke samme värde ledamöter, då fråga var om Bankovinstens användande, understödde min åsigt, helst samma vinst då måhända blifvit använd till Bankens konsoliderande och således allmänheten fått en ytterligare säkerhet för att den skulle kunna fullgöra sina skyldigheter som deposit-Bank. Men de värde ledamöterna biträdde då den motsatta åsigten, hvilken fordrade att vinsten borde användas till näringarnes förkofran som del upgafs. Del är visserligen ett gammalt talesätt, som allmänt begagnas, då fråga är om Bankovinslens användande, alt man bör understödja näringarna, men jag tror ali man icke har fullkomlig säkerhet för att så sker. Af hvad jag nu haft äran anföra, följer, all jag, som vidblifver samma åsigter jag vid ofvan omförmälda tillfälle yttrat, serdeles sorn de nu vunnit bekräftelse, instämmer i de yttranden, som förenämnde tvenne ledamöter i denna fråga afgifvit. Gr. Liljencrantz: Om den fråga, hvaruti jag i ett föregående anförande fästat upmärksamheten, nemi. rör:de rättelse af 5 mom, vore af en så underordnad beskaffenhet, som Hr von Hartmansdorff synes antaga, då skulle visserligen icke jag hafva besvärat R. o. Ad. med ett förnyadt anförande i ämnet; men jag anser isynnerhet det sätt hvarpå Hr von Hartmansdorff framställt sina satser, förtjena att anmärkas. Den värde talaren har t. ex. frågat, hvad ondt är väl deruti, om sedlarne ökas, man skulle ju med samma skäl kunna fråga hvad ondt det ligger deruti om de minskas.
Fån, emottagaren deraf borde, jemte sin egen förbindelse, bifoga antingen sine personers af Kongl. Maj:ts Eefallningshafvande eller Domaren i orten till vederhäftigheten styrkte proprie-borgen eller utgifne ovillkorliga förbindelser på lika betalningstid och belopp, som Gäldenärens eget skuldebref innehåller. Hvilket alt dock .Riksens Höglofl. Ständers ompröfvande vördsamt underställes; hvarvid Ut-, skottet jemväl skolat anmäla, att des förra Utlåtande blifvit bifallit af Höglofl. Ridderskapet ocfi Adeln samt Hedervärda EondeStåndet den StatsUtskottets Betänkanden. 645' 2)dra i denna Manad. Stockholm den 251 te Mardi 1818. Rikets Högloft. Ständers StatsUtskotts svar på de hos Hedervärda BondeStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets linder den 11 Februarii afgifne Utlåtande, angående Fond till godtgörande af framledne Herr RiksRådet Friherre Adler Sal v ii Arfvingars underdåniga Kronofordran. ^edan, 1 anledning af Herr Gustaf Soops från Höglofl. Ridderskapet och Adeln till StatsUtskottet remitterade Memorial, om anslående af Fond, till godtgörande af framledne Herr RiksRådet Friherre Adler Salva Arfvingars underdåniga KronoFordran, Statsutskottet uti afgifvet Utlåtande under den 11 sistledne Februari tillstyrkt, att med denna KronoFordran matte i al.; ]a afseenden förhållas, på sätt, som, rörande äldre KronoFordringar uti 2 § 7 Art. af 1815 års för RiksgäldsContoret af Rikets Högloft. Ständer utfärdade Reglemente finnes stadgadt; Så har, vid föredragningen af berörde Utlåtande hos Hedervärda RondeStåndet, enligt till StatsUtskottet ankommit Utdrag af Protocollen för den 17 och 19 nästledne Februarii, Riksdagsmännen från Kronobergs Län Pehr Jonsson och från Westerbottens Län Joli.
Hvad Rikets Ständers Revisorer, rörande förvaltningen och redovisningen af de under Intendents-afdelningen ställda fonder i öfrigt anmält, anser Kollegium i underdånighet till svar å Kollegii sida icke föranleda. Krigs-kollegium framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste Allernådigte Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersater, J. P. LEFRÉN. G. SANDELS. C. F. LAURÉN. Stockholm den 27 Januari 1854. N. A. TVarenius. — 181 — Kongl. Krigs-kollegii Aflönings-afdelnings underdåniga utlåtande, i anledning af Rikets Ständers Revisorers berättelse om granskningen af 1850 och 1851 års räkenskaper för nämnde Afdelning. Stormäktigste Allernådigste Konung! Genom nådig remiss af den 4 innevarande månad, har Eders Kongl. Majit behagat lemna Dess och Rikets Krigs-kollegium del af den berättelse, som Rikets Högloft. Ständers Revisorer afgifvit efter verkställd granskning af Krigs-kollegii hufvudböcker för åren 1850 och 1851, samt derjemte anbefallt Kollegium att, i anledning deraf, med underdånigt utlåtande till Eders Kongl. Majit inkomma. Det är till underdånig åtlydnad af denna nådiga föreskrift, Kollegii Aflöningsafdelning, som har sig anförtrodd fördelningen och redovisningen af anslagen till indelta och värfvade arméens samt de dermed befattning ägande verks och staters aflönande m. m., äfvensom vården och redovisningen af militieboställs-kassan, krigsmanshuskassan och invalidhus-fonden, får, i de delar dessa anslag och fonder blifvit i Revisorernes berättelse omförmälda, sitt utlåtande nu i underdånighet afgifva.
Frågan om lagenligheten af den i förevrde punkt uppställda voteringspropos. har varit föremål för öfverläggning inom talmanskonferensen, som nära nog enhälligt ansåg densamma olaglig. För att göra detta klart, ber jag få påminna om huru beslutet tillkommit. K. Mrt tillkännagaf för R. Strr att ett förslag till flottans omorganisering blifvit godkändt, äfvensom att inga ökade statsanslag derföre behöfdes, men att K. Mrt ändock ville öfverlemna detsamma till R. Strr för att deröfver afgifva sitt yttrande. Stats-Utskrt gick dock längre än K. Mits förslag omfattade, och, tillstyrkande godkännande af de i K. Mrts förslag uppgjorda lönestater, hemställde detsamma att R. Strr ville godkänna K. Mrts förslag. Detta Stats-Utskrts Utlåt, bifölls af Borgareoch Bonde-Strn utan förändring. Preste-St. åter biföll förslaget på det sätt, »att R. Strr, utan att ingå i pröfning af det förslag till förändrad organisation af flottans officersoch underofficerspersonal, som K. Mrt framlagt, bifalla att de för bemälda personals aflöningsstater nu anvisade medel må fortfarande utgå»; hvaremot R. o. Ad., med afslag å Utskrts hemställan, blott godkännt K. Mrts Propos. på så sätt att aflöningsstaten fortfarande finge utgå, men i öf - 46 Ben 2 Maj. rigt, nied anledning af yppade betänkligheter, anhållit att med omorganisation tills vidare måtte anstå. Inom talmanskonferensen har man ansett att K. o. Ad:ns icke kunde sammanjemka*! med de andra Ståndens, utan att voteringen borde omfatta Borgareoch BondeSt:ns beslut i ja-propos. och Preste-St:ts i nej-propos.
Jag tror icke att stadgandet hittills tolkats så, att det arbete jag verkställer då jag läser eller skrifver, hänförts till sabbatsbrott, ty då det heter »handtverk eller annat arbete», tror jag att det aldrig tolkats annorlunda, än att det varit handtverksarbete eller dermed jemförligt arbete, som stört sabbatsfriden, på hvilket förbudet tillämpats. Icke heller befarar jag att, med vår tids tendenser, en åklagare eller en domstol skulle söka gifva §:n en vidsträcktare tolkning än den hittills haft. En talare har anmärkt, att, enär §:n endast omnämner »kramlåda eller annan dylik bod», handel ur skepp icke skulle vara inbegripen under förbudet, men då försäljning ur skepp fordrar lossning och uppbäring, hemfaller det arbete, som dervid företages, under lagens ansvarsbestämmelse, och förbudet behöfde således icke för detta speciella fall upprepas. Det har blifvit föreslaget, att förbudet skulle gälla endast mellan kl. 6 om morgonen och kl. 6 om aftonen, vid hvilken tid alla religiösa förrättningar skulle vara afslutade, men då, såsom vi alla känna, bibelförklaringar och andaktsöfningar hållas jemväl efter förloppet af nämnde tid, torde det icke vara skäl att företaga en nedsättning i tiden. Beträdande böternas belopp, vill jag lemna den upplysning, att siffran »20» tillkom genom ett slags transaktion inom Utsk:t. Då nemi. somliga yrkade att alla böter borde försvinna, andra åter att de borde bestämmas till det belopp K. M. föreslagit, förenade man sig om den nedsättning Betänk:t utvisar. På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag om bifall till Betänk:t i denna del. Hr Olivecrona: 1 anledning af Gr. Mörners yttrande vill jag blott anmärka, att jag icke sagt, att nyttiga sysselsättningar på sabbatsdagen borde förbjudas. Tvertom, jag anser det vara mycket lyckligt, om tjenstehjon och arbetsfolk ega tillfälle att en södagsafton i en söndagsskola inhemta nyttiga kunskaper.
Det nu ifrågavide för slaget innefattar 2:ne punkter, af hvilka den första innehåller ett afstyrkande af K. Mits Propos. och den andra ett tillstyrkande att Leckö egendom skulle utarrenderas. Vid genomläsande af Betänk, har jag ej kunnat undgå att erfara det intryck, att sjelfva qvintisensen ligger i sista punkten, eller att Leckö bör utarrenderas, och att den första endast är en utväg att komma till detta resultat. De skäl, som blifvit anförda för Utskits mening, kunna, såsom en ledamot af Utsk. förut gjort, indelas i allmänna och speciela, eller sådana, som blott hafva afseende på Leckö. Så väl de allmänna, som de speciela skälen, hafva visserligen redan förut blifvit af åtskilliga talare berörde; men det torde likväl tillåtas äfven mig att på vissa omständigheter fästa upmärksamheten. Man har upgifvit bland de allmänna skälen mot förslaget, att ekträdet vore i ständigt aftagande i Norden och att vårt land således ej vidare kunde anses tjenligt för dess frambringande. Genom de uplysningar, Ilr Skogman meddelat, synes mig tydligen vara ådagalagdt, att det yttrande i detta hänseende, som Utsk. anfört ur en berömd vetenskapsmans skrifter, ej kan tillerkännas en så allmän mening, som Utsk. tyckes vilja gifva deråt, äfvensom att ekens aftagande i Sverige ej har sin grund i oundvikliga, med klimatet förknippade om - 88 Den 10 Mars e. m. ständigheter, utan beror af helt andra förhållanden, der menniskans oförstånd joch liknöjdhet framstår som den mest verkande orsaken. Och under sådana omständigheter kan jag ej finna annat, än att det faktum, man åberopat om ekens aftagande, och den deraf följande minskningen i tillgång på virke för vår flottas behof snarare bör vara ett skäl för att något måste göras till beredande af en sådan tillgång i framtiden, än för att skjuta ifrån sig all omsorg i detta hänseende. Vidare har såsom ett allmänt skäl blifvit anfördt, att det ej vore lämpligt att förvandla åkerjord till skog, utan att heldre motsatsen borde ske. Detta skäl har redan af Frih.