Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Januarii behagat remittera berörde ansökning till StatsUtskottets handläggning; och får Utskottet först i korrthet omnämna bufvudinnehåljet af vederbörande Embetsverks afgifna yttranden, Så väl LandshöfdingeEmbetet i Stockholms Län som K. KammarCollegium hafva öfveiensstämt i det omdöme, att det ofördelaktiga utslaget af den utaf Arrendatorn uppgjorda calcul öfver inkomster och utgifter vid Kungsgården, eller att Arrendatorn fått vidkännas en årlig förlust till ungefär lika belopp, som den årliga arrendesumman, borde sökas snarare uti uppställningen af Calculen och det dervid nyttjade beräkningssätt, än i verkliga förhållandet. — LandshöfdingeÉmbetet har dock, på grund af en utaf Kronofogden i orten uppgjord beiåkning öfver Kungsgårdens inkomster och utgifterna vid densamma, enligt hvilken dessa senare öfverstiga de förra med 64 t:r 12 k:pr Spannmål, för sin de| i underd;het tillstyrkt den begärda nedsättningen, under förklarande att, efter LandshöfdingeEmbetets tanka, 200 tunnor Spannmål vöre den högsta inkomst af Kungsgården som, med afseende å en Arrendators framgena bestånd, skäligen kunde påräknas.
1 Cabinelts-Secreterare 2 Förste Secreterare a 1,000: — 4 Andre D:o å 65o: — 2 Vaktmästare a 200: — 3 Courrierer ä 4oo: — Hof-C anzi er s-E xp editionen. — Bi bl iotheleet. 1 Bibliothekarie 1 Förste Amanuens 1 Andre D:o i Vaktmästare Böckers inköp m, m, a 1,600: — ä 65o: — ä 4°°: — ii 200: — Öfrige Tj enst emrin. r Öfver-Ceremonie-Mäslare a 1,200: 1 Translator ii 4oo: — 1 Skönskrifvare a 266: 32 7 Tiar full tillgång; samt att för Stats-Expeditionerne, med öfrige AfdeEnmgar i Kongl. Maj:ts Cancellie, skulle erfordras 68,566: 3a. — hvilken summa, jemförd med dessa Expeditioners och Afdelningars förra löneanslag 67,784: 38: 6. samt det uppgifna sportelbeloppet . , . 29,650: — • 67,434: , 38. 6. visar en brist af r,131: 41. 6. Antager raan derjemte, att sportlerne inom Stats-Expeditionerne af Kongl. Cancelliet, fastän Utskottet icke kunnat tillstyrka deras utbytande emot en förböjd Chartae-Sigillatoe-afgift, få ingå i en gemensam cassa, eller, med andra ord, komma att jemuare fördelas, hvilket Kongl. Majrt i Dess Proposition i Nåder antydt och hvarom Kongl. Majrt ensamt eger att förordnande i Nåder meddela, anser Utskottet för otvifvelaktig!, attén lönereglering inom Kongl. Maj:ts Cancellie bör successive kunna tillvagabringas, hufvudsakligen inom för handen varande tillgångar. Utskottet, som af den omständighet, att de detsamma förelagde
Utan en slik ansvarsskyldighet, till sin betydelse och sina följder klart insedd af förmännen, hvar i sin stad, visste jag icke huru ordning, samarbete och god anda skulle skapas och underhållas i ett embetsverk; och rentaf omöjligt blefve det att, den förutan, söka utrota försumlighet i tjenstepligter samt missbruk, der de innästlat sig. En utom verket befintlig åklagaremyndighet kunde ogörligen med den noggrannhet, som det allmännas anspråk kräfde, i allt följa ärendenas gång inom verket; och om äfR. St. Just-Ombudsmans Embets-Berättelse till 1865 års Riksdag. 9 66 ven detta kunde ske, föreställde jag mig, att förmän, ömma om sitt anseende, så inför allmänheten som inför de underordnade, skulle finna sig förnärmade af ett dylikt ingrepp i det naturliga förhållandet emellan förmän och underlydande. Jag borde derföre icke antaga, att det låge någon allvarlig mening i det ogillande, Förklarandena dels antydt dels uttalat öfver mitt förfarande, att rikta talan icke emot de underordnade, utan emot förmännen sjelfva. Efter dessa förutsldckade betraktelser, hvilka synts mig nödiga, emedan det mägtigaste hindret för den sak, jag förfäktade, efter min tanka, dolde sig i dessa verkliga eller föregifna åsigter om ansvarigheten för de missbruk, jag åtalat, ginge jag att vidröra några punkter i de afgifna förklaringarne, hvilka påkallade belysning, börjande med Herr Öfver ståthällar em förklaring. Vid första anklagelsepunkten rörande dröjsmål med de s. k. remissernas expedierande, erinrade Herr Ofverståthållaren i allmänhet, att han först i Juni månad 1862 tillträdt embetet; att han icke handlagt något enda af de mål, som mina anmärkningar berörde, utan att alla dessa mål blifvit handlagda af vederbörande Polismästare, hvilka »handla under eget och fullt »domare-ansvar och såsom domare icke stå under Ofverståthållarens disci»plinära myndighet». Såsom jag förut antydt, afsåge mina anmärkningar icke något felaktigt domslut. Uti de i fråga komna målen hade Polismästarena icke dömt, icke varit behöriga att döma.
Då, i följd af Rikets Ständers bifall till hvad Utskottet , i afseende på local för ett National-Museum, uti dess Utlåtande N:p 5/f, angående regleringen af 5:te Hufvudtiteln, tillstyrkt, Rikets. Ständer komma att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täcktes Kongl. Majit för Rikets Ständer i Nåder framlägga förslag till erhållande af tjenligare local för de uti Kongl. Museum förvarade samlingars och konstalsters ändamålsenliga uppställning och ordnande, på det att ett National-Museum derefter småningom må kunna bildas, hvarvid det af motionären väckte förslag, så framt det finnes vara förtjent af Kongl. Maj:ts uppmärksamhet, jemväl torde kunna komma under pröfning, har Utskottet emedlertid icke ansett det äskade anslaget för närvarande böra komma i fråga, hvadan Utskottet hemställer, att motionen icke må till någon åtgärd föranleda. 8:0 I anledning af Utskottets, i dess Utlåtande N:o 54, angående jfrågaställd tillökning uti det för Academien för de Fria Konsterne beviljade anslag, afgifne yttrande, hafva motionqr blifvit väckte af Professor Geijer och Herr Gustafsson^ deruti blifvit äskadt, att, för tillbyggnad och reparation af Academiens hus, måtte anslås 6,000 R:dr årligen, att utgå under loppet af fem år, så mycket heldre, som Academiens local hittills icke kostat Staten det minsta, hvarken i byggnad eller underhåll; och har Utskottet, af ett kostnadsförslag, sorn. af Academiens nuvarande Ordförande, Herr ÖfverIntendenten Blom blifvit Utskottet meddeladt, inhemtat att, för verkställande af ifrågasatte byggnad, erfordras en summa af 60,000 R:dr , hvaraf Academien, genom skänk af Hans Majit Konungen, redan eger hälften.
— rinna, och då ju mannen måste taga sin ringa anJag antager, att ingen af Iduns läsarinnor, som del af arbetet. Om man och hustru mera hjälptes inlressera sig för frågan, är så oerfaren om hvad åt med arbetet äfven inomhus, så tror jag att som är alt göra i ett hem, att hon låter sig dubådas bekvämlighet skulle bli större " och behaglipera af den idealiska frid och trefnad, som A. M. gare att njuta. Hvad kaffekokning o. m. d. beträfbeskrifver. Hvarje husmoder vet, att för att sköta far, så är det ej värdt att orda om, ty därför att ett hushåll fordras låligt och träget arbete t. o. m. A. M. funnit det lämpligt så, är det väl ej oblimed tjänarinnor, och då förstår man, att detta gatoriskt för hvarje hem. får A. M. känna dagligen ännu mer. Men trefnaLiksom A. M. så småningom lärt sig att ställa den består väl just i att få detta arbete, som jag det bekvämt och praktiskt, så får väl hvar och en eljes lägger min tid på att öfvervaka, utfördt utan göra, som beslutit sig för att bli » sin egen dräng ». slarf, utan intresselöshet och utan sura miner. Låt därför ej A. M:s artikel se ut som en utopi — Finner en husmoder, hvilken äger förmåga om vi ej alla kunna ställa det så idealiskt som att sköta sina tjänare med lugn, vänlighet och det framställes, så hjälper det oss att ej känna bestämdhet, så att de både hälla af och ha respekt oss så beroende af våra tjänarinnor — n. b. vi för henne, en god och trogen tjänarinna, då är svagare husmödrar, som fasa för att » säga ifrån » otvifvelaktigt det bästa husskicket funnet. Men och som anse, alt vänlighet ej ^hjälper i alla fall ». hur många af oss ha denna sällsynta gåfva i nog ' Z. hög grad? Hur plågas vi ej af ett ovänligt ord, en missnöjd blick, och göra hellre själfva tjänarinnans arbete än att bedja henne därom.
Ji gifvet af Sökanden sjelf, som eljest icke behöft om tillstånd dertill omedelbarligen vända sig till Kongl. Maj:t i annat ändamål, än att få Kongl. Maj:ts Nådiga authorisation för ett eller annat Ämbets-Verk att taga ansvarig befattning med uppbörd och nödiga förberedande anstalter.” ”Fråga är således nu om upphäfvande af dessa förbud, tillkomne på Rikets Ständers begäran.” ’’Att gifva tillstånd för en eller annan medborgare till något, som i allmänhet är förbudet, och att gifva vissa Possessionaten större rättigheter och friheter att disponera sin egendom, än andre, torde vara betänkligt, såsom ej förenligt med lagstiftningsgiunderne i allmänhet, och utgörande ett slags monopoljum, afven förbudet i lagarne.” ”Huru egendom, vare sig fast eller lös, kan afhändas från en till annan man, hvilka former böra iakttagas vid egande rättens öfverlåtande, och hvilka följder uppkomma då dessa former ej iakttagas, kunna väl i alla länder och äfven hos oss efter min tanka ej anses annorlunda än såsom föremål, icke för oeconomiska författningar , utan för den civila lagstiftningen, ehuru den sednare ofta måste rådfråga och grunda sig på de olika oeconomiska omständigheter, som i olika Riken uppkommit; men om ock de mot Lotterier utkomna förbud, i det de röra sjelfva spelsättet, böra anses såsom endast Police-föreskrifter, de der , efter förekommande omständigheter kunna när som heldst af Regeringen ändras, finner man likväl snart vid anställd granskning, *f% Om fast egendoms försäljning å Lotteri. att, i synnerhet hvad fast egendom angår, då sådan egendom skulle på det sättet försäljas, flere brister uppstå i vår nu varande lagstiftning, hvilka förut borde undanrödjas; brister, som härflutit deraf, att Lotterier på fastigheter aldrig förut varit satte i fråga eller i lagarne nämnde." "Om Lotterier på fast egendom skola tillåtas, böra de och verkställigheten deraf antingen helt och hållet öfverlemnas till den enskilda omtankan och befattningen, såsom andra enskilda afhandlingar, eller ock underkastas Styrelsens medverkan och garanti."
PresteSt:s beslut. Hr von Hartmansdorff har sedermera afstålt från delta sitt förslag, och jag förmodar, att det således numera får anses förfallet. Striden är deremot nu inledd om sjelfva saken, och jag bar härvid trott mig finna, att Hr von Hartmansdorff i sitt sednare anförade rättfärdigat deras opinion, som ansett honom i sjelfva verket önska någonting helt annat, än hvad hans forsta förslag innehöll; ty ehuru Ilr von Hartmansdorff ännu icke öppet uttalat sitt yrkande på afslag å Utsk:s betänk., har han dock endast omklädt detta yrkande i drägten af en ålerremiss, som i sjelfva verket går ut på detsamma eller på något ännu värre. Skulle nemi. betänk, i vanlig ordning återremitteras, hela denna vidlyftiga discussion utskrifvas och lill Utsk. remilleras, samt Utsk. slutligen ånyo företaga frågan (ill öfverläggning; så vore deraf en gifven följd, alt K. M. icke vid denna riksdag skalle få något svar på sin gjorda framställning. Han skulle icke från representationens sida få veta någonting om hvad nationen tänker om det nya lagförslaget, och detta anser jag vara vida värre än ett afslag. Att det icke eller kan finnas någon annan afsigt med yrkandet af ålerremiss, synes också ganska klart, då man besinnar, att såväl Utsk:s majoritet, som reservanterne hafva så fullständigt redovisat för de motsatta åsigterna i ämnet, att någon vidare utredning af detsamma visserligen icke erfordras inom Utsk.; utan Ståndet derförutan är i godt tillfälle att i sakens nuvarande skick besluta sig, antingen för bifall eller afslag, eller ock för de modifieationer i Ulsk:s tillstyrkande, hvilka Ståndet kan finna för godt att göra. Nar jag således betraktar frågan, såsom nu stående på den punkt, der den efter min tanka rätteligen bör slå, eller emellan bifall och afslag, torde det tillåtas mig, som i egenskap af Utsk:s-ledamot varit i tillfälle oell äfven pligtig att något närmare än pl u ra li
Uppå härefter framställd propos. först till bifall och sedan lill afslag, blef ifrägavar. under mom. litt. a) gjorda tillstyrkande afslaget. 4:o Ang:de de i fråga om beskaffenheten af afradsgild spanmul, under mom. litt. b) c) d) e) och f) gjorde tillstyrkande, i afseende på bestämmande af spanmålens minimivigt. (i H. 4 26 Den 4 Januari f. m. Frih. Cederström: Utsk:s förslag skulle, om det af R, St. bifalles och af K. M. fastställes, leda till de mest hesynnerliga förhållanden. Olika socknar få olika goda skördar, och säden blifver följaktligen i de olika socknarne af olika vigt. Dessa olika viglbeslämmelser medföra naturligtvis sådane skiljaktigheter, att när de skola hopsummeras samt medium deraf beräknas, så blifver detta uti districter, der skörden varit dålig, vida mindre än uti de districter, der spanmålen är god och sålunda vigten hög. Hvad blifver följden deraf? Jo den blifver, all ränlegifvarne uti dc districter, der skörden varit klen och vigten låg, komma att betala mera eller skaffa sig säd från andra districter, för alt fylla behofven, under del alt räntcgifvarne i districtcn, der spanmålen varit god och således fullt vigtig, köpa sig säd af sämre beskaffenhet från eli annat län, för att utgöra sina räntor. I st. f. alt contracten vid dessa levereringar alltid varit grundade på den verkliga skörden hos ränlegifvarne å ena sidan och räntetagarnes rättighet att få god och strid vara å den andra, så skulle blott orättvisa och villervalla uppkomma genom de nu föreslagna bestämmelserna, hvarföre jag äfven nödgas för min del yrka afslag å denna del af Ulsk:s betänk. Frih. Raab: SA vidt Utsk:s förslag afser införandet af vigtbestämmelser, får jag på det högsta tillstyrka antagandet deraf.
Ut dr, d. 6 Nov, 1823. 31 mäste, i följd deraf, Directionerne och icke Banco-Fullmägtige ombesörja fördelningen, Tjenstemännen emelian, af göromålen. §. 5. Att Riksens Ständers Fullmäktige i Discont-Directionerne böra åtnjuta lika arfvode med Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret eller G66 R:dr ii sk. B:co årligen. §• 7 • Att Discont-Contoirens Assignationer å Banken må, i likhet med den för private personer stadgade grund, ställas å mindre belopp från 20 R:dr, och så vidare, dock alltid på jemna tiotal. §. u. Att, lika med Direcfeurerne vid Province-Lån-Contoiren, desse Contoirs Tjenstemän berättigas att upptaga Lån af Banco Discontverket i hufvudstaden. §. 12. Att Cautioner må godkännas äfven då Löftesmännen ega deras hemvist utom di - Fröt. Utdr, 4, 6 Nov. 1S23, stricterne, i hvilket fall dock vederbörlige bevis böra bifogas huru vida de häfta för Lån eller Cautioner i det Contoir, till hvars district de höra. §. 18. Att nya Lån icke böra gifvas till mindre belopp än hvarå reversalen lyda, men att denna föreskrift hvarken är nödig eller lämpeiig i afseende på omsättningar. Derest vid omsättning något skulle emot Reversalen vara alt anmärka; må den sökande genom inbetalning af omsättningsbeloppet hafva sin rätt förvarad, dock med skyldighet, att inom den tid, som honom af Directionen förelägges, vid påföljd alt lånet eljest fullt inbetala, ingifva antagligt reversal. Om sådant fuilgöres, må öfverränta under tiden af Låntagare icke fordras. §. 25.
Då jag emellertid har mig bekant, att detta Betänk., som redan förevarit i två Stånd, utan att Talmännen i dessa Stånd ansett sig böra af sådan anledning vägra propos. å Betänk:t, och jag vid sådant förhållande ej anser mig ega skäl att till Hr Gr:s och Landtrms bedömande hemställa, huruvida propos. grundlagsenlig! kan ega rum, får jag inskränka mig till att yrka i afseende å denna punkten återremiss, på det att Utsk:t måtte taga i betraktande min motion i hela dess vidd; förbehållande mig att vid föredragning af öfrige punkter få framställa de anmärkningar emot Utsk:ts förslag, hvartill jag kan finna inig befogad. Hr Mannerskantz, Carl Asel: Då syftemålet med Hr Åkermans motion alldeles fullkomligt öfverensstämmer med mina åsiater, att nemi. det enda rätta och fullt nöjaktiga sättet att åstadkomma en reorganisation inom R. Stms Bank är att, genom intagande af enskilda delegare i banken, ställa densamma i ett annat förhållande än den hittills har varit och hvarigenom des* förmåga att uppfylla sina förbindelser, skulle ökas, oså får jag instämma i det yrkande på återremiss, som Hr Akerman har framställt. Hvad Utsk:t har framställt, är en försämring af det, som Finans-komiléen föreslagit. Jag anser det äfven vara mindre godt än det af Hr Akerman afgifna förslag, emedan Utsk:t just har tagit bort det, som måste vara hufvudsaken i hvarje reorganisationsförslag. och som innefattar någon väsendtlig förbättring, nemi. enskildas intagande i banken både såsom aktiegare och styresmän.
Hr Gr.-n tyckes likväl dervid hafva glömt hurusom genom neutralitetsförklaringen bestämdes att de krigförande makternas fartyg skulle icke allenast hafva tillträde till alla hamnar och platser vid Svenska kusten, utom några få befästade örter, utan ock ega rättighet att der förse sig med alla förnödenheter utom krigskontraband. För de allierade makterna, som förde krig med Ryssland på en krigsskådeplats långt aflägsen från deras hem, var det naturligtvis af yttersta vigt att, i händelse af ogynnsam väderlek eller upkommande brist på förnödenheter, ega tillträde till de Svenska hamnarne. Om detta tages i betraktande, så torde äfven medgifvas, att den klandrade neutral i tetsförki a ringens hufvudbesthmmelser varit nästan uteslutande till fördel för Frankrike och England, men deremot till nackdel för Ryssland, hvilket, såsom krigförande Stat, ej hade något behof af vära hamnar. Till fördel för hvem — om ej för de bägge sjömakterna — kunde väl ock neutralitetsförklaringens bestämmelse om kapare anses lända? En närmare uplysning örn Rysslands egen, såväl som dess motståndares upfattning af dessa förhållanden kommer för öfrigt troligtvis att för Ständerna, genom det s. k. decharge-betänk., framläggas. Gr. Anckarsvärd: Jag har begagnat min Riksdagsmannarätt, att yttra mig i denna fråga, ehuru det ingalunda var mig oväntndt att min mening skulle mötas med motstånd. Jag har yttrat min åsigt, mina motståndare hafva yttrat deras; der står saken, och jag ämnar icke vidare yttra mig derom. Mitt yttrande har visserligen i ett och annat hänseende blifvit missförstådt, men det har likväl varit så obetydligt, att jag icke bryr mig derom. Att jag skulle hafva upmanat StatsUtsk. att förfara i anmärkmsväg, derifrån fritager jag mig likväl, och får förklara, att det är ett misstag. Jag har sagt, att jag ansåg frågan vara underkänd i Konst.Utsk., och att då StatsUtsk. eger en sådan anmärkn:s-rätt, rrtan att begagna densamma, så var det föga lämpligt för den enskilde representanten.
Då icke den ena ynglingen med utmärktare själsgåfvor får framgå från den ena vetenskapen till den andra förr, än alla de öfriga i samma dass, möjligen med mindre lätthet att fatta, hunnit fram till jemnbredd med honom, så måste detta taga en vida längre tid, som skadligt och onödigt lillbakahåller den skickligare. Deremot vare det långt ifrån mig alt vilja bestrida den sats, som åberopas af försvararne till det gamla systemet, ”att frågan är icke alt lära allt för mycket, utan att lära väl; att det är tillräckligt att lära en vetenskap grundligt* emedan om jag kan den grundligt, så har jag i och med detsamma uppöfvat själens förmåga att inhemta andra kunskaper 7 H. G 42 Den 1 Februari e. m. pä en vida kortare tid.” Allt detta medgifver jag gerna; men dessa satser äga blott sin tillämpning på dem, som äro nog lycklige att kunna hålla sine barn så länge i skola, som erfordras för att på detta sätt komma till målet. Man må icke undra derpå, att en klagan förspörjes deröfver, att barn efter 4 å 5 års skoltid i en så kallad lärdomsskola, befinnas oförmögna att, utan särskilda studier, ingå vid ett technologiskt institut eller vid Krigsacademien. Detta måste dock hafva sin grund i något verkligt missförhållande; och då det icke kan hänskjutas på lärarnes eller lärjungarnes Hit, så måste felet ligga i methoden. En annan ledamot har, såsom exempel på overkställbarheten af de 2:ne bildningsliniernas förening uti en skola, framdragit hvad som i detta hänseende blifvit åtgjordt i Tyskland, synnerligast i Preussen. Då jag ofta hört detta inkast göras emot den nya m„ethodens användbarhet, och jag önskade, att göra mig reda för verkliga förhållandet, så lager jag mig nu friheten nämna, att jag ansåg mig böra, för upplysningars erhållande, vända mig till en man, som skrifvit mycket i detta ämne, nemi. tili Hr Professoren Erik Gustaf Geijer. Jag frågade honom: är det sant, att Tyskland uppgifvit förhoppningen att kunna förena den modernare bildningen med den classiska? Han svarade mig: ”Marschen af denna fråga har ungefär varit följande:
Ordföranden Herr Expeditions - Secretcraren Baron Ltjsruttcck utlät sig, att han, för sin del, in - Den 27 November» »738 instämde i Beredningens hemställande», Utom hwad Fidei Comm tzer anginge, i hwilken fräga Herr Ba» ron och Expeditione-Sccreteraren war af den skiljaktiga kanka, som innefattades uti ett anförande, det Herr Baro» och Expeditions.Secreterare» npläste sa lydande: ^'Lä med lagstiftningen asystas en efter förest'ifwen ordning stadgad personlig och egendoms säkerhet, synes der mig wara mindre tänkbart och consrquent, att som strftat lagen immediat tilläter uphäfwandet af dest kraft och »verkan, hwilket är förhållandet med de sä kallade dispenser och som i sig innebär motsägelse. Om det också skulle medgifwas, att enskild nytta någon gang merkeligt befordrades genom afwikelsen frän allmänna påbud, följer icke desto mindre deraf mistbruk, stadeliga för Samhället och mvtwerkande lagens ändamäl: Alla lagar böra wara sabane att de tjena till det meniga bästa. Och da äfwen härtill kommer, att hwarken de äldre eller sednare Riketgrundlagar tillagt Konungen dispensation i Civila mäl och nägon killätelse af nämnde beskaffenhet icke leda» mä såsom päföljd af z i Cap. r Z. Rättegängs-Balken, sä kan jag, för min del, icke antaga de motiver, som en wärd Ledamot i wart sista plenum framställt, alt dispenser mä äga rum uti 12 Aap. z Z. Giftermäls-Balken samt r och 2 §. §. Ärfda-Balken utan förenar jag mig fast mera i Veste delar med Bered» ningens afgifne förslag till betänkande. Men hwad deremot angär wälbemälde Ledamoks yttrande om laglighetrn alt bibehälla faststälde
Jemlikt mom. 3 här ofvan, få omkostnaderna för detta lånekontor i ett för allt icke öfverstiga 3000 r:dr banko; hvaraf föijer, att ej allenast arfvode» till så . val direktörer, som tjenstemän och betjente, utan äfven alla öfrige utgifter i och för lånekontoret skola inskränkas inom omförmälda belopp. Då lånekontoret i Wisby skall organiseras på enahanda sätt, som lönekontoren i Götheborg och Malmö, vid hvilka det visat sig att, äfven med iakttagande af all möjlig besparing, de förvaltningskostnader, som äro mera oberoende af omfånget utaf lånekon!orets rörelse, uppgå till ej obetydliga summor; har Utskottet trott det vara lämpligast, att Rikets högloft. Ständer endast bestämma arfvoden för de af Rikets, Ständer utseende direktörer, samt öfverlemna åt fullmäktige, att, efter den blifvande direktionens hörande, bestämma aflöningen till Bankens ombud i direktionen, tjenstemänuen, vaktbetjeningen vid lånekontoret samt erforderlige utgifter för kontorets förvaltning. För närmare utredning af dessa åsigter, får Utskottet anföra: Beträffande arfvodet till Riks-slåntjens deputerade i direktionen, att, enär, med afseende å obetydligheten af lånekontoréts i Wisby rörelse-kapital, jemförd* med de öfrige diskontverkens, det besvär och ansvar, direktörerne vid nämnde lånekontor komma alt åtaga sig, blifva ganska ringa; arfvodet för dem desto hellre torde kunna bestämmas till vida lägre belopp, än det för direktörerne vid lönekontoren i.