Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. säger nemi., alt då fråga ”är å bane, att på ett enklare och mera ändamålsenligt sätt reorganisera styrelseverken, så synes det för närvar, icke vara lämpligt att öka antalet af dessa verk med ett nytt, utan tiden dertill först vara inne, sedan en sådan reorganisation för sig gått.” Jag instämmer fullkomligt med Utsk. deruti, att tiden ännu icke är inne för delta nya verks inrättande, men huru Utsk. kan komma till det resultatet, att tiden först skulle vara inne sedan styrelseverkens reorganisation för sig gått, det 6 H. 0 42 Den 4 Jan u ari e. m. kan jag icke fatta, emedan jag skulle tro, alt just då en förändring i organisationen vidtages, sä är den rätta tidpunkten inne, men icke sedan en sådan förändring redan blifvit gjord. Jag skulle för min del tro det vara lämpligare, att R. St. bos K. M. anhålla, att då en förenkling af styrelseverkens organisation kan komma i fråga, hvilken K. M. redan vid ett föreg:de tillfälle förklarat sig vara betänkt på, K. M. äfven vid samma tillfälle täcktes till ett verk sammandraga de olika bestyr med statistiska upplysningar, som 1111 finnas inom särskilda embetsverk spridda. Gr. Frölich, David: Dä llere ledamöter redan anhållit om återremiss af ifrägavar. betänk., och jag således bar någon anleda, förmoda, att R. o. Ad. beviljar en sådan, så anser jag mig också böra med några ord yttra mig, efter jag är motionär i frågan. Jag finner beklagligen, att Utsk. icke har uppfattat egentliga meningen af min motion, ty Utsk. säger, att det borde finnas en fastställd plan, hvarefter de statistiska arbetena borde fullföljas.
1 Pä Wälloft. Borgare-Stan, Pä Hcderw. Tondo-Stän dcls Lcdam. mägnar, dets Lcdam. magnar, V/e^elin. -^ncl. ^näersso». 6. luuelicir. Uppläst hos Ridd. och Adcln den i2Aug. - » - Prest - Ständer den 12 , , ^"rgarc-Ständet d. :2 , Bonde-Ständet den 12 Riksens -HLglofl. Ständers Stars-Ilcskorrs Betänkande, angående det arfwode, som wä bestas Embersoch Tjcnstemännen wid Riksens GcSndcrs Riksgälds, Lon, roir för Extra Arbete med Smärre Cre, dir°Sed!acs strifning och tTrumcrcring. Oi Riksens Ständers Riksgälds Contoir, likasom i Banken, förrättas skrifningen och numereringen as sa kallade smärre Credit, Sedlar paTwa°R:drs va, leur och derunder af Werkets Commiharier, Kamererare, Bokhallare och Contoirs-Skrifware, och för hwilket Extra Arbete pä ledige stunder bese Embetsoch Tienstemän nima arfwode, beräknadt för hwar/e tusende dylike Sedlar. Och da° personalen af Riksgälds-Contoims Embrts och Tjensteman, efter ben Den 12 Augusti. 2s8» den ar 'Lis ssedde reglering af Staten, nu mera ar inskränkt till del antal, som för anora goromals bestridande oumgäng,'ligen erfordras, har Stats-Utstotttt funnit bade rättwist och billigt, att RiksgäldsContoirets förenämnde Embets, och Tjenstemän, hwilka wid smärre Credit-Sedlars strifning och numerering lägga hand, fa till godo njuta samma arfwode, som för alldeles lika bestaffadt Extra Arbete nu bestås eller framdeles kan warda wederbärande i Banken tillagdt. Och hwilket till Riksens Högloft.
S. D. Efter skedd föredragning biföllos Stats-Utskottcts nedannämnde utlåtanden: N:o 112, angående ett begärdt lån för fullbordandet af lasarettsbyggnaden i Lund 5 N:o Ilo, i anledning af väckt motion om lindring i arrendet för indragna profossbostället vid Westgötha regemente Bryntesgården Lindarfve, eller rättighet för nuvarande arrendatorn att arrendet frånträda; N:o 117, i anledning af väckt motion om rätt till mulbete å Kronoparkerne inom Skaraborgs län för derinvid belägne hemman; N:o 119, i anledning af väckt motion om förändrad reglering af den, åtskilliga hemman i Laske härad af Skaraborgs län medgifna, rättighet till mulbete å Kronoparken Edsmären; N:o 120, i anledning af väckt motion om utsyningsrätt å kronoparken Tysslingen inom Orebro län; N:o 121, i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga proposition, angående upplåtelse af Kronan tillhörig jord till hamnanläggning vid Wadstena slott i Östergötlands län; 268 Prot Utdrag den 10 Maj 1851.
803 täckande af nämnde förskott sorn till Byggnadernes framtida underhåll och Brandförsäkrande: Hvilken Motion till Stats-Utskottets Utlåtande blifvit remitterad. Då Kongl. Theater-husen, såsom varande bland Kronans Publike Byggnader, höra hänföras under det för samma Byggnaders i Hufvudstaden underhal! å Piks-Staten varande anslag, finner Stats - Utskottet sig desto mindre kunna tillstyrka serskildte medels beviljande till Theater-liusens reparerande, sorn Riksens Ständer synas icke kunna ingå i pröfning af partielle behof, samt Utskottet uppå Kongl. Majit* Nådiga Proposition om förhöjning i berörde Eyggnads-suir.ma föreslagit den tillökning derå, som Statens tillgångar medgifva: Och har Utskottet, på grund häraf, ansett sig icke eller kunna tillstyrka serskild ersättning, för hvad som de senare åren blifvit för ifrågavarande behof förskjutit och användt; Hvilket vördsamligen hemställes Riksens Höglofl. Ständers närmare bepröfvande. Riksens Högloft. Ständers Stats - Utskotts Utlåtande, i jr äg a om medels anslående till Riddarliolms-Kyrkans iståndsättande. IT ilo» Höglofl. Ridderskapet och Adeln har af Herr Kongl. Förste Expeditions-Secreteraren och Kammar-dunkaren Carl Fr. Rothlieb fram» < 8o4 Stats-Utsiottets Eetänkanden. ställning blifvit gjord om nödige medels bestående till fullbordande af den å Kongl. RiddarholmsKyrkan företagne förbättring; Hvarvid Herr Rothlieb anfort, att denne
Domstol om sitt fel ej öfwerbcwisaö kunde; fär jag till Högloft Ridderskapet och Adelns mogna och upplysta omprbfning hemställa om ej i motsatt fall, dä minoriteten af Utskottet eller öcken enda af betz Ledamöters misstänka, bcfinncs wid laglig undersökning wara grundad och den brottslige öfwerbc wislj - 44Z4 Den 19 Octobev, wist, bet icke dä worc en lika billighet att älägga Majoritttens Ledainöter ett lika straff, dä be antingen af rfterkätenhet eller af andra än brottsligare skäl ej angifwit ben felaktige och sämedelst möjligen mälla k millioners olycka, ja kan hända bercdt hela Rikets och sjelf» wa Styrelsens undergäng Heligt är för mig förwa» randel af hwarje Embetsmans heder, skygd och rättigheter, men ännu heligare anser jag mitt Fosterlands träl, mine Medborgares säkerhet; och hivar blcfive ben, om de högste Embetsmän, möjligen felaktige, änchä o<? tvillkorligen behölle sine Embeten, blott för det de äga en rösts Pluralitet i Eonstitutions-Utskottet; och kunna wäl Ständer till ett sitt Utskott uppdraga cn magt-, som efter hwad här pktradt blifwit, man borde tro wara wädeligt lemna till och nied ät Ständer sjslswa., Friherre Leclerttröm; Jag nödgas till undwikande af allt mitzförständ, erludra, att det alldrig want min tanke att nägon Riksdagsman ffulle ställas till answar för yttranden inom Ständet. Det Hr blott om cn Utskotts - Ledamot, som haft tillgäng till och som granskat Stats - Rädets Protoc-ollor, och ändä inkommer till Ständet med en falsk uppgift, det Hr blott om den, som jag tror nu kunna beslutas, att i händelse han gör en sädaa angifwelse, bör han kunna efter norde § RegeringS - Formen, behandlas.
Det enda sambandet ligger deruti, att Institutet vid sina kliniker undervisar alla till licentiat-examen, men detta ”samband” har existerat de jure sedan Institutets uppkomst, de facto sedan 1840. Det är förnämligast med anledning af den, som mig synes, i hög grad skadliga åtgärd, alt första examen, den theoretiska, motsvarande medicine kandidat-exarnen — blifvit från Institutet borttagen, som jag gjort denna framställning och det är hufvudsakligen deruti, som jag ville uppmana Rikets Ständer att söka skaffa rättelse. Man torde kanske anmärka, att Institutet, i stället för denna förlust, gjort en vinst deruti, att de af detsamma examinerade licentiater få samma rättigheter, som fakulteternas. Vinsten är i så fall ganska dyrköpt, då den endast erhållits genom läroverkets stympande, hvaremot den synes hafva bort vara en enkel gärd af rättvisa — en rättvisa, som Rikets Ständer redan längesedan både framhållit och påyrkat. Denna vinst är dessutom ganska problematisk, ty dels är det en gammal 232 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 153. erfarenhet, att vid det läroverk, man börjat sina examina, der fortsätter och afslutar man dem i de aldra flesta fall, och aila läkare skola numera aflägga sin första medicinska examen vid fakulteterna, dels torde licentiatpröfningen vid Institutet med dess större lärareantal blifva fullständigare och derigenom svårare, än vid fakulteterna, hvilket möjligen blir en anledning för lärjungar, att icke vid förstnämnde läroverk aflägga denna examen. Sedan den Kongl. Stadgan trädde i verket har också ingen vid Institutet aflagt licentiat-examen. Dessutom vinnes Doktorsgraden ensamt vid universiteten, och den måste naturligen vinnas lättare af der redan kände och examinerade personer. Möjligen skulle man kunna vilja invända, att det ännu är för tidigt alt bedöma verkan af den theoretiska examens borttagande från Institutet. Det är fullkomligen sannt att verkan icke kan visa sig fullständigt förr än efter en längre tid, men alt verksamheten för flere af Institutets lärare redan börjat inskränkas, att således verkan börjat visa sig är kändt.
Dessutom anser jag det med säkerhet kunna förväntas, att, om den svenska tulltaxan sålunda bringas till likhet med den Norska, en betydlig tillökning i förtullning och statsinkomst i detta afseende derigenom ytterligare skall uppkomma.’ Af alla dessa skäl anser jag mig derföre böra underdånigst hemställa, att införselstullen å tobaksblad och stjelk måtte bestämmas till 20 öre skålpundet. 1 afseende åter å införselstullen å cigarrer och andra tobakstillverkningar, får jag underdånigst förorda kommitterades förslag. Tran och Emot kommitterades förslag att nedsätta införsels-afgifterna å tran och späck Späck. frgn 4y2 rs|. till 1 öre skålpundet hafva Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, att derigenom uppkomme en lullförlust af något utöfver 2,000 R:dr B:ko, hvilken förlust kunde undvikas, om, såsom embetsverken föreslagit, införselstullen bestämdes till 1 R:dr 20 öre per centner; men då införseln af ifrågavarande artikel, likasom af öfriga dermed jemförliga förnödenhetsvaror, bör, så vidt möjligt, underlättas, anser jag mig böra underdånigst förorda den lindrigare afgift, som kommitterades förslag innefattar. Träd. I likhet med nu gällande tulltaxa hafva kommitlerade bibehållit indelningen af guldoch silfvertråd i »äkta och halfäkta» samt »oäkta» och vidare under rubriken kopparoch messingstråd upptagit under-afdelningarne »förgyld eller försilfrad» och »andra slag». Härvid är af Kommers-kollegium och General-tullstyrelsen anmärkt, att de gällande bestämmelserna stundom ledt till svårigheter och osäkerhet vid tullbehandlingen, då en varas hänförlighet till halfäkta eller oäkta guldoch silfvertråd eller till förgyld eller försilfrad kopparoch messingstråd icke kunnat med tillförlitlighet afgöras. På dessa och de flera skäl embetsverken vidare anfört, anser jag mig för dessa artiklar böra underdånigst hemställa, att Eders Majit täcktes godkänna embetsverkens förslag till redaktion och tullsatser, nemligen: Guldoch Silfver 1 Ort 12 öre.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att, i afs:de på 4:de morn., hvarom beslutet nu borde fattas, icke något serskildt yrkande blifvit af Hr Cederschiöld framställdt, yttrade Hr Cederschiöld: Beträffande detta 4:de mom. har jag ej något att anmärka mot dess läggande till handlingarne. Propos. till bifall å 4:de mom. af 3:dje punkten i Utsk:s Utlåt, blef härpå framställd och besvarad med Nej, hvarefter R. o. Ad. äfven i afseende på detta mom. antog det af Frih. Tersmeden framställda förslag till beslut. 4;de punkten af Utsk:s Utlåt., som nu förekom, blef af R. o. Ad. bifallen. I fråga om den sedermera förekommande S:te punkten, anförde Frih. Cederström, Rud.: E. o. Ad. har, redan vid behandlingen af den 11 :te punkten, vägrat att bevilja de summor, som för bangårdar och verkstäder i Stockholm blifvit af StatsUtsk. tillstyrkta. Jag anser, att E. o. Ad. i konseqvens med detta beslut bör afslå Utsk:s hemställan i denna punkt. För min del hyser jag ej den åsigt, att norra och vestra stambanorna, derest de komma att anläggas, böra förenas här i hufvudstaden, utan jag tror tvertom, att en sådan förening svårligen låter sig verkställas, utan att lägga betydliga hinder i vägen för trafiken inom staden, på sätt jag förut haft äran anföra, men hvarpå jag måste lägga desto mera vigt, som jag finner det en sådan framtida förening alltjemnt hägrar, för att icke säga spökar, inför förfäktarne af den nu föredragna punkten.
Efter fråga är om aflöningen, torde det vara på sitt ställe att vidröra det orimliga missförhållandet i aflöningen, de olika officers 29* - i graderue emellan, som f. n. hos oss eger rum, men som Utskm i sin ifver alt tillbörligen skugga mitt förslag, helt och hållet förbigått, ehuru nämnde missförhållande i förslaget blifvit afhulpit. Delta förbigående tyckes mig så mycket mindre bort ega rum, som Tab. 37 i förevar:de hänseende lemnar en fullständig leda. för omdömet. Följande torde än ytterligare uplysa förhållandet. 1 Frankrike eger t. ex. vid Infanteriet en Ofverste i årlig lön 5,000 fr. och en Underlöjtnant 1,200 fr.; således Öfversten endast 4].:dels gång större aflöning än Under-löjtnanten; i Förenade Staterne eger Öfversten 900 dollars och Under-löjtnanten 300 dollars; således den förre endast 3 gånger mera än den sednare. I Sverige åter utgör lönebehällningen, enligt hvad redan upgifvils, 2,760 r:dr för en Öfverste och blott 182 r:dr för en Under-löjtnant; således eger den förre nära 15 gånger mera än den sednare. Dessutom finnes det Öfverstar, hvilkas lön upgår ända lill 6,000 r:dr, således 37 gånger mer än Under-löjtnants-lönen. När nu härtill kommer, att den tillökning i lön, som hos oss erhålles vid befordran till Löjtnant, är högst obetydlig och att qvarståendet i de 2:ne subaltern-graderne är cirka 15 år, så frågas om icke delta förhållande är så orimligt, så klandervärdt, alt det ensamt för sig sjelft utgör en tillräcklig anledn. för en rättvis förkastelsedom öfver vår närvande militär-organisation, såsom innebärande frö till ekonomiskt obestånd och lliy åtföljande håde fysiskt och moraliskt förderf? Ehuru förslaget afhjelpt förenämnde missförhållande har icke en gång denna omständighet af Utskm erhållit något afseende.
Lunds stift hafva de blifvit allmänna. Men detta Stift ligger sydligast, har nära hvarandra liggande boningar och ifrån urminnes tider har i vissa delar deraf hofveriet nedtryckt allmogen. Skolorne hafva der haft sådan framgång, att derstädes finnas ända till 57$ Skolor, hvaraf 473 äro fasta, uti blott 433 församlingar, således vida flere Skolor än socknar. Men i det öfriga Sverige är förhållandet motsatt. Det innehåller, enligt den meddelade officiella tabellen, 1,875 församlingar eller socknar, men icke mer än 536 fasta Skolor, och då dertill kommer, att en stor del af dessa, kanske de fleste, äro af välsinnade husbönder stiftade för fattiga underhafvande, således icke egentligen för den besutna allmogen, så anser jag, att antalet af fasta Skolor, begagnade af den egentligen besutne och sjelfegande allmogen i Sverige utom Skåne, är jemnförelsevis högst obetydligt, samt att således föräldra-undervisningen eller måhända i’ättare den vid hemmet lemnade undervisningen i allmänhet ännu är rådande landssed i det egentliga Sverige; äfvensom att de flesta Skolorna derstädes (liksom i Skånej Danmark_, Norra Tysklandj, samt England) framkallats af bekymret för den fattigaste delen af arbetsklass, inom hvilken föräldrar, nedtryckte af bekymmer för eget uppehälle och beroende af andra, uti flera generationer förlorat den tradition af föräldra-undervisningen, som inom den andra och besutna klassen ännu till största delen fortfar. Det skulle i sanning föra tili intressanta resultat om en jemnförelse kunde anställas emellan den egentliga Svenska besutna allmogens både hildning, sedlighet och Gudsfruktan, der den senare ej är förstörd af ett tillfälligt, nu ikring sig gripande, förderf, bräsvinets omåttliga bruk, och allmogens i Danmark och Norra Tyskland, för att deraf kunna sluta, om den senare allmogen genom sina allmänna Skolor verkligen förvärfvat och i detta ögonblick eger några stora företräden framför den besutna, inom egna bern underviste och uppfostrade Svenska allmogen.
»Erik lofvade det och Lott fortfor: »»Det gifves en kärlek, Erik, som utgår från himlen och är befriad från all egoism. Det egna jaget, dess lycka och önskningar sätter den i sista rummet, den älskades frid och sällhet i första. Genom en sådan kärlek förädlas vi, vår sjelfviskhet försvinner och vi hafva blott ett mål, det att försöka undanröja allt som kan förorsaka den vi älska smärta, eller skapa lidande och plågor för denne. Vi önska ej att framför allt sjelfve komma i besittning af sällheten, i fall den kostar föremålet för vår ömhet någon uppoffring. Vi låta icke en vild passion ingifva oss tankar och beslut, som, om vi fullföljde dem, skulle hopa sorg och elände öfver den vi älska. En sådan kärlek, Erik, är stark och mäktig, den offrar och lider, den försakar och underkastar sig ödets vilja utan knot och beklagande. Att blifva så älskad, är den högsta lycka på jorden; men så älskar icke du mig.» »Hon höll upp och Erik lutade ansigtet i händerna; han vågade icke se på henne. Han tänkte på huru ofta han hade upprört och skrämt henne, huru han genom hotelser och vilda utbrott sökt tvinga henne, och slutligen framstod hans sista bref. Erik erinrade sig huru Lott under denna oroliga tid blifvit förändrad, huru blek hennes kind, huru sorgsen och orolig hennes blick, huru smärtsamt tillslutna dessa läppar, som förr logo så glädtigt. Det var således han som förbittrat hennes lif, han som älskade henne så högt. Hvilken eländig egoist hade han icke varit, som för möjligheten att vinna sina önskningar uppoffrat hennes frid. »Lott lemnade Erik god tid att öfvertänka allt detta, innan hon fortsatte. Hon gjorde derefter en kort teckning af de qval en god qvinna måste utstå, då hon ser sig hafva uppväckt en passion, hvilken i sin öfverdrift kan föra till alla möjliga ytterligheter. Hon beskref huru en sådan qvinna anklagar sig för att hafva framkallat ett dylikt ondt. Ju längre hon talade, desto högre blef samvetets ogillande röst inom Erik.
Att producenten ej får afyttra sin vara hvarest och till hvilken han behagar, emedan försäljning och forsling af smide utom våg är förbuden, samt att BergsmansStandet måste vidkännas tionde afgift utaf dess tillverkning, ehuru i Motionairens hemort ingen enda hytta skall vara anlaggd för afsalu, utan endast för egna tillverkningsbehofvet, och hvarigenom först råämnet och sedan det förädlade dubbelt beskattas; äfvensom ätskillige andra afgifter och kostnader samt äfventyr skola belasta denna handtering; i anseende hvartill och uppå flere anförde grunder, yrkas: att bergsmän, emot recognitionsafgift, må erhålla frihet, att tillverka så mycket jern de kunna, och, i afseende på försäljningen deraf icke vara bundne af något tvång, utan ega rättighet afyttra sin tillverkning hvar och till hvilken som deraf kan vara i behof, så inom sorn utom våg, och att lika med bruken få köperättighet till kol, då de icke mera än BergsmansStåndet, ega tillverka mera jern; och har i öfrigt blifvit anfördt, att den af Besv. ock EJiott. Utsk. Betänkande/t. 135» jerntillverkningen till staten ingående afgift, utgörande hvar i3:de penning af tillverkningsvärdet, syntes nog dryg i en tid, då näringarne i allmänhet, i stället att påläggas tryckande skatter, så väl behöfva all möjlig uppmuntran och frihet: deruti samtliga Fullmägtige från Bergslagen instämt. Hvad sålunda blifvit anfördt, har Utskottet till pröfning förehaft, hvarvid det icke undfallit dess uppmärksamhet, att Motionairen, vid framställningen af de olägenheter, som skola hindra bergsmanna rörelsens trefnad, synes villja omfatta denna del i allmänhet af jernhandteringen, ehuru de i motionen upptagna yttranden förnämligast lära afse Motionairena hemort: Ofvansjö och Thorsåkers bergslager i Gestrikland. På BergsmannaStåndet i allmänhet lärer beskricningen om de många tvångsband, som trycka näringen, icke kunna tillämpas.
Qvantitet för Tu liber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. R:dr 5* r. Tråd varor: Stäfver, Laggoch Bolten-: af lill och med 42 verk-tums längd å de förra och högst 27 verktums längd å de senare: derutöfver: R:dr s. r. R:dr s. r. 10 af Ek 120 St. 2 24 — 24 — 5 af Bok, Furu eller Gran . 120 St. 1 12 — 12 _j 1 2 — Tunnband IOO St. — 6 F ri a. 5 Wed: Ali famn — 16 36 7 24 — Björki famn -—. 24 — 1 24 10 Bokoch Ek Famnen beräknas till 4 alnars längd, 3 alnars höjd och 6 qvarters bredd. i famn 24 1 24 — 30 — Arträd, eller ämnen till åror x par — 1 6 — 4 — Alla ej specificerade, mer eller mindre arbetade, derunder inbegripne ej specificerade Snickareoch Svarfvare-arbeten, med eller utan betsning, målning eller lackering i ooRd. v. 33 16 — F ri a. 1 Tvälj parfumerad och Savonetter . i skålp. 16 — 11 — sämre slag x skålp. — 3 — i f r i 4 Tågvirkej, nytt Ulf okammad eller kammad: i lisp. 1 F ri tt •— 20 — Grof Jutsk och Isländsk . i skålp. — 2 Tusch, se färser. Tutanego, se Zink. Tutia se Nicht. Tyll, Spets-, se Spetsar. Bomulls-, se Väfnader, Bomulls-. Tågvirke af förolyckade främmande fartyg, se laven tarier. gammalt sönderhugget, se Drefmat, Tälgsten, se Sten, ej specificerad» 9°4 Expediiions-Ulskottets Förslag till und. Tull värde. Qvantitet för Tullber. Inf.-Tull. Utf.-Tull. R:dr s. r. Ulf okammad eller kammad: K:dr s r.
För hvarje språng blef Prins blott ifrigare; hon kände hans muskler spännas, smutsen stänkte högt upp på hennes klädning då hon red öfver en vattensjuk mark, men det bekymrade henne icke; endast framåt, framåt! Hon hörde ingenting annat än hofvarnes slag och sin egen flämtande andedrägt. Då och då klang hästskon emot en sten eller knarrade det i sadelns läder, då bukgjorden spändes. Den häftiga rörelsen hade satt fart i blodet, och hennes kinder brunno. Bort med pjunket! Det är härligt att lefva! I galopp bar det uppför backen, under de stora ekarne, men så kom det täta grupper af hasselbuskar, och der fick det gå i skridt. Hon skulle hinna fram i alla fall. Emellanåt måste hon böja sig ned och lossa klädningen, som hängde fast vid någon taggig gren. Seså, nu var hon uppe, och der gick vägen. Hon höll stilla och lyssnade. Der nere hördes vagnsbuller. De skulle icke kunna se henne förr än de kommit upp på sjelfva backen, ty hon höll just der den började slutta nedåt igen. Sanden krasade under hjulen. Det gick långsamt uppför. Hon lät hästen göra ett slag rundt och höll sedan stilla på en liten öppen plan mellan buskarne. Djurets sidor flämtade under henne och blodet bultade i hennes pulsar. Hon sköt mössan tillbaka för att svalka sin panna; håret kändes fuktigt, då hon strök det åt sidan. Hvilken ridt! Hon klappade hästen på den löddriga halsen, så att det genljöd i backen. Med ett hårdt tag drog hon ned sin jacka, så att den kom stramt åt lifvet, stödde handen med ridspöt mot sitt högra knä och satt sedan orörlig i sadeln. Hon kände sig så fri och glad, så rask och ung. Svarta prinsen höjde sitt intelligenta hufvud, klippte med öronen och såg åt vägen. Der kom vagnen. Richard, som suttit hopsjunken i ena vagnshörnet, for plötsligt upp ur sin slappa hållning och kusken höll in hästarne. »Nej kör!» ropade Selma. Hon log mot Elvira, helsade med ridspöt, och medan vagnen körde undan lät hon hästen vända på bakbenen, satte så med en sats öfver diket och slog in på vägen.