Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om deras kommits därigenom alla öfriga attrapper utdelats, öfverraskat sin art och beskaffenhet får allmänheten en — fader med en för honom bestämd och med verser ehuru i alla hänseenden mycket svag — föreförsedd sådan, hvilken hänsyftat på någon af ställning genom de allmänna tidningarnas nadagens brännande frågor. Sålunda öfverlämturligen mycket ofullständiga redogörelser strax nades ett år en af papier-maché förfärdigad efter jul. Och hvad tidningarna helt visst icke afbildning af den delvis afröjda och i fågelkunna skildra, men som man i en familj kan perspektiv från slottets fönster sig förfärligt ana, är den glädje och hänryckning, som nu ruskig teende Helgeandsholmen. strålar ur de yngre deltagarnes ögon och högEn kort stund efter middagens slut hemljudt ger sig till känna i de mest entusiastiska utrop, hvilka finna genklang i farföräldrars förlofvas de af uppvaktningen, som sådant önoch föräldrars hjärtan, hvarå äfven deras oförska, för att sålunda hafva tillfälle att i egna ställda glädjeyttringar och lifliga deltagande i familjer njuta en fortsatt julglädje. Af hvad nu blifvit sagdt framgår, att en barnens lekar lämna otvetydiga bevis. Efter en ytterst tilltalande och angenäm julafton vid hofvet hör till en af de angenä- timme serveras middagen, i hvilken likväl ej maste och intressantaste stunder, samt att där barnen deltaga. Under senare åren har julotvungen och sant familjelik julglädje råder. bordet varit rikt smyckadt af blommor och grönt — en vacker yttring af prins Eugens artistiska smak. Midt på bordet tronar julgrisen med äpple i munnen, och de traditionella julrätterna lutfisk och julgröt saknas ej heller. Mot slutet af middagen fattar konungen det horn, om hvilket vi förut talat vid beskrifningen af Drott, riktar några allvarets ord i bunden form med hjärtligt tack för det gångna året och varma lyckönskningar för det kommande, i främsta rummet till drottningen, därefter till sina barn och slutligen äfven till de öfriga närvarande. Därefter vänder han sig åter till drottningen och utropar med skalken i ögat: » Per Mattsson! » Drottningen: » Hvad vill du? » Konungen: » Jag vill dricka. » Drottningen: » Nå så drick då. » Konungen dricker.
Hafva Directionens samtlige Ledamöter först undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, kan bristen genom ny lagsökning utkräfvas under enahanda tvång hos den eller dem bland lottegarne, fordringsegaren finner för godt. 18 §. Lottegare, som sålunda blifvit nödsakad för Bolagets skuld erlägga betalning, hafva rätt låta densamma, utan ny lagsökning, men efter en mellantid af åtta dagar, genom Under-executor återuttaga hos annan lottegare. På samma sätt och med samma villkor eger hvar efter annan förfara med återvinning, tilldess, genom utredning af Bankens tillgångar eller inbördes öfverenskommelse, annorlunda, lolt-egare emellan, blifvit uppgjordt. 19 §• Återvinning, enligt näststående §., får icke af Directionens Ledamot emot annan lott-egare anställas, såvida ej denne jemväl är Ledamot af Directionen. Vid slutlig utredning fördelas den brist, som i Bankens tillgångar kan uppstå, emellan samtlige lott-egare, i nion af hvarderas lotter. BancoOch Lag-Utskottens Betänkande, N'.o i. i5 20 §. I händelse af Concurs äro innehafvare af andre fordringsbevis än de i ^rde och i6:de §§ omnämnde, äfvensom commandit-delegare för deras actie-capilal och innestående afkomst, icke berättigade till betalning förr än sedan, under Bankens utredning, alla inom nedan stadgad praescriptionstid anmälde credil-sedlar och invisningar å Rikets Ständers Bank blifvit inlöste; men lyftning, emot ställd säkerhet, kan af Rälten, elter omständigheterne, beviljas. 21 §.
Jag hemställer till en hvar, sorn har någon insigt i dessa ämnen, om det är en detaljfråga att ställa Banken fri frän det beroende, som dess sammanbindande med en oriktig lånerörelse lagt pä densamma och pä dess Fullmäktige; om icke det är sjelfva grundfrågan, att genom ett sådant frånskiljande ställa så till, att Fullmäktige kunna styra Banken efter sunda åsigter. Jag hemställer, om det icke är en grundfråga att, på sätt Gr. Gyldenstolpe yttrat, genom en öfverflyttning af lånerörelsen förskaffa Banken en större eller mindre grundfond af obligationer. Jag har ansett mig skyldig att anföra dessa skäl för mitt yrkande. Skulle Ståndet icke gilla dem, så får jag bedja om ursäkt derföre att jag upptagit tiden; men jag kan försäkra, att det endast skett af välmening. Hr Gripenstedt, Joli. Aug.: Visserligen förhåller det sig så som en värd talare sagt, att den proponerade öfverflyttningen är en grundfråga; men han mäste säkert äfven medgifva, att andra lika vigliga grundfrågor likaledes finnas i betänk., och just derföre att så är, anser jag att föredragningen åtminstone till en början bör omfatta betänk, i sin helhet. Skälen derföre åro vidare af förcg:de talare utvecklade, så att jag inskränker mig att blott med dem förena mig. Frih. Cederström, Jacob: Till de skäl Hr von Hartmansdorff anfört för discuterande af betänk, i sin helhet, får jag ytterligare lägga, att discussionen blir obeskriflig! mycket kortare i detta fall, än om hvarje punkt skall discuteras särskildt och beslut uti åtskilliga i förväg fattas. Betänk, är af beskaffenhet att icke kunna utan aldra största olägenhet punktvis föredragas till direct afgöranden i vissa, och återremiss i andra delar; emedan under discussionen af några delar möjligen förekomma sådane förhållanden, att Ståndet skulle ångra de beslut, Ståndet i andra delar fattat. Det är just jemförelsen emellan de särskilda detaljerna, som bör bestämma det slutliga beslut, som Ståndet kommer att fatta.
och en af de andra tjärböndema, så fort han mottagit Sven Jonssons befallning. Snart var hela karavanen * samlad. Q vinnorna hoppade ner från tjärtunnorna, skakade dammet af sina kjortlar, rätade på de brokiga huf-vudklädena, ströko håret ur ögonen och bildade sedan vid det andra lasset en lifligt gestikulerande och pratande grupp. Sven Jonsson bad någon af q vinnorna se till hans häst, medan han följde Lundström .upp till Dahléns. — Det ska ’ jag göra, skrek en gammal enögd me-gära och linkade fram. Lundström, som gått ett stycke i förvåg, stod nu och inväntade Sven Jonsson bredvid den sten, som utvisar, hvarest norra stadsporten rest sig. Han hade händerna i byxfickorna och ryggen vände han åt staden. — God morgon, ljöd en tunn, andfådd röst alldeles bakom honom. Han vred hufvudet åt sidan. — Ah, se den satans Kihlberg, mumlade han och lyfte vårdslöst på hatten för den tjocka figur, som kom vaggande - fram. — Redan oppe och gråter inte, sade konsuln och sneglade på Lundström med sina stora, utstående ögon, hvilkas gulbruna iris drunknade i de starkt hvita pors-linsglänsande globerna. Öfveruppsyningsmannen Melin liknade konsul Kihl-bergs ögon vid » ett par förlorade ägg ». Lundström vände bussen ett slag och grymtade några obegripliga ord. — Tusan, så hett! utbrast konsuln och torkade sina pionröda kinder med en blårutig näsduk. Spekulerar Lundström i tjära, hvad? stötte Lundström fram. — Ärende, hm — jag är alls inte ute i något ärende, hm — tar mig blott en liten promenad, sade konsuln och spände upp sin blå en-tout-cas. — God morgon. Han tog artigt af den gula Stanley-hatten och fortsatte sedan sin väg. När han nått fram till Sven Jonssons lass, stannade han. —, Se, god morgon, Sven Jonsson, utbrast han och nickade vänligt åt tjärbonden. Hur står det till? — Tackar, som frågar, bra. — Mycket tjära i dag, hvad? — Ähja — 50 tunnor.
Hvar och en, som haft att göra dermed, vet mycket väl att det icke finnes något som så smärtar jordbrukaran som att jemt få vara färdig att med sina hästar betjena hvilken resande som helst, då han för hästarne har göromål, som för hans framtid och ekonomiska existens äro af största vigt. Om man nu vill att staten skall öfvertaga detta onus, så må man betänka att staten derigenom icke gör någon present åt jordegarne eller åt hemmanen, utan staten gör en skänk åt de resande, ty det finnes icke något stadgande, som säger att den skjutsskyldige skall skjutsa för halfva eller tredjedelen af värdet, utan han har åliggande att göra det mot skälig och billig ersättning; men det har icke på flere hundra år inträffat att han fått full, skälig eller ens billig ersättning för hvad skjutsen kostar honom. Det är statens och icke jordbrukarens pligt att uppehålla ett statens ändamål, hvilket resandes fortskaflning otvifvelaktig! är. Ett förmedlingsförslag, som blifvit framställdt, afser att man skulle fördela skjutsskyldigheten på alla hemmanen öfver hufvud. Det ligger en orättvisa äfven i detta förslag, ty det vore blott att öfverflytta denna tunga på hemman, hvilka icke förut burit den och hvilka mot ett dylikt förfaringssätt kunde åberopa samma häfd, som nu anföres för skjutsens bibehållande vid dess närvide skick, och i stället för att det nu blott är vissa hemman, som bära detta onus, så skulle alla få känna obehaget deraf. Då man i alla andra länder ser att fortskaffningsmedlen äro så inrättade att jorden icke deraf betungas, så förvånar man sig med rätta öfver att så icke är förhållandet hos oss. Orsaken dertill är utan tvifvel den, att resande här hafva haft ett monopol att åka för halfva värdet. Hvarje försök här med diligensers inrättande har strandat, derför att man icke kunnat förskaffa sig en nog hög, mot kostnaden svarande skjutslega. Om vi här fått en lega, som motsvarade den verkliga kostnaden, så är det gifvet, att diligensbolagen hade kunnat bära sig. Detta förhållande leder tanken på den ekonomiska förlust, som nuv:de skjutsnings-sätt medför.
Maj:t att använda nämnde årliga belopp till Lärares aflönande, elevers underhåll och andra för Institutet erforderliga utgifter. För det fall, att Rikets Ständer på Kongl. Maj:ts nådiga föaslag, komme att bevilja sålunda nödiga ansedda förhöjningar i de å Riksstatens Sjette Hufvudtitel uppförda anslagssummor till Undervisningsanstalter för Jordbruket, Slöjderna och Sjöfarten, uppgående till ett sammanräknadl belopp af 28,966 rdr 32 sk., utom det till återuppförande erforderliga anslaget 2,800 r:dr för Navigationsskolan i Slockholm, hemställde Departemens-chefen, med hvilken Stats-rådets öfrige Ledamöter sig häruti förenade, att, i ändamål att i någon mån bereda tillgång för dessa Statstillökningar, nedsättning i följande anslag å samma Hufvudtitél må medgifvas, nemligen: till ’’befrämjande i allmänhet af Handel och Sjöfart" med. 9,000: och lill "befrämjande i allmänhet af bergsbrukmed 3,000: eller tillhopa 12,000: Kongl. Maj.ts Nåd. Prop. om Statsverk. 1850: 31 I afseende å alla öfriga delar af Sjette Hufvudtiteln. hvaruti någon förhöjning eller nedsättning nu icke blifvit af Stats-rådet ifrågaställd, tillstyrkte Stats-rådet att Riks-slaten må förblifva oförändrad. Kongl. Maj:t täcktes till alla delar gilla Statsrådets här ofvan förekommande underdåniga yttranden och tillstyrkanden; i följd hvaraf Kongl. Maj:t befallte, att utdrag af Protokollet skulle afgå till Finans-Departementets expedition, på det att de nu af Kongl. Maj:t beslutna framställningar till Rikets Ständer må varda i Kongl. Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer om Statsverkets tillstånd och behof intagna.
Straff-Balken innehölle, nian att dock derigenom någon ändring vore gjord i hvad uti 1 1 pune te» af Kongl, Förklaringen deu 20 Mars 1807 stadgades, angående uträkning och förvandling af olika bestraffningar till ett slags straff; samt Kongl. Majit, enligt Dess Nådiga Svar på Rikssalen den 21 Mars 1835, vä! ansett ett stadgande om inskränkning i spö- och ris-straffens användande, af mensklighet och upplysning högt påkaliadt, men dock förklarat, alt Rikets Ständers förslag icke kunde af Kongl. Majrt i Nåder antagas, dels emedan det deruti gjorda undantag, i afseende på straffet för andra resan stöld, störde den öfverensstämmelse, som borde finnas emellan Lagens serskilda bud, dels derföre, att förslaget blifvit så uppstäldt, att det kunde föranleda tillden misstydning, att, äfven i tjufnadsmål, kropps-plikten. skulle bestämmas efter böternas belopp, i stälLet för ljufnadens värde; så har, enligt samtlige Riks-Ståndens till Lag-Utskottet aflåtne Remisser, frågan örn spö- och risstraffens upphörande lör vissa brott nu åter blifvit väckt, nemligen: 1:0 Af Rikets Ständers Justitia-Ombudsman som, uti dess sisla Embets-berätlelse, med fästadt afseende på de här ofvan anmärkte omständigheter, hvilka hindrat antagandet af det vid förra Riksdagen afgifna Författningsförslag, hemställt, att detta förslag å nyo måtte tagas i öfvervägande, under följande, lill innehåll och uppställning,något förändrade, lydelse : ”Ä10 efler Lag eller serskilda Författningar böter ådömda, i stället för ”hvilka, vid bristande tillgång hos den sak fällde, kroppsplikt, enligt 5 Gap. ”Straff-Balken, stadgas bör, då må icke spö- eller ris-straff ådömas, utan ”skall i sådana fall kroppsplikten alltid utsättas lill fängelse vid vatten ”och bröd, efter de grunder, 4 §• nyss åberopade Capitel innehåller; dock ”är härigenom icke någon ändring gjord i hvad 1 1 punkten af Kongl.
Föredrogos och lades lill handlingarne Stats-UIskottets följande memorial: N:o 268, i anledning af erhållen återremiss å Utskottets memorial, N: o 168; N:o 270, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående omröstnings anställande i Förstärkt Stats-Utskott, i frågan om samtlige bevilliiingsmedlens inlevererande lill Riksgälds-Contoret; N:o 273, i anledning af erhållen återremiss å utlåtandet, N:o 220. S. D. Föredrogs ånyo Stats-U/skottets memorial, N:o 269, i anledning af Piiks-Ståndens skiljagtiga beslut, angående voterings anställande uti Förstärkt Stats-Utskott, rörande de i utlåtandet, N:o 113, och memorialet, JN:o 208, omförmälde frågor; Utskottets yttrande i l:a mom. af detta memorial blef af Ståndet godkändi; Vidkommande dernäst andra momentet, förklarade Ståndet, att det, i afseende på der förekommande frågor, vidblef sitt redan förutfattade beslut, och kunde således icke antaga Utskottets i detta moment framställda inbjudning: Och hvad slutligen angår 3:e momentet, vidblef Ståndet sitt deri omförmälda beslut och lade memorialet till handlingarne. ■O S. D. Föredrogs ånyo Statssamt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens utlåtande, Nm 105, angående väckt fråga om förbättrade lönevilkor för Contracts-prostarne i Robus Län-’ Ståndet lät härvid bero. Prot.-Utdra", den 16 April 1845. Från Vällofl. Borgare-Ståndet. S. D. Fortsattes föredragning af Banco-Utskottets utlåtande, i\:o 44, öfver de inom Riks-Stundeu gjorda anmärkningar vid betänkandet, N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse, m. m.
Majit i underdånighet öfverlemna!, med tillkännagivande: att, enligt desamma blifvit afsedl, att medelst en 110 lol lång och 38 löt bred nybyggnad om tre våningars höjd, innehållande i hvardera våningen en större sal med fönster åt båda sidor, förena de tvänne mot husets gäld redan befintliga flyglarna; att lätta kommunikationer emellan de särskilda lokalerna inomhus blifvit beredda i hela byggnaden, samt till arbetsrum alsedda några af de större rummen i gamla husets våning två trappor upp: alt utrymme skulle komma alt beredas för omkring 48,000 sträck löt hyllor, eller omkring 27,000 fot utöfver det antal, hvilket, enligt verkställd uppmätning, i Riks-arkivets nuvarande lokaler oell förvaringsrum inrymmas: samt att kostnaden för nybyggnaden jemte öfriga dermed sammanhängande reparationer, oberäknadt erforderliga medel till bestridande af de med arkivets flyttning förenade utgifter, äfvensom till anskaffande af andra lokaler för de i huset nu inrymda embetsverken, blifvit, enligt deröfver uppgjordt förslag, beräknad lill J00,163 R:dr R:ml; lill betäckande af hvilken byggnadsoch reparationskostnad full ersättning dock ansetts vara att påräkna genom försäljning framdeles af f. d. Ridderstolpeska huset, som antagits ega under nuvarande förhållanden ett saluvärde af minst 120,000 R:dr, men hvars användande för något Kronans behof skulle vara förenadt med alltför omfattande och dyrbara reparationer för att, enligt Ofver-inlendenls-embelels tanke, böra ifrågakomma. Dessutom bade Ofver-intendenls-embetet i underdånighet sig yttrat i fråga om anskaffandet af andra embetslokaler för Kommers-kollegium, Serafimer-ordens-gillet och Öfver-inlendenls-embetel i stället för de åt dessa embetsverk för närvarande upplåtna. 16 Expeditions-Utskottets Förslag till anderd. Skrifvelse, N:o 98.
Jag hemställer, huruvida det icke vore mycket svå - 108 Den 8 Mais f. m. rare, att, om man afskaffade denna afgift, såsom flere ledamöter yrkat, sedermera, då penningar behöfdes, åter pålägga henne? jag hoppas att Ståndets fleste ledamöter anse afgiften böra fortfara, och det må väl vara oss tillåtet, att hafva en sådan mening. Antages då mitt förslag till ordställning, och man säger, att afgiften skall utgå, icke till ett visst år, utan tills vidare, så undviker man icke allenast sådana öfverläggningar, som den förevar., utan äfven alt vid hvarje riksdag besvära K. M. med framställningar i ämnet. Då nu öfverläggningen om denna § förklarades vara fulländad, förklarade Hr Gr. o. Landtm., att han, då den enda ledamot, som begärt att Utsk:s förslag mätte oförändradt antagas, afstått från denna begäran, samt deremot yrkat afslag, ansåg sig böra först framställa propos. ä Hr von Hartmansdorffs yrkande, hvilket närmast nfverensslämde med Utsk:s förslag, och fördenskull nu finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:s i 2 § gjorda förslag med den förändring, att orden ”intill slutet af det år, då nästa riksdag upphör”, utbytas emot orden ”lills vidare”. Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med många nej, hvarefter Hr Landtm, lillkännagaf, det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande. § 3. Utsk:s i denna punkt gjorda förslag bifölls. §§ 4, 5 och 6. Dessa §§ ansågos icke erfordra någon åtgärd. § 7, mom. 1, ang:de företrädesrätt till gratifikationer af Bungencronska och Stjernereutziska testamentsjönderne jemväl för de adliga enkor, hvilka är o döttrar af Adelsmän, som tillhöra sedan år 1809 adlade ätter. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i delta mom. tillstyrkt. Mom. 2, ang:de stiflsjungfmarnes antal, inskrifning och afgång.
Då de Högloflige Utskotten , tvärtemot deras förra gången till Rikets Högloflige Ständer afgifne Betänkande , nu tillstyrkt en underdånig Skrifvelse till Kongl, Majit med lika underdånig anhållan om utgifvandet af de år 1823 af Rikets Högloflige Ständer ingifne förslag till riy Handelsoch Bil. t.Lag-s.Allm.Besv.o.Oec.Utsk.Utl.N-.o 55. 5 Handtverks-Ordning, samt författning för Gerningsmän å landet, få Borgare-Ståndets Ledamöter inom de Högloflige Utskotten sig deremot ödmjukligen reservera. Vi kunna ingalunda inse behofvet af en sådan underdånig anhållan och förmoda, att det skäl man anför, hvarför Kongl. Maj:t icke kunnat utgifva nämnde Författningar, nemligen den brist i formen af Irågans behandling vid i8a3 års Riksdag, som, å Rikets Högloflige Ständers sida, egde rum , ingalunda varit a£ den betydenhet, att Kongl. Maj:t deraf funnit Sig hindrad antaga och promulgera förslagen , om de för öfrigt egt dertill nödiga egenskaper. Men då uti dem bestämdt innehålles åtskilligt, som är rakt stridande mot Borgare-Ståndets egande och alldrig lagligen upphäfda privilegier, förmoner , friheter och rättigheter, våga vi tro och förmoda att detta är rälta orsaken, hvarföre Kongl. Maj:t ännu icke låtit oftanämnde förslag , sådane de blifvit inlemnade, till allmän efterlefnad utlärdas.
Då började hedningarnas röster höras, att det ej var under, om gudarne läte förderf komma öfver ön, vredgade öfver de hädiska ord, som talats på thinget. Då utropade Snorre gode, då ännu en hedning: “på hvem tron I gudarna vredgades, när den lava flöt hvarpå vi nu stå?“ Allthinget hölls, som bekant, på en i urminnes tider fluten lavaflod. Derpå upplöstes församlingen, hvar och en gick till sin bod. Bitterheten försvann icke dermed. Man var betänkt på att bilda tvenne stater på ön i stället för en. De christne vände sig till Hall på Sida med begäran, att han ville skaffa dem lagar; då han sköt uppdraget ifrån sig, gingo de till den dåvarande lagsagomannen Thorgeir, då ännu hedning, med samma bön, framhållande derjemte de vilkor, på hvilka, enligt deras åsigt, en förlikning och statens räddning var möjlig. Hedningarne åter beslöto att ifrigt anropa gudarna och för att än kraftigare beveka dem, offra två män från hvar fjerding, på det de måtte vända bort från Island den främmande läran. Då ryktet härom kom till de christna och väckte deras afsky, sammankallade Gissor och Hjalte de sina och den senare14, som efter vanligheten förde ordet, föreslog dem: “vi christne skola ock bland oss utvälja lika många att gifva och helga dem åt vår lefvande, sanna och saliga Gud, icke för att störta dem i döden, utan på det de, som blifva bestämde till detta segeroffer må i sig döda köttet och alla oordentliga begär, att de må fly verldens lustar och i stället lefva i denna verld mildeligen, i tukt och rättfärdighet, offrande sig vår herra Christus alltframgent till ett heligt offer, på det de i sin tid må med honom ärfva evigt lif uti himlarnas rike, att der blifva så mycket saligare, ju mer de här äro gudfruktiga.
Af dessa skäl, och då jag är öfvertygad, att Förmyndare-Kammare äro de tjehligaste medel till beredande af en nödig control å Förmyndares förvaltning af omyndigs egendom, har jag icke kunnat förena mig med Utskottet om det nu afgifne Betänkande." Härmed har Herr Friherre Stael vört Holstein sig förenat. Af Herr Bååth: "Sedan Höglofl. Lag-Utskottet den a3 sisth Maji, uti då afgifvet Betänkande Nro 70, öfver Herr Holms motion om tillägg tili 23 Cap. Lag-Vtslottets Utlåtande N:o tog. 9 23 Gap. 1 §• Ärfda-Balken, i afseende på Förmyndares redovisnings-skyldighet, förklarat sig, af anförde skäl, icke kunna tillstyrka åläggande för Domaren, alt ovilkorligen och vid ansvar hålla hand deröfver, att Förmyndare fullgöra deras redovisnings-skyldigliet; men Utskottet, i dess senare i samma ämne afgifne Betänkande, varit al en alldeles motsatt mening; men jag, för min del, icke kan gilla ett så uppenbart och tillika skadligt vacklande i Lagstiftningen, har jag icke heller kunnat dela pluralitetens åsigter vid behandlingen af ämnet, hvarken i dess helhet, eller i detailerne, och går nu att redovisa skälen dertill. Höglofl. Utskottet antyder uti senare Betänkandet arne hufvud-omständigheter, hvilka hindrat Utskottet att i dess förra Utlåtande tillstyrka ovilkorlig förpligtande för Domaren, att vaka deröfver, att Förmyndare hvart 3:dje år till Domstolen ingifva räkning öfver förvaltningen af pupillernes gods, nemligen: 1:0 alt åtskilnad ej vore gjord i afseende på ti den för förmynderskapens tillkomst j samt antingen de innehades efter Domarens förordnande j eller derförutarij till följd af Lagens allmänna hud, hvadan en säker möjlighet för