Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Om icke det wore en pligt för hwar och en icke öfwertygad medlem, at frimodigt anföra sina twifwelsmäl: och, mine Herrar! sällan ffulle inom detta Samlingsrum en djup tystnad afbrytas, om ingen annan der wägade höja sin röst än den som wore förwisiad at för sä uplyste Åhörare kunna rrpgifwa en ny och oemotsäglig sanning. Allmänna rösten har redan afgjort wädlig. heten at för närvarande ögonblick werkställa t^on - 710 Den 10 Junit. Lonscrixtionen, och detta allmänna tänkesätt är sanctioiier.iclt af en wis och mild Konung. Jag förbigår således helt och hället den frägan, och fäster mig wid en annan, nemligen: "Skulle sa länge Sweriges närwarande politiffa läge är oförändrat t, en onscl-iption nägvnsin wara nyttig, och när more den tidepunkt inne, dä en sädan med fördel kunde patänkas? " Swerige, ^ädant det war innan Finnland och Pomern förlorades, hade en Armee underligen otilräcklig til eröfringar, säkerligen tilräcklig til förövar: om derilda armee i krigstid förstärkt med det antal nya Soldater, som utan Näringarnes förderf kunde upställas, nägonsin warit sä organiserad, sä utrustad, sä försedd med sina behofwer af alla stag, som en fullkomlig god administration kunnat ästadkomma r och om Financernas tilständ medgifwit , nt Armeen under fredslugnet fatt sadan öfning, sadan rörlighet, som gjort densamma lika härdig, som hon allid wisat sig tapper och pälitlig. Wi hafwe ännu icke hunnit glömma, at denna til antalet ringa Armee, som wi ägde, ftzrmädde likwäl för 20 är sedan , oaktadt anfall pä Rikets wästra gräns i trenne Fälttäg förswara Fäderneslandet emot wär mägtigaste Granne, och at det ffedde oagtadt alla de brister, alla de motwerkande krafter, sorn hwar och en ibland Eder noga känner. Swerige
N:o 93, angående väckta motioner, dels om Orgelbyggeriets befrämjande och dels om upprättande af ett Institut, egentligen för Kyrkosång ; N:o 109, om Låneanstalt för TackjetnstillVerkare; N. 'o 10r, rörande yrkadt förbud emot införsel af Danska hästar; fann Ridderskapet och Adeln att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit, den 8,2 2 och 25 sistlidne Maji, af Ridderskapet och Adeln bifallna, Utskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlingarne, S. D. Föredrogos å nyo och biföllos följande från Stats-Utskottet inkomna och, den r3 sistlidne October, på bordet lagda Utlåtanden: Af den 1 7 sistlidne September: N:o 259, i anledning af väckt motion om fritt Spelsätt å Numer - Lotteriet, i händelse denna Inrättning komme att bibehållas; N:o 260, i anledning af Herrar Fullmägtiges i Riksgälds-Contoivet hemställan, att uppkommande Lönebesparingar, under Vacancer, måtte få användas till understöd för Enkeoch Pupill-Cassan derstädes; N:o 26 r, i anledning af väckt motion, att Hedervärde Bonde-Ståndets Ledamöter måtte, 32 Prot. Utdrag den 4 N ov. i8?g. utan betalning, erhålla 125 exemplar af Starl-1 dets tryckta Protocoll för innevarande Riksdag; N:o 262, öfver väckt motion om pension för aflidne Ofver-Commissarien vid General-Assistance-Contoiret P.A. Hepderichs efterlemnade Enka: Af den 19 sisilidne September: N:o 263, angående ifrågaställd pension för nu mera framlidne En af Rikets Herrar, Justitias Stats-Ministeru m. m., Grefve Fredrik GijU lenborg; N:o 264, i anledning af Kongl. Majlts Nådiga Remiss a Kongl. Majlts Befallningshafvandes i Vestmanlands
Å ena sidan var af P. Petersson, uti den i Januari månad 1842 ingifna skriften, uppgifvet, att elt exemplar af Konungens befallningshafvandes under den 30 Juni 1840 meddelade utslag omsider blifvit till honom för Bjälbo församlings räkning ullemnadt, men att det icke skall varit möjligt förmå landssekreteraren att expediera de öfriga exemplaren af utslaget, så att det kunnat häradets innevånare kungöras; hvaremot landssekreteraren, i sednare utlåtandet, föreburit, Just.-Ombudsmaris Emb.-Berätt. för uren 784 4 oc^ 7848. ^ 34 att iakttagande af föreskriften i utslaget om erforderliga exemplars öfversändande till kronofogden, för att vederbörande delgifvas, hade uteblifvit, sedan de utslag, som af omförmälda anledning utskrifvits, blifvit af kommissionärer ifrån landskansliet uttagna och vederbörande direkte tillställda. Men genom detta yttrande var hvarken klagandens uppgift vederlagd eller anledningen till landssekreterarens underlåtenhet att iakttaga det i utslaget stadgade expeditionssält tillbörligen förklarad. I frågans så beskaffade skick och för att afhjelpa obestämdheten uti landssekreterarens yttrande samt derigenom bereda en tillförlitlig grund för att urskilja, huruledes han, såsom expeditionshafvande, tillvägagått, var det alltså, efter min tanka, landssekreterarens åliggande att uppgifva och vederbörligen styrka för hvilka i målet delägande parters räkning, exemplar af utslaget utskrifvits, samt å hvilka tider dessa utskrifna exemplar af parterna eller deras kommissionärer uttagits.
33 slagna förmedlingen i kopparräntan; så ehuru det, å ena sidan, måste medgifvas, att koppartillverkningen vid Stora Kopparberget varit i ständigt aftagande ända till år 1840, då den nedgått till nära halfva beloppet af hvad densamma i början af innevarande århundrade utgjorde och vid 1805 års förmedling af berörda ränta för framtiden påräknades; att inkomsten af kopparverket, hvilken, under åren från och med 1801 till och med 1840, väl omväxlat, men aldrig understigit, efter 10 års medelberäkning, 25 r:dr 46 sk. ** r:st, för åren 1841, 1842 och 1843 i medeltal nedsjunkit till 2 r:dr 32 sk., samt att deremot uppfordringsoch grufbrytnings-kostnaderne ökat sig dubbelt, äfvensom priset å malmen höjt sig under tiotalet emellan 1831 och 1840 med 100 procent och å kolen ännu mera, utöfver det för årtiondet 1801—1810 gällande; likväl och som, å den andra sidan, det icke bör lemnäs ur sigte, att den ifrågavarande räntan till sitt ursprung är att anse såsom en arrendeafgift eller ersättning, fordom vida betydligare än nu, dels för de kronan i förra tider tillhöriga, men till bergslaget utan lösen afstådda, grufvedelar, dels för frigifvande af den indrägtiga kopparhandeln, hvilken kronan sjelf uteslutande idkat, samt dels för andra understöd och bidrag af mångfaldiga slag, hvilka kronan, allt som tid och omständigheter det fordrat, lemnat bergsmännen, — och icke en på allmänna skattläggningsgrunder byggd beskattning, uti hvilken, genom förändrade förhållanden, en nedsättning kan vara både hillig och rättvis; att koppartillverkningen efter 1840 årligen något ökat sig och priset på malmen nedgått, oaktadt den i fyndighet tilltagit; att fjerdepartsegarnes afkomst af grufvan betydligt stigit efter sistnämnda år, så att den, oberäknadt inkomsten af de enskilda verken, år 1846 utgjorde 29 r:dr 8 sk. banko, samt priset å fjerdeparterne äfven höjt sig, hvartill såsom orsak måste antagas, att en förbättrad ställning för bergslaget numera inträdt; att så väl bergslagets förklarande, att det, för vinnande af den äskade nedtsättningen i kopparräntan, ville medgifva allmogens befriande från skyldigheten att erlägga ränteoch man talskolen in natura, samt icke bestrida dem, som önskade med levereringen fortfara, att vid denna rättighet bibehållas, sorn ock bergslagets till kommitterade afgifna skriftliga yttranden om dess beredvillighet att till kronan afträda sina privilegier och förmoner,
Jag anser nemligen lönförbättring m. m. för Riks-Archivet, Kammar-Collegium och Stats-Contoret vara af verkliga behofvet och af rättsgrunder påkalladt, och förenar mig med de Ledamöter, som yttrat sig till förmon för dessa Verk. För Riks-Archi vet är behofvet af ökadt Statsanslag tillräckligen motiveradt af dess högt förtjente Chef, uti hans afgifna underdåniga Embetsberättelse eller, som den kallas, betänkande den 20 Oclober 1837, och detta Archiv anser jag vara en Rikets klenod. Hvad åter de öfriga båda Embelsverken beträffar, så fäster jag mig synnerligast vid Kammar-Collegium, helst det är mig specielt bekant, alt dess vigtiga och magtpåliggande ärenden fordra mycken forskning, skarpsinnighet och arbete, till utredande af deras ofta intrasslade beskaffenhet, för att derefter rä Lt vist döma och besluta; hvadan desamma skäligeiä icke lära kunna jemföras med de fleste förekommande ärenden i Commerce-, Bergsoch Krigs-Collegierne, samt i Kammar-Rätten till en del och på visst sätt, hvilka Verks Embetsoch Tjenstemän erhållit löneförbättringar. Derutaf lärer ock onekligen böra följa, samt rättvisa och billighet fordra, att de Statens tjenare, som hafva vigtigare och drygare arbeten, åtminstone må komma i åtnjutande af enahanda löneförmoner med deras vederlikar i andra Embets-Verk. 40 Stats-Utskottels Utlåtandej N.-o 40, Härvid anser jag likväl att, i händelse utaf återremiss af Betänkandet, och i fall lönförbättringar då skulle komma att tillstyrkas, det vilkor härför bör fästas, att ingensom kommer i åtnjutande af förhöjd lön.3 må tillåtas att innehafva mer än en tjenst.
Hr Gr. o. Landtm, har nu upplyst om hvad jag ämnade att meddela, nemi. att nu förevande betänk, är svar på den återremiss af betänk. N:o 120, som af yttranden i 3:ne RiksSt. föranläts. R. o. Ad. var det enda af St:n, som biföll betänk. N:o 120, då det förra gången förevar. Skilnaden emellan betänk. N:o 120 och det förevar, är, att i det förra hade StatsUtsk. följt samma grunder, som vid sistlidne riksdag bestämdes för de lån som då utgingo till de af eldsvåda hemsökta städerna, nemi. att hvar och en skulle till riksg.-kont. ingifva förbindelse för de penningar, som han af kontoret till läns erhållit, och sedermera sjelf till kontoret inbetala de ränteoch amorteringsmedel, som föllo på hans lott. 3:ne RiksSt. återremitterade det med en temligen allmänt uttryckt önskan, att, i stället för det riksg.-kont. (såsom hittills skett) skulle hafva att göra med hvar och en af de nödställde sjelfve, så skulle städernes drätselkommissioner med dem taga befattning, så att riksg.-kont. skulle få endast drätsel-kommissionerna att göra med i detta fall. I enlighet med dessa från 3:ne RiksSt. gjorda anmärkmr, har Utsk. nu inkommit med ett betänk, grundadt, som jag nyss sade, på den olikheten, emot hvad som förut brukats, att städernes drätsel-kommissioner skulle för de lånesökande från riksg.-kont. uttaga lånemedlen och sedermera vara riksg.-kont. ansvarige för hela summan. — För min del skulle jag tro, att det för riksg.-kont. skulle medföra en stor lättnad, om denna sednare åtgärd vidtages; och hemställer derföre huruvida ej R. o. Ad. täckes, med frånträdande af sitt förra beslut i ämnet, vilja bifalla detta nya betänk., som nu under i\:o 201 från StatsUtsk. inkommit.
Därefter följa åtskilliga andra teser om spelets förträffligheter, gående ut på att visa alla de lysande företräden, som tillkommo detta spel, hvilket – enligt en annan skämtskrift af Schröderheim – »blifvit idkadt och speladt strax efter syndafloden och fått namn af Cam och varit Odens hofnöje om aftnarna efter spectaklet uti vauxhallen Wallhall». Man får veta, »att Blaren är Thors porträtt, som synes af likheten med Belätet i Domkyrkans sacristia (i Dahlbergs Svecia Antiqua et Hodierna), att Cucu varit den falk, Oden fört på fingret vid sina jakter, att Arlequin är Frigga o. s. v.» En annan gång gifver han ut en hel »CampioAlmanacka» imiterande med oförbränneligt och flödande humör den vanliga allvarliga kalendern, uppställd som den med tideräkning från Inventors födelse: »Olof, Inventor född 1749, oförmäld de följande åren, tillträdde spelet 1781, krönt den 29 juli 1786». Sedermera följa notiser om soloch månförmörkelser »den 29 juli kl. 5,55 eftermiddagen en total förmörkelse i Campio-Dauphin, då Inventor med bara ögonen kan synas till 3 fjerdedelar gå igenom Suggans discus». Sedermera följer en vidlyftig förteckning på alla Campionisterna, och då en af cirkelns kvinliga medlemmar afled, flux fick Inventor från Schröderheim en Stenstil »klippt i papper» öfver hennes frånfälle: Håll. Håll. Inventor. Döden har couperat. Räkna ut. De. Betar. Glädjen och Vänskapen Sätta. När Beständiga, Ledamoten, af Campio-Academien Fru Sara Schoulz, född Westman Gech af och kastade Korten. Parforcen var grufvelig. Du Satt. Förhand med Kransen af Dygder och Behag. Men Lifvets. Husar. Tog. Öfver Det. Hade. Blifvit. Stånd Om Vår. Vän. Tagit Pottan och spelt ut.
Enligt 1823 års BevillningsStadga är grunden för en sådan smides-beskattning ingalunda bestämd; deremot härleder sig denna afgift, som utgår med 32 sk. å 1 R:dr B:co för skeppundet, från Kongl. Majrts Nådiga Bref af i8o3, men bar tillförene icke utgått. Den orsak, som föranleder sökandet af en tillökning i smide, är förnämligast den, att det smidesbelopp, för hvilket vanlig hammarskatt erlägges, kan vara till verka d t på halfva eller tre fjerdedelar afåret; i hvilken händelse bruksägaren, särdeles om undersmide vid bruket saknas, skulle vara nödsakad att underhålla och löna smeder och arbetare den återstående delen af året, utan påräknadt gagn och nytta. Då man visar sig äga öfverflödig eller tillräcklig tillgång på kol och tackjern, samt icke behöfva utvidga verkstäder, vägras vanligen icke ett sådant smide; men, i följd af desse olika localförhållanden, bestämmes afgiften i privilegierne till ofvansagde lägre eller högsta belopp. Derigenom inträffar dock den, i min tanka, högst obilliga olikhet i beskattning, att då ordinarie hammarskatt betalas med 1 Skepprd för 100, eller 18 R:dr B:co, uppgår skatten för 100 Skepp:d Recognitions-smide till 66 R:dr 3a sk. å io(o R:dr B:co. Efter den vedertagne Den 3o Mars f. m. aS3 och giltiga princip, som bjuder, att, imon af de förmåner man njuter, Staten må äga sin inkomst, anser jag, för min del, att äfven skatten för Recognitions-smidet bör utgöras i någon öfverensstämmelse med ordinarie Hammarskatten, men icke till så mångdubbladt värde, som det, hvarmed den de senare åren måst erläggas; och tror jag, i följd häraf, att föreskrifterne härom böra uti BevillningsStadgan tydligen uttryckas. Jag anhåller ödmjukast, att detta mitt anförande må med de öfrige RiksStånden varda communiceradt. Herr af Malmborg, Abraham:
Hennes majestät är tydligen högst förbittrad, hennes kinder flamma och barmen går i höga, hotande vågor. Hon tycks vilja säga någonting, men förekommes af Struensee, som med ett tvunget småleende vänder sig till henne och yttrar: – H. M:t konungen är vid nådigt lynne i dag. Och för att få säga en sarkasm, sparkar H. M:t med nöje sin bäste vän! Han talar halfhögt, hans ord höras tydligt af alla de närvarande. Endast till kungens öron tyckas de icke nå. Kungen sitter med ögonen nedslagna och småler, som om han ännu i tankarna njutit sin sista spetsiga replik. Solen har för länge sedan försvunnit, och skymningen tätnar öfver jorden, men ingen vind fläktar i natt från hafvet, och hettan är tryckande i Struensees sofgemak. Han öppnar alla fönster och andas djupt. Därute är svalka, och parken liknar en förtrollad skog i månskenet. Han smyger sig ut ur slottet och tager vägen dit. Men från ett fönster i andra våningen ha två heta ögon bevakat hans steg, och en hvit huldra följer honom in i den förtrollade skogen. Hennes brådskande små skor komma honom närmare och närmare, och när han vänder sig om för att se, hvem hon är, denna Diana som jagar i månskenet, igenkänner han redan på afstånd Elisabeth Eybens hållning och gång. – Ett ord, herr konferensråd! – ropar hon. – Och er arm! Jag dignar af trötthet. – Två ord, om ni behagar, min nådiga. Och båda armarna, om ni så befaller. – Först ett ord. – Hon har nu hunnit fram och stannat midt emot honom. Är det månskenet, som gör ansiktet så blekt och ger blickarna den djupa glansen? – Handen på hjärtat, min kavaljer! Vet ni af, att jag också hör till de preskriberade? – Ja, min nådiga – svarar han frankt. – Men för er är preskriptionstiden inskränkt till en månads ferier. När hofvet återvänder till hufvudstaden, tör ni återkallas till tjänstgöring. Var då försiktigare i era uttalanden till drottningen! Det är en väns råd.
Stats-Contoiret bestämmas till efterrättelse för Kongl. Mäj:ts och Kronans Embets-Verk , komma att tjena till grund för Ljuspenningars lifgifvande till Banco-Staten, samt ått, med hufvudsakligt bibehållande af den, i afseende på Ljus-utdelningen, efter göromålen lämpade och allt hittills följda classification af Bankens Tjenstemän, qvanliteter - Banco-Utskottets Memorial' N.o t2j. 17 na af Ljus, för hvilka hvar och en tilldelas contant ersättning, må, ifrån och med nästlidet år 182c), årligen bestämmas sålunda: Uti hvita Vaxljus: 1:0 Bankens Commissarier (Banco* Discontens alne häri ej inbegripna) och Banco - Secreteraren hvardera L&. (Obs. Två Lfg. Vaxljus hafva äfven hittills varit anslagna, men derutaf 1 Lf&. gula). 2:0 Advocat-Fiscalen, Archivarien (vid Fullmägtiges Expedition), Beferendarien (hos Commissarierne), Kamererarne, Casseurerne, Banco-Fiscalen , Äldste Revisorn, båda Ordinarie Notarierne, Actuarien (hos Commis* sariatet),Registratorn (hos Commissariatet) , Cancellisten vid Banco-Fullmägtiges Expedition, och Medailleuren, hvarde 1-3 Rfö 5 éfe» flili till Riks. St.
Att. söka sig till mälct genom en tillsatt Commisö skulle erfordra en större kostnad, och säkerligen giswa 4106 Den 12 October gifwa etk mindre pälitligt resultat med en större tidsutdrägt; men att söka och anwända en man som kun» de wara detta företag wuxen, anser jag wara i detta ämne det enda tjenliga. Genom en sädan, som dä komme att arbeta efter af Konungen i Räder gifwcn plan och instruction, skulle förmodcligen kunna ernäs de upplysningar styrelsen och äfwen Riksens Ständer behöfwa i de mängfaldiga ämnen, hwilka sä mycket tarfwa öfwersigt och rättelse, och det torde skäligen kunna wäntas, att Riksens Ständer skulle igenom en sädan af Konungen föranstaltad ätgärd, tvid deras nästinfallande sammanträde, kunna äga en Statistik för sig som fyllde hwad nu brister i en, wid alla tillfäl, len, nödig kännedom af landet. Mig har detta ämne förekommit wara af sä, dan wigt, akt jag ock förmodar det förtjena» Riksens Högloft. Ständers synnerliga uppmärksamhet, hwarfb, re jag wägar underställa Högwälborne Herr Grefwen och Landt - Marskalkens samt Högloft. Ridderskapet vch Adelns vmpröfwandc, om icke det mä tillätaS att detta wördsamma memorial blir med de öfrige Re, spcctive Medständen communiceradt, hwarjemke jag ödmjukast anhäller, att bet ifrän Högloft. Ridderskapet och Adeln mä blifwa remitteradt till det eller de Ut, skott, till hwilkas behandling det kan synas höra, hwareftcr, och i händelse Riksens Högloft. Ständer finna nödwändigheten af den föresiagne anstalten, icke mera torde anses böra pä dem ankomma än att hos Konungen göra Riksens Ständers önskan känd, äfwen som deras bcredwillighet att till företagets utförande wara betänkte pä att anwisa erforderlig? medel.
Utskotten sedermera till dem tryckt öfverlemna sin financeplan, ej inne^ fattande endast isolerade principer, utan utarbetad till ett fullständigt helt, samt de erhålla tillräcklig tid, att efter moget öfvervägande stadga sina individuella åsigtei, så förekommes* säkrast den öfverraskning, vissa värde Ledamöter synts så myeket befara. Således och med ytterligare stöd af hvad II * rr von Seth så grundligt anfört i sin reservation till BancoUtskottets Protocoll, får jag förena mig med Herr Grefve von Sehwerin och Herr Mannerstam i anhållan om återremiss. Herr Stråle, Nils Wilhelm: Hvad först angår frågan huruvida dfen redovisning af Banken, hvilken hittills varit Öflig, är enlig med 1668 års BancoOrdning, så tror jag, att då Riksens Ständer i denna föreskrifvit, att dess ställning för dem skall uppgifvas, hafva de deremot 1671 stadgat sättet huru detta bör ske, nemligen endast inför Riksens Ständers Deputerade. Likväl kan det visserligen icke såttas i fiåga, att ju icke Riksens Ständer äga rått att kjelfve få veta hvad som förut blott för deras Fullmågtige blifvit framlagdt. Hvad åter angår att Bankens ställning nu genast skulle uppgif - 78 Den 4 April f nii vasj så bekänner jag, alt jag icke kan skilja denna fråga från begreppet om den allmänna Financeregleringen. Då Banken genom Riksens Ständers beslut nu icke år skyldig att inlösa sina sedlar med silfver, då dess functioner icke kunna undergå någon förändring, antingen dess credit genom publiciteten af dess tillstånd ökades eller minskades, måtte det för Banken vara likgiltigt, om sådant uppgifves eller icke. Mert deremot matte det alltid blifva af inflytande på Financeregleringen, om det för Staten år nyttigt eller ej, att publiciteten beviljas. Jag har ej kunnat inse den våda deraf, som åtskilige förmena sig finna , men jag tror att det vore i sin ordning, att den af de sammansatte Statsoch BancoUtsk.otten såsom en förberedande åtgärd föreslås.
Att till det uti z:dje mom. z §. för Gäckeri af Allmänna Gudstjensten, Guds Ord och Sacramenten, fastställde straff af 120 R:dr, borde tillläggas: eller fängelse efter brottets stvärare beskaffenhet, hälst som Ståndet ansag de ber utstakade Penninge-böter, för ingen del hwarken wara swarande mot det rysliga brott, att dufwa Gäckeri med Guds Ord och Sacramenten eller proportionerade emot de uti i, 2 och 4 momenten utstakade straff. 3:0 Uti z §. 9 mom. ansag Ståndet, efter orden: Kongl. Förordningen ben 20 Januari 1779, genom misstag wid Rcnssrif,ringen wara melemnadc: och Skriften confisceras, i thy att Ståndet icke kunde föreställa sig, att den i stutet af berörde 9 mom. vmförniälda mindre brottslighet, skulle be straf - Den 26 Jun ii. 893 fas med Skriftens confiscation, utan att ett dylikt straff borde drabba den swarare förbrytelse, som i det föregående af samma mom. omnämnes 4:0
Majit, enligt Nådig Resolution den 23 Augusti 1854, den i ämnet gjorda underdåniga ansökning icke till någon åtgärd föranleda, men anbefallde merbemälde Kollegier, att, i anledning af de tid efter annan förnyade klagomålen öfver den tunga, roleringsbesväret uti Småländska länen medförde, noggrannt undersöka, i hvad mån roteringsskyldigheten kunde anses vara i Småland mera betungande och ojemnare fördelad, än uti andra rikets landskap. Till fullgörande af denna nådiga föreskrift hafva Kollegierna, uti underdånigt utlåtande den 4 Oktober 1856, tilt Kongl. Majit öfverlemnat fem stycken upprättade tabeller rörande rikets rotering, af hvi.ka Sammans. Statssamt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande AU 46. 19 Tabellen JVs 1 omfattar: a) uppgift å manta] och egor m m. till åtskilliga medelgoda soldat-rotar uti de 19 lån, der rotering linnes, grundad å de genom Krigsoch Kammar-kollegiernas Bref den 20 Februari 1843 i och för rotering af provinsen Jemtland fran Konungens Befallningshafvande infordrade förteckningar; b) uträkning efter medeltal för en rote dels i hvarje lån särskildt och dels gemensamt ej mindre för de tre Småländska länen, än ock för öfrige 16 länen; och c) uppgift å vakans-afgifter för en soldatrote i hvarje län efter 1855 års markegångs-taxor.
• Westerås, angående ersättning för minskning i vågpenningar till . 207. » och Dalarne, angående en jernväg mellan 235: 6. » domkijrlca, angående statsbidrag för reparation af 238. Westeroch Norrbottens län, angående afskrifning af undsättningslån till 178. Westfelt, Mauritz, Stallmästare, angående pension till 167: 80. Wetenskaps-akademien, angående anslag till .148 : 53 m. fl. » » angående tillbyggnad af ... 148: 109. Veterinär-inrättningen, angående anslag till 148: 51. » » angående reparation af 148: 110. Wikens och Rå fisklägen, angående hamnanläggningar vid 4 58: 21. Wingård, J., Statsråd, angående pension åt hans enka 167: 98. Wiren, angående sänkning af . 158: 43. Virgin, C. L, Landshöfding, angående pension åt hans enka . 167: 99. Wisby Kronokalkugn, angående ränteved till .77. » yttra hamn, angående statsbidrag till 158: 18. Wisingsö, angående nedsättning i utskylder för hemman å 31. WilterhelsHistorieoch Antiqvetets-akademien, angående anslag till 148: 55. Voterings-proposilioner angående åtskilliga till Stats-regleringen hörande frågor (2—5:te hufvudtitlarne) 149. angående återremiss å dito dito 179. » angående 6:te och 7:de hufvudtitlarne 173. angående återremiss härå . 200. » angånde Krigs-Hofrättens tjenstemän . 182. angående återremiss härå . 198. » angående aflönings-vilkoren för Arméens och Flottans läkare samt Provincialläkare . 199. » angående lån till Nora-Ervalla jernvägs-bolag . 219. » angående löneförbättringar vid Upsala Universitet 220. n Utlåtandets Nummer och Moment.