Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
» Fröken » — det var favoriten, lilla Elin, som talade — • » nu slog klockan ». » Fröken » vände sig om. » Ja så, ja då är det slut för i dag. Gå nu barn! » Hon såg, huru de rafsade samman sina böcker och gåfvo sig i väg, hastigt så att de knappt hunno niga adjö. Ja, hvad kunde det också vara för en idé att stänga sig inne mellan fyra väggar en dag som denna. Och lydande ögonblickets plötsliga ingifvelse fick hon hatt och kappa på och skyndade ut. Längs stigen, som slingrade fram mellan parken och vildskogen därutanför, gick hon, vinden blåste henne i ansiktet, stark och frisk, eller susade vekt i trädkronorna öfver hennes hufvud. Borta var nu allt, som tyngt och ängslat, naturens vårliga helsa strömmade in i alla fibrer, i alla sinnen, och när hon i bergsluttningens skrefvor fann årets första sippor, helsade hon dem med ett gladt leende, en varm glimt i ögat. Uppe på höjden af åsen stannade hon och satte sig att hvila på en kullstjälpt trädstam. Inunder sig skönjde hon dalen med solskensglitter öfver järnvägsspårets stålskenor, det lyste grönt från vinterrågsfälten, en plogbill glänste till ibland vid vändningarne, och längst i fonden reste sig skogen, fjärrblå och hög. Från träden omkring henne steg kvittret högt mot ljusblå himmel, en svartglänsande stare satt och gungade i toppen af en björk och guldskimrande i solljuset flög en ensam fjäril tätt förbi hennes hufvud. Plötsligt vände hon sig om vid prasslet af fotsteg bakom. Framför henne stod en res lig man i kort, åtsittande kavaj, som präktigt framhöll hans smärta, välväxta figur. Det var den unge ingeniören från granngårdens fabriksanläggning. Hon böjde hufvudet, utan att svara. Det hade kommit öfver henne vid hans åsyn en • plötslig förvirring, blicken fuktades och hjärtat klappade häftigt — symptom, dem hon ej förut erfarit och ej heller nu rätt vågade göra sig reda för. Han märkte hennes oro och betraktade henne skarpt.
Diverse omkostnader 262 189 30 23! 4 11 142 20 17 4 96 7 47 24 4 265 32 IO _ 18,916 i 4 År 1832. 1?,666 3a 4>839 10 25.567! 2 1,546,18 42927 Summa Utgifter Btco R.dr 168,86l|i4l—j ö^lgjj^jio! 6l,496i35| al 71,240)11} 4)81,792)29) 6|78,aZoltfl 4 Till Quaibyggnadens fullbordande vid Carl XIII* Torg och fortsättning vtd Bläste ho 1 ms -Hani n e 11 har åtgått största delen af de såsom bestridde kostnader för Brooch Hamnbyggnadsarbeten i denna Utgifts-Tableau uppförde Summor, utgörande för alla åren tillsammans 129,229 R:dr A o sk. 6 i:st, eller i medeltal för hvarje år 21,538 R:dr r4 sk. 9 rist.; hvaruti * äfVe. n ll“^egripes kostnaden för den förut omnämnda anläggningen, åren i83i ri2,'a‘ *“ promenadplats på Östra halfrunden nedom Norrbro, hvilken kostnad uppgått till 8,201 R:dr jo sk. 1 rist. Banco. ne Tån bviika^m Hamnbyggnads-Fonden af Commiteradeupptåg. ” -S8t ^,0ndens ursprungliga ändamål, erfordrats och blifvit vudsaklieen unnräk v®r"S^llålIare-Embetets nyss åberopade Berättelse hufta Oinihvufrn£?P iQa 6 S,t(>tre byggnadsföretag jemte den sedermera fortsatv ySS n» men skola småningom medelst ofvanberörde, till Fonden »nslagne inkomster amorteras, utgjorde vid slutet af: . - Hell hafva
L. S. N:o 70 för Kongelf. Joh:s Hegardt L. S. N:o 73 fer Trosa. Gust. Lenning. L, S. 15° N;o 74 för Östhammar. Eric Bolin. L. S. N:o 76 lör Åmal. O. Nilsson. L. S. N:o 78 för Falkenberg, J. P. Hemberg. L. S. N:o 7sr för Säther, G. Hjertström. L. S. N:o 77 för Skanör. Hemke L. S. J. P. Hemberg. N:o 79 för Kungsbacka, C. G. Arvidsson. L. S. N;o 80 för Cimbritshamn. N:o 81 för Strömstad. J. Cronius. L. S. Joh:s Hegardt. L. s. N:o 82 för Grenna, G. Hjertström. L. S. N :o 83 för Östersund, Jonas Ullberg. L. S. På Bonde-Ståndets vägnar: A. J:son Hyckert. n. v. Talman, L. S. Jon Jonsson. Vice Talman, Fullmägtig för Bräkne och Medelstads Härader af Blekinge Län. L. S. Gustaf Ersson. Fullmägtig för Trögds, Åsunda och Häbo Härader af Upsala Län. L. S. i5i 'And. Hansson. Fullmägtig för Lagunda, Hagunda och Ulleråkers Härader af Upsala Län, L. S. Eric Jansson'. Fullmägtig för Rasbo, Bälings och Waksala Härader af UpsalaLän* L. S, Joli. Michaelsson. Fullmägtig för Olands Härad samt Dannemora och Löfstads Tingslager af Upsala Län, L. S, Eric Ericsson i Ekeby.' Fullmägtig för Sjuhundra och Lyhundra Härader af Stockholms Län. L. S. A. Andersson'. E. Ericsson i Spillersboda."
N:ris 57 & 265, Banco-Utsk. N:o 22.) S. A. K. Sedan Arméens år 1833 församlade Fullmägtige hos E. K. M. i underd. anmält, ej allenast Arméens Pensions-cassas behof af ytterligare Statsbidrag, för att, inom en kortare tid, än annars vore möjligt, uppnå det åsyftade ändamålet al pensionernes bringande till lika belopp med lönerne, än ock att Cassans tillgångar icke medgåfve ytterligare förhöjde anslag till pensioner för blesserade; har E. K. M., medelst Nådig Skrifvelse den 25 Januarii sistlidet år, öfverlemnat dessa frågor lill Rikets Ständer, med Nådigt förklarande, alt på Rikets Ständer ankorame, hvad den senare frågan angick, den E. KM. funnit inskränka sig till beredande af nödige medel för sådane militairers pensionerande, som hädanefter varda i krig sårade, att antingen förordna om uppförande på Allmänna IndragningsStaten af ett till detta ändamål lämpligt anslag, att vid inträffande behof stallas till Directionens öfver Arméens Pensions-cassa disposition, eller ock oka det nuvarande anslaget å Indraguings-Staten för blesserade Officerare och Underofficerare; hvarjemte E. K. M. till R.
Friherre Osterström. Men nu är justering «f saken: sedan den är gjord kan ingen ändring mera äga rum: således bör den ske nu. Herr Den 24 November. 1515 Herr Klingsporr, (Ckristian. En hederlig karl star ivid sina ord. Friherre Legerström. En hederlig karl kan mitztaga sig; meri cn hederlig karl underläter aldrig dä han kan, att rälta ctt misitag Grefwe klörner. Jag finner med smarta, att man här saller sin heder uti art blifwa wid yttranden, som innefatta ett tilläggande af afsigter, hwilka jag ej tror att en enskild Ledamot af Ridderfkapet och Adeln har räll art påbörda ett Utskotts Ledamöter, och hwilka jag ej eller förmodat att den Ledamot som fällt dem, haft för afsigt akt wilja någon lillwita. Grefwe von KrntingLbaulen. Jag får den äran proponera Herr Grefwe» och Landt-Marskalken, att justeringen af den delen, som rör sörewarande ämne, kunde nu fä upskjutas, dä hwar achen, enligt Grefwe Oe la. 6arZio8 förslag, får tillfälle ait i snite af Expeditions-Ulffolteis förklaring, häröfwer yttra sig. Herr Grefwen och Landt - Marskalken gjorde proposition art lämna Protokollet ojusteradt i hwad som angeck förewarande fräga, intill desi Ex> pevikions-Ulffoitetö förklaring inkommit. Ropade Ja, blandadt med Nej Herr Grefwen och Landt-Marskalken förestälde att ej någon härwid kunde förlora sin rätt att Den 24 November - att yttra sig, och förnyade sin redan gjorde proposition. Men den beswatadcs a nyo med Ja, blandadt med Nej Härefter följde någon tystnad. Herr klingsporr, 6erclt, fragade hurudant resultatet nn blesive, ejler hade Ja och Nej blifwit ropadl? Grefwe ^antingsliLusen.
Maj:ts nådiga stadfästelse, nu ställt sig “i spetsen för utförandet samt begärt, att Eders Kongl. Majits Befallningshafvande “i Östergötlands län skulle inför Eders Kongl. Maj:t göra underdånig framställning att, för så vidt icke Statens stambana erhåller sådan sträckning, att den“samma kommer att beröra den nuvarande Kinda båtled, Eders Kongl. Maj:t “måtte nådigst till Rikets nu sammanträdande Ständer aflåta Proposition om nö“diga medels anvisande till båtledsanläggning mellan norra ändan af sjön Rengen “och Linköpings hamn; så och då detta bolag borde öfvertaga arbetets utförande, Motioner i Pr este-Ståndet 1862. 283 “har Styrelsen, fastän aktieteckningslista icke blifvit ansökningshandlingarne bi“fogad, ansett sig kunna antaga att, om bidrag varder vid instundande riksmöte “till anläggningen afsatt, densamma skall under statsregleringsperioden varda på“börjad; och får Styrelsen derföre samt emedan ortens menighet samfäldt deltagit “i Kinda båtleds utförande i underdånighet (bland första klassens arbeten) “anteckna jj-delar af den till utsträckningen beräknade summan eller 875,300 R:dr.“ För att vidare ådagalägga vigten af ifrågavarande arbete, torde här böra återgifvas följande omdöme af Herr Friherre De Geer, som uppgjorde första förslaget till arbetets utförande. Efter att hafva uppgifvit kostnaden för anläggningen, yttrar han: “detta är visserligen en stor summa, men jemföres den med “hvad en jernväg af samma längd skulle kosta, så uppgår den icke till -J-del “deraf. I afseende på nyttan för orten, som i allmänhet har tunga och skrym“mande varor att afsätta, synes kanalleden, som sätter hvarje punkt af de vidt “utgrenade sjöarnes stränder i direkt beröring med afsättningsort böra föredragas “framför en jernväg, som skulle beröra jemförelsevis få punkter, och å hvilken “transportkostnaden skulle blifva betydligt större än åjkanalleden.“
Det Leror af Herr Ribbing, att underrätta sig derom, att medlen blifvit i Banken insatte, och att sådäne medel ej få af enskilte lyftas utan lill följd af Collegii till Protocollet fattade beslut. Ingen enskild vinning bar således kunnat äga rum. DetLa liar jag ansedt mig böra anföra icke till mitt urskuldande, men för att freda mig från en möjligen uppkommande orättvis misstanka. Grefve Horn: 56 §. RegeringsFormen lyder sålunda: Utskottens förslag skola först i Stäntlens Plena framställas till ari tagande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser. Göras dervid i Ståndens Plena sdidan e anmärkningarj som hindra antagandet, erhålle Utskottet del af desse anmärkningar, för att derefter förslagen ytterligare gran~ ska och jemka etc. Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln, om icke, enär BondeStåndets ProtoeollsUtdrag innehåller, att Instructionen ej blifvit antagen, utan a:ne §§. förkastade, det är att förmoda, att Utlåtandet blifvit af BondeStåndet återremitteradt. Jag hoppas derföre, att Ridderskapet och Adeln äfven skall göra detsamma. StatsUtskottet kommer då i tillfälle att afgifva ett försvar för sina åsigter, eller att för - Den i5 Januarii f. ra. förändra sitt beslut till följd af de vigtiga anmärkningar, som blifvit gjorda. Skulle en ålerremiss, hvilken jag bestämdt yrkar, förvägras, förenar jag mig i den åsigt Herr Ribbing framställt, att det ej blifver möjligt för Herr Grefven och LandtMarskalken att framställa proposition hvarken till antagande eller förkastande af Utlåtandet. Grefve af Wetterstedt har, såsom Konungens Rådgifvare, frågat, huru 68 §. Riksdagsordningen skall anses. Må det tillåtas mig, att såsom svarande vända mig till Konungens Rådgifvare. Jag åberopar Herr Hjertås och Herr Ribbings yttranden, samt beklagar, att Grefve af Wetterstedt ej kunnat fatta så enkla ordalag.
Också uppstod den många gånger afbrända staden ur sin aska som en ny Phoenix. En mängd förmögna, utländska handlande inflyttade till Götheborg för att förtjäna på de ypperliga konjunkturerna. Och dessa rika män nöjde sig icke med de småstadsaktiga och eldfarliga trähusen, utan byggde sig stenpalats, hvilka inreddes med stor lyx och prålande grannlåt i dekorationer och bohag. En allt större yppighet gjorde sig gällande. Lukulliska dinéer och supéer hörde till ordningen för dagen. Lustpartier, komedier, maskerader och konserter omväxlade därmed. Man ville njuta af de så lätt och så oförmodadt förtjänade rikedomarne. Många jämförde Götheborg med det syndiga Niniveh; ja, en och annan spådde, att liksom profetens kurbits skjutit upp under en enda natt för att en annan natt lika plötsligen försvinna, likaså kunde det gå med Götheborgs rikedom och betydelse, när hafvet åter sög till sig den stora svallvågen, det vill säga, när världskrigen åter upphörde. Men hvem gitter höra på ugglalåt midt på dagen, när solen lyser klarast och bränner hetast? Medan Götheborg blomstrade såsom aldrig tillförne, var det trist ute på Gunnebo. Där satt enkefru Hall året om med sin gamla sällskapsdam och sina sömniga mopsar. En hvar, som känt till det vackra stället under förra tider, kunde ej annat än gräma sig. Den sirliga ordning, som under gamle grosseurens tid där härskat, och den glans och det lif, som unga friherrinnan Hall spridt öfver den täcka nejden, funnos där ej mera. Rättegången, hvilken John Hall påfört sin moder och svåger, hade visserligen utfallit så, att rätten dömt, att arfföreningen skulle äga bestånd; men då enkefru Hall ej försett sig med inteckningar, skulle hennes fordran gå efter de öfriga kreditorernas, så att hon numera hvarken uppbar den utfästade lifräntan eller underhållet för Gunnebo. Detta märktes också på stället, både utan och innan.
Stockholm den g Februaarii i83o. STOCKHOLM, hos Carl Ab, Pihl, l83o. i Bevillnings-Utskottets Memorial N:o 69. 1 N:o öp. Ankom till Exped* Utskottet den 12 Februarii 1S30* Memorial, i anledning af de inom Välloflige Borgare-Ståndet gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 6a, med förslag till reglementariska föreskrifter, i afseende på Brännvins-Skattens utgörande efter tillverkningen. Välloflige Borgare - Ståndet har väl, i grund af åtskilliga anmärkningar, återremitterat Ut. skottets ofvannämnde Betänkande; men som detsamma, jemlikt ankomna Protoeolls-Utdrag, blifvit bifallet af Högloflige Ridderskapet och Adeln, Högvördige Preste-Ståndet och Hedervärda Bonde-Ståndet, under den i i denna månad ; alltså, och då i denna reglementariska fråga Rikets Högloflige Ständers Beslut sålunda är fatiadt, kan Utskottet, i anledning af förutnämnde återremiss icke vidtaga annan åtgärd , än ött ett sådant förhållande härmed vördsamt anmäla. Slockholm den 10 Februarii 1830. fiih. till Riki-St. Prot. 1818_ iSJO. I Afi, t. 3'.eije B',det jule lil. s JJevillnings-Utskottets Memoria/ N:o 70. Antom lill Exped. Utskottet elen 18 Febr. 1830. Memorial, i anledning af RiksStåndens olika beslut, angående Allmänna Bevillningens fördelning, jemte förslag till de deraf föranledda voterings-propositioner. Då det nu åligger Utsbollet, att yttra sig i anledning af Riks-Ståndens besluL i Iråga om Betänkandet
I fråga om de särskilda lånevilkoren och öfrige med upplåningen gemenskap egande bestämmelser, har, hvad först räntan angår, efter öfvervägande af de skäl, som nu och vid föregående tillfällen blifvit anförda för och emot utfästande å Statens sida af ett i förhållande till den allmänna penningeräntan högre eller lägre räntebelopp, Utskottet kommit till den öfvertygelse, att, genom fastställande af den ränta, som i obligationerna kommer att förskrifvas, till procent för år, icke vore, å ena sidan, att befara någon olägenhet för industrien och näringarne genom kapitalernas inströmmande i alltför stor myckenhet till Stats-kassan, samt att, ä andra sidan, denna räute fot skulle vara tillräckligt hög, för att kunna hoppas upplåningens framgång. Vidkommande att, 14 Stats-Utskottets Utlåtande N:o 165. på sätt blifvit föreslaget, utgifva obligationer till lägre kurs än den nominela, eller med kapital rabatt, hvilken skulle godtgöras genom en motsvarande minskning i den ränta som förskrifves, har Utskottet, enär detta upplåningssätt genom de vid förflutne riksdagar meddelade föreskrifter i afseende på de lån, som Riksgälds-kontoret egt upptaga, varit uttryckligen förbjudet, och detsamma vid den af Rikets år 1854 församlade Ständer beslutade inrikes upplåning endast alternativt tilläts, samt icke heller nu torde böra annat än undantagsvis medgifvas, ansett att rabatt å det kapitalbelopp, derå obligationer komma att utfärdas, icke bör få ega rum i annat fall, än att penningar ej kunna erhållas mot den i obligationerna föreskrifna ränta af 4j procent, dä kapital-rabatt må lemnäs, dock endast sä till vida, att kostnaderna för länet derigenom ej blifva större, än för det sednast upptagna jernvägsbyggnadslånet.
Jag tror således, att all den noggranbet, som fordras i ett för ägande rätten så vigtigt ärendes behandling, redan är iaktagen och får således för min del afstyrka bifall till Utskottets Betänkande, så vidt det angår det förslag att Enskiftes-mål skola af en serskild Ägodeir.ings-Rätt upptagas; hvarigenom endast ökade kostnader skulle förorsakas. Jag anhåller på sådan grund om återremiss af Utskottets Betänkande. Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln ansåg ifrågavarande Betänkande böra, i anledning af Grefve de la Gardies dervid gjorda Anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Ropades Ja. Herr Munk af Rosenschöld, Eberhardt I anledning af hvad Grefve de ta Gardie nyss yttratt, anhåller jag fä göra en Anmärkning. E - Deri 4 April. 243 huru det visserligen är nannt, att, enligt Enskiftes-Förordningen , Gode Män skola deltaga i granskningen af Enskiftes - delningar , är det dock lika sannt att Enskiftes-delningar understundom blifvit verkställde af någon God Man hvarmed jag förstår den, som blifvit af Hemmans-ägare i Häradet behörigen vald , och icke den som blifvit af Kongl. Maj:ts Befallnings-, hafvande förordnad, dervid varit närvarande. Denna af mig gjorde anmärkning torde äfven få återremissen åtfölja. Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord Proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt tillåta, att Herr Minnek af Rosenschöids Anmärkning äfven måtte åtfölja den redan beslutade återremissen till Lagsamt Oeconomias-Uskotten. Föredrogs å nyo Lagsamt Allmänna Besvärsoch Oconomiar-Utskottens den 16 sistledMartii afgifne samt den 1 dennas eftermiddagen på bordet iagde Betänkande, öfver väckt fråga, rörande rättighet för Allmogen i Blekinge och Skåne, att emellan alla Hamnar derstädes få Sjöledes obehindradt föra deras Producter. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
Din ömhet är kvar, ökas till och med, men den är fodrad med ett grand medlidande, som håller en god del ringaktning, hvilken ökas till förakt när min talang går ner, och din sol går upp. Men hur det är, så synes din källa också sina, när jag inte längre kan förse den, eller rättare, när du vill visa att du icke vill ösa ur den. Och så sjunka vi bägge två! Och nu ska du ha någon att skylla på! Någon ny! För du är svag, och du kan aldrig bära en skuld själf, och så blef jag syndaoffret, som skulle slaktas lefvande! Och när du skar senorna af mig, så beräknade du icke, att du lemlästade dig själf, ty åren hade grott ihop oss till tvillingar. Du var en afläggare från min buske, men du ville lösgöra ditt skott innan det tagit rot, och därför kunde du inte växa på egen hand; busken kunde inte afvara sin hufvudgren därför dogo de bägge två! TEKLA. Du vill med allt detta säga, att du skrifvit mina böcker? ADOLF. Nej, det vill du säga för att få mig på lögn! Jag uttryckte mig inte så rått som du, och jag har talat i fem minuter för att ge alla nyanserna, alla halftonerna, alla öfvergångarna, men i ditt positiv fins bara en ton! FORDRINGSEGARE. 76 TEKLA. Jaja, men resumén af det hela blef att du skrifvit mina böcker. ADOLF. Nej, det fins ingen resumé; du kan inte upplösa ett ackord i en ton; du kan inte öfversätta ett brokigt lif i ett ensiffrigt tal. Jag har inte sagt något så trubbigt, som att jag skrifvit dina böcker. TEKLA. Men du har menat det? ADOLF (ursinnig). Jag har inte menat det! TEKLA. Men summan ADOLF (vild). Det fins ingen summa när man inte adderar, det blir en kvot, ett långt, ändlöst decimalbråk till kvot när man dividerar och det inte går jämt upp. Jag har inte adderat! TEKLA. Nej, men jag kan addera! ADOLF. Det tror jag dig om, men jag har icke gjort det!
Hon är så besynnerligt känslig denna tid, kan kvickt som en tanke lyftas i himlens höjd och sänkas i afgrundsdjup, – känner – känner – känner – vädrar upp stämningar, glädje och sorg, dofter, färger; gläds af allt, som lyser – glöder men stötes bort i nästa minut, alltsammans väcker hennes afsky, hon glider öfver i en stilla, sorgsen trånad, som drager själen upp mot det rent eteriska, mot idel luftblått – ljustomt. Ibland undrar hon, hvar hon är. Hela denna sydliga främmande värld, mättnaden, rikedomen är då en dröm, något fantastiskt, oregelbundet, som hon icke får fäste i. Människornas hela tankegång är så olik hennes, allt hvad de vilja, se, tala, älska och ringakta rör sig utom hennes sfer, det är som stode hon med händerna fulla af värden, som ingen marknad hade; hvad hon äger är liksom för tungt – för ... och hon sträfvar som i en dröm att nå in till den nya världen, känner en gruflig ångest – drömmens ångest. Hon svindlar och svett bryter ut på hennes panna. Tore har svårt att följa med allt detta. Han är så faderlig och förståndig och rädd. – Det var bestämdt tokigt att du såg på det där. – Nej nej, säger hon hetsigt – låt oss gå in, det har bara varit en så tröttsam dag. På trappan sitter en öfverfet äldre dam, hvars gula hals lyser under det tunna musslinet. Hon rycker Louise i kjolen, drar ned henne bredvid sig och hviskar öfvertygande hemlighetsfullt i den stora, flammande stjärnkvällen: – Ni ska inte gå och se på negrerna, det är otäckt, riktigt syndigt. Jag är en sann metodist, Herren vare lof, och förr än jag åte i samma rum som en färgad, förr skulle Gud få rycka torra brödet ur min mun. Vet ni inte att då Kain vek från Gud vår Herres åsyn, så gick han bort – då gick han till Afrika, och honom föddes söner och döttrar – hvem med? Med en gorilla förstås, för några kvinnor fanns ju inte. Därför är negern inte vår like, Herren ger oss honom till tjänare och slaf, och Nordstaterna gjorde en stor, stor synd, som Herren skall straffa på domens dag.
Med Remiss från Välloflig BorgareStåndet liar Utskottet, den 1 1 innevarande månad, fått emottaga en af Herr C. F. Ekholm väckt Motion, hvaruti anföres, att bristen på dugliga Embetsman uti Administrationens serskilda grenar med skäl torde kunna räknas bland de orsaker, som menligt inverkat på ärendenas behöriga gång, härledande Motionären detta förhållande väsendtligen derifrån, att, vid befordran till högre platser i samhället, icke alltid fästats det afseende på förtjenst och skicklighet, som 28 §. RegeringsFormen förutsätter, hvaraf följt, att öfverensstämmelse i grundsatser, sammanhang i beslut samt en kraftig samverkan vid verkställigheten deraf, ingenstädes äro till finnandes, samt att slapphet och liknöjdhet inträdt i samma mon, som oskickligheten undanträngt förtjensten från de högre platserne, och utmärkande förmögenheter i lägre tjenstegrader måst finna sig ej allenast tillbakasatte, utan äfven förhatlige och förföljde; hvarjemte Motionären anmärkt, att Embetsmannabanans lägre trappsteg förr beträddes och bevandrades blott långsamt och afmätt, samt beredde innehafvaren anseende, endast i den mon, som hans egenskaper genom pröfning och erfarenhet utvecklades, men nu mera ofta öfverhoppas med ett enda språng, under anspråk, hvilka endast mäta förmågan efter lystnaden och pligterna efter utvägarne att undgå ansvar för deras eftersättande, hvarigenom slutligen ådrages sjelfva Embetet missaktning; samt att talrika exempel förefinnas, huru personer anställas i tjenstgöring och erhålla förmansskap öfver andra, oaktadt de icke ega den minsta förberedande kunskap eller erfarenhet, hvarpå deras verksamhet kunde stödjas; och har Motionären, under förmenande, att, fastän Rikets Ständer uti vår närvarande