Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan för skicklighet känd Svensk läkare, sjelf icke homöopalh, har, sedan han utan verkan följt ordination af en i sitt fack högt berömd yrkesbroder, vändt sig till en bland ofvannämnda homöopathiska läkare, samt af denne erhållit och användt medel, om hvars verkan han, i det bref jag här eger i min hand, yttrar: »lilius har utan gensägelse gjort mina ögon bästa nyttan, utaf allt hvad jag hittills begagnat i therapeutisk väg. Min dagliga dosis har varit 2 strökorn», o. s. v. Man kan af en f. d. motståndare ej önska bättre vitsord, än hvad brefvet i öfrigt innehåller, men som grannlagenheten synes bjuda att icke här uprepa. Af allt detta slutar jag ytterligare, alt homöopalhien ej bör ulan pröfning förkaslas. Erkännes detta, så återstår frågan om lämpligheten af den åtgärd Utsk. i förev:de punkt föreslagit, eller inrättande af en, under SundhetsColkii inseende stäld, Poliklinisk ansi ali. Afsigten dermed skall, enl. Utslcs yttrande, vara att »uti någon dertill lämplig lokal i hufvudstaden, under skickliga homöopathiska läkares inseende, ej mindre råd och läkemedel' dagligen må kunna gratis meddelas dem, hvilka önska rådfråga dervarande läkare, än äfven tillfälle beredas medicinae studerande — naturligtvis äfven medicinae doctorer —- som det önska, att kostnadsfritt erhålla undervisning i den homöopathiska medicinens studium och praktiska utöfning. Man skildrar detta förslag såsom alldeles orimligt och overlcslällbarl. Bland svårigheter åberopas isynnerhet den som skulle för SundhetsColkm upstå, att utöfva det inseende Colhrn sålunda ålades.
Gladt det var Midt upp i dansen och i munterheten, (räcker honom sin hand.) HÄRVED Och derför lagom! Än en gång välkommen! (kallt, och utan att fatta den erbjudna handen). När J mitt bud fån höra, önsken J BENGT. Helt visst att ej till brölloppsgård jag kommit. Hvad sällsamt bud kan då en frände föra Uppå en glädjedag som denna är? HÄRVED. Jo, Jarlen sändt mig hit att lemna eder Den enda brölloppsgärd som värd J ären! J talen stolt, min frände! BENGT (förnärmad). HÄRVED. En ärlig riddare, till den som fläckat Då J vanbördig mö till äkta tagit! Guds död! betänken edra ord! KNUT Som det höfves Sin gamla sköld, som J det hafven gjort, BENGT (uppbrusande). (stiger upp, och slår sitt svärd i bordet). Vanbördig? Är det en dotter af Knut Algotson? 63 Vanbördig, då det gäller Jarlens broder, En konungs frände, är hon likafullt, Hon vore god nog att till äkta taga. KNUT. HÄRVED. Om ock för adlig sven af mindre slägt Vid Sankte Knut! Den Månesköldska slägten Var före Herrevad så lagom stor! Tyst, gubbe INGRID (sakta). SIGRID (likaså). Reta honom icke, fader! Och på det du, Bengt Lagman, veta månde Så lemnar dig din broder, Sverges Jarl, Igenom mig en brölloppsgåfva här HÄRVED (utan att akta på Knuts ord) Hvad skymf med detta du har gjort din slägt, Som månde dig för barn och barnbarn blifva En bister varning, att ej de som du Sin ärfda vapensköld befläcka månde, Och glömma uti vekligt älskogs-smek (han går till fonden, tager ur en af knecktarnes händer en hoprullad klädning, går fram med den midt på scenen, rullar upp ler den i höjden framför Bengt och säger:) den och visar en drägt af gyllentyg, iförd en grå, vadmalsvåd, hålSe här den brolloppsgåfva Jarlen sänder!
Och n u i d a g! Och det behöfde h a n inte. H a n gick först in i salongen, m e n där var ohyggligt! H a n var ju ensam. D ä r v a r allt sig likt. Nej, i morgon skulle h a n gå p å en annan » matkrog ». H a n kunde inte arbeta därute, sade han. Det skulle hon. H o n sköt otåligt bort papperet. M e n n å g o t ljui? » Förlåt m i g! » Nej, n e j! H a n kysste henne. » Jag är rädd, a t t vi h a d e orätt bägge två, » sade h a n. då barnet börjar tala, eller som det kal2) en las tid » jollra », hälsas af föräldrarne med jubel, det första » mamma » eller » pappa » göra dem öfverlyckliga, och de h a i den lilles joller sin största glädje. Men längre fram, om jollrandet öfvergår i pladdersjuka, blir det till en plåga i både skolan och hemmet. Pratsjukan beror på en inre rörelsedrift, på en viss liflighet i sinnet, på en snabb känsloutveckling, och sålunda h a r m a n rakt inte hjärta a t t göra den lilla pladdermakaren någon förebråelse. Det är emellertid mycket oriktigt att bygga särskilda förhoppningar vid ett pratsjukt barn. » Man bör taga sig till vara för det omdömet, a t t talträngdhet skulle tyda på särskild intellektuell begåfning, » säger en tysk psykolog. » Ofta h a r den just sin grund i tomhet på föreställningar och brist på inre lif, på inre själfständighet. Den tomma t u n n a n ger från sig starkaste ljudet. » Och rätt lugnande är det hvad h a n vidare säger: » Man bör ej oroa sig, om barnen äro sena att lära sig tala. Detta är kanske blott följden af en mycket liflig mottaglighet, som först tager i anspråk barnets själskrafter, eller af en redan befintlig rikedom på intryck, som just på grund af sin rikedom blott efter ett längre förarbete kan taga sig uttryck i ord. » Därför bör m a n ej påskynda barnets joller och tal genom att prata för mycket med detsamma.
Regerings-Formen blifvit af samtlige Riks-Stånden antaget och godkändt, samt, i följd häraf, på sätt Kongl. Maj;t i Nåder behagat proponera, så väl det Stora, som det Lilla Creditivet skall på Riksgälds-Contoret anvisas; så här Utskottet, i afseende på beloppet af det förstnämnde eller Stora Creditivet, skolat föreslå en summa af två millioner (2,000,000) Rrdr Banco, alt, vid infallande krig, af Konungen lyftas, sedan Han Stats-Rådet in pleno hört och Rikets Ständer sammankallat, hvilken summa dock icke får af Fullmägtige i Riksgälds-Contoret utbetalas förr än sedan Riksdags-kallelsen blifvit i Hufvudstadens Kyrkor vederbörligen kungjord.. Stats-Utskolicts Memorial N-o 352. 3 Beträffande åter de mede], hvilka, i händelse af Creditivets lyftning, må kunna utses och anvisas, så har Utskottet skolat tillstyrka, att till utbetalningar, som blifva en följd af ifrågavarande Stora Creditivs anlitande, skola användas de till Riksgälds-Contoret inllutne odisponerade öfverskott på StatsVerkets inkomster; men att, i saknad af sådane eller andre tillgångar, erforderlige medel skola anskaffas genom upplåning mot Obligationer, ställde på högst ett års förfallotid och till inlösen med de extraordinarie Skatter, som, i och för krigets utförande, af Rikets Ständer blifva beslutade. Antom till Exp.-Utsk. den 17 November. Memorial, angående det så kallade Lilla Creditivet, som, enligt 63 $. i Reger ings-For men, skall på Riksgälds-Contoret anvisas. (RG:s A.) Som det, i anledning af Kongl. Maj:ts vid sisth Riksdag derom gjorda Nådiga framställning, i grundlagsenlig ordning vid samma Riksdag behandlade och till innevarande Riksdag hvilande förslag till förändring af 63 §.
hejda Han ur hans än för några Han häftig älsklingssyster, som sedan skulle flicka, Han stens Laura, han kunna s o m f ö r att undhan g e h e n n e till s y s t e r e n af få gäster af Jonsons närmaste, flickvänner Sterners » Hvad I n g r i d — älM e n Ingrid ner ville hälst, i n sitt några ville s o m möjligt, sätta sig d e n n a I Steratt vigseln skulle skett så m e n h a n ville icke motenda önskan af I n g r i d. För henne från nom. föll h o n i snyftningar. (Med porträtt). — Till » allas vår Lea&gt;! På födelsedagen den 2 sept. Af En svensk kvinna. — En vandring genom kvinnornas utställning i K ö - penhamn; från Iduns gpecielle referent. — En kvinnobild — utan bild; af H. H — L. — Mamsell » Stlfvas .själfviskhet »; också en interview, af Emy. — Då ni annonserar om plats; några räd af En ungkarl, som söker värdinna. — Iduns läkarrtiklar. : Om våra födoämnen; några allmänna synpunkter, af professor Robert Tigerstedt. (Forts.). — " Ur notisboken. — Teater och musik. — Far; skiss för Idun af Elin Ameen. vigas i kyrkan, där h o n konfirmerats. känner bröst o c h nästlade långt förr, från o c h bekanta. Han henne endast privat o c h krupit u p p ett slag. » sade han. tror Och När blef han väl öfversvallande hjärta? ha en aning gå de ord, s o m i dag trängt sig h a n lämnade staden, henne m e d s o m sin hustru. panna. » i kvalfull ångest. o c h besluta. pärlade henne. » på hennes sig röst fi » ner. Idun Stockholm, Iduns N:r 23 (494). Prenumerationspris pr å r: Idun ensam kr. Iduns Modet., fjortondagsuppl. » Iduns Modet., månadsuppl. » Barngarderoben &gt; Fredagen den 11 juni 1897. Allm. telef. Rikstelef.
— Jag har förklarat, att afsigten icke varit, hvarken hos mig eller, som jag tror, hos någon annan, att göra qvinnon -ill en verksam medlem af samhället i dess yttre angelägenheter, utan blott att göra henne till en sjelfständig person. Det är visserligen sannt, att mannen är och måste vara hustruns målsman, att hon i vigseln erkänner honom som sin herre och man, men det hvilar dock alltsammans på förutsättningen af ömsesidig kärlek. Skriften säger: »de tu skola vara ett». Lagen åter säger: »i detta bolag skall mannen vara den dirigerande kraften.» I hvarje bolag måste det nemi. finnas en sådan dirigerande kraft, och i bolaget mellan man och hustru måste den finnas hos mannen, om ej af annat, skäl, derföre att. han skulle i alla fall med styrkans rätt taga väldet, och då mannen behandlar sin hustru som en sjelfständig varelse, blir detta icke tryckande. Behandlar han henne som sin slafvinna, så är sådant på det högsta att beklaga, men då har hon sett sig illa före. Då finnes icke någon hjelp, och till och med en som omyndig upfödd qvinna kan icke finna sig lycklig under sådana förhållanden. Gr. Sparre har också satt i fråga, huru det skulle gå med hennes bättre egenskaper, hennes älskvärdhet, hennes godhet och mildhet. Jag har redan på f. m. förklarat huru jag ansåg sammanhanget vara mellan kunskapen och behaget, mellan det sanna och det sköna. Jag vill icke trötta med ett uprepande deraf, utan hänvisar i stället till de qvinnor, som äro enkor. En ung flicka gifter sig t. cx. vid 18 år och blir enka 2 år derefter; skulle hon då, derföre att hon blifvit försatt i en oberoende ställning, hafva förlorat något af sitt qvinliga behag? Detta bestrides af erfarenheten. Slutligen, då man talat om vådan af en för hastig förändring, och om nödvändigheten af en beredelsetid, får jag fästa upmärksamheten på, att en sådan är äfven lemnad i det Kongl. Förslaget, ty der är omtaladt, att den nya lagen icke skall träda i verksamhet förr än ett år efter sedan den blifvit promulgerad.
Öfver anmärkningar från RiksStånden vid Utskottets, uppå motion af Herr B. H. Santesson, afgifna Betänkande ]NT:o 68, jemte hvad i sammanhang dermed lios Hedervärda BondeStåndet förekommit, angående StatsBancooch Ekonomi-Utskottens, uppå motion af Herr A. Rothlieb, gemensamt afgifna, och af 3:ne RiksStånd bifallna Betänkande N:o 66, i fråga om serskilda föreslagna grunder för belåning af Spannemål. Af den 23 sistlidne Januarii: N:o io3. Angående Revision öfver LåneContorens i Götheborg och Malmö Förvaltning och Räkenskaper år 1829, och sedermera årligen intill nästa Riksdag. Likaledes upplästes ett från Riddarhusutskott inkommit, så lydande: Hör - lien i Februari i e. hi. 129 Hörsamste Memorial!
Skall man genom ett jernbref mot afsattningen af dess slöjdepröduetion döma det till overksamhet och nöd? Antagandet af Utskottets pluralitets Betänkande skall ovilkorligen leda till detta mål och vara dödsdomen Öfver slättbygdens Invånares samtida existens? Och på hvilka skäl grundar man denna bistra dom? De låta visst förfärligt. Gårdfarihandlanderne, säger man, sprida luxe, sedeförderf och lurendrejeri. Utan att fästa mig vid den omständighet, att det. ta synes vara ett tömt skrik, som saknar stöd af något uppgifvet factum, anmärker jag blott: att man icke borde alldeles haL va glömt, att det gifves en luxe, sorn, jemte det den lönar arbetsfliten hos tillverkaren, lifvar omtanke och arbetshåg hos cort» sumenten och sprider öfver allt omkring sig trefnad och välstånd. Hvad angår det befarade sedeförderfvet, så, och då det är i Besv. och Ekön, Utsk. Betänkanäen, «n sanning, att den handlande Vestgötheallmogen (jag talar om mängden) snarare Htmärker sin framfart genom ordning och anständighet, än sedeslöshet; tror jag det icke vara svårt för hvar och en omtänksam husfader på landsbygden, att förekomma det sedeförderf, som befaras af ett band eller en bomullshalsduk, sorn en piga köper på Credit. I städerne finnes luxe och sedeförderf nog Gårdfaribandlanderne förutan. Der är det icke de som förföra, om de icke förföras. Det svåraste af alla tillmålen, man gör Vestgötha handlandeine, är: att de befordra och sprida lurendrejeri. — Hvarken vill eller kan jag bestrida sanningen i tillvitelsen. Jag känner sjelf tillvaron af detta missbruk och hatar det innerligen. Men jag fragar likväl: Skall man fördöma allt, hvad som missbrukas, hvad blir då beståndande? Icke kan eller bör den oskyldige lida för den skyldige; icke det lofliga nyttiga bruket för missbrukets skull förbjudas.
Jag medgifver visserligen, att det i Ut-* skottets Memorial åberopade underdåniga svar af 1812 års Ständer å Konungens Nådiga proposition innefattar den märkvärdighet, att Rikets Ständer någon gång kunnat glömma behofvet, eller nödvändigheten af, att Sveriges Grundlagar ej må kunna sakna tillämpning, i anseende till en Svensk Medborgares relation med Sveriges Styrelse, för hvilket fall som hälst; jag inser således fullkomligt väl, att ansvaret för någon positif öfverträdelse af Grundlagen vid detta tillfälle icke kan åberopas, då Herr Brum mers tjenstebefattning icke hämtat sine löneförmåner ifrån Svensk Stat, ehuru härvid ganska många besynnerliga omständigheter förekomma, hvaribland till exempel, att Svenska StatsVerket fått vidkännas betydliga förskotter till betäckande af föregifven brist i inkomst uti BarthelemyCassan; och att Svenska Domstolarne slutdöma i mål, som röra Bar thelemy tilldragelserna. Det visar sig sålunda, att gemenskapen emellan S:t Barthelemy och Sverige ännu fortfar för sådanc tillfällen, der Barthelemy, dess inkomster eller förvaltning, är i behof af skydd, eller biträde från Sverige, och att denna gemenskap i egentelig bemärkelse upphör endast, när man finnér sig i »58 Den 17 Julii c. m. behof, att förtrycka en Svensk Medborgare, och att i anseende till honom öfva en hämnd hvartill Sveriges Grundlagar lyckligtvis för de flesta fall betaga allt sken af rättighet. Förhållandet är ifrån flere synpunkter högst besynnerligt.
Det lyckades; och den hederliga, fryntliga kaptenen gick sin väg. Med ett eget uttryck av sällhet tog sergeanten bägge kindbenen pinfulla av ny, frisk rök ... ty man vet, att det är den första röken som smakar bäst ... och blåste ut den högst långsamt: men blåste den i sin tankspriddhet mitt i ansiktet på Sara. Å då! ropade hon och sprang ånyo sin väg till den andra delen av fördäcket, där hon hade sitt förut omtalade skrinbestyr. Albert stod således åter ensam vid sin kappsäck ... dvs hennes ... och betraktade den sjunkande milda, täcka västersolen. Man var nu kommen in på Galten, den yttersta Mälarfjärden emot Arboga till. Albert stod och såg på solen, såsom sagt är, men han såg också emellanåt på kappsäcken. Han rökte långsammare nu; ty han tänkte, om den här cigarren blir slut i ett rapp, så tör det inte falla sig lika behändigt som nyss att få en till. Ja, helt säkert har hon glas i kappsäcken; och jag tycker mera om det, än om hon, såsom jag en gång trodde, hade glas i bröstet, eller hela hjärtat därav. Det var en dum tanke av mig ... puh men jag skall inte blåsa ut för mycken rök i sänder ... puh låt vara, att hennes själ är av glas något litet: kan inte jag ha en diamant såväl som någon? och skära? men djupt vill jag inte skära, det nänns inte fan på så vacker kristall ... puh jag skall bara rita in ett A på hennes minnes emalj; det må jag väl få? det är väl inte för mycket? puh! Vacker är hon när hon är allvarsam, men än vackrare när hon ler, så där; och allra vackrast var hon när hon grät över sin mor: det är besynnerligt, att jag kunde tycka om det? Man plär annars bli ful när man grinar ... puh men hennes ögonvrår blev inte röda, utan stod klara som ... nånå, gråten räckte inte heller länge. Ror i lä! ror i lä! skrek kaptenen till sin styrman. Ser du icke pricken, din attan? Jaja, det börja skymma, tillade kaptenen godmodigt; det är nu bäst, att jag absolverar honom från styret och går dit själv.
Riksdag i anledning af samma förslag till Kongl. Maj:t aflåtne underdåniga skrifvelse, som väl förtjent att komma under Utskottens ompröfvande, innan ett o v i 1 kor ligt gillande af samma förslag uttalades; men jag har, för att undvika vidlyftighet, velat inskränka mig till de vigtigaste; öfvertygad, att hvar och en, som med värma omfattar saken för dess stora inflytande på samhällets väl, gör sig noga reda för densamma. Resultatet af hvad jag nu anfört blir således; att jag icke kan tillstyrka ett så fullkomligt upphäfvande af skilnad emellan stadsoch landlmanna-näringar, sorn det, hvartill de åberopade förslagen föranleda; att handtverks-idkande å landet bör inskränka sig till hvad som redan länge egt rum och som ulöfvas af så kallade gerningsmän till allmogens nytta och beqvämlighet och hvilkas rättigheter och skyldigheter böra närmare bestämmas; landtmannen obetaget, att med egne händer och således icke i ordentlige verkstäder förarbeta och förädla jördens. ladugårdens, och bergsbrukets alster, samt att de deraf uppkomne produeter försälja i stad eller på landet, dock ej i öppna bodar eller i upplag, i följd hvaraf jag betraktar detta såsom en bisak i jemförelse med jordbruket; att, om en större menighet eller församling, på längre afstånd från stad, skulle önska, att handelsrörelse inom densamma etableras, sådant må, efter beslut derom i sockenstämma, kunna, på sätt hitintills ofta skett, beviljas, om det af Länets styrelse anses vara af behofvet påkallad t och med ortens fördel öfverensstämmande, dock mot skyldighet för så beskaffade landthandlare, alt, i mon af dess bevillning, bidraga till närmaste stads cassa uti Borgarnes contanta afgifter Lagsaint Allm. Besv.- och Occon.-Utsk.
Wennerholm tilldelad för bebyggandet af en honom tillhörig tomt inom nämnde stad, Fullmäktige i Riksgälds-kontoret vägrat emottaga den för Wennerholms byggnadslån afgifna skuldförbindelsen med tillhörande säkerhetshandlingar, emedan nyssberörde lån icke förr, än efter den för lånemedlens lyftning stadgade yttersta tidpunkt, blifvit utgifvet och åbyggnaden på den för samma lån intecknade tomt ej heller vore fullbordad och brandförsäkrad inom den i sådant hänseende fastställda termin: anhållande, med anledning häraf, Byggnads-Komitéen i underdånighet, att då, förutan det Wennerholm meddeldte lån, äfven öfriga beloppet af hvad Kaptenen Klingström återbetalt blifvit till andra lånesökande utlemnadt, Kongl. Majit måtte täckas till Rikets Ständer aflåta nådig proposition derom, att, i afseende å den först efter 6 Kongl. Maj:ls Nåd. Proposition, M 13. ofvannämnde termin, eller början af Juli månad 1849, för Byggnads-Komitéen ånyo disponibla andel utaf det i anledning af 1843 års eldsvåda beviljade låne-understöd, utlåningsoch byggnads-terminen måtte till annan lämplig tid förlängas, på det att de tomtegare, som utaf ifrågavarande tillgång erhållit byggnadslån, kunde, derest af dem aflemnade säkerhets-handlingar eljest godkändes, i likhet med de äldre låntagarne komma i åtnjutande af de genom ofvanberörde Kongl, bref medgifne förmåner. Kongl. Maj:t har, efter inhemtande af Fullmäktiges i Riksgälds-kontoret underdåniga utlåtande, detta ärende till nådig pröfning förehaft, och vill, med afseende å härvid förekomne omständigheter, i nåder föreslå Rikets Ständer, att nu ifrågavarande medel af det staden Wexiö beviljade byggnadslån, oaktadt i afseende å tiden för lånens utgifvande och egendomarnes bebyggande ej kunnat iakttagas hvad angående låne-anslaget i allmänhet blifvit stadgadt, likväl må, under i öfrigt föreskrifne vilkor, för det afsedda ändamålet användas.
Akademien för de fria konsterna, Hof-Iiitendenlen Fredrik Westin samt Hofoch Landskapsmålaren Joh. Gust. v. Heidecken, hos Akademien tillkännagifva, hurusom de. vid nu uppnådd ålder af mer än 70 år, belärade, det försvagade kroppsoch själs-krafter snart skulle göra utöfningen af deras vid Akademien innehafvande lärarebefattningar svår om icke omöjlig, utan att de dock kunde Irån samma befattningar afstå, enär de dermed förenade löneinkomster vore för dem alldeles oumbärliga, såsom utgörande enda vilkoret för deras lifsbergning, och af sådan anledning begärt Akademiens medverkan dertill, att dem måtte beredås samma fördel, som förut tillgodokommit f. d. Professoren Limnell, att nemligen vid afskedstagandet varda öfverflyttade på Rikets Allmänna Indragnings-Stat, samt Akademien, jemte under - Siats-Utskottets Utlåtande, M 74. t dårlig anmälan om berörde förhållande, tillika upplyst, att Hof-Intendenten Weslin vore född 1782 och alltsedan 1813 varit vid Akademien tjenstgörande, dels såsom vice Professor, dels såsom Professor, dels också, från 1828 till 1840 såsom Akademiens
Efter några år flyttade en ogift farbror in i huset som hyresgäst, och han tog sig nå- got af de unga, skaffade dom små nöjen emellanåt samt pengar till kläder och blef deras beskyddare, då så kräfdes. Mera behöfdes ej, för att Karolinas af naturen muntra lynne skulle taga ut sin rätt och rädda henne från en alldeles glädjelös barndom. Krafterna spändes väl till det yttersta, men undan gick det med lif och fart, och i konsten att arbeta på en gång fort och väl var hon helt säkert oöfverträffad. Hon hade ett ypperligt minne och god sångröst: allt hvad hon hörde berättas eller sjungas kunde hon återgifva, och snart var hennes förråd af visor och roligheter så stort, att det aldrig tycktes kunna tryta. Sålunda muntrade hon syskonen och kom arbetstiden att gå fortare äfven för tjänarne. Ja, inför hennes glädtighet måste äfven faderns tvära butterhet ofta gifva vika. Någon skola fick hon aldrig besöka. Några veckors undervisning i läsning af en gumma var allt. Men själf lärde hon sig äfven att skrifva, ehuru hon under större delen af sitt lif föga använde den konsten. Emellertid hade hon vuxit upp till en fager ungmö och började kringsvärmas af friare. I allt hade hon väl ett trettiotal, ty på hvarje bjudning var hon den mest firade, både emedan hon alltid vårdade sig om sitt yttre, dansade väl och oförtröttadt samt visade sig vänlig mot alla. Men hon såg längre än till ytan. De kringboende böndernas trasiga och smutsiga barn verkade på hennes sinne allt för afskräckande, för att hon ej i hvarje yttring af oorden tlighet, skrytsamt slöseri eller lust att festa skulle se ett hot om framtida fattigdom och nöd eller om ett på annat sätt olyckligt äktenskap. Därför gaf hon ock mången vacker, förmögen och ansedd bondson korgen och väntade lugnt, tills hon fann en, på hvars hjärtas guld hon ansåg sig kunna lita. Är 1847 blef hon gift med 322 1895 I D U N Bättre är den blida tärnan, Klädd i kjol af simpelt linne, Ä n en egensinnig fröken, Klädd i dyrbar sidenklädning.
Carl von Knorringr. ö N:o 1995. P. G. af Bierkén. L. S. N:o 2035. P. F. Cederbaum. L. S. N:o 2061. b. Lagerbring. Fullm. Fr. Stiernstedt. L. S. N:o 2151. Ax. Fr. Lilienstolpe. L. S. N:o 2183. J. O. Gripensvärd. L. s. N:o 2220. J. af Ekenstam. L. S. N:o 2236. G. L. af Schneidt. N:o 2245. C. A. v. Hedenberg. Nils Rudolf Munck af Rosenschöld. "9 N:o 2246. Emil von Stahl. L. S. N:o 2253. H. G. von Holst. N:o 2275. J. P. Lefren. N:o 2249. B. C. Quiding. l. s. N:o 2265. C. A. af Robson. L. s. N:o 2300. Paul Sandelhielm. L. S. N:o 2307. C. E. af Tuneld. L. S. N:o 2312. Ed. A. Peijron. L. s. N:o 2309. G. J. af Dalström. L. S. N:o 2313. C. J. Ekströmer. l. s. tudgna?: Carl Fredric af Wingård, Erk e-B iskop. dalman. l. s. Joli. Jac. Hedren, Yice-Talman, Theol. Doct., Biskop i Linköping, C. N. O., Riddare af Konung Carl XIIIis Orden.