Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Slår detta in, så erhålla vi berörde antal Specie Riksdaler; men om man i stället, såsom det vill synas, snarare närmar oss till en myntförsämring, blifver det ej möjligt, att för den dertill anslagne summan erhålla 100,000 R:dr Specie. Detta belopp är väl icke så förskräckligt stort, att det med skäl kan anses för mycket , att dermed årligen förstärka Bankens xeela fond. Jag tillstyrker således, att ifrågavarande 150,000 R:dr måtte få betraktas, såsom en nödfallshjelp lill uppköp af ofvannätnnde 100,000 Specie, i händelse den dertill i öfrigt anvisade summan ej förslår. Den af Herr .Lefren yttrade ömtålighet,' 1 afseende på fullgörandet af Bankens förbin$gJrer, gillar jag desto hellre, som den äfven i Den 13 Julli f. ni. 923 varit min. Läran är likväl icke ny; den har äfven förr blifvit af Riksens Ständer begagnad, utan att någon fara derigenom försports. hör min del tror jag, att då Riksens Ständer 1S10 stadgade 2 procents ränteberäkning för StatsVerkets skuld, skedde sådant af hvad man fordom katMade en billig vederkänsla emot Banken för dess besvär med alla de sedelmassor den utgaf; men då numera detta besvär upphört , och Banken deremot allenast inräknar återbetalningen, synes som man äfven kunde låta räntan försvinna, eller rättare sagdt låta arfvodet för detta besvär upphöra. —- 'Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm: I anledning af hvad Herr Hjerta nyss anfört, hemställer jag, om icke med afgörandet af denna punct kunde uppskjutas, intill dess frågan örn StatsObligationerne blifvit pröfvad. Det kunde vara möjligt, att man då fann de nu ifrågavarande 150,000 R dr nödige till Statsbehofvens fyllande, men vore bunden nf det beslut, som nu kunde på förhand fattas. Herr von Hohenhausen, Michael:
Carl är också der och kommer af en händelse i tal med de båda främmande, hvilka, icke gifvande akt på något eget i samtalets uppställning, med nöje lyssna till den unge köpmannen, som just gör affärer i samma genre som norrmännen ärna, uppgifvande att han derpå in netto förtjenar cirka 10 procent, hvarmed han är fullkomligt belåten. De båda norrmännen utbyta blickar, som bevisa att fågelfängarn gör fångst på limstången. De börja snart sjelfva en inledning, hvars närmaste resultat är att ett möte till följande morgon utsättes på herr Carl K:s kontor. Resultatet af detta åter blef att den ståtliga affären stannade hos den jemförelsevis obetydlige köpmannen och att dennes antagna middagsbjudning åtföljdes af en biljett, hvilken förkunnade grosshandlaren N. det tilltänkta partiets uppsägande. Då Joachima ansåg tiden vara tillräckligt långt framskriden, afsände hon sin väl instruerade jungfru med biljetten och förständigade henne att af sig sjelf berätta att herrskapet i dag hade middag för ett par norska köpmän, som kommit att uppgöra affärer med hennes husbonde. Då detta allt var rangeradt, lät Joachima underrätta sin man att middagen väntade och lät sedan af den förnämste gästen föra sig till bordet, der hon gjorde allt hvad i hennes omfångsrika förmåga stod att utveckla sina bästa sidor som en älskvärd och underhållande värdinna. För att gifva den intressanta nyheten om herrskapet N:s förfelade middagsbjudning tillräcklig och framför allt hastig fart, voro ett par andra yngre köpmän inbjudna att öfvervara segerfesten; och alldenstund dessa herrar ingalunda hade godt öga till magnaten, fick berättelsen både färg och glans. Dessa sednare egenskaper ökades, då värdinnan under loppet af eftermiddagen erhöll tillfälle att framhviska några magnifikt utstofferade notiser om den uppståndelse, som påkommit i N:ska huset, då det blef kunnigt att den utsökta middagen skulle blifva i saknad af sina gäster. Innan aftonen flög historien lik en ståtlig raket med tusen utstrålningar kring norra sidan af staden, och när den hann öfver bron till södra ändan, skilde den sig i väl femtio olika raketer, alla med särskilta utstrålningar. Efter detta grandiosa fyrverkeri steg huset K:s aktier ånyo.
24 § 3 veckor efter inställelsedagen skall andra uppropet ske. 25 § 14 dagar efter andra uppropet sker nytt upprop. 27 § När tredje uppropet skett är skriftväxlingen avslutad. Inte heller muntliga förhör tillåts om inte nya bevis tillkommer. 29 § Vid häradsrätten skall borgernärerna vid tinget anföra allt vad de emot gäldenären och mot varandra kan ha att anmärka, så att saken kan avslutas. Kan detta inte ske uppskjuts målet till nästa laga ting, om inte borgenärerna äskar annat, då sammankallas till urtima ting. 30 § Allt vad skriftligen inkommit vid en konkurs skall sammanbindas och finnas i 2 exemplar att vid rätten läsas. 33 § Angives gäldenären för brott, som inte har med konkursen att göra, skall det genast till laga domstol förvisas. 37 § Kostnaden för urtima ting betalas av det gäldbundna boet, när frivillig avträdesansökan hålls. Har borgenär sökt betalar han. 38 § Dom i konkursmål skall skyndsamt utgivas och i Allmänna tidningar kungöras. 43 § Prövning av Rikets Ständers Bank eller andra Allmänna Verks fordringar i konkurser liksom de borgenärer i Sverige som äga fordringar på Ön St. Barthelemy skall ske efter särskilt stadgande. VI Kap Om sysslomäns redovisning och om utdelning. Sedan dom i konkursmål fallit, skall sysslomän genast kalla borgenärer och gäldenär till sammankomst och skriftligt redogöra för egendomens förvaltning. Vill borgenär klandra redovisningen gör han det inom 6 månader hos rätten. Detsamma gäller för gäldenären. Kan han bevisa att boet genom olaglig förvaltning tagit skada, skall han gottgöras. 2 § Sysslomännen skall efter att deras redovisning blivit godkänd, genast utdela behållningen till borgenärerna. 5 § Pantägare och inteckningsägare njuter rätt att få ränta intill utredningsdagen. För barnagods njuts full ränta till det utgives. VII Kap Om boskillnad 1 § Vill endera makan skifta enskild egendom eller sin giftorätt i boet för gäld skall boskillnad inlämnas till den rätt under vilken mannen lytt. Vill död makas arvingar skifta deras enskilda egendom gäller samma lag. 2 § Har mannen sin egendom frivilligt avstått eller är den genom tvång avträdd, förordnar rätten god man för hustrun, som biträder henne att söka boskillnad.
Bih, lill R, St, Prot, l844-> 4 Sami, 1 Afd, 22 Höft, 2 10, Stats-Utskottets UtlåtandeJ: N:0 7f; \ - I afseende åler å det begärda, anslaget till rese-stipendium för Bätaljons-läkare och Garnisons-sjukhusets sjukhus-läkare, har inom Ridderskapet och, Adeln samt Presteståndet blifvit yrkadt, att detta anslag måtte beviljas, enär det dels ansågs vara af vigt, att Fältläkare, genom ett sådant stipendium, sättas i tillfälle alt besöka andra Länder, der krig föres, samt taga, kännedom, örn den läkarevård, som derunder erfordras, och det dessutom vöre nyttigt, att unge läkare, få, erfarenhet af bättre methoder i sjuk vårdsanstalterna hos utländningen, och dels det syntes vara mindre billigt, att för detta ändamål lemna anvisning på anslaget å 8:de Hufvudliteln till rese-stipendier och lärda verks utgifvande, hvilket härigenom blefve otillräckligt för an dre vetenskapsmän och litteratörer; och Borgareståndet har förklarat, att Ståndet anser omförmälda anslag böra bifallas. Då, således trenne Riksstånd yttrat sig för bifall till Kongl. Majrts Proposition, i denna del, anser Utskottet sig böra, med frånträdande af sitt förut afgifne yttrande, tillstyrka, att till rese-stipendiums förmilitaire Läkare måtte å Riksstatens fjerde Hufvudtitel uppföras ett serskildt anslag af 1,333 R:dr 16 sk., årligen.. Fjerde morn., är af samtlige Riksstånden godkändt. Femte morn., angående ifrågasatt befrielse för Rust-och Rotehållare från kostnaderna för indelda Armeens beklädnad nu. m., bar af Bondeståndet återremitterats; men som Utskottets hemställan är af de öfrige trenne Riksstånden godkänd, kan, jemlikt 75 §:n Riksdagsordningen, återremissen icke till någon vidare åtgärd föranleda.
Närmaste följderna häraf blifva håglöshet och liknöjdhet, hvarigenom åter omedelbarligen alstras förnyade fel och förseelser, som åter göra honom förfallen lill samma bestraffning, hvarefter han ifrån reg:tet utstrykes oell öfverlemnas till pionniercorpsen, derifrån han, ytterligare pryglad, efter ett eller annat års förlopp utsläppes i det fria samhället, annu målk H. 9 66 Den 4 Mars e. m. Ilända obrottslig, men så invand vid corporella bestraffningar, att äfven de svåraste af denna art, som uti allmänna lagen bestämmas såsom påföljder för lagöfverträdelser, icke synas honom afskräckande. Efter en sålunda anställd betraktelse af verkliga förhållandet', skall det säkert ej kunna synas någon underligt, om en redlig och laglydig krigsman, sedan han på detta sätt, efter några års förlopp, blifvit beröfvad all hederskänsla och menniskovärde, beträder brottets bana och slutar sin lefnad i ett fängelse. Mig synes det åtminstone mer än underligt, om förhållandet någon gång icke blir sådant. I fall den framställning, jag nu gjort, skulle anses vara grundad på sanna förhållandet, och om jag ej misstagit mig 0111 orsaken till de uppgifna, ej glädjande resultaten; så vågar jag hysa det hopp, att R. St. skola finna samhällets väl fordra, att, på sätt jag nu vördsamt föreslår, hos R. M. uttrycka den und. önskan , alt prygelstraffet mätte, till heder för nationen, helt och hållet afskaffas inom Svenska armeen, somt utbytas mot en lämpligare bestraffning. — För den oförmodade, men likväl ej omöjliga händelse, att prygelstraffet skulle anses vara oumbärligt för den ordinarie soldaten, samt det således icke vore sanning, att ambitionsstraffen äro de lämpligaste för militärståndet, så får jag i sammanhang härmed vördsamt hemställa, att i laga ordning förklaras måtte, det prygeloch daggstrafif aldrig må användas emot beväringsmanskapet, samt att i lag uttryckligen stadgas måtte, hvilka straff må emot nämnde manskap tillämpas.
Tyn sedan stora religiösa rörelser nästan öfverallt bland menigheten uppstått och då dessutom i samina afseende frågor väckts och väckas, som äfven inom vetenskapen äro af stor betydelse; så är det nödvändigt, att prestön icke blott eger varmt kristligt nit, han mäste ock genom idkade grundliga studier hafva förvärfvat en på insigt grundad fast öfvertygelse, så att han kan rätt bedöma ställningen, förmår leda oron, besvara inkasten och (hvarför icke äfven medgifva detta) någon gång sjelf justera sina kunskaper. Eger han icke dessa egenskaper, så är fara värdt, att han lätteligen råkar i endera af de ytterligheter, som icke äro så alldeles sällsynta — att han sålunda antingen slär sig på landtbruket (sorn Gudnås för de liesta Komministrars bergning synes vara mer elier mindre oundgängligt) samt sköter noggrann! de yttre presterliga göromålen, men mer eller mindre mekaniskt dem, som utgöra hans egentliga kall, eller ock att han gripes af den ifver, som vanligen benämnes läseri, hvilken ofta är förbunden med verkligt goda afsigter, men också någon gång, det kan ej nekas, tillgripes för att väcka uppseende samt för att dölja bristen pä verkliga kunskaper eller på förmåga till sann presterlig verksamhet. Jag tror att det mesta af detta onda icke skulle inträffa, om öresten, jemte kärleken till sitt kall, också egde lust för studier; men en sådan lust dean i allmänhet ej uppstå, der han icke redan förut, t. ex. vid universitet, lagt en god grund, så att han förmår följa och förstå en afhandling af mera vetenskapligt innehåll samt med något strängare tankegång. Efter dessa inledande ord får jag vördsamt anhålla, att Rikets Ständer ville för sin del besluta, att blifvande prest bör vid universitet, innan han der öfvergår till teologiska studier, efter förut aflagt skriftligt prof i modersmålet, undergå en preliminär examen i Latinska och Grekiska språken, historia, teoretisk och praktisk filosofi, samt, efter fritt val, antingen i mathematik och en natur - 76 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. ,JW 26. vetenskap, eller i tvänne naturvetenskaper utan mathematik.
Olyckligtvis skulle emellertid deras hopsmidda » Volapiik » i saknad af allt eget organiskt lif, ali spontan utvecklingsförmåga, snart som en trång stålrustning tungt sluta sig om den växande människotanken och förkrympa dess fria utbildning, medan det förgångna ändå alltid skulle kräfva djupa språkstudier. Ekon från äldre tider och trängre åskådningssätt yrka äfven ännu någon gång på en, om ej längre uteslutande rätt, så dock afgjord förmånsrätt för de klassiska språkens studium. Men dessa ekon dö bort bland dagens högre röster. Ja, det göres knappast längre behof att betona vikten af de nyare språkens studium. Med rätta erkännes val ännu värdet af de äldre tungomål, hvilka gifvit uttryck åt en helgjuten kultur, hvarur vår egen dragit riklig näring, och hvilkas fasta och genomskinliga byggnad är af så stort värde för språkmannen. Men vi inse tillika, att Roms och Greklands odling ej mera är världens, att vi ej längre kunna ringakta de nyare språk, som vittna om ett förgånget årtusendes och om vår samtids mäktiga kulturarbete, och hvilkas byggnad är så mycket mera lärorik, som den ännu är stadd i organisk ombildning under ett fullt pulserande lifs betingelser. Att de lefvande språken, såsom föremål för vare sig litterär eller vetenskaplig forskning intaga en med de klassiska språkens fullt jämbördig ställning, medan de i praktisk hänsyn ega en dem säregen betydelse, därom tvistas väl knappast längre. Men väl tvistas om deras rätta ställning och bedrifvande vid våra lärovnrk. Såvida det nu är dessa läroverks egentliga uppgift att bibringa landets växande ungdom en allmänmänsklig och medborgerlig bildning, blir hufvud-frågan äfven den, huru de nyare språkens studium skall bäst kunna bidraga till lösningen af denna uppgift. Innan denna fråga tas i betraktande, torde det emellertid ej vara alldeles öfverflödigt att undanrödja en visserligen ytlig, men icke destomindre i det oreflekterande tänkesättet ganska allmän, förblandning af begreppen språkfärdighet och bildning.
Bränvins brännings afgift. Summa. .1 ordenoksoch Hemman tal,sRänta. Kronooch Kvrko-tiondc. Afrad. Mantalspenningar. Hernin gsören. Summa. medel. Pastorers. Kapellaners. Kyrkobetjenings. Summa. afgirt. sorjnmg oell allman besvär. na Stats-B drag. Mantal Mantal Mtl Mtl Mantal Mantal Mantal St. St. St. St. St, St T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r T:r St. St. St. St. St. St. St. R:dr s. r. R:dr S. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:r s. r. R:r s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:r s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. U:dr s. r. R:dr s. r. R:dr S. r. R.dr s r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. R:dr s. r. 1 Laholms Fögderi Mlererströiti. Till Berättelsen öfver Hallands Län för åren 1848—1850 T Allis IL ij flir (Städcrnc luoisa Hallanda i-H c7 O O i—3 sa: o ~ 3 Jord. Utsäde af Medelafkastning, sedan utsädet är aldra get. Underhållna Kreatur. Uppskattadt värde. C/J c ter, Verk oell lingar. > Pr ca > 3 qq Betesmark. 3 as H 3 3 SS 3 Q. Hemmantal. Hvete. K Oso CJQ Korn. Hafra.
– Min käre vän – säger han – det är nu tämligen tomt omkring er på bordet. Jag ser därför ingenting som hindrar, att vi få del af den stora nyheten. – Nåväl – suckar Brandt, och lägger bort servetten, efter att omsorgsfullt ha torkat sin mun. – Jag är störtad! Förvisad från hofvet – i onåd! Han njuter af det förvånade och medlidsamma uttrycket i de andras ögon, fast besluten att lägga deras nyfikenhet på sträckbänk och att utminutera sin skildring i små intressanta detaljer, till en smickrande bakgrund åt sig själf. – Störtad? Af hvem? frågar Rantzau. – Af Holck! Jag hade föresatt mig, att antingen skulle han eller jag falla! – He! Min käre kammarjunkare, af er två, är det nog han, som är född med segerhufvan! – Å! – Brandt kråmar sig, och de svarta ögonen gnistra. – Skrattar bäst, som skrattar sist! För tillfället är det tjocka djuret visserligen herre på täppan, men jag ger icke tappt. Jag ämnar låta honom gå på gräsbete en stund – ju mer han under tiden solar sig i den kungliga nåden, dess fortare mognar han till slakt! – Hu då! – ryser Rantzau och kastar en gäckande blick till Struensee. – Det doftar blod från vår vän kammarjunkaren! Gud nåde den arme Holckens själ, när hämndens timme är inne! He! – Men för tillfället solar han sig, som sagdt, i nåden, och njuter gladeligen sin smekmånad! – Ja, säger Brandt med inbiten förbittring – för ögonblicket går honom allt väl i handom! Hans inflytande har på sistone blifvit olidligt. Kungen öfverhopar honom med välgärningar. Vid sista nåderegnet, i januari, var det nästan endast han och hans anhöriga, som hugnades med utmärkelser: hans far, hans bror och syster och svåger, ja till och med fästmöns styffar. Också var gubben så innerligen smickrad öfver att få kasta lilla Kristiane i armarna på det tjocka djuret. Jag var för resten med på bröllopet för några veckor sedan... Hon är sjutton år och har tre sköna herresäten på Fyen! – Men hur gick det till, att ni föll i onåd? frågar Struensee.
Till upplysning om deste tillgängar fsi Utskotten här endast siberopa innehsillct af Betänkandet N:o 22 med dcr - Betänk anden, N:o 23. XXI wid bifogade Tabell som utwisar, att, sedan medel blifwit afsatte till fyllande af den summa 2,820,000 N:dr Banco, Stats-Utstottet, uti dest afgifne Betänkande, N:o 255, tillstyrkt Rikets Ständer att till Förswarswcrkcts istsindsattande bcwilja, samt de summor Kongl. Majit till Garnisons-Sjukhusets fullbordan och Casternbyggnaden begärt, de erforderlige medel för Canalarbetets fullbordande skulle wara att tillgå, i händelse Rikets Ständer behaga bifalla det för sistnämnde ändamsil nu begärde ytterligare understöd. Efter härom wunncn kännedom, och under förutsättning, att de grunder, uppsi hwilka dcstc Utskottens beräkningar sig stödja, stola af N. Ständer gillas, hafwa Utstötte» lill granskning företagit de ätstilligc här ofwan uppgifne Förslag till wilker för bewiljande af samma bidrag; derwid först, i frsiga om Statens inträdande ssisom Actieäga, re uti Götha Canal-Bolag, hos Utstotten i öfwerwägande kommit, att dsi Rikets Ständer wid i8i5 sirs Riksdag bewiljat det första länebiträdet, af circa 3 millioner, till Götha Canal-byggnad, ssidant stett med förklarande, "att "derföre, under Byggnadssiren, ej skulle äskas någon Ränta "och Capital-afbetalning, eller sadan efter deras flut komma "i frsiga, förr än Actieägarne af Discont-och Canal-Inkom"sten njutit, och allt framgent för hwarje sir fä njuta, oaf"kortadt 5 procents Ränta si det af dem inbetalte Aktiekapital. " Wid sadant förhsillande, och dsi det af R.
Dessa considerationer torde ådagalägga angelägenheten deraf, att ej utan vigtiga skäl besluta Tullafgifters nedsättande, serdeles då fråga är om sådane varor, som, utan att egenteligen kunna hänföras till nödvändighetsartiklar, i större mängd consumeras inom landet och, såsom en följd deraf, hufvudsakeligen Verka på Tulluppbördens belopp. Att för desse afgifters beräknande fastställa säkfa och bestämda grunder, och att, så vidt möjligt är, fortkomma godtycklig behandling vid verkställigheten, är äfven ett föremål, som förtjenar synnerlig uppmärksamhet. Vid frågan om Taxeregleringen har man, såsom Utskottet afven anmärkt, hittills ansett StatsVerkets säkerhet och de trafiquerandes tätt fordra Tullafgifternes utsättande efter Den 58 Junii J. rn. »nått, mål, vigt och stycketal i alla de fall * där sådant later sig göra, men deremot afgifternes beräknande till vissa procent af varuvärdet högst osäker och äfventyrlig och derföre ej böra begagnas i andre fall, än då någon annan utväg ej kunnat lempeligen användas» Troligen hade det Höglofl. Utskottet ej företrädesvis antagit denna sistnämnde methode, så framt Utskottet insett de olägenheter och brister, sorn oundvikeligen måste blifva dermed förenade, i fall densamma skulle komma att tjena till efterföljd. Då de af Rikets Ständer vid sista Riksdag meddeldte föreskrifter angående sättet att utröna rätta värdet på utgående varor, funnits i tillämpningen föga Svarande emot ändamålet och ej sällan ledt till ofördelaktiga resultat Vid Tullafgifterrtes bestämmande på Rikets egne producter, hvilkas Vården bördt kunöa nied någorlunda pålitlighet bedömas, hvad säkerhet vore väl då ätt förvänta, om Vid Tulleös reglerande på Utländske Varor, hemtade från aflägsne hamnar både inom och utom Europa, enahanda ttiethode skulle ovilkorligen följas och beräknift. garne komma att grundas hufvudsakeligen på Uppgifter af utrikes vistande Tjenstemän, som, till stor del, sjelfve ärö handlande eller importeUrernes ombud?
Ångaren pep. Vi voro framme i Göteborg och nu afslutar jag också mitt bref. Din lyckliga vän Maria. FEMTE BREFVET. Min snälla Ninni! Nu är man då ändtligen på sin bestämmelseort, det så mycket omtalade Strömstad. Du inbillar dig kanske att här är ett förtjusande Eden fullt af vackra promenader, romantiskt vilda omgifningar och det omätliga hafvet utbredt för våra häpna blickar. Ack, min vän, huru sviken blir man icke på alla dylika gyllene drömmar, då man befinner sig på platsen. Men vi skola icke tala derom nu utan längre fram. »Man skall iakttaga ordning och system i allt hvad man företager sig,» har fröken, vår lärarinna lärt oss. Mitt sista bref slutade visst med att vi landade i Göteborg. Det är en präktig stad, må du tro, mycket regelbundet byggd. Den har breda, vackra gator, palatslika hus och kanaler hvaruti dessa spegla sig. Så har den en staty af Gustaf II Adolf på torget framför börsen; en förtjusande promenad, som tillhör trädgårdsföreningen, och ett präktigt teaterhus. Göteborg är en stor stad, der man tycker att välmågan tittar fram genom hvarje fönster; och ett sådant lif och en sådan rörelse, som der är på gator och hamnar, finner man knappast i hufvudstaden. Jag tyckte att man riktigt kände sig glad till sinnes, då man promenerade der. I Stockholm påstås att göteborgarna äro stela och otillgängliga. Jag för min del fann dem glada och gästfria. Vägen till lifvet Innehåll: Sid. Vägen till lifvet 1 Amors hämd 45 Den vackra Ursula 105 Arkimedes’ punkt 119 Bortom döden 165 VÄGEN TILL LIFVET Tåget rusade ned i stationen i Lausanne, och höll. Det skulle vara en halftimme, innan han kunde resa vidare. Han störtade i hällande regn öfver jernvägsspåren öfver till restaurationen för att friska sig upp med varmt kaffe i den råruskiga februarimorgonen. Han satt som bedöfvad derinne midt i allt vimlet och sorlet, — ovaken, utskakad.
Hon afslöjar utan medlidande excellensen, serafimerriddaren, — honom, en af de aderton och sitt stånds ypperste, honom, författaren till de vältaliga äreminnena, — blottar utan skonsamhet hans moraliska och ekonomiska ruttenhet, hur han utpressar sina under-hafvande, förskingrar myndlingars medel, förfalskar och ljuger, allt under det morfinsprutan lurar bakom leendet och total ruin smyger sig bakom prakten och storheten. Hon afslöjar obarmhertigt » societetens » uselhet, all flärd, all lögn, all tomhet och lastbarhet; allt detta, som döljer sig under de granna toiletterna, elakheten, korruptionen, onaturen, oblygheten; Cecilia, den unga flickan, som redan efter tre vintrar, tillbragta i societeten, är passerad och — förstörd; den sminkade koketten, som döljer sina skrynklor, och dottern med sin gula hy, sin sjukdom och sin bitterhet; den gråhåriga amiralinnan, som ligger med rått kött för att bevara halsens hvithet; och slutligen Au-rore Bunge, den blaserade och sköna baldrottningen. Dylika societetsmenniskor begripa ej naturen. Aurore t. ex. När hon vandrar genom skogen, känner hon sig som en främling. I början springer lion, och allt, hvad hon möter, förskräcker och upprör henne. Allt gör henne rädd, äfven de egna fotstegen. Allt är så stort, så högtidligt och imponerande. Först ser hon en fiende i den Ur Dagma Krönika, VI. Småningom lugnar hon sig, men sent kommer hon dit, att hon förstår naturens skönhet. Duger det att vara naiv i ett så utomordentligt sällskap? Duger det att der tala naturens och känslans språk? Nej, tyvärr icke. Den oskyldiga Arla såras redan första aftonen. Hon tager en roués hyllning för en uppriktig kärleksförklaring. Såret, som hon erhåller, riktar hela hennes lif, och denna ödesdigra bailafton blir bestämmande för hennes utveckling. Dock — lika farlig är den kälkborgerliga inskränktheten. Elfvan hackas sönder liksom kolibrin i hönshuset. Skråköpingssocieteten har icke sinne för naturbarn.