Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Preste-Ståndec d. 12 Borgare-Ståndet d. 12 •—■ Bonde-Ståndet d. 17 •—■ — Riksens Ständers underdåniga Skrifvelse till Kongl. Maj:t, rörande ändring af 4 /. i xo Cap. Giftermåls-Balken. S. A. K. 3Vled afseende på den allt mer och mer tilltagande lättsinnighet, hvilken i synnerhet sig visar, da oenige eller med hvarannan inbördes mindre väl belåtne ägta makar siris emellan i hemlighet öfverenskomma, att den ene af dem , under förbenall af Giftorättens bibehållande uti gemensamma boet, bortrymmer eller kanske allenast på nog nära afstånd undangömmer sig, för att, sedan efterlysning skett och Skiljobref, på 10 Underdåniga Skrivelser. % grund af Domarens Utslag, blifvit utfärdadt, få hvar för sig efter behag träda i annat gifte; hafva Riksens Ständer, till förekommande af sådane missbruk , trott sig böra hos E. K. M. L underdånighet föreslå, det 4 §. i 13 Cap. Gifj termåls-Balken måtte erhålla följande lydelse: ”Öfvergifvet och förlöper Mannen af ond’’sko och motvilja sin Hustru och far utrikes i ’’thet uppsåt , att ej mera blifva och bo med ”henne, håfve ingen rätt sin lott i boet eller ”fasta gods sitt att råda. Vill Hustrun från ho”nom skiljas, tage thå stämning hos Domaren, ’’Vet man ej, hvar Mannen sig uppehåller, ”förelägge Domaren honom Natt och Ar, att ”sig inställa , och varde detta föreläggande, gemiona Konungens Befallningshafvandes försorg, ”öfver hela Riket kungjördt medelst allmän lysning, sorn jemväl bör innehålla föreskrift till ”Kronooch Stadsbetjente, att uppgifva hvar ”han finnes.
Tre skillings-afgiften kunde såsom onödig upphöra, för alt ej öka antalet af de många utskylder, hvarmed Allmogen, till ett ökadt arbete för Udpbördsmönnen m. m., nu finnes besvärad; i stället for hvilken afgift hvarje församling borde, på samma sätt som förr, låta sig vårda om sådane besmittade personer, som ej förmå att af egna medel bekosta sitt helande; äfvensom 9:0 Johannés Andersson från Skaraborgs Län, till ytterligare styrka för samma mening, tillagt, att i hans hemort finnas ett väl inrättadt och för de med generisk smitta behäftade personers bo - 85o Stats-Utsko ttets Betänkanden. tande tillräckligt Läns-Lazarett, till hvars underhåll hvarjehanda Collecter och insamlingar ingå. Af en annan mening hafva deremot Riksdags-Fullmägtige J. J. Ruthberg, Andors Danielsson, Lars Ersson från Gefleborgs Län, Olof Olofsson, Anders Nilsson Anders Mattesson och Börje Pehrsson m. fl, varit, hvilke tillstyrkt än Betänkandets antagande, än åter afgiftens fortfarande, ehuru med nedsättning af Maximum till Tre skiliingar. I afseende på desse af skiljaktig beskaffenhet verande anmärkningar, anse Utskotten sig först höra rätta de inom Hedervärda Bonde-Ståndet vid öfverläggningarne rörande detta ämne förelupne misstag, då påstått blifvit, ej mindre det Hågen anledning ej funnits för Bevillningsutskottet, att utöfver Tre skiliingar höja meranämnde af Kongl. Majit till fortfarande Nådigst föreslagne afgift, än ock att de för Curhuset i Skaraborgs Län anviste bidrag ej skola behöfvas till anslagens fyllande. Vid en närmare granskning af Utskottens redan afgifne Betänkande lär ej undfalla atL framlidne Herr Ehrenborg, Casper, i en från Högloflige Ridderskapet gch Adeln remitterad motion föreslagit de Stats-Utskottets Betänkanden. 85t årliga bidragen till åtta skillingar af hvarje person, och att Herr B. H. Santesson likaledes yrkat summans förhöjning till Sex skillingar.
Utskottet finnér General-Ordren under N:o 522 förlidet ar icke vara i strid med Grundlagen, emedan dess föreskrift nästan ordagrant deri åberopas. — Om det vore nog för att vara laglydig, att från perm till perm afskrifva Lagboken, så (skulle denna sats vara riktig, men som laglydnaden ligger i sjelfva tillämpningen och rätta förståndet af Lagen, synes mig ConstitutionsUtskottet hafva bordt nogare granska, huruvida den nästan ordagrant åberopade föreskriften i 79 §. Riksdagsordningen blifvit rätt förstådd och tillämpad uti ifrågavarande General-Ordm ConstitutionsUtskottet skulle, som det vill synas mig, hafva insett först det öfverflödiga uti att på en Ordre anbefalla denna eller någon annan Grundlags §:s åtlydnad, och för det andra, att den nu ifrågavarande befallningen innehåller ett villkor för åtlydnaden, som innebär en otillåten tydning af Grundlagen. 79 §. Riksdagsordningen säger uttryckligen, att "ingen "af Ridderskapet och Adeln, som enligt Rid”darhusOrdningen till säte och stämma berättigad är, må kunna af hvad anledning "som hälst förmenas att Riksdagen bivista; '''dock gälle under krigstider undantag härutinnan för Militaire personer, dä dé i ”Rikets tjenst af Konungen beordras.” Hvad säger nu åter RiddarhusOrdningen om rättighet till Säte och stämma?
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels ock bifall till densamma med följ:de förändrade lydelse: »Förgriper sig någon med våld eller annan misshandel å främmande stats regent, medan han bär i riket vistas; dömes til] straffarbete på lifstid eller från och med 6 t. o. m. 10 år. Sker dråp, som i 14tde kap. 3:dje eller 4:de §:n sägs; miste dråparen lifvet eller dömes till straffarbete på lifstid;» hvarefter Den 13 Juli. iil Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. på bifall till §:n utan förändring och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 28:de, 29:de och 30:de §§:ne samt kap:ts rubrik. Biföllos. Gr. Mörner: Då jag fick så litet understöd vid den 27:de §:n, ansåg jag icke nödigt att i afseende på den 28:de §:n göra några erinringar. lag anhåller emellertid att få till profit anteckna min reservation mot R. o. Ad:s beslut i frågan. Mig synes det vara hårdt att bestämma 2 års straffarbete såsom möjlig påföljd för en hotelse mot en sådan person som i 27:de §:n omnämnes. Han kan ofta sjelf hafva framkallat den och tilläfventyrs gjort sig deraf ganska väl förtjent. Hr Dalman: Jag har ansett det vara öfverflödigt att göra partiella anmärkningar och har derföre icke förr än nu begärt ordet. lag anhåller emellertid att få till protokollet antecknadt, att detta kap., i min tanke, är allt för långt och allt lör obestämdt i sin redaktion. Specielt reserverar jag mig mot antagandet af lista §:n, hvilken jag anser kunna leda till ganska vådliga och bedröHiga följder, äfvensom mot antagandet af 27:de och 28:de §§:ne, beträffande hvilka jag förenar mig i den af Gr. Mörner uttalade åsigt. Gr. Sparre: Då Gr.
Då detta är ett af allom kändt förhållande, och dertill kommer, att ej ringaste anslag finnes för truppers sammandragning till större öfningsläger, så väsendtligen nödvändiga, om arméen icke skall förfalla till fullkomlig okunnighet i de delar af tjensten, som endast vid sådana större öfningsläger, der trupper af alla vapen sammankomma , stå att inhemtas, samt att det är till dessa bristers fyllande , som K. M. af R. St. äskat ifrågavar. anslag; så är det sannerligen obegripligt, huru StatsUtsk. kunnat afstyrka bifall lill proposm, samt hänvisa till ett ordin.-anslag, sorn alldeles icke finnes. Att dessa öfningsläger icke äro etl af vår tids s. k. onödiga påfund, bevises ibland annat af K. brefvet till Krigscolhm af den 12 November 1766, deri förklaras ”att Konung och Ständer funnit större läger nödvändiga för arméens öfning” m. m. Så tänkte man redanför 74 år sedan i anledn. af den erfarenhet man vunnit under det 3 år förut slutade Pommerska kriget, vid hvars utbrott Svenska arméen, i brist af nödig öfning under föregrde fredstid , befanns vara fullkomligen okunnig i allt som rörde större truppmassors skötsel, rörelser oell användande, ehuru reg:tena icke saknade nödig enskild vapenfärdighet, och hvar - Den 25 November e. m. ( af de menligasle och bedröfligaste följder, synnerligen under första fälttåget, visade sig, intilldess armeen, under förluster och motgångar, hunnit vinna erfarenhet i dessa stycken, och således fått dyrt plikta för under freden försummade vapenöfningar. Samma och ändå sorgligare följder af lika försummelse ägde ledan rum under kriget 17ij 1 ■—1743; men vi uro senfärdige att låta varna oss. Detta fel arsa mveket angelägnare att under närvar, tidsförhållanden aflägga , som vapenöfningarne i fredstid nu för tiden bedrifvas inom alla Europeiska armeer med vida stöire sorgfällighet än fordom, och således faran för oss är så mycket större att ensamme vara de försumlige.
8 Enahanda grunder, hvilka, i afseende på granskningen och approbationen af Bankens småsedlar af nu bruk - ( 6 ) liga Formulairer varda, vid innevarande Riksdag, stadgade, komma att gälla och tillämpas vid granskningen och approbationen af R:gsContoirets så kallade smärre CreditSedlar, så vidt skiljaktigheten emellan de i håda Verken brukliga Formulairen sådant medgifver, och skall hvarje innehafvare af smärre R:gsSedlar, hvilka till värdet blifvit nedsatta, eller casserade, ega öppen rättighet, att desamma till ytterligare granskning efter dessa föreskrifter uti RtgsGontoiret förete. a) Med samma dag, som Banken öppnas för utvexling af Silfver mot BancoSedlar, skall all tillverkning af CreditSedlar eller så kallade RtgsSedlar inställas. b) De, vid berörde tid, i förråd varande och utelöpande RrgsSedlar må uti R:gsContoirets Cassör på vanligt sätt utoch invexlas, så länge de icke äro förslitne. c) I afseende på proescriptionstiden för R:gsSedlarnes slutliga indragning, så är det öfverlemnadt till R. St:r vid nästa Riksdag, att, efter dåvarande förhållanden, härom besluta. Riks gälds Contoirets Ordinarie behof och förslagsvis beräknade utgifter, från och med år i83o. S‘ 9- Calculerad Brist vid 1829 års slut, Sjuttioåtta Tusen Sjuhundra (78,700) R:dr uti R:gsConloirets disponible Tillgån gar. ( 7 ) §. io. Tio Tusen (10,000 Rtdr, till infriande af RtgsContoirets Obligationer med 5 procents ränta. §. ir. De, enligt 1823 års RiksdagsBeslut, af RtgsContoiret utgifne
Och när nu det öde, som sagde förslag vid nästa riksdag kommer att vederfaras, i väsendtlig mån är beroende af den opinion deröfver, som efter förutgången mogen pröfning och öfverläggning inom Riks-Stånden vid innevarande riksdag kommer att göra sig gällande, och jag derjemte är öfvertygad att denna opinion icke bättre och mera bestående kan åstadkommas, än om förslaget underkastas den af mig föreslagna allmänna öfverläggningen, så har jag deraf erhållit en förökad anledning till hvad jag påyrkat. Jag har från mitt första uppträdande såsom riksdagsman ifrat för en representationsförändring, med upphäfvande af så väl stånd som klasser, och tänker jag i detta afseende i dag likasom tillförene. Men då jag påyrkat förändring af vårt närv:de representationssätt, således äfven att R. o. Ad. såsom Riks-Stånd skall upphöra att representera, har jag aldrig tillåtit mig tänka, än mindre yttra, att R. o. Ad. mindre än de öfrige Riks-Stånden egde förmåga att uppfylla representationskallet. Mej! tvertom tror jag och påstår, att inom detta Stånd finnes de största förmågorna inom representationen, och att det endast är inom detta Riks-Stånd, som en mängd förekommande frågor nu kunna erhålla den grundliga ock mångsidiga behandling, som vederbör; och är det i sammanhang härmed som jag eger den öfvertygelse, att R. o. Ad. icke skall tveka att afstå från egande privilegier och företrädesrättigheter, så snart R. o. Ad. blifver förvissad att detta afstående sker till fosterlandets bästa och att en blifvande förändring i vårt representationssätt är fotad på det rätta, billiga och nyttiga. För att utröna detta, anser jag intet medel bättre, än de af mig föreslagna allmänna öfverläggningarne. Förkastas detta, så blir följden de ensidiga intryck, som uppstå, antingen förslaget blott Ståndsvis diskuteras, eller ock om all diskussion deröfver nu skulle uteblifva och det endast med tystnad blifver beledsagadt till den af Konst.-Utsk:t föreslagna treåriga hvilan. Bearbetningar och machinationer skola i sednare fallet få fältet öppet för sina verkningar.
—Emot verkställigheten af hvad Rikets Ständer i nyssberörde hänseende stadgat och förordnat, hafva Revisorerne icke funnit annat att erinra, än att de 2:ne särskilda, vid olika tidepunkter och emot olika återbetalningsoch räntevilkor, staden Borås tilldelade lån i liufvudboken upptagits å ett enda conto, hvarigenom både kapitaloch räntebeloppen af dessa begge lån blifvit sammanblandade; hvilket icke öfverensstämmer med Reglementets föreskrift, att hufvudböckerna böra ”utvisa de förändringar, ”sorn det en och samma stad, emot enahanda hetalningsvilkor, beviljade låneunderstöd, i sin helhet, under hvarje års lopp undergått, ”äfvensom de derunder å samma lån upplupna samt influtna eller balanserade intressen.” Vid granskning af den räkenskap, hvarom nu är fråga, samt dess jemförande med hufvudböckerna och dertill hörande verifikationer, har någon anmärkning icke förekommit. Hvad sjelfva hufvudböckerna för öfrigt beträffar, så hafva Revilnkomsternas sorerne, som, i afseende på de från Landtränterierna lefvererade beyerifac" villningsm. fl. medel, jemfört de i hufvudböckerna förekommande rande, inkomstsummor och dertill hörande verifikationer med Landtränteriernas Månadsförslag och de till Riksgälds-Kontoret inkomna Summariska räkningar, funnit håde inkomster och utbetalningar behörigen verificerade samt de sednare med föreskrifterna i Riksgälds-Kontorets Reglemente öfverensstämmande. Enligt kapitalräkningarne i dessa hufvudböcker, hafva utgifterna Kostnaderna till löner arf voden och pensioner samt expenser m. m. vid Riksgäldsför Riksgäids Kontoretj utom postporto, utgjort följande belopp, nemligen: Kontorets för valtning. Angående ett å expensmedlen anvisadt förskott. Utgifterna för Rikets Ständers faus. — 24 — Enligt 1845 års Enligt 1846 års kapitalräkning. kapitalräkning.
Då Carl XIII som segrare återvände till Strömstad, var militärbefälet der redo att med någon högtidlighet fira Fredrikstads intagande och konungens närvaro der isynnerhet. För detta ändamål tillställdes en särdeles briljant aftonfest. På den plats vid torget, der gamle rådman Lorens Bomans fosterson Hans Henrik byggt sitt hus, numera tillhörigt konsul Lorens Boman, fanns vid den tiden en lång och låg magasinsbyggnad, framför hvilken var anbragt ett stort fyrverkeri, som konungen åsåg från fönstren i det hus, hvilket nu eges af handlanden Råg. Stadens förnämsta ogifta skönhet fröken Charlotta d’Orchimont antände fyrverkeriet. Härvid tillgick så, att en dufva af eld, följande en fin ståltråd, flög tvärt öfver torget och i sin tur tände konungens namnchiffer, lysande i alla regnbågens färger och straxt omgnistradt af en mängd kolossala solar, hvilka oupphörligt hvirflade deromkring. Anblicken var utmärkt vacker, och i min barnfantasi lefde den så länge att jag tyckte mig både sofva och vakna i glimrande solar. Kort härefter reste Carl XIII till Uddevalla för att begagna baden En annan scen tillhörande krigsmedaljens frånsida må afsluta detta kapitel. Manskap och underbefäl hade nu, liksom 1808, bränneriet till sjukhus under lasarettläkaren Landeberg och äfven senare sjelfva kyrkan; men för officerarne ansågs behöfligt att finna en enskilt lokal inom staden, och då nöden trängde, beslöto de militäriska myndigheterna att skaffa sig det hus, som egde den rymligaste salen. Olyckligtvis var detta min bror Jans’ nybyggda och nymöblerade hus. Sjelf var min bror vid detta tillfälle frånvarande på en affärsresa. De hemmavarande gjorde allt för att sätta sig emot ordern, men i krig, liksom i spel, finnas inga konsiderationer: saken skulle, så att säga, på stående fot exeqveras – och prat, bråk och strid gingo hand i hand med de förskräckliga förberedelserna.
Derföre blef det undantag stadgadt, alt om Konungens Propos:r blefve i Riksnämnden afslagne med mindre majoritet än jj:delar af de röstandes antal, skulle beslutet underställas Ståndens pröfning. Man har klandrat alt så icke skulle ske jemväl i afseende å enskilde riksdagsmäns förslag, men jag får fästa upmärksamheten deruppå, dels att stadgandets utsträckning lill alla frågor vore obehöfligt, enär något egentligt majoritetsförtryck svårligen torde komma i fråga att utöfvas genom afslag å väckta frågor, så vida de ej utgått från den ändra statsmakten, dels ock att, då det blifvit föreslaget, alt Stånden endast med ja eller nej skulle. 86 Den 15 Februari e m. afgöra till dem hänskjutna frågor, enskildla, af Riksnämnden afslagna motioner sällan eller aldrig skulle kunna af Stånden bifallas, enär de deruti väckta förslag oftast icke äro till dess detaljer utarbetade, hvilket deremot alltid är fallet med K. M:s Proposir. Slutligen har i afseende å frågor om förändring i Grundlagarne det blifvit stadgadt, all de, vid den Riksdag de väckas, skola afgöras på samma sätt som lagfrågor, dock att de, likasom nu, icke få bifallas i vidsträcktare nion, än alt blifva bvilande lill näst påföljande Riksdag, vid hvilken de skola pröfvas och afgöras af alla 4 Stånden, hvatt och ett för sig. Vid all öfverläggning Ståndsvis skulle någon förändring i Nämndens förslag ej få göras, utan desamma i oförändradt skick antingen förkastas eller antagas, hvarigenom det är tydligt, att då Ståndsledamöterna tillika äro medlemmar af Riksnämnden och öfvervarit discussionerna derstädes, genom öfverläggningen ståndsvis icke kunde upkomma någon ytterligare söndring emellan personerne, än den, som redan vid sakens förehafvande i Riksnämnden upstält; och icke heller vore splittring i besluten möjlig, dä man endast i Stånden Ange rösta ja eller nej till Nämndens beslut utan förändring. I afseende å den pluralitet af Stånd som erfordras till ett R:s Si:rs beslut då en fråga varit underkastad pröfning
Den erforderliga summan uppgår sannolikt till 7 eller 800,000 r:dr (jag kan icke för ögonblicket på ziffran säga beloppet), som riksg:s-kont. väl måste hälla Stals-kont. tillhanda. Hvarifrån skola de tagas? Jag kan icke inse annat än en ökad svårighet af den föreslagna förändringen. Slutligen bör jag fästa uppmärksamheten derpå att när den 3:dje punkten som angår räntornas förvandling i penningar, blifvit af Ståndet återremitterad, och då R. o. Ad. sålunda förklarat sig icke godkänna denna grundförändring, så kan väl Ståndet icke besluta i 20:de punkten, att kronan skall öfvertaga de oförvandlade räntornas uppbörd. Kronan har redan haft så stora svårigheter alt öfvervinna vid de behållna räntornas uppbörd att hon till deras undgående afhände sig uppsägningsrätten. Huru vill man då, att kronan skall lättare kunna uppbära de indeldta? R. o. Ad. torde således finna, att då 3:dje punkten är återremitterad ligger det i sakens natur, att äfven 20:de bör för sammanhangets skull lika behandlas, hvarom jag vördsamt anhåller. Hr Rosenblad, Bernh.: Af en betydligare opasslighet hindrad, att ägna detta vigtiga och vidlyftiga utlåt, den mogna pröfning, som fordras för att inse, huruvida i sättet för tillvägabringande af de förändringar i afseende på ifrågavar:de räntor, hvilkas syfte jag gillar, man lyckats att uppfylla de vilkor, rätt och billighet kräfva, ämnar jag att endast vidröra en bifråga, den jag likväl anser vara af ganska stor vigt. Den angår ett ämne, ett fast myntvärde inom vårt land, åt hvars beredande, jag under den kraftfullaste delen af min lefnad, med förkärlek egnat den lilla verksamhet jag kunnat besitta. Jag har icke betänk, i min hand, men jag tror, att denna fråga förekommer uti 3:dje punkten, som afhandlar räntornas förvandling; penningar beräknade i r:dr silfver.
Genom föreskriften att ej blott anmälan skall ske hos polismyndigheten, utan ock dess tillåtelse afvaktas innan kungörandet får äga rum eller inträdeskort utlemnas eller afgift emottagas, hafva Kommitterade äfven velat förebygga de svårigheter och obehag, som skulle uppstå, om tillställningar af vådlig beskaffenhet för samhällsordningen, hälsovården eller sedligheten, sedan de börjat, måste upplösas eller efteråt blefve föremål för åtal, hvilka olägenheter, ehuru de ej torde kunna helt och hållet förekommas, likväl äro att jemförelsevis mera sällan emotse, när polismyndigheten äger att genom vägradt bifall förhindra en tillställning, om den uppenbarligen har till syftemål att åstadkomma sådan oordning eller lagöfverträdelse, hvilken skulle föranleda dess upplösande och åtalande, i händelse den redan börjat. Man har ock nyligen hört allmänt påyrkas, att offentliga föreställningar icke borde af polisen tillåtas på en i hufvudstaden såsom eldfarlig ansedd lokal. Hvarje rätt till maktutöfning kan missbrukas. Så äfven denna. Men icke innefattar möjligheten deraf giltig anledning att förkasta ett lagbud, som blefve skadligt endast om det i tillämpningen missbrukades, men eljest vore nyttigt och för samhällsordningen betryggande. Någon klagan öfver den redan befintliga författningens handhafvande är icke förspord; och icke heller skulle polismakten äga att utan lagligt skäl förhindra sådana tillställningar, som i förevarande fall åsyftas; men om sådant icke destomindre sker, är utvägen alltid öppen att genom klagan hos högre auktoritet få ett sådant maktmissbruk undanröjdt samt vinna upprättelse i mån af förnärmelsens beskaffenhet. Embetsberättelsen för år 1852 innehåller (pag. 62, 64) underrättelse om en hemställan, som dåvarande Justitie-Ombudsmannen i underdånighet gjort hos Kongl. 189 Majit i anledning deraf, att Justitie-Ombudsmannen vid genomseende af en RådstufvurUtts
I afseende på den del af sednast församlade Rikets Ständers Revisorers, under den 11 December förlidet år, afgifna Berättelse, rörande verkställd granskning af Stats-Verkets förvaltning och räkenskaper för åren 1840 och 1841, som angår gjorda erinringar vid utbetalningar å Riks-Statens dåvarande 9:de, nu mera 6:te Hufvudlitel, har Eders Kongl. Maj:t, genom nådig Remiss sif den 16 sistlidne Januari, behagat infordra Dess och Rikets Siats-Kontors underdåniga Utlåtande; till åtlydnad hvaraf, Stats-Kontoret, jemte Remisshandlingens återställande, får underdånigst anföra följande: Med förmälan, att, i anledning af Direktionens för Höganäs Stenkolsverk underdåniga anhållan om ytterligare anstånd med kapilal-afbetalning å det af Bolaget upplagna lån, hvarå 5 procents årlig ränta från 9:de Hufvudtiteln utgår, samt om utbekommande af sagde ränta för ett år, från den 1 April 1839 till samma dag år 1840, Eders Kongl. Maj:t, uti nådigt Bref den 26 Juni sistnämnde år, förklarat ansökningen om anstånd med kapital-afbetalningen icke kunna bifallas annorlunda, än att detsamma ej föranledde till högre ränte-utgift, än som, efter förut stadgade grunder, borde utgå, i händelse kapital-afbetalningarne i föreskrifven ordning verkställdes, och i följd hvaraf en successiv årlig minskning af 500 R:dr dädanefter borde äga rum i StatsVerkets bidrag till berörde ränteliqvid — hafva Revisorerne, som förnummit, att, i följd af högstberörde nådiga Bref, 5,000 R:dr under år 1840 och, likmätigt Eders Kongl. Maj:ls nådiga Bref den 20 April 1841, 4,500 R;dr blifvit under samma år utbetalda, med instämmande uti föregående Revisorers i ämnet framställda anmärkning, ansett ifrågavarande bidrag höra helt och hållet indragas, derest Bolaget ej verkställer de stadgade kapital-afbetalningarna.