Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Att sådant varit syftemålet med den åberopade Banco-Lagen af den 1 Mars i83o, anser jag mig äfven kunna med desto större skäl betvifla, som densammas tydning och tillämpning vid den Riksdag, då den af Konung och Ständer stiftades, icke dertill gifver den ringaste anledning. Man har visserligen äfven nu, ”för att icke uppskrämma opinionenJ’ sökt undvika orden: Kongl. Maj:ts sanction å Banco Reglementet; men derest man vid slutet af innevarande Riksdag lyckas, genom en tillförene icke ens ifrågasatt tydning af Banco-Lagens 7 §., vänja opinionen vid sjelfva saken, lär man, vid en kommande Riksdag, icke underlåta att begagna den rätta benämningen deraf. Utom denna grundlagsstridighel finner jag det ifrågavarande förslaget jemväl, i anseende till dess olämplighet, helt och hållet oantagligt. Ordställningen af detsamma antyder nemligen en för Representationens värdighet förnärmande tvekan, rörande lagligheten af dess fattade beslut, i afseende på Bankens rörelse och förvaltning. Af dessa anledningar och då Banco-Reglementet vid denna, likasom vid förflutna Riksdagar, troligen icke hinner fulländas förr än sista dagarne af Piikets Ständers sammanvaro, hvadan detsammas öfverlemnande till Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning och deraf möjligen föranledda nj^a Propositioner till Rikets Ständer otvifvelaktig! skulle komma att i högst betydlig mon aflägsna nuvarande Riksdags efterlängtade slut, har jag ansett mig böra inför Rikets Höglofl. Ständer förklara, att jag icke bidragit till den pluralitet af en röst, hvarigenom Herr Grefve Frölichs motion blifvit af Ranco-Utskottet gillad”.
Fort till mamsellerna Modelin, stor rådplägning, många prof och ändtligen är hon fardig, kostymen, sjögrönt atlas med un-derklädning af hvita spetsar, monterade med eller garnerade med eller outsirade med o. s. v. o. s. v. Charmant, tycka alla och de bästa utsigter öppnas för dc brandskadade eller Carlsborgs murar. Det måtte efter en sådan succés de robe bli flera representationer och stadens lilla musiksällskap, som nu filat sin ena bataljhäst, figaro ouverturen, far omvexla med Martha, sin andra. Naturligt är att löjtnanten vid rolernas utdelande yrkat på älskarrolen. När man är nygift och har en så förtjusande liten hustru, så låter man minsann ingen rödkindad kryddbodbetjent — Men ve! det upptäcktes att löjtnanten måste offra mustascher och pipskägg på konstens altare. Dessa mustascher, som först ådrogo honom Annas uppmärksamhet, detta pipskägg som i förening med galo-nerna hade ett visst inflytande på fru borgmästarinnans moderliga råd — offra dem, se ut i synen som pastorsadjunkten Johannes Bönander — aldrig, aldrig, aldrig i tiden, aldrig i verlden! Nu börjar det se hemskt ut för de skadade elier Carlsborg. Fruktlösa försök göras att få någon af häradshöf * dingens fem långa fröknar att spela den oskuldsfulle älska-reD. De ville nog alla fem, om det blott ej gälde » visa benen » — fy — nej — Gud! Borgmästarinnan Ohlson, som är ett klokt fruntimmer och tycker synd ej mindre om de skadade än det gröna atlastyget, gör nu slag i saken: » Kors, Olle kan ju vara Reinhold, vet jag. » Men Olle ärj Annas bror, går i 7: 2, och vill inte. Inte Anna heller, hvilket föranleder en liten diskussion, den första, mellan löjtnanten ¡och hans fru. Dock — de försonas, de skola ändå omfamnas på scenen, ty nu uppoffrar sig löjtnanten för ena pappans rol, tar på sig ett lösskägg och ser för resten lika bra ut som vanligt. » Han kan ha gift sig mycket ung. » #
Hus, för Fäderneslandet , för friheten, för Regeringssättet, det varma nit för dessa dyrbara föremål, hvilket utmärker hvarje rättsinnig Svensk man, hafva ålagt oss, att inför Thronen skyndsamt och enhälligt tolka dessa känslor utaf harm och förtrytelse öfver nidingars lika djerfva som vanmägtiga försök mot Nationens heder, Lagarnes helgd och den allmänna säkerheten. Om någon gång skiljaktiga meningar kunnat uppstå under öfverläggningarne ibland oss, rörande medlen till befrämjande af allmänt välj om tankarne kunnat vara delade i Underdåniga Skrifvelser. *3 frågor om säkraste sättet att hinna detta mai; så råder dock hos oss fullkomlig enighet och öfverensstämmelse, då vi för E. K. M. nedlägga förklaringen af vår undersåtliga vördnad, karlek, tillgifvenhet och erkänsla; och erhålla Enropas öfriga Nationer tidningen om de brottsliga tilltag, som i förrberörde måtto egt rum, skola de tillika få en förnyad och kraftig öfvertygelse, att vi Svenskar finna vår största och redbaraste lycka i upprätthållandet af vår Regering, vår frihet, och i det närmaste sambandet med den Furste, vi enhälligt kallat till högste vårdaren af vår ära och vårt sjelfbestånd: en Furste, som, genom sin outtrötteliga omsorg för båda, förvärfvat nya anspråk på vår tacksamhet och kärlek, och till hvars försvar hvarje Svensk arin är beredd att väpna sig. Sedan Riksens Ständer haft Nåden att i underdånighet frambära uttrycken af dessa deras vördnadsfull tänkesätt, våga Riksens Ständer jemväl i underdånighet anhålla, att E. K.
Direclion, e•huru den är rakt stridande emot 56 §. Regeringsformen, hvarföre det lärer vara nödvändigt att få della än dra dt, bc-ldst det icke -annorlunda än genom misstag måtte kunna hafva tillkommit. Grefve. Lillj ener antz: -Köglofl. Sär skildta Utskottets. Betänkande, utgör en så stor voltina, att hela innehållet deraf svårligen kan, i minnet bibehållas. Deruti finnes mycket sorn jag anser vara mästeiligcn framstältk, trien derjemte några punkter, sorn jag icke skulle \ i Lija bifalla. Troligen inträffar enahanda förhållande med andra Uögloil. Ståndets LedamöterJag får således v ordentligen föreslå, att Betänkandet punktvis i-nä .af g öras, hvarigenom den förmån ock vinnes, att alla anmärkningar Ridd. c. Ad. Fröt. 103. uo. 866 Den 2o Juli f. m blifva gjorda da ämnet förekommer, och icke, sorn nu alla redan inträffat, flera särskilda punkter på en gang varda vidrörda. Herr Munck af Rosenschöld, .Eberhard: Så mycket jag öfverensstäminer med Särskildta Utskottet i dess uppgifter om orsakerna till Rikets inre förlägenhet, så kan jag dock icke i alla delar vara ense med Utskottet i frågan om medlen till 'förlägenhetens afhjelpande. Jag har förr i detta ämne haft äran yttra mig, och vill nu blott uppehålla mig vid några få omständigheter. Jag får .först tillägga till hvad Utskottet erinrat vid StatgSecreteraren Herr Friherre Wirséns påstående om folkbristen, såsom nuvarande förlägenhet, att jag ej väntat få höra folkbristen uppgifvas såsom förnämsta orsaken till förlägenheten, oell skulden till denna hufvudsakligen kastas på de sednare 3 årens krigstillstånd, då vi håfve så mycket skäl vara tacksamme mot vår armées Högsta Befälhafvare, som förstått att föra ett till bedrifter och följder lyckligt krig, utan större förlust af manskap, än arméen då under förra styrelsen lidit i fredstid af sjukdomar, och mångfaldigt mindre, än den då under kriget led af blott vanskötsel.
Orsaken bör icke alltid sökas i hjertlöshet eller slökänslighet, i halfbildning, i omdömets råhet, i tadelsjuka, i afund: utan ofta helt enkelt deri, att den läsning, hvarvid man blifvit van att trifvas, är – ett beqvämt tidsfördrif. Man läser icke de stora författarne med detta slags maklighet; man försättes, hos dem, i ett annat umgänge, än med sig sjelf och sina likar; man måste der låta sig af högre väsenden bortföras, till själens innersta trakter; och finner man denna färd alltför ansträngande, så – somnar man, eller blir vresig och slår boken i väggen. Säkert är, att äfven bättre läsare och läsarinnor kunna fortare, än de förmoda, genom idelig mångläsning komma derhän, att goda och stora författares verk förefalla dem – om de än tiga dermed – såsom någonting besvärligt, kärft eller tråkigt, hvilket man derför antingen blott bläddrar i, eller läser med ett intryck som liknar det genom sand förrinnande vattnets, och i båda fallen sorgfälligt aktar sig att återse. Ingen förmåga börjar bli så sällsynt, som den, att hålla sig uppe öfver den allt högre och högre ansvällande syndafloden af skrifverier, att sammandraga och sammantränga sin läsning från allt, hvad blott är nyhet, till endast det vigtiga, lärorika, sköna, bildande, eller till endast sådant, som gläder, som upplifvar för både tid och evighet; – hvarvid bör märkas, att till sådan glädje må gerna räknas äfven det blott småvackra, eller täcka och sällskapsroliga, såframt det är, hvad det är, med sanning och oskuld. Huru ofta finnas ej nu, just i följd af brist på denna förmåga, till och med de bästa läsa det Skönaste med en blott matt och dufven förtjusning, hvars flygtiga ljumhet lika litet värmer som kyler! Lefde Thorild ännu, så skulle han derföre, ofelbart, till sina öfriga lagar tillägga tvenne. En för Läsare, af följande lydelse: ”läs så litet som möjligt, men detta lilla med besked”! En annan för Recensenter, ungefär affattad så:
Med afseende å de uti Revisions-berättelsen rörande detta ämne meddeldte upplysningar, anser Utskottet Revisorernes anmälan icke påkalla något vidare tillgörande. § 97- (Pag. 65. Angående de kostnader, Stats-Verket fått vidkännas, i följd af den åt Ryttmästaren Åkerstein uppdragna befallning med anskaffande af sadelslällningar för Armeens räkning, är framställning jemväl gjord af i83g års Revisorer, och får Utskottet härom i ett sammanhang sig yttra uti nedanstående § 170. §98. Sedan Kongl. Krigs-Collegium den 8 Oclober r835 i underdånighet 36 Stats-Utskoltets Utlåtande, Nio j6. gjort anmälan om influtne medel för försåldt krut och saltpeter, hvaribland a35 R:dr 16 sk, uppgåfvos vara erhållne å en gammal fordran för krut, såldt till export, har Kongl. Maj:t, uti Nådig skrifvelse af den i\ November i835, tillåtit, att denna summa finge användas till förfärdigande af brandraketer; å hvilket förhållande Revisorerne ansett sig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamket, enär krul-försäljnings-medel äro bland Stats-Verbets inkomster påräknade. Utan att underkänna den af Revisorerne i ofvanberörde måtto gjorda erinran, har Utskottet likväl, enär ifrågavarande krut-försäljnings-medel endast uppgått lill ett mindre betydligt belopp, funnit sig böra hemställa, att anmärkningen m förfalla. § 99- (Tåg. 67. Förkl. 59.)
Bag oell de derernot förut gjoirla anmärkningar, samt utarBetan-let gs det n^a förslag, 6vartill denna »randning löranledt; oelr Bade KagBereclningen val 8lutst ösverlägningarne angående de Bukvudsakliga Bestämmelserna nti 8i8tnäninde förslag, rnen ännu ieke fullBordat sammanfattningen gs förslagets serskildte delar oell slutliga reidaetionen 2F. 3? »k lggtexten sgmt uppställningen gf eie motiv, livgrä lorslgget sig grun» elgr. Ooele formoclgele ^ustitios-8tgt8-Ninist6rn, gtt gllt lietta Civile kunn-r meelliinngs inom meellet »5 nästg luni mäng6; men eleremot vore ris föiemulen för Kggliereelningens verksgmliet ännu äterstäen^e uppgörgnclet gf lorslgg, dels till llättegängs-Orclning i llrottmäl oell dels till Livil-Kgg, med dertill lrorgnde Kättegängs-Ordning. Oell enär Linned stora vigt sgmt den gllmänna rösten llögt päkgllaele fortskyndandet gf Kggleredningens grlleten, oell detta stora änelamäl otvifvelaktigt Grille lrefrämjas derigenom, att antglet r>f ele arlletande Keclamöterne tillökades med cle utmärkt skieklige oell lörtjenstfulle män, lrvilka Kongl. Naj:t ämnade i detta afseende förordna, ansäg .IustitirL-8tgt8 Ninistern sig llöia i underdanigllet tillstyrka elei. k»eslut, 8oin Kongl. Naj:t nu förmäla 8ig vara sinnad att i Mder liltta. 8edan 8tgt8-llädet8 öfrige Kedawöter uti detta tillstyrkande instämt-, täektes Kongl.
Gick så Pekka åter för att skaffa underrättelser och kom nu med gladare budskap, sågandes, att en förnäm herre hade på landsvägen de bortförda fruntimren mött, låtit dem i hans egen släde sig sätta, och med mycken artighet bemött; och blef Margaretha nu något lugnare, och tycktes börja finna sig någorlunda, varande Elli som vanligt en glad och hjerteligen välmenande värdinna. Och sydde sig nu Margaretha något kläder af tyg, som hon af Ellis fina väfvar hade köpt, och gick hon deremellan och sysslade med Elli i allehanda göromål, slöjdande jag under tiden med Pekka på hans tyg och don. Och var denna tiden mycket angenäm och agreabel. Också syntes Margaretha finna sig bra, sjelf undrande huru hon så kunde. Men gladde sig mitt hjerta mången gång med mycket hopp. Det var en söndag, och Elli och Pekka hade farit till kyrkan, der nu för första gången på sex år hölls gudstjenst. Vi andre höllo vår högmessa hemma, läsande Margaretha upp evangelium för mig och värdsfolkets två större barn och de två pigorna, och så sjöng Margaretha och jag tillsamman psalmen ur psalmboken. Men pigorna, som ingen bok hade, sjöngo ur minnet, och tackade jag Gud, att vi så ljufligen denna Gudstjensten hålla fingo. Kommo så Pekka och Elli hem och satte sig ned vid dörren och sjöngo med, till dess psalmen var slut, och frågade så Margaretha huru kyrkfärden gick. Svarade Elli: „bra, visst är presten ung, men skulle han varit hvem som helst, så hade man tyckt honom vara en Herrans engel, så efterlängtad var prest här. Fast visst skulle det behöfvas en, som vore rätt karl för sig, ty det är förskräckligt hvad folket i dessa svåra tider har glömt allt godt och vackert, ja sjelfvaste vår Herre till och med ha de glömt.“ Väl var ock denne presten ung, ty han var endast en djekne, men sedan mest alla prester flytt öfver till Sverige, måste nu ock sådana i nödfall ordineras. Men Elli började nu att tala om att Flinken sagt något, som icke kunde något godt betyda. Sade jag: „rör sig den Flinken nu igen?“
Hufvudintresset hvilar på den senare, och jag har egnat uppmärksamhet åt de förra, endast så framt de bidragit till att förklara denna. Jag har icke velat dryfta sociala eller religiösa spörsmål, utan i främsta rummet klippa en silhouett eller måla ett porträtt. Det har varit min sträfvan att gripa det centrala i en författareindividualitet och det karaktäristiska i en diktning. Jag har sökt teckna konstnären genom att gå tillbaka till menniskan. Dessa små studier äro skrifna ut från den synpunkten, att en kritikers första uppgift är att förklara en mensklig karaktär. A. U. BÅÅTH. A. U. Bååth är en modern diktarenatur, såväl i valet af ämnena som i behandlingssättet. Viktor Rydberg är bildhuggare. Af språkets marmor uthugger han statyer, formsköna som antikens och med dess ädla måtta. Eller han är en musiker i ord. Hans dikters rytm böljar och suckar som det stora hafvets tunga dyningar eller porlar lent melodiskt som en skogsbäck eller susar doft som senhöststormen i fur och gran eller ringer som kyrkklockor. Men hans stil är ofta abstrakt, reflekterande, svarande mot det spekulativa innehållet och de djupsinniga resonnemangerna. Och Snoilsky? Små mästerverk till statuetter hafva sprungit fram ur stenen »under mejselns kamp med språkets urgranit», hans strängar hafva »lånat sig till välljud», sköna och smekande som ingen annans, och med sällsynt konst har han fäst bilder på duken. Men sonetternas Snoilsky är icke mera sig sjelf lik. Hans blick har vidgats och blifvit djupare, men det nya innehållet har sprängt den konstnärliga formen. Han har redan blifvit ett godt stycke af en deklamatör och moralpredikant; hans stil har urvattnats samt blifvit bredt resonnerande och färglös. Bååth är målare. Han kan måla ett landskap, teckna en situation, icke blott med de yttre föremålen, utan äfven med den egendomliga stämning, som hvilar öfver dem. Då är han mest sig sjelf, och då är han också störst som skald. Hans språk är målande, starkt konkret, mättadt, fylligt.
Landtmäteri-instruktionen den 4 Maj 1827, hade Kongl. Maj:ts Befallningshafvande rättighet och skyldighet att vidtaga alla dé åtgärder, som i ett eller annat afseende till landimäteriförrättningars fortgång och behöriga verkställighet leda kunna och med gifna föreskrifter öfverensstämma »samt att vid vilen tillhålla landtmätarne att sina skyldigheter med flit och noggrannhet uppfylla samt tillförordnade förrättningar, så fort ske kan, företaga och fullborda;» men denna, som en hvar vet, väl behöfliga magt, har blifvit Kongl. Majits Befallningshafvande i väsendtlig mån beröfvad genom 13 § 1 mom. i den förnyade nådiga Landmäteri-instruktionen den 6 Augusti 1864; ty enligt detta författningsrum, har väl Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ofvannämnda allmänna »rättighet och skyldighet», men icke den speciela rättigheten att genom vitén tillhålla landtmätare att med flit och noggrannhet företaga och fullborda laga skiften, utan blott alla andra slags landtmäteri-förrättningar, hvaremot det, beträffande laga skiftena, som dock äro de vigtigaste af alla slags landtmäteri-förrättningar, endast säges, att Kongl. Majits Befallningshafvande bör förfara i öfverensstämmelse med Skiftes-stadgans föreskrifter.»
Denna sak iir så grundligt vederlagd, att jag ej behöfver fästa mig dervid. 42 g, likasom 39, 40, 41 gg, talar väl om en fullkomlig likställighet; och Utsk:t har också erkänt, att det finnes på flera ställen sådana bestämmelser, ehuru Utsk:t ej ansett att derur kunna dragas sådana slutsatser, att likställigheten är bestämd såsom allmän grundsats. Utsk:t har sökt att visa att Den 17 Slars e. m. 239 en sådan likställighet är omöjlig mellan tvenne folk af så olika styrka, och har mycket hållit derpå, emedan, om man antager något som en allmän grundsats, så måste man äfven gå in på alla de slutsatser, som följdriktigt derutur kunna dragas. Utsk:t har vidare velat förklara, att en sådan grundsats icke kan antagas, och att de framställningar, som till följd af en blifvande revision komma att göras till de begge folkens representationer, icke behöfva vara grundade på fullkomlig likställighet. Om man slår upp 11 § i Noriges Grundlov, skall man finna att der tydligen förutsattes att Konungen skall bo i Stockholm. Jag frågar nu om 2 riken, af hvilka det ena har sin Konung boende i sitt land, i sin hufvudstad, då det andra endast kan räkna på Hans närvaro under någon tid hvart år. i det fallet äro likställiga. Detta har ju varit gällande från unionens början och är ännu gällande, och i detta fall finnes ju således ingen likställighet. Icke heller är det likställighet att Sverige har en moralisk förbindelse, alldenstund begge rikena hafva gemensam Konung, att, i händelse af krig, hjelpa Norige med hela sin styrka, då deremot Norige, i fall Sverige biir anfallet, har på förhand förbehållit sig att blott en liten del af dess krigsmakt får dragas öfver dess gränser; och om Sverige, eller det gemensamma Riket, behöfver göra ett anfallskrig, får ej Noriges trupper användas, förrän Storthinget deröfver blifvit hördt.
5. samt i anseende till deras enahanda innehåll och det oskil jaktiga sammanhang desamma med Statsregleringen under nu förevarande HufvudTitel äga, Utskottet trott sig i förening dermed böra till besvarande upptaga. 1 » ' För den, utöfver de af K. M:t i Nåder till detta ändamål 1’öreslagne 2000 R:dr, begärda tillökning, har väl blifvit anfördt, att, utom Lärares aflöning, flere andre utgifter med Scholan åro förenade, till hvilkas bestridande allmänt biträde erfordrades, samt att, vid ett närmare utrönande af Inrättningens behof, den funnits icke kunna, utan detta tillökta anslag, med tillbörlig verksamhet och nytta fortgå. Den ifrågavarande Läromethoden, som för Folk-undervisningens framgång inom Fäderneslandet visserligen icke må sakna uppmuntran och understöd, bör dock, enligt Utskottets öfvertygelse, likasom all annan genom den enskilda omtankan framkallad Samhällsförbättring, äfven af den enskilda välviljan omfattas och befordras så länge ännu icke sjelfva Systemet hunnit blifva fullkomligen kändt Taansport 4oö,453: 9. 5, Betänka nd en, N:o i33. 241 Transport 4o6,453: 9. 5. såsom ett allmänt nyttigt och oumbärligt behof, hvarefter först på Staten eller det Allmänna må öfverflyttas hela skyldigheten att vidkännas de för dess bibehållande erforderlige utgifter. Och har på sådan grund Utskottet ansett större bidrag af Staten till detta ändamål, än det af K. M:t i Nåder föreslagne, nu icke böra i fråga komma; hvarföre Utskottet, med antagande tillika, att, sedan den nya Läromethoden blifvit mera allmänt känd och begagnad, fortfarandet af en serskild anstallt för bildandet af Lärare deruti, ej bör blifva af nöden, föreslår: att, endast till nästa Riksdag, ofvan nämnde summa 2,000: — - må af R. St:r, såsom årligt anslag till NormalScholan för Vexel-undervisningen, beviljas, att på Stat uppföras.
Men då Utskotten af förenämnde så ganska Vigtiga anledningar funnit sig föranlåtne, att tillstyrka en åtgärd, Söm leder till någon inskränkning af DiscöntBörgeriärernes i Lag förvarade rättighet, hafva Utskotten deremot, trott sig böra föreslå fett så förmonligt Liqtiidationssätt, att hvarje Borgenär hos Götha CanalBolagssamt Malmö Disconter häruti ganska påtagligen må kunna finna, att; öm Rikets Höglofi. Ständer, upmanade af allmänna högst vigtiga considerationer, att träda emellan Disconternes Borgenärer och Gäidfenärer, nödgats Vidtaga ofvan-* nämnde åtgärd, Borgenärernes fördel härigenom befrämjas på fett sätt; söm bör utestänga all skälig anledning till klagan, enär Rikets Högloft. Ständer, genom frivillige upoffringar; hålla Borgenärerne skadeslöse för de, icke tvätydige, utan redan gifne, ansenliga förluster, hvilka skolat drabba dém, i fall de utur sistnämnde ätne Disconters tillgångar skolat utsöka betalning för deras fordringar. Sådané hafva varit Utskottens åsigter af ämnet och de grunder, hvarifrån Utskotten ut-* gått. vid upgöiandet af det Liquidadönssätt, som Utskotten nu få underställa Rikets Höglofi; Ständer granskning oell bepröfvande.- Då för Götha CariälBolägssämt MalrhöDisconter deri omständigheten är gemensam, att deras Skulder öfverstiga Tillgångarne; och då iStaisoch Banko Utskottens Betänk anden. 371 Ijtskdtten af allmänna fcorisideratloner ansett sig böra tillstyrka, att Staten med desse Disconters Utredande täger befattning, hafva Utskotten också fiintiit enahanda Uiquidationssätt för dem båda lämpligt, enär, i fråga härom, Utskotten ansett Förvältningarnes skiljagtigä förhållande icke böra föranleda till en olika behandling af Borgenärer och Gäldenäfer uti den ena eller andra af desse Bisconter.
Kongl. Majit, som vid det sålunda utredda förhållandet ansett skäl vara för handen att ifrågavarande jordutbyte, under de af Kongl. Majits befallningshafvande uppgifne vilkor, bifalla, har alltså, uti aflåten, till Stats-utskottet remitterad nådig proposition (Nio 44 i 1 Sami. 1 afd. af bihanget till Riks-ståndens Protokoller) täckts föreslå Rikets Ständer att detsamma medgifva. Med afseende så väl derå, att ifrågavarande 2.ne boställen komma i åtnjutande af full ersättning för den upplåtna obetydliga jordrymden, som å det med upplåtelsen åsyftade nyttiga ändamål, anser Utskottet sig böra tillstyrka Rikets Ständers bifall till Kongl. Majita nådiga proposition. Stockholm den 11 Mars 1851. STOCKHOLM, f. d. Schultee’s Boktryckeri, 1851. Slats-UtskoItets Utlåtande, N:o 76. Ank. till Exp. Utsk. d. 13 Mars 1851, kl. } 8 e. m. Utlåtande i anledning af Kongl. Majus nådiga proposition, angående Arrendatorn A. Söderholtzs underdåniga ansökning om godtgörelse för den vid hans tillträde till arrendet af Kungsbergs kungsgård befunna husröta.