Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
— Det torde tillätas mig, att uppställa en kort beräkning af tillverkningspriset ä 1 Sk (7 Persbergs tackjern vid de aflägsnare hytt orne. 1 tunna bruten malm kostar på stället 5 r:dr; men då den brutna malmen vanligen blandas med plockoch vaskmalm, som äro billigare, lärer priset öfver hufvud blifva r:gds r:dr 4: — Transport-kostnad i 4 å 5 mil, ömsom öfver vatten och land, med i och urlastning, lega för malmplatser och bodar uppgår allraminst, ofta derutöfver till 3: — 2 storstig, eller en läst kol gäller i denna trakt 5: men upptages blott lill 4: ■— Arbetsförlagsadministrationsoch reparations-kostnader med tingsgästning och öfrige bergstjenstemäns aflöning etc., upptages lågt beräknadt till 1: 24. Tillägges nu forlön för jernet till Christinehamn — alkira lindrigast 2: 2 4. Så uppgår tillverknings-och leveranskostnaderne till r:gds r:dr 15: — Häraf synes tydligt att dä jernet i Christinehamn någon gång, icke alltid, uppgår lill detta pris, så är det endast för skogen, hytte-ägaren har en liten ersättning; och der ej en ymnigare skogstillgång finnes, blåses merendels med förlust. Hvad nu är anfördt om Persbergs tackjern gäller i förhållande äfven för andra sorten, att i samma mån tillverkningen är billigare, är äfven kontraktspriset lägre. Sålunda hafva nu kontrakt blifvit slutne om leverans i Philipstad till 11 r:dr 24 sk., som efter vanlig beräkning skulle göraomskutbord i Christinehamn 13 r:dr. I föreg:de beräkning är icke upptagen den ränteförlust, hvilken drabbar producenten för inventarie-tackjern, som ökas med hvarje år. Del skenbart höjda priset gagnar honom således föga, då tillverkningen blir liggande vid hyttan; ej heller har K. M. och kronan någon synnerlig fördel af att fä sina 10:dehodar fyllda. Jag säger skenbart höjda priset, emedan det förekommer mig som om denna tillfälliga förhöjning vore föranledd endast af en mindre tillgång på handelsplatserna.
Den mest billiga utvägen hade ina hända varit den, hvilken jag vid lfloc) Ars Riksdag hade äran föreslå och sorn lärer vara under denna Riksdagen af flera i fråga stalld, att afskaffa denna särskilda BeskattningsArtikei, Den £7 Juli /. ni. J257 och öfverflytta på Allmänna Bevillningan den afgift, sorn derigenom bör anskaffas. Herr Spaldencreutz, Areid, som anmält sig alt tala i dptta ämne, yttrade sig af den sist talande Ledamoten vara förekommen i hvad han hade ämnat anföra, och ville endast nu förena sig med Herr Mannerstam och Friherre Cederström. Ilen’ Påhlman, Otto Fredric, förenade sig nied Friherre Cederström att frågan icke, med iakttagande af vanlig ordning^ kunde afgöras annorlunda än genom Nämnd, men ansåg denna Nämnd icke vara OeconomieUtskottets, utan StatsUtskottels, heldst frågan i sin grund loide en beskattning. Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, instämde med Herr Påhlman deruti, att frågan, såsom beskattning betraktad, tillhörde det förstärkta StatsUt-kottets afgörande. Men ämnet innefattade tvänne frågor, den ena Oeconornisk, den andra Bevillningsfråga; ”och hvad den förra, eller rättigheten för Städerna att bränna, anginge, ville det synas Herr Grefven, som när tvänne Ständ stadnat emot tvänne, denna fråga icke annat kunde än förfalla. Herr Mannerstam: Det torde redan vara tillräckligt utred t, alt tvänne frågor 1258 Den 27 Juli J. m. finnas i detta ämne: den Oeconomiska, som bör aFgöras af OeconomieUtskottet med Nämnd, och beskattningsfrägan, »ora, i händelse af skiljaktighet, bör af det förstärkta StatsUtskottet afgöras. Jag förnyar derföre min ödmjukaste hemställan, att Betänkandet om beskattningen må hvila intill dess den Oeconomiska delen är uti alla omständigheter bestämd. Friherre Cederström:
Mwllå man efter en längre vistelse i utlanéSS^J det återvänder till Sverige, frapperas man ovillkorligen af mångt och mycket här hemma, som man förr aldrig märkt. Den som t ex. återvänder till Sverige direkt från Spanien, kan ej undgå att förvåna sig öfver den både kraftiga och smakliga svenska maten och beundra den skicklighet, hvarmed de svenska matmödrarna sntingen själfva laga eller också öfvervaka och leda dess tillredning. Sverige är ju liksom Spanien ett fattigt land, och förhållandena i de båda länderna likna hvarandra i flere afseenden än man skulle tro, men huru ojämförligt öfverlägsen den spanska framstår ej den svenska matmodern, då man ser, hur hon genom insikt och praktisk duglighet gör så mycket af de små resurser, som bjudas här uppe i vår kalla nord. Kanske kunde det intressera Iduns läsarinnor att höra litet i detalj om lefnadssättet i Spanien och om den spanska kokkonsten, ja, det kunde kanske inte heller skada att få höra, hur måttligt, rent af tarfligt man lefver i detta land, i många afseenden lika fattigt, om ej fattigare, än vårt eget. Säkert är, att skillnaden på den föda, som där tares, är både till kvantitet och kvalitet så stor, att den skulle komma mången svensk husmoder att häpnande undra, hurudaua de formän äro beskaffade, som underkasta sig en sådan diet och hafva så små kulinariska fordringar. Visst är att klimatförhållanden till en del förklara denna skillnad, men också endast till en del. I norra Spanien, som är ett bergland, likasom i de mycket högt belägna provinserna i de mellersta delarne af halfön är klimatet vintertiden ganska bistert och våren nästan lika kall och sen som hos oss, hvarför magen också kräfver en närande och värmande föda. Den spanska lättjefullheten, hvarom man ju redan som barn läser i geografien, märker man ej heller någonting af i dessa trakter, hvars befolkning tvärtom är både arbetsam och trägeD. Att den ock kan berömma sig af måttlighet och sparsamhet i mat och dryck länder den till stor heder och gör, att man kan framhålla den som ett efterföljansvärdt exempel för vårt svenska folk.
Så vida Borgare-ståndets sistnämnda beslut blifva Rikets Ständers, så måste deraf naturligen loija, att de vid införsel tullfria artiklarne uteslutas från kredit-upplags-tarifen; men då frågan om tullfriheten ännu är oafgjord, anser Utskottet vidare yttrande, i anledning af Borgareståndets återremiss, angående uteslutandet ur kredit-upplagstarifen af artiklarne »Tjära» oell »Ulla, för närvarande icke erfordras. ?Tft gällande och flera föregående tulltaxor upptaga i kredit-upplags-t afifen under rubriken i.Spanmål, omalen,» endast artikeln Korn; och Utskottet saknade i motioner eller andra framställningar all anledning att i detta hänseende föreslå någon förändring; men då nu fråga derom blifvit väckt och skäl fcké förefinnes att från kredit-upplagsrätt utesluta något slag spanmål, ser Ut* •kottet sig föranlåtet hemställa, att kipanntäl, omalcn, allda slag, må i tarifea för kredit* wpplaget och transito-afgiften upptagas, i stället för artikeln Korn, med samma minimi-qvantitet för kredit-upplaget och samma transdto-afgift, sem för Korn toa liro bestämde. d) Vn darra Hals erne ofri hvad vid taxam Verkställighet iakttagas httr. Utskottets förslag till § 5 i tulftåxe-fildtrrättolserna har endast Presteatåndet bifallit. Ridder.'kapet och A deln här atas&tt denna § böra erhålla följande lydelse: *l:o. Å inkommande varor, sorn, enligt taxan, förtullas efter vissa procent af värdet, och fothvilka tullen ej elter uuktions-pris skall beräknas, bör godsegaren uppgifva inköpspriset, med tillägg af assurans, frakt och ali annan derå använd kostnad, intilldess de till lossningsorten an länd t, och å utgående varor deras partipris i lastnings-orten.
Men om ock det ftulle kosta efter StatsUtstottels upgifk 42,000 Riksdaler ärligen, fa utgör det dock icke 2 sk. pä hwarje mantalsjkrifwen person i Riket, och ber betalar man gerna för att sä weta att medlen äro rigtigt anwande, ty ehuru swärt det än ar, akt betala dryga utlagor, är det dock ännu mera päkostande att ej weta huru de amvändas. Grefwe körner, 6öran: Jag får den äran eruidra, att det är werl igen mindre rättwisa än man tror wid den revision as allmänna medel som man nu yrkar. Med undantag för är 1829 arv alla desta medel förur i laglig wäg reviderade och sättet genom föregäcnde författningar förcstrifwit. Att nu -göra en ny revision more att göra ei^ ratroactif lag, och att yrka, answar för hwad man agde Den iZ Julli. 211 ägde rättighet att anse sig hafwa erhållit decharge, hwilkek yrkande allsä skulle innebära en orälkwisa. Hwad Krigsredogörelferna angär, får jag erinra, att de Zoo Riksdaler, som wörö dernöre bestämda, äro gisne med förbehåll, ali lunna ökas i m nr af Riksens Ständers tillfredsställelse med fläsma arbetet. Friherre 8taol von kllollstein. Den wärda ledamoien som nyst talade, har sagt att dek more orättwitt akt i afseende pä närmarande sräga göra en reiroactif lag. Deremot fär jag amttttka att likwäl Riksens Ständer avid rgoy ars Ri sdag formligen be st mit i fraga warande revision, och att Konungen utfärdat instrnction för dem som skulle äga alt densamma förrätta. Fragan är nu således blott om den kostnad som dertill skulle ätgä hwilken Stats-Utjkoltet Upgifwit till 40,000 Riksdaler om äret. Ropades om proposition pä betänkandet.
Föreståndare åligger, att för det vid Sjömanshusen skattskrifne eller i deras rullor intagne sjöfolk debitera och uppbära hela heviilningen efter denna stadga, äfvensom öfrige personella Iirono-utskylder, till följd hvaraf de, både vid sjömäns utmönstring skola sådane afgifter dem för löpande året påföra och affordra, samt, vid afmönstringen, för de förflutne åren af förtjenta hyror innehålla den så heskalfade bevillning, jemte öfrige personella utskylder, desse personer under deras frånvaro erlägga bordt, så vida ej genom vederbörlige qvittencer styrkes, att utskylderne å annor ort inom Riket guhine blifvit, antingen af sjöfolket sjelfve eller deras redare; och skola Sjömanshusens Föreståndare, i likhet med andre Uppbördsman, inom den 1 Maj och 31 Augusti hvarje år, genom stadens Magistrat, de uppburne medlen hos Konungens Befallningshafvande i Länet redovisa och leverera samt debiteringen verificera med bifogade specifike sjömansrullor, som upptaga, jemte sjömännens namn, deras hemvist och redare, och till sjömännens inoch utmönstring bestyrkas, af hvilka rullor bestyrkte utdrag för hvarje Län, hvartill sjömännen höra, redogörelsen jemväl åtfölja, att ingå till Konungens Befallningshafvande, som samma utdrag, jemte underrättelsen derom, att.medlen blifvit behörigen redoviste, derefter med första tillsänder vederbörande öfrige Konungens Befallningshafvande; kommande Sjömanshusens Föreståndare, att för deras sålunda fullgjorda redovisning erhålla samma förmoner, som blifvit andre debiteringsmän förunnade och af dem åtnjutas. Sjömän, hvilka bevisligen äro mantalsoch skattskrifne på landet för det år, under hvilket de sedermera anmäla sig hos Sjömanshusen till sjöfart, skola påföras personella afgifterne, der de äro mantalsoch skattskrifne, samt Sjömanshusen af dem för samma år ega att upphöra bevillningen endast efBih. lill R, St. Prot. 1840.
Enligt 1854 års räkenskaper utgjorde arrende-afgifterna för fästningslägenhe - 4 Ståts-Utskottets Utlåtande JM 224. terna, inberäknadt hvad domkyrkan, till följd af äldre medgifvanden, deraf åtnjöt, 1,081 R:dr B:ko, hvilken summa, om den komme domkyrkan allt framgent tillgodo, icke motsvarade fördelen af de räntefria lån, andra behöfvande kyrkor, hvar förslg, erhållit. Statens uppoffring syntes således jemförelsevis härigenom icke blifva särdeles stor och den blefve ännu mindre, om man tänkte på framtiden, ty i ofvannämnda summa inginge ett belopp af ungefär 300 R:dr B:ko årligen för höskörden på vallarne samt hyresmedel för åtskilliga uti desamma befintliga hvalf, smedjor, källare och andra lägenheter, hvaraf inkomsten icke kunde påräknas för längre framtid än vallen och murarne komme att ega bestånd. — Genom General-ordres af den 26 Januari 1822, befallde Kongl. Maj:t, att Calmar f. d fästning skulle demoleras. Sedan ritning och kostnads-förslag härtill uppgjorts, blef väl verkställigheten, genom förut åberopade Kongl. Bref den 21 Februari 1846, tils vidare inställd, men det kunde icke förnekas, att tidens och förgängelsens dom förr eller sednare skulle för störa de i vallen inmurade föråldrade lägenheterna och sålunda tillintetgöra Statens deraf förväntade inkomst. För domkyrkan åter inträffade härvid det lyckliga förhållande, att inkomsten äfven af dessa lägenheter kunde för framtiden bibehållas oförminskad om de till kyrkan öfverlemnades, med tillåtelse att på annor hand få öfverflytta eganderätten emot årlig afgäld af den summa, som för närvarande utgör dessa lägenheters afkastning.
xo3 Frih. Boye: Hr af Billberglis erinran finner äfven jag ganska riktig, och det är just derföre jag begärt, att den nu föredragna punkten måtte hvila, till dess frågan om tiden för markegångssättningen först blifvit afgjord. Da denna sednare fråga såväl för mig, som, efter hvad jag tyckt mig finna, för flera andra ledamöter utgör ett vilkor för den förra frågans afgörande, hoppas jag, att R. o. Ad. skall medgifva denna omflyttning i föredragningen. Frih. Cederström har väl sagt, att den ifrågaställa framflyttningen af inarkegångsättningen vore overkställbar. Jag vågar dock tvifla härpå, emedan det förefaller mig besynnerligt, om ett overkställbar förslag blifvit intaget i Utskrs första betänk. Men måhända har Frih. rätt, och desto angelägnare är det för mig att få nästa punkt först afgjord, emedan jag, om tidens framflyttning afslås, är öfvertygad, att Ilr Lagerhjelm har rätt i sitt påstående, att äfven den nu föredragna punkten bör afslås. Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. på den förändring i ordningen för afgörandet, sorn jag begärt. Hr af Billbergh: Jag måste bekänna, att jag i Frih. Boyes sista yttrande ej igenkänner den skarpa urskillning, som man vanligen hos den värde talaren finner. Jag har redan ådagalagt, att den nu föredragna punkten kan antagas oberoende af hvilken tid för markegångssättningen, sorn sedermera bestämmes; ty här är endast fråga, om årliga priset eller tio års medelpris skall blifva gällande i liqviden emellan räntegifvare och räntetagare. För den frågan är det alldeles likgiltigt, om man säger, att ma.rkegången skall sättas, såsom nu, i Nov. eller i Dec. eller i Mars; hvilkendera tiden som helst kan förlikas med antagandet af ett medelpris. För att nu komma till ett slut och få någon grund för beslutet, anhåller jag i motsats med Frih. Boye, att den föredragna andra punkten måtte först afgöras. H. Ex. Hr Gr. o.
Som jag är elen, hvilken först framställ anmärkning emot förevarande Betänkande, får jag, då votering blifvit af en värd Ledamot i denna fråga begärd, förklara, det jag, på det tiden för Ridderskapet och Adeln ej må borttagas med en votering, häldre medgifver, att Betänkandet utan återremiss bifalles. Kongl. Maj:t äger lika fullt den rättighet sig förbehållen, att, der Han så för godt finner, den sökta Revisionen afslå. Grefve Mörner, Adolph Göran s förenade sig med Hans Excellence Herr Friherre af .Wetterstedt. Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Då efter min öfvertygelse fråga uppstått om tillägg i Grundlagen, i anledning af StatsUtskoltets gjorde hemställan om Revisorernes granskning af HospitalsFondens Räkenskaper, kan jag ej finna annat, än att en sådan fråga icke kan utan återremiss afgöras, och jag får således anhålla bos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken, det Hans Excellence täcktes framställa förnyad Proposition om Betänkandets återremitterande. Herr Påhlman: Den ifrågaställde Revisionen af HospitalsFondens räkenskaper och förvaltning är lika litet stridande mot Grundlagen nu, som 1815, då samma Revision af Riksens Ständer ordentligen beslöts. Frågan är nu endast 0111 man vill, oller icke vill underkasta 170 Den 5 Junii. denna Fond Revisorernes granskning. Då endast sådane anmärkningar, hvilka hindra antagande af ett Utskottets Betänkande, kunna till återremiss deraf föranleda, och meningarne angående de mot förevarande Betänkande framställde anmärkningars beskaffenhet synts mig vara delade; har jag, enär den af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken nyss framstäldte proposition blifvit medja och Nej besvarad, skyndat mig att begära votering, för att derigenom få tillförliteligen utrönt, huruvida Ridderskapet och Adeln finner för godt Betänkandet bifalla, eller återremittera. Grefve von Flaten:
— ~ Transport 5,806,873. — - ( 24 ) Transport 3,806,875. — - a5:o 73ilkoch Lois-Medlen, beräknade vid senaste Stats-reglevirrg till 5o,ooo R:dr, hafva utgjort: 49,886: 3o. 7. 61,427: 39. 9. 36,697: 3o. 5. 39,231: 3. 6. 37,332: 3. 8. och Lots-Med - för år 1827 1828 1829 1830 i83r och då de öfverskott, hvilka a Båklen uppkomma utöfver 5o,ooo R:dr, som Riks-Staten påräknar, enligt Rikets Ständers medgifvande, få användas för Båk - och Lots-inrättningen, lärer förra Calculations-summan böra oförändradt bibehållas med « 26:0 183 hvartill komma de så kallade Danska FyringsMedlen, 35oo R:dr Hamb. Banco; och då ersättningarne, med undantag af hvad från Convoy CommisSariatet inbetalas, äro obestämde och sålunda underkastade mycken förändring, torde någon förhöjning i beräkningen, som gjordes vid senaste Statsreglering, icke böra äga rum, utan fortfarande upptagas: Ersättningar 13,666: 32. - Danska Fyrings-Medel 35oo R:dr Hamb. — - Transport 3,889,873.
Såsom det föreslagits, skulle nemligen ändå hela byggnadskostnaden böra för bostället i första hand af då lefvande innehafvaren förskjutas, att af honom sjelf eller efterträdaren utbetalas i det hela till sådant belopp, som mångenstädes, såsom redan visat sig, skulle göra dem för åratal lönlösa. Också orättmätigt voro det visserligen, att vid en byggnad för århundraden blott en eller tvänne skulle under några få år drabbas af en kostnad, i hvilken väl ingen eller ock alla borde lika deltaga. Dessutom — ett presterligt åliggande är det, att, der ett tempel af ålder är förfallet eller för ökad folkmängd för trångt, påfordra hos församlingen dess ombyggnad; och äfven det bestyret är bland dem, för hvilka pastor af församlingen lönas. Men hvilken obillighet och orättvisa — om likväl i och för fullgörandet deraf, eller då han borde och ville förmå församlingen till en behöflig tempelombyggnad, pastor just derföre skulle efter en särskild ny författning dömas skyldig att dervid sjelf för prestholsskadan, som relativt till privathemmanens vanligen är det högsta, åtaga sig den drygaste kostnaden, och dermed för prestbolets skull göras förlustig för åratal äfven den öfriga löneinkomst, som dock både grundlagligen och genom fullmagt är honom obetingadt för hvarje tjensteår tillförsäkrad. En sådan författning, såsom äfven blott i ekonomisk lagstiftningsväg utfärdad, kunde ock icke blifva längre än för någon mellantid från en riksdag till annan gällande. Men dermed vore dock emellertid ett stöd gifvet åt den numera förutfattade mening, att dock sådan byggnadsskyldighet för prestbolen lagligen ålåge deras innehafvare; och jag föranlåtes deraf dessmer, att ur en helt annan synpunkt, än de förra motionernas, väcka å nyo i ämnet denna motion i den syftning, att från kyrkans andeliga tempeluppbyggare måtte aflyftas en dem nypålagd, materiel tempelbyggnadsbörda, som väl tillförene, enligt rätt förstådd lag, aldrig dem ålegat och väl icke heller hör dem åläggas hädanefter.
Under denna nu pågående discus sion förebrådde nyss en värd talare Hr Cederschiöld, derföre att han anlagt för mörka skuggor på den tafla han updragit öfver det tillstånd som är i landet och framdeles torde upkomma; men jag hemställer till Hrr:ne allesammans om denna framställning verkligen var målad i så mörka färger, och jag vill tillåta mig att anmärka, det den snarare var målad i för ljusa; ty mine Hrr! det predikas, Gud nåde oss så visst! hvilket vi äfven hafva hört här, en frihet som går så långt, alt det snart icke skall finnas någon ordning alls, ty när man gäckas med och bespottar den religiösa handling, som kallas vigsel, och borttager straffet för den sjelfgjorde prest, som utdelar nattvarden, så böra pär consequence äfven de, som roa sig med att döpa och confirmera och första gången utdela nattvarden vara fria från straff. Det är visserligen mycket vackert att fram komma med predikningar om frihet, och vi hafva i dessa dagar sett huru representanter för en press, som under en lång följd af år med hätskhet och motvilja förföljde och gisslade läsarne, nu står på samma linea med dem. Hvarföre arbeta de gemensamt? Jo, derföre att de arbeta för uplösning af det bestående!
St:r beslutat uptagandet af ett dylikt på 25 mill., de 5 mill., som sålunda skulle öfverskjuta behofvet, måtte användas till nedsättandet af den silfvervalutan öfverskjutande utelöpande sedelstocken från 30 till 25 mill., och anhåller jag vördsammeligen, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på bifall å ifrågav:de punkt samt att R. o. Ad. måtte gifva sitt samtycke till att de 5 mill. finge användas till det af mig åsyftade ändamål. Slutligen hvad beträffar K. M:ts Propos. om Bankens inblandning med Statens affärer, så får jag öppet bekänna, att, om jag kunde personifiera Staten och Banken och sjelf representera den sednare och personen »Stat» med sin vanliga inställsamhet kom till mig och sade, jag har ypperliga papper, som skall stärka Eder kredit och göra Eder till den förnämsta Bank i verlden, så skulle jag svara, behåll edra papper, jag vill hädanefter alldeles icke hafva någon beröring med Eder, ty för Eder skuld har jag nödgats under loppet af 150 år göra sju bedröfliga konkurser, och skall hädanef* ter söka att blifva en reel och hederlig Bank. Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr StatsRådet och Kommendören af K. M:ts Nordstjerneorden Henrik Gerhard Lagerstråle, hvilken å K. M:ts höga vägnar öfverlemnade 5 nåd. Propos. och en nåd. Skrifvelse till R. St:r. Hr Åk er man, Fredr.: Vi veta alla, M. Hrr! att Sveriges RiksBank ej har någon varmare vän, än den, hvars motion nu utgör föremål för Högloft. Ståndets öfverläggning. Hvad mig beträffar, har jag åtminstone under den tid, jag haft äran vara ledamot af detta hus, kommit till det resultatet; och det är också vid detta tillfälle för mig en stor tillfredsställelse att erfara, det Utsk:t misstagit sig om rätta meningen med Hr Lefréns motion. Hr Lefrén har nemi. nu tillkännagifvit, att det ej varit hans afsigt att BankoH. III.
Jaså nu först! Min stackars vän! Om du visste hvad det gör mig ondt att se dig så illa deran! Du är alldeles precis sådan som jag var, innan... och du kommer att bli precis likadan som jag sedan... hm HERRN (afbryter). VÄNNEN. Man har du inte sjelf tusen gånger sagt mig, att du var lycklig? Och det kan du påminna mig om nu? Nu blöder mitt hjerta hvar gång jag ser en stackare på väg att dela mitt lyckliga öde! En sådan egoism! VÄNNEN. HERRN. HERRN. Om du sa' en sådan menniskokärlek! Kan du tänka dig, Oskar, hvad det vill säga att ha en fästmö? Ja, det måtte vara ett himmelrike på jorden! Det är så! Åh! att ega en sådan oförliknelig skatt! Och att som en galning rusa åstad och byta ut henne mot en hustru! Ack, Oskar, jag var lycklig! Min fästmö var en engel! Det skarpaste öga skulle inte hos henne kunnat upptäcka mer än en enda svaghet: jag menar hennes svaghet för mig! Ja, hon var vansinnigt kär i mig, och det kan ju ingen klandra henne för! Hon egde inte en tanke, inte en önskan, som inte var min hon var vacker, talangfull, öm och mild... Det fans bara ett enda sätt att förderfva detta skapelsens mästerverk och det hittade jag på! Jag gifte mig med henne! Det vill säga det var du, som förderfvade henne, då? Jag? Jag! Det kunde lika väl ha varit du! Hvarenda karl, som gifter sig, skapar ett missfoster! HERRN (ond). VÄNNEN (skrattande). HERRN. VÄNNEN. 11 VÄNNEN. HERRN. Men hur kan du tala på det sättet om din fru? # "Min fru!?" Ja, der ha vi det! Det fins ingen flicka på jorden, som tål vid att kallas fru! Oskar! Tag varning af mig och gift dig aldrig! Men då måste jag åtminstone veta hvarför! Har min kusin så svårt förbrutit sig mot dig, att du... Hon har väl aldrig fattat tycke för någon annan Ah! min stackars vän!