Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bärande Tull, Betjeningen, som wid Fartvgs w'snerande och expedierande har vejattningen pä det ncgaste tillse att hwad ! teha Fem Momenler förordnad! bliswit, warder behörigen iakttagit, tillhwilken anda de aga qwarhalla Frrtygen »nlill desi wederbörande Skeppare den belöpande Chartan betalk, deröfwer Tull-Betjeningen häller särskild Journal, och densamma jemte de influme Medlen till Charle-Sigillate-Contoiret wid hwgrje arö flut insänder - ?. 14. Borgare, Bref l Stockholm och Götheborg. För Trähandlare, Aderton RiksdalerAndre Handlande, Tolf Riksdaler. Fabrikörer, Tolf Riksdaler. ' Skrä-Handtwerkare och Manufacturister, Se§ Riksdaler. An - Den '8 Augusti. -86r Gesällbrcf, Atta Skillingar. För Pergaments - Copior, som af deras Gesall, bref kunna medgifwas, Fyra Skillingar. StäderncS Betjente, såsom Gcwaldigcr, flppsi) ningSmän, LinHampeBradoch Zexnwräkare, Packhusoch Wägkarlar, Stadstjenare, Parmmätare Mälare, Besökare, Jernbärare, Windragare, Akare, Timmeroch Mmkarlar, Fiskare, Packare, Polikiecch Executions-Betjente, Cxr.a Ordinarie Stadstjenare med flere deras wederlikar, som icke äro Borgare, dä de hafwa Lön pä Stadens Stat af Atta och En Tredjedels Riksdaler och deröfwer, Sep procent af Lönen, men med ringare, eller ock utan Lön, Sexton Skillingar; Och komma de i Srädcrne antagne Musikanter och Dansmästare att betala en lika Charta-Sigillata med förenämnde Personer.
Uti denna bevillningsförordning infördes deremot första gången det ännu fortfarande stadgandet, att skeppsredare skulle utgöra en viss bestämd minimiafgift för hvarje läst af hans egande fartyg. I likhet med hvad uti sedermera utkomna enahanda författningar iakttagits, hänvisades i 1823 års bevillningsförordning till en särskild tariff angående den af städerna från äldre tider utgående saluaccis. 1 afseende på förfaringssättet vid bruks och bergverks värdering meddelades ytterligare föreskrifter, hvarjemte förklarades, att bruksegares behållna vinst ej finge i något fall beräknas till mindre än j eller till mer än ^ af det pris, som vederbörande komitérade fastställt för hvarje skepp:d privilegieradt eller tillverkadt smide. Vid manufaktursmiden skulle den behållna vinsten anses motsvara minst i och högst hälften af samma bruks stångjernspris, men vid sådana manufakturverk, der köpt ämnesjern förädlades, minst TV och högst i af stångjernspriset i den landsort, der verket vore beläget. Det i föregående författningar meddelade stadgande, att, då köp om fabrik, verk eller inrättning under de två sednast förflutna åren afslutats, köpesumman skulle tjena till rättelse vid taxeringarna, uteslöts uti 1823 års bevillningsstadga. Likaså uteslöts derur den förut gällande föreskriften, att, innan taxeringarna förrättades i Stockholm och Göteborg, skulle af dervarande handelsoch fabrikssocieteters deputerade samt handtverkeriernas åldermän och bisittare infordras förteckningar öfver hvarje socieletseller handtverksembetes samtlige medlemmar, äfvensom yttranden öfver det inbördes förhållandet mellan hvar och ens rörelse, förtjenst, arbetarepersonal och stadsutskylder in. m. Jemte det stadgandet, att vid timande brandskada å hus i stad icke högre brandskadeersättning kotnme att meddelas, än som motsvarade egaBev. -Kom. Bet. 8 1823 ärs bevillningsförordning.
Vid hela Artilleriet finnes 32 äldre Kaptener, och nu har Utsk. före slagit, att 12 af dessa hvilka Utsk. ansett icke hafva batteri, skulle få i lön 3,000, men de öfriga äldre Kaptenerna ansetts hafva batteri och följaktligen endast erhålla 2,400 Rdr i lön. Nu är förhållandet vid Artilleriet så, att batterierna icke erhållas i tur efter ålder, utan Gen.Pälttygmästaren förordnar hvem han behagar till Batterichef, och det har handt att så många yngre Kaptener haft batteri, att der funnits vida mer än 12 äldre Kaptener utan batteri. Jag anser derföre att man i denna tabell icke bör bestämma Den 6 Jall t. m. 8 fl antalet äldre Kaptener med eller utan batteri, utan att man endast bör sätta: äldre Kaptener utan batteri erhålla i lön 3,000 Rdr och äldre Kaptener med batteri erhålla i lön 2,400 Kdr. På grund af denna anmärkn. vid de äldre Kaptenernas löner, hvilken jag har anledn. att förmoda äfven blir gjord inom Borgareoch PresteStm, så anhåller jag om återremiss af denna fråga. Hr Bildt, Didrik Gillis: StatsUtsk. har i denna punkt följt den ledning, som blifvit gifven af K. M:s Nåd. Propos., i hvilken antages att 12 äldre Kaptener skulle vara utan batteri. Vid första påseendet förefaller denna siffra sväfvande, och så är äfven förhållandet. Jag anhåller derföre att få redogöra för dess tillkomst, emedan detta måste bidraga till afgörande! af den fråga som blifvit väckt af Hr Brakel. År 185 0 eller 1851 nedsattes en Komité af ArtilleriOfficerare, med åliggande att upgöra grunderne för en lönereglering vid Artilleriet. Med afseende på lönerne i Kaptensgraden utgick denna Komité från den förutsättningen, att passevolantörerna hade så stor behållning af passevolansen, att de borde hafva mindre lön än de andra Kaptenerna, som icke hade en sådan passevolans, oaktadt de förstnämnde hade en besvärligare tjenst och större ansvar.
Han kunde ej återkalla det, som blifvit bestämdt i stadsjuntan. Men kvinnorna hade beslutat, att det skulle bli återkalladt, och de stannade på torget. Sindacon gick åter in på rådhuset, men de stodo kvar på torget och ropade och bådo. De ämnade icke gå sin väg, förr än han hade gifvit efter. Medan detta pågick, kom donna Elisa gående för att lämna sindacon fra Felices testamente. Hon var sorgsen till döds öfver allt elände, men på samma gång kände hon ett slags bitter tillfredsställelse, därför att hon ej fått någon hjälp hos Kristusbarnet. Hon hade ju alltid trott, att helgonen ej skulle vilja hjälpa donna Micaela. Det var en skön gåfva hon fått därute i San Pasquales kyrka. Icke nog med att den ej kunde hjälpa de blinde, den var i stånd att fördärfva hela staden. Nu skulle allt det lilla, folk ännu ägde, gå till lotterikollektören. Det skulle bli ett lånande och ett pantsättande. Sindacon tog genast emot donna Elisa och var lika lugn och artig som alltid, fastän kvinnor ropade på torget, blinde jämrade sig ute i väntrummet och folk hade sprungit ut och in hos honom hela dagen. »Hvarmed kan jag stå er till tjänst, signora Antonelli?» sade han. Donna Elisa såg sig först om och undrade hvem han talade till. Så berättade hon om testamentet. Sindacon blef hvarken rädd eller förvånad. »Det är mycket intressant,» sade han och sträckte ut handen efter papperet. Men donna Elisa höll hårdt fast om kuvertet och frågade. »Signor sindaco, hvad ämnar ni göra med det, ämnar ni sätta upp det på den romerska porten?» »Ja, hvad annat kan jag göra, signora. Det är en död mans sista vilja.» Donna Elisa skulle velat säga honom hvilket förfärligt testamente det var, men hon hejdade sig för att få tala om de blinde. »Pater Succi, som förordnade, att de blinde skulle få vara i hans kyrka, är också en död man,» föll hon in. »Signora Antonelli, börjar ni också med detta?» sade sindacon helt vänligt. »Det var ju ett misstag, men hvarför talade ingen om för mig, att de blinde höllo till i Luciakyrkan.
Jag afstår ej härifrån, utan anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition i sådant afseende, och begär den, sådan jag framställt den. —« Hvad Herr Thams svar Den 12 J a n u a r i i. 385 svar ti]! mig beträffar, rörande dess passion att här nämna Konungens namn, då det är i min tanka blott fråga om Ministeren, får jag svara, att det ej kan ingå i min afsigt eller öfvertygelse att föreskrifva någon, hvad lian hör nämna eller ej, men får en gång för alla anmäla, att jag ock finner mig frikänd från att uptaga sådane yttranden till besvarande, emedan jag ej delar den förhoppning, att Svenska Folket tror sig endast styras af en Konung, sorn sjelf styrer sine StatsRåd till följd af deras öfvertygelse om hvad dess hästa fordrar. På annat sätt kan RegeringsFormen ej läsas, och vi skulle upphöra att lefva under en Constilution samma stund den det kunde. Herr Lefrén: Jag är skyldig mig sjelf, att åter besvära Ridderskapet och Adeln med ett yttrande i detta ämne. Herr Hjerta har uplyst, att någon förändring skett i motionen, och att den således nu saknar den positiva föreskrift, vid hvilken jag gjort anmärkning. Jag finner likväl, att Friherre Anckarswärd ej står alldeles på samma punkt som Herr Hjerta, och ber Ridderskapet och Adeln om ursäkt om jag derföre yttrar mig. Det går ej an att bifalla den ena framställningen, utan att förkasta den andra. Friherre Anckarswärd har yttrat, att lian ej begär annat, än att en tid måtte bestämmas, inom hvilken StatsIJtskot9 H. ^5 38 G Den 12 Januari i. tets Betänkanden skola ingifvas, och han har till och med yttrat den önskan, alt ej en gång någon viss dag i det afseendet skulle bestämmas. Herr Hjerta har deremot yrkat bestämdt, att det måtte blifva ett beslut, att StatsUtskottet skall inkomma med de ifrågavarande Betänkanden i den form han upgifvit. Friherre
Häruti anser sig Utskottet kunna till alla delar instämma; och enär dessutom, efter det Rikets Ständer redan den 1 8 November 1854 uti underdånig skrifvelse yttrat sig anse den med stämpling af handtverkares tillverkningar åsyftade kontroll, så vida den icke anginge arbeten af vissa metaller, vara utan ändamål och kunna utan olägenhet afskaffas, Kongl. Maj:t numera, på sätt ofvan nämndt är, upphäft stämplingsskyldigheten för fabriksoch handtverksvaror i allmänhet; samt för öfrigt Utskottet uti dess vid innevarande riksdag under M 119 afgifna Betänkande, innefattande förslag till en utvidgad näringsfrihet, yttrat i fråga om gårdfarihandelsprivilegiet, bland annat, att antagandet af en större utsträckning af handelsfriheten skulle göra all särskild lagstiftning i afseende på gårdfarihandel obehöflig, och Utskottet i öfverensstämmelse härmed, rörande vilkoren för handels idkande, uti 10:de punkten föreslagit, att å allmänna försäljningsplatser i städerna, äfvensom hvar som helst å landet, en hvar må ega rättighet att utan särskildt tillstånd, vid eller utom marknader, försälja inhemska fabriks-, handtverksoch husslöjds-alster, äfvensom landtmannaprodukter utom bränvin; endast med iakttagande deraf att, derest försäljningen skedde i öppen bod, anmälan borde göras; samt Utskottets nämnda förslag blifvit af Rikets Ständer bifallet; så synes häraf böra följa, att, derest Kongl. Majit lemnar bifall till Rikets Ständers i berörda afseende beslutade hemställan, de för vissa orter af Elfsborgs län nu gällande föreskrifter rörande vilkoren för dessa orters handelsrättighet äfven böra försvinna; i följd hvaraf ock då, genom godkännande af ofvannämnda Betänkande, Rikets Ständer, enligt Utskottets förmenande, redan uttalat sin mening i afseende å det ämne, motionärens ifrågavarande framställning omfattar, Utskottet tillstyrker. att Rikets Ständer måtte förklara motionärens nu gjorda hemställan böra förfalla. Stockholm den 10 September 1863 Bih. Ull B. St. Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Ulskottels Memorial M 131.
St:r med upp - 346 Stats-Utskottets gifvande af kinda förhållanden, häruti hos K, M:t i detla afseende göra underd. framställning; i denna tillstyrkan, kan jag mig icke förena, hälst i mintanka ingen ting är som till en sådan framställning kan föranleda, hvarken i anseende till sjelfva regleringen med Flottans Personal, eller andre inom Sjöförsvaret vidtagne Ekonomiska åtgärder, icke ens i omtankan hos dem som erhålla de nådiga föreskrifterne sig till efterlefnad, jag kan, med så mycken mer säkerhet yttra mig i detta ämne, som jag har fullkomlig kännedom om det bättre tillstånd hvari Sjöförsvaret i det hela är, så väl i anseende till Fartygens erhållna svåra reparationer, som skedda Nybyggnader och Inventariers completterande, hvilka i senare åren eller sedan vapnet erhöll sin egen Titel verkställts, och jemt äro under fortsättning, ehuru årliga Summan för desse arbeten samt hus och byggnaders underhåll vid stationerna, icke är stor. — Af hvad jag förut hafvit äran framställa om det i min tanka rätta beräkningssätt å tillgång för Lön-reglerlngen följer, alt jag icke förehar mig med Utskottet, i det vilkor att besparingar som uppstått af Anslagen till de så kallade Materiela behofven ej få användas till reglering eller förbättring af löner, då ett sådant förhållande efter mitt bedömande icke skedt, ej heller är att förmoda sker, enär vid skedda regleringen just motsatsen sig visar; likaså kan jag icke förena mig med Utskottets yttrade tanka, att uppkomne Lönbesparingar böra i första rummet användas till betäckande af de brister som B e t ä n k a n d e n, N:o i5r.
Var det verkligen möjligt, att han under alla de stora händelser, hvilkas medelpunkt han blifvit, hade tid och lust att erinra sig hvad han så lugnt yttrade till henne vid hennes besök i hans hus. Hon trodde knappast det heller. Men om han verkligen infann sig i moskén, hur intressant, hur besynnerligt skulle det icke då vara att få tala med honom, den väldige araben, som för närvarande prisades sa högt af stadens muslimaner och klandrades så skarpt af alla franker. Ju närmare den utsatta stunden kom, desto oroligare kände sig Nelly. Hon sade sig sjelf, att det var nyfikenhet, ren nyfikenhet och intet annat. Denna nyfikenhet var dock till den grad våldsam – medgaf hon inför sig sjelf – att hon icke kunde få lugn för den med mindre än att hon verkligen begaf sig till moskén. Ett hemligt möte med en arab i en moské, hvilken dikt! tänkte hon. Hade hon skrifvit och berättat om något sådant för sina väninnor, skulle de ha uppfattat det som ett utbrott af godt lynne, ett roligt skämt. Der hemma hade man så svårt att tro, att Orienten verkligen var sådan som den var. Likt de flesta frankiska kvinnor, hvilka stanna en längre tid i Damaskus, hade hon köpt sig ett dok af svart siden och bar det under sina vandringar i staden på samma sätt som en österländska. I en sådan kostym var hon mer obesvärad. Ingen anade att en frankiska dolde sig under den arabiska utstyrseln. Det roade henne obeskrifligt att på sådant sätt leka österländska. Det hände flere gånger att hon gick om sin far i bazarerna utan att han, som enligt stadens bruk knappast tordes titta åt kvinnorna, kände igen henne. Vid middagsbordet blef sedan dylika sammanträffanden naturligtvis ämne till mycken munterhet. Den ende som icke var fullt belåten med Nellys förvandling till österländska och hennes beständigt växande beundran för Damaskus var Blumenbach. Det kom hon snart under fund med och fann nöje i att smått reta honom. Då han artigt erbjöd henne en stol, svarade hon med spetsiga invändningar att hon vida hellre satt på en dyna på golfvet, och då han i uppretad ton talade om den affällige serbern, försvarade hon denne med entusiasm. Blumenbach vidhöll emellertid, att
Och, ehuru Utskottet, i följd häraf, icke kan frångå sitt ofvanberörde Förslag härutinnan, finner Utskottet dock deri projecterade Edgången endast i brist af annan bevisning böra tillämpas, och anser sig således böra tillstyrka det tillägg i Betänkandet, alt denne Edgång mu. af Commerce Colleginni dläggas , endast sä vida Collegium anser annan upplysning om rätta förhällandet icke std att vinna. I afseende sluteligen på anmärkningen emot Utskottets yttrande rörande de 700 Rjdr, som af Arbetslmsfonden varit afledne Biskopen Vingård i lifstiden, såsom hushyresmedel ansiagne, hvilka en Eedamot af Vällofl. Borgare Ståndet ansett höra mera bestämdt förklaras skola till Fonden återgå, får Utskottet anmäla, att ett sådant utlåtande, efter Utskotles tanka, redan innefattas uti de ordalag, som i Utskottets Betänkande härom finnas intagne, så vida Utskottet icke ägt att i ämnet fatta något beslut, utan endast dess Förslag till Riksens Ständers pröfning öfverlemna, hvilket Utskottet sålunda framstalt, att det, vid den nu inträffade händelsen af Biskopen Wingdrds dödliga afgång, icke satte i tvifvel, att ju berörde summa nu finge till Fonden återgå, för att till det med Fonden å» syftade ändamål, hädanefter användas. Hvilket alt dock Riksens Höglofl. Ständers bepröfvanda vördsamt underställe». Stockholm den 31 Junii i8i$- Stats-Utskottens Riesens Högloft* Ständers Stats - Utskotts Utlåtande i anledning af de anmärkti ingar, som i Riks - Stånden blifvit gjorde vid Utskottets Berättelse angående verkstähl granskning af Allmänna Magazins * Inrättningens Räkenskaper och Förvaltning, jemte Förslag till grander för denna Inrättnings Organisation.
Slutligen drack man dock för värden, stolarna skötos bullrande tillbaka från bordet, tandpetarna togos fram, och man vandrade långsamt och förhoppningsfullt in i rökrummet. Där väntade kokhett mocka i små kinesiska koppar samt ett helt batteri flaskor, korta, långa, tjocka, smala, långhalsade, korthalsade, fyrkantiga, ovala, med korgflätning och utan korgflätning, men alla med oförfalskade etiketter. »Sans peur et sans reproche» som den simple adelsmannen, så ofta han fick vara med, aldrig underlät att med en aristokratisk skorrning på r anmärka. När det första likörglaset var drucket, vinkade kammarherren den yngste af sällskapet, en af de tre grefvarna, ung attaché, nyligen hemkommen från Brüssel, till sig i en fönstersmyg, lade armen om hans hals och hviskade hemlighetsfullt: »Hör herr grefve! Grefven som nu inte äter som en vanlig torpare bara för att nära sig, säg mig uppriktigt, kan man äta på Hasselbacken?» Grefven var en liten rörlig karl om några och tjugu. Hans välbildade ansigte pryddes af små, delikata mustacher, näsan var förnämt bugtad, munnen exercerad i alla slags leenden, och ögonen spelade på alt, sågo alt och noterade alt. Han hade en medveten raskhet i sitt sätt, som han fåfängt sökte göra naturlig. Håret var lätt benadt, slätkammadt, med endast en liten, liksom försummad buckla midt i pannan. Genom att umgås med många människor hade han förskaffat sig en otrolig färdighet att kunna gissa sig till deras smak, och det hände sällan, att han öfverskred den gränsen, när han öppnade sin speldosa, där han inrymt motiverna till alla dagens favoritnummer, och där han efter behag kunde förändra repertoiren. Till följd af denna sin egenskap åtnjöt han kammarherrens odelade förtroende, ty gent emot grefven kände sig denne nästan intelligent, och det var ej alltid, kammarherren hade skäl att vara säker på den saken. »Ja», sade grefven, i det han tog ett tag om sin handlofve och gjorde en lätt bugning, »härifrån går man inte dit.» »Jaja. Det förstås. Men eljes?»
Det framblickar t. ex. redan, ehuru ännu ganska mildt, ur taflan af den förnäma balen i Fredmans-Epistlarnes N:o 29; skarpare i N:o 41 (”Mollberg satt i paulun”); helt och hållet afslöjadt i N:a 26 (”Hvar står fiolen? säg, min son”!), 31 (”Se, Movitz! Hvi står du och gråter”), 45 (”Tjenare, Mollberg! Hur är det fatt”?), 44 (”Movitz helt allena”), 76 (”Se Hans Jergen, hur han sig bockar”). Gå vi till Fredmans Sånger, så se vi t. ex. i N:o 55 (”Baggens-Gatan”) ironien uppenbara sig ännu blott såsom en målande skälmaktighet; men med stor skärpa i N:a 6 (”Öfver Bränvinsbrännaren Lundholm”), 18 (”Frossan”), 44 (”Gamle Bror Jockum”), 45 (”Om ödet mig skull’ skicka”). För egentliga satirer är Bellmans poesi mindre benägen; om än icke obenägen för satiriska målningar. Sådana äro i Fredmans Testamente N:o 175 (”Frun”), N:o 189 (”Grosshandlaren”), N:o 178 (”Kunglig Sekretern”); bland hvilka föröfrigt de bägge förra äro ett par af hans beröringspunkter med Fru Lenngren, liksom den tredje en af hans många med Dalin. Dock förekomma äfven stycken, på hvilka namnet Satir närmare passar; såsom, i Fredmans Sånger, de allbekanta begabberierna öfver Telje (N:o 33), Mariefred (N:o 34), Mäster Petrus (N:o 63); och väl kan man hiträkna hvar och en ironi af så beskaffad art, som den nyssnämnda öfver Lundholm.
Ridderskapet och Adeln antog de i dessa Memorial framställda förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag. S. D. Vid förnyad föredragning af Konstitutions-Utskottets den i och 5 dennes på bordet lagda Memorial, N:o 18, med förslagtill tillägg vid 46 § Riksdagsordningen, angående sammanträde af Riks-stånden för gemensamma öfverläggningar, äfvensom, i sammanhang dermed, till ändring af åtskilliga 88 i Riksdagsordningen och Regerings formen, hänvisades till Konstitutions-Uiskottet den af Ridderskapet och Adeln såsom dess gemensamma tanke, förklarade anmärkning, att början af det föreslagna 2:a mom. i Riksdags-ordningens 46 § bör erhålla följande lydelse: ”Stånden vare medgifvet att på ett rum till gemensam öfverläggning rörande allmän, vid riksdagen under handläggning varande fråga, sam manträda. ” S. D. Föredrogos ånyo och ladén till handlingarne Konstitutions-Utskottets nedannämnde den 1 och 5 dennes på bordet lagda Memorial: N:o 19, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 8, innehållande förslag til! tillägg i 59 § Regerings-formen och 27 8 1 mom. Riksdags-ordningen, angående Kongl. Maj:ts Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof; och N:o 20, i anledning af ett Stånds återremiss af Memorialet N:o 9, innehållande förslag till ändring af 68 8 Riksdags-ordningen, rörande revisionerne af Stats-verkets, Bankens och Riksgälds-kontorets tillstånd, m. m. S. D.
N:o 37, i anledn. af åtskilige motioner dels om stämmobölernes nedsättning och fördelning, dels ang:de straffböterne för försummad inbetalning af kronoutskylderne i Stockholms stad. Detta betänk, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, lande grunder för stämmoböters beräkning. Bifölls. 2:dra punkten, ang:de kr onofjer din g smännens befattning med kronoutskijldernes indrifning. Lades till liandlingarne. 3:dje punkten, innehållande tillstyrkande, att uppbördsmännens andel i stämmoböterne må minskas till en fjerdedel, samt de återstående tre fjerdedelar tillfalla socknens fattiga. Gr. Posse, Erik Arvidsson: Den obetydliga förändring, som Utsk. föreslagit, eller att 8^ proc. af inflytande slämmoböter skulle tagas ifrån uppbördsmännen och gifvas till de fattige, anser jag icke äga någon giltig grund. Visserligen önskar jag, att de fattige må få så mycket som möjligt, men jag skulle tro, alt ett sådant omvexlande i bestämmelser från den ena riksdagen till den andra utöfvar ett menligt inflytande. Att uppbördsmännen tillägges £ af bötesbeloppet öfverensstämmer med lagens stadganden i afseende på åklagares rätt till böter. Jag tror, att ju mindre förändringar som Ständerne i dylika fall vidtaga, desto bättre är det, ty mindre farhågor att ej bibehållas vid åtnjutande förmåner förorsakas derigenom. Börjar man nu att taga 8gproc., så skulle man vid upsla riksdag måhända afknappa ytterligare 8gproc. o. s. v. och på dessa grunder tillstyrker jag, att man må förblifva vid det gamla stadgandet. Hr Printzenskjöld, Carl: Gr. Posse, Erik, har så fullständigt utvecklat skälen för sitt tillstyrkande om afslag, att jag icke har något synnerligen att tillägga. Jag anser mig likväl böra fästa uppmärksamheten på, huruledes man stundeligen ökar kronobetjeningens göromål, så att man nära nog kan säga, att de uppnått den höjd, att desse tjenstemän näppeligen kunna medhinna allt hvad dem blifvit ålagdt.