Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hon ville bikta för sin broder, för honom upptäcka all den hårdhet och orättvisa, hvartill hon gjort sig skyldig mot sina tjenare och tjenarinnor, för att genom en uppriktig ånger erhålla hans absolution för sina synder. Och sedan Clemens åhört hennes bekännelse och högtidligt tillförsäkrat henne syndaförlåtelsen, hade hon ännu en bön till den unge föreläsaren. Denna bön framställde hon djupt rodnande och med synbar förlägenhet. Hon önskade, att detta möte, detta uppträde skulle förblifva en hemlighet för biskopen. Han var ju i allmänhet så sträng, och hon ville för ingenting i verlden, att de goda tankar han hyste för henne skulle blifva förringade derigenom, att han finge kunskap om hennes häftiga lynne och hårdhet mot slafvinnorna. Hon hade många gånger biktat för biskopen och bekänt för honom alla andra synder och svagheter, men icke denna. Uraktlåtenheten, det försäkrade hon heligt, hade dock ingen annan grund än hennes svaga förstånd, som hitintills icke kunnat inse, att hårdhet emot menniskor, födda till slafveri och af Försynen utsedda att lyda andra, kunde innebära något oriktigt och straffvärdt. Eusebia tillade ödmjukt, att denna brist på urskiljning, denna oförmåga att uppfatta visade, huru väl hon behöfde en vän och rådgifvare vid sin sida, och hon besvor Clemens, för hvilken hon nu lagt sitt hjerta öppet i dagen, att icke öfvergifva henne, utan blifva denne hennes trogne vän. Clemens kunde möjligen ursäktat sig med sin ungdom och oerfarenhet, som gjorde honom mindre lämplig för en sådan plats; men han hade nyss vunnit en triumf, som ingaf honom förtroende till kraften af sina ord, han kände dessutom ett så innerligt deltagande för Eusebia och ville nu icke lemna henne utan ledning vind för våg, sedan han en gång riktat hennes kurs emot en god hamn. Han biföll för den skull helt blygsamt hennes begäran. – Ack, kom då snart och ofta, min älskade broder, fortfor Eusebia med ett ljuft leende. – Jag har så mycket att säga dig och så många sorger att yppa, som nu kännas dubbelt tyngre, emedan jag måste sluta dem inom mig sjelf.
I anledning af väckt motion derom, att de Lagar och reglementariska Författningar, hvilka angå handeln, måtte öfverses, och sådana förbättringar deruti föreslås, som kunna kraftigast motverka förbrytelser, hafva Rikets nu församlade Ständer till granskning förehaft SeglationsOrdningen af den 21 Julii 1825, och derunder funnit de flesta stadganden i berörde Författning innehålla sådana reglementariska föreskrifter, att vederbörande Embetsoch Tjenstemän, hvilka dem skola handhafva, äro bäst i tillfälle att för desammas ändamålsenliga förändrande och förbättrande aflemna nödiga förslag och upplysningar. R. St., som alltså ansett sig böra inskränka deras åtgärd till utlåtande, rörande endast några Lagoch Straffbestämmelser, få, uti det följande, i underdånighet föreslå de förändringar i berörde afseenden, som synts dem lämplige och ledande till dermed åsyftade ändamål; ExpVisit. Förslag till and. Shrifv. Cap. Om hvad Skeppare har att iakttaga innan han till inloppseller lossningsort ankommit. 4- 5- Med anledning af E. K. M:ts Nådiga Bref, den 12 December 1827, föreslås denna paragraph att erhålla följande redaction: Ej må Skeppare , på de ställen, der Lotsinrättning finnes , insegla utan Lots, så framt denne icke af hardt väder hindras komma om bord eller af andra orsaker uteblifver , oansedt kallelse genom vanlig signal. Lots åligge hafva tillsyn derå: att något gods ej må föras till eller från fartyget; att de las och sigill, som till Kronans säkerhet kunna vara fartygets tillgångar åsatte, ej olofligen brytas, och att olaga landgång ej må ega rum; allt vid lika ansvar, som Tullbetjent för fel ooh uraktlåtenhet i dessa delar är underkastad.
Enär härtill kommer, att yrkandena blifva med hvar dag högre och förmodligen äfven enigare derom, att städernas och landsbygdens innevånare skola, utan afseende på ständ, klasser eller boningsorter, göras likberättigade i afseende på handels och näringars idkande, så att all skilnad i rättigheter härutinnan upphör emellan stad och land, men städernas borgerlige innevånare hittills varit underkastade vissa undantags-onera och afgälder, deribland just bouppteckningsoch arfskiftes-procenten till deras magistratspersoner, egentligen i och för åtnjutandet af de undantagsförmåner i näringsrätt, hvilkas fullständiga upphörande påyrkas och förberedes; lärer det endast vara ett billigt ersättningsanspråk och en akt af alldagligaste rättvisa att, om eljest skyldigheter och rättigheter skola betinga hvarandra i något rättsén ligt förhållande, förläna städernas borgerlige innevånare enahanda rättigheter, sorn landsbygdens och rikets öfriga redan åtnjuta i afseende på uppteckning och skifte af sterbhus. Lagen bör i detta såsom alla andra fäll vara lika för alla. För närmare utveckling af detta allmänna yrkande må här erinras om följande data, och förhållanden, hvilka omförmäldes uti mitt ofvannämnda memorial i ämnet vid drleden riksdag, utan att föranleda Vällofliga Lag-Utskottet till annan åtgärd, än ett noggrannt referat deraf: 9:de kap. A.B. utgör i dess nuvarande lydelse och med alla gång efter annan tillkomna utvexter å detsamma, hvilka gemenligen afsett vissa klassers befriande från och andras bindande till sterbhus-procents erläggande med högsta möjliga belopp, för närvarande en hel liten lagsamling för sig, med det ena privilegiet och undantaget stapladt ofvanpå det andra till en oreda och mångfald, hvilka äro lika förvånande som förbistrande uti en allmän civillag.
Åh nej, klockan är ju bara half tu. (Tar ett Kära Anna, farbror får väl lof att hjälpa till! Ja, Viktor, den snälle gossen, han roade sig med Jag kan då inte förstå, att Ellen inte trifs på det öfver hvarjehanda. Och så god hon är! Jag önskar jag kunde likna henne! MAJORSKAN (ömt, smeker Anna). någon är det, och behöfver inte lära det af andra. (Springer upp.) Men det är då för galet, att Ellen Du, Anna, mitt kära barn, du är väl god, om Ja, mamma, fast Selma är blind, har hon tänkt inte kommer hem. Hon har ju inte sin toalett färdig för balen i afton. (Smeker Anna.) Kan jag inte öfvertala dig att följa med, Anna? ANNA (bestämdt). du skall gå, lilla mamma, du, som är så road af bjudningar! Nej, då inte Karl har tid, så (Vänligt.) Men MAJORSKAN (runkar på hufvudet). elegant bal och inte råd att för egen del nej, nej. Men jag ville så gärna, att ni, mina barn ANNA (kysser henne). Kära mamma, du tänker bara på oss! (Det ringer.) MAJORSKAN. (Man hör skratt och glam i tamburen. Därpå inkomma Viktor och Ellen hurtigt. Båda äro klädda i eleganta dörren öppen efter sig.) vinterdräkter och bära skridskor på armen. De ställa Nå ändtligen! Nu komma Viktor och Ellen! Åh, du vet väl, att jag inte har toalett till en så 10 VIKTOR (kastar sina skridskor på mattan). Nej, du, det var allt löjtnant Rikter, som gick ELLEN (lifligt). gånger. Såg du inte Visst inte! Konsul Ahls gick förbi honom flere VIKTOR (skrattande). syster, det kunde alla människor se. Att du koketterade. starkt för honom. Jo, lilla ELLEN (harmsen). Det gjorde jag visst inte. Fy, hvad du är stygg! MAJORSKAN. Men, Viktor VIKTOR (smeker Ellen). när du talade med honom. Ella lilla, jag menade bara, att du var så vacker, ELLEN (buttert). upp sina ytterkläder.) Låt mig vara!
Den Okände sitter klädd i hatt och den bruna kappan, vid bordet och betraktar solfläcken. Dörren öppnas; Tiggaren släppes in. TIGGAREN. Hvad funderar Ni på? DEN OKÄNDE. hvar jag var i går afton? Jag sitter och undrar hvarför jag sitter här, och så undrar jag TIGGAREN. Hvad tror Ni? DEN OKÄNDE. Jag tror att jag var i helvetet; eller att jag drömt alltihop. - TIGGAREN. Vakna då, ty nu kommer verkligheten. DEN OKÄNDE. Gå på; det är bara spöken som skrämmer mig. TIG GAREN (tar upp en tidning). intyg om Ert guldmakeri, i det han förklarar sig ha blifvit förd bakom ljuset af Er. Följden: tidningen kallar er charlatan! DEN OKÄNDE. Helvete! Hvem strider jag mot? TIGGAREN. Mot svårigheter, som andra menniskor! DEN OKÄNDE. Nej, detta är något annat... TIGGAREN. Mot Er egen lättrogenhet då? DEN OKÄNDE. Nej, jag är inte lättrogen, och jag vet att jag har rätt! Först: har den store auktoriteten återtagit här i tidningen sitt TILL DAMASKUS - TIGGAREN. Hvad hjelper det, när ingen annan vet det! DEN OKÄNDE. Får jag slippa ut härifrån då, så skall jag reda saken? TIGGAREN. Målet är nedlagdt sedan betalning skett... DEN OKÄNDE. Hvem har betalat? TIGGAREN. Troligen samhället eller supregeringen. DEN OKÄNDE. Då får jag gå! TIGGAREN. Jo, men vi ha en sak till... DEN OKÄNDE. Slå! TIGGAREN. Men en upplyst gentleman får icke bli förbluffad... AUGUST STRINDBERG - DEN OKÄNDE. Jag anar... TIGGAREN. Annonsen står på första sidan. DEN OKÄNDE. styffar; Hvem är han? Det vill säga: hon är redan omgift, och mina barn ha' fått TILL DAMASKUS TIGGAREN. han som upptager en qvarlåten qvinna.
Jemte det Utskottet hemställer, huruvida icke Borgare-Ståndet skulle vilja med Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet instämma uti bifall till Utskottets förslag, som då blefve fastsläldt, får Utskottet, för motsatt fall, föreslå, alt votering anställes, enligt så lydande proposition: Den, som bifaller Stats-Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet godkända, tillstyrkan, att Rikets Ständer för reseoch undersökningskostnader samt expenser vid den ifrågasatta nya Styrelsen för allmänna arbeten, ställa till Kongl. Maj:ts disposition en summa af 6,666 R:dr 32 sk. B:co årligen intill nästa Riksdag, eller, för 4 år beräknadt, 26,666 R:dr 32 sk., voterar J a 5 den, det ej vill, voterar Nej. Vinner Nej, kommer, enligt Borgare-Ståndets beslut att, för reseoch undersöknings-kostnader samt expenser i följd af allmänna arbeten, ställas till Kongl. Maj:ts disposition en sumnyj af 6000 R:dr årligen under 4 år, eller tillsammans 24,000 R:dr. 10:o. Till upprensning af Indals-elfven hade Utskottet, uti ^rde puncten , under rubriken Vatten-communicationer, tillstyrkt ett anslag af 4ooo R:dr Sih. till R. Si, Prot. 1840 och 1841. 4 Sami, 1 Afd, 3 Band. 18 Häftet. 3 IO Stats-UIslottets Memorial, JV 0 årligen i 4 Sr, eller tillsammans 16,000 R:dr, hvilket är vordet bifallet af samtlige Riks-Stånden, likväl af Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet, med vilkor, att ortens invånare till arbetet bidraga med dagsverken eller annorledes till i;del af kostnaden, eller, enligt hvad i BondeStåndets beslut serskildt ullrvckes, minst 5,333 R:dr 16 sk.
Beklagligtvis har ett sådant ollentliggörande inträlfat på en mindre grundlagsenlig väg, då nemi., utan att en sådan upplysning af Stånden blifvit infordrad, eller Constit.Utsk. beslutat dess framställande, det blifvit uppgifvet, att samtliga Statsrådets ledamöter reserverat sig till prot. Detta förhållande anser jag vara det enda, hvarpå Rikets väl eller ve beror. Jag vill ej, att det någonsin skall kunna inträffa, att de ansvariga rådgifvarne skola kunna förskansa sig bakom sina reservationer till prot. Är det sådant vi skulle få veta, så vore det måhända mindre nyttigt för samhället att erhålla del af proCn; men den värde ledamoten, som ansett det mindre nyttigt att meddela prottn, har sjelf uppgifvit detta factum, hvarom vi icke i officiel väg blifvit underrättade; och jag hemställer till R. o. Ad., om någon större våda för Rikets väl annorlunda kunde uppstå, än just genom en sådan underrättelse, att möjligtvis åtgärder äro vidtagna, dervid hela Statsrådet kunnat sig reservera och derigenom öfverflytta! den moraliska ansvarigheten från sina personer till andra, hvilka densamma icke kan åläggas. För min del skulle jag anse detta förhållande högst olyckligt för Riket; och jag hade derföre hoppats, att, genom bifall till motionen, Utskottet skulle blifvit försatt i nödvändighet att till Stånden framställa förslag till ändringar i grundlagen, som gjorde den ministeriella ansvarigheten till annat än ett chartek, och uppgifva förslag åtminstone till en annan administrationsform och en annan Riksd.Ordn., än vi nu hafva; ty jag tror, att om ett annat arbetssätt och en annan form för riksdagsärendernas behandling kunde föreläggas oss, mycket vore vunnet; men jag anser en enskild motion i detta ämne icke inverka särdeles på Constit.Utskrs beslut, då deremot ifrågavar. motion, beledsagad af ett helt Stånds bifall, skulle gifva Utsk. anledning att föreslå förändringar i grundlagarna till afhjelpande af flerfaldiga oformligheter, och det är äfven derföre, som jag anser mig böra understödja motionen. Gr. Cronhjelm: Jag får öppet erkänna, att Frih.
Till exempel af i§2 betalas 25 af 220 50 etc., för alla pen sionifler hwilka aro under 50 är. Men för alls fruntimmer af hwad älder som halst. Begärdes pa Bordet. Herr Grefwen och Landtmarffalken till» -ännagaf, att Riddarhus. Utstottet inlemnat Hof. marstalken Herr ^.ron Itaao 8i1kverkpsrre8 Friherr» liga diplom, jemte trnderräktelse. alt alla till Intro, dmion nödiga prästanda wvre upfylda, hwarföre Den r» Zebruarii. z8^ Herr Landtmarskalken nu hegärde Ridderstapets och Aoelus tillstånd att Friherrliga Ätten Silfversparre ä Riddarhuset under N.o zzo mätte blifwa intro» ducerad. Bifölls. Uplästes ett ifrån Riddarhus» Utskottet ingifwit sälydaude: Hörsamste Memorial; Hos Riddarhus-Utskottet har genom betz Ordförande Herr StatS-Secretcraren och Riddaren Fri» herre kosenkane, hwars sarstilte anförande harwid bifogas, fräga blifwit wäckt om ett amne som sones förtjena Högloft. Ridderskapets och Adelns wärdig» upmärksamhet, och hwilket Utskottet härmed fär till Ridderskapets och Adelns uplpstare ompröfwande un» derställa. Redan tvid 1756 ars Riksdag tog Högloft. Ridderskapel och Adeln det beslut att öfwer fram» ledne Landshöfdingen öfwer Upsala Län Friherre kekr kibdinA, som rvar Landtmarskalk wid Riksdagen 1719 sturle en Buste gjutas och i Stora Riddarhus-Salen upsättas.
Jag tror således, att det finnes i sjelfva olikheten af lliksStjns beslut en tillräcklig anledn. för It. o. Ad. att upptaga ämnet. 1 sjelfva hufvudsaken hafva flere talare yttrat sig så omständligt, att jag icke bör trötta del II. Ståndet med upprepande deraf. Jag anhåller således om Hr Frih. o. Landlm:s propos. på bifall till BorgareSfis inbjudning, hvars antagande jag för min del tillstyrker. Den i Mars. 17 lii* Aminoff, Joli. Fredr.: DS 2 SlSnd redan fattat beslut, alldeles öfverensstämmande med Utsk:ns förslag i t §tn af privatbanktagen och då det 3ldje Ståndet, fastän icke fullkomligen lika med dessa 2 Stånd, tiar, efter hvad mig synes, något så när, eller till en del instämt i samma beslut eller yrkat alt K. M. gemensamt med R. St. skall äga besluta 0111 tillstånd lill bankrörelses bedrifvande, men R. o. Ad. fattat ett alldeles motsatt beslut, att Regeringen icke skulle hafva alt sig dermed befatta; så är jag för min del af den öfvertygelse, att om också R. o. Ad. icke antager den af BorgareSt. gjorda inbjudningen, utan Ståndens olika beslut komma att af Utsk:n sammanjemkas, kan likväl icke denna samman jemkning blifva af annat innehåll, än hvad de 2 Stånden redan i öfverensstämmelse med hvarandra beslutat, samt det 3 Ståndet till hälften antagit, nemi. Konungens samtycke, och då komma vi till samma mål, som nu ar i fråga. Det skulle leda lill vidlyftighet och mera arbete för Utsk:n, om 1 Jin i betänk., såsom förra gången skedde, ej nu blefve antagen enligt Utsk:ns förslag, då deremot arbetet blefve mycket lättare för Utsk:n, om denna § blefve af R. o. Ad. antagen i öfverensstämmelse med de 2 Ståndens. Att någon stor olägenhet i afseende pä de efterföljande §§:na icke derigenom inträffar, det känna herrarne bäst, som deltagit i discussionen derom.
Ibland de å Landet utom Gästgifvaregårdarne privilegierade krogar har Långängskrogen, belägen vid allmänna landsvägen emellan Westerås och Kohlbäck, blifvit under de sednare åren indragen; och sedan innehafvaren utaf Strömsholms för Kronans räkning utarrenderade värdshus nu mera genom laga kraftvunnen dom blifvit förklarad arrende-rättigheten förlustig, har j«g lias Eders Kongl. Maj:t och Rikets Kammar-Collegium gjort hemställan om en 49 förändrad reglering med detta värdshus, åsyftande att den för orten skadlilige och öfverklagade krognäring, som der drifvits, må upphöra och värdshuset komma uti ett bättre skick, hvilket icke lärer kunna ske med mindre än att Kronan cederar det förut af värdshuset påräknade arrende eller åtminstone en stor del deraf, samt att värdshusidkare antages icke genom entreprenad-auction eller med vilkor af den högstbjudandes prioritet till värdshushållningen. De för öfrigt i Länet privilegierade krogar äro icke af Församlingarne öfverklagade. Deras antal, uppgående till 13, torde icke kunna anses betydligt. De Heste synas nödvändiga för vägfarandes behof; dock har jag anmanat Kronofogdarne, att hvar i sitt Fögderi härom anställa undersökning och, der någon anledning är till indragning af en eller annan privilegierad krog, deröfver infordra församlingarnes utlåtande och derefter hos mig göra den hemställan i afseende på indragningen, hvartill omständigheter ne föranleda. Sparbankerne i Länet äro 3, nemligen: Insättarenas antal. Insättningens belopp. Stiftelse fond och hespa ringar. Städerna. Deras antal är fyra nemligen: l:o Westerås} Bergsoch Handels-Stad vid Svartåns utlopp i Mälaren, är säte för Landshöfdinge och Biskop. Tomternas antal är 421, hvaraf 350 äro bebyggde. Stadens vidd, gatorna oberäknade, är 108 tunnland 14| kappland inom Slaqvctet.
Jag tror att detta vitsord är fullkomligt sanningsenligt, och begagnar mig af detta skäl för att visa oskadligheten, att icke säga nyttan, af denna §. Jag tillstår således att jag för min del icke finner att denna § i något afseende bör ändras, och jag är fullt och fast öfvertygad att ingen landshöfding hädanefter heller kommer att missbruka sin magt, hvars anseende han bör vara angelägen att upprätthålla. Den 14 Mars f. m. 95 Hvad berräffar 67:de §:n, kan jag icke undertrycka min förundran öfver det klander, som vid riksdagarne riglas mot densamma. Linder en lång embetsmannaverksamhet har jag ofta erfarit det missnöje, som råder mot landshöfdingarne, lör det de icke tillhålla länsmännen att fullgöra sina åligganden. Detta kunna de icke med mindre de ega en ganska stor magt öfver länsmännen, och landshöfdingarne ansågo, vid den nya instruktionens utfärdande, vara af största vigt att denna § infördes. För att visa att icke någon mannamån synes mot dessa tjenstemän vara iakttagen, ber jag att få citera §:ns ordalag. Det heter, att »länsman, landskanslist och landskontorist kunna, då emot dem förekommer sådan felaktighet, som i 66:te §:n omförmäles, och fråga icke är om sådan gröfre brottslighet, att åtal vid laga domstol finnes böra ega rum, af K. M:s Beflnde fällas till böter af högst en månads lön eller suspension från tjenst och lön på högst 3 månaders tid, eller ock, då förseelsen är af den beskaffenhet, att K. M:s Befhide finnér sig icke vidare kunna för dem hafva förtroende, ifrån tjensten alldeles skilja.» Hrr:ne torde häraf finna, att det är många gradationer innan landshöfdingen kan skilja en sådan tjenstemen från hans befattning.
Domstol skulle ena dagen döma en person till några böter för en örfil eller ett oqvädingsord, och andra dagen döma en annan af med lifvet för samma brott. Sverige har, alltsedan Gustaf 11 Adolfs tid, varit berömdt för sin krigslagskipning, och det skulle vara smärtande att höra det man kastat denna ut genom fönstret, och att man inom Svenska Arméen är belåten, bara man får gå och processa och advocera med förmän och kamrater inför en vanlig Domstol. Jag skulle finna det sorgligt, om roan på detta rum genomdrefve en sådan sats. Jag tror icke, att man på sednare tider satt i fråga alt 110 Den 4 April e. m. militära förbrytelser skola afdömas af andra än KrigsDomstolar. Jag vet, att efter 1789 års revolution afskaffades i Frankrike KrigsDomstolar, och man ställde Arméen under de vanliga civila, men det dröjde icke heller länge, innan man deraf skördade föga välgörande frukter, och få år derefter infördes åter KrigsDomstolar. Jag kan icke finna, att det beslut, som blifvit af Utsb. föreslaget och sedan af 3:ne Stånd gilladt, tillkommit efter mogen granskning af sjelfva saken. Jag skulle snarare tro det vara blott en opinionsyttring, som mindre afsåg huruvida KrigsDomstolar böra afdöma sådana saker; och att man fästat sig vid omständigheter, som man egentligen bordt lemna å sido. Jag förenar mig med Gr. Sparre, men önskar, att han icke måtte antaga de förändringar Hr Stjernsvärd föreslagit, derföre att jag tror att, när R. St:r ingå till K. M. med anhållan att K. M. täcktes låta undersöka och lemna förslag till en förbättrad organisation af KrigsliofRm, det icke är rätt att binda K. AI. vid vissa punkter, för den händelse K. AI. skulle till denna anhållan lemna Nåd. bifall. Jag tror tvärtom det är lämpligt lemna fria händer åt dem, som skola upgöra det nya förslaget.
Jag biträder Grefve von Schwerins motion, om den remitteras till ConstitutionsUtskottet; men icke , om den öfverlernnas till Oeco nomieCtskottet, dit jag icke ser den under någon förevändning kunna hänföras. Grefve von Platen: Då jag nu finnér, att jag fullkomligen fattat Grefve von Schwerins mening icke vara annan, än att anse gårdagens beslut vara oryggeligen fattadt, utan att någon vidare åtgärd i följd deraf kunde äga rum, men att hvad som nu är i fråga, endast skulle åsyfta en åtgärd för det till kommande ; så anser jag mig skyldig förklara, att både det nu varande och förra Riks dagars ConstitulionsUtskotts pluralitet,. ty me - 49* Den ii Julli J. m. ningarne hafva vid de förra Riksdagarne varit mera delade, trott sig kunna, med anledning af 57 §. Riksdagsordningen, hos Riksens Ständer göra sådane framställningar, som de, hvilka i slutet af ConstitutionsUtskottets betänkande äro tillfinnandes. Jag vill icke dermed anses, som den, hvilken skulle här vilja säga, hvad ConstitutionsUtskottet vidare kan komma att göra i detta fall. Jag talar blott om det framfarna, och den §. som hitills föranledt till en sådan tanka är citerad af 1818 års ConstitutionsUtskott, ej i nuvarande Utskotts betänkande; men denna §. har grundlagt Utskottets åtgärd. §. lyder som följer: ”Alla Riksens Ständers Utskott __ __ böra i den mon ”ärenderne hinna utarbetas, så fort sig göra lå”ter, med sina yttranden till Ståndens Plena in”komma. Intet Utskott, Constitutionsoch Banco ”Utskotten allena undant agne, vare berättigadt, ”att väcka frågor till afgörande i Riksens Stän”ders Plena, eller att upptaga andra ämnen än ”de från Plena remitterade.” Det är just den sista punkten, som föranledt ConstitutionsUtskottet, att handla såsom det gjordt. Friherre Boije, Ludvig:
Den, som anser LagUtskottets Betänkande i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående rättighet för Patroulle, Post, Vaktkarl eller Fångförare, att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flykt, böra, på grund af de dervid gjorde Den 3 November e. m. »79 anmärkningar, till Utskottet återremitteras, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses LagUtskottets berörde Betänkande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit. Hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Voteringen börjades klockan g e. m. och befunnos efter voteringens slut klockan tre qvart till i o e. m. sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3g. Nej — 22. I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således återremitterat LagUtskottets ofvanberörde Betänkande. Justerades tretton ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 2 dennes föroch eftermiddagen fattade beslut. 4S H. 12* 180 Den 3 November e. m. Upplästes följande LagUtskottets den 37 sistlidne October afgifne Utlåtanden: N:o 121. Öfver anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 49 i anledning af åtskilliga motioner om ändring af 17 Gap. HandelsBalken och 20 Cap. ÄrfdaBalken. I anledning af anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 68 öfver väckt motion örn upphäfvande af skillnaden i Arfsrätt för arfvingar af olika kön. Öfver väckt motion, angående tillägg i 7 §. af 12 Cap. ÄrfdaBalken. I anledning af väckte motioner angående ändring af Allmänna Lagens stadganden om Morgongåfva och Testaments-rätt.