Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då Bil. till R. St. Just. Ombudsm. Då anslaget af 100,000 R:dr till åtskilliga anskaffningar för sjöförsvaret betydligen understiger de af Kongl. Maj:t för ändamålet äskade belopp, erhöll Hans Kongl. Höghet Stor-Amiralen Nådig befallning alt om . en lämplig fördelning af den sålunda beviljade summan lill de angelägnaste behofven afgifva underdånigt förslag. För öfrigt och jemte det Hans Kongl. Höghet Stor-Amiralen och Förvaltningen af Sjö-Ärenderna underrättades om hvad Rikets Ständer i underdånighet anmält rörande deras fattade beslut att genom låns upptagande skaffa tillgång för nuvarande Fyrars islåndsättande och nya Fyrars uppförande på de ställen, der sådane mest behöfvas, blef åt Förvaltningen af Sjö-Ärenderna i Nåder uppdraget att, efter från Rikets Ständers Fuilmägtige i Riksgälds-Kontoret inhämtad upplysning dels om beloppet af den lånesumma, som med den anvista tillgången till ränta och amortissement inalles kan erhållas och blifva alt för Fyrbåkars nyoch ombyggnad påräkna, dels derom huruvida lånet antingen på en gång eller successivt må kunna upptagas, hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå en på blifvande medel-tillgångar grundad plan till Fyrbåkarnes nybyggnad och iståndsättande. Vederbörande förständigades jemväl alt öfver de fastställda extra anslagen afgifva serskilda redogörelser till undergående af granskning i Kammar-Rätten samt af Rikets Ständer och deras Revisorer. Under den 1.4 Juli 1835 har Kongl. Maj:t i Nåder gillat ett af Hans Kongl. Höghet Stor-Amiralen afgifvet underdånigt förslag i afseende å fördelningen af det för försvarsverket till sjös beviljade extra anslaget af 100,000 Il:dr.
Den innefattar således alla, som kunna komma i fråga att sättas under RiksRätt, i stället för att, enligt gamla §., man skulle kunna säga, att Expeditionsoch RevisionsSecreterare, hvilka föredragit, ej äro ansvarige för deras föredragning. På denna grund anser jag den nya redactionen böra antagas. Herr LefreJj Johan Pehr: I den gamla redactionen står ordet: StatsSecr eter are, men i den nya saknas det. Det kunde då blifva tvifvel underkastadt, om med StalsRådsLedamot menas StatsSecreterare, sedan man kunde citera, att nyssnämnde ord förut i §. funnits, men blifvit uteslutit. Den a3 Februarii e. m. 117 Friherre Cederström, Jacob: I anledning af hvad Herr Hjerta anfört, får jag fasta upmärksamheten deruppå, att den Föredragande, som står nämnd i nya redactionen, är någon för tillfället förordnad Föredragande, oell icke den Ordinarie, eller StatsSecreteraren. StatsSecreterarne äro deruti bestämdt uteslutne. Af sådan anledning hänger denna redaction tillsammans ined de förut afslagne 5 och 6 §§:ne. Det är således ej möjligt, att bifalla den nya redaclionen, så framt ej StatsSecreterarne skola alldeles befrias ifrån att ställas under RiksRätt. Herr Tham, Wolrath: Sorn jag tror, att man alltid får lof att följa Grundlagen efter dess ordalydelse, finner jag, lika med Friherre Cederström, att det ej går an antaga den nya redactionen. Der står: Stats Rådets Ledamot. Jag vet väl, att dermed menas äfven StatsSecreterare, hvilka, enligt nya förslaget, skulle blifva SlatsRåd; men sorn detta förslag är afslagit, äro de nu ej verklige Ledamöter af StatsRådet. Derigenom skulle ej StatsSecreterarne, utan endast StatsRådets Ledamöter, öcli för tillfället förordnade Föredragande, vara underkastade RiksRätt. Jag erkänner väl, att i den gamla §. fattas de ord, sorn borde ålägga äfven en för tillfället förordnad
— Det är sant, han är där. Nå, då är jag trygg. Då har du säkert följe. Men doktor Sylvius höll sig också denna gång så påfallande tillbaka, att det ej kunde falla mig in att fråga honom om han ville vara min kavaljer och följa mig hem, såsom han annars alltid brukade, både när Hugo var med och när Hugo inte var med. Jag lät i stället telefonera efter vagn och gjorde uppbrott långt före de andra. — Nej, doktor Sylvius ville gå ensam i afton, svarade jag på Hugos förfrågan. Kanske den lille, snälle gossen är rädd om sitt rykte. Jag sade det, men trodde naturligtvis inte, att det var så. Men det var inte utan, att jag var litet stött. Jag tycker absolut inte om nyckfulla herrar. Ungefär en vecka senare — doktorn hade under tiden ej besökt oss — kom Hugo hem och berättade, att han råkat »vår gemensamme vän» — vi kallade honom aldrig för annat — och bedt honom till middagen. Men han hade urskuldat sig. Han kunde omöjligt, han gaf inga vidare skäl, men han lät sig inte öfvertala. — Vet du han rodnade så vackert, när han sa nej. — Det klär honom att rodna. — Det kan jag tro, svarade jag kort. Jag förstod mig inte på min doktor. Började han bli blyg igen? Och det för mig? Han undvek mig, och då vi råkades, låg det något tvunget och besväradt öfver honom, men inte den vanliga blygheten, något annat — men hvad? Plötsligt förstod jag. Han drog sig tillbaka, var så försiktig därför — därför att han trodde, att jag blifvit kär i honom! Han var en hederlig karl — hans väns hustru. — Nej, när jag först märkte, att han trodde det! Han sade det så godt som rent ut. Det var inte möjligt att missförstå. Jag blef förskräckligt ond. Jag ville ruska honom och ropa: Hur kan du vara så dum? Jag lät honom förstå det, men han förstod det inte. Det var då jag hittade på att kalla honom doktor Josef. Naturligtvis bara för mig själf. Det var en sådan god hämd, när jag hittade på det. Det namnet gjorde honom så innerligt löjlig. Jag märkte ögonblickligen, när jag råkade honom, om han var doktor Josef eller ej.
Herrar Banco-Fullmägtige dock pligtige, att när så nödigt pröfvas, utse en eller två af sina ledamöter, som på obestämda tider besöka Pappersbruket och taga noga kännedom om huru der tillgår, samt inberätta det till Fullmägtiges protocoll. Såsom kostnadsersättning för hvarje resa bestämmes ett visst belopp till exempel 8 R:dr B:co i ett för allt för hvarje ledamot, hvarigenom det icke blir någon enskild vinst att företaga dessa resor, ej heller hostnadsräkningarne kunna gifva anledning till klander. Genom en sådan förändring torde ock samtlige Herrar Fullmägtiges sammanträden på Tumba kunna upphöra, hvilka icke synas mig ändamålsenliga. 4:o Revisorernes och Banco-Utskottens Tumbaresor tyckas icke eller medföra det gagn som motsvarar kostnaden. Så vidt jag vet äro de icke heller föranledda af någon föreskrift utan af en gammal vana. Men för den händelse att en närmare kännedom om förhållandet på stället skulle anses af vigt för Ständernes ombud och denna ingalunda kan vinnas på det sätt besöken der - 94 slädes sist skedde och förmodligen äfven förut skett, anser jag att Revisorerne eller Banco-Utskottet böra bland sig samfäldt välja fyra ledamöter, en af hvarje stånd, hvilka det åligger att, emot samma kostnadsersättning som för BancoFullmäglig föreslagen är, sedan de förut inhemlat alla möjliga upplysningar, på stället taga Inrättningen i ögnasigte och skaffa sig all kännedom derom, som står att vinna, samt aflemna till Revisorernes eller Utskottets protocoll en fullständig berättelse om sina iakttagelser. 5:o Ätt en reorganisation af arbetspersonalen, lönevilkoren, betalningsättet, arbetstiden, sättet hvarpå lumpsamling sker, med allt öfrigt, som hörer till Brukets drift och underhåll, synes mig vara af behofvet påkallad, följer af det anförda. 6:0
Derefter gjorde vi en liten tour i staden, som är utomordentligt nätt och vacker, med reguliera raka gator, temmeligen breda och till största delen väl stenlagda; husen vackra, icke i den gamla Tyska smaken med gaflarne åt gatan, utan med façader, alla rappade och snygga, men med lika trånga gångar och hål på sina ställen som i Hamburg, blott att dessa för de bredare gatornas och den bättre inrättningens skull äro renare och proprare. Derefter badade vi i öppna sjön med hela Atlantiska oceanen framför oss, som nu häfde stora mäktiga böljor mot stranden. Vattnet var bittert saltigt, så att jag ännu en lång stund derefter hade en skarp bitter smak i munnen. Badet var oändligt stärkande. Det roligaste dervid var att fruntimmer och herrar badade nästan alldeles tillsamman, utan någon sorts skjul, en hop karlar midt emellan tvenne skaror qvinnor, hvilka dock alla hade sina kompletta simkostymer så att intet alls af deras retande behag kunde skönjas, utom ansigtet, fötter och armar. Deras kostymer voro mest alldeles svarta, dock såg man några deribland som liknade Turkisk drägt och voro oändligt behagliga och nätta. Äfven karlarne hade små simbyxor, en tricot som betäckte midjan. Badanläggningen var vacker med en promenad på taket, hvarifrån man hade utsigt öfver hafvet och en del af staden. Trädgården, utgörande en af hela badhuset omsluten borggård, var liten och nyss anlaggd med allehanda gymnastiska redskap. Det allt fortfarande fula vädret med regn och tjock luft dref oss hem, der vi omkring kl. 1 intogo vår frukost. Kort derpå begåfvo vi oss åter ut på promenad, oaktadt det fula vädret, och gingo ut genom tullen till en förstad på sluttningen af sandhöjden, som terasslikt sänker sig ned åt staden.
Denna Magasins’ Inrättningens dyrbara och största Egendom,; har det förmånligaste läge, så val för Bränn-, vins-Brannings bedrifvande, som nu der verk-» Ställes, som ock för Magasinsoch Tork-Inrätt* nin.gars anläggande, hvilka nu mer än förr torde hlifva behöflige, i följd af Verkets ut« vidgade omfattning, och den af Riksens HögW loll. Ständer otvifvelaktigt befinnande nödvän-» dighet, att de så kallade Undsäunings-Eagreri böra utgöras af torrkad säd, till hvars beredan* de större Tork-Inrättningar erfordras, i syn’ nerhet i Stockholm, der ingen annan Uägenhefc till dessas uppförande gifves, än å i fråga va^ rande Egendom. Att Brännvins-Bränningen med förmån bedrifvits och fortgår vid ladugårdslands-Brän« neri, har Utskottet af Räkenskaper och Rapporter. haft tillfälle inhemta; Och att vattnet i den så kallade Uadugårdslandsviken är fullkomligen t jeni igt till Brännvins-afverkning be* vises deraf, att afkomsten för närvarande uppgår till omkring 2 3§ kanna Brännvin efter hvarje Bränntunna, som består af något öfver 34 Korn och Kornmalt. Hvarföre ladugårdslands Bränneri funnits vara förmånligast för Bränvins-tillverkningen, sedan 1810 års Riksdag, då Magazins-Inrättningens uteslutande Ståts-Utskottets T.
Jag tror också att RegitsChefen då lättare skall blifva hvad Hr Lefrén vill, en pére de famille. Hr Lefrén har talat om Reg:tsChefen såsom varande en Chef för den gamla krigare-familjen; jag vill icke minska dessa ords betydelse, men jag tror att den lika väl kan bevaras, om Chefen får ett dubbelt antal trupper att befalla. Vidare har Hr Lefrén talat om Beg-.tets heder och om dess ära. Jag tror att denna känsla var lika stor på den tid, då man sade Nerikes och AVermlands Reg:te, som då man säger Nerikes Reg:te och Wermlands Reg:te. Jag tror, att detta förhållande icke har den ringaste inverkan på denna fråga, och för öfrigt anser jag, att hvar och en, som vill noga betrakta saken, icke i Hr Lefréns yttrande skall finna någonting, som minskar rigtigheten af hvad jag tagit mig friheten anföra. Jag fortfar således i yrkande om bifall till hvad jag föreslagit. Proposition till bifall å förev:de punkt af Utsk:s Utlåt, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande 134 Den 7 Joli e. m. Hr Sj erns värd begärde votering. Uplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.: Den sora bifaller 34 punkten af StatsUtsk:s Utlåt. N:o 71, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot nämnde punkt gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande. Yid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som följer Ja — 61. Nej — 5. 35:te punkten, angtde reservalions-anslaget för försvarsverket till lands i allmänhet eller KrigsColldi Depart.r. Mom. Litt. a, ang:de tillökning i anslaget för Mariebergs högre ArtilleriLäroverk. Hr af Klint, Erik:
Det fans en skomakar-enka i byn – spring-Fina – som var allas kastkäpp och hjälpreda. Henne tog Karl Johan reda på och bad henne gå bud till Johanna. Han hade nämligen köpt sig ett litet hemman i byn (det var som om han dragits till människor under denna tid) – och behöfde någon, ’som stod för’. Hon skulle få just hvad lön hon ville. Men Johanna bara ryckte på axlarna och svarade: ’om han dröjer’. De andra jäntorna nojsade och frågade, om hon inte ville bli hus-styra hos ’gossen’ och dela kost med grisen. – Men hon tog det godmodigt. Hon visste nog, att han skulle komma igen och bjuda mer. Och han kom igen. Han kunde rakt inte rå på sig. Både nätter och dagar såg han framför sig den fylliga kroppen och det ’stillsamma’ ansigtet med randen under hakan, som rent som skurit sig in i det mjuka hullet. Det var i synnerhet den, som ’drog’. Till sist skaffade han ånyo reda på Fina och bad henne gå bud om igen. Han skulle betala hederligt, om hon bara höll tyst. Nu ville han själf komma till tals med Johanna. Det var en söndagsafton hon kom. Han tyckte att det rakt sken som ljust i detsamma. Hon höll upp klädningen – kanske lite för mycket – för att inte smutsa ned sig’, och såg spotsk ut. »Hvad vill I?» frågade hon, men han hade glömt allt han tänkte säga. Det bara kröp och kokte i kroppen på honom, som om hvarenda bloddroppa fått lif. »Tack för sist», sade han slutligen. Han kunde rakt inte hitta på något annat att säga. Så blef det tyst igen. »Tror I inte, att jag ser hur det står till med I?» sade hon till sist. »I ska’ få allt jag eg’, när ja’ väl ä’ borta», sade han nu, för det hade han då riktgit läst öfver. »Och kanske lefva här som ett djur i en kula till dess? Nej tack ska’ Ge mig allt I har, me’ns I lefver. I ska’ inte behöfva ångra er, det låfvar jag – å se’n kan vi talas om att gå till prästen. Det är mitt sista ord, å nu har I hört det.»
Man fonn af sådan anledo., efter samråd med Norska StatsRådets ledamöter, det vara bättre, för att komma till något resultat i det speciella ämne, som med förslaget afsågs, att helt och hållet förkasta den först upgjorda formen och i stället antaga den, hvarunder förslaget nu är framställdt, i synnerhet som denna form öfverensstämmer med den Norrmännen för alla lagförändringar begagna, och densamma jemväl hos oss synes utan någon särdeles olägenhet kunna användas, åtminstone lill dess man under fortgången af de unionella förhållandenas ordnande kan hinna att blifva ense om en helt och hållet ny RiksAkt. De nu anförda skälen torde måhända vara tillräckliga för att försvara den för det Kongl. Förslaget antagna formen, och ådagalägga att icke deruti finues något giltigt motiv för förslagets förkastande. Const.-Utsk. har visserligen derjemte gjort en anmärkn., som kunde anses röra icke blott form utan äfven sak, men i sjelfva verket rör den icke nu ifrågavar:de sak, utan afser endast en förment ofullständighet i förlaget i så måtto, att Utsk. önskat ett tillägg, ang:de sättet för de Svenska ärendenas föredragning i Interims-regeringen. Äfven härom har redan förut tillräckligt blifvit ordadt; jag anser mig dock höra äfven i afseende på denna fråga uttala den mening, att förslaget, sådant det nu är beskaffadt, är vida bättre, än om Const.-Utsk:s berörde åsigt hade blifvit följd; och jag ber att i korthet få förklara skälet dertill. Sättet för de Svenska ärendenas föredragning kan icke tillhöra RiksAkten; föreskrifterna - Den 18 Februari f. m. 449 skrifterna derom mäste helt och hållet hero på de Svenska Stalmakterne att sins emellan afgöra, utan ali inblandning af Norge, Man har derföre icke att i RiksAktcn säga annat, än alt föredragningen af de Svenska ärendena skall tillhöra vederb. föredragande; men hvem denne vederb. är, dermed har RiksAkten ingenting att göra.
Jag tror ännu icke, att någon hvarken yrkat, eller bévist att Närings friheten rörer BorgareStåndets privilegier. Skråinrättningarne äro ej privilegier, de äro Oeconomi» ska författningar, hvilka Konunga-magten gifvit, och kan borttaga, och kunna således ej lämpas hit. Jag befarar visserligen ingenting för Preste-Ståndets privilegier, men den ifrågasatte undersökningen är onödig, och verkar ej till något, emedan PresteStåndet ej kan tvingas att afstå något. Den är onödig, då man ej får veta mera, än man vet, och då alla nödiga upplysningar ändå kunna erhållas. Vi hafva ofta hört klagas öfver mängden af Coinmittéer, som göra långa undersökningar utan ändamål. Jag vet då ej, hvarföre man nu åter skall föreslå en sådan sammansättning, sorn blott skall medföra kostnad, men ingen nytta. Jag anhåller helt enkelt om bifall på Utskottets Betänkande. Grefve Schwerin : Då jag nämnde för Ridderskapet och Adeln, att Presterskapets uppgifter till taxeringen äro efter min öfvertygelse riktiga, hvilket äfven Herr Tham vitsordat, hade jag ej för afsigt att bär tala till försvar för PresteStån - a52 Ti^n ig September e, m, dets privilegier. Jag anser för mindre tillbörligt,' att besvära Kongl. Maj:t och Hans Embetsman med vidlyftiga undersökningar, hvilka man vid närmare granskning Iean vara öfverrygad äroonödige. Herr von Hartmansdorff har åberopat regleringen vid Läroverken, Det torde ej vara obekant, hvad som åsyftades dermed. Det behofve<s ej stora efterforskningar, för att känna Leetorers och Lectorers löner, ty de bestå uti viss anslagen spinnernål, men undersökning behöfdes, för att känna Läroverkens inkomster genom stipendier och donationer af private. Sedermera hafva sådane anstalter blifvit gjorde, att ali oreda för framtiden i detta afseende är förekommen, ty alla donationer, äfven de, som ske inom Socknarne, skola årligen redovisas, samt räkningarne, till Stockholm insändas, och bär kan man således få veta, huru mycket i sådant ändarnålblifvitanvändt.
Med sina goda kunskaper, sitt varma hjerta och sin klara uppfattning af allt, var det i hög grad angenämt och lärorikt att vara tillsammans med henne. Vi besågo de stora jättegrytorna, vandrade rundt omkring icke blott den stora »Grönhögen» utan äfven de tio små ättehögar som omgifva den, och Fredrikas fantasi gjorde långa förtjusande utflygter. Slutligen gingo vi hem. Plötsligt afbröt Fredrika sig midt uti en berättelse, såg mig stadigt in i ögonen och sade: jag känner till hela din lilla hjertehistoria. »Moster Lovisa» har uppdragit åt mig att söka öfvertala dig att bryta din förbindelse med Ingeniör T., men 6 först ville jag gerna höra dig berätta något om honom och om eder båda. Vi satte oss vid vägkanten. Jag omtalade huru jag icke kunde minnas den dag då icke Erik varit mig kär, huru han fullkomligt utan tillgångar sjelf brutit sin väg, huru han stridt och kämpat med fattigdomen, men aldrig varit modlös, huru han nu slutligen af sin gudmoder fått ett testamente på 4000 rdr och ämnade sig till Amerika där han hoppades att med arbete och ihärdighet kunna förvärfva oss båda ett hem. Skulle resa den kommande veckan, hade önskat att dessförinnnan få se mig, men att moster förbjudit honom att komma. Fredrika satt länge och teg och ritade i sanden med sin parasoll då vi plötsligt blefvo störde af ett åkdon som närmade sig och hvem tror du åkte deri om inte just Erik. Förvåningen och glädjen var stor! Sedan presentationen försiggått skickades den skramlande Bohuslänskärran in till stadens gästgifvaregård, och vi tre följdes åt. Samtalet rörde sig naturligtvis kring allmänna ämnen, men Fredrika såg ständigt skarpt och forskande på Erik. Efter en stund sade hon »jag skall marschera i têten och ni två kan gå bakom och språkas vid». Emellertid hade stora åskmoln samlat sig och just som vi kommo till staden bröt ovädret löst hvarföre vi på Fredrikas anmodan skyndade upp i hennes rum. 7 Sedan regnet upphört och jag ansåg mig tvungen att gå hem uppsteg Fredrika, neg ganska djupt och sade: »ursäkta moster Louisa men edra ärenden går jag ej nu».
Ständer mätte uti underdånig skrifvelse anhålla att, så snart nödiga tillgångar för uppförande af de ifrågaställa 2:ne fvrarne å Gottska Sandön kunna utaf Lotsoch fyrings-medlen beredas, denna fyranläggning må bringas till verkställighet. Stockholm den 29 Augusti 1854. Reservation; af Riksdags-fullmäktigen Matts Pehrsson från Stockholms län: »Enär Stals-Ulskotlét funnit behofvet af en fyrbyggnad å Gottska Sandön alltmer bekräfladt, hade jag före - Siats-Utskottets Utlåtande, N:o 270. 3 ställt niiq, ali (let ock skulle föreslå de åtgärder, som, utan anvisande al särskildt statsanslag, skulle verksammast leda lili det åsyftade målet. Då Lotsoch Fyrings-med len sannolikt icke snarligen blifva för den ifrågaställde lyrbyggnaden tillräcklige, men Handelsoch Sjöfarls-fonden deremot eger rikliga tillgångar, samt Rikets Ständer, enligt underdånig skrifvelse den 23 behr. 1835 (Nio 29/) beslutat att ölvcrskottct al Svenska bidraget tili denna fond må användas för handelns och sjöfartens utvidgande och befrämjande inom riket, och således äfven disponeras för fyroch bak-inrältningarues upphjelpande, såvida ytterligare bidrag vore erforderligt, hadej efter min tanke, Utskottet bordt föreslå Rikets Ständer, „ alt uti underdånig skrifvelse, med åberopande af dessa omständigheter, anhålla alt, så snart nödiga tillgångar för uppförande al de ifrågaställde 2:ne fyrarne å Gottska Sandön kunna utaf Lotsoch Fy ringseller Handelsoch Sjöfarts-fondens medel beredas, denna fyraniäggning må bringas till verkställighet.» STOCKHOLM, tryckt hos ISAAC MARCUS, 1854. Stals-Utskotlets Memorial, N:o 27i. I ]W:o 221. Ank. till Exp.-Utsk. d. 4 Sept. 18S4, kl. H f. m.
Det är sant, att förra tiders exempel nogsamt utvisa, huru vissa personer i sin ungdom, med förgätande af sin pligt och sitt Fädernesland, sålt sitt biträde till gerningar, som för evigt stämplat dem med det förakt dylika handlingssätt förtjena, och hvilket, med antagande af hvad masque som helst, aldrig låter sig fullkomligen utplånas, men detta är ej allenast tillämpligt till ynglingar, utan äfven till äldre och mognade män, hvilka vid särdeles tillfällen lånat sina namn till sådane underskrifter, hvarifrån äfven det svagaste begrepp om heder och ära bordt dem afhålla. Huru är det tänkbart, att hos den, för hvilken hedersoch pligtkänslan ända till 25 års ålder varit främmande, samma känsla sedermera någonsin skall kunna uppväckas. För min del tror jag att ändamålet skulle lättare tillvägabrin - Den 27 Maji. 399 gas om Ridderskapet och Adeln, sedan det har blifvit samladt, ibland sig utsåge 200 personer, att representionsrätten utöfva, och hvil» ka med ett passande tractamente borde förses. De åtskillige detaillerne i detta ämne fordra längre och vidlyftigare öfverläggningar, och som en värd Ledamot upplyst, att ConstitutionsUtskottet just derföre mera lösligen vidrört det, som angår Ridderskapets och Adelns representations-sätt, alt Utskottet förmodat denna fråga höra af RiddarhusUtskottet närmare utvecklas, vågar jag vördsamt anhålla, att den måtte till sistnämnde Utskott förvisas, men att målet i öfriga fall med dervid gjorde anmärkningar må till ConslitutionsUtskottet återremitteras. Hans Excellence j Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att sedan han lemnat tillräcklig tid åt alla dem, hvilka anmält sig att tala i ämnet, och ingen vidare anhållit, att få något anföra, hade Hans Excellence fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på förevarande ämnes behandling, enligt 56 §. RegeringsFormen, samt derefter framställt proposition, hvilken, efter hvad Hans Excellence fattat, jemväl blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.