Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det mänskliga lidandet, i hvad form det än framträdde, saknade aldrig genklang inom henne, och en naturlig följd häraf var en af hjärtat förestafvad välgörenhet; många voro de fattiga och sjuka, hvilkas tårar hon i tysthet aftorkade, ty lika litet hon ville synas med sitt författareskap, lika litet ville hon ock synas för världen med sin välgörenhet. Med ett sinne så öppet för allt stort och skönt var det ej att undra på att äfven främmande länders konst och natur skulle locka henne. Sålunda företog hon med sin dotter flere längre resor, t. ex 1873 till Frankrike, Schweiz och Italien, där hon tillbragte ett år, njutande af dess härliga natur och studerande dess rika konstskatter. Vid anträdandet af denna resa skrifver hon bland annat i ett: Afsked till Sverige. Farväl mitt dyra fosterland. Jag vet ej, om din kära strand Mitt öga återser. Ett vet jag dock: hvarhelst jag far, Bland allt hvad skönast södern har, Din hågkomst troget dröjer kvar Och bleknar aldrig mer. Hvarhelst i fjärran hän jag ser Hur lagern grönskar, solen ler I evig sommarprakt, Jag minns, jag älskar er ändå, I nordens väna döttrar små, I sippor hvita, sippor blå, I furuskogens trakt. Och hör jag jrån Sorrentos dal I söderns natt en näktergal I dunkla piniers skygd, Då minns jag, hur i nordens vår, När björken i sin knoppning står, Sin enkla visa trasten slår Uti min josterbygd. När sommarvinden smeker varm Idunas feberheta barm Och vågen suckar matt, Då minns jag dina källors sus, Då minns jag dina forsars brus, Din sommarafton lång och ljus, Din norrskenslysta natt. På guld och pärlor är du arm, Dock gömmer du i mäktig barm En åder värdefull. Hell dig, du friska, ädla märg I våra höga hälleberg, Du järnmalm med din svar / blå färg, Så god som söderns gult.
Men se! för gamla, inpiskade supare, och så’na stackare som alls intet kan stå emot, för dem ä’ «nökterheta» bra, för se då veta de med säkerhet att f .. tar dem, intet just för att de supa, ty det tror jag för min del, att f .. intet bryr sig om, men för att de ä’ menedare, och göra det som de med fingra’ på boken svurit att låta bli. Ser du, det ä’ saken, och det ä’ min tanka om saken. Och Gunnar höll med Bengt, tyckte sig vara så pass «förståndig karl», att han kunde supa, men supa lagom, sade sig behöfva det, när han numera ofta kom att «ligga i skogen och på sjön», och de togo sig ännu ett dugtigt glas hvardera, men ingen af dem kände det mera i hufvudet, än när våra kammarjunkare fått en mandarinkopp med thé i sina. Fram mot aftonen hade de båda ynglingarne slutat sitt värf, och då motstodo de icke att göra en liten resa på den öppna och spegelklara sjön, ty det året hade alla isar varit så svaga och vädret så blidt, att de redan i Mars voro uppgångna, och nu låg sjön så ren och klar, och aftonsolen såg sin bild deri, och myste deråt, alldeles som den unga behagsjuka flickan. – De’ va’ skråen till bra ekestock! Hvad gaf du Nils Anderssa för den? – frågade Bengt. – Hå – svarade Gunnar – jag slumpa’n ihop med mycket annat, för se! Nils Anderssa kunde rätt intet behöfva’n der i Tomta, der han knappt har en ankedam en gång. Men han ä’ alldeles nyer och bra byggder, och intet ska jag spara’n, för vest du Bengt! i skogen och på sjön, der blir mitt lif ändå. – Ja, och se det kunde jag var’t med om, i stället för Abraham, det nötet, om du ta’tt mig till hösten – anmärkte Bengt. – Ja, det tycks väl så – svarade Gunnar – men en ska aldrig göra sin bäste vän till sin tjenare, ty trå-mej, jag tror det bär till.
Efter Eevillnings-Extractet för 5r 1816 upptagas Tandt-Egendomarnes värde tili g8o Millioner, och Städernes dito till - 50 Tillsammans 330 Millioner,’ hvaraf |:delar utgöra 220 Millioner. Tät nu vara, att blott inlel häraf på detta' sätt förpantades , så utgjorde det likväl ett belopp af mer an 70 Mijiioner R:d nytt papper, utan fixeradt förhållande till Banko-Sedlarne, och derigenom det vidsträcktaste fält för agiotage, sorn någonsin i detta Tand varit öppnadf. Den återstående ograverade tredjedelen skulle omöjligen vara tillfyllestgörande, att draga Skatten och föda Hemmansbrukaren? famille: executiva åtgärder och utpantningar skulle ofta förekomma till uttagande af räntan på Pant-Brefven jemte Skatterne. Den verkställande Makten skulle,’ enligt hvad föreslagit blifvit, i alla dessa .förhållanden framstå såsom Fordrings-egare: skulle utföra dessa förhatliga mål och drifva familier från sine boningar, i stället att; dem där beskydda. Det blefve då rätta skördetiden för Capitalister, sota åtkommit Pant-Brefven för halfva värdet , att till sig lösa den i mät gangne Egendomen, och hvar finnes val gränsen för den Samhälls-våda, som häraf kunde blifva en följd? Utskotten må erhålla hvilken critik, som helst; de skola dock aldrig förandra den öfvertygelse, att vägen till ytterligare skuldsättning ingalunda bör än mera planeras, jämnas och ut; 444 Stats■ och Banko-TJtskottens Be tank an A enl vidgas: (y ofelbart är, att den ej kan leda till ett välgörande mål: att det icke är på den vägen, sorn det verkliga oberoendet sökes eller vinnes. I.åne-rörelsen och Penninge-transactionerne må stiga med Producterne och mäta dem; färdige Effecter må belänas, då de ej kunna föryttras; men Grund-förmögenhetens ytterligare pantsättning sorgfälligt, så vidt möjligt ar, undvikas.
Alt till förekommande af missbruk genom en sådan reglering, som i det sednare alternativet blifvit föreslagen, närmare bestämma brefbäringsskyldighetens omfattning har emellertid synts Rikets Ständer vara opraktiskt, enär kontroll i alla fall icke skulle kunna hållas öfver de förseglade försändelsernas innehåll och, derest någon granskningsrätt i detta afseende kunde klockarne medgifvas, sådant skulle gifva anledning till ett olämpligt förhållande mellan dem och deras förmän. Att åter alldeles upphäfva brefbäringsskyldighelen lärer icke böra ifrågakomma, innan densamma kan ersättas af andra befordringsmedel. Skulle nemligen, ulan sådan ersättning af andra anordningar, Preslerskapet beröfvas tillfället att lå sina embelsskrifvelser och andra försändningar befordrade, så skulle antingen deraf vållas en isolering, som gjorde stiftsstyrelsen hardt nära omöjlig, eller ock Presterskapel betungas med den ofta (ill utgifter föranledande postbefordringsskyldighet, hvilken lör närvarande såsom ett tjensleäliggande tillhör klockarne; men att sålunda befria en klass af tjenstemän från dess göromål, för alt utan ersättning lägga desamma på en annan kiass, synes icke vara med rättvisa och billighet förenligt 1 fråga om anordningar, hvarigenom klockarnes brefbänng blefve umbärlig, utan att någon ny tunga för Preslerskapet uppstode, och utan att det genom brefbäringsskyldigheten alsedda ändamål förfelades, lärer för närvarande ingen annan utväg finnas, än att medgifva Preslerskapet rättighet lill begagnande af kronobrefbäringen. Då emellertid under en längre följd af år klagomålen öfver detta onus, isynnerhet från allmogens sida, varit så allvarsamma, att åtgärder till dess lindrande tid efter annan måst vidtagas, och denna brofbäring, som möjligen kunde till fullo ersätta den sä kallade klockareposten, likväl för sådant ändamål mäste ordnas på elt nytt sätt och derigenom blefve vida besvärligare än nu, hafva Rikets Ständer ansett denna utväg icke böra anlitas.
Att den yngsta klassen måste inöfvas är klart: att, sist exercerad, den äfven bäst har det inlärda i minnet, är också gifvet; att den således i följd häraf har företräde framför de äldre, måste erkännas; men jag påslår derföre icke, att ju ej den mera utvecklade kroppskraften och deraf följande större härdigheten hos de äldre klasserna lemna en för fältlifvet större uthållighet, som måhända öfverväger nyssnämnda företräde. Svårt blifver dock att bortresonera denna de yngres naturliga förbindelse att, när det gäller, först gå ut, och medgift till en förändring i detta afseende lärer väl svårligen vara att hoppas. Deremot kan olägenheten af sista klassens utträdande efter fullbordad beväringsskyldighet aldrig undvikas; rättigheten till afsked är då ostridig, och att endast förutsätta möjligheten af en tvungen förlängning af tjenstetiden derutöfver skulle vara att gifva sjelfva beväringslagens hufvudprineip en dödsstöt. ”Bevar ingens Den 10 Juli. 433 ”Bevii r i/i gens vapenöfning endast för en gang, äfven om ”den fortfor en längre lid, betryggar icke sd mycket om man”skåpets färdighet, som en förnyad om ock kortare öfning”. Skulle tillgångarne medgifva att. åt första klassen genom förlängd öfningstid gifva en fulländad rekrytbildning redan första året, så vore sådant, efter min tanke, mera ändamålsenligt, än en ut* porlionering af samma tid på flera är. Hvad man fulländad! inlärt på en gång sitter bättre qvar i minnet och vanan, än en stycketals inhemtad undervisning med långa mellanskof, hvilka äfven medföra en t ids försl ost genom nödvändigt återtagande af det bortglömda.
Sådant beror på den räntefot som bestämmes; ty om t. ex. lån uptagas till högre ränta eller nära al pari, så gör detta, att den bankir, som lemnar lånet, icke kan påräkna obligationernas stigande och följaktligen icke kan prestera det på så goda vilkor, som man då kunde påräkna. Jag tror, att det bästa och förmånligaste sättet att kunna bereda Staten de tillgångar, som fordras för att utföra jernvägar, är att lemna Itiksg:sKont:s fullmäktige så fria händer som möjligt. Ju mera man binder fullmäktige i detta hänseende, ju mindre fördelaktiga transaktioner föreställer jag mig att de kunna ingå. Det är icke heller alltid lätt för den, som skall låna, att bestämma på förhand några bindande vilkor för den andra parten, som skall lemna lånet, eller fastställa den form han anser förmånligast. Särdeles för oss, som skola inträda på en alldeles ny bana, anser jag det vara bäst att icke lemna dylika föreskrifter. Att Riksg:sKont:s fullmäktige derföre icke böra blifva utan instruktioner, är naturligt, men de böra endast vidröra 268 D e n 13 Juni e. m. de vigtigaste och allmännaste omständigheterna och icke vara allt för bestämda. StatsUtsk. synes i detta afseende hafva gått en medelväg. Jag har åtminstone icke funnit någon anledn. till anmärku. mot Utsk:s förslag, hvarken i afs:de på l:sta mom 23 § eller de efterföljande punkterna, med undantag af hvad jag nu anfört. Jagtror icke att man ovilkorligen bör vindicera en rätt för Statsmakten, att när som helst upsäga de lån, som uptagas till återbetalning, emedan detta bör bero på lånens beskaffenhet och fullmäktiges pröfning. Jag, för min del, tillstyrker således R. o. Ad. att antaga 24:de punkten; denna åtgärd är alldeles oundviklig, ty här är numera icke fråga om qvsestio an, eller om vi skola bygga jernvägar, utan frågan är huru medel skola anskaffas, och då, såsom jag upfattat saken, någon annan utväg icke finnes, än att låna, så lärer det väl vara nödvändigt att fatta sådana beslut, hvarigenom dessa lån kunna erhållas.
För öfrigt är det mig likgillligt hvar (losse referenter få sin plats, men då tidningarnes referenter upptaga platserna på läktaren, önskar jag blott, att Ståndets egne referenter ej må behöfva stå utanför dörren. Hr Frih. o. Landtm, förklarade, att då frågan blifvit begärd på bordet, kunde sådant ej förvägras. Frih. Raab, Adam Christian: Då jag var enbland 84 Den i5 Augusti f. m. dem, som understödde det beslut, hvilket gifvit anledn. till den nu väckta frågan, hade jag ämnat yttra mig i hufvudsaken, men sedan Hr Frih. o. Landtm, förklarat frågan hvilande på bordet, tillåter jag mig endast yttra den tanke, att jag icke, lika med Hr von Hartmansdorff, kan finna, alt det ej brådskar med saken, som jag dessutom anser vara af den obetydliga beskaffenhet, att R. o. Ad., ulan förnyad bordläggning, kunde afgöra densamma. Gr. Frölich, David: Jag begärde ordet, egentligen för att visa att denna fråga icke är af beskaffenhet alt ytterligare kunna liiggas på bordel. Det är tydligt, att Frih. Roye icke behöft framställa ämnet i form af ny fråga till R. o. Ad:s afgörande, utan alt Friherren kunnat, gemensamt med Ridd.direct:ns öfrige ledamöter, till verkställghet af R. o. Ad:s fattade beslut upplåta plats inom
Inom Borgare-Ståndet har blifvit erinradt, dels att, när Utskottet erkänt nyttan af de ifrågaställde persedlarne och obestridligt vore, alt både tid och omsorg erfordrades för deras förfärdigande, hade hela det af Kongl. Maj:t äskade belopp bordt tillstyrkas, dels alt till styrelsen bordt öfverlemnas alt förordna, huru de tillstyrkte 24,000 R:dr skola för alla 10 Balteriens behof användas och dels alt Utskottet, sa framt dess framställning, alt berörde persedlar kunna i behofvets stund anskaffas, utan förlust för Stats-Verket, vore grundad på goda skäl, icke bordt for detta ändamål tillstyrka något anslag. 'M Bonde-Ståndet är åter ifrågavarande punkt af Utlåtandet bifallen. Då Utskottet uppå det anförda skäl, att ifrågavarande persedlar borde, när de blifva erforderliga, kunna, utan serdeles svårighet eller ökad kostnad, anskaffas, icke ansett hela det af Kongl. Maj.t äskade belopp nu vara af behofvet puka liad t, samt derjemte måste antaga, att det för Stals-Verket bör vara fördelag tigast och äfven för förrådets completterande ändamålsenligast, att de persedlar, som anskaffas, komma att blifva för visst antal Batterier full - Stats-Utskottets Utlåtande, N:0 4^5. 17 fullständiga, och icke användas för alla Batterien, så att intetdera af dem erhåller complett utredning af sådana persedlar, har Utskottet funnit sig böra sitt förra yttrande i denna punkt till alla delar vidblifva. 2:o I anledning af hvad Utskottet yttrat, angående det af Kongl. Maj:t ifrågasatta anslag 186,000 R:dr, till complettering af beklädnad och utredning för den dass af beväringen, sorn årligen skall exerceras, hafva inom samtliga Riks-Stånden auihärkningar förekommit. Å ena sidan är vordet anförd t: att Kongl.
Om jag hade godt om penningar, så att jag alltid kunde åka, och om jag hade någon menniska här, som jag kunde hålla af och som brydde sig om mig, så skulle jag trifvas bra här. Men nu! Jag känner en riktig ångest, när jag tänker på att gå ut på gatan, bland dessa förskräckliga hästar, af hvars hofvar jag väl en vacker dag skall kastas omkull. Det är ohyggligt att jemnt gå med denna föreställning för ögonen. Det är inte roligt att vara fattig, gå på kryckor och vara illa klädd. Och så är mitt lif så ödsligt. Jag är så trött ibland, – så trött af att alltid nödgas gå ensam, af att alltid vara kylig och lugn, eller kylig och stel, – alltid tvungen, som i en rustning af någon kall metall. Denna rustning skyddar, men den är tung, och den kyler genom märg och ben. Åh, att kunna känna tilltro till en menniska! Åh, att vara afhållen att ega främsta rummet i en menniskas hjerta! De vanligaste, de tarfligaste, de minst snillrika qvinnor ha kunnat uppnå detta, – men icke jag! När jag varit dödstrött har det aldrig funnits en axel jag kunnat luta mig emot i fullt förtroende. Jag har aldrig fått visa mig vek, som jag är. Harnesk, – alltid harnesk! Jag afbröts här af Anna Rasmusson, som kom för att hemta mig, vi reste ut till La muette och sågo i förbifarten L’arc de triompe de l’etoile, Trocadéro samt Parc Monceau. Allt detta är mig likgiltigt. Jag är en menniskoätare. Jag söker endast menniskor – menniskor. Paris d. 12 April 87. Jag hade något tänkt på att skrifva resebref för att sända hem till någon tidning, det hade alltid gifvit en smula inkomst, men jag har nu beslutat mig för att icke försöka direkt slå mynt af hvad jag ser här. Om jag skrefve resebref härifrån, skulle jag komma att förråda min okunnighet, min hjernas förfärliga tomhet. Jag bör tvärtom vara tyst, dölja mig och i all stillhet söka kapa åt mig den smula vetande, som det kan bli mig möjligt att nå.
Jag tror, alt man kan indela krediten i två slag, nemi. personel och kummunal. Den förra skulle då vara den, som hvarje enskild eger, och med den kommunala förstår jag den kredit, som hvarje kommun kan förskaffa sig. Med kommun åter förstår jag hvarje samhälle eller bolag, hvars räkenskaper äro publik granskning underkastade. Om man nu antager långifvarens kännedom om lånesökandens förmåga att fullgöra sina förbindelser, såsom grunden för all kredit, följer deraf, att en Statsbank omöjligen kan hafva ibland sina funktioner att lemna kredit åt den enskildte, ty Banken kan icke känna, huruvida den lemnade krediten anlitas i och för industriella företag eller för lyx o. s. v., och jag tror, att vi hafva en bedröflig erfarenhet deraf. Enl. min åsigt lemnäs kredit måhända mången gång åt den, som aldrig borde ega den, och orsaken till ett sådant förfarande synes mig ligga deruti, att Banken icke fordrar såsom ett oeftergifligt villkor, att till grund för den kredit man begär, skall ligga en verklig affär. Jag påstår icke, att Staten skall blanda sig i den enskildta krediten, långt derifrån; men deremot påstår jag, att han hör gifva stadga åt den allmänna krediten, åt företag verkställda af samhällen, hvars räkenskaper äro underkastade publik granskning. Om man nu antager denna sats, blir icke då den kredit, hvarje företagsam kommun hos Banken erhåller, en pröfvosten på företaget, blir icke den mer eller mindre begärlighet, hvarmed förbindelserna emottagas, en pröfvosten på företagens mer eller mindre duglighet ? Om det nu är sanni, att Banken i denna del bör gripa in, sä är klart, ätt Banken för sådant ändamål måste ega medel d. v. s. öka sina fonder. Jag menar icke, att han skall öka sin metalliska Den 16 Mari. 203 kassa, ty jag har redan sagt, att vi i det afseendet gått en riktig väg, utan jag menar förökande af Bankens fonder. Derföre kan jag på intet vis instämma i Utskrs förslag.
Enär således vederbörande jordegare i stadgad ordning vändt sig till Kongl. Maj :t med underdånig anhållan om statsbidrag för ifrågavarande arbetsföretags utförande, och denna anhållan, i anseende till företagets betydenhet och allmänna nytta samt behofvet af det begärda bidraget för arbetets behöriga verkställighet, blifvit vederbörligen förordad, förmodar StaIs-Utsköltét, att Kongl. Maj t, i Öfverensstämmelse med Dess af både motionären och Kongl. Maj:ts Befallningshafvande åberopade Nådiga beslut rörande sökt län och anslag för eli likartad!, nyligen fullbordadt, arbetsföretag inom samma ort, äfven skall finna skäl alt med dylikt understöd befordra verkställigheten af det vattenaflappnings-arbete, hvars befrämjande Eric Olsson med sin motion åsyftat. Under sådan förutsättning och med derjemte fästad! afseende å öfriga i fråga om samma arbetsföretag förekommande förhållanden, hemställer Utskottet, 50:o att denna motion icke mätte föranleda til! någon åtgärd af Rikets Ständer. För understödjande af ett ifrågasatt samt utaf sedermera aflidne Direktören A. dahnsson undersökt och förordad t utdiknings-företag, hvarigenom en af Somyren och Silinas-sjon vattendränkl trakt inom Stora Tuna socken skulle blifva odlingsbar samt de frostskador förekommas, som genom denna trakts sumpiga beskaffenhet ofia föror sakades för kringliggande byggd, har Riksdagsfullmäktige!! Erik A ndersson från Stora Kopparbergs län föreslagit, att eli statsbidrag ä 030 R.dr B:ko måtte utaf Rikets Ständer anvisas, att utgå dels såsom lån och dels såsom anslag utan ålerbetalningsskyldighet ; hvarjemte han, i sin härom hos Bonde-ståndet väckta motion, upplyst, att kostnaden för berörde arbetes utförande blifvit af Johnsson beräknad tili 1,928 R:dr 36 sk. B:ko, äfvensom att för detsamma i Styrelsens för allmänna Yägoch Vattenbyggnader sednast afgifna general-förslag upptagits ett bidrag af enahanda belopp, som nu blifvit föreslaget.
Då jag med min öfvertygelse fullkomligen instämmer uti hvad Friherre Edelsrantz så grundligt och 94 Dm 21 Maji. liberalt yttrat, och då jag för öfrigt förenar mig med de fleste Herrar, som nu i ämnet talat, torde det visserligen vara öfverflödigt att vidare derom orda. Men jag anser såsom en pligt att nämna några ord i afseende på de svårigheter, som vidlåda Svenska Trädvaruhandeln med egna Skepp och hvarpå jag under mitt vistande i Spanien fått ett förnyadt bevis. En Författning ålade alla Svenska skepp, som dit ankommo lastade med Trädvaror , att innom 24 timmar efter inlöpandet uti hamnen gifva tillkänna, om meningen var att de der skulle lossas. Skedde ej denna anmälan innom rättan tid, blef varor nes urlastning i elen hamnen förbjuden. Jag yar nog lycklig att få denna termin iöriängd till g dagar j men äfven vid sådant förhållande inträffa hinder, som jemte mänga andra olägenheter aldrig skulla äga rum, om främmande Nationer finge sjelfva afhemta våra Skogseffecter, och hvilket, hvad MedelhalsMagterne vidkommer, isynnerhet vore önskeligt, hellst de äro i stort fcehof af bräder, och nästan icke kunna afyttra annat än frugter och dylikt, som oftast är af mindre värde, än kistan som innesluter det, I sakens nuvarande skick äro vi nödsakade att bero af några få Personers godtycke. Det är af detta skäl och enär anmärkningar i öfrigt blifvit gjorda, som jag får äran anhålla om aterremiss af Betänkandet. Hans Excellence, Herr Grefven och Landt•
Och dä, i anseende till de flera förberedande göromålen för riksdagen, denna organisation äger rum minst ålla dagar, samt Riddarh.Kansliets aflöning från Statsverket vidtager redan fyra dagar, före riskdagens utblåsning, och således innan Landtm, är af K. M. i nåder utnämnd, finner Utsk. icke anledn. att i denna, sora Utsk. synes, lämpliga ordning för bildandet af R. o. Ad:s Kansli föreslå någon förändring, helst som R. o. Ad., lika med de andra RiksSt:n, lärer vara oförhindradt att, när som helst, från tjenstgöring skilja den eller de Extra Kanslister, som icke sina skyldigheter fullgöra. § 13 (gamla 14 §). Vid denna §, hvilken handlar om pensionering af Riddarhusets tjenstemän, har blifvit anmärkt; alt 20 års tjenstetid vore nog kort för att berättiga till pension ; alt samma grunder för pensionering af Riddarhusets tjenstemän borde gälla, som för pensioners åtnjutande antingen från CivilStatens pensionskassa, eller från Banken och Riksgiskont.; att då en betydlig del af Kamererarens och Fiskalens inkomster härflyta från de arfvoden, som de åtnjuta af de serskilda testamentsfonderna, pensionernes belopp för dessa tjenstemän borde bestämmas icke ensamt efter beloppet af lönen på Stat; att Ridd.Direkt, skulle ega att endast lills vidare bevilja pension, men att beslutet derom skulle underställas R. o. Ad:s pröfning vid påföljande riksdag; samt slutligen att vid tilldelandet af sådan pension, afseende borde fästas icke blott vid tjenstemannens förhållande i tjensten, utan äfven vid hans upförande i öfrigt uti det offentliga. Vid öfvervägande af dessa anmärkmr och granskning af de förhållanden, som iakttagas i afseende å pensionering af tjenstemän i Statens och R.