Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
A L B E R T . Och hvad sk all du ta' dig till under tiden? Nå, så vänta vi fäll några år, då! Hå! af ritaren behöfver nog en som ser om sig . A L B E R T ( afsides ). Nu är jag väl deran! ( högt ) Men inte kan du s tanna hos mig, k ära barn! A L B E R T ( brydd ). Derför att .. att .. ( stiger upp och säger afsides ) De här enfalderna f rån l anA N N A -S T I N A . Hvarför det då? En aldrig så oskyl dig Stockholmsflicka s kulle genast ha' fö rstått mig! ( högt , i det han går till henne ) Har du aldrig varit utsatt för sqvaller hemma? A N N A -S T I N A . Åhjo, i bland .. den der sommarn som han var nere hos oss .. men inte ä' de fäll så i Stockholm, inte! A L B E R T . Du har gjort dig all tför stora illusioner om hudvudstaden, kära Anna-Stina. A L B E R T . Det är att h a' större föreställningar om en s ak, än den verkligen förtjenar. Om du ti ll exempel tro r att jag är ett mönster för ung a karlar så är det en illusion .. förstår du? Nej .. för nog är h an den bästa jag känner .. det förstås, näst prosten som j ag läst mig fram för .. men.. A L B E R T . Hvad är det för slag? A L B E R T . Din u pprigti ghet förtjusar mig, men den kan bli' lika farlig för dig som dina illusioner... Hörpå nu, min snälla Anna-Stina, vill du lys sna till mina råd som till en verklig väns? A L B E R T . Nåväl , res då hem igen .. och det med det allraförs ta. A L B E R T . Hvarför inte? Ja, det kan han väl förstå att j ag vill! Nej , det lär fäll inte gå för si g, det.
Besvärsoch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:0 1. att till redskap i första eller andra klassen hatt och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman till afkylningsredskapen, icke få tillhopa innehålla mer än | af pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet i eljest räknas till pannerymden ; att lill redskap i tredje klassen hatt, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående rigtning, icke få tillhopa inne-' hålla mer än 1| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet -i eljest räknas till pannerymden; att till redskap i fjerde klassen hatt, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än :l| gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet £ eljest räknas till pannerymden5 att till redskap i femte klassen halt eller hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, samt rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än l-\ gång pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet i eljest räknas till pannerymden; samt att till redskap i sjette klassen hatt, eller, der den dubbla redskapen begagnas, hattar, det mäskvärmaren omgifvande rum, hvarigenom bränvinsimman ledes, rektifikationsapparater och rör, så långt de tjena att leda bränvinsimman i uppåt gående riktning, icke få tillhopa innehålla mer än 2 gånger pannans rymd, vid äfventyr att af öfverskottet * eljest räknas till pannerymden.
Utskottets i 6:te punkten yttrade åsigt, att, då cursen står vid eller .under pari, silfverköp må Baneo-Styrelsen tillåtas, om än priset å silfret skulle öfverstiga vexlings-grunden enligt Myntbestämnings-lagen, med hvad som motsvarar transporten deraf från uppköps-orlen till Banken; dels åter Högvördige Preste-Ståndet, tillföljd a t' dess vid 5:te punkten fattade beslut, ”att priset på silfret icke får öfverstiga vexlings-grunden enligt Myntbestämnings-lagen, Banco-Styrelsen dock obetaget, att för detta ändamål göra läntefria förskott,” måste anses hafva godkännt den af Utskottet i 6:te punkten gjorda inskränkning, att priset å det uppköpta silfret ej får öfverstiga vexlingsgrunden med mer än förenämnde transport-kostnad; dels slutligen Höglofl. Rid - Banco-Uiskoltets Memorial N;0 3o. derskapet och Adeln, lika med Vällofl. Borgare-Ståndet Och Hedervärda Bonde-Ståndet, ansett det böra åläggas Banco-Styrelsen ätt tillse, det siifret verkligen från utländsk ort inkommer; finnér Utskottet de i 6:te punkten framställde satser vara, hvar för sig, af 3:ne Riks-Slånd gillade, så att fråga endast är, huruvida ^antingen Borgare-Ståndets eller Bonde-Ståndets redaction af denna punkt tnå antagas; och emedan sistnämnde Stånd i allo bifallit Utskottets förslag i denna del, tror Utskottet sig ej kunna underlåta alt inbjuda öfriga Riks-Stånden tili antagande af Hedervärda Bonde-Ståndets redaction. Men antager icke någotdera äf öfrige Riks-Stånden denna inbjudning, lärer Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Högvördiga Preste-Ståndet icke finna betänklighet vid att instämma uti den af Vällofl. Borgare-Ståndet beslutade redaction till ifrågavarande punkt, med uteslutande allenast af förstnämnde förfallne tillägg.
Detta mäste ske skriftligen; och rättegångssätlet der är af den beskaffenhet, att parter, åtminstone de fleste, mäste anlita sakförare för bevakande och utförande af deras rätt. Sådant fordrar en så oaflåtlig uppmärksamhet, att knappast den parl, som vistas pä det ställe, der llof-rätten har sitt säle, är i tillfälle alt lemna denna uppmärksamhet. Han mäste ovilkorligen dagligen tillse, bland annat, huruvida icke anslag om förhör eller andra åtgärder i målet sker; och derföre behöfver han biträde af personer, hvilka deråt kunna egna den nödiga uppmärksamheten. Endast derigenom kan försummelse undvikas; och dymedelst undgår den rättsökande både besvär och kostnader. Lag-Utskottets Betänkande N:o 50. Hans besvär inskränkes blott till ufversändande af skrifter och handlingar; och hans utgifter (ill postporto och arfvode åt biträdet, hvilket ej kan komma alt på långt när uppgå (ill den kostnad, som blefve en följd deraf, att parten sjelf utför sin talan. Om än II of-rät ten vore belägen på blott några få mils afstånd, vore han tvungen till resor; och, på sätt ofvan är anlydt, behöfde han alltid en person på stället, sorn un derrättade, om partens närvaro erfordrades eller något i målet måste iakttagas, sä framt han icke under målets behandling i Hof-rätten sloge sig ner pä samma ställe. Vien att öfvergifva hus och hem, vore än mera kännbart. Derföre kan afståndet ej eller hafva vidare verkan i omförmälda hänseende än så vidt det förorsakar tillökning i postpenningar — en omständighet af så mycken obetydlighet, att den ej torde böra nämnas.
Hon liknade ett af Millais porträtter. Hon på samma gång skrämde och roade mig med sina ridter. Intet hinder var för svårt, ingen häst för vild. Alla hästar i faderns stall, och de voro många, hade hon tumlat. Dock på en enda hade hon hitintills ej vågat sig. Det var en gigantisk, svart hing3t, benämd » Wilder Jäger », så vildsint och svårriden, att ingen utom hennes far vågade bestiga den. » Om igen denna fråga, Dolly! Med hvem vill du då, att jag skall gifta mig, » sporde hon mig småleende, nästan vemodigt. Denna höst var Trixie djerfvare än någon» D u store Gud, du vill väl aldrig, att jag sin; det bredaste diket, den högsta vallen skall räkna upp dina olyckliga tillbedjare? » hejdade henne ej; hon satte sig endast långt Ett missmodigt drag hvilade på hennes tillbaka i sadeln och med sin mjuka och dock så stadiga hand förde hon sin häst i storarläppar. » Nej Dolly, besvära dig ej, du känner tad stil öfver hindren. mina åsigter, mina fixa idéer, såsom du må- En dag voro vi inbjudna till jagt på ett hända med rätta benämner d e m; — j a g måste aflägset gods. Vid mötesplatsen bemärkte jag älska den, jag gifter mig med, och jag gifter en högväxt, mörk herre, som red en kolossal mig aldrig, såvida intet — » mörkbrun trachenare. Han var af ett imHär afbröts hon af Macleod, som reste ponerande yttre, men gjorde ögonblickligen på mig ett dåligt intryck. Gud vete hvarför. borst och morrade åt en imaginär fiende. » Trixie, skulle ändå någon varit lycklig ' Det låg ett falskt och oroligt drag kring nog att röra ditt hjerta, » frågade jag; jag såg hans välbildade mun. Vid Beatrix ' åsyn spratt någonting i hennes ögon, som jag der tillförene han till, syntes söka något i sitt minne, och aldrig sett, och i min glädje lät jag hela tillefter ett ögonblick red han upp till vår sida för att låta föreställa sig såsom herr von bedjareskaran passera revy i mina tankar. » En chimére, en dröm, » sade hon med en Merowitz.
Att sjelf gifva anledning till en meningsstrid, hvaruti man icke har tillfälle deltaga, och deruti man, i sin frånvaro, af motståndare misstydes och möjligen nedgöres, utan att ens kunna rätta misstagen och framhålla de bevekelsegrunder, som ofta nog kunna rättfärdiga ett eljest oklart och oblidt bedömdt förhållande, är en så betänklig sak, att det väl måste ursäktas, om man med någon farhåga blottställer sig — jag vill ej säga för illviljan, som, jag är derom öfvertvgad, icke förefinnes — men för missförstånd, hvilka, då man ej är i tillfälle att desamma genast undanrödja, kunna tillfoga en ofta obotlig skada. Det förhållande att våra diplomatiska förhandlingar äro med det förenade rikets oskiljagtigt sammanhängande, företer en ytterligare anledning tili betänksamhet. Hvad som till Sveriges R. St:r meddelas, bör äfven till Noriges Storting öfverlemnas; och inom denna sednare representativa församling saknar den gemensamma organen för de utrikes ärendena ali möjlighet att göra sig hörd. Dessa äro de förnämsta anmärkningar, jag har att framställa, — icke emot förslaget, men med anledning deraf, — och jag betviflar ej att Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, dit Hr Frih. Raabs motion torde komma att remitteras, behagar taga dem i öfvervägande. Annu några ord ber jag att få tillägga. Må man icke göra sig ett alltför högt begrepp om, eller fästa alltför höga anspråk på den blåa eller den gula bok, som man efter Englands och Frankrikes mönster önskar att hos oss se införd. Jag behöfver Den 7 Februari. 319 icke för vår representation antyda att de förenade rikena icke kunna i den allmänna politiken ingripa lika verksamt och lika kraftigt, som de tvä stora magter, jag nyss nämnde. Vi kunna det icke, och efter min uppfattning och öfvertygelse böra vi icke heller göra det. Det är således förgäfves man skulle vänta sig, att i en dylik publikation hos oss finna några nya upptäckter om t. ex. den Mexikanska frågan, om den Chinesiska frågan, om den Grekiska frågan; jag kan tillägga, om den Amerikanska frågan.
Ja, jag vill gerna stanna en stund, om fröken Louise inte har något emot det. LOUISE. Åh! Hur kan kamrern tro det. KAMRERN. Säg bara uppriktigt, hvilket fröken Louise vill. Jag vill så gerna göra alldeles som fröken Louise vill. Kanske fröken Louise helst vill vara ensam? Fröken Louise är nog mycket ledsen öfver att Viggo reser? LOUISE. Ja. Det är så tomt KAMRERN medlidsamt. Kan jag ingenting göra hm! – jag menar fröken Louise vet ju Det höres en signal från stationen. LOUISE. Nu gick tåget. KAMRERN. Ja. Tystnad. LOUISE söker att beherska sig. Det har väl varit mycket folk på banken i dag? KAMRERN. Ja. LOUISE. Men nu är arbetet slut för i dag? KAMRERN. Åh – nej. Det fins arbete nog för hela eftermiddagen gud ske lof. LOUISE. Tycker kamrern om att arbeta? KAMRERN. Ja. Det är det enda som hjelper, när lynnet är tungt. LOUISE sakta. Jag önskar, att jag också hade ett arbete. KAMRERN. Åh! – Kvinnans verkningskrets är hemmet. Fröken Louise’s arbete borde vara att göra ett hem ljust och gladt. LOUISE skakar på hufvudet. Jag önskar, att jag hade ett arbete, en mans arbete. Jag förstår så väl, att det kan hjelpa mot sorger och bekymmer om man gräfver ner sig i det helt och hållet, egnar sig åt det med hvarje fiber. – I tankar. – Timme efter timme går, siffrorna rada sig upp framför en på papperet ... tanken släpper dem inte för en sekund ... och tiden rinner, utan att man vet, hvart den tar vägen. När man så till sist är trött till kropp och själ ... hur härligt måtte det då inte vara att lägga sig ner och sofva från alltsammans ... sofva lugnt och utan drömmar ... hemta krafter till morgondagens slit ... KAMRERN. Tala inte så, fröken Louise. Det gör mig så ledsen. Det är någonting så hopplöst och brustet ... någonting i tonfallet och i ögonens och ansigtets uttryck, som ... Tar hennes hand.
Morlanda socken kan derföre med all säkerhet för framtiden emotse flerdubblade och vidlyftigare göromål i detta afseende — således ett än mera tyngande onus, såvida ieke nu dessa aflägsna kapellförsamlingar kunde tillförbindas att inom sig sjelfva bestrida fjerdingsmannabestyret, hvilket för dem, med deras obetydliga areal, skulle bli ett helt obetydligt onus, men som för stamsocknen deremot skulle bereda en betydlig lättnad. Visserligen bestämmes i Kongl. Maj:ts nådiga Stadga den 1 Juni 1850, att till biträde åt kronobetjeningen skall inom hvarje socken finnas en eller flere fjerdingsman, samt att fjerdingsmannabefattningen är ett menighets-bestyr; visserligen förordnar Kongl. Maj:ts nådiga Kungörelse den 9 Augusti 1851, att fjerdingsmannabestyret hädanefter skall utsträckas till alla hemman och lägenheter med undantag af vissa embetsmäns boställen — af hvad beskaffenhet de vara må; till alla skattlagda samt bebyggda och särskildt värde åsätta lägenheter, verk och inrättningar, jemte till alla på landet boende och borgerlig rörelse idkande handlande, under vilkor att med bestämd aflöning försedde fjerdingsman blifva för socknarne elior distrikten antagne. Men likaså litet sorn kapellförsamlingarne utgöra egna socknar, likaså litet utgöra de egna hemman eller lägenheter, som äro skattlagda eller särskildt värde åsätta. Häraf följer också, att hittills hafva de icke kunnat blifva ålagda att i fjerdingsmannabestyret deltaga, utan har det ålegat stamsocknen att äfven inom kapellförsamlingarne befattningen bestrida, helst som i allmänhet aflönade fjerdingsman icke blifvit antagne, utan befattningen i tur och ordning af de dertill i stamsocknen skyldige blifvit bestridd.
Detta förslag hade vid sistlidne riksdags början ännu icke hunnit afgifvas, hvadan Eders Kongl. Majit föreslog Rikets Ständer att den upprättade staten för Kronofogdar, Häradsskrifvare och Länsmän måtte förblifva provisoriskt gällande, hvilket af Rikets Ständer ock bifölls, med förklarande tillika, att, vid sådant förhållande, löneregleringen för öfrige Lands-statstjenstemän icke heller lämpligen borde definitivt fastställas." “Det ifrån förbemälda Kollegier infordrade förslag har emellertid sedermera blifvit afgifvet och innefattar hufvudsakligen, att, sedan boställsinnehafvarne sjelfve, hvar för sig, efter visst formulär upprättat och till vederbörande Länsstyrelse inlemnat beskrifning öfver en hvars innehafvande boställe, jemte kartor, husesyns-instrument m. fl. handlingar, samt en af Kongl. Majits Befallningshafvande dertill förordnad Landtmätare, biträdd af gode män, och i vissa fall äfven af Jägeribetjent samt i närvaro af kroDo-ombud, å hvarje särskildt boställe ej allenast verkställt undersökning, dervid, om tillförlitlig karta saknades, den odlade jorden och ängsmarken borde uppmätas och å karta läggas, utan ock i öfveiensstämmelse med formulär beräknat och värderat behållningen af boställets årliga afkastning; så skulle åt en särskildt af Kongl. Majit i nåder förordnad, för hela riket gemensam kommission uppdragas att vid sammanträden inom länen, etter inhemtande af ytterligare upplysningar, granska de gjorda uppskattningarne, pröfva deröfver anförda besvär och slutligen å uppskattningsdokumentet teckna kommissionens beslut om det belopp, som borde anses utgöra boställets behållna årliga afkomst.
Utskottet får härvid upplysa, att större delen af dea föreslagne tillökningen har, såsom af förra Betänkandet synes, förutafTredje HufvudTitelns Besparingar utgått; och hafva de, enligt K. M:ts Nåd. Propositioni, tillkomne Commendanterne i Gränseorterne Haparanda och Grisslehamn synts Utskottet lika nödige som de förut varande, med enahanda aflöning försedde i Ystad och Helsingborg, der i och för någre större Garnizoner serskille Commendanter ej heller äro behöflige, hvadan Utskottet, som uti pröfning af hvad Casper TVijkman i öfrigt anfört ej kunnat ingå, hemställer Utskottets förra Förslag till R. H. Sltrs bifall. Å hvad, hos V. BorgareStändet, Hr Cronius anfört angående otillräckligheten af de för Commendanten i Christianstad föreslagne HushyresMedel, hvilka Hr Cronius ansett böra ifrån 5o R:dr till 200 R:dr förhöjas, har, enär i detta afseende ej mera af K. M:t blifvit äskadt, Utskottet ej kunnat fästa nugot afseende. Betänkande n, Nto a3g. 107 8:0 Att Anslaget för KrigsAcademien tinder de sednare åren utfallit med en ständigt stigande brist, hafva, hos II. R. o. A. Hr Grefve Horn, C. och Hr Anckar swärd, A., samt hos H. BondeStändet Casper Wijkman ansett så mycket besynnerligare, som nästan alla varuvärden varit i fallande; hvadan närmare upplysning härom blifvit äskad och emedlertid ali tillökning i Anslaget bestridd, med yrkande, att, ifall sådant vore nödigt, Pensionsbeloppet för hvarje betalande Cadett i stället kunde okas; och har Hr Rosenqvist af~ Åkershult, F. Lansett, att, då B..
Utskottet får, i anledning häraf, yttra, att med Stats-Verkets utgifter kunna, i Utskottets tanka, icke förstås andra, än sådana, som af Rikets Ständer äro beslutade. Och då, enligt de för Statsregleringen lagde grunder, till beloppen ovilkorligt bestämda anslag, icke under någon förevändning få öfverskridas, så har Utskottet ansett ersättning af Bih. till R. Stats-Utskollcts Utlåtande N.-o 46a. brister på dessa anslag icke möjligen kunna komma i fråga; och lärer i allt fall någon conti olerande åtgärd, i afseende på Regeringens dispositioner af Statsmedlen, icke kunna organiseras i Riksgälds-Contoret. Ehuru Utskottet således icke kan dela de uti anmärkningarne yttrade faihågor för betänkliga påföljder af den föreslagne redactionen, har Utskottet likväl, för att lugna dem, hvilka uti nämnde redaction se stora vådor, ansett sig böra, till närmare förtydligande, i densamma föreslå någon förändring; och får Utskottet alltså, efter öfvervägande af de hos Ridd. och Adeln samt hos Borgare-Ståndet af någre Ledamöter uppgifne redactions-förslag, tillstyrka, att, i stället för io3 §. i i83o års Reglemente, införes, på sin behöriga plats, uti det nya Reglementet för Riksgälds-Contoret, ett förändradt stadgande af följande lydelse: Derest, efter upprättadl bokslut, skulle finnas att Stats-Verkets Utgifter något år hafva öfverstigit Inkomsterne, och att anledningen dertill, enligt af Kongl. Stats-Contoret meddelad uppgift, varit, antingen att Stats-Yerkets sammanräknade inkomster för året ej uppgått till det af Rikets Ständer beräknade* belopp, eller ock att ett eller flere af de utaf Rikets Ständer beviljade förslags-anslag befunnits för sina ändamål otillräcklige, då skall den sålunda uppkomne extra Statsbrist från Riksgälds-Contoret till Statsverket utbetalas; hvarvid Contoret dock må få begagna ett anstånd af 3:ne månader, räknade från den dag Stats-Contorets reqvisition å ersättningssumman ankommit. Af de vid innevarande
Sedan detta förslag åter blifvit uppläst, hemställde Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade antaga det såsom, sin gemensamma tanke. Ropades ja och nej. Då Hr Landtm, förklarade, det Iian trott sig finna, alt ja öfverrösta! nej, begärde Hr Lefre'n votering. Upplästes till justering och godkändes följande votrrtsproposition : Den, sorn anser att R. o. Ad. bör såsom sin gemensamma tanke antaga följande mening: Ledamöterne i den aldie kammaren väljas på lika sätt, som medlemmarna af den yngre, voterar i1; Den a November f. m. 3g tifil tlct ej vill, voterar nei; Villner nej, förklarar Ii. o. Ad. icke ofvannämnda mening såsom Slåndets gemensamma tanke. Efter voteringens slut, befunnos rösterna Lafva utfallit, som följer : Ja — 43. J\ej — 83. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m. In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. Måndagen den 2 November i84o. Plenum kl. 6 e. m. Justerades pleni-prot. för den 17 Oct. f. 111. Fortsattes pröfningen af Coust Utskts mern. N.*o 38, angående National-representationens ombildning. Frill. Hamilton, Hugo: Då jag bela tiden, under det discussionen fortgått efter antagandet af Frill. Sprengtporlens förslag, påyrkat att alla närmare detaljer matte uppskjutas till dess Const.Utsk. först yttrat sig öfver delta förslag i sin allmänhet, och det amendement, jag i f. m. föreslog, afsåg att åstadkomma en jemkning i Hr von Harlmansdorffs förslag, men detta lians förslag blifvit tinderkändt, så anhåller jag att mitt amendement äfven mätte anses förfallet. Hr Frih. o. Landtm, hemställde i anleda, häraf, 0111 R. o. Ad. behagade bifalla, alt Frih. Hamiltons ifiågavar. förslag finge helt och hållet förfalla. Ropades ja.
Grefven anser det rätta vara, att sammanbinda Wenern och Wettern, samt sedan tänka på det öfriga; utan att länka på hvad i Östergöthland är gjordt, utan att beräkna hufvudnyttan, som är sammanbindningen af bägge håfven, hvilka skölja vära stränder, tror jag resultatet, ehuru gagneligt för vissalandsorter, dock ej kunna lemna en så gagnande utsigt för Actieägarne, sam de hafva rätt att fordra eller som kunde bringa dem till en inbetalning, hvilken efter salåns natur är omöjlig aftvinga den?- Herr af Sillén, Carl Wilhelm, uppläste ett så lydande Vördsamt Memorial! Vid nu förevarande fråga om Götha Canal, anhåller jag hos Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt HögJoF. Ridderskapet och Adeln om några ö* gonbiick, for att yttra mina tankar, i an, JXeA 2i Juli /. 7Ti. ledning af Herr StatsRådet Grefve Plåtens den irsta Maj här uppläste Hietainen, erm möjligheten att fullborda, samt nyttan af Götha Canal, så i politiskt som oecönömiskfi och militairiskt afseende, m. ni: Med Herr StatsRådet Grefve Platen är jag af enahanda tanka om möjligheten af detta CanalVefks fullbordande. Intet företag kan tänkas, af inenniskor förr uiförcft, 1 hvilket land sorn heldst, sorn ej äfven i Vårt tand skulle kunna verkställas, endast tnatr deltill har medel. Uti Politiskt hänseende är ÖsletsjörtS sammanbindning ttied Weäterhafvct visser^ ligerr af så stor öoh väsendtlig nytta, att def* onViökd fens rhindsta tvifvel lärer kunna uppstå. ii i •'! j ’i. fl ■ jf Mert att denna sammanbindning, med deri sträckning den geiiöm Götha Canal ntt har fatt.
Och det skulle vara godt, om både gamla och unga ville kläda sig mera i enlighet med sina tillgångar än med modets fordringar. Se, det vore en drägtreform, som hette duga. Dessutom vore det inte heller så illa, om vi, i fråga om modet, toge någon hänsyn till de nya anordningarnas beskaffenhet, innan vi blindvis följde dem. Om naturen vore nog elak att på en skönhets för öfrigt välbildade kropp midt i korsryggen placera en utväxt på ungefär en fots diameter, skulle hon, derest hon det förmådde, resa hela jorden kring, för att fråga alla verldens läkare om bästa sättet att blifva den qvitt. Men då modet och sömmerskan förse henne med en sådan, bland alla verldens missfoster aldrig skådad knöl på ryggen, då bär hon den med fröjd och hennes käraste förhoppning är, att andra menniskor skola anse denna märkvärdiga utväxt såsom en integrerande del af henne sjelf. Det är dock underligt. Det rättaste och förståndigaste vore naturligtvis att, när någon funnit en drägt, som är treflig, beqväm och smakfull, bibehålla denna form i det längsta — i alla fall under snart öfvergående — galenskaper sedan göra endast små förändringar och småningom öfvergå till någon annan form för drägten, någon hvari man också kunde trifvas, som också vore beqväm och smakfull. På så sätt skiljer man sig icke så mycket från andra — eller skiljer sig i alla fall fördelaktigt från dem. Ty en drägt, som passar * bärarinnan, är alltid mera klädsam än den, som icke gör det, huru » modern » den än må vara. Och en sådan drägtreform borde ju icke blifva kostsam — snarare tvärt om. Mathilda Lang / et. Balen å Stockholms slott den 21 d e n n e s. ill firandet af konungens födelsedag gåfvo deras majestäter sistlidne lördags afton stor bal å kungl.