Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r att, särdeles under nuvarande penningeförhållande, iakttaga ali möjlig sparsamhet med Statens medel; men man bör dock se till att sparsamheten ej drifves derhän, att den blir misshushållning. Att inställande af arbetena å jernbanan från Norrköping till Linköping blir i flera hänseenden för Staten misshushållning, har redan Frih. af Ugglas framhållit; jag får endast tillägga att det ej kan vara med klok statshushållning öfverensstämmande att iakttaga en sparsamhet, sorn förhindrar en hel provins, hela Ostergötlands materiela utveckling, särdeles som härför ej är fråga om millioner, som Frih. Hamilton yttrade, utan endast om en half million. Men för att se sparsamheten till godo föreslår jag det ofvananförda vilkoret, hvilket är så bindande att det ej kan uppfyllas, så vida ej penningeställningen, vare sig inom eller utom landet, blir i så väsendtlig mån förbättrad, att lån med större lätthet kunna erhållas, än nu är fallet. Frih. af Ugglas: Jag ber om ursäkt att jag ånyo uppträder; det skall icke bli långt. Jag har aldrig velat påstå att de erforderliga medlen skulle upplånas på hvad vilkor som helst; men om de kunna anskaffas på det sätt Hr Huss nu föreslagit, påstår jag det vara klokt att fortsätta byggandet af den östra banan. Jag ber derför att få förena mig med Hr Huss. Medan jag har ordet, vill jag, med afseende på Frih. Klinckowströms och mina ofta inträffade strider, tillkännagifva, att jag icke ämnar vidare upptaga dem, då jag af Stats-Utsk:ts Ordförande fått det understöd han nu lemnat mig. Riksgäldskontoret har ett kreditiv å en och en half million i R. St:rs Bank, och dermed samt med den summa af 900,000 rdr, som Gr. Posse sjelf erkännt, under alla förhållanden dessutom är tillgänglig, kan den brist, som möjligen finnes, fyllas. Dessutom hemställer jag i hvad mån en summa af 500,000 rdr kan inverka på vår finansiela ställning. Jag anhåller om bifall till den i riksdagsmannen Lönnbergs reservation gjorda framställning, med det af Hr Huss föreslagna tillägg. Frih.
PresteStåndet blifvit gjorde vid Utskottets i berörde fråga under N:o 28 afgifne Utlåtande, har Utskottet ansett sig endast böra nämna, att samma Utlåtande af de öfrige trenne RiksStånden, jemlikt ankomne ProtocollsTJtdrag af d. 26 och d. 3o sisth Jannarii, blifvit godkändt och antaget, samt alt, då ärendet följagteligen enligt Reg.-Formens 6g §. är att anse såsom afgjordt, Utskottet icke kunnat i någon pröfning af anmärkningarne ingå. Utlåtande, i anledning af väckt fråga om ersättning till Staden Philipstad och andre Städer för TullBetjentes samt deras Enkors och Barns underhåll. (U.-A.) H err D. Cron har genom Memorial, som Vallöf!. BorgareStåndet till Utskottet remitterat, andragit, att, oagtadt de för Staden Philipstad utfärdade Nådiga Privilegier hafva det egna från andre StadsPrivilegier afvikande, att antalet af Innevånare som der få bosätta sig är inskränkt till 60 Hushåll, detta lilla Samhälle likväl uppfört ett icke obetydligt Fattighus samt till 4io Stats-Utslottets Fattigvården måst contribuera med omkring tooo R:df Banco årligen. Desse tryckande utgifter, som förut endast egt rum för Personer som egenteligen tillhört Staden oell der gagnat, hafva i sednare tider, i anseende tili stationerande inom Staden af åtskillige TullVerkets Erabetsoch Tjenstemän, deraf inora få år någre a fl i d i t och efterlemnat io Personer, som för det närvarande belasta Fattigvården, uppstigit till en kostnad, som hotar att bereda innevånarne från närande till lärande medlemmar jemte Stadens totala undergång.
Afs/ogs, och Ståndet beviljade en årlig pension af femhundra Riksdaler för I. d. Justitie-rådet J. lioys enka, Ulrika Katharina Albertina Roy. Punkten 7 3. Bifölls. Återremitterades. Bifölls. Återremitterades. Punkterna 77 till och med 80. Med afslag å Utskottets hemställan, beviljades för Regementsläkaren G. W. Beckers enka en årlig pension af trehundra Riksdaler. Gillades. Afslogs, och Ståndet medgaf, att ifrågavarande Protokolls-sekreteraren P. A. Borgs enka, Christina Magdalena Ekman, beviljade pension må till niohundra Riksdaler förhöjas. Punkterna 85 till och med 95. Godkändes. Med afslag derå, beviljades Adjunkten A. Kjölströms enka, Hilda Maria Elfving, en årlig pension af tvåhundra Riksdaler. Afslogs, och Ståndet beviljade Privatläraren S. A. Dahls enka, Fanng Maria Chatillon, en årlig pension af trehundra Riksdaler. B ifollos. Med afslag derå, beviljades aflidne Konreklorn J. E. hyths tre barn årliga pensioner, nemligen sönerne Per Gustaf och Johan Axel, etthundratjugofem riksdaler hvardera, att utgå tills de uppnätt 18 års ålder, och dottern Emma Carolina en lika summa, att utbetalas tills hon fyllt 25 år, såvida hon ej derförinnan trädt i äktenskap. Punkterna 101 lill och med 103. Godkändes. Afslogs, och Ståndet biföll, att aflidne Hofsekreteraren C. Stenborgs dotter, Carolina Stenborg, må, så länge hon ogift lefver, å allmänna indragningsstaten uppbära pension af trehundra Riksdaler ärligen. Godkändes, med erinran, hvad tabellerna angar, om iakttagande af de utaf Ståndet beslutade förändringar i Utskottets förslag. Bifölls.
Det är den, som nu så allmänt förekommer, som icke gifver sig tillkänna genom hastiga och ögonskenliga utbrott, och derföre dagligen förnyas, Den 2(5 Mars e. m. men åstadkommer desto större och obotligare skada i menniskokroppen, och anses vanligen först då sorn förgiftning, när det är för sent att hota den. Jag vill här utförligt framställa de bedröfliga verkningarne af bränvinets dagliga bruk, eller den långsamma brån vinsförgiftningen. 1) Briinvinet, är ett utomordentligt starkt retmedel och påskyndar derföre i hög grad blodets omlopp, spänner nerverna och ökar hela lifsverksamlieten. Derigenom känner nian sig visserligen på en stund stäikt och uplilvad. Men det är ingen sann styrka, utan blott en våldsam öfverspänning af våra krafter. Men nu är det den första lagen för kroppens lif, att ju starkare man retar litskraften och ökar dess verksamhet, desto förr uttömmer man den; oell det är intet tvifvel underkastadt, att deli, som dagli gen genom bränvin försätter sig i denna onaturliga öfverspänning, derigenom i betydlig mån förkortar sitt lif. 2) Nerverna, sinnena och äfven själskrafterna blifva derigenom utomordentligt försvagade. Darrning i händerna, minnessvaghet, förståndsslöhet oell i hela kroppen en tröghet, som blott på några timmar kau förjagas af en ny bränvinsnjntning, ä ro vanligen de första tecknen dertill. Småningom inställa sig svindel, öronsusning, fallenhet för kramp, lamhet i enskilta delar, som slutligen öfvergår till dödande anfall af slag. 3) Matsmältningen lider isynnerhet. Den försvagas i högsta grad. Följderna äro beständig samling af syra. förslemning i magen, dålig, oordentlig och slutligen alldeles uteblifvande matlust, stockningar i underlifvet, vedervilja för all mat, som icke är starkt retande och kryddad. Oordning i uttömningarne, än utsot, än förstoppning. hemorrhoidalplågor äro de första vanliga löljderna deraf.
Den kan nu slutas på ett ganska enkelt sätt, och det enklaste är utan tvifvel det sorn Hr Ekströmer föreslagit, hvarföre jag får förnya min hemställan, att R. o. Ad. måtte deruti instämma, för att förekomma allt vidare onödigt debatterande i denna fråga; ty onödigt måste det vara att tvista om man skall utsätta ett villkor eller ett förklarande af R. St., hvilket kommer på eli ut. 16 H. 333 Den 11 November c, m. Frill. Boye, Ludv.: Effeiden fullständiga utredning nf ämnet, som Hr Ekströmer g i f v i t oss, och med afseende å de förklaringar, som här blifvit gifna, kan jag icke annat finna, än att det som i betänk. N:o 4° första gängen visade sig såsom ett betänkligt vilikor, ett villkor, som, med det framställningssätt, hvilket der ägde rum, jag aldrig skulle hafva bifallit, kan jag, säger jag, icke annat finna, med afseende å allt detta , än att villkoret upphört att vara villkor oell snarare utgör eli tillmötesgående af de nådiga afsigter, som K. M. i dess nådiga bref eller instruetion, jag minnes icke hvilketdera, af år 182?. uttalat. Jag för min del är således långt ifrån att längre qvarhålla mig vid någon stridsfråga; likväl skulle jag tro, att vi förfara säkrare, om vi antaga den utväg, som af PiesleSt. blifvit gifven. Jag tillstyrker det derföre, att nuancen mellan besluten vågar jag icke säga vara fri från allt slags betänklighet. Jag är säker i mitt omdöme, då jag förenar mig i det beslut PresteSt. antagit, och derpå anhåller jag om Hr Frih. o. Landtm:s proposition. Hr von Hartmansdorff: Hr Ekströmer bar påstått, att i denna fråga lage hvarken någon afsigt, att undergräfva de medicinska faculteterna vid universiteten, eller att ingripa i konungamakten. Jag önskar att han hade rätt, men jag tror det icke, och jag skall söka att bevisa motsatsen.
Hen~ies mide 1incl.e böyjat .siii fl,yBt. N11 blefvo fhr henne iIrömmaiiia verklighet och. verklighon redan sett sig i siii heten (lröminar. Ni1 stod hoii, s~~~soiii iingciomssgii, va11tand.e vid liiiizle~is port med otaliga skaror af döda, nindt oiiikring sig. Och himnielen öppnade sig. Han, den stod i dess öppiia port. (lcli. ende, ilen saJ.igl~etsb~: iii.gnn~le, hans oän.dl.iga ligrlelc ~ a c l i t e ?los de biclaride a,ridum, och Iios henne en. längtaii a t t fl.ggn j. liaiis fainii, ocli deras l&amp;ngtan har dem. och henne, och de sväfhde som pk vingar uppht. upp ?i,t. N a ~ t a thg var det smbg rjfvei: Sveriges] .and, sorg iifver vida, (k1.a~- at ' j o~deii. ' )) Fredrika Bremer var död. Ett kvarisekelsiiiiiine. Det var en solklar nyårsiiiorgom Nyfallen snö på marken låg: Det hängde liksom glitterstjärnor I trädens grenar hvart man sag. Jag gick den gamla kända vägen - Jag minns som vore det i @ r. Jag minns det val, fast se ' n den dagen Förflutit fem och tjugu ar. Jag hann till skogens kant, där slätten Låg .skimmerhvit i .solens sken; sag Arsta-slottet på sin kulle Långt bort vid slutet af allé ' n: Dar fick jag Iiöra sorgebudet - Jag tycker a n jag honom ser. Den som med tårar mälte: F ~ e d ~ i h B7wner a ar ej mer, Hon hade dött i gTir, han sade; Nu skulle detta budskap ut.
Ridd.Secret. lillkännagaf, att förslaget bilf - Den 18 November f. ra. i35 vit bifallet af Borgareoch BoiuleSt:n; från PresteSt. vore ingen underrättelse ännu ankommen huru detta mål derstädes blifvit afgjordt. Gr. Frölich: Efter denna upplysning kan jag icke underlåta att beklaga, alt Hr Landtm, och Talmännen, som haft tillfälle att conferera med hvarandra, icke kunnat komma till lika begrepp om grundlagen. Jag får ytterligare beklaga, alt Hr Landtm, icke vid detta tillfälle kunnat förlita sig på de majoriteter, som vanligen här afgjort sådana frågor på ett sådant sätt, att jag åtminstone för min del icke ansett det löna mödan att här uppträda med någon discus sion i ämnet. Emedlertid, då nu Hr Landtm, förklarat sin tanke, och oansedt Nr Landtm, synes vilja ingå i en ytterligare discussion deröfver, då han upptagit en ledamots framställning deremot; så anser jag mig icke tillständig! alt mot Hr Landtm:s förklarade mening ingå i någon contra-argumentation, utan får jag endast vördnadsfullt anhålla att få en propos., men icke af den beskaffenhet, som vid ett föreg:de tillfälle, att den copideras med en annan fråga, som icke hörer dit, utan att få en i öfverensstämmelse med 55 §:n Riksd Ordn. framställd propos., som, enär den casus inträffat att Hr Landtm, förklarat sig nödsakad att vägra propos. helt enkelt innehåller, huruvida Ståndet yrkar en sådan propos., som Hr Landtm, vägrar. Detta bör vara japroposrn, och nej-propos:n följaktligen ingen annan , än att R. o. Ad. icke fordrar den. Den omständighet att saken blifvit på ett helt annat siilt behandlad vid ett annat tillfälle, då Hr Landtm, vägrade propos., har föranledt mig till denna, på det hela för mig ganska obehagliga, framställning. Gr. Horn, Claes Fredr.:
Referatet, som öfver hvad som talades under 7 å 8 timmar, omöjligt kan vara fullständigt, hur vidlyftigt det än här synes, kunde ej annat än hos mig (hvars motioner till reform redan voro förkastade i tre RiksStånd och detta utan diskussion, mera än hos R. o. Ad., sådan den var) väcka besynnerliga tankar. Man hade erkänt många rigtiga principer, till och med yttrat det vara önskligt om R. Stms Bank endast vore en MyntBank; om otjenlighe ten att inveckla Banken med Statens skuldsystem, och man hade med en praktisk kännedom om Bankförvaltningen, som bestämdt icke fanns mer än hos några få för 12 å 15 år tillbaka, bevisat, att om Bankrörelsen blef fri under lag, så förstod folket öfver allt hur den kunde bedrifvas; man hade, dock endast i förbigående, och under misströstan att hvarken reformen i ena eller andra hänseendet kunde vinnas, resignerat sig att välja emellan två onda ting i det skick författningarne nu var och derföre, som det syntes, föraktade man användning af sunda, numera erkända erfarenhetsreglor om de oundvikliga följderna af ett pappersmynt-svstem, begagnadt och ideligen utvidgadt af en StatsBank som rörde sig med dubbelt så stort belopp kreditsediar, som alla andra Banker tillsamman och följaktligen beherrskande dem både med föredöme och öfverlägsen inflytelse på räntefot och alla kreditbruk. Vidare frapperade det mig att efter en exempellös period af tillfälle till ökande af allmänt välstånd, då äfven kapitaler af reelt och fixt värde till många millioner besökt oss, man ej förstod hvarföre de på ett enda år lemnat både Riket och Banken. Såsom en tröst antogs att man var i samma tillstånd som före den tyckliga konjunkturen ehuru ingenting kunde vara enfaldigare sedan alla priser blifvit uppjagade. Det säkra var; att man hade otillräckligt af kapitaler qvar. Ja man kan säga att nu med en mun ropades på mera, änskönt somliga, eller minoriteten röstade egentligen för att förhjelpa Staten i dess plan att med upplåning ingå i stora företag och löneförhöjningar, då de andra åter, eller majoriteten ville lia mer pengar, i och för rörelsens större behof.
S. D. Föredrogs a nyo och bifölls Allmänna Besvärs-och Ekonomi-Utskottets den xö sisth Februarii aflåtne samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet laggde Betänkande, rörande en förbättrad Posternes reglering på åtskillig® Or - 174 Prut. Utdr. d. 7 Mars 1818. ter i Riket samt vissa öfverklagade olägenheter vid Postförningen emellan Norrige och Danmark. S. D. I anledning af gjorde anmärkningar återremitterades Dagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottens den 14 sisth Februarii afgifne samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet laggde Utlåtande angående föreslagen indelning af By-vägar. S. D. Vid förnyad föredragning biföllos följande af Tragsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten den 14 sistl. Februarii gemensamt afgifna samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden. 1- Angående föreslagen rättighet för hvar och en att emellan Riksdagarne till Regeringen inkomma med Förslag till ändringar i Författningar m. m. 2. Angående Förslag till bestämmande af Jordegares och Torpares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter. 3. Rörande Herjeådahlens undantagande från Storskifte af Hemmans.mark. 4. Angående lösens beräknande för Skatte-hemman, arfvingar emellan , samt gräns för hemmanSklyfningar. 5. 'Rörande föreslagen ändring af 24 Cap. 5. §. Byggninga-Balken, angående Brandstod. 6:0. Om inskränkning i förbudet mot nyttjande af Tröskeslagor utaf Ek. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 21 sistlddne Februari afgifne samt den 2 dennes eftermiddagen på bordet lagde yttrande och förslag, i fråga om nflöningen för RiksJ Ståndens och deras Utskotts Secreterare, Cantzlier Prot. Vt dr d* *] Mars 1818.
Uti do utaf 18(51 års revisorer i detta fall gjorda anmärkningar har Slals-Ulsk:t icke ansett sig till alla delar och särskildt i fråga om sältet lör upplåningen af dessa medel kunna instämma; och med föranledande deraf föranlåtes jag tillägga några ord i ämnet. Utsk:t har nemi. sagt, att införandet af ett inhemskt fondsystem icke vore denna nu ifråaavtde upplåningens hufvudändamål. Till bemötande häraf, fä jag erinra om Siats-Ulsk:ts Utåt. N;0 105 af den 21 Augusti 1800, deruti Ulsk:t påpekat nödvändigheten deraf alt man småningom vande sig vid inhemska obligationer, samt hemställt om allätlamle af ett beslut i denna syftning.
21 ben 2torbmeftra ftambanan emellan Slrmifa otti rifögtättfen, font enbaft åtnjutit ett anflag af emtring 1,000,000 9t:br, åro arbetena å be [tälten, ber beraö futlborbanbe erforbrar längre tib, påbörjabe, l;mat* förutom beit belett beraf, font är belägen emellan rifögränfett odj närmaft beriittill toaranbe trafiffiation (^Carlottenberg, blifmit terrafjerab ocp belagb nteb rätö, få att ben fan i jammanl;ang meb ben tillftötanbe -Jiorffa jernbanan emellan Äongöminger od; grättfen i början af inftunbanbe •Jtomember måttab till allmänt begagttanbe upplåtaö. ©ammanbinbmngsbanau genom Cufuutbftaben l;ar, feban noggranna od; bctaljerabe mätningar od; utftafningar berå blifmit utförba, på&örjatö mebelft utfprängnittg af tunneln genom föbra bergen od; utfpllningen af banfen öfmer StibbarColmöfjärben fantt meb åtffilliga arbeten för fpårenö anläggning emellan Santogatau od; tunnelnö föbra änba. 2)å bettna bana fontmer att anläggas öfmer flera, fåmäl @todt;o(mö ftab font en
Att nu återgå till ett mera prohibitivt svstem, genom antagande af Bevilln.Utsk:s under öfverläggning varande betänk., sorn föreslår förhöjda införselafgifter å en stor del varor, synes mig vara mindre väl betänkt. l)et resultat Bevilln.- Ulsk. dermed åsyftat, netnl. en minskad import och consuintion af sådane artiklar, som tynga mest på handelsvågen, såsom caffe, socker, tobak m. ni. anser jag ej rimligen kunna vinnas genom de föreslagne tullförhöjningarne af dels sk. dels 1 å 2 sk. per % uppå dessa och andra varor, enär de, genom en längre vana att dem förbruka, blifvit ett behof. Enligt min tanka böra ökade tullafgifter, hvilka fördyra lefnadskostnaden för consuinenten oell utgöra en indirect beskattning, endast komma i fråga, dä Statens behof sådant krafver, men hvilket lyckligtvis nu icke är fallet, då tullinkomsterne hittills alltid lemnat öfverskott emot hvad R. St. beräknat. Enär K. ål. i nåd. skrifvelse af d. 6 Aug. förlidne år föreslagit 11. St. att intill nästa riksdag bibehålla den nu gällande tulltaxan med de modificationer, som redan blifvit af K. ål. vidtagne, och då K. ål. äfven yttrat Sin höga afsigt vara att snart åter sammankalla R. St., synes det mig olämpligt att nu förändra 1841 års tullbestämmelser.
Jag vill börja med den förklaring att jag anser oss vara StatsUtsk. tacksamhet skyldige (hvilken tacksamhet jag nu uttalar!) derföre att StatsUtsk. under denna period 'sökt utfinna något botemedel mot det onda som hemsöker oss. Det är, mine Hrr, ganska lätt att sönderrifva, klandra och kriticera, men det är ingalunda lätt att inventera, konstruera och uprättbålla. Jag förutskickar denna förklaring, då äfven jag har ganska väsentliga anmärkmr att framställa mot ifrågav:de Betänk., hvilket jag dock icke anser så i allo förkastligt som föregående talare funnit det. Men som sagdt är, man bör vara tacksam derför att StatsUtsk. tagit ett initiativ för att bringa frågan till tals, för att betrakta om någonting i detta ögonblick är att åtgöra från det allmännas sida. Då, såsom jag nämnde, jag tror att ämnet egentligen fått sin vigt i följd af de förhållanden, i hvilka vi nu äro försatta med anledn. af den s. k. handelskrisen, torde det måhända icke vara alldeles olämpligt att yttra några ord om denna kris. Om man skall söka utfinna botemedel (och jag tror att det tillhör hvarje god medborgare att i ett ögonblick som detta anstränga sig för sådant ändamål, äfven med fara att de förslag han framlägger klandras och förkastas), anser jag att man här liksom vid andra tillfällen bör söka först utreda orsakerne till det onda. Jag vill med några få ord visa, huru jag upfattat förhållandet. Jag anser den kris hvaruti handelsverlden råkat, kunna ti i Isk rifvas dels vissa allmänna orsaker, som verkat på hela den handlande verlden, dels äfven några speciela, som verkat ensamt på vårt fädernesland. Bland de allmänna orsakerna räknar jag i första rummet en ofantlig förbrukning af kapitaler genom dels de krigförande makterna, dels rustningar äfven af de neutrala. Den andra orsaken är den, att man samtidigt med detta kapitalernas förbrukande utkastat stora förskoller lill industriella företag, hvilka ännu icke hunnit gifva någon afkomst, såsom t. ex. jernvägsbyggnader, vägoch fabriksanläggningar, åtskilliga byggnader och odlingar, som icke ännu blifvit fullbordade, m. fl. visserligen produktiva företag, men deraf man ännu icke åtnjutit produkten.
Contor icke förr, än efter 2 å 3 år, får känna Resultatet, dl det blefve ännu svårare att afgöra, hvilka af de Egendomar, som redan fått tillgodonjuta en nedsättning, böra ersätta bristen. Vidkommande åter 3:dje Punkten, eller att Kongl. Kammar-Rätten eger upptaga och afgöra sådana anmärkningar, som vid Revisionen af Räkenskaperna kunna förekomma emot debitering, uppbörd och redovisning af BevilF Bil. t. BeviUn,-Utskottets Betänkande Nolg, 39 nings-medlen, så är detta ett förhållande emellan Kronan och dess Uppbörds-män, som icke annorlunda bör i Bevillnings-Stadgan antydas, till undvikande af äfventyret, att hafva sagt för mycket eller för litet, än som redan stadgadt finnes uti IV Art. 4 §. 1 Mom. af Bevillningsi Stadgan, nemligen, att de Instructioner och Förordnanden, rörande räkenskaperna öfver Kongl. Maj:ts och Kronans till Stats-Verket anslagna räntor, samt uppbörden och redovisningen, som redan utfärdade finnas, eller framdeles kunna utfärdas, skola jemväl i allt, som angår Bevillningen, lända Uppbördsman och de flere vederbörande till ofelbar efterlefnad. Härefter kommer jag till den fråga, som Motionairerne framställt oGh Afdelningen velat bestämma genom de föreslagne grunderna, nemligen, huruvida Taxeringsmännens åtgärder i något afseende böra controlleras af Kongl, KammarBättens Revisions-Contor? Så vidt denna fråga har afseende på tillämpningen, der Författningen utsätter grader eller classer, besvarar jag honom utan all tvekan med ett
Det kan icke rimmeligen förklaras , huru, Riksens Ständer kunna fästa så liten uppmärksamhet på den eqvivoqua ställning, hvari Canalverket befann sig, då det blifvit förklaradt, att man gjort missräkningar, att Bolaget ej kunde verkställa Canalhyggnaden utan betydligt understöd af Staten , att det häftade för skulder, att dess Credit var redan vacklande. Oaktadt alla dessa varnande förebud till obe. ståndet, erhölls dock det begärta ökade Creditivet, utan ny underpant och med de förra återbetalningsvilkoren, änskönt det först begärtes blott på några dagar, sedan på 18 Måna-' der, och sluteligen förklarade CommerceRådet Santesson i BancoUtskottet , att Disconten ej var belåten med Creditivet på andra vilkor, « Den 17 Marlit, e. m. 141 än det förra erhållits. Nu mera synes, att tro-; ligen Banquen skulle kunna förlora åtminstone en del af denna Summa , och derföre lärer man vara betänkt på att genast vilja dela Massan med de öfriga Creditorerne, ehuru de Fordringar Disconten äger , tydligen härleda sig från de i Disconten insatta Medel emot TreprocentsSedlar, alldenstund den Million, som Disconten lånt till CanaiDirectior-en, blifvit använd till förbättring af Banquens Pant, och således bör på Banquens fordran afgå ; för den återstående halfva Million , äro lnstrumentalier, Materialier m. m. vid CanalVerket, förmodligen en säker valuta.