Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
T y utan detta omedvetna antagande skulle man snart inse, att det tillstånd icke kan vara idealet som, om det slutligen nåddes, skulle ställa hela mänskligheten med till gifvande utsträckta händer, men inga händer framsträckta till mottagande, eller också orsaka att det fåtal, som skulle taga emot, finge sina händer så öfverfulla, att de ej skulle kunna räcka ut ens ett lillfinger till stöd åt en annan. De skulle således nödgas stanna långt från det ideala tillståndet, på det de andra måtte kunna dess fullständigare förverkliga det. De åter, som omfatta den obetingade själfviskhetens lifsåskådning, skulle, o m denna följdriktigt genomfördes af alla eller blott af ett flertal, hela lifvet igenom befinna sig i en rasande strid mot de många, hvilkas själfviskhet komme att sammanstöta med deras egen, och som de antingen måste besegra eller besegras af. En fullkomlig, fri och förnäm själfhäfdelse skulle, för en följdriktig egoist, visa sig möjlig endast om han tankes ensam i ett samhälle, där alla andra äro helt offervilliga. Där skulle han segerrikt kunna uppnå den obegränsade själf kärl ekens ideal. Men de själfuppgifvande varelser, som omgåfve honom, skulle, och med skäl, synas honom så andligen fattiga — då de för egen del intet eftersträfvade, intet tillägnade sig — att de snart intet skulle ha att ge honom, vare sig af lifvets sötma eller sälta, och egoisten skulle troligen bli svagsint eller själfinördare af lifsleda öfver att alldeles motståndslöst kunna njuta tillvaron. Medgifves riktigheten af det ofvan sagda, torde tänkande människor sedan icke kunna förorda något annat än harmoniens ideal. Och den sedliga harmonien är: jämvikten mellan osjälfviskhet och själfviskhet. Detta ideal kunna vi aldrig antaga oss drifva ut till orimliga ytterligheter, efter IDUN som själfva dess begrepp innebär den måttfullhet, hvilken utesluter öfverdriften. I den mån, som detta harmoniens ideal förverkligas hos individen, vill denna bevara sitt eget lif, främja sin egen bildning, skapa sin egen lycka.
At förtig a flera andra exempel , vil jag blott nämna den stora Envåldsherren Dionysius FRUN ( utom sig af förargelse ). Om Ni också härs tammade i rät nedstig ande linea f rån den sto ra Envåldsherrn; så toge jag er ändå inte til måg. Farväl ! Jag måste g å opp; ty jag mår ganska illa ( hon går ). TROSELIUS ( med tvungen contenance ). Vördsammas te tjenare, min Fru Patronessa. FJERDE SCENEN. TROSELIUS ( ensam ) . Nå, j ag kan säga, det är bra skaml öst at så affärda en lärd mann, när han gör det hedersammaste anbud. Hon vil inte ha en Magister til måg; men hon vet i nte _ det högfärdiga stycket, hvad högd och djup af visdom en sådan ti tel innebär. Nej, tacka vil jag hennes mann. Han är af hel t andra tänkesätt och hon får väl l åf at dansa ef ter h ans pipa. Dotren sk a j ag nog ha, och hvad bli r det i nte för en hjertinnerlig frögd at få räkna och räkna om contanterna, sedan j ag utbekommi t min kära hustrus morgongåfva? Ej läng esedan k rönt af 41 af Apollo, har jag vunnit den största ära. Nu återstår at k rönt af Hymen, j ag vinner en lika stor lycka. Ja, j ag ser redan i andanom min Regina, som går mig leende til mötes med et Ymnoghetshorn i hvar h and och jag emottar denna kostbara skänk med en obesk riflig glädje. Hon kommer också verkligen där borrta. Nå, gör nu din s ak bra, Troselius. TROSELIUS. TROSELIUS ( til Mamselln, som går leende och läser på et papper ) . Vördsammaste tjenare, min täcka Mamsell . REGINA. Ödmjuka tj enarina, Herr Magister. TROSELIUS. Hvad är det för en Lecture, som så kan roa, om jag f år vara dristig och fråga? REGINA.
Majit alltså nu finnér sig föranlåten härmedelst hos Rikets Ständer föreslå, att det redan beviljade men obegagnade anslaget för en vattenlednings anläggning vid Carlskrona må förnyas, på det några hinder för detta arbetes fullbordande, så fort omständigheterne sådant möjligen kunna medgifva, icke må möta. Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer; nied all Kongl. Nåd och ynnest städse välbevågen Datum ut supra. CARL JOHAN. J. Nordenfalk.. fJtdrag af Protocollet öfver Krigs-ären den, hållet inför Hans Maj.t Konungen uti Stats-Rådet å Stockholms Slott den 2Q October 1828. Närvarande: Justitia^ Stats-Ministern fl. E. Hr Grefve Gyllenborg. 8 Bibi. till K. M. Nådiga Propos. N.-o 4- Stats-Ministern för Utrikes Ärendena II. E. Hr Grefve af Wetterstedt. Stats-Råden: II. E. Hr Grefve Rosenblad. II. E. Hr Grefve Mörner. Hr Grefve Löwenhjelm. Frill, af Nordin. Schwan. Grefve af Ugglas. Hof-Cancelleren von Schulzenheim. Stats-Secreteraren Nordenfalk. Stats-Secreteraren uppläste till justering ett på Kongl. Maj:ts Nådiga Befallning författadt förslag till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer om fortfarande af det vid senaste Riksdag beviljade anslag till anläggande af en Vattenledning till Carlskrona. På Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande af bifall till detta förslag, såsom öfverensstämmande med Kongl. Maj:ts förut fattade beslut, täcktes Kongl. Maj:t samma förslag, sådant det vid detta Protocoli finnes Lilagdt, i Nåder gilla, och befalla, att proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer afgå. Ex Protoeollo C. R. Kökeritz. Kon°l. Maj.ts Nadina Propos.
Ridder^ skåpet och Adeln med onödiga betraktelser öfver naturvidriga åtgärder som tiden lyckligtvis längesedan växt ifrån, vill jag inskränka mig, att, såsom bihang till de allmänna positiva grundsatser jag förut haft äran framställa, föreslå en pröfning äfven af några negativa principer, som i sjelfva verket icke innehålla något till näriogsm&s hTtkofran, men blott Sten j i April e, m. utgöra ett veto af Skråandans egentliga väsende. i.. Förvärfvandet af skicklighet till slöjders idkande, bör, liksom kunskapers inhämtande i allmänhet, vara hvar mans ensak, ©ch derföre hvarken ålder, tid eller ställe röreskrifvas. 2. Ehuru det må stå hvar och en medborgare fritt, att munteligen eller skrifteligen, inför vederbörlig auctoritet, upplysningsvis och utan smädande ton, yttra sina tankar om fullkomligheten af sådana arbeten, hvilka i afsigt att vinna rättighet till idkandet af en näring äro underkastade pröfning, bör dock icke någon slöjdidkare, som äger rättighet att dylika arbeten, eller andra af lika bestämmelse, förfärdiga, i sjelfva beslutet om deras gillande eller förkastande, ej ens såsom Jury-man, få deltaga. 3. De beslut sorn vid sammankomster af Slöjdidkare i och för en handtering, kunna fattas, böra aldrig äga någon lagligt bindande kraft, hvarken för Mästare, deras arbetare, eller Lärlingar; utan bör det tvärtom åligga vederbörande Polisauctoriteter, att sådane öfverläggningar och beslut, såsom tillgrepp af en olaglig myndighet, förekomma och till laga åtal befordra. Hvad den önskan vidkommer, som Herr af Klintberg framställt, att för Riksens Höglofl. tfen 11 April e. m. i85 Ständer mätte framläggas ett efter andra grund, satser uppgjordt Förslag, än det Herr af Klintberg söker försvara, sä lår jag vördsamt utbedja mig Högloft. Ridderskapets och Adelns tillstånd, att till vederbörligt Utskotts bepröf.' , vande få utan anspråk ett sådant öfverlemna. Förf lag till en Lag för rättig helen att idka flåjder. I. 1.
Herrarne voro nästan mållösa af bestörtning öfver en så oväntad nyhet. – ”Blott ännu en sak,” frågade den ene, ”hvilken är den lyckliga, som skall blifva regentinna öfver detta Peru?” ”Ja, det är just det underligaste af alltsammans; och aldrig skulle herrarne kunna gissa, att den fattigaste flicka i hela staden blir den lyckliga, nemligen fröken von Horst.” ”Maria von Horst!” ropade begge på en gång. ”Nå, det blir en förtjusande patronessa.! Hvilket nöje att hafva henne midtemot sig vid bordet alla dagar! Jag måste åt källaren efter en butelj madera, att vi få dricka en skål för gubbens goda förehafvande och framgång,” sade en af herrarne, och tog ned en stor nyckelknippa. ”Gör dig ej så brådtom,” yttrade den andre; ”svårigheter torde uppstå, dem vår gode principal ej tagit i betraktande. På sista slädpartiet körde doktor Klein för fröken von Horst, och enhvar kunde se, att han påtagligen utmärkte henne. Att herr Billing med all sin rikedom ej håller stånd vid en sådan rivals sida, tror jag mig förutse, om ej i moderns ögon.” ”Åh, prat!” afbröt madam Walberg. ”Det är ingen nöd. Flickan lär väl hafva någon smula förstånd, och hvad hon icke har, så har modern, och ögon för dem båda. Men jag måste nu besörja mina många göromål. Huru det än må aflöpa, så kom ihåg att ni tiger,” förmanade gumman, och lemnade rummet i sällskap med sin förutnämnda lilla guldgosse, hvilken herrarne under samtalet uttömt. Emellertid vandrade grosshandlaren Billing högtidligt vägen framåt till det lilla och väl bekanta huset vid Norr Tull. Då fru von Horst såg sin gamle, ärade vän och gynnare så utstyrd och betänklig i sitt väsende taga plats bredvid sig på soffan, började åtskilliga underliga tankar hvälfva sig i hennes hjerna. Hennes skarpa blick hade flera gånger upptäckt en viss uppmärksamhet och några betydelsefulla ögonkast från herr Billing på hennes dotter; men sådant var i alla fall ej nog för gumman, inga bestämda tecken, och hon hade aldrig fattat möjligheten af en förbindelse med den rike Billing och Maria.
Han var – säga de – i allmänhet ett klyftigt, qvickt och fyndigt hufvud, som med sitt öfriga lärdoms-förråd äfven förenade en grundlig kännedom af både det gamla och det nyare Europas vitterhet, samt dertill större förmåga, än någon af sina samtida, att begagna denna kunskap vid poetiskt-philologiska rön med sitt eget modersmål. Derföre, alldeles liksom han öfverhufvud med sinnrikhet och framgång försökte sig i nästan hvarje på den tiden förevarande art af forskning och skriftställeri, fattade han omsider det beslut, att äfven i Vitterheten förvärfva åt sitt segerkrönta fädernesland äran af en egen litteratur, som redan vid sitt första uppträdande skulle uthärda täflan med de högst-bildade europeiska folkens; och han lyckades deri – ungefär lika långt, som han lyckades i allt annat. Vi neka ej, att detta påstående har ett sken af sanning. De, som göra det, åberopa jemväl den sena (nämligen åtminstone fyrtio-åriga) ålder, i hvilken Stjernhjelm först grep till skaldelyran. Han vore på det viset ett slags svenskt motstycke till Alfieri, som först i sin sednare mannaålder började idka poesi, och författa tragedier; om det än af enhvar, som vet att Alfieri härmed egentligen ville blott väcka sina landsmän till storsinnade moraliska och politiska tänkesätt, i alla fall måste medgifvas, att Stjernhjelms uppsåt var ett mera rent ästhetiskt, eller mera åsyftade vitterheten såsom vitterhet. Men den sist andragna omständigheten bevisar ej mycket; – om den ens bevisar något. Själens ungdom har, hos så månget snille, ådagalagt sitt oberoende af kroppens. Rousseau diktade sin känsloglödande roman, La Nouvelle Heloise, mellan sitt fyrtionde och femtionde lefnads-år; Gluck började framträda med sina mästarverk först omkring sitt femtionde, och skref sin eldigaste opera – efter sitt sextionde.
Maj:t fästade afseende å deras val eller önskan, sjövapnet blef nära blottadt på den bemanning, som af beväringen är påräknad, om nemligen alla eller de fleste valde tjenst till lands; och hvad, som med bibehållande af denna valrätt bestämdt eger rum, är, att många vid sjölifvet ovane ynglingar komma att tjenst - Kongl. Maj:ts Nåd. Proposition, N:o 20. 21 gora till sjös, under det alt mången befaren sjöman får strida till lands; men dessa missförhållanden förekommas, om, med upphäfvande af valrätten, sjöbeväringen skiljes från landtbeväringen och den förra endast utgöres af sjösocknarue.» »Provinsen Gottland har hittills varit utesluten från deltagande i sjöbeväringspligten, och jag anser den äfven hädanefter böra derifrån undantagas.
Föredrogs Frih. Eaabs, Carl Adam, d, 12 dennes på bordet lagda motion, med förslag till stadga för LänsNämnder. Hr Nordenfelt, Enar: Då redan 4 motioner, efter hvad jag vill minnas, blifvit väckta i detta ämne, och då de föregående blifvit remitterade till Utsk., dels med granska få anmärkmr, dels utan sådana, samt deraf kan dragas den slutsats, som skulle E. o. Ad. till alla delar gilla motionen, såväl till dess syfte, som till utförandet ; finner jag mig upmanad att yttra några ord, grundade på en erfarenhet, som blifvit samlad under nära 20 år, i 3: ne olika Eikets län, der jag deltagit i åtskilliga kommunala bestyr. Mig förefaller, som sjelfva saken icke vore af behofvet påkallad. Yi hafva redan förut SockenNämnder, SundhetsNämnder och Hushållssällskaper, och dessutom frihet för hvem som helst af länets innevånare, att hålla sammanträden i öfriga angelägenheter, som kunna förekomma. Men jag erkänner gerna det goda ändamålet och syftningen af dessa motioner; jag erkänner, att folket måhända beliöfver en samlingspunkt, och att de föreslagna LänsNämnderna dertill kunna vara tjenliga. I följd häraf är det icke min afsigt, att uttala ett bestämdt ogillande af dem. Men jag vill fästa upmärksamheten på, att förhållandet är betydligt olika inom olika orter af Sverige. Inom de län, der jag tillbragt större delen af min verksamhets-tid, har förhållandet varit sådant, att man med stor svårighet lyckats erhålla personer, som velat deltaga i de kommunalbestyr, som redan finnas. Man har måst söka länge, och om man funnit det behöfliga antalet, så har bland dem varit endast en och annan, som hyst ett varmt nit för saken, och som inställt sig och deltagit i de utsatta sammanträdena.
Vid förnyad föredragning af Statsoch Lag-Utskottens under N:o 131 afgifne, 6»mt deri 7 dennes på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte Motioner om Löneförbättring* för Häradshöfdingarne j fann Ridderskapet och Adeln tor godt bifalla Stats-Utskottets i denna fråga meddeidte yttrande, samt gilla Lag-Utskottets hemställan, att Riksens Ständer mätte hos Kongl. Maj;t i underdånighet anhålla , det vederbörande kunde om rätta förståndet af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse tili Dess och Rikets HofRätter af den 16 Augusti 1817 underrättas. Ut Supra. S. D. Remitterades: Till LagUtskottet: Ett Memorial af Herr Oxehufvud, Bo, Den 11 April. rörande granskning och förbättring af 18O) års Lego-Stadga. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af Statsutskottets under N:o r35 afgifne samt den 8 dennes på bordet lagde Utlåtande öfver gjorde anmärkningar, vid Dess yttrande angående indragning af Talemäns-Tatflarne, blef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln af. slagit. Ut supra. S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 6 dennes afgifne samt den 7 i samma månad pä bordet lagde Memorial, med anmälan, att i frågan om aflidne RegeringsRånet von Schewens Arfvingars fordran, 2 Ständ bifallit, men 2;ne åter afslagit ifrågavarande fordran, fann Ridderskapet och Adeln att berörde fråga, vid sådant förhållande borde till det förstärkta Stats-Utskotfets åtgärd öfverlem-1 fiås. Ut supra. Högloft. Ridderskapet och Adeln åtskiljde® klockan § till 8 eftermiddagen. In fidem Protocollt O. J. Lagerheim. 42« Dtn 14 April. Tisdagen den 14 April. Plenum klockan 8 förmiddagen.
Äfven jag älskar denna högskola, der jag erhållit min akademiska bildning; jag älskar hufvudstaden, der jag fortsatt studentlifvet ända in på 50-talet, men jag älskar vetenskapen framför allt. Så länge fråga var om Upsala universitets förflyttning, har jag ej kunnat dertill lemna mitt biträde. Men nu är icke fråga derom, utan om anläggande af ett tredje universitet i hufvudstaden. I Upsala finnas institutioner, som icke kunna legaliter flyttas; men härom är nu icke tvist. Jag fruktar icke, att ett nytt universitet i Stockholm skulle uppsluka det gamla i Upsala, ty Dea 3 Januari. 35 detta eger icke blott så mycken materiel, utan äfven idéel styrka, att det icke låter sig uppsluka. Det vetenskapliga lifvet har tvenne ganska starka rigtningar, af hvilka den ena fordrar eller älskar aflägsenhet från de stora städernas hvimmel, och den andra för sin utveckling kräfver beröring med hufvudstadslifvet. Det är dock icke de olika vetenskaperna, som gå i särskilda rigtningar, utan de olika lynnena, så hos vetcnskapsidkarne som hos de studerande. Man talar om de stora kostnaderna för ett universitets upprättande i hufvudstaden; jag kan icke förstå detta ord, då det gäller en sådan fråga som denna. Om man för de i materiell hänseende mest vigtiga ändamål kan skuldsätta staten för 60 å 100 millioner, är väl ej en million någon stor summa för det vigtigaste i ideelt hänseende. Och här behöfves icke heller alt på en gång uppoffra en så stor summa, då man icke genast kan erhålla ett större antal lärare och lärjungar. Decennier torde åtgå, innan den nya institutionen blefve färdig, hvarigenom kostnaden möjligen kunde inskränkas till endast 100,000 rdr om året. Här i hufvudstaden finnes tillgång på samlingar i alla rigtningar; här finnas färdiga naturvetenskapliga oell medicinska institutioner; livad som fattas äro de juridiska och humanistiska, och det är således endast ett halft universitet, som beliöfde bekostas. Det vigtigaste är dock att erhålla den sammanhållande tråden, som kunde förena de skiljda institutionerna, och häri skulle egentligen bestå hvad man åsyftar med ett universitet i hufvudstaden.
Regerings-Formen, åsyftande en ytterligare utveckling af Ridderskapets och Ådelns J2:te och i4-‘de anmärkningspunkter, borde rätteligen införas i ()5 Beträffande förra anmärkningen, får, under erkännande af densammas riglighet, Constitulions-Utskottet vördsamligen förklara, att Utskottet, med tillstyrkandet af undantagen för Constitutionsoch Éxpeditions-Utskotlen, från den allmänna regeln om Ut Bih, till R.-St. Trot. 1828-1830, 3 Sami. Zh:dje Haft. 3 ConsritHl.-Utsh, Mttnorial, N:o 77. skpttens fördröjda organisation vid Urtima Riksdag,' endast velat uttrycka, att dessa tvänne Utskott, hvilkas verksamhet möjligen erfordrades för andra mål, än Konungens Propositioner, skulle kunna deråt lemna behörig åtgärd, samt att Utskottets mening alldeles icke varit den, alt Constilutions-Utskottet borde, äfven vid Urtima Riksdag, granska Stats-Rådets Protocoll, — en utsträckning, tydligen oförenlig med sjelfva principen eller grund-ideen af förslaget; hvadan ock, då, sedan Utskottet nu mera tillstyrkt den jemkning vid Ridderskapets och Adelns i3:de anmärkningspunkt, alt orden: Konungens Propositioner, måtte utbytas emot orden: dit öfverlemnade mål, det åsyftade ändamålet tillräckligen vinnes, CoftstitutionsUtskottet vördsamligen . föreslår, att orden: med undantag af Constilutionsoch Expeditions-Uts kotten må ur den uppgifna nya redactionen af 2.*dra §. Riksdags-Ordningen uteslutas, och således ej eiler anses under 6:te Voterings-Piopositionen inbegripna. Hvad åter den senare anmärkningen angår, torde Utskottet tillåtas erinra, att, enär 92 <§. Regerings-Formen icke finnes nämnd i pS §, tillägget ej kunnat i densia §. inflyta, ulan lämpligen bordt intagas i 94 §; vid hvilket redan under discussionen upplysta förhållande
En ledamot har Letviflat lagligheten at Frih. Boyes motion, emedan motionstiden längesedan lilländagått , och förmenat att en sådan händelse, som enskild mans inträffade död, icke må anses utgöra en så beskaffad tilldragelse, hvilken lagligen skulle kunna föranleda en ny motions framställande. Jag tillåter mig icke att mera än någon annan tolka hvad med ”under riksdagen inträffade händelser" bör förslås; men som grundlagen skall i hvarje fall efter ordalydelsen tillämpas, så tror jag icke alt man kan göra den inskränkning i molionsrätten, som Frih. Leijonhufvud yrkat. En mera afgörande händelse för enskild man än hans död kan icke inträffa. Om tui denne man var förtjent af fäderneslandet både såsom litteratör, historieskrifvare och slutligen äfven såsom tjensteman, så hör det väl vara R. St. obetaget att bispringa hans efterlemnade enka och barn, ifall R. St. anse honom hafva det förtjent. R. o. Ad. särskildt, samt R. St. i allmänhet, hafva redan förut under denna riksdag hyllat vettenskapliga förtjenster och lemnat mångfalldiga bevis af deras önskan att befrämja odling i detta land. Om nu, då en sådan hän delse inträffat, sorn den Frih. Boye omförmält, R. St. skulle ännu en gång vilja uttrycka samma tänkesätt för en bland deni, som befrämjat nationens odling, synes det mig ingalunda vara orätt eller olagligt. Jag anser mig således böra instämma i Frih. Boyes motion och anhåller att R. o. Ad. måtte bevilja hennes remitterande till Utsk., hvilket jag icke tror Hr Frih. o. Landtm, kan grundlagsenlig! vägra. Hr af Uhr, Gust.: Som jag temmeligen ifrigt följt med Landtbruksacademiens förhandlingar, är jag kanske äfven mera än någon annan här i tillfälle alt känna förhållandet med den person , som nu är i fråga. Jag tror mig då icke böra dölja, att de omständigheter, under hvilka denne person fullgjort sina skyldigheter, varit lill den grad obe hagliga, att sjelfva obehaget deraf varit tillräckligt att förkorta en menniskas dagar.
Föredrogs ånyo Constitutån s-Utskottets den 18 och 19 dennes på bordel lagda utlåtande ]N:o 47, med anledning af 2:ne Stånds beslut i afseende på utlåtandet N:o 36; och sorn Utskottet genom uragllåtandet att, i öfverensstämmelse med 56 § Regerings-formen, till ett helt sammanjemka samtlige Riks-Ståndens serskilda, vid behandlingen af utlåtandet jN:o 26 yttrade tankar, satt Ridderskapet och Adelli ur stånd att antaga något fullständigt förslag till ett föra lid rad t representationssätt, med deraf bailly tande förändringar i .Regeringsformens och 'Riksdagsordningens nu gällande stadganden; så vidblef Ridderskapet och Adeln sitt i anledning af Constitulions-Utskoltets utlåtande N:o 36 fattade beslut. S. D. Föredrogos och lades till handhngarne Stats-Utskottets dea 20 dennes på bordet lagda memorial: N:o 321, angående skedd omröstning i frågan om ett lån för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn; N:o 322, angående verkställd omröstning uti frågan om gratification åt Adjunclen Ramström; samt N:o 328, rörande skedd votering öfver 2:ne i Slals-Ulskottets memorial N:o 316 omnämnde frågor. * S. D. Föredrogs och bifölls Stats-Utskottets den 20 dennes på bordet lagda utlåtande JN:o 324 i anledning al erhållen ålerremiss å betän kandet N:o 287. S. D. Vid föredragning af Stats-Utskottets den 20 dennes på bordet lagda memorial N:o 330, i anledning af Riks-Ståndens skiljagtiga beslut, rörande Riksarchivets och Riksgälds-Contorets framtida locaier, blefvo de i detta memorial föreslagne voteringspropositioner af Ridderskapet och Adeln godkände. S. I).
Flere anmärkningar skulle wäl wid dctaillcrna kunna göras; men om det uppdrages ät Konungen, att med bibehållande af hufwudgrundcrna jemka drlarnc och efter förekommande omständigheter besörja werkställigheten, tror lag., Ridd. och Ad. pro-t. 6lle Band. s.-dra Afd, N o rS. 402 Den iZ April. jag, att Utskottets Betänkande kan bifallas i hela desi widd: ZLär Konungs adla och patriotiska tankesärt blifwa en lika borgen för ett rättwist behandlingssätt; och ds genom en äterremisi till Utskottet, det stora ändatnättt fördröjes och kunde till en stor del förfelas, til styrker jag, med full öswertygelse att det för fosterlandet ar af största wigt, bifall till Utskottets förslag, med ärhällan likwal, att om Riddcrstapet och Adeln skulle besluta att dtt Sterremittcra, mig mä tillstås fs inlemna nsgra anmärkningar deremot. För detta upplysta Ständ ar det öfwerstödigt att framställa en målning af den wada, hwaruti en älskad Fosterbyggd ffulle falla, om Konungen lemnadcs utan tillräckliga stridskrafter till förswar. Nara branten af sitt fall blef Riket fralsadt frän utländskt ock inhemskt mäld: Det ffulle innan kort kunna äterfalla l samma brsddjup, hwarutur det genom eniga krafter blifwit ryckt. Swensta Folket alltid ömtäligt om sin frihet och färdigt att med »vapenstyrka upprätthslla denna frihet, ffulle förkrossa? af den wanäran, att hafwa kunnat men ej welat förswara sin sjelfständighet. Wi kunna således icke ett ögnablick tweka, att antaga de medel som oss bjudas till frihetens och sjclfständighctcns bibchsllande: Wi kunna ej annat ari glömma enstilta förhsllandcn, dadel allmännas wäl pskallar uppoffringar: