Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Garpenbergs socken, angående dervarande allmoges befrielse från skyldighet att utgöra tjenstbarheter åt Garpenbergs bruk samt upphörande af socknens roterings-frihet: B. VII. 351; VIII. 9, A. 9, E. 129. 84 — G — Gaslysning, angående ifrågasatt, godtgörelse af statsmedel för kostnaderna till införande deraf i Riddarhuset, anskaffande af värminrättning', rn. m.: B. III. 602, 637, 641, A. 643. Gasverk, angående utbyte af jord, tillhörande Nyköpings slott, arnot stadsjord, 'för anläggning af ett sådant i nämnde stad: I 116, It. 121; B. III. Geijerska huset f. d„ på Riddarholmen, angående dess användande till Riks-Arkiv: IV. 516; V. 11, R. 21; B XI. 144, 182, 220, A. 227. E. 354. Geijerstam, Carl af, dess yttrande: VII. 275- Geijerstam, Olof af. dess yttranden; IL 50; lil. 158; IV. 98; VI. 15, 17, 19 Gellivare blifvande Bolag, i fråga om kostnadsfri upplåtelse åt detsamma af Kronan tillhörig jord, för anläggning af en jernväg emellan Gellivare malmfält och Bottniska viken: I. 115, 120, R. 121; B. VII. 142 220, 224 A. 224, E. 354. Gemensamma öfverläggningar.
— Efter att hafva intill år 1857 varit i stigande och för samma år inbragt till Post - Riksmynt verket 93,161 R:dr 16 öre nedgick denna intrad under år 1858 till omkring 54,000 R:dr, hvilken minskning var föranledd af då inträflfadt allmänt aftagande af handel och rörelse. Att intraden åter kan uppgå och något år komma att öfverskjuta det ofvan calculerade beloppet är visserligen antagligt, men det är lika troligt, att, genom förändrade conjuncturer, andra år förslagssumman ej uppnås. Det ofvan upptagne beloppet är beräknadt såsom medelbelopp. Räntemedel Alltsedan Postverket började, genom inköp af räntebärande obligationer, göra uppkomne öfverskotter inkomstgifvande, har en ej oväsendtlig intrad deraf för verket uppstått, hvilket bilagan N:o 6 å inkomsterne och utgifterne vid Postverket föregående år utvisar. Då emedlertid några öfverskotter vid Postverket ej för de nästkommande åren torde blifva att med någon säkerhet beräkna; de vid verket influtna behållne assuranceafgifterne torde komma att användas till anskaffande af poståkdon samt öfrige Postverkets nuvarande odisponerade öfverskott circa 150,000 R:dr snart iiro medtagne lärer ej någon sådan intrad här böra uppföras. Botesoch observations-medel, enligt hvad desse medel för sednare åren utgjort circa Assurance-afgifter Af dessa afgifter, hvilkas upptagande år 1849 började, har brutto-inkomsten varit i ständig tillvext och uppgick för år 1858 till circa 58,000 R:dr R:mt. För år 1859 äfvensom för nästkommande åren anses den komma att nedgå, då utvägen att till liqvider, som öfversändas med posterne, använda Bankers och enskilda personers anvisningar i stället för kontante medel, alltmer och mer begagnas.
När åtal sker för olofligt innehafvande af bränvins-redskap, eller för oloflig bränvins-tillverkning eller försäljning, ansvare mannen för hustruns åtgärd, änskönt hon förebära skulle, att förbrytelsen utan hans vilja och vetskap tillkommit; husbonde vare ock ansvarig för förbrytelser emot denna Författning, med undantag af förseglings brytande å bränvins-redskap eller oloflig bränvins-försäljning, så vida visas kan, aLt sådant skett å den tid, då han vistats å annan ort. Är i slikt fall husbonde oskyldig, beliålle han den honom tillhöriga redskap, hvars varde förbrytaren betala bör. Femte Artikeln. Om bränvins-försäljning. 44 §• Försäljning af bränvin å landet vare i allmänhet icke lofgifven under en kannas belopp å andra ställen, än Gästgifvaregårdarne, och, om gästgifvarehållningen är emellan flere åboer fördelad, endast hos den åbo, hvilken efter tour densamma besörjer. Jordbrukare må dock obehindradt kunna till underhafvande och sådana personer, som hos dem förrätta arbete, försälja ett ringare qvantum, men icke under en fjerdedels kanna åt en hvar. Konungens Befallningshafvande ega dessutom att sparsamt, och efter noga ompröfvande, sedan Pastor och Socknemän blifvit hörde, tillåta för - Bev.-\ Bagsamt Allm. Besv.- och Oecon.- Utsh‘.s Utlåtande JY:o 8. 35 säljning af bränvin i minut, å ett eller annat ställe vid segelled samt vid sommaroch vintervägar, som, utan att vara landsvägar, allmänt begagnas, äfven ock, der behofvet för forslande det synnerligen fordrar, vid allmänna landsoch farvägar, samt jemväl, der sådant ske kan, omflytta eller indraga öfverflödiga krogar. Pastor på landet vare pligtig, att hvarje år vid Walborgsmässa Sockenstämma inhemta Socknemännens yttrande, huruvida någon krog inom Socken bör indragas och anmälan derom ske hos Konungens Befallningshafvande.
Då nu tre Stånd redan bifallit Utlåtandet, samt ingen förändring kan vinnas utan sammanträde af Irenne Utskott, hvilket man väl vet medföra stora svårigheter, skulle jag önska, att äfven Ridderskapet och Adelil bifölle Utlåtandet, helst de öfriga Stånden äfven, efter hvad jag förmoda^ torde qvarblifva vid sina beslut. Herr Tham : Att Ridderskapet och Adeln skulle förändra det heslut, sorn fattades vid förra Riksdagen, efter mogen öfverläggning, Den 0 Fel) mari i f. m. och på de skäl, man hemtat af en lång olycklig erfarenhet, för att åter införa oss i det gamla Spanmåls-Magazins-Systemet, hoppas jag icke kan hända. Man har åberopat, såsom skäl för sine önskningar härutinnan, all man icke fann spannemålshandeln ersätta behofvet af denna inrättning, men man kommer icke ihåg, att lill och med i början afår 1826 voro Kronans Magaziner öfverfyllda af Kronans Spannemålslager, och så länge dessa lager funnos kunde ingen speculant köpa spannetnål, i ovissheten att möjligen blifva undersåld från Kronans Magaziner. Att sådane uppköp likväl kunna verkställas, har erfarenheten utvisat år 182S, då både capitaler och säkerhet yppade sig. Om detta system får fortfara, understödt af stadiga Tallförfattningar, och Ständerna icke, såsom en vindflöj, ändra sina beslut, då först tror och hoppas jag, att en verklig spannemålshandel skall uppstå. Man har satt i fråga att göra ett större anslag härtill. Hvar skall man väl taga dessa penningar? kanske man skall låna dem hos utiändningen? man tror, att ingen förlust af en Magazinsinrättning skall uppkomma, men det behöfves ju blott två goda år för att Svenska penninge-stocken icke längre kan lemna det nödiga förlaget. Att nu först återremittera Utlåtandet, och sedan inbjuda de andra Stånden, alt, med afslående af sina fattade beslut, äfven återremmilera detsamma, det vore ett så märk - Den 5 Febr nar ii f. m. väldigt exempel af inconseqvence, att Riksdagshandlingarna icke hafva all uppvisa elt dylikt.
Men en hvar som vet, huru med skeppning tillgår, kättner ock huru litet man kan vänta på tullbetjenlers återkomst då fråga är att begagna sjölägenhet och vind. Skulle R. St. anföra dylika bevekelsegrunder för den tind. skrifvelsen, så förmodar jag att dessa allena blefve tillräckliga att utverka Konungens afslag. Redan är omförmäldt, huruledes särskildta städer till K. M. ingått med anhållan om ifrågavar. rättighet, men att K, M. väg 3 * 26 Den 17 Maj. rat Sitt samtycke. Om R. St. likväl äfven gjorde en dylik anhållan, så skulle denna innebära, änskönt ej med tydliga ord ulsagdt, dock en förklaring, att alldenstund E. K. M. ej funnit för godt att för sakens skull bevilja saken, så komma vi, R. St., mäktiga och ansenliga, såsom vi äro, med begäran att E. K. M. måtte med afseende på vårt stora inflytande medgifva hvad som blifvit andra förnekadt. — Ar det skäl, att sålunda behandla allmänna ärenden? Bör man ej alltid tro, all K. M. gör mera afseende på sak, än på personer? Hr Rosenblad: Ett skäl anhåller jag, att ännu ytterligare få anföra för afslag å betänk., nemi. att ifrägavar. lättnad för handeln ej är af så stor vigt. Man känner nemi. att i allmänhet all rörelse drifven i stort lemnar tillfälle att aflåta goda varor för bättre pris, än när rörelsen drifves i smått. De smärre städerna inskränka sig ock lill hvad som behöfves för de mindre kretsar, hvars hufvudorl de äro; och de kunna ej i afseende på de dyrare varorna täfla med de större städerna. Såsom bevis på huru förhållandet i sådant fall verkligen är, anhåller jag ali t. ex. få anföra Gefle, som är en af Sveriges största släder och som har ifrågavar. rätt sig beviljad, samt en stor skeppsrörelse, och sorn likväl tager sina mesta införselvaror icke allenast öfver Stockholm, utan äfven förtullar dem der.
Theaterns pensionskassor ett anslag af 18,000 R:dr för innevarande statsregleringsperiod att med 6,000 R:dr årligen utgå; och bar Eders Kongl. Maj:t uti den nådiga Propositionen angående Statsverkets tillstånd och behof nu äskat, att berörda anslag måtte till enahanda belopp, som hittills, varda fortfarande å Riks-staten uppfördt; och hafva Rikets Ständer medgifvit, att ett anslag af 6,000 R:dr såsom bidrag till Kongl. Theaterns pensionskassor må å extra stat uppföras. 2:0. Sedan Rikets sednast församlade Ständer, med gillande af Eders Kongl. Maj:ts till dem framlagda förslag om bildande af en pensionsanstalt för fartygsbefälhavare, styrmän och annat sjöfolk, medgifvit, att till en sådan pensionsanstalt finge af tullmedlen utgå ett emot den så kallade föringen ungefärligen svarande belopp, hvilket, enligt de grunder ofvanberörda förslag innehållit, då blifvit bestämdt Bih. till B. St. Skrifvelse, N:o 97. till 24.000 R:dr årligen, samt Eders Kongl. Majit på grund häraf under den 29 Januari 1864 förordnat om inrättande af en dylik pensionsanstalt och för densammas förvaltning fastställt reglemente, har Eders Kongl. Majit nu äskat, att omförmälda belopp, 24,000 Ridr, måtte å förevarande Hufvudtitel uppföras under rubrik: »Bidrag till Handelsflottans pensionsstat att af tullmedlen direkte utgå, förslagsanslag»; och hafva Rikets Ständer medgifvit, att omförmälda belopp, 24,000 Ridr, må under förenämnda rubrik såsom reservationsanslag uppföras. Allmänna Indragnings-staten. 3:o.
Denna åsigt har endast så lill vida vunnit afseende uii den nådiga Propositionen att, enligt densamma, väl en del prebenden skulle från Biskops lönerna skiljas och förses med egna Pastorer, men alltid ett prebende-pastorat såsom sådant blifva vid hvarje Biskopsstol bibehållet. De skäl till delia förslag om ovitkorligt bibehållande af ett prebende ät hvarje Biskop, sora uti Herr Departements-chefens till Statsråds protokollet i ämnet afgifna yiirande anföras, äro egentligen ivänne. Det ena är den af Rikets Ständer vid 1853 och 1854 årens riksdag yltrade öfvertygelse, att »Bi skoparne tillika borde vara Pastorer, på det de må ega till fälle att såsom prester verka och för att icke vara skiljda från det kyrkliga lif, som tillhör deras befattningar.» Utskottet anser dock icke detta skäl kunna tillerkännas någon afgörande vigt. Det lärer nemligen icke kunna bestridas, att sjelfva Biskops embetet i och för sig lemnar sin innehafvare tillfälle till en så vidt omfattande presterlig verksamhet, sora hans tid möjligen kan medgifva och att en Biskop således icke behöfver något prebende, för att få verka som prest och icke vara skiijd från det kyrkliga lif, som tillhörer hans befattning, likasom det torde få anses genom erfarenheten ådagalagdt, att, äfven om prebenden blefvo åt Biskoparne bibehållna, den egentiiga pastoralvården inom desamma, åtminstone i allmänhet, skulle komma att hvila på de såsom biträden åt Biskoparne anställde prestman. Större vigt har då det andra för ifrågavarande förslag anförda motiv, som helt och hållet är af ekonomisk beskaffenhet. Enligt den stat, hvars antagande Utskottet här ofvan förordat, skulle summan af samtliga Biskops-lönerna, hyresersättningar oberäknade, utgöra 150,000 R:dr R:mt.
Enär åklagare i allmänhet har sig ålagdt, att, derest annorlunda icke finnes stadgadt, beifra alia emot gällande lagar och författningar begångna förbrytelser, såvidt de äro kända eller behörigen anmälas, finner Utskottet någon ytterligare påminnelse om denna åklagares i allmänhet ålagda skyldighet, än hvad författningen redan innehåller, vara öfverflödig, hvadan Utskottet hemställer, det motionärens härom väckta förslag måtte förfalla. § 45. Enär beslut i fråga om idkande af handtverk eller i afseende å rätt till burskap syntes böra hafva vunnit laga kraft, innan någon verkställighet derå lagligen kynde följa, hvilket också vore icke allenast mera betryggande för den norn beslutet gällde, att icke, såsom händelsen blefve, om ett öfverklagadt höslät ändrades, hafva utan ändamål vidtagit de med yrkets utöfning förenade kostsamma åtgärder, såsom anskaffande af verktyg och lokal, uppköp af materialier och arbetares antagande, utan äfven mera öfverensstämmande med allmänna lagens stadgande i 3 kap. 1 § handels-balken, har motionären föreslagit, att 45 § måtte erhålla följande förändrade lydelse: »Öfver magistrats beslut i fråga om rättighet att idka fabrik eller handt»verk, äfvensom i afseende å rätt tili burskap, må klagan föras hos Vår Befallningshafvande, öfver hvars beslut i dylika mål den missnöjde eger att un»dcrdåniga besvär hos Oss fullfölja, allt på sätt och i den ordning, som för »besvär i mål rörande städernes ekonomi stadgas.y
På natten steg hon upp och vandrade omkring och kved och ropade svagt, i smekande ton: Mary, Mary, kom till ditt lilla barn, din docka, jag längtar, längtar. Tore rusade yrvaken upp, stod på golfvet med håret på ända och blicken stel af förskräckelse. Louise såg lika stort tillbaka på honom. – Jag dör af längtan, sade hon, jag älskar ingen annan, jag kan icke lefva utan henne. Dagen efter var blåsig och slaskig. Louise klädde sig hastigt och smög ut, för första gången ensam. Hon måste se sin afgud, huset liknade ett tomt grafhvalf. Bullret och den blåkalla dagern ängslade henne, hon gick yr och darrande som en sjuk åldring. Alla människor skrattade, tyckte hon, rusade likgiltigt på, sågo så praktiska ut, det brusade omkring henne af kyliga nyktra ord – hvad i all världen var det egentligen hon ville? Hon satt i spårvagnen fången, halfkväfd, olik alla andra. Som hon arbetat sig upp för den svarta trappan i ett rangligt trähus, ropade en graf, stark röst: – Hvem är det? I Herrens namn är hon sjuk igen, kom det sedan brådskande i oljad ton. Louise föll gumman om halsen och grät konvulsiviskt. – Ah Mary – jag längtade så – jag älskar er – håll af mig litet. I samma ögonblick förnam hon en besynnerlig matthet och slapphet i känslan. Hon såg upp med något af lam blygsel. Irländskans ögon uttryckte stel förvåning, blandad med välbehag och en smula förakt. – Åh för all del lugna sig, jag ska laga en kopp te. Men Louise hade för första gången fått syn på detta slappfeta, kattlika, runda ansikte, sådant det var. Så med ens släppte henne denna underliga kärlek, att alla tankar sammanträngdes i den: hur skall jag komma härifrån? Hon stoppade näsduken i munnen för att kväfva ett hysteriskt utbrott af skratt. För skams skull måste hon stanna och intaga den obehagligaste kopp te, hon i sitt lif druckit. Hvad irländskan beträffar, ledde slugheten henne snart på rätt spår. Här satt icke längre en förälskad baby utan en säker, kall fru – sådana gamla Donnovan mött så många, många i sitt lif.
Tionde och Räntor af Bruk, Verk och Inrättningar. Summa. Rdr. Kostnad för Rotering. Kostnad för Städernas Styrelse. Rtdr. Pastorers. Kommini strars. Skjuts. Rtdr. Summa Stats-Bidrag. Län för åren 1851—1855- Fr. JE. Frölich. Johan Lagerbjelke. KONGL. MALTS BEFALLNINGSHAFV ANDES UTI ÖSTERGÖTHLANDS LÄN TILL å ö a ö l» siåJ) :,a i underdånighet afgift*** FEMÅRS-BERÄTTELSE för åren 1851, 1852, 1853, 1854 ock 1855, • e>3^§-G-^H!>«ht STOCKHOLN, 1837. P. A. KORSTEDT & SÖNER, KONGL. BOKTRYCKARE. Underdånig Berättelse om tillståndet i Statistiskt och Ekonomiskt hänseende inom Östergöthlands Ejiinets allmänna beskaffenhet. Då Östergöthlands allmänna beskaffenhet, så vidt den är af oföränderliga naturförhållanden bestämd, blifvit i föregående underdåniga berättelser angifven, torde här endast böra oinförmälas de mindre väsendtliga ytförändringar, hvilka under den korta tidrymden af fem år kunnat af den menskliga verksamheten åstadkommas. Dessa äro hufvudsakligen af tvänne slag, nemligen: urtappning eller sänkning af sjöar, kärr och mossar, samt skogarnes afrödjande. Bland större företag till vinnande af odlingsbar mark genom vattnets aftappande bör i första rummet nämnas sänkningen'af sjöarue Stora och Lilla Rengen, Jernlunden, Åsunden, Emmern, Striern och JNimmern inom Kinda och Hanekinds härader, till hvars utförande Rikets sednast församlade Ständer beviljade ett låneunderstöd af 160,000 R:dr banko.
Jemförelsen emellan de olika skaltläggningsmethoderne och grundräntornas belopp inom de särskilda Norrländska länen, ådagalade sålunda tydligt, att, bland dem, Westerbottens och Norrbottens län äro lindrigast beskattade; och då härtill komme att nyhemmans innehafvare i dessa län, i allmänhet åtnjöte ända till 50 års frihet från skatt och ränta till Staten, jemte 8 tunnor spanmål i odlings understöd, som utgår med 3 tunnor under hvarje af de två första och 2 tunnor under det tredje året af frihetstiden; att vidare den egorymd af högst 1,400 tunnland, som efter de förra författningarne varit både för de gamla och för de i sednare tider skattlagda hemmanen bestämd, numera genom 1824 års Afvittrings stadga vore, för de hemman, hvilka derefter blifvit afvittrade eller såsom nya komme att anläggas, ökad till 2,500 tunnland, utan någon förhöjning i räntan, samt ändteligen att, ju sämre beskaffad den odlingsmark vore, som hädanefter kunde blifva åt en nybyggare upplåten, han egde en desto större rättighet att vid skattläggningen njuta den i methoden utsatta lägsta taxering till godo: — hade Kong!. Kammar-koliegiuin ansett häraf uppenbart följa, att, utaf alla förenämnde län, Westeroch Norrbottens egde den minsta anledning till klagan öfver en för hög beskattning. På nu anförda skäl och då för öfrigt en så betydlig förändring uti beräkningen af hemmans egor och förmåner vid deras skattläggning, som den för Westeroch Norrbottens län hos Rikets Ständer föreslagna, vore destomer betänklig, som sådant kunde hos innehafvare af redan skattlagda hemman åstadkomma ett billigt missnöje öfver för hög och ojemn beskattning ej allenast inom samma landsort, utan ock med hänsigt till hemman inom andra län af riket samt framkalla anspråk på förmedling i hemmanlal och räntor, hade Kongl. Kammar kollegium i underdånighet afstyrkt nådigt bifall till berörda förslag, helst den ifrågasatta förändringen skulle rubba de skattläggningsgrunder, hvilka ej mindre uti dessa, än äfven i flere andra län varit från äldre tider antagne och fastställde: varande ock, enligt Kongl.
Angeläget blir dervid att jemföra hvad de öfrige indelte soldaterne äga gemensamt med dem i Jemtland,— att upplysa huruvida Jemtlands jägare, i och med detsamma en sådan jemkning verkställes, skola genast försättas på detta förhöjda contract — huru förhållas bör der de nu gällande contracter emellan roteoch rusthållare med jägarne skola behandlas, då endera parten nekar till dess omintetgörande o. s. v., samt huru långt Regerms förmåga sträcker sig i thy fall. Jemtlands jägares aflöning utgår nu med årlig lega i: tö. för service m. m 5. — 2 a tunna korn 16: 32. B:co r:dr 23. — Den 3o Se p t e xn b c r. då åter ett medium af den Svenska indelta soldatens löningsförmäner loide uppgå till nära 5o r:dr b:co. tunnland (hvaraf 6 på ett gärde-mantal) utgöra nu en jägare vid reg:tet; hvarje gärde-mantal äger minst 5oo tunni, jord och högst 3ooo. — När jägaren antages, betingar lian sig vanligtvis rättighet att erhålla mark till odlande af torp på stamrotens ägor; han odlar då denna nejd och äger besittningsrätt derå på sin och sin hustrus lifstid; då de äro döda, återfaller lägenheten till stamrotens innehafvare, och om hemmanet gått i arf, etablerar sig icke sällan contraherade ägarens barn eller barnabarn derå; och på en mängd ställen liar denna åsigt i betydlig mån på ett kraftigt och nyttigt sätt understödt cullurcn. Vid sådana ofta förefallande casus, nemi. att jägaren betingat sig lifslidstorp, uppstår en särskild calcul på hvad jägaren kostar slamroten: Inkomst: Antages att stamroten utgör i j tunnland. Afgå utgifter 16: 16. äger stamroten för sin jord i/\: i6. Bortgår under denna riksdag passevolancen ... 7. — blir behållning b:co r:dr 21: 16. Urrotarne äro verkligen för hardt betungade med afgiften af 8 r:dr per tunnland.
Dessa anmärkningar äro hufvudsakligen, att, då Utskotten, jemte tillstyrkande af en gratification af 3000 R:dr B:co åt Academie-Adjunclen Ramström för bans, genom inrättandet och vidmagtbållandet af Stockholms Lyceum, ådagalagde förtjenster om ungdomens bildande, tillika hemställt, att Rikets Ständer, vid beviljandet af denna gratification, måtte ”uttala ”den förväntan, att en fullständig berättelse så väl om den i berörde Ly"ceum följda iäromethod, som huruvida och i hvad mon densamma må ”hafva vunnit framgång, måtte af Ramström till Kongl. Majit ingifvas, för ”att Rikets näst sammanträdande Ständer meddelas,” det ville synas, som öfvertygelsen derom, att någon framgång vunnits med det i skolan begagnade lärosätt ännu saknades, men att belöning ändock borde meddelas; att, såsom villkor för gratificationens erhållande, borde föreskrifvas, att densamma icke utbetalades förr, än Adjuncten Ramström berättelse i ofvannämnde hänseende afgifvit; att gratificationsbeloppet måtte ställas till Kongl. Majits disposition, för den händelse Ramström kunde inför Kongl. Majit ådagalägga, att den af honom inrätlade skola haft den framgång, att Kongl. Majit funne skäligt att gratificationen honom tilldela; och att enär det ansåges vara origtigt, att Rikets Ständer på en gång beslutade om anslagen och tillika disponerade dem, utan att Kongl. Majit dermed finge någon befattning, Rikets Ständer borde öfverlemna gratifications-summan till Kongl. Majlis disposition, att, endast i det fall Kongl. Majit, efter anställd vederbörlig undersökning, funne Academie-Adjuncten Ramström af gratifi - Bih. till R. St. Besv,- och Ekon.-Vskottens Utlåtande, N:o 11J, cationen förtjent, densamma måtte genom Kongl. Maj:ts försorg till Ramström utbetalas.
Det kan icke undfalla nägons upmärkfamhtt, ar det su för den wjnnjngslystua kunde bllfwa en gansta lönande i^eculLtioo at VM sommaren upköpa spannmål och förvandla den til branwin, ty der är ben ärSliden, som brännstnet, i anseende lii dest nöd-vändighet för arbetsfolket wid bergsten, alltid är dyrast: och med eftersinnande deraf, fa wäl som huru långt egennyttan i dylika fall redan mifak sig kunna ga, tror jag den af mig anförda olägenhet och desi följder ingalunda urrvägas af den, som för Kronobecjeningen upstar genom tidsspillan. En Lags moraliska godhet är i min tanka wida angelägnare, än en sä ringa del af Kronobetjeningenö lid: ost) da denne hittils wsrit rilräckelig ar kiva lil tre gangor om aret »verkställa försegling, sa tyckes mig, atdensäfwen hädanefter kunde tillära en enda försegling. Det är pä defla grunder och för at, sa mycket möjekigt ar, hindra och förekomma brott, hwarigenom Z:s ändamäl motwerkas, som jag wagar hoö Kongl. Maj:t underdänlgst hemställa, at BränwinSpannor och redskap maga under förbudstidcn förseglas. Mell om Kongl. Majit icke skulle i nadcr täckas finna denna ändring i krojrAst lämpelig, sä får ril Kongl. Maj:ts nadlgsta bepröfwande jag i underdånighet öfwerlemna, om icke, akmmdstone all olikhet i e» Lags stadgande för alldeles lika E-cku» bör sorgfälligt undivjkas.. Denna §. innehåller först, 9OZ ak redskapen blifwer vförseglad under de 4 manadcr, som bränning icke är cillaten, och sedan litet längre fram, ak da deremellan inskränkning och förbud göres, sä böra pannorna förseglas.