Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo, derföre att från båda sidor uppträdt folkledare, som, under förfäktandet af sina motsatta åsigter, bcklageligen framkastat beskyllningen om tillvaron af låga och egennytliga bevekelsegrunder hos motståndarne, och derigenom retat sinnena och alstrat misstroende och ovilja; som smickrat det lägre folkets fåfänga och eggat dem till begär efter väldet; sorn öfvervunnit mångens betänkligheter emot förslaget med föreställningen, att de deri blottade felen och inconseqvenserna, dera do De ii 28 Augusti. 53 ej mäktat bestrida, lätt nog kunna i framtiden afhjelpa*, oell att de emedlertid kunna trygga sig vid det kongl, veto, såsom en tillfyllestgörande motvigt, i händelse valen skulle utfalla så, att allt för mycken rörelse och omstörtningsbegär skulle vilja göra sig gällande i representationen. Och hvarföre har man gjort sig en sådan oaflåtlig möda att leda och missleda opinionen? Månne ej driffjädern, om den hos mången fält sökas i en ädel, men öfverspänd frihetsifver, stått att finna hos mången i begäret efter äran af den der ephemeriska populariteten, som nyligen omtaltes, och i begäret efter en makt och ett inflytande, som endast kunna beredas genom och utöfvas pä den minst bildade delen af nationen? Jag har i det redan sagda antydt hvad jag härmed får offentligen förklara, alt jag anser mig, efter mogen öfverläggning och på grund af innerlig öfvertygelse, pligtig att förkasta det nu hvilande förslaget, ingalunda derföre all jag älskar status qtto, eller ämnar försvara sjelfskrifvenheten, eller önskar uppskof, eller hoppas på reaction uti åsigterna; men derföre att jag anser det hvilande förslaget, icke blott högst orättvist och obilligt emot alla medborgare, som äga större samhällsintressen att bevaka, utan äfven och synnerligen derför alt det fruktansvärd! skulle, genom sin krassa democratiska tendens, framkalla vådor, lika stora, lika betydelsefulla för alla medborgare, som äga något alt förlora.
Byggnaden skulle upphöra samt företaget nedläggas. Skulle allt detta, oaktadt Banquens rätt att deltaga i Massans delning, påstås , så finner jag icke att det bör kunna förnekas Borgenärerne, att äfven med Banquen få deltaga i dispositionen af Panten, och 60m Banquen genom sin åtgärd tillräckligen tillkännagifvit att den förmodar säkerheten hafva upphört, så inträder det ögonblicket, dä CanalVerket Dm 17 Martil, e. nt. *43 till Creditorernes förnöj nde mäste Öfverlemna Imtrumentalier, Mäter alier, liggande grunder m tm, det enda, som af hela Verket kan vara ;>f något värde, och en följd deraf later således blifva, upphörandet af detta företag. Hvad Götheborgs Discont angår, anser Utsko.tet dess stallning vara sådan, att den reder sig sjeit, hel ist sedan Diretlönen förklarat, att 6 procent erlägges för TreprOc-ntsSedlarne intilldess inlösen sker, hvarigenom dessa Papper vunnit en sådan Credit, att de äro tjenlige i allmänna. Rörelsen. Samma förhål lande blefve med Götha Cana is Sedlar, om de med lika vilkor blefvo i Rörelsen i de bestämda 5 år. I anledning af hvad här anfördt blifvit, vill jag punctvis upptaga hvad jag uti Utskottens Betänkande tyckt mig vara olagligt och allsintet ledande till det åsyftade ändamålet j nemligen : återförandet af ordning och säkerhet i PenningeVerket ; 1:0 Att Assignationerne skola njuta bättre Ränta, än TreprocentsSedlarne ; jag anser deremot TreprocentsSedlarne äga mera rätt, än Assignationerna; TreprocentsSedlarnes Innehafvare hafva i allt handlabénligt
nf I / jnC11ta7- Berg. - Cnrl Th. Adomer, Organisle liemi. - Maria, Pnstorslrnn och Ter \ volatorp. Filisk Kvinnoforenings allnijinnyttign bibliotelz. - i \ lIeclclelelser fra den Sknuclinaviske Somanclsmission - Il / / nrie A ' ittne? ; hIHclcl~enerziel~~~ng i Calcuth, utgivne nf 13. ~Vuts] Lo~-n. A ' asch / rr, Die Nothwendigkeit cler Einfiilirung \ .on Geseteeslzuncle nls ol~ligntorischer Lehrgegenstancl in Schulen. I 11. hnv. Fr&amp;n. Fosterlands-Stiftelsens bokhandlare: Piirlags-Expedition hos alla Frideborg. Folkkal ender for 1898 af Hemmet diirofvan elier En lycklig Olderdom. En boli for de gamla af A. Pastor B. Wadstram, med bidrag af flere forf attare. Rikt illustrerad. Kart. 1 kr., blotb. Varde ljus. Illnstrerad missionskalender for 1898 at ' missionsforest&amp;ndaren,Docent A. Kolmodin, iued bidrag a£ flere forfattare. Hiif ' t. 1 kr., lcart. Den heliga historien af klfr. Edersheim, .Teol. ocll Fil. Andra delen. Hiift. - Hela verket nt.konimer under nastkommande Br i tillsammans 7 delar, h v a r d subskribenter erhBlla den 7: de delen gratis. ~ U t m tvelitm bcteckn: ~ vi clcttn, nrbete vari~ en ibf dc biistu vinster vLr teologisltn, littert~tur uuder senare tiden gj0rt.n VKvt Land.
Under förmiddagens plenum blåste visserligen här på Riddarhuset en så förfärlig konträr vind mot alla af mig förordade, vare sig af Utsk:t biträdda eller bekämpade anslag, att, om denna fråga då förekommit, jag troligen skulle hafva saknat mod, att inför R. o. Ad. framdraga mina åsigter derom: men då, ho vet, någon gynsam förändring i våra moraliska temperaturförhållanden möjligen kan under de sista timmarne hafva inträdt, derest Utsk:ts Betänk, jemte K. M:t Propos. under mellantiden törhända blifvit benäget Den 18 Mnj <■• ni. af R. o. Ad:ns ledamöter noggrannare genomlästa och närmare begrundade, så vågar jag här fatta den uppmuntrande föreställningen, att några mot TJtsk:ts åsigt anförde skäl tilläfventyrs skulle kunna vinna gehör. Det anslag, som R. o. Ad. på förmiddagen haft godheten ait, änskönt med knapphet i afseende å ränteberäkningen, bevilja till kanaliserings-arbetet emellan Hattefura och Stora Lee, skulle fiirst vinna sin behöriga afslutning, och kanaliseringarnes system sin fulla afrundning, derest, i enlighet med hvad K. M. Nådigst föreslagit, anslag beviljades till förening af sjöarne östra och vestra Sillen. Genom ett, jag vågar säga det, jemförelsevis ringa statsbidrag skulle kunna åstadkommas förbindelse i det vidsträckta vattensystem, som sträcker sig från närheten af Wenern upp genom sjöarne Akelängen, Rogvarpen, Laxsjön, Svärdlången, allesammans mindre sjöar, till den flere mil utsträckta Lelången, Foxen och slutligen till Stora Lee, hvars nordligaste ändpunkt är belägen inom konungariket Norge.
SrlÄggeö af ada inom ©roerigei SKiFe t sfltanfuiSlångb: ffattffrifne perfoner,. utan affeenbe på fiånb etter förmögenhet: 3(f (jroarje manéperfon, från 0# meb fpflba 17 till 0$ meb fpttba 60 år 44 ff. Sif broarje qminna, från 0$ meb fpttba 17 tiof 0$ meb fpflba 60 år 22 (I. ©enna afgift fortfar att årligen utgå, åfroen efter fpttba 60 år, af afla bern, (jnrilfa åga en årlig infomft af (Sttbunbrabe Stifébaler utaf tjenfl eller rörelfe, etter genom unbantagtf.&eting rotb affjanblingar om: 6 Sfrf. II. §. 2. öfmerldtelfe of fafl egenbom, ener efter tlnbra Sfrf. utgöra 23ewidning of egendom, rorelfe eder lön. ST rf. II. STfgiff öf £ött, ^genbom 0# SJbrelfe, m. m. 2tf embefs* od? Zicnftcmån (arnt öetjente, m. fl. S - 2.
Och så tänk bara, hur många de hjälper för rakt ingenting! Men skulle de inte kunna få något slags anslag till böcker? Det skulle nog bli till glädje för många! Det här var ett rysligt konstigt rum med grannt målade trästolar, bondskåp i hörnen och en soffa midt i rummet, som såg ut som en karusell. I tamburen satt en jungfru och virkade, och 7 fruntimmer var redan komna, fast vi bespetsat oss på att vara de första. »Gå hem du, gubben», hviskade jag åt Gustaf, »jag reder mig nog ensam.» Men det ville inte Gustaf höra talas om, utan där satt han tåligt och nickade bakom ett gammalt Aftonblad, till dess det blef vår tur. Doktorn var liten och satt med ett par eldkol till ögon och det ljusa håret liksom med våld uppstruket öfver en hög panna. »Hvem af herrskapet är sjuk?» frågade han efter en knapphändig knyck på kroppen. »Ingen», sa jag fryntligt. »Hvad har då herrskapet här att göra?» »Det var en baddare att vara ohöflig», tänkte jag, men så kom jag i håg hvad Villy sagt och tog mig inte så hårdt. »Min hustru sofver inte, hä hä», sa nu Gustaf. »Nå, är det att vara frisk det? Var så god och sitt ned.» Vi satt oss. Jag bredvid skrifbordet, Gustaf litet längre bort i en länstol. Nu gjorde doktorn en hel mängd frågor så raskt och bestämdt, som om han haft dem liggande på lager. Plötsligt sa han helt vänligt: »Vore det inte bra skönt att få sofva litet?» »Jo, det ska Gud veta», sa jag suckande. »Nå, så sof då!» Han sträckte ut handen och gjorde några krumelurer framför mitt ansikte. »Sof, jag vill det!» Nu var inte rösten barsk, kan tänka, utan mild och ljuflig som en västanvind. Och någonting besynnerligt, någonting dufvet kände jag i hela kroppen, det kan intet förnekas. Men så spände jag upp ögonen det värsta jag kunde, för att se hur han bar sig åt. »Slut ögonen och sof.» Det var en märkvärdigt vacker röst han hade, alldeles som musik!
„ Herr Akerblom, C. M., om tillägg i Bevillningsstadgan af vissa föreskrifter rörande bevillning at bankbolag. 84. „ Herr von Stockenström, Erik, om ändring af 17 Kap. 12 § Handels-Balken, sådan den lyder i Kongl. „ Herr von Stockenström, Erik, om ändring af 2 Kap. 13 § i Strafflagen. 86. „ Herr Trybom, A. P., om understöd af statsbidrag till utvidgning af elemen tarläroverkshuset i Skara. 87. „ Herr Trybom, A. P., om anslag till uppförande af en seminarii-byggnad i Skara. 88. „ Herr Trybom, A. P., angående pension åt Komministern Nils Ignells enka, Sigrid Lindmark. 89. „ Herr Blomberg, Aug. Theoph., angående låneunderstöd till anläggning af jern väg från Frövi station å Köping—Hult-banan förbi Lindesberg till Falun. 90. „ Herr Meyer, Edv., angående dels anslag till en vattenkommunikation emellan Ålshult lastageplats vid Brosjön i Kronobergs län och sjön Salens norra ända, dels ock låneunderstöd till en jernväg emellan Ålshult och Carls hamn. 91. „ Herr Meyer, Edv., angående Carlshamns femklassiga elementarläroverks ut vidgning till fullständigt, samt anslag af medel dertill. 92. „ Herr Holmqvist, A. Ludvig, angående upplåtelse af mark från Kungsöhrs sö dra kungsladugård, til! hamnbrygga och upplagsplats vid Arboga-åns utlopp i Mälaren. 93. „ Herr Holmqvist, A. Ludvig, angående pension för Regementsläkaren G. V. Beckers enka, Evelina Wennberg. 94. „ Herr Hallström, Gabriel, om anslag till förbättring af hästoch får-afvelu inom Jemtlands län. 95. „ Herr Hallström, Gabriel, angående Söderhamns treklassiga elementarläroverks utvidgning till femklassigt, samt anslag till ökad lärarepersonal vid samma läroverk. 96. Herr Heijkensköld, S., om anslag för Örebro—Arboga-jernvägens fortsättande till Köping.
Jag ville vara Gud, att kunna dig förlåta; Och sedan Menska bli, för att af glädje gråta. Men – hvad skall man säga om utfall, sådana som dessa: Jag skulle mina känslor spara? Jag bli så hård, som Himlen är? Månn Guda-nåd och rätt är till? Med Dig, om jag din himmel fick, Jag ville icke känsla byta. Du Envåldsmakt! en vink det kostat Dig ... Du låter flammor dem förtära; Och fordrar kärlek utaf mig! Hvad bröt ett menlöst barn? Hvad gjorde Dig Spastara? De krossas? Abraham! och detta är din Gud? På dylikt vis, utan all högre åsigt af lifvet och dess i en annan verld sig fullföljande utveckling, fortsätter han sitt mästrande; ända till denna förklaring: Den makten äger, segrar lätt; Men Dygden, just då dundren knalla, Sin oskuld kan till vittne kalla, Och Himlen, då hans viggar falla, Skall rodna för sin oförrätt. Märkligt är härvid, och länder hans poetiska instinkt till ära, att i hans behandling af Spastara är det ingenstädes hon, hvars klagan öfverskrider förnuftets och religionens gränsor. Med en känsla, lika sann som fin, har han i hennes mun lagt blott hvad hon, i sin belägenhet, kunde och borde yttra. Det är åt sig sjelf, som han förbehållit att rasa mot Gud. Slikt medför alltid, jemväl i ästhetisk måtto, sitt straff. Dessa vilda häfningar uttrycka ingen sann, ingen naturlig lidelse; de härröra från en halft feber-yrande, halft med uppsåt tillkonstlad, som jagar efter att för hvarje pris åstadkomma den bjertaste, den kraftigaste effekten. De lyckas ock deri; – utom hos den sunda känslan, den rena smaken, det klara omdömet. I Lidners qväden öfverhufvud äro de, tyvärr, allsicke sällsynta. Så t. ex. i sången till hans Moders Skugga närmar sig denna apostroph till vansinnighet: Hur har en Gud, som trots min smärta, Ej minsta ömkan för mig bär, – Hur har han kunnat skapt ditt hjerta, Då hans så obevekligt är?
Ehuru ringa befälets aflöning, är i jemförelse med flen öfriga armeens, bidrager den dock till förmån för inre penningerörelsen, emedan derigenom bibehålies en icke obetydlig summa qvar i Länet, som beväringen förutan, skulle utgått och hvars förlust vore mera kännbar nu än fordom, då kalk och trädvaror blefvo högre betalta på utrikes ort. Gästgifvaregårdar finnas uti norra häradet 28 stycken, innehållande 3it9j mantal och i södra häradet 25 st. om a4| mantal; bland de sednare är flyttning utaf en gästgifvaregård, i anseende till hemmanets dåliga beskaffenhet och Aboernes oförmåga, resolverad till ett annat, ldia väl beläget, men större och bättre hemman, hvaremot besvär val blifvit anförda, men flyttningen af Kamnar-Kollegium nyligen gillad; dock, som utslaget ännu icke vunnit laga kraft, är ingen förändring i hemmantalet upptagen. Af gästgifvaregårdarne äro 3o ansedda som skjuts-ombyRningsställen 5 utom vid de öfriga finnas endast 11 tillåtna krogar på landet. Tuli-Uppsyningsmännen hafva sedan Drottning Christinas tid åtnjutit rättighet att ensamma hålla taverner (eller krogar) vid landthamnarne. För postens fortsfeaffande mellan Wisby och Klinte hamn, hvarifrån den med en jagt eller båt efter omständigheterna afgår till Böda på Öland, äro 1TIg anslagna till posthemman. Gottland är för tullbevakning indeladt i 6 Strandbevaknings-Inspectorsflislrikter, nemligen; Klinte, Rohne, Ljugarn, Kandiammarsvik, SIRÖ och Capellshamn och i 4 Strandbevaknings Uppsymngsmans-distrikter, liemligen** "Westergarn, Burgsvik, Kyllej och Fårö-sund.
Kerstin hade varit bortbjuden på kalas i en bondgård i socknens andra ända och var nu vid elfvatiden stadd på sin ensamma hemvandring. Hon hade vant sig att gå allena, så att rädd var hon icke numera det ringaste. Vägen gick nästan hela vägen genom skog. Det blåste och duggregnade, och smutsigt och svårt var det att gå. Ingen människa hade hon mött, förrän hon nalkades skolhuset. Där mötte henne i mörkret någon, hvilken hon icke kunde känna igen. Efter en kort stund tyckte hon, att hon hörde steg efter sig. Hon brydde sig i början icke därom, men plötsligt var det som om någonting tvungit henne att stanna och vända sig om. Den som följde efter henne stannade också. Hon försökte urskilja, hvem det var, då hon i det samma hörde en röst i målbrottet, hvilken hon alltför väl kände igen. » Jag hade svurit på, att du skulle ha betaldt för rappen du gaf mig, » hånade rösten, hvilken tillhörde ingen annan än Johan Frid, » och här har du! » Kerstin träffades af ett slag i ansiktet, som kom henne att digna sanslös till marken. Johan aflägsnade sig springande. Hur länge Kerstin legat sanslös på vägen, hade hon icke klart för sig, men slutligen vaknade hon åter till medvetande vid att regnet sköljde henne i ansiktet. Hon kände en bultande smärta i hufvudet. Mödosamt släpade hon sig hem. Hon tände ljus och gick till spegeln. Min Gud, så hon såg ut! Hela ena ögat var blått och igensvullet, näsan sprungen i blod och öfverläppen nästan krossad. Hon badade och skötte om sina sår och gick och lade sig under stickande värk. Dagen därpå kunde hon naturligtvis icke hålla skola. Flickorna kommo in till henne och blefvo alldeles förskräckta öfver lärarinnans vanställda utseende, och inom en timme var det ute öfver hela socknen, att Kerstin hade blifvit öfverfallen och misshandlad. Själf teg hon med af hvem. Men äfven det spordes snart. Man gissade på Frid eller hans son. Länsmannen kom direkt nedresande till Kerstin. » Ni måste säga, hvem våldsmannen är, » sade han.
Jag har begärt ordet, för att få förklara mitt fullkomliga instämmande i Herr På himans tanka, att Coursen ej kan styras. Då jag i dag väckte frågan om Silfverköp, var det ej för att sty* ra Coursen, utan pä det »tt RörelseCapitalet måtte kunna öka sig de år sora handelsvinster blefvo. Det är en ganska ostridig sanning, att Coursen ensamt beror af Handelsförhållanden; den kan af ingen Finance-operation, om ej a£ en Silfverväxling, styras, och det kan ända hända att Coursen håller sig ömsom något högre eller lägre, mot det för denna utsatte agio. Jag tror derföre att orden: till Cour sens styrande, icke böra inflyta, utan endast i beslutet införas, att till Kongl. Maj:ts disposition afsättes, från och med detta dr, en summa af en Million årligen, samt att köpet genom StaisContoiret må ske. Herr Påhlmans förslag till 470 Den 9 Junii f. m. redaction syntes mig för öfrigt ganska godt. Här har sedermera blifvit taladt om maximioch minimi-puncter. Jag tror äfven att några sådana böra bestämmas, men om växlingspuncten blir 96 sk., är det detsamma som att säga, det ingen växling blir utaf; utsigten på våra åkrar är sannerligen ej sådan, att man kan vänta ett Coursfallande. Det kan hända, ifall betydligare Spannemåls-inköp, än hvartill de nu varande anslagen förslå, behöfva ske i någon Sädesrik ort, för att hjelpa hungersnöden i det öfriga landet, och Konungen härtill skulle vilja använda sin enskilta egendom, att man en gång ångrar, det man icke öppnat en utväg att låta honom föt vandla sina utomlands varande tillhörigheter till Svenskt Rörelse Capital, Man säger, att det vore orätt att antaga till MinimiCours, den närvarande dagens, men det vore lika orätt, att taga den 12 sk. under hvad den hela vintren varit; jag tror derföre, att man i stället för 96 sk. MinimiCours, bör sätta den lika med medium af det senaste årets Cours, och att således, för Silfver inköp till lägre pris än detta medium, ej bör vara någon gräns.
Då delta Anslag ej utgår till högre belopp än hvartill detsamma under bättre myulförhållanden bestämdes ; liar Utskottet destomindre ansett sig böra föreslå indragning eller nedsättning deraf, som, efter livad kändt är, Dramatiska Thcatren , vid den Spectakelliuset öfvergångne eldsvåda, mistat en betydlig del af dess under en längre tid samlade Materiel och Garderobe, hvilka troligen ej under den tid, som sedan branden förflutit, kunnat med dess ringa tillgångar anskaffas. 7:0 Sluteligen har hos II. R, o. A. vid det i r):de Puncten förekommande Anslag till vedoch ljuspenningar för VitlerhetsAcadcmien, Fria Kousternes Aca - Betänkanden, N:o 247* 207 demie, Bildthuggare-Attelien vid Räntiarebanan och Dramatiska Spectaklet, Hr Crusenstolpe, Magn. Jacob, i afseende på vedoch ljusmedel för Dramatiska Speetaclet, framställt enahanda anmärkning, som i nästföregående Punct finnes upptagen. Då enahanda skäl, som uti berörde Punct blifvit anförde, äfven synas böra ligga till grund för fortfarandet af den andel Dramatiska Theatern utaf detta Anslag åtnjutit och de öfrige Irenne RiksStånden lemnat hela Anslaget utan anmärkning, anser Utskottet sig böra tillstyrka: att ifrågavarande Anslag må till det förut uppgifne beloppet utgå.
Konungen eger i Sin makt att kunna modifiera lagens stadgande, till förekommande af allt för stor rubbning i de gäng - Den 5 Juni e. m. 453 bara priserne, och jag anser således nödvändigt, att Konungen eger denna rättighet. Då nu det är klart, att den största möjliga stadga i spanmålsprisen icke allenast är nödig, utan äfven nyttig, sä är också gifvet, att hvar och en önskar en sådan stadga, men här är icke fråga om öfverläggning af eli sådant ämne, utan blott om möjligheten för K. M. att kunna modifiera lagens stadgande, i hvilket fall man här framkastat sisth års händelser. Härvid får jag likväl erinra, att i de orter, hvilka jag känner, ansåg man det första utfärdade förbudet nyttigt och välgrundadt, men annorlunda var förhållandet med det andra. Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr.: Jag förenar mig med dem, som påyrka en fix lull. En sådan tull har också förefun nits alltsedan 1841, utom vid ett utomordentligt fall, då K. M. fann nödigt att upphäfva densamma. Detta hindrar likväl icke att principen är ganska riktig, fastän undanlag kunna äga rum. Att nu ingå till K. M. med en särskild anhållan i ämnet, anser jag icke vara lämpligt, emedan sådant rätteligen tillhör besvarandet af K. M:s propos. ang:de åtgärders vidtagande för behöfvandes undsättning i missvextår. K. M. har uti denna propos, förklarat att, om R. St. lemna K. M. nödiga medel till behöfvandes undsättning i missvextår, K. M. är villig alt lala tullen förblifva fix under bestämd tid. Vid sådant förhållande anser jag att en framställning i detta hänseende, i sammanhang med tulltaxan, icke bör ske, utan vid besvarandet af K. M:s förevaride propos. Då först kan K. M. låta tullen förblifva fix, och således anhåller jag, att R. o. Ad. icke nu vill ingå uti någon pröfning af denna framställning till K. M., utan uppskjuta dermed till dess R. St. blifva i tillfälle att besvara K. M:s oftanämnde propos. Hr Wästfelt:
St. att upphäfva dem, så bör man väl icke sätta sig deremot? Svararman, missförhållandet bör fortfara, emedan staten saknar tillgångar; så frågas, hvarföre denna invändning är riktig, om militären t. ex., som är sämst aflönad ibland alla, eller om de civila tjenstemänncn med hvilka förhållandet i vissa fall är lika klen, under det att man svarar helt annat när saken angår ecklesiatika tjenstemän, eller lärarne vid elementarundervisningen. Då har StatsUtsk. råd att gifva 3 gånger mera än Konungen äskat. Ett annat bevis att statsverket har tillgångar när StatsUtsk. har vilja att deraf göra anslag, sågo vi nyligen, då det var fråga om de 2 millionerna till ruslningarne. Men när StatsUtsk. ingen vilja har, då linnas icke heller några medel. Men äro vi också skyldige alt rätta oss efter StatsUtsk.? Nej! vi hafva också vår mening, och jag hoppas att R. o. Ad. Uttrycker den som är rättvisans. Hr von Troil, Sam. Gust.: För hvar och en, som är det ringaste bekant med ifrågavar. ämne, torde det icke vara Den 17 Maj. 9 svårt att inse både rättvisan och billigheten af den K. propos:n, sora R. St. i frågan fått emottaga. Såväl nyttan, som behofvet af en dylik åtgärd, tror jag äfven vara af större delen bland StatsUtsk:s medlemmar insedd; men under nuvar. förhållanden, då Statens tillgångar äro tagna i anspråk för så många andra stora föremål, har StalsUtsk. ej ansett sig äga medel till det anslag, K. M. i denna propos. begärt. Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att StalsUtsk. ingalunda underkänt vigten af de skäl, som af K. M. blifvit framlagda, och att StatsUtsk. förklarat sig endast för närvar, vara nödsakadt att på grund^ af bristande tillgångar afstyrka bifall till den nåd. propos:n.
Hvad förslaget i 5 punkten 2 mom. innehåller derom, all Rikets lagar skola för hvarje dess inbyggare, utan hänseende till hans trosbekännelse, vara förbindande och att Konungen må förordna, huru förfaras bör i det fall, då någon af sin troslära är förhindrad aflägga i lag föreskrifven ed, föranleder icke lill någon anmärkning af mig. t Jemlikt Förordningen den 6 Februari 1849 eger menighet å land eller i stad att sammankomma till öfverläggning om mål och ärende, som menigheten rörer. Att härifrån göra undantag i fråga om gemensamma andaktsöfningar, vore lika mycket stridande emot den erkända grundsatsen, som under numera inträffade förhållanden mindre tillrådligt. Emot upphäfvandet af förbudet mot särskilda religions—sammankomster och de under förutsättning deraf i förslagets 6:le punkt intagna föreskrifter, hvilka blifvit lämpade efter den åberopade förordningen, har jag följaktligen icke något att erinra, utom det, att vederbörande myndighet, som eger tillse, att vid sammankomst för religionsöfning olagligheter eller oordningar icke ega rum, mången gång kunde blifva satt utur tillfälle alt detta sitt åliggande fullgöra, så vida icke den, som om religions-sammankomsten föranstaltar, varder ålagdt att om tid och ställe för sammankomsten hos den offentliga myndigheten göra anmälan, vid äfventyr af böter till lämpligt belopp.