Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Ej iinclerligt att inhigen liirarinna frågade sig bekymrad: livar taga tid ifrkn till detta nya iimne, som oi~ekligeii krafver myc7cen tid, om det skall varda af nigoii nytta och ej blott en dekoration p % skolscliemat? Vid alla d.e enskilda ssrnkviimen debatterades frfgmi p i det lifligaste. Ma11 märkte därvid lätt, !att anliiingarne af detta nya iimne voro af tvenne ganska vidt skilda slag. Först och fränist de, som troget bevarade det gamla Itvinnoidealet och soin Iioppdes, att dessa skollriirser i inatlagning sinkiiingoin skola Ii %nvisa Iiela Itvinnokönet iter till dess ratta plats - den husliga liarden. För det andra fr: ~mstegsviinnerna, som vilja i praktisk riktning reformera all skolbildnii-ig, gossarnes såviil som flickornas. Miirkvi-irdigt nog, hade dessa bgda skilda element ingått förbiiiid ined livarandra. Hos ~notståndarne till det nys aninet skönjdes äfve-n tv&amp; olika riktningar: en konservativ, som var öfvertygad 0111 att Iiiisliglieten aldrig kan fostras i skolan, och en frainstegsriktning, soin i ocli för sig ej hade likgot att invlnda mot att skolan blir praktisk, inen soqn ' vill iilliita att ett endn q t t amne införes ' uta9z i samband med en omo~ya~zisatz ' on af jlickslcolan, livilket &amp; andra sidan ej ined fördel kali ske, iitan att ocksi mbzga nnclra för2i.nrlringa,r bbbde inom gosskolan ej Det w % lilir i anleclning af detta Sinne tillhtas mig följande reflexioner. Det klagas alliniint öfver att flickor hellre taga emot de sainsta platser iitoin lieiii men, 511 Iijiilpa till inoni si tt eget.
N:is 92 och 102 tillstyrkt, att all fråga om understöd lill Götha Canal måtte uppskjutas intilldess StatsRegleringen blifvit uppgjord, hafva ju Utskotten dermed sagt, eller velat uttrycka den mening, att i händelse några tillgångar skulle blifva, sedan StalsRegleringen först är uppgjord, ville Utskotten tillstyrka att Bidrag lill Götha Canal måtte ske; ty om meningen varit någon annan, eller att afstyrka anslaget, kunde sådant straxt hafva skett utan afseende på SlalsRegleringen — och något uppskof ej behöfts. — Utskotten läcktes således ursäkta, att jag säger rent ut, hvad jag med Utskottens egna handlingar bevisat, nemligen alt Utskotten al - 138 D»en 3o December f. m. drig hyllat den princip, som Utskotten säger sig fattat, nemligen att de Beslut af dylik beskaffenhet, som det i8q3 års Ständer i 14 <$'. af RiksdagsBeslutet intagit rörande Götha Canalj ej måga utan desto giltigare orsaker af kommande Ständer ändras eller tillintetgöras. Förgäfves skola Utskotten för en efterverld kunna förklara sitt handlingssätt dermed, att Ståndens Pluralitet afslagit Utskottens föregående Betänkanden, deri uppskof blifvit tillstyrkt intilldess StatsRegleringen vore uppgjord; tvertom skall man deruti igenfinna hvad som då allmänt förmodades och yttrades, att Utskottens, uti omuämde Betänkanden gjorde afstyrkan att utbetala det äskade förskottet af 100,000 R:dr, endast var gjord, för att genom det på Pluraliteterna inom Stånden väl beräknade afslaget, nu få tillfälle att tillstyrka bela anslaget 845,334 R:dr, och såmedelst i Nationens ögon synas hafva velat handla i motsatt förhållande, med det, hvartill Utskotten af Ständernas majoriteter blifvit förbundna, hvarigenom Utskotten skulle få med Pilatus säga: Oskyldig är jag.
Då här är begärdt endast till låns 40,000 R:dr, hvilken summa, relativt till företaget, synes vara obetydlig, då Staten svårligen kan använda sitt understöd på ett för det allmänna med mera säkerhet gagnande sätt, än genom upphjelpande af dess modernäring, medelst eröfrande af nya fält dertill inom sitt område, och då det är af vigt att hvarje fråga, innan Rikets Ständer deri fatta sitt beslut, varder noggrann!, pröfvad, så anser jag att denna bör återremitteras, på det en sådan pröfning må ega rum.“ Emot 51 punkten, angående lån för uttappning af sjön Hästefjorden: af Prosten Ljunggren, Doktor Arrhenius och Riksdagsfullmägtigeu Nils Andersson från Wermlands län, som ansågo, att lånet, i enlighet, med Vägoch Yattenbyggnads-styrelsens generalförslag, bort bestämmas till 100,000 R:dr. Stats-Utskottets Utlåtande N:o 141. 91 Stimm fin drag af de uti Stats-Utskottets Utlåtande N;o 141 till utgående under nästkommande statsregleringsperiod tillstyrkta statsbidrag för väganläggningar och vägförhättringar, brobyggnader, hamnarbeten, kanaler och andra vattcnkommuiiikatioiier samt vattenaftappningsföretag. a) Väganläggningar oell vägförbättringar. Till fond för anläggning af nya samt förbättring eller omläggning af backiga eller eljest mindre goda vågar För kommunikationsled mellan Sundsvall och Bräcke Till Jemtlands kommunikations aktiébolag För anläggning af våg mellan Öhrträsk och Åsele „ d:o af d:o mellan Letsbo by och Ramsjö kyrka „ d:o af d:o mellan Östmarks kyrka och Kajkelandstorp b) Brobyggnader. För brobyggnad öfver Sagån vid Nyqvarn. „ d:o öfver Umeå eif „ d:o öfver Lilla Ham marsundet c) Hamnbyggnader. Till fond för understödjande af mindre hamnoch brobyggnader samt upprensningar af åar och farleder 60,000 För arbeten vid Falkenbergs hamn 11,000 „ utvidgande af Askersunds hamn j 18,000 Anslag. Lån. Summa. Anslag. Lån. Summa. Summa anslag. Summa lån. Summa anslag och lån.
Vi som är; han, hvars tvifvel och betänkligheter visste nämligen redan, hvad vi hade att vänta ännu binda handen på tusenden, så som de gjorde oss, ty om vi också ej alla varit där, så hade det på honom själf; och vår stämning vid Hamvi dock både i tidningar och böcker läst mer än lets graf är den öfverväldigande beundran för en beskrifning öfver denna » Danmarks park » med den man, som hade förmåga att se och gifva oss de praktfulla kungaslotten: det historiska Fredet, som ej var hans tid, som ej är vår tid, men driksborg, Fredensborg — europeiskt berömdt gemänniskornas, så länge människor finnas. nom den mäktige kejsar Alexander IILs förkärDärefter gingo vi till Marienlyst. Det gamla lek därför — Bernstorff, så älskadt af kejsarslottet ignorerade vi; hunger och törst drefvo innan Dagmar, kung Georg och prinsessan af oss direkt i famnen på det moderna badetablisseAVales, så att de blott för att få vistas där, gärna mentet, som lockande utbredde sina stenarmar bo hur trångt som helst, kronprinsens vackra på andra sidan vägen. Marienlyst är ett af de sommarresidens Charlottenlund, beläget midt i mest pretentiösa och mest banala af de badköpenhamnarnes glada » Dyrehaven », Marienlyst etablissementer, som ligga längs danska kusten, så nära hvarandra som en rad pärlor uppträdda och Sorgenfri, och allt hvad de nu heta Vi visste dessutom från kartan, som vi länge på en snodd. Det besökes mest af tyskar — sorgfälligt studerat, att hela kusten från Helsingör minst af danskarna själfva, som föredraga de till Köpenhamn mest bestod af praktfulla bokhemtrefliga fisklägena såsom t. ex. Hellebæk och skogar såsom Dyrehaven m. fl. omväxlande med Hornbæk, till hvilka vi begåfvo oss, sedan vi barrskog, i Gripskov vid Fredriksborg och Freintagit en solid frukost — låt oss för pretentiodensborg, och vi hade läst Christian Winthers nens skull kalla den för dejeuner dinatoire!
150,000: — » dito af ny skolhus-bvggnad af sten i Uddevalla 20.000: — » utvidgning af skoloch gymnastik-husen i Nyköping 21,123: 50. » ombyggnad af växthusen vid den botaniska institutionen i Upsala 13,500: — » uppförande af nytt kemiskt laboratorium i Lund 30,000: — » laborations-rummens i nya kemiska institutions - huset i Upsala aptering 13,500: — » första uppsättningen af derstädes erforderliga instrumenter m. m. 15,825: — » fyllande af brister i Upsala Universitets botaniska museum 4,500: — » inköp af en refraktor för astronomiska observatorium vid Upsala Universitet 15,000: — » tillbyggnad af Vetenskaps - Akademiens hus 450,000 R:dr, deraf dock under innevarande riksdags statsreglerings-period endast halfva beloppet bör utbetalas » inköp af nödiga instrumenter för meteorologiska observationer » inköp af en utaf Kyrkoherden H. Janzon förfärdigad astronomisk glob » inköp af Geschwornern J. A. W. Busch utar Transport - Anslag. * R:dr. 9,599,631 45,000 191,123 Ö. 91 92,325 225,000 4,500 2,250 Lån. Siats-Utskottets Memorial M 291. Anslag. Län. Transport betali lärobok i afseende |>A öfverängen från del gamla till det nya mynt-, måttoch vigtsystemet Fiir ulgifvande af ett planch-verk öfver Svenska svamp-arter 4,500: — » dito af 2:ne planch-verk, nemi eli sådant verk öfver fornsaker och andra historiska märkvärdigheter, samt ett dylikt verk öfver medeltids—sigiller Till understöd för fortsatt utgifning af [danch-verket: Fordna och närvarande Sverige, 400 R:dr årligen under åren 1858, 1859 och 1860
Jag har redan i ett föregående plenum yttrat, att jag visserligen icke yrkar förstörandet af de linieskepp, vi äga; men min tanka är, att vi icke höra bygga några flera, emedan hela vårt sjöförsvar förlorade derpå att derifrån draga så betydliga och oumbärliga tillgångar. Vi böra i det stället, enligt min tanka, grunda vårt sjöförsvar på en väl organiserad skärgårdsflotta, hvars rörlighet är försäkrad genom ett tillräckligt antal ångfartyg; och vi böra till kryssare utanför våra få flacka kuster och till skyddande af vår handel äga snällseglande och goda fregatter samt mindre fartyg till tillräckligt antal. En sådan flotta är vida mindre dyr, är vida lättare conserverad och bildar, i min tanka, ett vida fullständigare försvar, utsträckt till atla delar af våra kuster. Gr. Horn har sagt, att Norrmännen hafva de bästa sjömän. IJet är visserligen sannt, likväl med det tillägg, att vi med Norrmännen dela, inom Europa, denna fördel. Men vi hafva dem likväl icke på vära örlogsfartyg; der hafva vi i stället våra rotebåtsmän eller bergsskogsoch slättboer, sorn utgöra skickliga arbetscompagnier på varfven, men som äro tafatta och oviga om bord samt fordra en lång tid först för att genomgå den medicinska cur, som vanligtvis förestår den, hvilken icke är van vid sjögången, och sedermera den erforderliga öfning, förutan hvilken båtsmannen icke är tjenstbar om bord. Norrmännen återigen hafva inrullerat alla sina skärgårdsboer, fiskare och lotsar, och hafva derföre, i händelse af ett krig, att påräkna ett större antal utmärkt dugliga sjömän , än deras flotta troligen någonsin kan komma att behöfva. Vi hafva, som sagdt är, lika skickligt sjöfolk uti våra skärgårdar och bland våra fiskare, ehuru icke på vår flotta. Enligt sjömanshusuppgifterna utgå per medium årligen iooo Svenska coopvaerdi-sjömän mera, än sora hit återkomma, dels emedan vi sjelfva icke begagna dem, dels emedan de äro särdeles eftersökta af alla främmande nationers rederier.
Uppl. o. god k. hos Ridd* o. Ad. d* 2g Ocf* 1823“ Preste-Stindet d. 31 —■ Borgare-Ståndet d. 31 Bonde-Ståndet d. 3 Nov. — Elisens Stanclers underd. Skrif veise, angående Husbehofs-Mfölqvctrnars befrielse, i viss it fall, frän skattläggning m. nt. S. A. K* Riksens Ständer hafva, vid öfvervägande af eri hos dem, innevarande Riksdag, väckt fråga, om Husbehofs-Mjölqvarnars befrielse från skattlägga ning, inbemtat, att, sedan hos E* K. M. Riksens Ständer, vid 1817 och 1818 årens Riksmöte, i underdånighet anhållit, att i Kader måtte förordnas, det fiågort skattläggning å omförmälde Qvarnar icke vidare finge ega rttm, samt att egare af så beskaffade Qvarnar, å hvilka vid skedde skattläggningar, årlig ränta redan blifvit lagd, kunde från en sådan tunga varda befriade, så länge Qvarnarne endast lill förmälning af egarens Spannemål begagnades, E, K* M., efter pröfning, så väl häraf, som af dåvarande Riksdags - Fullmägtigen Pehr Johnsons, å Allmogens i Konga och tlpvidinge Härader af Kronobergs Eän vägnar, gjorda underdåniga ansökning om befrielse från afgift eller ränta för Husbehofs-malning och lego sågning, genom Nådigt Bref den 17 November 1818, förklarat, det Underdåniga Skrifvelser. 755 .E. K. Mi, med gillande af de skal, Dess och.
Ben’.- och Oeconomic-Utshottens Betänkande N:o ti* nåd blifva förenad, och hemmansegarne, deröfver i Nåder hörde, skulle undandraga s.ig att densamma af egna medel bestrida, den redan förrättade och i laga ordning kraftvunna skattläggningen då måtte, i orubbadt skick, förblifva; att, uti underdåniga utlåtanden, i fråga om nämnde undersökning, blifvit förklaradt af Ölands hemmansegare, bland annat, alt de ville bestrida kostnaden för undersökningen, samt af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Calmar Län, att de skäl, hemmansegarne för den sökta befrielsen anfört, voro grundade och vitsordades af alla skattläggningar från år 1690, då ny method för hemmanens på Öland skattläggning antagits, samt att den del af ntmarkerne, sora blifvit å hemmanen fördelad och serskild ränta åsatt, vore den sämsta och minst användbara, sedan, jemlikt 61 §. af Kongl. Resolutionen på Allmogens besvär den 9 December 1766, å utmarkerne blifvit frånskiljde alla dugliga, odlingsbara mossar och kärr, deraf i5 nyhemman, emot serskild åsatt ränta, uppkommit; och hade således någon fördel icke tillskyndats hemmanen genom fördelandet af utmarken, hvilken, nu som förr, lage öppen och oduglig till annat än samfäld betesmark; anmärkande Kongl. Majrts Befallningshafvande för öfrigt, dels att, då den, vid hemmanens refning och skattläggning på i6oo:talet, dem tillerkände betesrättighet sträckt sig ej allenast till alla då befintlige wtmarker, utan äfven till Kronoskogs-allmänningarne, hvilka senare dessutom lemnat den stora fördelen att ega tillgång på limmer och vedbrand, hade betesrätligheten jemväl blifvit inskränkt derigenom, alt dessa allmänningar, med undantag af en, försålts lill enskilde, emot serskild ränta; dels ock att, med alseende å Ölands höga beskattning i allmänhet, utmarks-skattens utgörande verkligen vore för invånarne tryckande; hvarföre Kongl. Maj:ts Befallningshafvande äfven instämt uti Rikets Ständers underdåniga anhållan; alt Kongl. Kammar-Collegium deremot, uti infordrad underdånig förklaring, afstyrkt den begärde undersökningen, hufvudsakligen på grund deraf, att Kongl. Maj:t och Kronan från äldre tider haft egandeoch dispositionsrätt öfver all den mark på Öland, som icke vore att räkna för hemmanens inegor, och att hemmanen lill Allmänningsmarkerne endast haft dem upplåten nyltjande-rält; samt slutligen att Kongl. Maj;t, under den 9 Junii iS3a, till svar å Rikets Ständers underdåniga skrifvelse,
I Kongl. Kungörelsen af den 9 Januari 1846 är föreskrifvet, att sedelutgifvande banks grundfond skall utgöra minst En million R:dr R:mt, hvilket belopp, äfven antaget i de sedermera uppgjorda lagförslagen, ansetts böra såsom minimum bibehållas. I fråga deremot huruvida ett bolags teckningssumma ej må få öfverskrida något visst i lag bestämdt maximum, har Kongl. Maj:t uti nämnda Kungörelse förbehållit sig att, vid pröfning af ingifna bolagsreglor, i hvarje fall bestämma sådant maximum. Det vid 1856 -1858 årens riksdag antagna förslås: åter © o © föreskrifver ett dylikt af Fyra millioner Riksdaler, hvaremot Finans-komitéen ansett någon inskränkande föreskrift i detta afseende icke vara behöflig, på den grund, bland annat, att i bankdelegares egen fördel att med möjligen minsta kapitaltillskott bedrifva bankrörelsen otvifvelaktigt ligger en så stark maning att icke för högt tilltaga grundfondsbeloppet, att lagstiftaren ej behöfver derutinnan gå det enskilda intresset i förväg; hvarförutan Finans-komitéen funnit öfvervägande skäl tala emot en dylik inskränkning, då, oaktadt lagen icke bör uppställa andra gränser för den fria associationsrätten, än det allmännas fördel nödvändigt kräfver, denna inskränkning skulle hindra uppkomsten af en starkare bank-association, äfven om rörelsens omfattning på en eller annan ort gjorde en sådan både nödig och nyttig. I öfverensstämmelse med sist anförda mening hafva Rikets Ständer ansett någon inskränkning af bankbolags grundfond inom ett visst maximum icke böra föreskrifvas.
» Låt oss nu se, trike, » sade jag, » hur länge vi kunna hålla upp med dessa! » Uppför en långsluttande väg går det för ungefär 10 minuter, vi hålla oss just strax bakom. Så vid en vändning in på en annan väg går det utför en långsam sluttning på samma vis i ännu en 10 minuter, men så sakta » cyklisterna » farten, vi passera och äro snart långt i förväg. Det är sant, att » de besegrade » voro säkerligen i full okunnighet om kapplöpningen, men de gingo dock med en ganska aktningsvärd fart — och därför kände trike och jag oss ganska stolta. Jag vill nu ej råda de damer, som äro i besittning af en bicykel — och många äro väl det — att lägga sig till med tricykel. Långt därifrån. Men äldre damer, som ej vilja tänka på möjligbeten att rida bicykel, dem vill jag gifva ett hjärtligt uttaladt råd: läggen er till med en tricykel, och det ju förr desto hellre! Lifvet blir så mycket rikare, man har alltid en liten utfärd att » look forward to », att glädja sig åt; man vinner i hälsa och energi, och man blir säkert — jag vill ej säga hur många år yngre. » Man är ej äldre än man känner sig, » brukade en kry gammal engelsk dam säga. Hvad en tricykel kostar, det sparar man sä- kert snart in i läkarearvoden, piller och badsejourer, och den tid som användes är i intet afseende förspilld; mycket bättre arbetar man efter en uppfriskande ridt. Tricykeln har det bestämda företräde framför bicykeln, att man har ingen svårighet lära sig rida den, att faran för halkning ej förefinnes, att man kan stanna när man vill, utan att hoppa af o. s. v. När man iakttager vanliga vägregler, styr korrekt och ej vänder för skarpt, far man tryggt och gladt framåt, under det man super in ny lefnadslust med hvarje andedrag. Ringar, Eroscher, Armband, Kedjearmband, Således: lägg eder till med en tricykel, och ni skall se, hur mycket roligare det är att lefva; Ja, vi ha sa trefligt, min lilla » trike » och jag! Anna Fleetwood Derby.
Denna institution kan derjemte antagas — värre har skett — att förr eller sednare utbilda sig till en militärmagt i staten bredvid den legala krigsmagten och med intressen, som skulle kunna sätta dem båda i konflikt med hvarandra. Skarpskyttekorpserne med «frivilligheten» till grund samt godtycke och sjelfpröfning till regulator af tjenstgörings-åligganden, skulle derjemte föröka vår krigsmagt med ett truppslag af ytterligare en olika natur till de fyra hvaraf den redan till stort mehn, är bestående, nemligen indelda, värfvade med ständig tjenstgöringsskyldighet, värfvade med inskränkt sådan (Wermlands Fältjägare) samt bevärings-trupperna. Slutligen vill jag icke lemna oanmärkt, att vid det närvarande skarpskytteväsendet förekommer ett förhållande, som, enligt mitt förmenande, är oförenligt med disciplinarisk ordning och befrämjandet af god militärisk anda. Af den officiela tidningen har jag nemligen erfarit, att i tjenst varande subaltern-officerare, jag tror till och med under-officerare, hvilka samtlige genom lagar och reglementen fått sig mindre magtpåliggande, med deras innehafvande tjenster förenade funktioner anvisade och hvilka de den ena dagen äro påräknade att fullgöra, icke förthy blifvit förordnade till öfverbefälhafvare för skarpskyttekorpser, hvarigenom de den andra dagen utöfva en befälsmyndighet af vida högre betydenhet än deras tjenster på stat tillkommer och hvilka sålunda härigenom kunna komma att kännas såsom ett Bill. till Ii. St. N:o 129. slags degradation. Yäl kan en person pä theaterns tiljor utan menligt inflytande den ena dagen utföra rolen af högre militärbefälhafvare, till och med af furste, och den andra af helt underordnad person; men så är icke fallet i det verkliga militärlifvet. Må likväl, utaf hvad ofvan anfördt blifvit, ingen hemta anledning till den förmodan, att jag skulle vara afvogt sinnad mot nationalbeväpnings-principen, utförd vid ordnandet af vårt landtförsvar. Jag är det icke. Jag är i berörda afseende alldeles oförändrad.
Jag får härvid förklara, alt jag ingalunda är en sådan absolut anhängare af ett fritt system, att jag icke skulle anse, att vid de tullbestämmelser, som böra komma i fråga, icke endast systemet, utan äfven alla de förhållanden, som dermed ega gemenskap, måste tagas i afseende, när lullförfaltningarne i de speciella punkterna skola göra sig gällande, och att således, om der finnas serskilta orsaker, som äro öfvergående, så skall jag icke draga i betänkande att, ehuru jag i allmänhet är emot tullförbuden, der göra ett undantag. Jag vill nämna ett exempel, för hvilket jag förut varit benägen, att göra ett sådant undantag, om icke Svenska Regeringen redan för ett par år sedan hade gjort det alldeles omöj - 474 Den 4 Juni f. m. ligt. Del förslå, som ligger till grund för allt ling här i vårt land är nemi. vårt sjelfförsvar. Man har allt sedan Konung Johan Ilhs tid varit mycket angelägen att se till, att, efter krutets upfinning, de nödiga materialierna för dess frambringande icke måtte saknas. Man gjorde efter Finlands förlust ganska stora upoffriugar, för att inläsa salpeter med mycket höga priser, men i sednare lider har detta uphörl, så att den inhemska salpeter tillverkningen icke kan lemna den nödväudiga tillgången för de vanliga behofven. Regeringen har sjelf varit nödsakad att tillintetgöra förbudet och låta införa varan utrikes ifrån. Hafva vi en gång erkänt, att man på vissa orter bör hafva tillräckliga förråder vid krigs inträffande, så har jag naturligtvis icke någon förmåga, såsom enskild riksdagsman, att lägga mig emellan i detta fall och kan således icke hafva något emot uphörandet af förbud emot införsel af salpeter. Der icke sådana serskildta omständigheter förefinnas, så anser jag att man bör utgå från den grundsats, sorn 1823 års Ständer uttalat och på hvilken vi i öfver 20 är arbetat genom att allt efterhand gifva stötar åt det gamla förbudssystemet.
Jag tror, att Gustav Storm har rätt, då han antager, att den danske vikingahöfding Ragnar, som härjade i kejsar Karl den skalliges rike och år 845 eröfrade Paris, är mannen, efter hvilken den nordiska sagan namngifvit den storkonung, på hvilken hon öfverflyttade Lodbroks sagobragder. Jag tror det bland annat därför, att Saxo låter sin Ragnar Lodbrok bekriga »kejsar Karl», och därför att det i Danmark på 800-talet verkligen fanns en höfding Ragnar, som måtte ha ansett sig som lodbrokid, emedan den skald, som kallas Brage den gamle, i vederlag för en präktig sköld tillegnade honom en drapa, hvaraf brottstycken ännu äro i behåll, och som besjöng – icke denne Ragnar, såsom man antagit – utan hjältar och bragder, som alla tillhört eller införlifvats i den gamla, före 800-talet existerande Lodbrokssagan: Sörle, Hamder, Hjarrande, Högne, Hedin o. s. v. Ansåg han sig som lodbrokid, så är det begripligt, att en Lodbroksdrapa kunde diktas till hans ära, och om han är samme Ragnar, som eröfrade Paris och därmed förvärfvade stort anseende som härförare i främmande land, så är det också begripligt, att sagodiktningen, då hon, en längre eller kortare tid efter hans död, sökte en historisk anknytningspunkt i 800-talets vikingafärder, gjorde denne lodbrokid Ragnar till sin Ragnar Lodbrok. Härigenom har sagan om Varmund och hans son kommit till oss klufven i två delar: den gamla sagan om dem och den nya sagan om Ragnar Lodbrok, och den förra har till den senare afgifvit större delen af sitt innehåll. Till och med Offas svärfar synes ha blifvit öfverlåten till Ragnar. Det sammanhang, hvari Beowulfdikten omtalar Offas gemål, påkallar nämligen det antagande, att hon i likhet med Hygelacs, var en dotter af den götiske konungen Hæreð.