Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Pe hem* mansägare, fjn>aré ägovälPe Pe angränfa. 3 anlePning af förebommen fråga om befjofvet af närmare föreffrifter, för att förebomma mipbrub viP tillämpningen af Penna författning, hnfwn nyligen Comitéer blifvit förorPnaPe i famteltga fänen, meP unPantag af dalarne, proilbe äga att full* fiänPigt upplyfa i h^aP mån och På h^aP fött hemmanSklyfnin* gar och jorP*affönPringar, efter i fråga varanPe förorPningS utgifvanPe, blifvit verffbättPe, jemförelfeviö meP h^aP Pepför* innan ägt rum, äfvenfom Pe förmoPaPe verfningarne af Pepa flyfningår och affönPringar, m. fl. PithöranPe ämnen; äganPe ©omitéerne jemväl att förejlå Pe ytterligare fJaPganPen, fommöj* ligtviö funPe anfeö erforPerlige till förebommanPe af öfverträ* Peifer i Pepa Pelar. Pet angelägna änPamål att genom jlörre vattevaftePnin* gar å ©baraborgS £äné jlättbyggP för framtiPen föba förebomma ©faralovgs fbaPa af regn å åberfälten, i våta år mer och minPre ?a' <3eiföbflgés!E>er<rtteIfe/ 1834.) t förorfafat mijjmäpter od) Deraf följanbe obeffånb od; fatrigbom ljoS jorbbrufare i Delia orter, Dem Staten, till Deli förluff, meb unbfättningar mafl bifpringa, fjär $ongl. 5Dlaj;t, enär jorb*ägar
Å andra sidan är det klart, att provineial-läkaren, om sådan uppfattning ej eger ram, måste anses berättigad att söka dermed förena annan tjenst, enär orten, ehuru folkrik, år fattig och provineial-läkaren ej kan ega sin bergning med en lön af endast 1,000 R:dr Rimt, hvilket ock är desto mera orättvist, som angränsande ordinarie provincial-läkare, med mindre distrikter, hafva högre löner i rikare bygdelag, hvartill kommer, att extra provineial-läkaren saknar den stora fördelen att få inträda i Pensionsinrättningen. Dessa förhållanden visade äfven alt vid sista ledigheten endast två sökande sig anmälde. 1 ortens sanna intresse får jag således vördsamt anhålla: alt Rikets Ständer behagade hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, att extra provincial-läkaretjensten i Alingsås varder uppförd på ordinarie stat. Stockholm den 29 November 1862. O. Thorell, från Elfsborgs län. 890 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 261 En i annat Ständ väckt och hår den 29 November upptagen motion hlef af motionären härstädes återkallad. Af Pehr Tjernlund från Westcr-Norrlands län, om tillökning för de fyra nordligaste länen uti det af Kongl. Maj.t nu äskade anslag till anläggande af nya samt förbättrande och omläggande af gamla backiga eller eljest mindre goda vägar. Uti de norra lånen, som i allmänhet äro ytterst fattiga på nödiga kommuni kationer, och hvarest de redan af ålder befintliga vägar äro besvärade med en mängd backar, som göra deras befarande svårt och mödosamt, är inrättande! af nya vägar, äfvensom omläggningen af gamla sådana, beggedera al högsta vigt för landets välstånd och trefnad.
De återkommo med rikt utbyte, men beklagligen slöt sig öppningen å nyo den följande dagen, och då jag jemte löjtnant Bove den 2 juni besökte stället, var en stor nybildad toross uppskjuten längs kanten af den forna rännan. En annan råk bildade sig några dagar derpå, men slöt sig åter genom en ny rubbning i isens läge, hvarvid åter en hög isvall, bildad af lösa, öfver hvarandra hopade isblock, angaf den forna öppningens läge. Äfven det starkaste fartyg skulle vid isens sammanskjutning hafva blifvit krossadt i en dylik ränna. Af olika slag med dessa båda tillfälliga råkar var en vidsträckt öppning, som visade sig en eller två kilometer norr om fartyget. Antagligt är, att den med få, ehuru kanske svårpasserbara afbrott sträckte sig ända till Beringssund, der enligt tschuktschernas utsago flere hvalfångare redan infunnit sig. Omkring sjelfva fartyget låg isen dock fortfarande fast och obruten. Ej heller tycktes tschuktscherna vänta, att den så snart skulle lossna, att döma af den mängd foror, dragna af hundar och renar, som fortfarande passerade förbi oss, så väl mot öster som vester. En bland dessa förbiresande måste här särskildt omnämnas, enär hans färd varit omtalad såsom en till oss utsänd undsättningsexpedition. Det var den 19 juni. En mängd förbiresande tschuktscher kommo såsom vanligt om bord, dels för att uppbära den gästfrihetstribut, hvartill de ansågo sig berättigade, dels för att tillfredsställa en lättförklarlig nyfikenhet och smått sqvallra om de föregående dagarnes vigtigaste händelser. En bland dem, en medelålders man, som vi ej sett förut, med välvilliga och något sjelfbelåtna drag, hvars ansigte var en samling af idel skrynklor och hvars päsk var öfverdragen med en gammal sammetsskjorta, presenterade sig med en viss anspråksfullhet såsom höfdingen Noak Elisej. Allt sedan misstaget med den ståtlige Tschepurin, och sedan till och med Menkas förmodade träl förklarat sig vara minst lika god som Menka sjelf, hade vi börjat taga tschuktschisk höfdingavärdighet temligen likgiltigt.
Län de sednare åren ända till 170 ä igo personer å hvarje qvadrat mil, samt dels, att LäroStåndet minskats med 262 och Ståndspersoner med icke mindre än 4,345 , hvilka uppgifter lemna det resultat, »tt närande vida öfverstiga den proportion, sorn förut ägt rum närande och tärande classerne emellan. Adelns ifrågavarande tillökning torde vid ett närmare betragtande icke vara skadlig, när man besinnat, att många finnas af detta Stånd, som antingen ägnat sin tid och förmåga åt jordbruket och näringarne, elier ock sedan de med heder t jent Staten i civileller militair Embetsmannaväg, träda tili Landtmannens fredliga yrken. Desse agtningsvärde medlemmar böra väl icke anses såsom tärande i ett Land, hvars produetiva kraft de befordra genom outtrötteliga och stora odiiags företag; och hvad Den 19 Martil, 845 deremot beträffar BorgrreStåndets förminskande under berörde 15 år med 2008 personer, så lärer d nna förminskning tilläfventyrs, icke blifva ofördelaktig, i händelse en allmännare näringsfrihet skulle kunna ernås. Af Kongl. TabellCommissionens meddeldte underdåniga Berättelse inhemtas äfven, huruledes under åren 1 h r 6 med 1820, den öppna åkerjorden i hela Riket med circa 150,000 Tunnland och gräsvallen till nära dubbelt emot år 181.8, synes hafva blifvit förmerad, samt att utsädet alla sädesslagen igenom, mea synnerligast af Hafre, Blandsäd och fotatoes årligen vst i t i tilltagande.
Men när prinsen och prinsessan dragit in genom borga-grinden, då kom det allra käraste; ty se, då stodo deras tre små barn der innanföre, och helsade sina föräldrar med stor hjertans glädje, och bådo dem vara välkomna till sitt land igen. Nu blef der lust och lek, hvarest tillförene varit jämmer och sorg; och konungen lät straxt tillreda ett gästabud, så att ingen har sett dess like, och dracks der hans bröllopp med sådan gamman, som hvar man det kan tänka. Den fagra konunga-dottern fick så lön för sitt trogna hjerta. Men aldrig så glömde hon sin man, ulfven, utan höll honom nu lika kär i lyckan, som hon förut hållit honom kär i sorgen. Och så var sagan all. Anmärkningar. En genom flera åldriga drag märklig uppteckning ifrån ~S. Småland~, förmäler likaledes, huru prinsessan löskade sin fader, och fann ett stort djur i hans hår. Konungen lät nu göda djuret, och omsider slagta det, och utlofvade sin dotter åt den, som visste säga af hvad slag skinnet var. Men ingen kunde svara till hans spörsmål, änskönt han skickade sändemän öfver allt sitt rike. När så buden drogo hem, funno de en ~orm~, som slingrat sig omkring en grind-stolpe. Ormen qvad: »J faren land och rike kring med ett luse-skinn.» Derefter rann han bort i skogen. Men sände-buden foro till kungs-gården, och gåfvo besked om allt, såsom det tilldragit sig. Konungen måste nu gifva sin dotter åt ormen; men vid brölloppet var liten gamman, ty bruden bara grät, och när brudgummen kom, lopp han fram till en stol, och slingrade sig omkring stols-foten, hvilket tycktes gästerna vara en stor ynk att se. Derefter förde han sin unga brud långt bort i ödemarken, till en jord-kula. Likväl var han ingen riktig orm, utan en förtrollad konunga-son, och hvar qväll sedan sol gått ned, skiftade han hamn, och blef till en fager ungersvenn.
Maj.t har uti Dess Nådiga Proposition om Stats-verkets tillstånd och behof föreslagit, att lönérne för Revisions-sekrelerarne, ej allenast de 8, som nu äro på Justitie-revisions-expeditionens stat uppförde, utan äfven för den såsom Byråchef vid Justitie-departementets expedition tjenstgörande, måtte bestämmas sålunda, att de hvardera erhölle, de 2 äldste 2,800 R:dr, de 4 dernäst i ålder 2,600 R:dr och de 3 yngste 2,400 R:dr, samt att den såsom Byrå-chef tjenstgörande Revisions-sekreteraren, hvilken beräknade tur lill högre lön, i likhet med de öfrige Revisions-sekreterarne, efter utnämningsdagen, finge uppföras å staten för Justitie-revisions-expeditionen, dit han, i sin egenskap af Revisions-sekreternre, kunde anses höra; och skulle deremot anslaget för Justitie-depårtementets expedition, i följd af öfverflyttningen, minskas med det för bemälde Byrå-chef bestämda atlöningsbelopp af 1,600 R:dr. Lönerne för de å Justitie-revisions-expeditionens stat uppförde 8 Revisions-sekreterare utgöra nu, oberäknadi ljuspenningar, 2,120 R:dr för de 6 äldste och 1,600 R:dr för de 2 öfrige Revisions-sekrelerarne. Dessa löner kunna icke anses stå i lämpligt förhållande till embetets vigt och trägna göromål. En förhöjning i desamma är derföre af billighet påkallad och jemväl nödvändig, då, såsom i den Nådiga Propositionen omförmäles, svårighet visat sig, isynnerhet sedan lönerne för•Hof-rälternesledamöter vid sednaste riksdag ökades, att få lediga Revisions-sekreterare-embeten återbesatta.
Lön och Betalnings-af* giften, måge ställa för Upphörden nöjaktig Caution samt att Taxeringen, till denna afgifts beräknande , straxt efter Mantals-skrifningen af vederbörande förrättas och Uppbörden derefter så verkställes , att, medlen likmätigt 1720 års Reglemente 5 Art. 4 §. med hvarje veckas slut varda för Ständernas Coritoirs räkning i Banquen insatta, hvaröfver, med hvad mera berörde Fullmägtige andragit, Magistraten pig utlåtit villja göra sin högsta flit, att antaga sådane betjente, sorn för sig kunna ställa nöjaktig Caution, men der sådane, som Caution kunna prestera, ej stå att erhållas, är Magistraten af de tankar, att de, som hafva godt loford om sitt redeliga förhållande, måge antagas och dem tillåtas på lika sätt, som efter Förordningen förfares med andra Kronones betjente, hvilka hafva Uppbörd, att tjena emot revers. Vidare utlåter sig Magistraten villja tillhålla UppbördsComrnissarierna, att likmätigt förenämnde Reglemente vid hvar veckas slut insätta medlen i Banquen, så vida det görligt är, och de inflyta, samt bemälte Uppbörds-Cominissarier med attesters erhållande ifrån Banquen, Rente-Kammaren och andra vederbörliga orter kunna expedieras, så att Uppbörden må komma till skyndsam riktighet, äfvensom dck Magistraten i öfrigt vill bidraga, att 1076 Dm 11 Juli. att hvad som i någon måtto Iean befordra dea påbudne afgiftens tidiga infordrande, samt redo och riktighets erhållande för Uppbörden. Riksens Ständer anföra sig intet hafva att påminna vid det, deras Contoir sig förbehållit, och hvar» till Magistraten sig begifvit, utan anse det som ganska nödigt till riktighets erhållande för lön och betalnings-afgiften, samt att med de öfriga utlagorna likaledes bör procederas, och till deras uppbärande i rättan tid samt vederbörliga redogörande derföre på behöriga orter, Upp« börds Commissarierne lika allvarligen tillhållas.
Ko rs, jag kan inte hålla upp ögonen... jag skall blunda ... tre mi nuter bara. B Ä C K . Nej, se här, dri ck, håll dig vak en. Låt oss tala med hvarann. Det var ju bra märkvärdigt att här h ar varit Gillestuga ... den som hade vari t med då ... det h ade varit bättre än dessa usla tider... Men f ast jag hade hel dre lefvat på Carl den Elftes tid. Hvilket ville du? K N O R R ( i sömnen). Sva... sva.. svan.. sen. B Ä C K ( med fasa). Han sofver... j ag känner en tryckande tyngd öfver hufvudet, som bly i ögonen. (halfsofvande) J a... jag vill gå i gillet tacka vill jag Carl den Elfte... det är en usel tid... vi... lef ... va ... i (somnar med hufvu det mot hän derna, Alfred kommer in). _______ Tredje Akten. (St. Gertruds Gillestuga. Mörka väggar, prydda med stridsvapen. Träbord oc h bänkar. På ett bord en stor silfverkanna och stånkor af trä och silfverbägare. I en niche vid venstra avantscenen St. Gertruds bild, bely st af en brinnande lampa. Första Scenen . ( Alf Grenerot och Hättebröder sitta kring ett bord och dricka. De äro alla beväpnade och klädda i harnesk under mörka kåpor, hufvudet betäckt af svart hätta, döljande deras stålhufvor. Bäck står förvånad vid dörren. Ett par småsvenner ifylla bägarne.) Och nu vilje vi temme en schkål fer den hochgellebte König Albreckt! Schkål meine brüder! Ned med Margaretha... Väl taladt, Alf Grenerot. Hon kan stanna i Sorö hos sin Abbo t... det kan jag som ärlig svensk ick e förmena. Ja, de ärlige och redlige svenske män, de äro snart utaf danske ok nedtryckte. A L F .
Ty svampskörden och svampanrättningarna, rätt skötta, gifva både andlig tillfredsställelse och materielt utbyte — trefliga, sinnesuppfriskande exkursioner i fria naturen och en närande, hälsosam, läcker spis som omväxling i hvardagsmatsedeln. Sant är att våra kokböcker mer eller mindre utförligt behandla tillredningen af svamp, och äfven i Idun har många gånger naturligtvis detta kapitel varit på tal. Men våra läsarinnor böra därför icke försumma den svamplektion, som här skall gifvas dem, ty den kommer att bjuda på något praktiskt värdefullt och nytt, på personliga erfarenheter af en af de förnämsta och mest nitiska svampkännare Sverige äger. Vi hade nämligen här om dagen besök på vår byrå af den kände svampvännen herr Mikael Ilidtqvist, som förklarade, att just nu vore rätta ögonblicket, att han för vårt lands alla duktiga husmödrar finge genom deras egen tidning framlägga sitt långa lifs rika erfarenheter på detta område. Herr Hultqvist är förut vida känd i vårt land för sin verkKungl. Patriotiska sällskapets största medalj har blifvit det yttre erkännandet för hr Hultqvists gagnande verksamhet, som har verkligt omfattande nationalekonomisk betydelse. Aren ha icke förminskat hans intresse för sin sak, ej heller hans outtröttlighet och vigör, och han har bedt oss förkunna, att ännu står han villig, om någon behagar kalla honom, att än vidare sprida intresset och kännedomen om våra svampar och deras användande. En sådan kallelse kan i så fall förmedlas genom Iduns redaktion. För dagen vill han emellertid, som sagdt, ge en svamplektion genom Iduns egna spalter. Hvad som således nu följer är hr Hultqvists egenhändiga anteckningar och pröfvade erfarenheter: * * * Till att börja med göra vi en titt i skog och mark för att taga en öfverblick öfver de svampar, som äro matnyttiga. Angående deras särskiljande hänvisas till de nu allmänt spridda o c h i bokhandeln förekommande svampböckerna. Här endast en enkel uppräkning!
Ang:de det anslag, som Utsk. föreslagit att på stat uppföra till ersättning för den centonal, sorn hittills tillfallit AffliralitetsKrigsmanscassan, har Utsk. yttrat, att dessa medel år 1831 uppgingo till omkring 4,5oo r:dr, och på sådan grund föreslagit ersättningen till detta belopp; men jag har redan förut upplyst att, efter medium af 5 år, AmiralitetsKrigsmanscassans andel af centonalen uppgått till 5,100 Y:dr och något der - I) c n 28 Ma j f. m. öfver, samt alt nassan haft förhoppning att, då den tunar, personalen af Flottan, hvilka tjenst vid f. d. armeras Holla, afgår samt andra i deras stalie inträda i tjenst, en ytterligare tillökning i dessa medel af 4oo r:dr årligen kommer Amiralitets-krigsmanscassan till godo; hvadan jag anser 55oo rrdr vara den summa, som rätteligen bör på stat uppföras såsom ersättning till Amiralitets-krigsmanscassan för centonalen. Ilr von Troil, Emil: Jag har icke förut kommit alt fästa någon uppmärksamhet vid detta betänk., ang:de 6:te lmfvudtiteln. Jag finner nu, att Utsk. föreslagit centonalens öfverflyttning på bevillningen, och deremot har jag ingenting att invända, så framt ett tillräckligt anslag i stället på stat uppföres; men det är angeläget, att lietta anslag delas i a:ne delar, eller i ersättning för den centonal, som utgått enligt författningarna före och efter år 1811. Anledningen härtill är den, att den äldre centonalen delas mellan Wadstena krigsmanshus och Amiralitets-krigsmanscassan; men den nyare centonalen, som utgår efter 1811 års författning, ingår odeladt till Wadstena krigsmanshus, och om nu ersättningen för hela centonalen bestämmes i ett enda anslag, skulle vederbörande auctoriteter sakna grund för dess fördelning emellan de begge cassorna. Jag anhåller derföre, att Utsk. måtte särskildt upptaga, hvad centonalen utgjort för hvardera cassan och fördela anslaget derefter.
Till en böljan torde jag få något beriktiga den siste värde talarens upgift i afseende på den tolkning, som den högsta domarmakten har gifvit å lagstadgandet. Den innefattar alldeles icke en frikallelse för föregående köpare från skyldigheten att kartera sina köp, utan blott ett tillkännagifvande, att den siste köparen, den som presenterat dokumentet inför domstolen, icke behöfde erlägga karla för mera, än sista köpet. Jag tror alt man i denna fråga icke endast bör se på hvad, som är billigt ulan äfven på hvad, som är rättsenlig!, och då måste det icke vara öfverensstämmande med en rigtig lagstiftningsåsigt att fastställa några premier för den, som underlåter, att iakttaga lagliga föreskrifter. Detta skulle emedlertid blifva följden af den, utaf den siste talaren förordade åtgärden. Det är, såsom R. o. Ad. nogsamt känner, hvarje köpares skyldighet, att lagfara med sitt köp. Detta är en skyldighet, icke endast för betryggande af hans egen besittning, utan äfven för bevarande af andras anspråk, hvilkas rätt kunna deraf vara beroende såsom vid förekommande börds och lösnings frågor. I dessa fall skulle, om en sådan operation icke skedde, möjligen andras rätt blifva förnärmad. Om nu endast det sista köpet skulle lagfaras, blefve derigenom bördsmännens anspråk, hvilka möjligen grundade sig på de föreg:de köpsluten, betagne, och den offentlighet i afseende på alla öfverlåtelser utaf fastighet, som genom lagfarten åsyftas, blefve tillintetgjord. Då det nu således är både med lagens föreskrift och med dess rätta tillämpning öfverensstämmande, att hvarje köp skall lagfaras lärer det väl icke heller kunna påslås att det är rätt att den, som uraktlåter en sådan skyldighet, skall derpå skörda en vinst. En sådan vinst skulle likväl tillkomma honom derigenom, att han insparde denna karte-afgift, hvilken han deremot fått vidkännas om han presenterat sitt köpebref till 88 Den 18 Juni f. m. lagfart.
R:dr 2,400: — för de 2 andra professorerna, tjenstgörande i samma skola, hvardera 1J månad, på lika sätt, å 400 R:dr per månad R:dr 1,200: — samt för deras tjenstgöring i målareskolan, hvardera 3 månader, men endast en timme hvarje söcknedag, k 300 R:dr per månad R:dr 1,800: — 3 000- Summa R:dr 5,400: — hvaraf inhemta des, att de två förstnämnde professorerne skulle årligen åtnjuta i arvode 1,200 R:dr och de två sednare med lika arbetstid 1,500 R:dr. De ifrågavarande professorernes tjenstgöring inskränkte sig för öfrigt icke endast till de utsatta lärotimmarna, utan påkallades deras närvaro i Akademien dessemellan ganska ofta af de flitigare eleverna, då desse i sitt arbete behöfde ledning och råd; hvarjemte Akademiens verksamhet utom läroanstalterna icke mindre toge deras tid i anspråk för sammanträden, komité-arbete, ordnande af expositioner o. d., hvarmed de såsom embetsmän vida mera än Akademiens öfrige medlemmar vore besvärade; att den lärare, sorn för närvarande förestode landskapsskolan, under två år enligt frivilligt erbjudande och utan ersättning derstädes besörjt undervisning, när han, genom Kongl. Brefvet den 8 Mars 1861, förordnades till lärare i samma skola med den då efter siste innehafvarens död ledigvordna landskapsmålarelönen 450 R:dr till arvode; hvarefter han enligt Kongl. Brefvet den 13 Maj 1864blifvit anställd med enahanda befattning vid fruntimmers-afdelningen och med ett arvode af 300 R:dr.
St. förunnas något mera afseende i deras egenskap af Svenska folkets representanter, än det afseende, som kan af konungamakten lemnäs åt den enskilda individen och från densamma utgångna ansökningar och önskningar. Det är på denna grund jag skulle önska godkännande af Const.- Utsk:s förslag, men jag förutser med mycket lugn det motsatta förhållandet, eller dess underkännande af den opinion, som åtminstone inom detta Hus synes i delta afseende vara den rådande. Hr Rosenblad: Det är visserligen sannt, på sätt Gr. Anckarsvärd anfört, att det beror endast af Const.Ulsk. att inkomma med de förslag Utsk. pröfvar nödiga; men det lär vara de Stånds rätt, som pröfva dessa förslag, de Ståndens ledamöters rätt, som ingå i en sådan pröfning, att dervid anställa jemförelse om ändamålsenligheten af de förslag Utsk. afgifver, antingen isolerade eller i samband med andra förslag, som i deras tanke kunnat fordra mycket snarare handläggning, ehuru Utsk. ansett så icke vara förhållandet. Derföre tror jag, att det varit mig fullkomligen behörigt och tillständigt att ingå i pröfning under hvilka förhållanden jag trott att man kunde antaga Utskts förslag. Hvad beträffar Gr. Anckarsvärds yttrande om att han anser att en viss sida, vare sig inom detta Hus eller inom R. St. i allmänhet, icke skulle vilja tillerkänna R. St. dess andel i statsmakten, så tror jag detta yttrande vara fullkomligt orik - Den i December. tigt. Jag för min del känner icke någon fraction inom R. St., sorn icke fulleligen erkänner R. St:s egenskaper alt vara sjelfve en statsmakt, och jag tror att det beliöfves ganska ringa betraktande af hvad som nu tilldragit sig för att finna att icke är det den statsmakten, sorn vunnit minsta afseende, minsta consideration och minsta yttre uppmärksamhet. leke är det den statsmakten. Frih. Ridderstolpe, Fredr.: Jag ämnar yttra mig öfver de framdragna byxorna. De som tro att dessa äro af en underordnad vigt bedraga sig rätt mycket. Jag är öfvertygad om, att, då R.
Nå, nu har den krupit upp, som vanligt – det kan också vara detsamma – men jag försäkrar er, fröken, det är det finaste man får i den branchen ... Men det var egentligen det, jag ville säga – man inbillar sig ju alltid strax, när man kastar sig in i oppositionen, att den skall komma till makten. Man har varit i England, man läser »Times», man säger till sig själf, att det är naturens gång, men (melankoliskt) den blir minsann där den är och bara opponerar. Och resultaten – (kränkt). Jag frågar er hvar är resultaten? Alla har inte tid att vänta. EMILIE (som inte hört på honom, vaknar upp). Att vänta? Ja, mycket riktigt, som ni säger, man väntar ... SCHWARTS-HANSEN (häftigt). Man väntar förgäfves, säger jag. Men – man blir på sin post. Se på mig – jag kan säga, att jag har offrat mig för mina principer! Men hvad har jag för det? EMILIE (som förut). Ja – hvad har ni? SCHWARTS-HANSEN (melankoliskt) Kläderna på kroppen – kläderna på kroppen – och ... litet till. Men det viktigaste: anseendet, rangen, äran – men det är det rent ut sagdt strunt. EMILIE (höfligt motsägande honom). Å ... SCHWARTS-HANSEN. Jo, fröken – säg inte emot mig. Med det är och blir det strunt. Nej, en af de andra – vid min ålder och med min, låt oss utan skryt säga, duglighet – som kanske inte har skänkt hälften så mycket åt asyler och hjälpfonder som jag – han sitter där som etatsråd, och riddare af Dannebrog. Man har ju i stället sitt samvete, förstås. Man har sitt samvete och, man vet med sig, att man har varit konsekvent, obrottsligt konsekvent. (Putsar sin näsa. Emilie förenar sig omärkligt med damerna vid bordet.) FRU SCHWARTS-HANSEN (till Katrine). Er svägerska tycks inte vara hemma? HANS (kommer fram till damerna). Jag ber om ursäkt på min frus vägnar, fru SchwartsHansen.