Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Och sade till dem: Detta är det som Herren budit hafver att göra; Och tog Aaron och hans söner, och tvådde dem med vatten; Och drog honom den linna kjortelen uppå, och band bältet omkring honom, och klädde på honom den gula silkeskjortelen, och fick honom lifkjortelen uppå, och gjordade honom öfver lifkjortelen; Och satte på honom skölden, och i skölden Ljus och Fullkomlighet; Och satte honom hatten på hans hufvud, och satte på hatten ofvanför hans änne, ett gyldene spann på den helga kronona; såsom Herren Mose budit hade. Och Mose tog smörjooljon, och smorde tabernaklet med allt det deruti var, och vigde det; Och stänkte dermed sju resor på altaret, och smorde altaret med all sin redskap, tvättekaret med sinom fot, att det skulle varda vigdt; Och göt af smörjooljone på Aarons hufvud, och smorde honom, att han skulle varda vigd; Och hade Aarons söner fram, och drog dem linna kjortlar uppå, och gjordade dem med bälter, och band dem hufvor uppå; såsom Herren honom budit hade; Och lät hafva fram till sig en stut till syndoffer. Och Aaron och hans söner lade sina händer på hans hufvud. Sedan slagtades han. Och Mose tog af blodet, och strök med fingret på hornen af altaret allt omkring, och skärde altaret, och göt blodet på altarens botten, och vigde det, att han skulle försonat; Och tog allt det feta af inelfverna; nätet öfver lefrena, och båda njurarna dem det feta derpå är, och uppbrände det på altaret. Men stuten med hans hud, kött och träck, brände han upp i elde utanför lägret; såsom Herren honom budit hade. Och hade en vädur fram till bränneoffer; och Aaron med hans söner lade sina händer på hans hufvud. Sedan slagtades han. Och Mose stänkte af blodet på altaret allt omkring; Högg väduren i stycker, och brände upp hufvudet och stycken; Och tvådde inelfverna och fötterna med vatten, och brände så hela väduren upp på altarena.
R:dr, emot dito dito, 720: — 720: — » utdikningen af Stora Flyten inom Mora socken, å 720 R:dr, emot dito dito, 720: — 720; — # dito af 7 myrer inom Jerna socken, å 750 R:dr. emot dito, med beräkning af 2 procents ränta, — 750: — inom Gefleborgs län: för utdikningen af Baggbo-, Åls-, Lopoch Stormy rerna inom Ljusdals socken i Norra Helsingland, å 20,700 R:dr; återbetalas jemte krono-utskylderna, 19,084: 97. 17,428: 97. Transport: 9,042,603: 20. 9,715,870: 34. — 37 — Transport : 9,042,(j03: 20. 9,715,870: 34. för utdikningen af Gamsåters myren inom Bergsjö socken af samina provins, ä 3,000 R:dr; återbetalas jemte krono-utskylderna, 2,765: 94. 2,525: 94. » sänkningen af Gärsjön inom Oster-Fernebo socken i Gestrikland, å 6,300 R:dr; dito dito, 6,816: 47. 6,312: 47. » dito af Ostanbräcksoch Wii-sjöarne inom Tuna socken i Södra Helsingland, å 6.240
Gr. Frölich: Jag vill icke i allmänhet motsätta mig den förändring, Utsk. åsyftat i denna punkt, hvilken innefattar en utvidgning, synnerligast för bergslagen, för hvilken utvidgning jag vill medgifva, att grund icke saknas; men jag tror, att Utsk., vid uppgörande af sitt förslag i denna del, hade bort afse en sak, som dermed äger närmaste sammanhang, nemi. frågan om kolfångst och kolhandel. I samma stund som Utsk. föreslår ett beslut till upphäfvande af bandet på bergslagernas frihet att tillverka stångjern , dåde egentligen öro ämnade att tillverka tackjern, hade Utsk. jemväl bort uppgifva förslag till förändring af nu gällande lagar om kolfångsten; åtminsone hade Utsk. icke bort förbise den omständighet, att det finnes bergslager, som bära namn och privilegier af bergslager, ehuru de icke äro det. Det finnes bergslager, der på ioo år icke i Skåf tackjern blifvit ti11— verkadt, men som icke dessmindre tillgodonjuta både bergslagsfrihet i afseende på roteringsskvldighet och rättighet att handla kol utom bergslagen. Vid förra riksdagen har fråga varit väckt om upphäfvande af sådan bergslag i den ort, jag vistas och der jag känner förhållandet; men frågan har blifvit så behandlad, att två Stånd slädnät emot två, och ännu i denna stund har denna bergslag qvar sina privilegier; och skall den, med bibehållande af sina privilegier i anseende till kolfångsten, äfven få behålla smidesrättigheten, skulle derigenom en orättvisa tillfogas kringliggande bergslag. Jag yttrar detta såsom en anmärkn., på grund hvaraf, i händelse den icke kan nöjaktigt besvaras, jag nödgas motsätta mig hela denna punkt. Frih. af Nordin: Jag kan icke underlåta att vid detta tillfälle uttrycka min fägnad öfver de liberala åsigter, hvarpå jag finner, att Oecon.Utsk. grundat sitt tillstyrkande uti såväl betänk.
I likhet med de flesta, som egnat sig åt lärarens tunga och helst under hans tjenstetid svagt lönade kall, hade denne lärare oupphörligen dragits med ekonomiska bekymmer, hvarföre hans nu efterlemnade enka vid 66 års ålder icke egde något att lefva af, ett förhållande så mycket mera behjertansvärdt, som bemälda enka hade att försörja tre faderoch moderlösa dotterbarn, af hvilka det äldsta vöre sex och det yngsta tre år gammalt. Med anledning häraf och med jemväl lästadt afseende å det stora gagn Professor Ågren i lifstiden gjort sitt fädernesland under en långvarig oell rastlös lärarebana, hafva molionärerne hemställt, att Ågrens enka, Märtha Christina Ågren, måtte tilldelas en årlig pension, hvars belopp af Herr dorchimont blifvit föreslaget till 800 R:dr och af Doktor Björkman till 500 R:dr eller omkring hällten af den pension hennes man i lifstiden åtnjutit från Carlbergs pensionsstal. Då Professor Ågren för de förtjenster han inlagt såsom lärare vid Krigsakademien erhållit, utom pension, ett större pastorat, utaf hvilket hans efterlemnade enka med all sannolikhet fått åtnjuta inkomsterna under det eiler de nådår vederbörande funnit skäligt henne bevilja, och lion således icke synes sakna mpdej för en nödtorftig utkomst, har Utskottet icke kunnat biträda de gjorda framställningarne, ulan hemställer, Stats-JJtskottets Utlåtande N:o 153. 77 att förevarande motioner må af Rikets Ständer lemnäs ulan afseende. 77:o. Uti en hos Ridderskapet och Adeln väckt och till Utskottet remitterad motion (N:o 235), angående understöd åt aflidne t. f.
Det förnekade visserligen icke helt och hållet sitt hemland och gjorde på sina ställen ett ganska artificielt intryck, men var på det hela mycket fiffigt hopkommet och ganska spelvärdt och underhållande. Deremot efterföljdes det af ett annat tyskt stycke, hvars enda berättigande på svensk scen var det nästan miraki^öst ypperliga slag af drastisk komik, som fru Littmark, förtjenstfullt sekunderad af hr Warberg, deri kom åt att visa. Hvad teaterns repertoar för öfrigt beträffar, kan man just inte påstå, att den, som hoppades i samma repertoar spåra sträfvan till en åtminstone någorlunda konsekvent, för literatur, god smak och skådespelarutveckling gagnande täflan med Dramatiska teatern, har haft större anledning att känna sig entusiastisköfver densamma. Repertoarvalet påminner i viss mån om den gamla icke precis ogrundade historien om principerna för redigerandet af Posttidningens utrikesafdelning, hvilket gick till på det lättvindiga sätt, att när danska posten kora, vederbörande mätte ut i en viss dansk tidning den spaltkvantitet, som fordrades för att fylla det vanliga utrymmet, och sedan mekaniskt öfversatte den. Slår någon s. k. folkpjes an på Köpenhamnspubliken, vore det rysligt på tok och Svenska teaterns mission grundligen förfelad, om vår publik gick miste om den pjesen. » Lifvet på landet » var i och för sig ingen dum pjes och den räddade affaren, och derför upp med hela genren i högsätet. Vi fingo » Högmod går för fall », en pjes som i danska pressen esomoftast anföres som profstycke på Köpenhamns-direktörernas låga smakoch ambitionsnivå, och » Flickornas gossar », och » Den puckel-ryggige » och flera komma nog. På den sorten pjeser kostas pengar och väldeliga puffar och de få ej falla, medan andra sparsamt förekommande pjeser af mera verkligt värde synas vara valda på måfå och betraktade som gjorda att offras upp, kastas in planlöst och på ogynsamma tider och i nyss antydda hänseenden fa beskedligt hålla sig nere vid dörren.
tan för sin ofullkomlighet vid den liga framställningen. Ju rikare Späda och fulloch bleka voro de också — » sin ständigare det material blir, som mor opp härvid i dagen. » En gammal piga i granne de visste det, ty Greta hade talat om det för dem. » I morgon är det er födelsedag » — hade hon sagt — » hvad ska ni då hitta på för spratt åt hvarandra? » De höllo mycket af hvarandra — det var j u också en liten ljusglimt i deras mörka tillvaro — och de ville gärna göra hvarandra någon liten glädje, men h v a d? Per låg och funderade därpå, sedan han lagt sig på kvällen och Ingrid likaså. Halmen knastrade under den, när de vände sig i pinnsoffan, där de hade gemensam bädd,- och de hade båda två svårt för att somna. I sängen med sparlakan sofva redan far och m o r; styfbrodern i ett hörn af stugan. Och bäst det var hörde Ingrid på Pers regelbtmdna andetag, att äfven han somnat in. När morgonsolen tittade in genom gafvelfönstret, smög Ingrid sig upp ur bädden — sakta, sakta, så att ej prasslandet af halmen skulle förråda henne — fick kläderna på sig, tog ett garnnystan ur styfmoderns sykorg och gled ut genom dörren. Man var tidigt i farten på arrendegården. - Kreaturen skulle mjölkas och drifvas ut på bete, fjäderfäna matas och frukosten lagas åt slåtterfolket, som skulle ut på ängen. Matmor ruskade lif i pigan, som låg på loftet, satte sin son till att bära in ved och vatten och utbytte emellanåt några mindre vänliga ord m e d far som slipade liarne. N a kom hon ihåg tvillingarne — de skulle också ha den sedvanliga morgonhälsningen. I ett huj skulle de vara uppe och ur vägen, så att man finge fritt spelrum i stugan. M e n när hon kom fram till bädden, var den tom. » Sådana ungar » — • sade hon — » hva ha de nu åter för fyr för sig — en risbastu ska göra dem godt, när jag får tid. » Hon glömde dem snart för de många göromålens skull, och solen steg allt högre på sommarhimmelen.
Den 15 Februarii. betet tidigare em morgnarne och fortsätta det om så hade erfordrats, äfven på eftermiddagarne, emedan jag ansåg pligterne mot det allmänna i mitt kall, såsom Ledamot af Utskottet, ej böra vika för mitt enskilUi förhållande, om ock min egen fördel dervid skulle lida. Den erfarenhet jag sedermera i Utskottet vunnit, har tyckts bekräfta hvad jag förut vågade förmoda, nemligen: att läsningen kunnat med ansträngda krafter, till och med ske in Pleno; emedan man medhunnit på en dag att låsa 3 å 4 månaders Protocoll ifrån Handelsoch FinanceExpeditionen, som i allmänhet har de vidlyftigaste Protocoll, efter hvad man sagt mig. Frågan angående Utskottets fördelande blef genom votering afgjord, och j>g torde få till Ridderskapets och Adelns Protocoll anmäla, att jag tillika med tvånne andra af detta Stånds Ledamöter, anfördt reservation emot Utskottets beslut i denna del. Lades på bordet. Herr Gripen/vård, Fredric Adolph, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplåstes, så lydande: (Se Bilagan N:o 9.) Lades på bordet. Den i5 Februarii. 437 Herr Gripen/värd, Fredric Adolph, hade ytterligare inlemnat följande, som upplåstes: (Se Bilagan N;o 10 ) Lades på bordet. Herr von Qvanten, Carly anförde skrifteligen : (Se Bilagan N:o 11.) Herr von Qvanten anhöll, att dess Anförande måtte till Bevillnings-Utskottet remitteras. Lades på bordet. Herr Réejiftjerna, Nils Svante, uppläste följande: (Se Bilagan N:o 12.) Lades på bordet. Herr von Hartmansdorff, Augujt: På bordet hvilar ett Memoria! af Herr Tham, angående rättelse i Närings-författningarne och Tullsystemet, angående de förluster för StatsCassan och det moraliska förderf, som af de 488 Den 15 F einiar ii. Öfverdrifvit trånga tvångsoch förbuds-lagarne åstadkommas.
Skillnaden synes visserligen obetydlig, då man isoleradt betraktar silfrorne; men sedt i sammanhang med åtskilliga härvid förekommande omständigheter, visar sig förhållandet helt annorlunda, hvilket jag vill försöka visa, då jag nu går alt uppgifva det andra skälet, hvarföre jag anser Utskottet icke bordt tillstyrka Rikets Ständer afträdande af kronans mark på sätt som skett. 2:o Då fråga är derom, att kronan må till kommuner afstå jord emot vederlag, anser jag Rikets Ständer böra fästa hufvudsakligt afseende å den eller de auktoriteters utlåtanden, som i samma fråga blifvit infordrade, såsom det enda säkra stöd för sakens bedömande, ur principenlig synpunkt betraktad. I denna fråga är det Krigskollegii och Chefens för Ingeniör-korpsen yttranden, som blifvit infordrade, och hvarpå jag funnit skäl fästa ett sådant afseende, att jag icke kunnat instämma i Utskottets nu fattade beslut. Dessa auktoriteter hafva nemligen afgifvit 3:ne utlåtanden. Det första och sista afstyrkande det ifrågasatte bytet till den utsträckning, Utskottet förordat och det medlersta tillstyrkande detsamma under förutsättning, att marken uppläts till styrelsens öfver Götheborgs eif och hamnarbeten disposition. Chefens för Ingenieur-korpSen sista utlåtande, deri Krigskollegium instämmer, innehåller hufvudsakligen följande: nih. till R. St, Prof. -1850 & -ISSI.
Danmark alslutade fredsfördrag förekommer ingenting, som angår denna tull-afgifl; men genom hvarje ny traktat, och sednast den af dea 14 Januari 1814, förnyas lill kraft och verkan de nästföregående, så vidt ändring deruti icke uttryckligen skett. Tull-aIgifterna för Svenska fartyg och uti dem förda varor hafva sedan år 1720 utgått i enlighet med den larif, som bifogades det emellan Danmark och Nederländerna den 13 Augusti 1045 i Christianopel alslutade fördrag, hvilken larif blifvit af Kongl. Danska Regeringen tillämpad vid tullens uppbärande af alla andra nationers fartyg. I anledning af klagomål, sorn lid efter annan från de trafikerandes sida blifvit både i Sverige och andra länder hos Regeringarne anförda öfver de i Öresundska larifen upptagna tuiibelopp, samt det sätt hvarpå upphörden egde rum, och sedan framställning af så väl Kongl. Maj:t, sorn Kongl. Storbrillaniska Regeringen skett hos Kongl. Danska Regeringen om nödvändigheten af eri närmare granskning af berörda tarif, alslöts den 23 Augusti 1841 emellan Kongl. Maj:t och llans Maj:t Konungen af Danmark Bill. till B. St. I A fä. 20 Höft. Sials-Utskolteta Utlåtande N:o 48. en konvention för reglerande af åtskilliga förhållanden i afseende på tullafgifterna i Öresund och Balterna, samt sättet för deras uppbärande. Genom denna konvention, hvars bestämmelser finnas intagne i Kongl. Majits Nådiga Kungörelse af den 22 December sistnämnde år, blef, bland annat, aftaladl, att den år 1645 i Christianopel upprättade tull-tarifen skulle förblifva i full kraft och ali således icke någon förändring k om me att ega rum i tuilbestämmelserna för de i samma tarif specificerade varor, hvaremot för åtskilliga andra artiklar afgifterna sattes lägre än den tull, som förut blifvit för samma slags varor erlagd.
För omröstning i förstärkta Stats-Utskottet föreslås, i följd häraf, nedanstående proposition »Den, som vill, att, i enlighet med Utskottets, af Ridderskapet och Adeln samt Prestc-Ståndet godkända förslag, Rikets Ständer, till anskaffande af nya gevär, å Riksgälds-kontoret anvisa en summa af 240,000 R:dr, att under åren 1855, 1856 och 1857 med J:del årligen utgå, röstar Ja; Den, det ej vill, röstar Nej; Uih. lill R. St. Vinner Nej, hafva Rikets Ständer till nämnda ändamål beviljat ett anslag af 200.000 R:dr, alt under nästkommande tre år från Riksgälds-kontorel utgå med ,J:del årligen.» 2:o. Utskottets i utlåtandet N:o 151, 2:dra punkten, morn. litt. a., gjorda och i utlåtandet N:o 238 vidhållna tillstyrkande, alt Rikets Ständer måtte, till fortsättande af Carlsborgs fästnings-byggnad, anvisa en summa af 60,000 R:dr för hvarldera af åren 1855, 1856 och 1857 med tillsammans 180,000 R:dr, är bifallet af Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet, men afslaget af Rorgareoch Ronde-Stånden, hvilka i berörde afseende för nämnda tre år beviljat endast ett anslag af 30,000 R:dr årligen, eller tillhopa 90,000 R:dr.
Memorialer och Utlåtande: N:o 59, med anmälan om Riks-Ståndens beslut, i anledning af Utlåtandet N:o 49, angående Bankens vexlings-kassa och depositions-rörelse. Med vidbfifvande af fattadt beslut, lade Ståndet Memorialet N:o 59 lill handlingarne. N:o 69. i anledning af väckt motion om förändring i gällande föreskrifter, angående beskaffenheten af de våg-attester, sorn vid Götheborgs låne-kontor antagas för belåning af jern, m. m. Bifölls; och N:o 61, i anledning af Riks-Slåndens beslut öfver Utlåtandet N:o 51, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 4 artikeln af Banko-reglementet. Med godkännande af Utskottets åsigt, lade. Ståndet Memorialet N:o 61 till handlingarne. S. D. Föredrogs ånyo Banko-Utskottets under N:o 63 afgifna Berättelse, angående förrättad revision af Banko-diskont verkets räkenskaper och förvaltning för år 1856. De af Utskottet gjorda hemställanden godkändes; äfvensom Ståndet, med gillande al Utskottets sidan 14 anmälda åtgärd, lade ofvannämnde Berättelse i öfrigt till handlingarne. S. D. Föredrogos ånyo och biföllos Slats-Utskotlets Utlåtanden: N:o 156, i fråga om utbetalning under år 1858 af återstoden af anslaget för Eskilstuna kanals anläggning; och N:o 157, angående föreslagen afskrifning af erhållet lån samt ålagda afgifler för sänkningen af sjöarne Bolmen och DraiVen i Småland. S. D. Föredrogs ånyo och bifölls Slats-Utskotlets Utlåtande N:o 169, angående medels anvisande för undersökningar, inspektions-koslnader samt expenser vid allmänna arbeten. S. 1).
Sist får jag till dem* som insinuerat, att jag velat insmyga StatsObligationer, öppet förklara, att jag ganska bestämdt önskar se ett förnuftigt Stats-Låne-System infört i landet, förutsättande alt det icke i oträngdt mål begagnas* samt att jag icke låter skrämma mig af de skuggor och spöken man häri upptäcker, utan tvärtom anser detsamma nödvändigt, om vi vilja lefva i samband med andra Nationer, och undvika alt återgå till barbari i handel och näringar. Herr Uggla: Jag upprepar ännu en gång, hvad jag förra gången förklarade, eller att jag hyser för Motionären en verk5o II. 16* 244 Den 20 November f. m. lig aktning, och att jag alltid skall hålla honom räkning för den goda afsigten med hvad han framställt; men jag förklarar derjemte, att lika litet som detta är en tom höflighet ifrån min sida, har det äfven aldrig varit min afsigt, att fournera hans förslag i löjlighet. Om effeclen af mitt anförande varit sådant, är felet visserligen icke hos mig, emedan jag icke känner mig dertill äga förmåga, utan troligen har det legat någonting uti beskaffenheten af det an förda, fast med allvar utsagt, som dervid fästat någon löjlighet. Icke eller har jag sagt, att afsigten med motionen vore, att motverka realisationens framgång; utan blott, att afsigten dermed vore ett förebyggande af några olägenheter, realisationen ovilkorligen med sig förer. Men med äfventyr att å nyo beskyllas för skefva åsigter, vågar jag likväl vidhålla, hvad jag alltid påstått, att denna realisation, efter mina åsigter, är förfelad; och att då sinnesstämningen nu så allmänt visar sig emot densamma, samt dess verkningar så äfventyrliga, lärer man hafva allt skäl, att betvifla den andra Statsmugtens sanction derå. Hufvudorsaken, hvarföre jag nu begärde ordet, var likväl icke att ytterligare orda öfver motionens antaglighet eller icke antaglighet. Det var blott i anledning af Herr Thams citation, huru det fordom tillgick i Schlesien.
Sådan lagskipningen då må hafva varit, kunde den åtminstone icke blifva mera godtycklig, än utöfningen af all annan Konungens makt. Af hela samhällsinrättningens öfriga beskaffenhet berodde det, huruvida godtycket kunde af någon motvigt återhållas; men åtminstone äfventyrades icke, att lagskipningen inkräktades af en särskild godtycklig makt, oberoende af öfriga samhällsmakterna. Detta förhållande, som lärer fortfarit alltifrån den tid, då riket bragtes under en gemensam Konungs välde, tyckes icke hafva förändrat sig genom den för öfrigt vigtiga utbildning, som rättegångsformerne och dömstolsinrätlningen erhöllo vid inrättandet af en Hofrätt, hvilken väl sades döma Konungs dom och hette Konungens högsta Nämnd, men dock i sjelfva verket icke kom i besittning af högsta domaremakten. Konungen bibehöll sin makt att ”bryta ”skrockoch offsocknir”, och fortfor att efter revisionssökande pröfva Hofrättens domar. En oberoende, från öfriga samhällsmakter afskild högsta domaremakt var ej till; och någon motvigt mot densamma, såsom sådan, kunde icke komma i fråga. Först när Konungens makt, efter Carl den tolftes död, inskränktes, måste äfven högsta domaremakten falla ur hans händer. Den tillföll en afdelning af Rådet, som med eller utan Konungens deltagande skipade rätt i högsta instants. Denna domsrätt var visserligen icke underkastad någon i lag föreskrif V 11 I • o o ven Kontroll; men också utgjorde den hvarken en oberoende makt, eller voro de Rådsledamöter, som innehade den, försäkrade mot godtycklig afsättning, eller kunde deras domslut med säkerhet betraktas såsom från ändring fri tagna. Afven utan att från Rådsembetet entledigas, kunde nemligen Ledamöterne af Justiae-afdelningen säkerligen, efter godtfinnande af flertalet i hela Rådet, flyttas från denna afdelning och ersättas med andra; och lagskipningen, såsom på detta sätt beroende af Rådet samfäldt, kunde således anses nära nog såsom ett R. St. Just. Ombudsm. Emb.-Berättelse för år i8JO. 29 regeringsärende, icke såsom handlagd af en särskild domaremakt.
Då jag deltagit i de sammansatta Utsk:ns öfverläggnjngar, rörande denna fråga, 'och med min röst bidragit till det beslut, hvaruti Utsk:n slädnät, så har jag ansett mig skyldig, att upgifva skälen för mitt handlingssätt. Här hafva, dels i Ulskms betänk., dels af Gr. Mörner blifvit andragna så många anmärkmr emot de ifrågavar. förslagen, att jag finnér öfverflödigt, att uprepa dem, utan anhåller endast få förklara, att jag anser nyssnämnda anmärkmr talande emot dessa förslags antagande. Jag skall bedja att i detta fall äfven fä instämma i Hr v. Hohenhausens anförande, som innefattar så klara skäl emot förslagen, att jag med honom i allo instämmer. N:o 1 har jag funnit följande grunddrag, som äro oskiljaktiga ifrån detta förslag. Den indelta arméens fördelning och ersättning till en del med nalional-beväring skulle medföra en vinst af 730,000 r:dr och deröfver om jag mins rätt, utan att det derföre Statsverket skulle erhålla lindring i nuvar. utgifter; ty denna vinst skulle tillfalla rustoch rotehållarne, utan att de för denna årligen behållna ränta skulle vidkännas någon motsvarande ny förpliktelse. Hvar Hr Stiernsvärd funnit anledn. till denna klingande välvilja för några jordegare på samtliga de skattdragaudes bekostnad kan jag ej förklara; men finner det högst obilligt.
Nu hafva vi bestämdt sagt, hvad qvantum silfver r:drn skall innehålla; men 0111 vi gjort afseende på remedium, hade vi nödgats tillägga, att i fall inlösen kommer att ske med bela r:dr, kan, enligt myntordningen, genom den olika tillåtna Den ao Juni. 3a5 viglen silfverqvantiteten blifva mei' e8er mindre, och i fall inlösen sker med halfva r:dr, kan den blifva f-göö mer eller mindre o. s. v., alltid med tillägg af dessutom mer eller mindre genom den olika tillåtna finheten. Jag skulle varit mycket tillfredsställd, om Utsk. haft godheten utarbeta elt förslag till text, som, med efterlefnad af R. St:s föreskrifter, skulle innehållit detta och icke gifvit anledning till confusion samt fått rum på de nya sedlarna inom de stadgade formaten ; jag för min del anser detta omöjligt. Sedan jag nu trott mig hafva bevisat, att Fullmägtige icke kunnat handla annorlunda, än de gjort, utber jag mig att få försvara R. St:s beslut, att å sedlarna skulle bestämdt utsättas det på en speciertdr belöpande silfverqvantum, hvilket vid förra riksdagen fattades, oaktadt R. St., med någon kännedom om den ståndpunkt, hvarpå konsten att tillverka mynt sig befinner, bort veta, att man ej kan bestämdt stadga, att det ena myntstycket skall vara fullkomligen likt det andra. För det första får jag erinra, att anledningen dertill var, att man för framtiden ville bereda en större säkerhet för sedlarna, än som kunde vinnas genom hänvisning till någon K. förordning, som kunde ändras, utan att ändra datum. Vår förra r:dr var hänvisad till 1664 års myntfot och 1770 års förordning om myntet; men ehuru dessa förordningar helte orubbliga, hade de dock i afseende på den säkerhet, de skulle lemna sedelhafvaren, förlorat all kraft och verkan. R.