Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 18, i anledning af väckt fråga örn förbud mot utgrälning at tnyror och Kärrängar på Gottland, då tvist derom emellan delegare upstår, intill des* ätt Egodelnings - Rätten pröfvat och åtgjort både o tu beholvet och tjenligheten af dylika utgräfningnr, och jemväl, 0111 den framtida fördel , som , deraf kan vara att påräkna. S, D. Återremitterades, i anledning af gjorda anmärkningar, Allmänna Besvärsoch Oeeonomie-Utskottets Betänkandet), N:o 4, rörande yrkad inskränkning af dagar för Markmders hållande, och att Auctioner ej må förrättas å dagar, sorn omedelbart föregå ellar efterfölja en Predikodag. Trot. Vtdr. d. is Jan. issi3i N:o 10, angående yrkad rättighet för Kro nohernmtans och Nybygges-Åboer i Norrbottens Län, ett utan utsyning m. m. få till tjärubränning använda stubbar, vindfallen och förtorkade träd å deras område, och N:o 13, rörande väckt fråga om hemmansdelars sammarslående under en Rök, utan afseende på deras olika numer. S. D. Då nu å nyo föredrogs Lag-Utskottets den g Januarii på bordet lagda Utlåtande, N:o 8, i anledning af Herr Dom - Prosten //. O. Holmströms, Herr Prosten “Jacob Dedehinds samt. Riksdags-Fullrnägtigen från Carlskro* na Herr Johan Jacob Klemans Motioner, dels om öfverseende af den för Rikets Ständers JustitiesOmbudsman utfärdade Instruction och dels om tillägg deruti, blef detsamma, i anledning af hvad deremot inom Preste-Ståndet blifvit anfördt, til! Utskottet återremitterad». S. D. Vid föredragning af Allmänna Besvärsoch Oeconomi?-Utskottets, sedan den g i denna Månad på bordet bvilande Memorial, N;n3, med anmälan om det af Hedervärda BondeStåndet gjorda val ef Suppleanter i nämnde Utskott, fann Preste ••
Prot, Utdrag den Julii 1829. 77 Den 24 Julii. Från Högloft Ridderskapet och Adeln. S. D. Vid förnyad föredragning af Constitutions-Utskottets, den 20 sistlidne Junii, under N:o 36, afgifna och, den 3o i samma månad , på bordet lagda Memorial, i följd af Stats-Piåds-Protocollens fullbordade granskning, ansåg Ridderskapet och Adeln Rikets väl kräfva, att den af Constitutions-Utskottet, emot Stats-Rådet, Hans Excellence Herr Grefve Olof Rudolph Cederström, anmärkte Rådgifvande åtgärden, till den senare Handels-Transactionen om Orlogs-Fartyg, eller till försäljningen af Linieskeppet Gustaf den Store, sedan benäinndt Försigtighe:en, samt af Fregatten Camilla, borde, enligt 107 §. Regerings-Formen, hos Kongl. Maj:t i underdånighet anmälas, men beslöt, att alla öfriga i berörde Memorial, enligt 107 §. Regerings-Formen, anmälde anmärkningspunkter skulle förfalla, samt Utskottens yttrande, rörande de i slutet af Memorialet upptagne så kallade vigtigare omständigheter, endast läggas till Handlingarne» Från Högvördige Preste-Ståndet. S. D. Vid föredragning af Expeditions-Utskottets Memoria], N:o 119, afgående återremiss 7^ Fröt. Utdrag den j4 Julii 182g. af Utskottets Förslag, N:o io4, till en underdånigSkrifvelse, jemte bifogadt förnyadt Förslag, N:o tuo, till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående godkända förslag till ändringar i Rikets Grundlagar, fann Preste-Ståndet för godt att sistnämnde förnyade förslag, pj:o 120, godkänna. S. D. Återremitterades, på grund af deremot gjorda anmärkningar, Banco-Utskottets Betänkanden:
FilialDisconternes utredande genom Statens försorgmen dervid uppstår en tvekan, som torde böra undanrödjas, huruvida någon större rättighet Staten tillkommer, att om Disconternes utredning förordna, dergenom att ActieÄgarne blifvit hörda , då de icke Blifvit kallade eller kanske icke kunnat kallas, at», vid talans förlust, afgifva, ef t bestämdt svar , äfvensom, om ock ActieÄgarne lemnat bifall till föreslagna åtgärder, huruvida derifrån kunnat Jiämtis någon laglig rätt, att för FordringsÄgarne i Disconterne några Liqvidations-vilkor föreskrifvaJag tror, för min del, att icke en gång ActieÄgaies bifall bordt kunna inskränka Fordringsägares lagliga rätt att brin} ga Disconterne i Concours - tillstånd, och att dervid tillgodonjuta den rätt , Lagen dem tillägger , och i denna enda lagliga väg, utan Statens mellankomst, synes mig att detta Ärende, så mycket hellre, bordt behandlas, som Riksens Ständer, ehuru sjelfve Lagstiftare, ä10 till Lagars åtlydnad lika förbundna, som den enskilta Medborgaren, och det vöre ett för Personlig och Egendoms - säkerhet vådligt praejudicat, om densamma Lagstiftande Magt, som är vårdare af Lagens efterlefnad, sjelf tillåter sig , att, med afvikelse derifrån, göra
Sedan Utskottet sålunda återgifvit hvad Kongl. Maj:ts nådiga Proposition i fråga om den nordvestra stambanan innehåller, får Utskottet hår upptaga de förslag, som blifvit framställda uti de inom Riks-Stånden väckta och till Utskottet remitterade motioner, hvilka på ifrågavarande stambanas anläggning hafva afseende. Uti dessa motioner har blifvit yrkadt: inom Ridder skåpet och Adeln: af Herr G. G. Stuart (motion N:o 228), dels att arbetena å nordvestra stambanan måtte under nästa statsregleringsperiod fullföljas och utföras till Christinehamn, så att Statens jernvågsanlåggningar derunder varda utsträckta till kusten af rikets betydligaste samt för handeln och segelfarten vigtigaste insjö; dels att såväl redan uppkommen som hädanefter intill 1866 års slut uppkommande behållning eller öfverskott af trafik-inkomsten på Statens jernvägar må, såvidt denna behållning utöfver andra för samma ändamål anvisade tillgångar erfordras, få användas till utförande och fullbordande af den del af nordvestra stambanan, som kommer att sammanbinda den vestra banan med Wenern vid Christinehamn; af Friherre Cederström, R. (motion N:o 213), att — på det den del af nordvestra stambanan, som år afsedd att från Porla eller annan tjenlig punkt å vestra stambanan utgå till Christinehamn och dymedelst förbinda nämnde vid Wenern och redan färdiga smärre jernvågsliniers utgångspunkt belägne stad med Statens jernbanesystem, måtte blifva fullbordad — de af Kongl. Majit påräknade medel till sammanbindningsbanan genom Stockholm måtte i stället anvisas till den nordvestra stambanan, och anslaget för den sistnämnda alltså höjas till 6,080,000 R:dr; inom Preste-Ståndet: af Doktor Arrhenius (motion N:o 125), att Rikets Ständer, jemte beviljandet af det utaf Kongl. Majit begärda anslaget för de arbeten å sträckan mellan Arvika och riksgrånsen, som fordra längre tid till sin fulländning, jemväl ville anslå 5,527,999
Att wib bylrka tillfällen som detta, gä den wanUga wägen, teder till det wac.liga resultatet att ingenting w-nn-s. Ru »är jag hemställa att kraftigare matt och siez mätte lagas Friherre ^ökllvZick trodde att man gansta lätt kunde komma iftän denna fåken, om drn svm angifwlk Lladrs alt Lagligen dewisa sin uppgift. Friherre förklarade att hwad han 662 Dm ii Januarii. han uppgifrvit, rvore han äfwen färdig att delvisa Friherre ^xest Wille blott anmärka, att om Oxelby ffulle äläggcrs att gä den wägen och inför Domstol bewlsa, skulle Skogarne under tiden kunna nedhuggas. Herr Grefwe» och Landt Marskalken gjorde proposition pä andra puncten i Sraks Ustko tels Betäckande och art drk skulle stä OxelbörA öppet att med sina klagomäl gä den Lagliga wägen. Rspades Ja men Frrherre Sisel von kloMt-in fs?eflog det mätte Stats Utskottet anmodas alt uppmana Oxei arr närmare uppgifwa sina klagomålHarr wore öfwertygad att Herr Grefwen och LandtMarffalken stels wore angelägen att Rikets Rätt wärdades. Herr Grefwe» och Landt-Marskalken ln, stämde fullkomligen harl men tilläde, att hans v i skan wore det iädant mätte ske enligt de författningar och den ordning fom wore stadgad. Frih rre Stael von ttollllein frägade om det icke hörde Ständerna till att wärda Kronans Egendom Här aibrötS Friherre Sise!, dä flere begynte att tota pu en gäng, kwar under ingenting redigt till Prowcsliel kunde fattas.
Inträffar det, som Herr Hjertström anfort, att friköpandet af hus på ofri grund aldrig är underkastadt någon serdeles svårighet, ser jag ännu mindre något skäl, att undandraga denna serskilta art af ofullkomlig egendom från en allmän regel, På dessa grunder anhåller jag om återremiss af Utskottets Betänkande, under åbe~; ropande af Herr Hjertströms reservation; \ N:o 2. Herr Ehrenborg, Ca/per % De terskilte motioner, sorn vid detina Riksdag blifvit,3 gjorde om förändring dels af 4en genast? under^den 13 Julli i$i8 utfärda - 88 Deri ii Junit f. nr. de förordningen om inteckning i fast egendom, dels af hvad 17 Cap. HandelsBalken i frågan om förmonsrätt inteckningshafvare och andre Borgenärer emellan stadgar, synas nvg hafva isyftat, å ena sidan, att inteckningshafvarens rätt att erhålla betalning ur den till hans säkerhet pantförskrifne fastigheten skulle tryggas och göras oberoende af annan slags förmonsrätt, som han ej är i tillfälle att känna eller beräkna, samt att såmedelst underlätta möjligheten att, emot nöjaktig säkerhet, erhålla försträckningar, och göra intecknade skuldebref till bestämdt samt efter inteckningarnes ordning och fastighetspriset lätt beräkneligt värde vid afhandlingar man och man emellan gällande, samt att å den andra undanrödja svårigheten för fastighetsägare, att få de jure håfne sådane inteckningar, 60m redan i sjelfva verket upphört att gravera hans egendom, och derigenom sätta honom i tillfälle, att, vare sig genom afsalu, eller ny pantförskrifning, fritt disponera samma egendom. Att Högloflige Lagutskottet utur dessa allmänna åsigter, uppfattat och dervid i ett sammanhang afvägat alla i detta ämne gjorde framställningar, hade varit så mycket önskligare, som ett väl ordnadt hupotheksystemo är af så väsendtligt inflytande på allmänna crediten
Tillika beslöto Riksens Ständer att utfästa tvänne belöningar, den ena af 500, och den andra af 5250 R:dr, för den som uppgåfve det tjenligaste proiect till reglering af arbetet inom Rikets HofRätter, Collsgier och StyrelseVeik, och anhöll o, att dessa pro jecter måtte få in lemnäs till Committerade, för att af dem pröfvas och granskas, samt, i sammanhang med Comitéens Serskildta Utskottets Betänkande/u 463 yttrande deröfver, vid nästa Riksdag komma linder Riksens Ständers skärskådande. Vid föredragningen af denna Underdåniga hemställan, den 15 Januari 1810, förklarade Kongl. Majit sig framdeles vilja vara i Nåder betänkt på att utse och förordna de-perSoner, hvilka skulle komma att utgöra dea underdånigst föreslagna Comitén; och bl ef, på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning, underrättelse i Tidningarne införd om de af Riksens Ständer utfästa B iöningar, med föreskrift, att de täflande borde, inom 1811 års slut, insända sina skrifter under adress till Committ crade för regleringen af dt t fullkomligaste sätt téll ärendernas behandling i Rikets Collegier och Publika verk. D.11 10 derpåfö! janda December erhöllo samtlige Collegierne och HofRätterne befallning att inkomma med underdåniga Betänkanden om de utvägar, som inom dessa verk kunde vidtagas till det åsyftade ändamåleta vinnande.
Det är dess »söner och anhörige och tjenare, som utgöra 5/6:delar, om ej mera, af hela beväringsstvrkan. Det är då dess billiga fordringar, som borde motsvaras; och om »än det vore så, som Utskottet antyder, att Rikets Ständer vid sista riksdag skulle »så oförsigtigt beslutat eller så ofullständigt uttryckt sin vilja, alt den i hela lan»det öfverklagade nyheten derigenom kunnat införas, så borde väl missförhållandet »nu välvilligt alhjelpas. Eller tror man, att det i längden kan befordra foster»landets väl och trefnad, att framhärda i systemer, som ogillas af allmänna tänke»sattet, fordra ölverdrifna ansträngningar och uppoffringar af folket, samt påtagligen »visa sig icke motsvara ändamålet?» »Jag vill ej ingå i vidare vederläggning af den satsen, att en mönsterherre »kan bättre bedöma om en yngling är lämplig till kavalleriet, artilleriet, sappör »o. s. v., än personen sjelf. Jag beklagar alt vår militär—organisa tion är så orim»lig, att under djup fred, då ingenting gör det behöfiigt, tvånget skall göra skyl»dighelen, att försvara fosterlandet, så motbjudande, att, då verkliga beholvet upp»står, nationen möjligen förlorat hägen dertill. I det fallet kan åtminstone Bonde»Ståndet säkert intyga, att, likasom förr det gjort allt för att värna Ibsterj uden, »skola dess söner äfven åter göra det då det gäller; men det fordrar derföre ock »med skäl, att deras krafter, lid och tillgångar skola sparas under tidrymder, då »det icke behöfves; helst då det gäller äudamål, hvilka genom sjelfva orga - 16 Allm. Besv. o. Ekon.-Vtskollels Betänkande, JW 58. »nisationen icke endast äro tvifvelaktiga, utan nära nog gränsa till det påtagli»gen onyttiga. Jag tror af alla dessa skäl, att Utskottet bort pä annat sätt behandla motionerna och dessutom att denna fråga bort ställas i samband med den »allmänna, om en förändring i försvarsverkens organisation.»
Rikets sednast föfsamlade Ständers Revisorer under granskningen af de till fångvården hörande räkenskaper skola erfarit olägenheten deraf, att vid en del af dessa saknats sådane handlingar, hvilka lemnade fullständig upplysning rörande anskaffningen medelst uppköp å offentlig auktion af fangvårds-förnödenheter; hvadan Revisorerne, hvilka förmodat, att den föregående framställningen i ämnet, med afseende å hvad Fängvårds-styfelsen derom yttrat, ej kommit att leda till någon åtgärd, funnit sig böra hemställa, att åtminstone de kontrakt, som för sådant ändamål af Fångvårds-styrelsen eller å dess vägnar med vederbörande afslutas, mätte antingen i original eller afskrift räkenskapen biläggas. Med anledning af hvad sålunda af Revisorerne blifvit framstäldt har Styrelsen uti cirkulär denna dag erinrat vederbörande att, då förnödenheter för fångvården å auktion uppköpas, sådan handling, som innefattar det aftal eller beslut, hvarigenom förnödenheternas pris blifvit bestämda, alltid bör, till verificerande af utgiften, i original eller bestyrkt afskrift vid räkenskapen fogas; hvilket Styrelsen, till följd af den nådiga remissen, skolat härmedelst i underdånighet anmäla. Kemisshandlingarne återställas i underdånighet; och Styrelsen framhärdar med djupaste vördnad, trohet och nit, Stormäktigste, Allernådigste Konung! Eders Kongl. Maj:ts underdånigste, tropligtigste tjenare och undersåter, W. STRÅLE. R. TH. CEDERSCHIÖLD. VICTOR LJUNGSTEDT. Stockholm den 20 December 1861. F. A. F. Lindencrona. — 316 — Stil teri - öfv ersty relscns underdåniga utlåtande ofver 2:ne i 1861 års revisionsberättelse förekommande anmärkningar vid granskningen af Strömsholms stuteris räkenskaper. Stormäktigste, Allernådigste Konung!
M. med anhållan att få bilda ett sådant bolag, och Iv. M. sedan skulle pröfva huruvida banken är nyttig eller ej, och dertill kommer att medlemmarne af bolaget skulle ikläda sig solidarisk ansvarighet, hvarföre skulle de då afsäga sig rättigheten att utgifva sedlar? Obestridligen är det en fördel att bredvid privatbankerna finnas sådana inrättningar, som den il'rågav:de, hvarföre jag anhåller om bifall till §:n oförändrad. Frih. Gripenstedt: Då denna § af åtskillige ledamöter blifvit bestridd af det skäl, att de önskade att äfven här solidarisk ansvarighet måtte åläggas bankdelegarne, ber jag att i sådant afseende få yttra några ord. Då det utan tvifvel skulle vara ganska nyttigt, om sådana banker, som den ifrågav:de, komme att uppstå, men dessa banker icke skulle komma att åtnjuta några särskilda privilegier eller förmåner (såsom sedelutgifningsrätt, kreditivrätt eller dylikt), så tror jag det vara principenligt riktigt att man i afseende på de särskilda slagen af banker äfven iakttager någon olikhet i fråga om skyldigheter. Det är visserligen sannt, att, ehuru ifrågav:de banker komma att stå till allmänheten i ett annat och mindre utsträckt förhållande, än de sedelutgifvande, man likväl är pligtig tillse att de, som skänka dessa banker sitt förtroende och der insätta sina penningar, äfven måtte åtnjuta en betryggande säkerhet, genom en lämplig organisation af desamma. Det har derföre också varit nödvändigt för lagstiftaren att för ifrågav:de banker söka några andra tillförlitliga garantier, i stället för den Den 12 September e. m. 259 solidariska ansvarigheten, hvilken här skäligen ansetts böra och kunna eftergifvas. Dessa garantier bestå, bland annat och förnämligast, i en fullständig offentlighet samt en betydlig grundfond, hvilken måste gå förlorad, innan allmänheten kan blifva lidande.
Den 11 April. 319 Upplästes Constitutions Utskottets den 3 dennes aflåtne Memorial, innehållande, att sedan, till följd af ankomne Remisser från Hedervärda Bonde-Ståndet af den 2 sistledne Februarii på Riksdagsmannens Johan Olsson Långbergs anmärkning mot Konungens Rådgifvare i Commandomål för Flottorne och fran samteliga Riks-Stånden af elen 9 och 13 i samma månad, på Stats-Utskottets anmärkningar dels mot bemälde Embetsman, dels mot föredragandeo af Krigs-ärenderna, med hänseende till det Allmänna Magszins - Directionen lemnade Avertissement om utspisning af injukt bröd åt Garhizons och Arbets-Manskapet i Carlskrona, och den i sammanhang härmed. Magazins Directionen sedermera ålagde skyldighet att åtlyda Kongl. Mapts genom Dess General-Adjutanter för Arméen och Flottorna utfärdade Ordres om Trouppers proviap.tering under Fredstid, Constitutions-Utskottet, efter inhämtande af alla nödige upplysningar, tagit under öfvervägande och pröfning denna Anmärkningsfråga; så har i anledning af de under bfverläggningcn yttrade skiljaktiga meningar, om och hvad ansvar borde följa på det emot Herr Friherre Cederström anmärkta förhållande i ett Regeringsärende, åt hvilket han bade såsom General-Adjutant och StatsRåd lemnat åtgärd, votering med slutna Sedlar blifvit ä-kad och anställd derom, huruvida Friherre Cederström i förevarande mål borde fran ansvar befrias eller ock genom serskild votering skulle afgöras, antingen Friherre Cederström må efter 106 elier 107 §.
@dfont ^ronand ombub ocb för ttppl^dttingard mebbelanbe, bör Öanbefantere* rarett elter Äatnererarett mtö Öfmerfiåtl)åttare*embetet t trououppbörödäreitben of* mermara ^röfmngdlommittéend fammanlomfter, ttteb flplbigljet att göra be an* märftttngar od) frantftätttiingar, ^martill l)att för ialttaganbe af ^roliand rätt finnér ftg ega anlebnittg. § 67. $å Äonuttgend SSefattnittgdljafmaitbed tattelfe fiola 83ewillttiitgbberebningarnaä orbfäranbe mara pligtige att, för upplpdtttngard tnebbelattbe före od) ttnber ^3röf Silla HSröfningéfommittéené fattabe beflut fantt pwarje af fommittéeu påfbrb eller föränbrab bewidningdafgift ffota t fommittéend protofod antednad; od) be bewiflningdafgifter, font till fbljb af ^röfningdfominittéend beflut tillfommit eder blifwit fafljlällba tid annat belopp än bet £areringdfomtnittéeu påfört, [fola upptagad i tareringdlängberna, beritti be protofoddparagrafer, font inneljåda bplifa beflut, böra i färfftlb foluntn angifwad. f rono SI IfSröfitingéfomntittéend famutanträbedort icfe bofatte lebantöter i benna fommitté fantt be fronofogbar od) anbre perfoner, font, enligt flabganbet i § 67, ffola från annan ort wib Hköfniiigbfommittéen ftg infinna, äro berättigabe åtnjuta erfättning för fina refe
Hr von Hohenhausen: De anmärkn:r, som dels af Frih. Sprengtporten och dels af Hr von Hartmansdorff blifvit framställda emot milt förslag alt borttaga orden ”och medel”, hafva icke öfverlygat mig, att jag haft orätt i min framställning. Det är gifvet alt den, sorn har egna medel, också äger förmåga att bekosta sin försörjning, äfven om han vore lam eller hade hvad lyte som helst. Hvad Frih. Sprengtporten anmärkt i afseende å slägtskapsförhållanden, så får jag svara, att då barn kunna försörja sina föräldrar, böra desse sednare ingalunda falla fattigförsörjningen till last; men huruvida föräldrarne derföre böra gå i barnens dagliga arbete, det tror jag icke att man kan i en fattigvåfdssfadga utsätta, huruvida de det skola göra eller icke, och delta är icke heller sagdt. När nu det är fråga om att försörja sig, så beror det ju på förmågan att kunna göra det; men står här ’’sakna medel,’’ så kan ju hvar och en säga att han saknar medel. Hvarföre insätta ett ord, som ger en rättighet åt den, som icke har medel alt kunna försörja sig, ätt blifva försörjd, då han möjligen endast af lättja icke vill förvärfva något till sitt uppehälle. Jag anhåller om propos. på förutnämnda begge ords borttagande, hvilket icke i något afseende skadar meningen eller den verkan, som är afsedd att med denna § vinnas. Frih. Sprengtporten: Jag skall visserligen icke mycket utbreda mig för alt bevisa nödvändigheten af att ordet ”medel” qvarstår. Det må gerna kunna anses som en ple - Den ta Mars. 363 näsin, sä snart man gifver en så omfattande tydning åt ordet förmåga, att dermed förstås icke blott arbetsförmåga utan äfven andra utvägar; men oskadligt är det väl anda, om detta ord qvarstår, synnerligast om det utbytes emot ordet ”utvägar,” på sätt flr von Hartmansdorff föreslagit.
Må man se sig om, hvilketdera man i tillämpningen heldre äfventyrar, antingen att öfver träda grundlagen eller att gifva tillfälle till någon öfverträdelse af fängelsereglementen. I intet fall kan jag bringas att tvifla, det grundlagens mening var, att tryckfriheten ej skulle hafva annan inskränkning i fängelserna, än som för öfrigt är stadgad, enär annat icke af lagen är uämndt; och det är för min afsigt nog, om jag ådagalagt, att äfven i denna punkt ingen an ledning finnes till förnekande eller betviflande af lagens allmänlighet. Sådant hoppas jag äfven resultatet vara af den undersökning, jag nu slutat i ämnets öfriga mornenter; och dessa äro alla de, i hvilka jag haft särskilda anledningar att anmärka betänkliga afvikelser från lagens tydliga mening. Jag vet icke, huruvida det kan vara att förvänta, att ännu något undantag från den allmänna regeln för tryckfrihet uppsökes i stadgar och reglementen, som icke äro grundlag. Men om ock sträfvandet mot denna frihet skulle stadna dervid, att presters förmän i embetet, der de kunna straffa deras förseelser, må vara deras förmän äfven för bestraffande af deras fel mot renlärigheten i tryckfrihets utöfvande, hvilket bestraffande icke i något fall tillhörer dessa myndigheters befattning; att den studerande ungdomen vid universiteterna (ehuru icke vid skolorna) må lyda under sina lärares disciplinarmakt för samma frihets begagnande samt hvarje underordnad tjensteman under alla de förmän, hvilka i och för tjensten äga öfver honom disciplinarmakt, och att styrelsen öfver fängelser må kunna hindra sådana skrifters utgifvande, som i fängelse blifvit af fångar författade; så lärer det medgifvas mig, att redan deraf skulle blifva talrika nog inskränkningar i den frihet, hvilken lagen beviljat så vidsträckt, med undanrödjande af alla förut deremot lagda hinder och stad - ganden samt utan andra undantag, än dem Tryckfrihetsförordningen sjelf innehåller och hvartill de här omtvistade inskränkningsförsöken icke höra. Man har icke funnit godt att erkänna dessa inskränkningsförsök såsom verkliga undantag från Tryckfrihetsförordningen.