Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken kunde ‘h då möjeligen blifva skyldig, att dagen derpå fö - jpe« n September J. m. retaga invexling. Med denna förändring till styrker jag bifall å andra punkten. Herr Hjerta, Guftaf: Då Utskotten ut satte ordet genaftj var det i följd af den plan de förelaggt Riksens Ständer. Det år osäkert om planen blifver sa gillad, att det kan stå qvar. Det beror på, huru vida publique papper till större värde blifva gällande. Utskotten utgingo från den synpunkt, att 5 procents utlåning skulle antagas. Det synes ännu osäkert, huru vida resultaten kunna svara emot Utskottens väntan. Två Stånd hafva redan frångått Utskottens förslag. BorgareStåndet har nemligen afslagit alla obligationer, och BondeStåndet har ingått på 5 ProcentsSystemet. Jag anser således bäst, att antaga den redaction BondeStåndet föreslagit, att nemligen efter ordet genaft tillägga orden eller ärligen. Det år gifvet, att om man på detta sått begagnar de summor, som ej till SiIfver-uppköp kunna användas, så minskas Statens utgifter för räntor, och man blifver ändå iståndsätt att hafva i cassan sådana obligationer eller papper, för hvilka man kan vid tillfälle köpa Silfver. Jag tillstyrker således bifall å andra punkten med det tillägg, jag omnämnt. Herr von Hohenhausen, Michael'. Jag tror äfven, att en förändring af redactionen år nödvändig, och att ordet genaft icke behöfver bibehållas. Mig synes lämpligast att blott sätta inom äret. Dessutom tror jag, att ett tillägg bör ske, som gör §. mera tydlig. I stället för: med det, forn af den affatta fimman icke kan Den 11 September /. m. 4«I genajl till det bejlämda ändamålet användas, hemställer jag oui det ej vore mera tjenligt att säga: med det, Jorn. af den affatta jamman ej kan för äret användas, Jkall fårhällas pä fätt i tionde punkten Jorejkrifves.
Ingen kan blifva snarare och mera lidande på Bankens oförmåga att fullgöra sina förbindelser än Regeringen, som mottager landets skatter i Bankens sedelmynt. Det måste således vara Regeringens högsta interesse att vidmagthålla Bankens credit, och i sådant afseende synes mig Konungens sanction till Bankens skuldsättning vara ett ytterligare medel att betrygga Bankens säkerhet. Förslaget, att i denna § ej omnämna fullmägtige, tror jag vara ett säkert sätt att hindra §,‘s förändring; ty efter mitt omdöme skulle de andra Stånden, kanske alla, men säkerligen några af dera, ingalunda antaga något sådant redactionsförslag, hvarigenom de kunde befara, att deras fullmägtiges inflytande på Bancastyrelsen skulle på något sätt förminskas. Jag anhåller slutligen att få nämna, det jag tror Hr Stråles anmärkn. vid redactionen af i mora. vara riklig; och Den 2J December f. ra., 4*9 om Hr Gr. o. Landtm, tillåter oss att punktvis få företaga §, och att Hr Stråles anmärka, får läsas upp, för alt blifva jemnförd med Utskrs och BondeStts förslag, kommer man lättast lill det beslut, som Ståndet kon finna lämpligt. Hr Stuart: Jag kan icke, lika med Gr. Horn, inse, huru med bibehållande af det stadgande, sorn Conslit.Ulsk. föreslagit i början af ifrågavar. 72 §, en ändamålsenlig organisation af Bancostyrelsen kan stå att vinna. Enligt denna redaction skall nemi. Banken förvaltas af de ful Imägtige, hvarje RiksSt. dertill förordnar, samt hvarje särskildt Stånd således utse fullmägtige i Banken. Hade der stått: de fullmägtige, R. St. förordna, så medger jag, att § kunnat få den tillämpning, Hr Gr. afsett; men med bibehållande af den torvar, redactionen tror jag ej, att Bancostyrelsen kan på ett ändamålsenligt sätt organiseras.
Jag kan ej inse att det är en syftning till inskränkning uti Kopungens makt, om Folkets Representanter genom ett öppet ådagaläggande af landets, särdeles med afseende på framtid, bekymmersamma Ställning, lemnar Konungamakten ett nytt tillfälle, att visa sin välgörande verkan på ett tillstånd, sorn ensamt ifrån den äger att hoppas och förvänta någon förbättring •; och hvilken är val den ädle Grefven® mening när han uttrycker sig, sorn om Konungamakten icke skulle kunna uträtta något af det goda och nyttiga, på andra vilkor än Folkets tralände i armod. Den ädle Grefven yttrar, att man låtsar icke veta huru inskränkt StatsRådernes makt och verkningskrets är, efter vår Regeringsform. Jag kan icke medgifva att den makt är inskränkt, som gen om StatsFörfattningen och An. svårighets!agen förbinder och förpbgtar, att in_ för Konungen sjelfkrafde påminna om Rikets rätt och bästa; att påstå denna makt vara för ringa, är detsamma, sorn att säga att goda» på sakkännedom grundade råd ej voro tillräckligt verkande anledningar för Konungen att åstadkomma det goda och nyttiga.. Jag lemnar hvadj intryck en sådan tankyttring ifrån en Konungens Rådgifvare, skulle göra uppå Svenska Na. tion, om den här lämnades utan motsägelse; jag lämnar hvad intryck det skall göra på Nation, att ifrån en Konungens Rådgifvare höra en. Jfru i Martu. 14* klagan deröfver, att Stot&Rdrfet ganska in'voiistitutionelt tituleras, sorn Ministrar.
» Förskona oss för all del från alla lagar, de äro s å tråkiga, och inte kunoa vi kvinnor begripa oss på dem och på alla märkvärdiga » balkar », som finnas i lagboken! Bara vi titta på den (om vi någon gång göra det), så går det rundt i hufvudet på oss! » Ja så ungefär tror jag många skola säga, men jag vågar ändå, med Iduns läsarinnors benägna samtycke, i all enkelhet söka göra en del af » Giftermålsbalken » klar och tydlig för dem. Men innan vi sysselsätta oss med den nuvarande äktenskapslagen och de under de senaste åren föreslagna ändringarna af densamma, skola vi i allra största korthet beröra den s. k. kvinnofrågans utveckling här hemma i Sverige. Jag säger med flit » allra största korthet », ty Idun tillåter ej någon utförligare behandling, det skulle inkräkta för mycket af tidningens utrymme. Som vi alla veta, var kvinnan under hednatiden blott en handelsvara. Det var endast de gamla nordmännens ädla sinnelag eller » ridderlighet » hon hade att tacka för sin relativt taget själfständiga ställning här uppe i norden. Då ungmön blifvit vuxen, var det hennes far, eller om han var död, hennes bröder som afslöto det s. k. brudköpet med den tillämnade mannen. Bruden själf hade ej det ringaste att säga i en så viktig fråga som sitt eget giftermål, j a man behöfde ej ens tillfråga henne, utan blott öfverlämna henne åt hennes nya husbonde. I DU N 1898 När hon lämnade fädernehemmet, erhöll hon en del lösören i hemgift, och jag antager, att den ännu för flickorna brukliga utstyrseln är en kvarlefva från denna tid. Men af den egentliga egendomen, eller odalen, fick hon ej det ringaste, och vid fadrens död fick hon ej taga arf efter honom. Sonen eller sönerna fingo ensamma allt, och först om sådana ej funnos fick dottern eller döttrarna ärfva. Så småningom, när sederna mildrades genom kristendomens införande, blef kvinnans rättsliga ställning något bättre. Under medeltiden voro bestämmelserna om kvinnans arfsrätt, myndighet m. m. olika i olika landskap och bestämdes af de s. k. » landskapslagarna ».
» Jag vill ej se, hur främlingshand har härjat i det fagra land, där trolsk min framtid hägrat. » Se, ljusa änglar stå vid grafvens dörr UPPSTÅNDEN HEMKÄNSLA. syns mästarn och de tolf, hans följesvenner, Till högre syften, lifvets lif i anden det nya Salem vinkar ofvan skyn. Bättre, långt bättre att minnas allt, som det i vårtid var. H e m — hemkänsla — ljufliga ord! D u torkar förstulet bort en tår. — Tack, bättre uttryck kunde ej gifvas häråt. ADI. Där svinna, såsom dropparne i sanden, båd ' tid och minnen; ty med vidgad syn odödlighetens lott stått upp ur grus att skåda högre klarhet, större ljus. HELENE MALMQUIST. QKANDLNAVIENS ERKÄNDT FÖRNÄMSTA MOO DEBLAD ÄR IDUNS MODETIDNING, som för helt år kostar endast 5 kr. för planschupplagan, S kr. för den vanliga upplagan. Prenumerera på prof från det nya kvartalet! — INTERNATIONELLA GRESSEN I LONDON KVINNOKON1899. S OMMAREN, hvilken årstid 19:e seklets praktiska människor ha apterat till en mötenas och kongressernas tid, kommer i år att bjuda på en företeelse af betydande intresse, nämligen en internationell kvinnokongress. Denna, som sammanträder i slutet af juni och början af juli, anordnas af » International Council of Women » och utgör förbundets andra femårsmöte. Planen till » International Council of Women », som afser att bilda en sammanslutning af de olika ländernas kvinnoföreningar, har uppstått i Nya Världen. Förbundets uppkomst dateras från år 1888, då en samling delegerade kvinnor från skilda håll på ett möte i Washington, hvilket anordnats af nå- gra intresserade amerikanskor, diskuterade den nämnda planen och utsago en styrelse för det internationella förbund, hvars förverkligande de beslöto att arbeta för.
Jag begär alltså Eders Excellences HögVälborne Herr Grefvens och Landtmarskalkens Proposition på mitt Förslag: att Riksens Stander tillåta ett särskildt Utskott för uppgörandet af grunderna till en Lön tillökning och en ny Lön-reglering efter spannmålsvärde för de hittills i penningar lönta Embetsman. Alen jag anhåller tillika, att detta mitt Memorial genast remitteras till StatsUtskottet. Skulle Ridderskapet och Adeln icke bifalla ett särskildt Utskotts tillsättande, anhåller jag, att mitt Memorial remitteras till StatsUtskottet, med rättighet att få Samråda med de Utskott sorn (Jet nödigt finner. Begärdes på bordet. Friherre Wirsen, Gustaf Fredrik. Jag bör Ränna mig på det högsta förbunden för den yärda Ledamotens benägna yttrande i afseende på hvad han behagat kalla mina visa och välvilliga förslag. Visa kunna de visserligen ej kallas. Denna egenskap ligger så långt utom den enskildta menniskans förmåga: Välvilliga, hoppas jag, att alltid mina råd för piin Konung och mitt Fädernesland skola va - j 86 Den 29 Mars. ra; men ehuru härmed ina vara, har jag aldrig åt allmänheten iemnat de förslag, sorn den värde Ledamoten behagat för min räkning uppgifva. Jag känner ej, hvar han hämtat mina tankar, och om det ej tilläfventyrs är såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet han haft tillfälle att inhämta dem ur StatsRådets Protocoil. Jag får å nyo uttrycka min tacksamhet för det benägna omdöme deröfver, som den värde Ledamoten behagat yttra, men tror mig icke kunna undgå hemställa till Höglofl. Ridderskapet och Adeln, huruvida det kan vara en Utskottets Ledamots rättighet att uti ett Stånds Plenum framställa de meningar han genom läsning af berörde Protocoll kunnat inhämta. Herr Hagströmer, Anders jjohan, uppläste följande Ödmjukaste Memorial. Af mig, som så nyligen genom Kontin, gens nåd fått inträda bland Eder, Nådiga Herrar!
Emot dylika hypothek (1835 års Banco-Reglemente §199) äroutgifne: år 1840 8 Lån på tillsammans R:dr 38,880: „ 1841 Jan. 2 — Juni 30 5 „ „ „ 30,510: Summa 13 Lån på tillsammans R:dr 69,390: Lån emot hjpothek af Läne-Bankeus Obligationer. (1835 års Banco-Reglemente § 183). Dylika lån äro utgifne till följande antal och belopp, nemligen: a) emot hypothek af Låne-Banco Obligationer för iäldre insatte capitälen 28 är 1840 11 Lån å R:dr 70,000: „ 1841 lill och med den 30 Juni 10 „ „ 51,500: b) emot hypothek af Låne-Banco Obligationer för de, till understöd vid den år 1800 beslutade realisation, emot 4 procents intresse, uptagna Lån i Silfver eller så kallade Silfver-sedlar: år 1840 4 Lån å R:dr 1,900: „ 1841 till och med den 30 Juni 1 „ „ 1,000-: Lån emot intekning i fast Egendom. Bankens fordringar för utgifna fastighetslån, emot återbetalning i Silfver äro, från den 31 December 1839 till och med den 30 Juni detta år, förminskade: genom slutliqvider med
Men utom de skäl, som redan blifvit anförde af Herrar Hjerta och Rosenblad, vill jag till hvarje äkta Svenskt sinne framställa den frågan, om det är värdigt, att utländningen, då han ser denna Canal, belägen invid den största farvägen till hufvudstaden, i lägervall och frågar, hvad dessa ruiner betyda, skall få till svar, att de äro ett qvarstående bevis på Rikets Ständers värma för ett företag, som, för alt blifva ett ibland de nyttigaste för landet, fordrade den ringa upp - Den 19 Februari i f. m. offringen af 3o,ooo R:dr. Jag förenar mig med de talare, som tillstyrkt bifall till Utskottens första Betänkande. Herr Crusenstolpe: Då jag nyss bade ordét, glömde jag att i Ridderskapets och Adelns minne återföra, att då Betänkandet om anslag till NavigationsSkolors inrättande för någon tid sedan af Ståndet återremitterades, skedde det på grund af flere talares yrkande, att anslaget borde förhöjas, och att åtskillige bland StatsUtskottets ledamöter då medgåfvo, att en sådan förhöjning kunde erhållas, men under förutsättning, att det nu ifrågavarande anslaget skulle indragas. Herr Tuben, Carl Wilhelm: Jag har, såsom ledamot i StatsUtskottet, deltagit i det Betänkande öfver ifrågavarande ämne, som de sammansatta Statsoch BancoUtskotten första gången afgåfvo; men då frågan andra gången inom Utskotten afgjordes, var jag icke närvarande, och detta är orsaken, hvarföre jag icke finnes bland reservanterne mot det senare Utlåtandet. För min del instämmer jag med dem, som anse den ifrågavarande utgiften nödvändig, och är öfvertygad, att Södertelge Canal redan gör Konungariket Sverige mera nytta, än Götha Canal ännu på ett halft århundrade kommer att göra. Jag anser således 62 H. IQ Den ig Februarii f. m.
I afs:de på dessa nya grundsatsers införande, har också Regeringen på sitt sätt uttalat sig, i det den tillsatt en komité med upgift att utarbeta ett förslag till konkurslag och dermed sammanhängande ämnen i denna riktning. Utsk:t har också nu till största delen upptagit dessa komitérades arbete och underställt detsamma B. St:rs pröfning. Frågan blir således, huruvida genom detta förslag de svårigheter, som måste vidlåda försöket att reformera den ifrågavarande lagstiftningen, blifvit af Utsk:t lyckligen besegrade, eller om de kunna på annat sätt bättre öfvervinnas, och huruvida således icke en eller annan af de nya grundsatserna böra lemnäs helt och hållet å sido. Då Grundlagen bjuder, att Konungen icke i någon lagfråga må fatta sitt beslut innan Högsta Domstolen afgifvit sitt utlåt, i ämnet, anser jag att deri äfven ligger en rättighet för Regeringen att icke på förhand yttra sig uti sådana frågor; och begagnande mig af denna rättighet, ämnar jag. hvarken deltaga i granskningen af de närmare detaljerna i detta förslag eller äfventyra ett yttrande, huruvida, i händelse förslaget af R. St:r antages, K. M:s sanktion derpå skulle vara att påräkna eller icke. Den II Juli e. m. Några af cle nya grundsatser, förslaget innehåller, äro också af en så hufvudsakligen juridisk natur, att jag tror att det hade varit önskligt, att Ständerna icke behöft deröfver yttra sig, förrän de juridiska auktoriteterna afgifvit sitt utlåt.; men andra frågor deremot, såsom t. ex. frågan om tvångsaceord, tillsättandet af en Rättens ombudsman att vaka öfver de alträdda boens förvaltning m. fl., äro af den beskaffenhet, att R. St:r måste anses kompetente att i första hand bedöma deras antaglighet för Sverige eller icke. Hvad dessa frågor beträffar, kan det icke vara annat än af stort värde för Regeringen att känna Ständernas åsigter derom, förutsatt likväl att R. St:r i dessa delar icke anse sin mening sfi ofelbar, att. derest grundade anmärkningar komma att mot förslaget af Högsta Domstolen framställas och föranleda till förslagets förkastande, det lägges Regeringen till last att hafva underkänt Ständernas beslut.
Då de af Rikets Ständers sednast församlade Revisorer, rörande Kongl. Serafimer-ordens-gillets förvaltning, gjorda anmärkningar, hvaröfver Kongl. Maj:t i nåder behagat infordra Kongl. Ordens-gillets utlåtande, till en del, nemligen i fråga om bokhållaren Törners balanserade skuld, 955 R:drl5 sk. 9 r:st, afse åtgärder, som berott af Advokat-fiskals-embetet att vidtaga, får Advokat-fiskals-embetet derom ödmjukast upplysa följande: Nämnde balans, som utgjort en Wisby hospital tillhörig fordran hos bokhållaren Törners hustru, har tillkommit sålunda, att Ilospitals-föreståndarne i Wisby år 1826 af A'isby hospitals medel till hustru Törner utlånat 400 R:dr, emot inteckning och skuldsedel, å hvilken skuldsedel Borgmästaren Eneqvist och Tullförvaltaren Lindvall tecknat borgen såsom för egen skuld. Enligt Hospitals-föreståndarnes förordnande, blef denna skuld den 26 Maj 1830 uppsagd till betalning, äfvensom, då slik betalning uteblef, Hospitals-föreståndarne förordnade om lagsökning, hvilken jemväl af Hospitals-sysslomannen Unér anställdes emot gäldenären, som befanns sakna tillgångar. Den intecknade panten blef derefter utmätningsvis försåld, hvarvid blott 57 R:dr 40 sk. i afbetalning å nämnde fordran erhöllos. — Sedermera väcktes rättegång emot ena löftesmannen, Borgmästaren Eneqvist, om hans förpligtande att betala återstående beloppet, men genom Kongl. Maj:ts nådiga dom af den 27 December 1857, blef slutligen förklaradt, att som Eneqvist ej vore lagsökt inom 12 månader ifrån skuldsedlens förfallodag, frikändes han från betalnings-skyldigheten. För det Sysslomannen Unér uraktlåtit utsöka nämnde fordran hos andra löftesmannen, och dessutom i flera afseenden försummat bevaka hospitalets rätt i fråga om samma fordrans indrifvande, anställde Advokat-fiskals-embetet derefter åtal emot
Under denna kategori kunna dock icke hänlöras sådana statistiska uppgifter, som att folkmängden år 1860 utgjorde: i Westmanlands län 102,779 och i Stora Kopparbergs län 164,509, men deremot i Gefleborgs län 134,542, i Vesternorrlands d:o 114,500, i Jemtlands 6:0 59,919, i Vesterbottens d:o 66,323 och Norrbottens d:o 55,945. 1 afseende å produktionen tror jag väl icke heller att man kan påstå att den norra delen af Sverige kan mäta sig med provinsen Westmanland. Man må hvarken låta sig afskrämmas af Knare träsk eller något dylikt; utan helt lugn öfverväga möjligheten för en jernvägs anläggande genom Norrland. Alli de, som med mig intressera sig lör Stockholms stad, må väl ihågkomma att dess handelsterritorium icke kan utvidgas utöfver sina nuvarande gränser. Detta område ligger egentligen mellan Siljan och Mälaren och omfattar en del al Upland, Westmanland, samt nordligare delarne af Nerike och Södermanland. Det enda sättet att få detta territorium utvidgadt, ligger deruti, att denna trakt blir tätare befolkad, kommer i åtnjutande af större välstånd och således ökar sin produktion. Frågan gäller således för Stockholms stad, icke allenast en förbindelse med kringliggande orter, utan äfven höjandet af samma orters ekonomiska välmåga. Vi riksdagsmän hafva vid denna tid blifvit öfverbopade och trakterade med en mängd ströskrifter i Irågan. Ett särskildt och framstående rom bland dessa intager en af Major Adelsköld utgifven afhandling, till hvilken jag får hänvisa. 204 Den 11 Maj f. m. Hvad Norrland angår, visar sjelfva dess konfiguration hvad som är fördelaktigast för dess intressen. Dess elfvar och berg gå öfverallt från vester åt öster och odlingen följer troget de häraf bildade dalarne.
Jag vet, att de helst emottaga allmosan ur dina händer. Tillsäg på samma gång de rättsökande, att de återvända i morgon vid vanlig tid, och de nådesökande, att de nu hafva företräde. Gossen i prestdrägt spratt till såsom ur djupa tankar, då han hörde sitt namn. Hans blick hade oafvändt varit riktad på Krysanteus’ ansigte och gestalt. Det var första gången han såg den athenske erkehedningen, om hvilken biskopen så ofta än med harm, än med ömkan, hade talat till honom. Men bilden, som Clemens, på grund af biskopens ord, hade i fantasien målat af den bekante filosofen, öfverensstämde icke med verkligheten. Clemens ville tvinga sig att upptäcka något hårdt, öfvermodigt, sjelfkärt eller demoniskt i detta ansigte. Det var i detta bemödande han nu blifvit störd. Då Petros vände sig bort från Krysanteus, hade denne vid ett ögonkast öfver salen varseblifvit den unge presten. Clemens var blek och spenslig, men hans anletsdrag strålade af en serafisk renhet, som trängde till den skönhetsälskande Athenarens hjerta och uppfyllde det med deltagande. Det förekom honom som en grym lek af ödet, att en så späd och älsklig varelse redan blifvit iklädd en drägt, som dömde honom att afsäga sig själens sjelfständighet och hjertats naturligaste böjelser. Clemens hade nyss aflägsnat sig genom dörren till aulan, när denna utifrån öppnades af ostiarien för en liten hop af män och qvinnor. De voro nådesökande, det vill säga hedningar, som begärde att upptagas i den kristna församlingens gemenskap. Det var svårt att af deras yttre gissa, hvilka bland dessa menniskor drifvits hit af hjertats behof och hvilka af verldsliga beräkningar. De syntes alla tillhöra den olyckligaste samhällsklassen. Midt i hopen visade sig en man, som bar mantel öfver sin tunika, en trasig mantel, men som talade om bättre dagar. Hans lätta, fria åtbörder skiljde honom ytterligare från de öfriga, som tysta och vördnadsfulla stannade vid dörren.
Om första mom. afifrågavande § antages, blefve det förbjudet att å Kronans fartyg utan tullförpassning föra mer än 2:ne kannor bränvin på man, och om, såsom jag vill minnas (ehuru jag icke med säkerhet kan påstå det), de allmänna tullföreskrifterna äfven gälla för nyssnämnde fartyg, skulle, till följe af det nu föreslagna stadgandet, betydliga olägenheter upstå vid sjö-utrustningar för Kronans räkning. I afseende på andra mom., der det stadgas om produktionsbevis, hemställer jag, huru t. ex. en handlande i Stockholm, som från åtskilliga delar af riket köper bränvin, hvilket han sedermera magasinerar uti sin källare, skulle kunna förskaffa sig produktionsbevis öfver de olika partier, hvilka han från sitt magasin försäljer. Slutligen, då det ännu icke är afgjordt, huruvida nuvar:de förbud för införsel af bränvin och sprit skall fortfara eller möjligen uphöra, synes det mig, om sednare händelsen inträffar, blifva svårt för en handlande, som införskrifver dessa varor från utlandet, att hafva desamma tullförseglade, då de komma till Sveriges skärgård. Enär jag anser, att alla dessa svårigheter böra af Utsk. tagas i närmare betraktande, vågar jag vördsamt anhålla att R. o. Ad. behagade återremittera denna §. Hf Printzensköld: I likhet med Frih. Raab inser jag de många svårigheter, som förete sig, då man vill så lagstifta, att Den 9 Augusti e ra. 169 fullkomlig visshet vinnes derom, att det bränvin, som sändes från en ort till en annan, verkligen är inhemskt — hvilket lärer vara det ändamål Utsk. åsyftat med ifrågavar:de §. Men dessa svårigheter bör man likväl icke — så synes migafhjelpa på bekostnad af möjligheten för köpmannen att afsätta, och konsumenten att köpa den ifrågasatta varan.
Vi hafva nu så många års erfarenhet utaf silfver-utvexlingens gång och penningeställningens rörelse i landet, så att det är att förmoda, alt Bankofullmäktige höra och kunna följa med sin upmärksamhet alla dess vexlingar och iakttaga hvad, som kan befordra Bankens säkerhet. Jag tror således lika med Gr. Gyldenstolpe att ingressen till andra punkten i Utslcs förslag, kunde vara öfverflödig, såvida Banko-fullmäktige se saken från samma synpunkt, som jag nu har tagit mig friheten att framställa. Frih. Stjernstedt: Den tanke, som ligger till grund för den ifrågavar:de meningen är, såsom Frih. Palmstjerna riktigt nämnt, alt påpeka tydligare för Fullmäktige deras rättighet, att, i händelse en större sedelmassa skulle komma i omlopp, göra indragningar fastän metalliska kassan icke nedsjunkit till den bestämda proportionen. Man har föreställt sig att genom Hypotheks-föreningarne skulle betydligt silfver dragas in i landet och sedelmassan ökas samt en gynsarn tid npstå, föranledande till ett öfverdåd, som snart skulle medföra en reaktion, hvarigenom det silfver, som inflöt, åter skulle utgå. Detta har varit meningen med dessa ord, som här äro föreslagna att ingå. Jag lemnar derhän huruvida detta kan vara lämpligt, såsom Fullmäktige nu äro organiserade, och derest motstånd möter från Fullmäktiges sida, så har jag ingenting emot att orden borttagas. Gr. Gyldenstolpe: Jag torde få till hvad jag redan anfört tillägga att sådant påpekande för Fullmäktige alldeles icke behöfves och det behöfves till och med icke i reglementet, emedan saken gör sig sjelf. Det hafva vi haft erfarenhet af under do år, då en sådan tillökning i sedelstocken inträffat nemi. åren före 1848. Då vidtogos de åtgärder, sora nu blifvit föreslagna för händelse af sedelstockens alltför betydliga ökning, men följden var den, att Bankens kapitaler icke blefvo utlånla under dessa tider just derigenom, att sedelstocken blifvit så betydligt ökad, alt man hade lätt, alt erhålla lån i enskild väg.