Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfvervägande af hvad sålunda blifvit såväl i ena som andra afseendet yrkadt, har Utskottet, hvad först angår Herr Printzenskölds och Hans Excellens Hr Grefve Löwenhjelms omförmälde förslag, trott sig böra erinra, att, då Rikets Ständer vid sednaste riksdag, just i betraktande af den tidningar beviljade portofrihet, pröfvade lämpligt förhöja stämpelafgiften till dess dubbla belopp, skäligt afseende blifvit fästadt å Bih. till R. St. Statens anspråk på ersättning för berörde förmån, hvadan någon ytterligare dylik ersättning eller förhöjning i stämpelafgiflen icke nu synes vara af omständigheterna påkallad. Beträffande, åter den ifrågasatta nedsättningen, torde skäl dertill så mycket mindre vara för handen, som det icke lärer kunna nekas, ali slämpela(giften i och för sig är af den obetydlighet, — hvilket dagliga erfarenheten också bekräftar, — att hinder för spridandet af tidningspressens alster icke kan anses derigenom uppstå. Utskottet hyser nemligen den öfvertygelse, att inom den ort, der behofvet af en tidning låter förspörja sig, en sådan också skall, oaktadt stämpela fgi flen, uppstå och ega bestånd. Hvad slutligen vidkommer det jemväl väckta förslaget att endast den del af en lidningsupplaga, som med posten försändes, borde undergå stämpling och denna stämpling verkställas å postkontoren samt afgiften direkte inflyta till postverket, så torde dervid böra anmärkas, dels att stämpelafgiften icke är att betrakta såsom egentligt postporto, dels ock alt den föreslagna förändringen skulle komma att medföra betydligt ökade göromål för posttjenstemännen, hinder och dröjsmål vid posternes expedierande samt, i afseende å sjelfva stämpelafgiften, enahanda resultat som hittills, nemligen densammas ingående till Statsverket, ehuru i förening med öfverskotten å postverkets intrader.
Plötsligt erinrade han sig historien om Gabels byxor, som han hört av Tomas Weber, och redan efter det första glaset bordeaux hade han berättat den för henne. Det var så mycket lämpligare som Grothusen just satt i närheten, snett över, och själv kunde tjänstgöra som åskådningsmaterial. Den livliga frun blev genom denna historia försatt i en så munter stämning, att Mortimer nästan blev orolig. Är det verkligen sant? frågade hon, medan de troskyldiga blå ögonen med ett smäktande uttryck sökte över till Grothusen. Baron Grothusen hade ingen blomma i knapphålet, ty det var första gången han var gäst i konsul Arvidsons hus. Han konverserade med fröken Mary, konsulns dotter, angående vissa reformer i militärväsendet. Han sökte särskilt intressera henne för införandet av mörka knappar av uniformens färg; de blanka knapparna av metall vore föråldrade. I en tid som vår sprida de ingen glans över vårt stånd, snarare löje, och i krig äro de helt enkelt farliga. Det skulle dessutom göra ett gott intryck på riksdagen... Fröken Arvidson betraktade honom intresserad med sina allvarliga, mörka ögon, som tycktes speja efter det äkta i allt. Det var något visst manligt över baron Grothusen; något manligt och vederhäftigt. Och hon såg av den aktningsfulla förbindlighet, varmed överste Vellingk drack med honom, att han var högt värderad av sina förmän. Professor Weber hade fru Brehm. Det skulle varit omöjligt att av detta lilla skära, barnsliga rokokohuvud med det redan vitnande håret sluta sig till en prövad och erfaren kvinna, vars starka natur sund och oskadad gått igenom svåra kriser. Hon hade växt upp under brydsamma omständigheter, och hennes äktenskap hade icke varit lyckligt. Hon var sedan åtta år tillbaka skild från sin man, en bankrutterad köpman, som efter en del inkorrekta transaktioner flyttat över till Amerika. Hon mottog nu ett årligt underhåll för sig och sina barn av sin svärfar, som var mycket förmögen och som dessutom avgudade henne; därtill förtjänade hon själv icke så obetydligt på översättningar. Omgiven av sina tre barn och en släkting, fröken Berger, framlevde hon nu den lyckligaste tiden av sitt liv i en liten våning vid Döbelnsgatan.
den minsta konst för en psykolog som hon » Tycker ni inte det är bra ovänligt af er att genomskåda dem allesamman — de voro bror, » fortfor fru Fanny och betraktade honom kära samtoch synnerligen, det var inte tu med en lurande sidoblick, » att han gått här tal om det —, men hvarför kunde de inte hela sommaren bland oss som ett hemlighetshelt ärligt tala om det? Och när någon af magasin och inte velat tala om för någon här, dem träffat honom enskildt och Fanny frågade hvem han är förlofvad med? Åtminstone hvad han hade sagt, hvarför skulle hon då få kunde han väl ha sagt det till mig, så goda undvikande svar? Hvarför skulle hon hållas vänner som vi ha varit, han och jag! Jag utanför? Hvarför kunde hon inte få veta, kan inte neka för, att det har retat mig kohvad det var han hviskade till Hortense vid lossalt. Ser ni, herr Agathon, det är min kyrkoporten i söndags och hvad han skref i specialitet att vara allas förtrogna i kärleksDomsbasunens poesialbum häromdagen? Ja, till affärer. Under de år jag tillbragt somrarna och med det där lilla lindebarnet Maggie blef och julveckorna här i socknen, har jag varit stum och inbunden som en bok med sju invan att läsa i allas hjärtan som i en uppslasegel, så snart Fanny gjorde det minsta förgen b o k. det måtte vara något hos mig, sök att lyssna med den moderliga vänskapens som rentaf tvingar folk att komma 1 ill mig stetoskop på hennes flämtande lilla hjärta. med sina förtroenden, och det roar mig, det Och Lina sedan i går kväll, hur hade hon erkänner jag. Ni kan aldrig tro, så många inte låtit tigga och be sig, innan hon lät Fanny partier jag ställt ihop i Stockholm! Partier slippa in i licentiatens rum en enda minut af prima kvalitet, fina och solida, hållbarheten och kasta en blick på det där famösa porgaranteras. alls inte shoddy! Och därför trättet? Hon skulle bara ha vetat, hvilken kunde er bror gärna ha varit uppriktig emot upptäckt just det där porträttet då gaf anledmig, tycker jag. » ning till!
Man har t. ex. upphäfwit den gamla Lag, enligt hwilken alla köp af Fastigheter, sä widt de skulle blifwa fullt gällande, borde ffe inför Domstolen, äfwensom längt för detta den ännu äldre maxime kommit i förgätenhet, enligt hwilken ägande rätten icke ansägs, efter flutadt köpe - 3Z4 Dm 9 October. pe.aftal, (Mande i afseende pä tredje man. förr än köparen kommit i pohctzion, det will säga, bosatt fia derä och beavnt odla eller af Landbo tagit städsel och a^rad." Allt detta är förgätit, men man bar dock derjemte bibehällit den regel, att, om nägon säljer jord tiU twänne, äger den köparen före» träde, svin först gjorde köpstutet, utan att besinna, det denna satts, genom förutnämda för. ändringar kätt en hel annan betydelse, än den gamla regeln, att den behälle godset som först köpte; ty dä ansägs jorden ej rätt köpt, förr än köparen tagit den i besittning, eller ä Tnget en flags symbolisk tradition stedt; äfwensom man antagit, att Lagfart äger företräde för Jntekning, om ock pantförstrifningen är af äl. dre datum än köpebrefwet. Alla realrätters förwärfwande har, enligt desias natur, det med sig, att det ock kan werka pä tredje man. Härigenom har det, i de fleste Lagstiftningar blifwit ansedt för en nödwändighet, att sädane ashandlingar skulle fä all möjelig publicitet, och endast genom densamma, endast sä wida de af hwar nian, som det möjligen interetzerar, kunde blifwa kände, har man ansitt detze fullt gällande, för sä midt nämligen, som tredje mans rätt derpä berodde. Efter min öfwertygelse äga wäre köpeaf. handlingar, sä länge de icke blifwit ä Ting eller Rädstufwa offenteligen uppläste och i Lag. farts. Protocollet intagne, ingalunda all den publicitet, som behöfweS, att förekomma tredje mans
Ty att här göra nya inrättningar genom Statsanslag, hvilka äfven vid denna Riksdag till vägabringas kanske genom mynt38 If. ‘n 9» Dtn i4 Augusti f. in. församling, ärotjenligt, innan Nationen har kraft att underhålla dem. Det är ej så utan skäl jag begärt, att Carlberg måtte insättas i Propositionen. Jag vet, hvad jag är skyldig denna inrättning, och tror ej, att man behöfver förskräckas öfver följderne af de åtgärder, som der nu äro vidtagjie. Jag tror, att om Utskottens Ledamöter visste, under hvad vilkor Lärarne vid Carlberg arbeta, skulie man erkänna alt de förtjena belöning och icke borde lemnäs så åt sitt öde, som det af Utskottet skett. Jag anhåller således om proposition, på sätt jag förut framställt, att nemligen anslag må lemnäs till läroböcker, till Carlberg, och, i tredje ordningen, till uppförande på stat intill nästa Riksdag af Profskolan, men att i öfrigt inga anslag gifvas, förrän grundsatserne för Undervisningsverken äro bestämde. Grefve Frölich: Då jag förra gången begärde ordet, var det i mening att sätta en damm för det element, som sökte intränga i discussionen, men som sedan alldeles öfversvämmat oss. När detta nu en gång är gjordt, så oaktadt en Ledamot framkommit med det kraftigaste af alla argumenter, det att begära votering, anhåller jag dock att först få upptaga några inkast emot hvad jag yttrat. En Ledamot Herr Rosenblad, som hade svårt att vederlägga hvad jag anfört skriftligen, emedan han ej var narva - Den 14 Augusti f. m. 99 rande, då det upplästes, har tydligen velat framställa mot mig, som hade jag önskat, att Regeringen skulle lemna Undervisningsverken handlöst. Jag torde med hvad jag förut anfört tillräckligen hafva motiverat hvad min mening är, för att behöfva ingå i vederläggning af en så grof förvridning och öfverdrift i commentationen. Han har föröfrigt framställt den fråga, om det vore möjligt, att menigheterne kunde öfvertaga Undervisningsverken, ifall Slaten dem öfverlemnade. Jag tror, alt de skulle kunna göra det, ty anslagen äro redan ganska tillräckliga.
Den som vili, att 5 Kap. 14 § i Strafflagen skall, på sätt Utskottet föreslagit samt Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, lyda sålunda: »Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt 1. inom två år, om det ej i lagen med svårare straff än fängelse belagdt är, eller 2. inom fem år, om det ej i lagen med svårare straff än straff arbete i två år belagdt är.» röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Bih. till R. St. Vinner Nej, anses Rikets Stander hafva beslutat, att ifrågavarande § skall erhålla följande, af Kongl. Majit föreslagna samt af Ridderskapet och Adeln samt Presle-Ståndet antagna lydelse: »Straff vare förfallet för brott, som ej blifvit åtaladt 1. inom två år, om det ej i lagen med svårare straff än fängelse belagdt är, eller 2. inom tio år, om det ej i lagen med svårare straff än straffarbete i två år belagdt är.» Voteringen har utfallit med 71 Ja och 48 Nej; i följd hvaraf Rikets Ständer beslutat i enlighet med Ja-propositionens innehåll. 2:dra Voteringen (enligt Votenngspropositionen M 2.): Den som vill att 3 § 2 morn., 4 och 5 §§, förra delen af 10 §. 11 § och 38 § 1 punkten i 14 Kap. af Strafflagen skola erhålla följande af Utskottet föreslagna samt af Borgareoch Bonde-Stånden godkända lydelse: 3 § 2 mom. »Var gerningsmannen, utan egen skuld, genom svår förolämpning eller synnerlig misshandel, af den drapne tili vrede retad, eller äro omständigheterna eljest synnerligen mildrande; då må tiden för straffarbetet till fyra år nedsättas.» 4 §• »Har någon genom uppsåtlig misshandel dödat annan, och skedde den misshandel med berådt mod, men utan afsigt alt dräpa; dömes gerningsmannen till straffarbete på lifstid eller från och med sex till och med tio år.
Men målens utredande tillhör föredraganden och kronans rätt bör det åligga styrelsen att omedelbart iakttaga. Bokföringen öfver jerntillverkningen kan lämpligen bestridas af den, som förrättar aktuarieoch registratorsfjensten, under inseende af byrå-chefen; ock 7 lill utförande af åtal för vrakjern, äfvensom af de få andra aktioner, som kunna ifrågakomma, kan i hvarje fall serskild person af styrelsen förordnas, om det icke finnes tjenligare att målen till allmän åklagare öfverlemna. Dea kontrollerande handläggning, som i öfrigt ankommer på Advokatfiskal, kan på Styrelsens föredragande lämpligen öfverflytt as. I sammanhang med Bergs-kollegii reorganisation bör Kollega befattning med förlagsinteckningar öfverflyttas till Bergs-tingsrätt, eller, om Bergsdomstolarne upphöra, till Häradsrätt å landet och Rådstufvurätt i stad. Antalet af hos Bergs-kollegium sistlidet år handlagda mål, angående nteckningars beviljande eller dödande, samt om gravationsbevis utgjorde endast 14. I Hammarskattstaxans upprättande bör Bergs-styrelsen ej annorlunda deltaga, än att, vid öfverlemnande af de från Bergmästarne inkomjje uppgifter å gångbara priserne, Styrelsen anför hvad i ämnet är att anmärka eller upplysa. Anm. 5. Rekognitions-skogs-divisionen bör upplösas, enär de få mål, som nu återstå och i årsredogörelsen balanceras, lämpligen kunna af Kammar-kollegium ensamt afgöras; bj för Kommers-kollegium , som vid organisations-förändringen torde kunna fä namn af Öfver-Siyr elsen för handel och slöjder: 1 Chef, under namn af General-Direktör, lön Rdr 3,000: — taffelpenningar ...» 1,000: — 2 Föredragande ledamöter, med bibehållande benämning af Kommers-råd, lön ... Kansliet: 1 Sekreterare, lön 1,000 tjenstgöringspenningar . .
Utaf diskussionen inom de båda Riks-Stånd, som återremitterat ifrågavarande ärende, inhemtas, att de ledamöter, som i frågan sig yttrat, i allmänhet varit af den åsigt, att besvär emot Pröfnings kommittés beslut väl borde få anföras, men deremot hafva tankarne varit delade huruvida denna besvärsrätt borde utsträckas till alla de fall, der anledning till klagan kunde förefinnas, eller om besvärsrätten borde inskränkas, dels så, att endast de skattskyldige, men icke Kronans ombud, skulle ega rätt att söka ändring, dels alt den skattskyldige skulle ega rätt lill klagan blott i de fall, då Pröfnings-kornmitté förhöjt bevillnings-afgiften öfver dess af Taxerings-kommittéen fastställda belopp eller ålagt bevillning, som sistnämnde Kommitté ansett icke böra utgöras, dels att ändrings-sökande endast då borde ega rum, när formfel eller uppenbart oriktig tillämpning af Bevillnings-sladgan vore för handen. Bevillnings-Utskottets Utlåtande M 34. 30 Såsom skäl för bibehållande af deri i nu gällande Bevillnings-stadga i allmänhet rnedgifna besvärsrätten öfver Pröfnings-kommittés beslut, har blifvit anfördl, att Svenska folkets af Grundlagen erkända rätt att sig sjelft beskatta, enligt 57 § Regerings-Formen utöfvades af Rikets Ständer allena vid allmän riksdag, men ingalunda vore en åt kommunalnämnder medgifven rätt, att i sista instansen tillämpa de af Rikets Ständer bestämda beskattningsgrunder. Dessutom kunde i beskattningsfrågor förekomma formela fel och misstag af den beskaffenhet, att hela beslutet blefve en nullitet; och rätt att i sådant fall söka ändring deri borde ej kunna någon deraf lidande betagas. Då misstag i fråga om författningens rätta tillämpning, i synnerhet innan en fullständig och noggrann kännedom om densamma hunne inhemtas, lätt kunde inträffa, vore det destomera skäl att icke inskränka besvärsrätten, som det i Svensk lagstiftning vore något ovanligt alt underordnade kommunala myndigheter skulle kunna afgöra öfver Statens eller den enskildes väl, utan att appell till högre instans finge ega rum.
I händelse, vid infällande Krig, dessa Medel ej skulle nog hastigt kunna indrifvas, torde för. lägenheten kunna affijelpas genom upptagandet af Interims-Lån, hvilka helt visst skulle blifva desto lättare att erhålla, ju större tillgång till säker återbetalning man kände, att Staten redan ägde. Denna Krigs - fond borde för öfrigt stå under Riksens Ständers enskilta värd, och endast Anvisningar på en viss Summa deraf, åt Kongl. Maj;t, i form af Oedirjver, öfverlemnas. Hvarifrån de årliga bidragen till denna Fond skola tagas, kan då först med säkerhet bestämmas, när Förslaget öfver Statens behof och tillgångar blifvit uppgjordt. Om Skatterna, genom en jemnare fördelning, kunna tåla Ridd. och Ad. Den 18 December. att ökas, till bildande af ifrågavarande KrigsCassa, må de afgöra, sorn, bättre än jag, äro i tillfälle att känna Landets verkliga tillstånd. En del af de erforderliga Medlen torde emedlertid kunna erhållas af den nya vinst, som tillkom för Banquen, genom det Utlånings-systeme jag föreslagit. Om slutligen, för att erhålla bidrag till denna Krigsfond, Indragningar skulle, i Fredstid, kunna göras i den stående Arméen, nu sedan hvarje Svensk mans krafter och lif äro villigt ägnade åt Sjelf-försvaret; deröfver höfves det ej mig att fälla något omdöme. — I händelse Krig skulle olyckligtvis inträffa, innan tillräcklig Fond ännu hunnit samlas, torde Ijkval, genom sjelfva Besparings * planen , svårigheten att erhålla Lån åtminstone hafva blifvit minskad, i samma förhållande Långifvandernas hopp om full återbetalning , derigenom vore mera tryggadt. Skulle Lån likväl ej kunna erhållas, eller ock alldeles ingen åtgärd kunna vidtagas till samlande af en Krigs fond; bör i högsta nöd tillflykt tagas till Stats - Obligationer, hvilka likväl borde, om möjligt vore, så inrättas , att de ej kunde ingå i Rörelsen såsom Penningar. Detta är 1 korthet def sätt, hvarpå , enligt min öfvertygelse, Sveriges Financiella oredor, och deraf härflytande olyckor, säkrast synas kunna afhjelpas-.
Gud låte mig detsamma spörja igen, hvilket mig af hjärtat kärt skall vara. Vidare låter jag min goda vän veta, att eder broders bröllop sker inte i höst, som jag hafver förstått af eder kära moder o c h så väl af andra flere. Men han menar, att I skall göra honom den villighet att komma hem i höst. Kära min vän och bästa själ, lyd hvad du kan, men gör dem inte den villigheten för deras stora ords skull, som de hafva haft tillförne. Kära min vän, hvad I gör, så kom icke hem i höst förr än, om Gud vill, tillkommandes höst, så vill vi med Guds hjälp göra en ända därpå. Vidare min k. vän o c h bästa själ på jorden, så sänder jag eder 8 stigar flijudror. Rofvorna, som min vän har skrifvit o m, dem kan jag nu icke bekomma, o c h om jag kunde bekomma dem, så kan det icke vara förr än de fördärfvas. Käre min vän, hälsa alla goda vänner mycket från mig, och jag hälsar min goda vän många tusen goda nätter och goda dagar därmed Gud befalla. Maria Gribnits. Visby d. 8 stigar Flynder skall Skeppar Staffan Rasmusson leverera eder. Detta bref till min högtärade goda vän Olof Påfvelson Enekvist, ankommande detta till hända Köpenhamn. 1894 år väl en man med Guds hjälp eder förutan, s o m jag skall väl bevisa en gång. Därför tänk aldrig mer på mig, jag tänker aldrig på eder, förty om jag skönt ville, så är det så fatt med mig, att jag hafver en annan kär, o c h hela staden är full med det talet, att I hafver gifvit mig korgen. Därför om I skönt kommer, så båtar det intet, ty jag hafver haft fästa med en min vän uti fyra mans närvaro, två präster och två andre gode män. Allt hvad edra saker anbelangar, s o m 1 hafver levererat hos mig, det skall allt vara tillstädes, antingen I vill att eder moder skall hafva dem eller det skall blifva till 1 kommer hem, så skrifver mig till därom igen.
Nu, när jag såg denna varma qvinna, ung och fullblodig, rysa tillbaka för närheten af detta, nu först fattade jag med förfäran hvad det är: att söla sina menskligaste bästa känslor i smutsen och så erbjuda dem åt den som sjelf hållit sin vandel ren. Han hade vändt sig från denna sunda unga qvinna, för hvilken hans känsla börjat vakna, och hade gått till grändernas gråbleka glädjenymfer, han hade rört dem med sina händer, och nu sträckte han samma sina händer ut mot mitt barn, att hon i dem skulle lägga hela sitt lif, hela sin känsloverld. Och menniskor kalla det icke förmätenhet! För mig var det upprörande, skrämmande vederstyggligt. Jag frågade om det ännu vore med samma känsla hon tänkte på honom. Ja. Hon kunde icke känna någonting annat än en kall afsmak. Om det var för Anna Whittlock eller det andra. Det var det andra. Hon kunde icke fatta hur det – sedan han redan börjat visa henne uppmärksamhet – varit honom möjligt att gå till de andra. Det var så vidrigt. Jag blef rädd. Ett helt skorpionbo af sjelfförebråelser vältades in öfver mig. Jag hade ju känt eller åtminstone gissat hans lif, och icke tyckt att det var något, han hade lefvat han som andra, och jag hade icke känt motvilja för det. Jag hade kunnat hindra deras närmande, men icke gjort det. Jag sade att om hon kände sig likgiltig för honom nu, så skulle hon icke af menniskors prat låta afhålla sig från att göra slut. Nej, hon höll af honom. Hon tyckte icke hon kunde göra slut. (Hon sade det med en kufvad ångest, som grep mig ända ned i hjertrötterna som ett samvetsqval.) Men hon visste inte hur hon skulle kunna komma öfver den känsla af kyla och motvilja, som lik en bom hade lagt sig framför henne. Det blir hans sak att taga bort den. Haf icke bekymmer om det, ty det kan han, om ni bara håller af hvarandra. (Se vidare sid. 380.) Vidare sade jag henne att hon nu icke finge gå och tiga och beherska sig, tvärtom vore det hennes pligt att tala, och att i en fullkomlig öppenhet låge enda frigörelsen för dem båda.
En dylik läroanstalt hade äfven sedan ett tiotal af år kommit till stånd förnämligast genom nitälskan af en s. k. skyddsmödraförening, men då densamma hittills vidmagtshållits uteslutande genom frivilliga sammanskott, dels från nämnda förening, dels från andra för skolans ändamål och verksamhet intresserade samhällsmedlemmar, och dessa bidrag icke kunde beräknas komma att fortfarande inflyta i samma ökade förhållande, som behofvet af skolans vidsträcktare verksamhet påfordrade, så hade med begärlighet omfattats hvarje tillfälle, som lemnade utsigt för bidrags erhållande från annat håll; och har motionären af denna anledning anhållit att ofvannämnda dana-arfsmedel, utgörande ett för Statens behof, i motionärens tanke, alltför obetydligt, men för Falu stad ganska afsevärdt bidrag, måtte få tillfalla den derstädes inrättade slöjdskola för flickor, samt att, såsom säkerhet förmedlens rätta användande, de måtte ställas under Skolrådets i församlingen redovisningsskyldighet.. k StattUtskottets Utlåtande N:o 31. I sammanhang med nu omförmälda motion har Utskottet äfven förehaft en inom Bonde-Ståndet af Riksdagsfullmägtigen Anders Andersson från Kopparbergs län gjord framställning, rörande användandet af ifrågavarande dana-arf (motionen N:o 176). På grund deraf att ofvannämnda Christina Charlotta Wedin eller Nyman allt intill sin död skulle blifvit på det ömmaste sätt vårdad af Fanjunkaren vid Kongl. Dalregementet Anders Gustaf Högman och hans syster Sara Maria Högman, har denne motionär, som ansett berörda omständighet utgöra giltigt skäl till eftergift af ifrågavarande arfsmedel, föreslagit att desamma måtte af Rikets Ständer tillerkännas bemäida Anders Gustaf Högman och Sara Maria Högman. Digitaliserat riksdagstryck 1521 1970 BIHANG . till Samtlige Riks-Ståndens Protocoll > Innehållande de Handlingar, Hvilka till Riks-Stånden blifvit aflemnade, såsom Konungens Nådiga Propositioner, Rik sens Ständers Utskotts Betänkanden och Förklaringar, samt Riks - Ståndens Protocolls - Utdrag vid Urtima Riksdagen i Stockholm 18*3.