Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Institutet lemnats tillfälle att bemöta omförmälda påminnelser, under den 12 November sistlidet år till Kongl. Majit inkommit med utlåtande i ämnet och dervid, på Stats-Utskollels Utlåtande M 99. 81 pä anförda grunder, förklarat det Kollegium ansåge öfvervägande skäl förefinnas för fortfarandet af den Föreståndaren nu medgifna befrielse fran skyldighet att vid Institutet meddela undervisning, hvaremot Kollegium, beträffande frågan om den, enligt såväl 1846 års som nu gällande Stadgar, Styrelsen tillagda rätt att om läroämnenas fördelning emellan lärarne förordna, ansett någon inskränkning i denna rätt vara af behofvet påkallad, samt att, enligt Kollegii tanke, det borde uttryckligen föreskrifvas, att icke någon Professor eller annan lärare vid Institutet kunde, emot sitt bestridande, underkastas annan eller vidsträcktare undervisningsskyldighet, än som vid erhållandet af fullmagt eller förordnande å tjensten blifvit honom ålagd, äfvensom att, när Styrelsen ansåge nödigt eller lämpligt, att något till en professorsbefattning hörande läroämne blefve derifrån skiljdt, men innebafvaren af samma befattning icke funnes villig att sådan förändring medgifva, frågan borde af Styrelsen underställas Kongl. Maj:ts nådiga pröfning. I afseende å den nu ifrågaställa tillökningen uti Institutets årsanslag inhemtas af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition, hurusom Institutets Styrelse, jemte förmälan att Institutets nya byggnad, enligt afslutade entreprenadkontrakt, innevarande år borde blifva så färdig, att Institutet åtminstone inom detta års slut kunde i densamma inflyttas, hvadan de hinder för utvidgning af Institutets verksamhet, som förorsakades af den nuvarande lokalens otillräcklighet, då komme att försvinna, uti en den 16 sistlidne September till Kongl. Maj:t ingifven skrift, gjort framställning om en dylik tillökning, hvilken från och med nästa statsregleringsperiod vore af behofvet påkallad; men att, enär storleken af denna tillökning hufvudsakligen vore beroende på omfattningen af den undervisning, som komme att meddelas och sättet hvarpå denna ordnades, Styrelsen funnit sig böra först derom framställa sin åsigt.
Danska föreläsningars hållande vid rikets universiteter, dels stipendier för studiers idkande vid Norskt, Danskt eller Finskt universitet): af Herr Fåhreeus, O. I.; af Herr A. W. Björck och Riksdagsfullmägtigen C. J. Svensén från Calmar län, hvilka såsom sin reservation upptogo Utgiftsafdelningens i denna fråga afgifna förslag till Utlåtande, hvilket var af följande lydelse: “Utskottet har dessa särskilda motioner i ett sammanhang förehaft; och då Utskottet anser såsom synnerligen vigtig hvarje åtgärd, som kan vara egnad att i någon mån befordra en lifligare vexelverkan emellan de nordiska universiteten likasom emellan de nordiska folken: då det för undervisningen obestridligen måste vara nyttigt, att lärarne vid de särskilda universiteten blifva satte i tillfälle att personligen utbyta sin erfarenhet och på nära håll jemföra olika undervisningsmetoder; samt då skicklige studerande beredda tillfällen att vid annat nordiskt universitet fortsätta sina studier otvifvelaktigt skulle verksamt befordra en närmare förbindelse mellan de nordiska universiteten, har Utskottet ansett motionärernas framställningar väl förtjenta af uppmärksamhet. Men då likväl hos Utskottet uppstått tvekan, huruvida icke för våra universiteter kunna förefinnas andra, närmare liggande behof, hvilka, framför de nu ifrågasatta, böra afhjelpas, har Utskottet deraf ansett sig förhindradt att tillstyrka Rikets Ständer anvisande af de begärda anslagen, utan hemställer Utskottet, a) att Rikets Ständer måtte i underdånig skrifvelse anhålla, att Kongl.
Då Lag år gifven för ett förekommande ärende, så år åfven Föredragandens handlingssätt bestämdt. Men då ingen olaglighet sättes i fråga utan åtgärden blott kråfvei; Föredragandens omdöme öfver hennes förenlighet med Rikets gagn och heder, eller med enskilt mans anspråk på billighet och omvårdnad, så fordras ett uttryck, af Föredragandens rättsinnighet oell urskålning, för hvilket han enligt 107 §. RegeringsForinen kan, efter ett i lag nästan obeståmbart omdöme af Riksens Ständer anmälas till entledigande. Å Konungens sida år Föredraganden underkastad aldeles godtycklig behandling. Han måste således, utsatt för denna dubbla våda, vara å sin sida aldeles fri, att undandraga sig den, när hans öfvertygelse icke instämmer med de åtgärder som af honom fordras. Det år af sådan grund, som jag förmenat, att en Föredragande, som funne något steg skadligt för Riket, oriktigt i grundsats, eller vanhederligt för honom sjelf, bör äga att neka sitt biträde och nedlägga sitt Embete, ehuru den ifrågavarande saken icke vore lagstridig. Det är naturligt, att sådane händelser egentligen icke böra komma i fråga utom hos Föredragande inför Kongl. Mäj:t och i högst vigtiga fall. Kuride och borde Föredraganden tvingas att vidtaga åtgärder, sorn han ogillade, hurudan skulle vål verkställigheten blifva? Om man till exempel fordrade af en Föredragande för nåringarne, hvilken vore nårings-friheten tillgifven, att utfärda en Författning i förbuds-s3fstemets anda, och att hålla hand öfver hennes stränga efterlefnad, skulle Den io Juli i e, m. han vål göra det? samt genom sin contrasig. nation skada Riket, och göra sig föraktlig båda i sin egen mening och i alla deras, hvilkas omdöme han värderade? Säger man, han skul le contrasignera först, och sedan gå sin våg till tecken af sitt ogillande: så frågas hvartill det skulle tjena, att han droge sig tillhaka sedan gernjngen vore gjord, Riket hade skada och han sjelf skam af det beslut, som blifvit fattadt?
Företogs till pröfning Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotlets den sistlidne Januarii under N:o 25 afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte motioner om vederbörandes befrielse från hjelpedagsverksoch stängsel-skyldighetens utgörande till vissa Boställen. Friherre Anckar swärdj Carl Henrik: Utskottet har yttrat, alt som Kongl. Majrt genom Resolution af den 10 sistlidne December redan afgjort den fråga, hvarom Lars Larssons motion handlar, borde den förfalla; och, i afseende på Anders Johansson Brismans motion, att som Utskottet icke funnit någon förändring uti de, rörande hjelpedagsverken lill Kungsgårdar och Boställen, i allmänhet gifne föreskrifter, af behofvet påkallad, kunde Utskottet ej föreslå någon underdånig hemställan derom lill Den 6 Fehr u ar i i e. m. Kongl. Maj:t från Rikets Ständer. Jag åter * liämtar från den åberopade Kongl. Resolutionen den io December sistlidet år, hvarigenom Kongl. Majrt, under erkännande af att hjelpedagsverken inom Gudhems Härad saknade grund i lag, tillåtit deras upphäfvande med förbehåll, att de i händelse af framtida behof åter skola utgöras mot ber talning efter markegåqgspris, jag hämtar, säger jag, härifrån stor anledning till en underdånig hemställan, att öfver allt, der olagligheten af sådane hjelpedagsverkens tillvaro är erkänd, upphäfvandet deraf må följa af sig sjelf, utan något förbehåll, Jag kan ej fatta preemisserne, jeni förde med sjelfva beslutet i den Kongl.
Län och Petter Persson från Jönköpings Län: 4 SiatsUtskottets Betänkande N o 2. * i:o att Ståndet afsäger sig all representation genom måltider på Statens bekostnad 3 2:0 att frågorna om Talmännens ersättning' för egna Riksdags-kostnader samt om minskning uti Klubb-umgälderne skulle remitteras till Stats* Utskottet 3 3:0 att, då Bonde-Ståndet, 1 öfverensstämmelse med till efterlefnad nu gällande 59 §. Riksdags-Ordningen, redan beslutit och gått i författning om tryckning af dess Protocoll för denna Riksdag, sådant skulle Preste-Ståndet till svar meddelas i frågan om uppskof med tryckning af Riks Ståndens Protocoll, samt 4:0 att, då det utgör hvarje Stånds ensak att bestämma det antal af Cancellie-betjening, som erfordras utöfver hvad Riksdags-Ordningen medgifver, och Bonde-Ståndet, som vid förra Riksdagen hade hos sig anställde Tio Extra Cancellister med lika arfvoden, som Ordinarie* Cancellisterne, nu ansett sig icke vara belåtet med mindre än Åtta Extra Cancellister 3 så skulle det förvisas till Stats-Utskottet-att föreslå aflöningen för dessa på samma gång, som den bestämmes för den öfriga i Riksdags-Ordningen upptagna Cancellie-betjening. Med ledning af de beslut Riks-Stånden sålunda redan fattat, samt efter tagen kännedom af hvad inom Ridderskapet och Adeln, BorgareStåndet och Bonde-Ståndet i dessa ämnen af åtskilliga Ledamöter blifvit yttradt, får Utskottet nu, i afseende på omnämnde Riksdags-utgifters bestämmande, afgifva utlåtande och förslag. Då samtlige Riks-Stånden afsagt sig alla representations-måltider hos Herr Landtmarskalken och Herrar Talmännen, anser Stats-Utskottet häraf äfven följa, att de till en sådan representation vid föregående Riksdagar beviljade anslag vid den närvarande icke ifrågakomma, äfvensom, då frågan om inskränkning i kostnaden för tryckningen af Riks-Ståndens Protocoll är beroende på det sedan sista Riksdag hvilande förslaget till ändring af irsta Punkten i 59 §.
Sedan i en af mig vackt, och till Statsutskottet remitterad Motion Om Förändring i Stadgandet, rörande Salpetterslnrätthingen och de Gärdsskyldiges förbindelser, jag förbehållit mig rättighet, att, efter erhållande af närmare upplysningar i ämnet, få de samma till Ut. skottets pröfning öfverlemna, anhåller jag vördsammeligen , att dem nu få afgifva, och får, med erkännande af det nyttiga i de anstalter, som till SalpettersNäringens förkofran blifvit vidtagne, framställa de skäl , som likväl föranlåta mig att anse den tidpunct nu vara för handen, då inskränkning i dessa anstalter bör vidtagas, till beredande af lindring i de SalpettersGärdsskyldiges allt för vidt utsträckte och betungande förbindelser Efter meddelte upplysningar, skall det vara KrutBrukens både rättighet och pligt att tillverka omkring 6000 Centner Krut, som betydeligen öfverskjuter sjelfva behofvet i Fredstillstånd, hvaraf en bi?- tydelig del till Bergsprängning årligen försäljes , och till förfärdigande af detta Qvantuåi Krut skall fordras emellan §0 å 30,000 pund Den 7 Martil, 235 Salpetter, som utgör årliga behofvet aF denna Product. Om nu detta Salpetfers-behof köp» tes ifrån Finland eller andra utländske Orter, der det kan erhållas för omkring Fyra R:dr pundet , skulle hela årliga utgiften uppgå till högst ioo,o@o R.dr, som, i jemnföreise till andra Importer, vqre mindre betydligt j men som jag nu anförer , icke i ändamål att så borde ske, då, i min tanka, all inhemsk Production bör uppmuntras äfven med allmänt deltagande i koslnaderne, och det utländska, så vidt ske kan , utestängas :
Med tunga steg återvände han hem – men hans gemål jublade. Nu hade den praktiskt outförbara, obetänksamt planlagda revolten brutit nacken af sig och det skulle dröja årtionden innan åter en ny flammade upp. Redan följande dag skulle staden vara lika lugn som förr. Allt skulle återvända till det gamla. Reformturkarne skulle fortfarande leda folkets öden. På hennes tillrådan satte paschan ett pris af några tusen piaster på Emins hufvud. Mer var Emin ibn el-Arabi nu ej värd. Medan allt detta skedde satt Nelly uppe på sitt rum för att icke genom sin närvaro störa polisransakningen i bottenvåningen. Hon läste persiske skalder i öfversättning. Åtminstone inbillade hon sig sjelf och andra att hon gjorde det. Hon brukade annars med ungdomlig mottaglighet och entusiasm sluka sida efter sida. I dag stirrade hon dock endast timme efter timme på samma sida och kom aldrig längre af det enkla skälet att hennes tankar oafbrutet flögo åt ett helt annat håll än de persiske skaldernes, som mest sysslade med blommor, bin och svala källor. Fram mot middagen kom Harven in till henne. Han satte sig och bar synbarligen något på hjertat, som han hade mycket svårt att sjunga ut med. Han talade hit och dit, tvärtystnade, pustade, undersökte doppskon på sin krycka och upptog så på nytt preludierna till något, som han aldrig fick sagdt. Nelly började känna sig orolig och besvärad af hans besynnerliga sätt. Hon anade, att han hade något vigtigare än vanligt att säga henne. Hon slog ihop boken och ställde sig i det öppna fönstret med ryggen inåt rummet och stödd på armbågarne. Nu tog Harven mod till sig. Efter ytterligare några omsvep återgaf han ord för ord eunuckens bekännelse. Då han första gången nämde Emins namn, afbröt han med ens meningen. Han påpekade flera försonande synpunkter, hvarifrån »denne arab» kunde betraktas. Han uppräknade omsorgsfullt hans många stora egenskaper och belyste med en rutinerad författares vana att analysera själar de bevekelsegrunder som lockat honom till en inför vesterländska ögon så tarflig och klandervärd handling. Han försvarade Emin med en värme som hade han fört hans talan inför domstol.
”Jag missade mig – er vänskap, ville jag säga. Och ni skall alltid finna i mig en vördnadsfull vän. Tro mig: jag är så lycklig af att kunna beskydda er och vara er till gagn, att jag icke ville äfventyra denna lycka mot en, som jag ej vore fullt viss om!” ”Vi äro hemma!” anmärkte Blenda, i det hon, nu helt och hållet lugnad, drog armen ur sin ledsagares. ”Jag får önska er en god natt, min kusin, och på samma gång tacka för era omsorger.” ”I morgon!” sade den unge mannen med en bugning, men utan att ens visa den förtroligheten att framräcka sin hand. De skiljdes. ”Ack, så syperbt, att jag fick säga honom att jag ganska väl vet hvem han är – det kom fram rätt lyckligt och behändigt. Och nu må han tro hvad han vill Åh, min herr grefve, det var också alltför djerft att inbilla er det jag skulle så intressera mig för en person, hvars namn och titel jag icke kände – nej, en sådan romanhjeltinna är jag visst icke, att jag fäster mig vid bara handlingar låt se, hvilka äro i alla fall dessa handlingar?” Det var under det Blenda, föregången af vaktmästaren och lyktan, gick uppför de skäligen långa trapporna till sin bostad, som hon i hast hopsummerade sin riddares konto. ”Först och främst blef han kär i mig – det var en ofrivillig handling, hvilken således ej förtjenar att nämnas. Dernäst förstod han att finna ett passande tillfälle att tilltala mig och att intressera mig – det var en handling, som instinkten lärde honom. Den var således icke heller värd så mycket. Men i alla fall är jag tacksam för den, ty den förutan hade hela denna lilla roman icke funnits till Låt oss nu ta i begrundande de förtjenstfulla handlingarna: Pro primo gaf han mig goda och kloka råd, i stället för att såsom de öfrige prata mig full med tok och smicker. För det andra, skaffade han mig sådana böcker, som på ett grannlaga sätt visade att han ville afhjelpa min värsta okunnighet. För det tredje, rekommenderade han mig i kaptenens beskydd, hvarförutan jag skulle ha funnit mig rätt illa blottställd.
Då, såsom i författningen finnes omnämndt och erkändt, allt fat tig-understöd vore en nödhjelp af kristligt deltagande, syntes,] väl kristendomens förnämsta vårdare inom kommunen hafva bort, icke blott, såsom nu är fallet, erhålla ett vilkorligt inflytande på kommunens fattigförsörjnings-angelägenheter, utan jemväl såsom en skyldighet få sig ålagdt att härutinnan på ett mera verksamt sätt deltaga. Den händelse vore icke otänkbar, att pastor af en fattigvårdsstyrelse lemnades helt och hållet i okunnighet om dess sammanträden, om sättet för dess behandling af de fattiges sak, samt om den mer eller mindre rättrådiga utdelningen af hvad de behöfvande tillkomme, intilldess det antingen blefve för sent att deri erhålla nödig rättelse, eller ock denna icke kunde, utan långa omvägar och många obehag, verkställas. Härtill komme äfven, att på många ställen, hvarest, till följd af församlingarnes folklikhet, fattighjonens antal och mängden af dem, som från andra fattigvårdssamhäilen årligen inflytta, är mera betydlig, det ifrågavarande stadgandet vore snart sagdt overkställbar t, enär inom en församling, hvars medlemmar måhända utgjordes endast af allmoge, deribland få voro kunnige i skrifkonsten, en vidlyftig brefvexling, bokföring med flera bestyr, hvilka, enligt förordningen, ledamöterne i fattigvårds-styrelsen åligga, svårligen skulle kunna behörigen handhafvas. Rikets Ständer äro, i afseende härå, af den öfvertygelse, att flere af de nu anmärkta olägenheterna i väsendtlig mon skulle afhjelpas genom den ändring i fattigvårds-styrelsernas sammansättning, att kyrkoherden, i stället för den honom nu tillagda rättighet att deruti deltaga, då hans embetspligt och behofvet det påkalla, finge såsom en skyldighet sig ålagdt att vara ledamot af sockennämnden vid behandling af ärenden, som röra fattigvården.
Jag måste också säga till deras heder, som varit föremål för uppskattningen, att de aldrig nekat att betala hvad man funnit skäligt ålägga dem. Hvad som blifvit anfördt om minirni-tabellen , föranleder mig att väcka en ny motion, hvarföre jag ej nu vill upptaga Ridderskapets och Adelns tid med något yttrande i det ämnet. Herr af Billbergh: Friherre Cederström har behagat tillvita mig en inconsequens, hvartill jag förmodar att antingen otydlighet i framställningen, eller mindre lyckligt minne hos honom, gifvit anledning. För det ena har jag bevis i mitt skriftliga anförande, och för det andra appellerar jag till Ridderskapets och Adelns bedömmande. Friherre Cederström säger, att jag, såsom Ledamot af BevillningsUtskottet, kunnat först göra mina anmärkningar. Jag har upplyst, att jag sitter på en annan Afdelning, och att vi hade så kort tid för grundernes behandling i plenum, att det då ej var möjligt för mig att, med för öfrigt trägen sysselsättning, ingå uti desse beräkningar. Hvar och en inser, att dertill fordras lid och rådrum, och det var icke ens min rätt att få låna hem det då endast skrifna Betänkandet. Således kan det icke läggas mig till last eller anses såsom en inconsequens, om jag sedan gör de erinringar, sorn tid och omständigheter med - gifva. Vidare yttrar Friherre Cederström, att jag visat origtigheten af de närvarande taxeringsgrunderne för Borgerskapet, men likväl tillstyrkt deras bibehållande. I det fallet hänvisar jag till mitt anförande. Jag har blott föreslagit en modification uti grunden för borgeliga rörelsens taxerande, nemligen att bestämma en viss summa, som Borgerskapet skulle utgöra. Att jag ej afsett att rubba grunderne i allmänhet, lärer Ridderskapet och Adeln hafva funnit, då jag besvarade Friherre Boijes anförande; ty jag yttrade, att man ej borde generelt ändra nu gällande hufvudgrunder, men väl deruti göra de förbättringar, som kunna vara af nöden. Att BevillningsUtskottet ej svarat omständligen på Friherre Cederströms beskattningssystem, har haft en grannlagenhet till grund.
M»^:t Azmd oeb den 14 pulölple Murs föredruAen underduniA frumställninA om UNA6- luAenbeten deruf, utt en ku rure i fvrstämmiA kvrkosunA vurder unstälid vid 8tiltets koIkskollärure-8eminurium, till bvilken kärures ulltinunde konsistorium vnderduniAst unbfdlit om ett urliAt unsluA, stort kttliundrude ^lettiotre piksduler 16 slr. Luneo uk de till kolbundervisninAens befordrunde bestumdu medel, bur KonAl. Nu^:t, du unstullundet uf d)dib kurure vid bvurje uf ifiuAuvuiunde 8eminsrier sv m-s bunn» lruniju ett med ukseende u den ollentliAU Audstjensten vnsbvurdt undumul, »uselt 8iA nu ^emvsl börs si pibels 8tunder beAurs, utt LonZ-/. Därare vid folkskolorna mu beviljas ett förärligt ansluA us tiotusen fltbundrade Riksdaler lianeo, att utAä till oeb med det" ur, dä »ä ita lliiksduA slutas; varande läonAl. lVlaj:t l»etänkt att af lien tillökte summan 2,000 Ii:dr använda ena bälfte», eiler 1,300 Hulr, till allöninA ät en luiru re i fvrslumnnA k)rkosunA viii livarje ut nämnde 8eminarier, oek ilen andra bälfte» till jemnande uf cie misslörbällunden, bvilka vii! vissa 8e,ninurier upsistutt Aenom det jemförelsevis xid tle88U 8emi»urier 8turu un lule t lurjunAur oell dvmedelst uppkommande i böA Arud ökade arbetet för lurarne.
Löner och underhåll 4,006: 32. — 4,25i: i. Balans till följande året: Fordringar . 3o: 6. r. 79: 25. II. Revisorerne hafva ej funnit något att anmärka vid berörde Redogörelser. Kongl. Hof-Stallets ReparationsmedeL, Räkenskaperne, granskade i Kon och 1889 utan anmärkningar, hafva rån från Rikets Ständers Revisorer^ ster och utgifter följande: gl. Kammar-Rätten för åren i838 ej heller föranledt till någon erinvarande förhållandet med inkomKcllCt. år 1838. år 183». Balans från föregående året: Behållningar , , ; so: 29. 11. 190: 17. 10. Uppbörd: Utgift: Dagsverks-penningar . Materialier . Summa 2,0.10: 29. ix. 2,190: 17. io} i175 — Drottningholms och Svartsjö Kongl. lustslott.’ Vid granskning af dessa Räkenskaper, hafva Revisorerne icke^ffun nit något att erinra; varande förhållandet med inkomster och utgifter följande: IBefeel. år 1838. år 1839. Balans från föregående året: Behållningar och Fordringar 717:16. 3. 4- Uppbörd: Utgift: — Aflöning och dagsverken åt Arbetsfolk och Handtverkare cj.Qai: y. — 8,764: 5. 6, Materialier och inventarier 4,310:45. 8. 3,277: i3. q — Begge årens Räkenskaper äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade med anmärkningar. Haga Kongl. Lustslott. Dessa Räkenskaper äro i Kongl. Kammar-Rätten granskade för år 183S utan, men för år i83q med anmärkningar. —. 176 —, Debet. ar 1838. är 1830. Balans från föregående året: Inkomst: Af Kongl. Credit. Utgifter: Balans till följande året: Behållning Haga Lustpark. ®ebet' år 1838. år 1839. Balans från föregående året: Credit.
Beträffande således först det af Her^ir Revisorerne anmärkte förhållande, att ehuru , jemlikt sista Mom. 2 §. uti 11 Artikeln af Reglementet för Riksgälds-Contoiret, Herrar Fullmägtige skulle åligga, att vid inträffande Vacancer sjelfve anställa undersökning, om förhållandet med göromålen innan den ledi-, ga Sysslan återbesättes, Herrar Fullmägtige likväl bifallit Commissariernes hemställan, om återbesättandet af en, i Maji månad 1821, genom Commissarien Kindelii dödsfall, ledig blefven Commissarie - Syssla uti RiksgäldsContoiret, utan att till stöd för detta Beslut, uti Protocollet finnes åberopadt något annat skäl, än Commissariernes blotta och icke på något sätt motiverade anmälan derom, att Sysslan icke skulle kunna till indragning föreslås; så finnes väl nämnde stadgande uti Reglementet innehålla, att, i den mån göromålen inom Riksgälds-Contoiret minskas, umbärlige Tjenster och Befattningar, så väl yid Credit-Sedel-Verket, som vid andre
R:dr 83 öre, hvaremot, sedan han aflidit och hans Sterbhusdelegare genom Westerås Rådstufvurätts dom den 10 December 1855 tillerkänts urarfva förmån, hans då afträdda bo icke lemnat tillsrånotill någ:on utdelning å Diskontverkets jemväl i denna konkurs fastställda n O O o ou fordran; att, efter det Diskontverket från Allongrens konkursmassa bekommit 325 R:dr, ut.måtningsförsök blifvit utan framgång hos honom anställda, sednast i Upsala den 15 Januari 1862, dervid upplystes, att han, sorn var 65 år gammal och i sjukligt tillstånd, ej idkade någon handtering eller rörelse, utan beredde sig lifsuppehälle genom tillfälligt biträde åt slagtare, samt att hvad slutligen sökanden, enkan Schedwin beträffar, hon dels genom utdelningar från sin konkurs dels medelst årliga inbetalningar allt sedan år 1847 af en henne anslagen lifränta, på sätt Diskontverkets räkenskaper utvisa, till Yerket erlagt ett sammanräknadt belopp af 811 R:dr 22 öre, så att af skulden nu återstår 6 R:dr 95 öre i kapital förutom ogulden ränta; så har Utskottet tagit denna ansökning i öfvervägande, hvarvid och då sökanden, som sålunda till största delen inbetalt kapitalet, enligt ansökningen följaktiga betyg, numera är nära 73 år gammal, sjuklig och oförmögen att med arbete sig försörja, samt det icke är antagligt, att den ännu lefvande medgäldenären någonsin kan blifva i tillfälle att gälda större eller mindre del af skulden, Utskottet lika med bemälda Direktion finner dessa omständigheter innefatta giltig anledning till den vördsamma hemställan, att Diskontverkets ofvanberörda återstående kapitalfordran, jemte den å lånet upplupna ränta, måtte eftergifvas och utur Yerkets räkenskaper få afskrifvas. Stockholm den 31 Oktober 1863. STOCKHOLM, TRYCKT HOS ISAAC MARCUS, 1863.