Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att särskilda tullbestämmelser borde beslutas i afseende på de finare ostslagen. Ropades starka nej, blandade med ja. Då Hr Landtm, förklarade, att han trott sig finna, det nej öfverröstat ja, föreslog en ledamot, att, sedan blott ett slags tullbehandling blifvit bestämd för ost, af hvilket slag som helst, rubriken, i likhet med hvad Utsk. tillstyrkt, måtte blifva, Ost, alla slag, hvilket, uppå framställd propos., af R, o. Ad. bifölls. Den 16 December. a63 P a i 11 e 11 e r ; Papp; Papparbeten; Papper; samt Papperstapeter och Border. Utskottets förslag biföilos. I anledn. af gjord hemställan af en ledamot, uppskjöt R. o. Ad. pröfningen af denna artikel för att förekomma i sammanhang med slöjdevaror. Tvänne ledamöter yrkade, att utförseln af alla under denna rubrik hörande artiklar måtte blifva fri från tull, hvilket äfven, uppå framställd propos., bifölls af R. o. Ad.; i öfrigt gillades Utskts förslag. Pennor. Emot Utskrs förslag anmärktes, dels att införselstullen borde höjas, dels att rubriken borde närmare bestämmas genom utsättande att pennorna skola vara af fjäder eller fjäderfä, dels att rubriken borde förändras lill — Pennor: Skrif-, af alla slag, utom af stål eller andra metaller. Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. de föreslagna tullbestämmelserna, men förändrade rubriken till: Pennor: Skrif-, af alla slag, utom af stål eller andra metaller. Penslar. T afseende på denna artikel yrkades af en ledamot bibehållande till alla delar af tullbestämmelserna i i835 års taxa, hvilket ock, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. bifölls. Peppar; Pergaments-skinn; och Perlemor. Utskottets förslag biföilos. P e r I o r.
MUs. Befdide icke borde taga någon befattning: att beloppet af de lån, som i sista mom. om förmälts, borde begränsas, så vida, med afseende på afsigten att först hjelpa de förut skuldsatte, ej detta aiGment borde helt och hållet utgå: att blott till | af pantens värde, äfven om summan öfversköt 10,000 B;dr, men med ett maximum af 3o,ooo R:dr, lån borde beviljas af de medel, som återstodo, sedan sökande, sorn inom sista terminens förlopp sig anmält, efter de i öfrigt stadgade grunder, erhållit lån: att nya låntagare, som erbjödo tillräcklig säkerhet borde hafva företräde, eller åtminstone lika rätt Med dem, hvilka ville beläna äldre inteckningar; samt inom Ridd. och Adeln att mera tydlighet borde gifvas åt sista mom. emedan man deraf eljest lätteligen kunde draga den slutsats, att de deri omnämnde Jånsökande voro befriade ifrån skyldigheten i afseende på Ränteoch Gapitalafbetalningen. I anledning af den yrkade nedsättningen i mini - Betänkanden. N:o 41^> 53g liiibeloppet af länen, hvilken Utskottet medgifver till någon del kunna äga rum, har, såsom en medelväg emellan de förut tillstyrkta 3oo R.‘dr och det belopp nf i5o R:dr, som hos BondeStåndet ansetts böra utgöra minimum, Utskottet antagit, att under 200 R:dr, hvilken summa äfven inom BondeStåndet blifvit föreslagen', lån af denna fond icke böra utlemnas. Uti maximibeloppet har Utskottet icke funnit skäl, alt göra någon ändring. Då det blifvit stadgadt, att icke för annat ändamål, än låneunderstöds meddelande emot pant af jordegendom, ifrågavarande fond bör användas, har en föreskrift om visse näringsidkares uteslutande från delaktighet deraf synts Utskottet icke vara lämpelig.
Ja, det är ju kanske lill och med ganska återhållsamt, att icke på grund af denna omständighet begära anslaget retroaktivt ifrån nämnde epok, eller för 5 ä 6,000 år sedan ; hvilket skulle göra en för Borås ganska vacker, men för Statsverket fruktansvärd! ansenlig summa. För att desto bevekligare förmå oss att bevilja anslaget, har Hr Tersmeden antydt, att det i alla fall ej vore fråga om att det skulle utgå ända till verldens slut, utan endast under den statsregleringsperiod, hvarom vid innevande Riksdag beslutes. Obestridligt är visserligen, att beslutet ej f. n. komme att längre tiderymd omfatta; men huru uprikligt kan det vara, att förespegla oss anslagets uphörande vid besagde tids utgång? Det lemnar jag derhän, och förmodar fastmera, att statsbidraget allt framgent kommer att fortsättas och, efter all sannolikhet, än vidare ökas. Illa vore det också, om ej, sedan början vore gjord, anstalten skulle visa sig värd eu fortfarande upmuntran. Med full öfvertygelse om den stora nyttan, det obestridda behofvet af dessa läroanstalter, och till och med om gagneligheten och lämpligheten af den nu speciellt ifrågasatta, kan man dock draga i tvifvelsmål, huruvida skicklige lärare kunna finnas till anställande vid de flere dylika lärostolar, man i åtskilliga delar af riket inrättat eller föreslagit att inrätta. Under sådane förhållanden synes det vara bättre, att något dröja med inrättandet af ifrågavande skola och först låta de tekniska läroanstalter, som blifva bildade lili Orebro och Norrköping, stadga sin verksamhet. Man finge dä äfven en ge - Den 21 Oktober. 341 aom vunnen erfarenhet desto säkrare ledning i afseende på den uti Borås föreslagna anstaltens ändamålsenligaste anordning. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, att R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt engång fattade beslut, till handlingarne lägga så väl StatsUtsk:s nu föredragna Utlåt., som äfven BorgareSt:s inbjudning i samma ämne. Hr Hjärne, Harald:
Förslag till hufvudbok för Kongl. Förvaltningen af Sjö-ärendena, Kongl. Flottans stationer i Carlskrona och Stockholm samt Göteborgs depöt äfvensom för Öfverintendents-embetet samt vöre för närvarande sysselsatt med utarbetande af formulär för Kongl. Sundhets-kollegii räkenskaper. Vid dessa förhållanden finnér Utskottet sig böra hemställa, att Revisorernes berörda framställning för närvarande icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stalf-Utskottets Utlåtande JV2 21. 3 § 2. Utlåt. pag. 288.) I likhet med hvad vid flere föregående statsrevisioner varit erinradt, hafva Revisorerne fästat uppmärksamheten derå, att icke så obetydliga brister uppstått å flere af de i Riksstaten uppförda förslagsanslag, hvilka ej varit tillräckliga för de afsedda behofven, vid hvilka förhållanden, derest desamma finge år efter annat utan förändring fortfara, komme att inträffa att vid Riksstatens reglerande större tillgång för nya anvisningar syntes, än som i verkligheten förefunnes. Af sådan anledning hafva Revisorerne hemställt, att berörda anslag dels måtte upptagas till sådana belopp, att desamma i möjligaste mån komme att motsvara de utgifter, som dermed borde bestridas, dels ock, såvidt ske kunde, från förslagsanslag förändras till reservationsanslag. Vidkommande behofvet af berörda förslagsanslags höjande, har Kongl. Statskon oret funnit sig desto heldre böra instämma med Revisorerne, enär svårigheter för Stats-kontoret stundom kunde möta att för bristerna i anslagen ligga i förskott, men deremot, i fråga om deras förvandlande till reservationsanslag, ansett, att då utgifternas egen natur vore sådan, att desamma för året icke kunde till viss siffra beräknas, Rikets Ständer välbetänkt förfarit, när de förslagsvis i Riksstaten samma anslag uppfört.
Sedan erinringar härefter blifvit af Understyrelsen gjorda derom, att berörde extrakt-arbete icke rättvisligen syntes kunna åläggas Nummer-bokhållarne i Låneafdelningen, emedan dels detta arbete tillhörde en annan af verkets nfdelningar, eller Kontrolloch Revisions-aldelningen, och dels 2:ne af lorenämndn bokhållare innehade fullmakt å tjenst i låneafdelningen, nödgades Fullmäktige i så måtto förändra sitt förra beslut, alt extrakt-arbetet öfverlemnades åt ofvanbemälde Bokhållare i Kontrolloch llevisions-afdelningen med rättighet för Understyrelsen att i och för ändamålet använda det förut vanliga arfvodet af 550 R:dr banko, efter år räknadt; genom hvilken förändring endast den fördel vunnits, att ordinarie tjenstemän äro för meromförmälde cxtrakt-ai bete ansvarige.
Äfvenledes skulle jag, i öfverensstämmelse med livad Hr von Hartmansdorff yttrat, tro, alt tillgångarne till denna lilla summa ej skulle sätta StatsUtsk. i något bekymmer. Det har äfven blifvit yttradt, att jag skulle hafva förbisett att nämna, det äfven 2:ne an - Den 11 Mars c, m. aG5 rlin städer ligga emellan Stockholm och Gefle, samt att de jemväl ligga vid hafvet och idka sjöfart. Jag får då blott i korthet aran upplysa, att släderne Öregrund och Östhammar firo af en högst ringa betydenhet. Deras isolerade läge, alldeles vid hafvet, skiljdt från den mera bördiga orten, gör alt de äga föga eller ingen landthandel. Öregrund har visserligen i fordna tider haft en betydlig sjöfart, men den är efter sisla branden så minskad, att staden äger blott en jakt, och Östhammar likaledes, llrågnvar. arbetsföretag liar icke för ändamål alt någon stor sjöfart skall komma att äga rum från Norrtelje, utan afser endast den inrikes, hvilken idkas af den verkligen mycket betydliga skärgården i trakten deromkring, som hem tar från Norrtelje en mängd af producler, särdeles salt för fiskei ierna, och nu nödgas bära dessa förnödenheter en lång väg, i stället för alt kunna lägga till vid bryggan. Det är äfven ett eller annat bruk, sorn har sin skeppning från den trakten, oell i följd af den mycket fruktbara orten kring staden Norrtelje, som ligger djupt inne i landet, är det icke utan alt en temmeligen god spanmålshandel der etablerat sig. Det är med afseende på dessa skäl, jag hos R. o. Ad. vågar förnya min anhållan om dess instämmande i Presteoch BorgareSttns beslut i denna fråga. Gr. Frölich: Jag hade föresalt mig, alt, då jag på förmiddagen yttrat mig generelt, icke nu mycket deltaga i denna discussion specielt och i detaljer. Jag ämnar ej heller tala egentligen hvarken för eller emot detta anslag, utan begagnar blott denna fråga såsom ett exempel för alt visa hvarthän Ståndet kommer genom detta slags beviljande eller icke beviljande af anslag. Här har man nu en summa, som man vill dela sins emellan.
För undervisningens oafbrutna gång fordras således nödvändigt något mera, eller att vid den psediatriska institutionen fästes en person, som på grund af de förmåner, hvilka åtfölja tjensten, finner det med sitt intresse förenligt, att åt detta läroämne uteslutande egna sina studier och krafter, ej blott för att alternerande med professorn sköta den psediatriska undervisningen, utan för att, vid professorns tillfälliga förhinder eller bortgång, kunna vara tillgänglig för denna undervisnings uppehållande. Beträffande åter lärareplatsen i Psykiatrien, hvilken af komiterade ansetts vara vid Läroverket härstädes »oundgängligen nödvändig», så torde icke många ord behöfvas för ådagaläggandet deraf. Anda till allra sednaste tider har undervisning i sinnessjukdomarnes vård och behandling saknats i vårt land. Denna saknad har, genom anställandet af en lärare i detta ämne vid fakulteten i Upsala, börjat alhjelpas. Men det är icke nog. Komiterade hafva uttalat behofvet af en sådan lärares anställande vid hvarje af de tre undervisningsverken, om de skola bibehållas. Han behöfves allra mest i Stockholm, derföre att dit samlas de studerande från alla läroverken, att der lemnäs undervisning vid öfriga specialkliniker, hvartill skulle fördelaktigt ansluta sig den i Psykiatri, och derföre, att i Stockholms granskap det snart färdiga hospitalet vid Conradsberg erbjuder ett tillräckligt stort antal patienter, och derjemte är enligt tidens fordringar ordnadt, hvilket sistnämnde förhållande visat sig vara fett för psykiatrien högst vigtigt moment. Nödvändigheten af en sådan undervisning i psykiatrien har visat sig allt mera trängande, ju klarare man börjat inse sinnessjukdomarnes nära samband med och beroende på kroppsliga och materiela förändringar, hvarföre ock de generela psykologiska theorierna på denna förlorat sin tillämplighet, och individualiseringen, följaktligen ock det kliniska studiet, blifvit ett kraf. Detta från de sjukas sida. —• Från Statens sida visar sig denna nödvändighet deruti, att hvarje praktiserande eller i Statens tjenst anstäld Läkare kan påkallas att gifva intyg om sinnesbeskaffenheten, ej blott för möjligen behöflig vård, utan ock för afgörandet af legala frågor, ofta af ganska vigtig beskaffenhet.
H v a d blir följden — frågar han — af att flickan, redan innan hon vuxit ut till kvinna, innan hon vunnit själfständighet och motståndskraft mot frestelserna, får vara med i ett hemlif och ett sällskapslif, som står öppet för alla farliga vindar, om hon får höra allt diskuteras — - flackt och frivolt, såsom de ytliga världsmänniskorna diskutera — om hon får läsa alla slags böcker, se alla slags teaterstycken och höra hvad alla dagdrifvare af societeten hviska i hennes öra? H v a d blir följden? J o — svarar han — detta sätt att uppfostra en ung flicka åstadkommer den samtida typ, som han kallat » demivierge » — h a l f oskuld — unga damer, som ej äro okunniga om något af det, man förr ansett lämpligt att förtiga för dem, och som med en skamlöshet utan like diskutera de mest ömtåliga frågor och blifvit så vana att röra sig med frivola känslor och uttryck, att de längesedan slopat all känsla af blygsel, men som på samma gång i de flesta fall äro allt för beräknande och praktiska för att göra sig skyldiga till verkliga snedsprång, ty det gäller för dem först och sist att bli gifta och rikt gifta. Prévost framställer i sin roman en hel rad varianter af typen och ställer som dess motsats upp den unga flicka, som blifvit uppfostrad enligt de gamla » förlegade » principerna i en familj med allvarliga grundsatIDUN ser, den flicka, som ej är medveten om lifvets skuggsidor och om människornas laster, utan som har sitt hjärtas oskuld i behåll. Prévost vill fråga sina läsarinnor, hvilkendera sorten de föredraga: den renhjärtade eller den sedligt anfrätta. H a n ropar till mödrarna: hvad ni gör, men drag inte in edra döttrar i den kvalmiga, förskämda luft, det moderna societetslifvet inandas! Släpp ej in dem i edert mondaina lif, bland lättjefulla, njutniDgslystna och samvetslösa människor! H å l l dem utom kunskapen om världens dålighet, uppfostra dem inom familjen, om er familj är af det slaget, att en flicka där kan uppfostras till en god och sann kvinna — i annat fall sänd henne till en pension, som är att lita på.
Vill man icke gifva Statsmakterne ett sådant inflytande, måste likväl en annan utväg vidtagas för att i någon mån kunna motverka den skogsförödelse, som serdeles på kusterne i riket fortgår. Med förödande förstår jag, då man borthugger träd i sin halfva vext och af den beskaffenhet, att, om de fått vexa ännu 30 år eller måhända under en kortare tid, de egt ett fördubbladt värde, emedan de då kunnat sönderdelas på ett mera vinstgifvande sätt än det, hvarpå de nu försäljas. Om t. ex. eli träd, som lemnar en sparr om 5 ä (i tums vidd, får vexa och lemnar 2:ne plankor eller en bjelke om 9 tuni, sä vore värdet af densamma dubbelt och måhända stundom ännu mera. Hvilken misshushållning att förstöra ämnen till en sådan produkt, sorn under nästall alla omständigheter har en strykande afgång till högre priser, att borttaga ämnen dertill för att försälja dem mot en ringa vinst och småningom utöda skogstillgången. Slutligen får jag i anledn. af det förslag K. M. i Dess skrifvelse framlagt erinra, att om man äfven skulle se saken annorlunda eller att olägenheter deraf för vissa orter skulle upkomnia, hvilket icke är omöjligt, skulle jag för min del hellre se, att R. St:r beträda en annan väg till förhindrande af skogsförstöringen nemi. den att gifva Stats-Makterna mera inflytande på enskilda skogshushållningen, hvilket vore en väg, som skulle verka i mycket vidsträcktare man: men rätta riktningen af denna väg torde vara ganska svår att finna och lärer hitintills icke vara funnen af någon. Den mäste dock kunna finnas, lika väl i vårt land som i andra länder, hvarest man ser den goda verkan skogslagarne der medfört, hvaremot i länder, der sådane mått och steg icke äro vidtagne, skogsförstöringen slutligen medför landets utarmande i många afseenden, folkmängdens förminskning och omsider landels försättande i ödesmål. Detta ödesmål, som är alt befara, inträffar förr eller sednare i våra norra orter, om skogsförstörelsen der får fortgå i den skala, som den tycks hafva börjat.
Domstol för åtal emot oloflig bran* vinsförsäljning: och biföll Borgare ståndet det först afgifne Betänkandet med det i sednare utlåtandet gjorde tillägg om en Lag-förklaring i afseende på ansvaret för oloflig bränyinsmi* nutering. Från Hederv. BonåeStånået. St D. Till svar å Häglof!, Ridderskapcts ocl^ ioo* Trot. Vtdr. d. 19 Septemb. i8*3- Adelns benägna inbjudning, att från Sterbhuset efter aflidne Justitieombudsmannen, Riddaren af Kong!. Nordstjerneorden Herr Casper Ehrenborg låta infordra upplysning om tid och ort för B-grafningsacten, med tillkännagifvande. att Riksens Ständer önska att genom visst bland sila fyra RiksStånden utsedde Ledamöter bära den aflidne tiil grafven, samt, äfven sjelfve i btgrafnjpgsprocessiO''en deltaga, skulle enligt Bondeståndets hes ut meddelas, att Ståndet deri så mycket heldre instämmer, som Ståndet förut i dag öfverenskomma, att till utmärkande af dess aktaing för den a fl i d nes förtjenster, hos Sterbhuset anmäla dess föresatts att begrafningsacten bevista. S. D. SfatsUtskottets nasti, gårdag ytterligare på bordet lagde utlåtande N:o 462, rörande de för Örlogsflottans behof disponerade Statsmedel, föredrogs nu å nyo, och iades till handlingarne, såsom icke fordrande annan åtgärd. S. D. Till Grundlagsenlig behandling godkändes ConstitutionsUtskottets uti Memorial Wto 50, som nästlidne gårdag lades på bordet, afgifne förslag till ändring i sednare Morn, af 33 §. Riksdagsordningen. Fröt. Utdr. d. 22 Septemb. 1823. Irån Ilös:v. VresteStunclet. O S. D.
Remitteradt till KrigsColkm, hvars utlåtande inkom d. 18 Dec. i833, i afseende å vissa förändringar tili beredande af lindring vid beväringspligtens fullgörande. g:o R. St. anhöllo, att den för bp. år sedan K. KammarColltm anbefallda undersökning om den s k. Preste-taxans upprinnelse och dess beräkningsgrund må varda utförd och meddelas nast sammanträdande Stander. Med Nåd. afseende å R. St:s anhållan har Regeringen d. 16 Aprit 183o anbefallt KammarColkm vidtaga sådana åtgärder, att den föreskrifna undersökningen må inom i83i års slut fullbordas. Ehuru påminnelse afgått till Colltm d. 22 Juni i833, har likväl ännu något svar ej ankommit. 4 H. 6 4» Den 8 Mars f. a. io:p R. St. begärde inställande af all indelning till rotering af hittills oroterad jord. Denna fråga har blifvit uppskjuten, för att förekomma i sammanhang med den stora frågan om extra rotering. n:o Vid öfverlemnandet af 4:de Hufvudtiteln begärdeR. St., att då tillgång icke mera bör saknas på specifika uppgifter om Clereciets samt Lärarepersonalens från Statsverket utgående aflöning, än för andra Embetsmäns, K. M. måtte anbefalla vederbörande Embetsverk att intill nästa Riksdag uppgöra fullständiga special-stater äfven för Clereciets samt Gymnasiioch Skole-staternas anslag (för Academierna funnos de) i kronotionde och penningar, samt uppgifter å taxeringsvärdet af eccleciastika boställen. KammarColbm och StatsCont. anbefalldes i Juli år 1831 att, elter infordrade nödiga upplysningar, inom årets slut inkomma med de af R. St. begärda uppgifter, hvilka dock ännu icke inkommit, oaktadt påminnelser i Juni och Augusti 1033, i anledning hvaraf anförts, att erforderliga upplysningar från landsorterna ännu saknas. 12:0 Sedan R.
1: 50 D:o d:o 5 snörknäppen D:o d:o 6 knapps Mousquelaires » 2; samt alla d:o » 2 slag, såväl eleganta som enklare, PASSA PÄ GAMLA FRIMÄRKEN Jag betalar för: 3 sk. banko-märket pr st. kr .4: — 6 sk. » » 1:50 8 sk. » » 0: 50 24 sk. » » 4- 4: 50 allt i felfria begagnade exemplar. Äfven andra svenska märken Jr köpas, om anbud lemnas till [1708] H. LICHTENSTEIN, i Stockholm. Jr Glacé- och Gants de Suédes från 2 till 20 knappar. Svar. Upprita mönstret på ett papper ocli utstiek konturerna med en grof nål. Faststick därefter papperet vid plyschen och ifyll hålen med hvit krita, hvilken då afsätter sig på plyschen. Borttag slutligen papperet och ifyll de hvita konturerna med en lösning af guldeller silfverbrons och gummi arabicum, enär kritan eljes skulle allt för snart utplånas. Ragnhild Svanvinge. Förnämsta bomullsleverantörer i Manchester äro: Josef Magnus &amp; Nephew samt Kessler &amp; Comp. Adr. för båda Manchester. N:r 423- En utmärkt vegetariansk kokbok linnes i bokhandeln; pris 75 öre. Heter bandet i sanning kärlek, så låt alla skrankor falla. Föräldrarne äro visserligen sina barns ledare och vårdare under dessas minderårigbet; dock må ej barnens lydnad for föräldrarne gå utöfver, hvad som t. ex. säges i Guds ord (1 Moseb. 2: 24), hvilket äfven af Kristus citeras (Matt. 19: 5): / Fördenskull skall en man Öfvergifva fader och moder och blifva när sin hustru ». Hvad som där säges om sonen, bör helt naturligt hafva lika mycken tillämpning på dottern. Barn som barn. Således ingen olycka att befara af dylika skäl. Om brott kan alls icke här blifva tal. Guillaume.
» Nå ja, » sade hon och satte sig tillrätta i soffan, » det var ungefär för en tolf år sedan, några ögonblick innan Malmötåget skulle sätta sig i gång från Central-stationen, som ett herrskap från Norrland, herre och fru, litet hufvudyrt sprang fram och tillbaka på perrongen, frun med en resväska i handen, hvarpå bokstäfverna S. Ö- voro broderade, ej som nu i förvillande monogramslingringar, utan klart och tydligt, bredvid hvarandra. Hon öppnade en andra klassens kupédörr och satte in sin väska, då en herre, som vårdslöst legat utsträckt på soffan, hastigt reste sig. » Förlåt, » sade hon brådskande och ifrigt, » det finns nog plats i nästa kupé, » och hon tog, oaktadt herrns lifliga och artiga protester, väskan tillbaka och gick in genom dörren bredvid, som hennes man dessutom redan öppnat, lockad af ordet » rökare », som stod utanpå. Det var första gången de reste på järnväg. » Såg du så hygglig den där herrn såg ut, » sade frun, så snart de satt sig tillrätta. » Nej, vet du, jag har annat att tänka på än ... » » Ja, men han såg hygglig ut, och han bad mig så artigt att stiga in, fast han nog gärna ville ha soffan för sig själf, » sade frun. Vid Södertelje stego de ur och rätade på Denen under uppehållet. » Nu börjar hon nog att räkna minuterna, tror du inte det, Sofie? » sade herrn och såg på sitt ur. » Ja, timmarne har hon nog räknat hela veckan, » sade frun och smålog emot honom på ett sätt, som riktigt värmde den okände, hvilken från sin öppna kupé- dörr hört hvad de sagt. » Och känner jag dig rätt, Sofie, sä har du gjort alldeles detsamma, » sade herrn med ett godmodigt skratt. Och därmed kom konduktören och smällde igen dörren om dem på det där svenska kupéskakande sättet, som nog på svaga personer skulle kunna åstadkomma en lindrig nervskakning. Saken var, att de voro på väg högt upp frånNorrland för att bevista sin enda dotters konfirmation: hon hade gått och läst för fruns bror, som var präst nere i Södermanland.