Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle ej någon finnas benägen till ett så beskaffadt frivilligt åtagande, vare, ulan beräkning af transportsökande, den äldste oanvände och för sysslan ' skicklige bland kompetente sökande till densamma, i händelse den ledig vore, förbunden att, emot sin förut innehafvandeaflöning, vikariatet emottaga; egande Under-styrelsen, att för extra ordinarie, som användes till ordinarie Banko-Utskottets Memorial, N:o 89. 11 »Måste vikariat, i anseende till sjukdomsförfall, af Under-styrelsen föranstaltas — sig åtaga». Jemför mom. 2 oförändrad. Jemför mom. 3 oförändrad. Jem/or mom. 4 oförändrad. Jemför 5 moni.: »Om någon af — ege Chefen för Bokslutsoch Ekonomiafdelningen förordna kammardrängs-lönen». tjenstgöring, för den tid han sådan bestrider, anvisa ett arfvode af 400 R:dr banko, efter år räknadt. Måste vikariat, i anseende till sjukdomsfall, föranstaltas för innehafvare af sådan tjenstebefattning, som tillsättes utan förslag eller utom tour, ege Fullmäktige att, etter omständigheterna, förordna om aflöningen för den, som vikariatet sig åtager. Sökes tjenstledighet för svag helsås förbättrande, utan egentligt sjukdomsförfall, eller ock för enskilda angelägenheter, ankomme det på Fullmäktige att bestämma, huruvida vikariat må föranstaltas, eller sökanden sjelf bör bekosta sin tjensts bestridande under permissionsliden. Mom. 3. 1 de fall, då någon Tjensteman söker ledighet i och för tjenstgöring hos Rikets Ständer, deras Utskott eller Revisorer, skola tjensterna förrättas genom tillförordnade vikarier, likasom vid sjukdomsförfall, dock att ersättningen för den extra ordinarie, sorn till följd häraf kan komma att bestrida tjenst i ordinarie grad, godtgöres icke af Banken, utan af den, som tjenstledighet erhållit.
Om så är vill jag gerna utbyta det mot ordet hardt; emedan Bolaget icke äger utväg, alt skaffa sig någon garanti derföre, att Canalen med de anslagne medlen blir färdig; äfvensom Bolaget icke kan hålla hand deröfver, att dessa medel endast användas till Canalen. H vad belåningen beträffar, så är det väl sant, att borgen äfven skall ställas, men actierne äro dock en pant, och om denna pant icke äger något värde, så är det ju detsamma, som om man lånte utan pant. Om man antager, att de ej få högre värde än 20 procent, så är det orimligt, att i Banken belåna dem med s5 procent, emedan grunden för belåningen bör rätta sig efter deras verkliga värde. Man bar äfven sagt, alt actieägarne ej äro pligtige att slå vid sina åligganden, sedan de förlorat sin Discont. Det måtte vara Rikets Ständers Den 3o December f. m. 155 rättighet, att föreskrifva de vilkor, hvarunder de vilja lemna anslag af Statens medel. Det beror sedermera på actieägarne, att gå in derpå, eller säga nej. Och just emedan de ej hafva annat val än att samtycka eller öfvergifva arbetet, är det, som jag anser det hårdt, att ålägga actieägarne ett tillskott, hvilket i verkligheten torde bli utan allt ändamål. Man säger, att tillgångarne kunna medgifva, att utbetala anslaget till Canalen utan att bevillningen derföre behöfver ökas eller lån uttagas. För att ådagalägga detta, har man uppgjort en förteckning å åtskillige sammanblandade tillgångar; men vi veta att Statsbrist-summan är ökad med 120,000 R:dr, hvarigenom Bevillningen på ett eller annat sätt mäste höjas. Om nu det projecterade anslaget till Götha Canal icke utginge, så försloge tillgångarne att fylla ofvannämnde brist, och Bevillningen behöfde icke förhöjas. Herr Hjerta har sagt, att återremiss ej skulle tjena till något, emedan 2 Stånd bifallit Utlåtandet.
Lönen för Läns-bokhållarne i riket bestämdes till 1,000 R:dr för livar och en af dem i alla länen lika; hvaremot det af Utskottet i 29:de punkten Usta momentet tillstyrkta anslaget till inköp af hingstar af utmärktare racer afslogs; och återremitterades, med dervid gjorda anmärkningar, Utskottets å sid. 82 af Utlåtandet gjorda hemställan, rörande anslag till undersökningar, inspektions-kostnader samt expenser för allmänna arbeten. I allt öfrigt biföll Ståndet hvad Utskottet i Utlåtandet och dervid fogade tabeller föreslagit, i fråga om anslaget i lUte punkten å sid. 40 till nu befintliga landtbruks-skolor likväl under vilkor, att behörigen styrktes, att det af Kongl. Landtbruks-akademien föreslagna och af Kongl. Maj:t stadfästade antal lärlingar, sorn hör finnas vid hvarje skola för stals-anslagets tillgodonjutande, jemväl derstädes under året erhållit undervisning, samt, i fråga om 3 Usta punkten Usta momentet, angående anslag för uppförande å lämpligt ställe af en ny byggnad för teknologiska institutet, endast så vidt Utskottets tillstyrkande icke stod i strid med Riksdagsiullmäktigen Ola Månssons från Skåne uti afgifven, å sid. 88 till 89 af Utlåtandet Prot.-Utdrag den 16, 19, 21, 22 och 23 September 1857. 535 intagen, reservation framställda förslag beträffande detta moment, hvilket förslag af Ståndet godkändes. För öfrigt borde slut-summorna för de särskilda staterna rättas i enlighet med Ståndets nu fattade beslut. Frän Vällojl. Borgare-Ståndet. S. D. Sedan frågan om reglering af städernas tolag blifvit numera slutligen afgjord, företogs af Borgare-Ståndet uppskjuten behandling af Bevillningsutskottets Betänkande N:o 10, angående tull-bevillningen och dermed sammanhang egande ämnen, hvarvid förekommo: l:o. Utskottets hemställan, sid. 13. Införsels-tull-tarifen.
En ledamot har yttrat förundran deröfver, att Hr Bildt i början af sitt anförande anmärkte såsom en egen företeelse, att genom BankoUtsk:ts förevarande betänkande går eli anda, sorn omisskänligen förråder tillvaron inom Utsk. af ovilja emot Fullm. Jag får i anledningen häraf erinra, att om, efter hvad jag har mig från säker hand bekant, det förslag till utlåt., som upgjordes på en afdeln. af Utsk. och der de personer, som skarpast klandrat Fullm., befunna 84 D 011 11 Janu ari I. m. sig, hade gått igenom, så hade Fullmis åtgärder blifvit framställda i en ännu mörkare dager; och då undrar jag icke att just dessa herrar nu finna Utskits Utlåt, alldeles för godt och vackert. Men den, som läser detta Utlåt, och någorlunda förstår Svenska språket, måste medgifva att det, så väl i ordalagen och upställningen som omdömena öfver Fullm-.s åtgärder, framter en ovilja, en afvoghet och ett klanderbegär, hvarpå jag hittills aldrig tillförene sett exempel. Ty i Utskits betänkande finnes ingen enda punkt, hvari Utskit godkänt Fullmis handlingssätt. Väl har man sagt, att man låter vid de vidtagna åtgärderna bero, derföre att dessa omöjligen kunnat ogillas, men man har dock icke kunnat förmå sig att godkänna dem eller deröfver uttala ett gillande omdöme, Detta bevisar sanningen af hvad Hr Bildt anfört. Jag vill icke uppehålla B. o. Ad. med några vidare anmärkningar, men beklagar att en ledamot, med sä stor skarpsinnighet och lätthet att uttrycka sig som Hr Cederschiöld, kunnat så misstaga sig om föredragningsämnet, att han vid detta tillfälle vändt sig med sitt skarpa anförande emot Fullm., då likväl nu år fråga om någonting helt annat, än Hr Cederschiöld menat. Gr. Lagerbjelke:
Konungens Befallningshafvande pä Gottland', att ett nederlag vid Slitö, uppburet af en betydande transito-handel, otvifvelagtigt skulle vara för öen Gottland af en stor ekonomisk fördel, utan att någon skadlig medtäflan deraf för någon på Sveriges fasta land belägen handelsplats vore att befara; att, om äfven resultatet af den beviljade transitooch nederlagsfriheten skulle inskränka sig till den i ansökningen omförmälde handels-förbindelse, såsom upplagsort af skogsproducter och afhemtningsort af styckegods för de af is länge tillstängda handelsplatser inom Finska och Bottniska vikarne, och såsom en nödoch vinterhamn för deras fartyg, skulle fördelen för landet icke blifva obetydlig; hvarföre Konungens Befallningshafvande, efter en förutgången speciel granskning af de sökte förmonerne och de till vinnande af det åsyftade ändamålet föreslagne åtgärder, i underdånighet tillstyrkt, att Slitö hamn, med bibehållande af redan åtnjutande handelsförmoner, måtte Nådigst förunnas nederlagsoch transito-rätt, dock sålunda, att tillträdet af denna hamn ej beviljas sådane fartyg, hvilkas flagga under serkild ta förhållanden icke vore medgifvet inlöpa på andra stapelplatser; att frihet för skeppsumgälder vid lossning och lastning måtte medgifvas de fartyg, som uteslutande drifva transito-handel, men icke utsträckas tili dem, sorn helt och hållet eller till någon del drifva vanlig exportoch import-handel, så vida icke Kongl. Maj:t skulle Nådigst pröfva lämpligt att medgifva en sådan utsträckning, med villkor, att de handlande på Slitö deremot förpligtade sig att, under Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, uppsigt öfvertaga den districtets hemmansegare åliggande skyldighet, att underhålla hamnen, lastniugsbryggan och de för sjöfartens säkerhet och fördel nödiga anstalter; men med hemmansegarne förbehållen rätt, att vid omförmälde brygga lossa och lasta, mot fortfarande skyldighet, att underhålla Strandridare-bostället; aLt de varor, som införas pä nederlag eller transito, befrias från tolag; men att deremot för andra varor, som lossas och lastas, Wisby sLad bibehålies vid sin nu egande rätt till tolag; samt alt de handlande borde derjemte till Wisby stads cassa efter approximativ beräkning jemförelsevis med andra landthamnar, utgöra det öfverskott afhamnoch bropenningar, som, enligt Kongl.
Den saken borde bror tänka öfver mer än en gång ... GENERALEN. Det är inte värdt vi talar om det vidare. VAHRMAN. Hvarför har bror då kallat på mig som juridisk rådgifvare? GENERALEN. För att ordna mina affärer, vet jag. För att lagenligt insätta en fideikommissarie till Sätra efter mig. Saken är ju klar. Det fins bara en arfvinge, som kan komma i fråga enligt fideikommiss-stadgarna, och det är min brorson. När jag tecknat mitt namn under handlingarna, ha vi dem undan. Jag vill ha fred för julen, min gamle bror. VAHRMAN. Saken är inte alldeles så klar som bror föreställer sig. Bror kan låta bli att insätta någon arfvinge als, då Sätra kommer att tillfalla brors dotter. Men sist och slutligen har bror rätt att insätta hvem som hälst till fideikommissarie genom adoptering ... GENERALEN. (otåligt) Är vi nu där igen? Det kommer inte i fråga, säger jag. VAHRMAN. Men jag måste få den saken till tals. I en dylik angelägenhet ska man låta större synpunkter råda, än den gamla vanans. Bror har genom sin långa vistelse i Ryssland blifvit litet främmande för förhållandena här hemma, och det är därför ... GENERALEN. (afbryter) Det tror jag inte, jag blifvit. Jag är lika god finne som någon annan, men jag vill slippa detta här testamentsbråket. Jag har inte varit en dag tillsammans med min dotter under långa år. Vi ha varit hvar på vårt håll: jag i S:t Petersburg, och hon har efter sin mors sista vilja uppfostrats här hemma i Finland. Nu vill jag fira julen på gammaldags vis med henne och min brorson. Du förstår att jag inte har lust att byta ut julfriden mot lektioner i er politik ..! VAHRMAN. Man bör tänka på fosterlandet framom sina egna, små intressen. Jag säger bror öppet att jag inte kan anse baron Fredrik von Brinck för en lämplig fideikommissarie. Han är inte en själffallen bröstarfvinge häller, och en bättre står nog att fås. Han kan ju vara en älskvärd man, men han har inga intressen för landet i stort.
Vilkoren för sjelfva lånet blifva följande: 1:0 A alla summor, hvilka i afräkning på lånet uttagas, skall renta till fyra för hundra om året godtgöras ifrån lyftnings-dagen. 5:0 Den ännu återstående Casem-Byggnaden skall vara fullbordad sednast om 2:ne år, att räkna från den dag, dä första summan i Riksgälds-Contoiret uttages. 3:0 Efter dessa 2:ne årens förlopp, skola, jemte 4 procents renta å hvad Staden utaf Lånet innehar, tillika oafbrutet hvarje af de påföljande åren afbetalas 2 procent å Capitalet, och hvilka 2 procent beräknas å hela Lån-summan sädanden var, då första afbetalningen skulle verkställas.
Betänkande skulle tjena, och tillstyrker derföre att detsamma må af Ridderskapet och Adeln antagas. Åtskillige yttrade hårtill deras bifall. Grefve Lowenhjelm, Carl Axel: Sådan, som jag fattät discussionen, hvilar frågan huf Ridd. 0, Ad. Prat. IV. Band. fyen 23 Maji J. nt. vudsakligen på den af Herr von Hartmansdorff yttrade tankan, att Kong!. Maj:ts i ämnet aflatne proposition, i den form den til! Riksens Ständer ankommit, icke skulle vara fullkomligt riktig. Saken lärer dock vid närmare påseende förfalla till en ordtvist. Kongl Maj:t liar sjelf yttrat, aft Kongl. Maj:t ej velat göra en formelig proposition, men flen Nådiga skrifvelsen innehåller dock tydligen det stadgande och det ändamål, Kongl Maj.t åsyftat. Den moraliska propositionen är sålunda derigenom verkcligcn gjoid Kongl. Maj:t har funnit Sig icke borå framställa ett noggrann! förslag till redactionen af det ifrågavarande lag rummet; och skälet är tillräckligen ådagalägdt. Det var Kongl Maj.ts delicates.se, mare pi öfning af ett ämne, som man kunde anse röra Konungens Egen Person Det vore att illa svara mot ädelheten i detta Kongl. Maj ts handlingssätt, om man skulle fästa sig endast vid ordalydelsen af Kongl. Maj.tsNådiga skrifvelse ; och påståendet, att deruti saknas en formelig proposition, grundar sig på ett egentligt ordrytteri Det vöre, säger jag, att ganska illa svara emot det ädla i Konungens Nådiga afsigt Oin det vöre nödigt, så kunde jag försäkra, att den tankan verkeligen varit å bane, att uppgöra ett fullständigt förslag till redaction af den ilråg-.varande paragraphen, samt att de Embetsman, hvilka en sådan befattning tillhör, redan voro - med redactionens utarbetning sysslosatte, då Konungen af redan anförde skäl, förklarade Sig vilja öfverlemna detta åt Riksens Ständers omsorg.
Framtiden skall nog o c k visa, att prinsessan Victoria, frän ett furstehem, som j u sjelf krongästa », i detta fall ej skall k o m m a att stå sanna Utom för det och äkta familjelifvet lär den unga furstinnan hysa ett synnerligt varmt intresse för husliga idrotter samt vara väl förfaren ej blott i alla slags handarbeten, utan äfven i matlagning har m. m. sådant. S o m bekant hon inrättat en qvinlig slöjdskola vid det vackra Tullgarn i Södermanland, hvarjemte i fjor under hennes beskydd i hufvudstaden anordnades en maflagningskurs, som väckte lifligt intresse hos societetens damer. Barnens verld — • der trifves Eugenie bäst. då, hvad blomsterdoft som rummet fyller! Kamelia, alpros, lager och viol i bomull bäddade! Se, vårlig sol med ens de mörka raggarna förgyller, och dystra, tankarne, som tyngt min håg, förjagas af en fläkt från suuuauvåg. Der låg ett litet papper inneslutet. Jag kände väl igen den kära stil, och blicken dröjde rid en fin profil, som stod i ram framför mig. So / omgjutet och färgrikt lefvande porträttet vardt, ej längre skuggadt blott i grå It ochsvart. utgått » der endast goda andar sin höga svärmoder efter. Men prinsessan Med de små glades hon så innerligt o c h tröttnar ej att se dem fröjdas ack. de oändligt rärde ega de ändå, ty blommorna, de röda och de bla, de sändes grubblaren i nord frun henne. Och bjöcles guld mig för den minsta knopp, den kunde aldrig, aldrig vägas opp. Dock, dagar gä och bladen skola falla från torra stjelkar, färgen flyr sin kos, och doftlöst vissnar snart viol som ros, men i mitt minne gömmer jag dem alla, och der, i skyddadf och i godt förvar, der dallrar doften ännu ljuflig qrar. Ifrån förgängelse jag så skall rädda hvad en gång blommade i söderns vår, tills att omsider mötestimman slår. Pä blomsterdoft jag hennes bikt skallbädda ... Och för min tankes lösta svärmeri den klingar, vårens jubelsymfoni! Edvard Fr ed in.
Det är obestridligt att, som sign. Ao i n:r 37 af Idun yttrat, kvinnan kan och ofta lyckas verka i det godas tjänst genom » hemliga krafter ». Det är också en sanning, alt hvarje ädelt och godt syfte har sitt värde samt en välgörande verkan, på hvilken väg än det banar sig fram till målet. Men likafullt framställer sig den frågan: hearför skola vi icke föredraga att i likhet med männen med öppet visir strida för befordrandet af det goda och rätta? Vårt kvinnovärde höjes nog icke genom de » hemlighetsfulla krafter », hvilka hitintills utgjort kännemärket för vårt kön? Raka vägen anses ju alllid för den bästa och genaste, och mig har det aldrig förefallit såsom något för oss hedrande, det där påståendet, att » kvinnans list öfvergår mannens hufvud »; tvärtom synes det mig något motbjudande och nedsättande uti att med konstlade medel vinna segrar. Och månne ej männens aktning och förtroende i vida högre grad än nu är förhållandet, komme oss till del, därest vi skydde list och hemliga vä- gar för att bekämpa det onda — detta må nu angå sociala eller enskilda intressen. Jo, helt visst blefve vårt inflytande större, och så undginge vi det där tvätydiga, öfverlägsna leendet, hvarmed männen affärda oss och gifva vika » för husfredens skull » och som kommer oss att rodna öfver de vapen vi begagnat. Mig är det ofattligt, hur någon kan triumfera öfver dylika bragder. Aristoteles har otvifvelaktigt rätt, då han säger: » Alla, som grubbla på konsten att styra människosläktet, hafva blifvit öfvertygade, att statens öden bero på ungdomens uppfostran. » Men — månne icke villkoret för en god sådan är att de unga lära sig fritt, utan omvägar, förfäkta sin verkliga mening, och månne ej en moder får mera vördnad och lydnad af så väl son som dotter, om hon själf skyr allt hemlighetsmakeri och sö- ker att genom sitt föredöme bilda fullt öppna, konsekventa karaktärer? Hvad vishet beträffar torde det vara ganska problematiskt att afgöra, på hvilken sida, mannens eller kvinnans, den är störst (eller minst).
Sedlar, utgifna af enskild bank, som på plats, der Lånekontor finnes, har sitt hufvudkontor, kunna, utan Lånekontorets mellankomst, förbytas till riksbankssedlar och sedlar, utgifna af andra enskilda banker, förvandlas lätt till vexel, dragen på enskild bank här i Stockholm, hvilken vexel, enligt 131 § 10 momentet sednare punkten i gällande bankoreglemente, kan användas till inbetalning hos Lånekontor samt Utskottsafdelningens motivering, så lydande: “Hvad nu till en början angår framställningen derom, att enskilda bankers sedlar måtte vid inbetalningar till Riksbanken i dess kassor emottagas, så är det, när den allmänna penningeomsättningen tages i betraktande, obestridligt, att, sedan enskilda bankers sedlar numera utgöra en så betydlig del af landets omsättningsmedel, för allmänheten och synnerligast den del deraf, som eger minsta vana vid och kännedom om sättet att ombesörja dylika angelägenheter, mycken omgång och tidsutdrägt med flera olägenheter förorsakas derigenom att i Riksbanken icke emottagas andra sedlar, än dess egna, och att man således först måste, ofta med svårighet, måhända icke sällan med direkt uppoffring förbyta de enskilda banksedlar, man innehar, emot riksbankssedlar. “ “Från denna synpunkt torde det alltså vara önskvärdt att äfven enskilda bankers sedlar måtte kunna begagnas vid liqvider och insättningar i Riksbanken, så vida sådant utan intrång på Riksbankens egen säkerhet och fördel kan ske.“ “I sistnämnda afseende torde ej böra förbises, hvad äfven motionärerne antydt, att Riksbankens rörelse sannolikt skulle vinna ej obetydlig tillökning, om enskilda bankers sedlar der emottagas, emedan mången nu af besväret med anskaffande af Riksbankssedlar för hvaije liqvid eller insättning föranledes att förbigå Riksbanken och vända sig till enskilda bankinrättningar. “ “Om emellertid anledning vore att frukta, det Rikets Ständers Bank genom att mottaga enskilda bankers sedlar skulle löpa fara för förluster, så läge häruti Bih. till B. St.
45 ett i Södermanlands d:o med 8 djur, och ett i Stockholms d:o ed 5 d:o, hvilka bolland er ier Styrelsen, derest ej brist på lämpliga djur inom landet skulle lägga hinder i vägen derför, hoppades kunna under innevarande och nästa års förlopp komplettera, bade Styrelsen vidare meddelat en approximativ beräkning öfver slamholländerifondens tillgångar och utgifter under nämnde två år, upptagande: Fondens behållning vid innevarande års början till 5,731: 54 Statsanslagen för åren 1862 och 1863 tillsammans 20,000: — eller summa tillgång 25,731: 54, samt de för nyssberörde tre holländeriers komplettering, m. in, erforderliga utgifter till 16,500: hvadan för uppsättning af ett holländeri på Alnarp, sorn Styrelsen länge önskat tillvägabringa och hvilket, i anseende lill den utbildning, som boskapsskötseln i Skåne vunnit, borde vara af den ädlaste race, endast återstode ett belopp af 9,231: 54, som för det åsyftade ändamålet vore alldeles otillräckligt.
Skyldigheten att vittna i brottmål har visserligen, på sätt Frih. Cederström ganska riktigt uppgifvit, hittills utgjort en slags personlig servitut, på samma sätt som skyldigheten för städernas magistrater att biträda vid besigtningar, i hvilket sednare fall skyldigheten blifvit på det sätt inskränkt, att då besigtningen varit af den vidlyftighet alt den medtagit flera dagar, hafva besigtningsmännen bekommit ersättning af Staten. Jag hemställer, om icke samma grundsats kunde gälla i afseende på skyldigheten att vittna i brottmål, sålunda nemligen , att då vittnet nödgas aflägsna sig från sitt hemvist, mer än en dag, detsamma skulle bekomma ersättning derför af statsverket, då tillgång dertill saknades hos den enskilde person, som borde utgiften derför vidkännas; hörandes det likväl åligga domaren, att, innan han inkallar mera 72 Den 16 No remb er c. m. aflägse boende personer, söka utreda, huruvida någon maktpåliggande upplysning kan vara att påräkna genom den ifrågaställde personens hörande. Hr von Hartmansdorff: De värde ledamöter, hvilka hestridt mitt yrkande på återremiss, hafva likväl icke underkänt grundsatsen derför, eller att billigheten fordrade det vittnen erhölle godtgörelse för deras inställelse vid domstol; men de hafva hestridt saken, af fruktan för missbruk och för den stora kostnad, som de förmoda att statsverket skulle tillskyndas. För min del skulle jag, lika med den siste värde talaren, tio, att åtskilliga utvägar gifvas till missbrukens förekommande, och om R. o. Ad. täcktes tillåta återremiss, så finge LagUtsk. tillfälle alt närmare betänka sig derpå. Utom den af Hr von Troil uppgifna utvägen, torde äfven andra finnas, t. ex. att de vittnen icke erhålla ersättning, hvilka kallades alt vittna inom det härad, der de vore boende. Till undanrödjande af den något för långt sträckta fruktan, det skyldigheten att villna skulle kunna förvandlas till ett vinstgifvande yrke, behöfde man ju blott bestämma ersättningen så knapp, alt den jemnt och ratt motsvarade den minsta kostnad, för hvilken vittnet kunnat verkställa sin resa. 1 afseende på hvad Frih.
Dito N:o 162, i anledning af motion, angående användandet och förvarandet af öfverskolts-medlen; och Dito N:o 163, i anledning af väckt motion om nedsättning i lösen för Drängeoch Öke-dagsverken till å Svartsjölandet belägne Kungs-ladugårdar och Hofstall-ängar. S. D. Föredrogs åter och bifölls Bevillnings-Utskoltets Betänkande N:o 19 , så väl i anledning af verkställd granskning af Post-taxorne för inrikes brefväxlingen, som ock angående åtskilliga post väsendet rörande motioner. S. D. Föredrogos å nyo Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, sedan den 4 i denne månad på bordet hvilande, Betänkanden: N:o 39, i anledning af väckte frågor om Näringsfriheten: N:o 40, i anledning af väckt motion om förändrade anstalter för vakthållningen vid Långholmen. N:o 42, angående föreslagen förändring af Förfa tillingarne om grunderne för befordran till civile embeten och tjenster. N:o 44, i anledning af väckt motion att förekomma tjenste-accord. N:o 45, angående föreslagen indragning af vice Presidents-embeten i HofRätterne, och förändrad) benämning af Hof-Rätternes Ledamöter, samt om ordningen för förslag till Ledamöter i Hof-Rätter och Collegier. N:o 46, i anledning af väckt motion, att befordringar till embeten och tjenster icke måge hindra Embets-Verkens färändrade organisation. N:o 47, i anledning af väckt motion om iagttagelser vid utnämningar till Riddare-värdigheter. N:o 48, om befordringsrätt för Läkare, som äro antagne för sjukvården inom mindre samhällen på landet. Bill. till R. St. Utdr. d. 20 Jura 1840. N:o 49, i anledning af väckt motion om förbud för Judar att i sin tjenst städja christna trosförvandter.