Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Bruk under berörde tid tillverkadt samt approberadt och till Kronans Magaziner inlefvereradt Krut, utbetaldt utöfver den i Contractet fastställde Bevillningsafgift af 6 sk. för hvarje Centner, må få till då varande egaren af Bruket eller hans rätts innehafvare restitueras. Derom Rikets Höglofl. Ständer torde hos Kongl. Maj:t böra i underdånighet anmälan göra. Hvilket till Rikets Höglofl. Ständers eget bepröfvande vördsamligen hemställes. Stockholm den 8 Mars 1828. Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss af den 25:te sistledne Januarii, uppå den af Konungens Befallningshafvande i Norrbottens Lån hos Kongl. Majit i underdånighet gjorde hemställan, angående särskildt anslag af Bevillningsmedlen till kostnaders bestridande, i och för Bevillnings-Taxeringarne inom nämnde Lån samt arfvoden åt vederbörande Tjenstemän, hvilke dervid biträda. Stats-Utskottets Betiinkanden. lgi de Stats-Utskottet tillhandakomne Handlingar i detta mål inhämtas, att, sedan hos Kongl. Majit Konungens Befallningshafvande i Norrbottens
Af den i i denna Månad'j med tillkännagifvande att Preste-Ståndet: 1:0 Till Förstärkta Stats-Utskottets afgörande öfverlemnat de i frågan om grunderne för den blifvande Bevillningen inom RiksStånden yppade skiljagtigheter. 2:0 I anledning af Yällofl. Borgare-Ståndets bifall till Lag-Utskottets Utlåtande, om en viss afgift till Krono-Fogdarne i Westerocb Norrbottens Län; då de icke sjelfve utan genom Länsmännen verkställa Utslag i Utsöknings-mål, gjorde inbjudning till MedStånden att förena sig om den underdåniga ansökning till Kongl. Maj:t, att Herrar LandshÖfdingar måtte anbefallas, att genom Circulaire förständiga Krono-Fogdarne i deras Län, att de aro berättigade i och för sådana private Utmätnings-förrättningar, som på deras eget ansvar verkställas, åtnjuta biträde af Länsmän och Fjerdingsman inom Fögderiet, funnit för godt förblifva vid Preste-Ståndets den i4 nästled ne Martii till berörde Utlåtande lemnade bifall. Af den 4 dennesj innehållande: 1:0 Återremiss af Stats-Utskottets Betänkande, angående Strömsholms Stuteri-Inrätt - 388 Den 11 April. ning; OeconomiceUtskottets Utlåtande om fdreslagne åtgärder till hämmande af Veneriska smittan; samt Lagoch OeconomiceUtskottens Betänkande, om förändring af de rörande Enskiftesdelningar utfärdade Författningar. 2:0 Godkännande af ConstitutionsUtskottets uppgift å de vid denna Riksdag af Riks-Stånden gemensamt antagna Grundlags-ändringsFörslag; 3:o Bifall till nedannämnde Betänkanden, nemligen : OeconomiceUtskottets: Om förhöjd Tull-afgift för Boktryckeri-Stilar. Angående upphäfvande af Stockholms Stads rättighet att uppbära parmpenningar m. m.
Likaledes kan det hädanefter meddelas landthandlare sådant tillstånd, utan inskränkning i afseende på, partiets storlek. I båda dessa fall får dock försäljningen endast ske uti de sålunda berättigades bostäder. ?. 6. Så väl i städerne, som på landet, bör hvar och en rättighet till bränvinsförsäljning och utskänkande meddelas sålunda, att den träder i kraft nästkommande 4 Januari. 8 7- I städerna bestämmer kommunalstyrelse huru många personer högst böra hafva rättighet i öfverensstämmelse med 2 och 4 att utskänka bränvin och försälja det i minJre parti än 40 potter. Är antalet större, än det-på grund af sådant beslut bör vara, inskränkes det efter hand, allt efter som afgång eger rum. Det en gång bestämda antalet kan genom ett nytt beslut förändras; dock ej förr än efter ett års förlopp. Pålandet må tillåtelse för gästgifvare att utskänka, och för landthandlare att försälja bränvin, hädanefter icke meddelas, så vida ej socknens kommunalstyrelse medgifvit upprättande af ett dylikt utskänkningseller försäljningsställe. § 8. Öfverträdelse af ofvannämnde stadganden, rörande afyttring och utskänkande af bränvin, straffas med böter, första gången JO till 20 Spd., andra gången från 23 till 53 Spd., tredje gången och för hvarje åter förnyad gång från 40 till 60 Spd. § 9. Hvar och en som är berättigad, antingen till försäljning af bränvin i mindre parti än 40 potter, eller till utskänkande deraf, eller till båda dessa näringar, skall, om han vill bibehålla denna rättighet, erlägga en särskild afgift till fattigkassan, utan afräkning å hans öfriga fattigskatt. Denna afgift bestämmes i städerna sålunda: a) inom medio af Oktober månad sammanträder årligen stadens kommunalstyrelse för att bedöma huru stort qvantum bränvin som under följande året bör blifva utskänkt eller i mindre parti än 40 potter försåldt.
Erfarenheten har likväl visat, att, under en fortfarande strid emellan olika interessen eller olika meningar om Bränvinsbränningens inskränkning eller utvidgning, sjelfva tillverkningen ständigt ökats till både allmän]ighet och belopp, samt att öfverflöd på bränvin, i förening med lågt pris derå, föranledt lill dess allmännare och omåttligare bruk, af det menligaste inflytande på sedligheten, hebsotillståndet och nationalvälmågan. De på Kongl. Majrts Nådiga befallning, genom Herr Juslitiae Stats-Ministern, från samtliga Domstolarne i Riket infordrade uppgifter ådagalägga ojäfaktigt, att de år, då bränvin varit i lågt pris, förbrytelsernas antal tillväxt och att det deremot minskats de Sr, då bränvinsprisen varit högre. Andra offentliga handlingar lemna derjemte anledning till den lika bedröfliga slutsats, att genom bränvinets omåttligare bruk folkets fysiska kraft och duglighet aftagit. Omsorgen för ordning och sedlighet, för samtids och efterkommandes väl och trefnad, med ett ord, alla bevekelsegrunder af förenad economisk och moralisk beskaffenhet väcka hos Kongl. Maj:t den lifligaste önskan, alt bränvinets öfverdrifna och skadliga bruk må genom lämpliga åtgärder kunna inskränkas. Kongl. Maj:t, betänkt att dertill bidraga genom alla åtgärder, som i denna hushållsgren af Kongl, Maj:t bero, har för afsigt att inskränka liden för bränvinsbränningens utöfning i allmänhet till endast sex månader af året, räknade från den i5 November det ena året till den i5 Maji det påföljande, att meddela bestämdare stadganden emot missbruk vid bränvinsredskapens form och sammansättning samt att utfärda förnyade föreskrifter, angående minutförsäljning af bränvin; och Kongl. Maj:t, sou redan fästat Rikets Ständers uppmärksamhet på angelägenheten att genom ökade minimi-afgifter betrygga den vid beräkningen af Stats-Verkets tillgångar lill samma belopp, som vid sista Riksdag, upptagna inkomst af bränvinsskatten, öfverlemnar nu till Rikets Ständer att, i hvad på dem. ankommer, för deras del medverka till ofvanberörda önskvärda ändamål. Kongl.
Visserligen är förhållandet såsom Hr Virgin säger, nemi. att beliofven vida öfverstigit den summa, hvilken såsom anslag för skrifmaterialier och expenser i denna punkt finnes uppförd; men detta har ingalunda härrört deraf, all icke dessa behof från början skulle varit afsedde att af samma anslag bestridas, utan har orsaken dertill varit, alt anslaget för skrifmaterialier och expenser är ett anslag, som varit begränsadt inom en viss låg siffra, hvarföre äfven de utgifter, som öfverstigit detsamma, mäst lagas af något annat anslag, och då möjligen blifvit uppförde på det som ärligen bör lili flottans station i Carlskrona utgå. Med Hr Virgin instämmer jag för öfrigt i afseende på angelägenheten af att göra detta anslag till ett förslagsanslag, i likhet med hvad de öfrige anslagen på civilslaternes hufvudtillar äro. Hr Virgin: Jag insisterar på hvad jag sist hade äran anföra, och får jag fästa Frih. Palmstjernas uppmärksamhet derpå, alt detta missförhållande egenteligen härleder sig från ett gammalt skriffel i denna 12 punkt, enär densamma i sjelfva verket endast innefattar sådane skrifmaterialier och expenser, som åtgå till Förvaltningen af Sjöärendena. Beloppet af de skrifmaterialier och expenser äter, som i alla tider åtgått vid stationerna, utgör emellan 16 och 17,000 ndr, och har denna summa, utan att det synts i riksstaten, alltid utgått från anslaget för flottans ”nybyggnad och underhäll.” Frih. Pal msljer na: Jag nödgas äfven å min sida insistera derpå, alt hvarken StatsUtsk:s ifrågavar. betänk., ej eller riksstaten innehåller något skriffel, utan är del en hell annan sak, om vid tillämpningen af densamma några oformligheter möjligen kunnat uppstå.
Jag hemställer likväl, hvari den stora beqvämligheten ligger, när dessa 4 expeditionsoch vexlings-kassor hafva med hvarandra ganska betydligt alt skaffa, hvaremot expedilions-kassorna hafva en nästan ständig beröring med depositions-afdelntn, emedan alla expeditioner från dem gä till depositions-afdelmn. Det är således af vigt, att expeditions-kassorna och depositionsafdelmn blifva placerade tillsammans, och om detta kunnat ske jemväl med läne-afdelmn, hade det varit väl; men detta lät sig icke göra, ^och att, emot vidtagandet af en förbättring, anföra det skäl, att man icke tagit steget fullt ut, att man icke har gjort reorganisationen så fullständig, som den borde vara, då materiella hinder ligga emot ett sådant förslag, det har i sanning mycket sken af att säga sig vilja en förbättring, men i verkligheten icke vilja hafva den, då den erbjudes. Hr von Hartmansdorff nämnde, att Ulsk. med sin reorganisation hade bordt vända sig emot Bankens hus. Just detta har Ulsk. gjort. Utsk. har föreslagit betydliga förändringar i detta hus, för att komma till det resultat, Komiterade föreslagit. Samme talare har äfven gjort anmärkn. emot Utsk:s förslag, i fråga om diskont-kassören. Jag tror, att det är ännu för tidigt att behandla den frågan, innan R. o. Ad. ännu fått kännedom om hvad Utsk. tänker att, i afseende på denne kassör, föreslå. I det hänseendet är intet annat sagdl, än att, om en diskont-kassör antages, blir personalen så och så, men i händelse icke serskild diskont-kassör skulle antagas, blir personalen så och så. Detta är det enda, som i detta Betänk, säges, och således torde det vara för tidigt att yttra sig om diskont-kassören.
Pag 6 finnes en kalkyl öfver kostnaden för Institutets anläggning, hvilken upgår till en summa af 265,000 Rdr. Härifrån afdrages först 20,000 Rdr för befintliga hus etc., och derefter 2i års underhållskostnad, utgörande 45,000 Rdr, men jag kan icke förslå, huru man från Statsverkets utgifter för Institutet kan afdraga denna underhållskostnad, hvilken äfven skal! utgå från Statsverket, utan, enl. min tanka, blir det de 20,000 Rdr, som verkligen afgå, men de öfriga 245,000 Rdr blifva det belopp, som för Institutets första ordnande erfordras, och icke 200,000 Rdr, såsom Betänk, gifver anleda, att tro. Då jag emellertid, i likhet med Utsi;., icke vill bestrida, alt ett väl ordnadt Landtbruksinstitut utöfvar ett fördelaktigt inflytande på jordbruket, så vill jag gerna bifalla en ålerremiss, om man derigenom anser sig kunna vinna något resultat. Hr Hjerta, Lars: Vid en anblick på det betydliga antal bär närvide ledamöter, som äro intresserade i att understödja en å-terremiss, så tyckas de, hvilka tala för bifall till Betänk., hafva föga utsigt att lyckas, oaktadt de i min tanka goda skäl som den siste värde talaren framställde, och hvilka i någon mån kunna Den 15 April. 359 supplera den brist på skäl, som Frih. af Ugglas anmärkt i Betänk, Men farhågan i detta hänseende ökas äfven deraf, att jag måste till alla delar instämma i Gr. Beckfriis’ anförande, hvari han erinrar om att landtbruket är den förnämsta af landets modernäringar; likasom jag fullkomligt delar den åsigten, att statsmakterna bör upmuntra denna för Sverige vigtiga näring, och detta på grund af det antagande, att allt hvad som göres för landlbrukets uphjelpande och de anslag som Staten i det afseendet använder på undervisningsanstalter, alltid skola gifva något igen och sålunda komma landet till nytta.
Hyres-aftal angående hus och tomt i stad, angående. XIII. B. 271, 273. XIV. A. 6. Hållskjutsens upphörande, angående. Å. .38. XIII. 8 XVI. U. .38. A. .59, 2)0. XVIII. B. 117. A. 273. XIX. E. 2.5. Hård, Gustaf Magnus, Lieutenant, om ersättning åt, för den förlust han lidit genom öfverflyttning på Kongl. Maj:ts Flottas ExpectanceStat. I. 144-* B240. VI. B. 91. Å. 372. VIII. Härd, Gustaf Magnus, yttranden. I. 144» 24°- Hägerflycht, Gustaf, yttrande, lil. 43. Häktad person, rörande tiden, inom hvilken ransakning med, bör företagas. Häktade personer i stad, om anslag af allmänna medel för underhållet af. XIII. B. 28. A. 32. — personer under ransakning, hvar de skola förvaras. X. B. 398. XI. A. .14. Häktande, om uppskof med, i Tryckfrihetsmål, äfven sedan dom fallit. I. .4.. B. 242. IV. B. 198. A. 264. HäradshöfdingeRäntan, om upphörande af. Se Mantalspenningarne. HäradsRält, att Ordföranden deruti må äga 2 och hvarje Nämndeman 1 röst. V. B. 7. A. .4. HäradsRätterne, om ändring i RättegångsOrdningen vid. Se RättegångsOrdningen. HäradsRätternes beslut, om verkställighet af. Se KämnersRätterne. Hästar, örn förhud emot införsel af, från Danmark och dess Tyska provinser.
För att för det närvarande komma till något resultat, torde det vara lämpligast att antaga det förslag, som Hr Lagerhjelm framställt. Jag skulle för min del tro, att om detsamma blir antaget och satt i verket, så kunde vi till nästa riksdag hafva en erfarenhet, huru det ifrågavar. straffet egentligen verkar i afseende på de omständigheter jag omnämnt, hvilken erfarenhet skulle blifva en ganska väsendtlig ledning för omdömet. Jag skulle således för min del tro, att ett sådant beslut vore mest ledande till ändamålet och skulle fortare befordra den nya lagens antagande, än om man bifölle det betänkande, som nu är föredraget. Det skulle mycket väl kunna hända, när man betänker vigten af de inkast, som redan äro framställda, att då vi hinna till nästa riksdag, underrättelserne 0111 utländske stralfinrättningar äro så missgynnande, att mången, som nu är höjd för det nya straffsystemet, dä icke vill rösta derföre. Saknaden af inhemsk erfarenhet skulle säkerligen öka svårigheterne. En ledamot har sagt, alt han icke skulle vara emot att besluta om några vissa punkter. För min del vet jag icke någon möjlighet att vid denna riksdag komma till dylika beslut. Den sorn icke vill afslå Utsk:s betänk., men icke helt och hållet bifalla detsamma, utan blott bereda möjlighet att sätta lagen i verkställighet i vissa delar, kan ju icke komma till ett sådant beslut på annat sätt, än det af Hr Lagerhjelm föreslagne. Jag kan icke tro, alt det skulle innefatta någon oriktighet. Det är en modificalion af Utsk:s förslag. Hvad sjelfva straffsystemet angår, sä skulle jag hafva mycket alt derom säga, men jag fruktar, att discussionen är för långt framliden, och jag skulle måhända blifva alltför vidlyftig, utan att uträtta något med hvad jag har att säga. Jag vill således afstå derifrån; men förklarar, att jag för närvarande anser, att förslaget borde omfatta flera straffarter, än deni som Ulsk. antagit, och att strafffängelsesystemet icke borde vara så uteslutande auviindt, som Utsk. föreslagit. Många ledamöter ropade åter på propos. Gr. Anckarsvärd:
Frih. Palmstjerna, Carl Otto: Det torde icke vara utan att uppmärksamheten kommer att fortfarande fästas vid serien af de öfverläggningar, som denna fräga förorsakat; men de slutsatser, hvartill man genom denna uppmärksamhet kommer, torde icke blifva fullt motsvarande hvad Frih. Cederström förväntar. — Här är sagdt, att R. o. Ad. på sidan om grundlagen skulle ingå lill K. M. med en und. skrifvelse, emedan detta ämne redan bör anses vara afgjordt. Hvem skall pröfva huruvida detta ämne är afgjordt eller icke ? Det är den högste vårdaren af allas rätt, af allas privilegier, förmåner, frioch rättigheter, det är Konungen. Efter min tanka är denna und. skrifvelse en ovillkorlig följd af 114 § Reg.F. och det förhållande, hvaruti R. o. Ad. för närvar, står, nemi. att tre Stånd ansett frågan afgjord, men R. o. Ad. anser henne icke afgjord. Då sålunda Stånden stanna i olika åsigter om hvad som är privilegium eller icke, så finues det ingen annan utväg att få den 114 § tillämpad, än den som R. o. Ad. vidtagit, öfverlemnande saken med fullt förtroende och tillförsigt i de händer, som vederbör. R. o. Adis rättighet att ingå lill K. M. med und. skrifvelse!1 är grundlagsenlig och grundlagsenlig! utöfvad, men grundlagen innehåller icke något, som kan berättiga en enskild ledamot att, utan Ståndets medgifvande, jemte Ståndets skrifvelse ingå till Konungen med några särskilda anmälanden. Det är på dessa skäl, som jag tagit mig friheten hemställa, att R. o. Ad. icke måtte bifalla Frill. Cederslröms anhållan. Då denna begäran är begärd på bordet, så har jag dervid intet att erinra, endast med förbehåll, att denna fråga icke kommer att uppehålla expeditionen af den und. skrifvelse!!. Då härvid Frih. Cederström begärde ordet, hemställde II.
Läll bar lili en bos [lederv. Bonde-Ståndet väckl, till Utskotten remitterad motion, föreslagit, att Kongl. Förordningen af deii 19 September 1723 mätte förändras på det sätt, alt innehafvare af mensal-hemman blefve tillåtet att lä dessa, lika med krono-hemman, till skatte förvandlade, med rättighet likväl för pastorerne, alt åtnjuta den af mensal-hemmanen vanliga inkomsten, hvilken tillåtelse, enligt motionärens tanka, skulle, utom andra fördelar, medföra den, att då sådane hemmans innehafvare finge rätt alt öfverlåta hemmanen på skyld eller oskyld, eller egde säkerhet, att besittnings-rätten efter deras död öfverginge till arfvingarne, de skulle bättre bruka dessa hemman än för närvarande eger rum. Till stöd för molionen, har uti ett serskildt, den 5 sisllidne Oclober af motionären lill Heder v. Bonde-Ståndet ingifvet, till Utskotten jemväl remilteradt, anförande blifvit yltradt, att det vore egentligen ordalagen i Kongl. Förordningen, den 19 September 1723, som i allmänhet ledde till den tolkning, att mensal-hemman icke skulle få till skatte köpas. Det vore väl bekant, att i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus Län hela regleringen med presterskapets aflöning redan skedt på 1500:lalet och alt vid deu tid provinserna afträddes till Sverige, denna reglering redan varit så stadgad, att förhållandena, i afseende derå, icke ansågos obestämda. Då dessa landskaper införlifvades med Sverige, blef den försäkran gifven, att jordens natur, onera och skyldigbeter, äfvensom presterskapets aflönings-sält och rättigheter skulle förblifva oförändrade. Det vore jemväl kändt, och genom Lunds Landabok tydligen bestyrkt, alt af mensal-hemman endast räntan varit anslagen till presterskapet, och att någon slädjo-ralt icke varit presterskapet medgifven, utan hade en sådan rätt, der den utgått, ansetts Bih. till R. St.
William märkte det och hade en förnimmelse som om han på ett brutalt och hjertlöst sätt tillfogat henne en smärta; men han kunde icke klargöra för sig hvari den låg och derför stålsatte han sig mot hvad han i enlighet med sin lifsjargon kallade en sjuklig sentimentalitet. Och så vägde han i sitt sinne denna tilltänkta vänlighet mot sin egen brist på liknande känslor gentemot modern; och då han visste sig aldrig kunna återgälda förekom det honom som en oärlighet att mottaga. Hans erfarenhet i lifvet hade hittills varit så ensidig; han anade ännu icke, att det kunde vara en glädje att få ge. Det blef en lång, förstämd tystnad; modern tog dolken och lade den bort på sitt skrifbord och William satt och stirrade framför sig med mulen uppsyn; han hade i alla fall en obehaglig känsla af att ha varit småaktig och tarflig. Emellertid beslöt han att skaka den af sig. »Vill du komma till mig på en kopp kaffe eftermiddag?» frågade han. »Jag har ett par vänner hos mig». Modern hade hoppats att han skulle tillbringa dagen hos henne, att de skulle ha ätit en liten festlig middag tillsammans på tu man hand, med ett glas godt vin. Hon vågade sig emellertid icke fram med sin inbjudning nu, utan svarade i stället genast ja till hans. »Du blir ensam dam törs du?» fortsatte han i en lindrigt sarkastisk ton, men med en anstrykning af godmodigt skälmeri. Törs! Om hon tordes gå till sin egen son! Jo tack, hon skulle nog komma. Han hade arrangerat det så festligt som möjligt med kulörta lyktor och en stor röd lampskärm. Det var en dämpad och varm belysning och der såg trefligt ut. Tre unga män sutto vid bordet när hon trädde in. William tog emot och presenterade. Den ene var herr Hedström, den andre en blek konstkritiker med binocle och den tredje »herr Wahlberg, snobbfrö och artistämne idiot för resten». Det var den långbente individen hvars mun icke räckte till. William bjöd på kaffe, riktigt starkt och godt kaffe.
Hade jag inte först o c h främst köpt ett brefkort, skrifvit och skickat af det till Ruffen, hade jag fått se hela Alpkedjan utan slöja, något s o m är mycket sällsynt. — M e n det hade väl varit skamligt att låta h o n o m vänta, om också bara för några minuter. V i åkte dit upp på » järnväg », fast vi hade lokomotivet fastsatt bak. Det var inte alls behagligt att höra det där » puff, puff » i ryggen. Jag tycker, att m a n har en viss rättighet att fordra, att lokomotiv, vid olyckshändelser åtminstone, först o c h främst skola döda sig själf va. Det här var ett lömskt sätt att k o m m a ifrån saken. Fast egentligen kilade vi inte, utan frustade o c h stångade oss framåt. Nej, jag tycker inte alls o m att så där bli skjuten i ryggen uppför branter. Jag tycker inte o m det alls. Tyst o c h mäktigt var det där u p p e O, så mäktigt! Jag kände m i g mindre än det minsta kryp, o c h när m o l n e n så k o m m o nedtagande i stora flockar o c h lade sig nedanför fötterna på mig — ja, då började jag att storgråta. Glad var jag, när j a g var nere i Caux igen, där min vän väntade mig. Det är inte alla människor, s o m tåla v i d att känna m o l n e n under fötterna på sig. — Caux är härligt. Bochers de Naye — en af hufvudutsikterna i Caux, är ett af de märkvärdigaste berg, s o m finnas i Schweiz, ty det har fått inte bara tänder, utan tvillingar: » L e s C h a m a u x ». Tvillingarna ligga alldeles för sig själfva, en bit från mamman, o c h är en daglig bestigningsort för de riktigt gångstarka gästerna i Caux. Och hur backen tar sig ut här uppifrån, se ' n! Härifrån sedd är d e n minsann ingen tenntallrik längre, utan ett blått innanhaf, åtminstone ibland, när m o l n, d i m m a o c h luft mjuka upp alla konturer.
Delta är ett misstag, som ej observerades förr än § var genomgången, oell då ausåg man sig ej kunna rätta det. Jag hoppas ock att åtskilliga andra mindre anmärkn:r blifva observerade dä betänk, blir äterremilleradl, äfvensom jag anhåller att Utsk. mätte taga i betraktande, hvad jag i min reservation, som är understödd af flere ledamöter, liar sagt i öfrigt mot denna förorda, om bränvinsförsäljning. Hr von Hartmansdorff: Jag ber Frih. Raab fästa uppmärksamhet derpå, att prosten Nibelii reservation är ej emot miuulförsäljning hvarken inom landseller stads-församling; men är emot försäljning af bränvin till förtäring på stället. Således är hans reservation ej rigtad emot försäljningen, utan emot vislandet på krog. Jag tror följaktligen, att föreskriften ej vore betänklig hvarken för dem, som vilja sälja eller supa bränvin. Saken är blott, sorn jag säger, alt förekomma krogsiltandet. Frih. Raab har i sitt förslag hänskjutil denna fråga till godkännande af K. bef:de genom stadfästelse. Visserligen har jag i allmänhet ingenting emot, att K. bef:de må kunna medla emellan olika meningar om del nyttiga i en församligs beslut; men hvartill behöfves att på förhand föreskrifva, del landsluns stadfästelse skall derpå följa, dä i alla fall den, som är missnöjd med sockenstämmas beslut, äger att klaga hos landsten, såvida saken ej hörer till domkapitlets pröfning, hvilket här icke är händelsen. Jag tror således ej att det tillägg Frih. Raab föreslagit, skulle vara nyttigt. llr Ribbing: Jag har begärt ordet för all instämma i Frih. Raabs mening, ang:de bränvinsköpares rätt att få vittna emot lönkrögare. Strängt taget kunde det visserligen sägas, all de haft delaktighet i brottet; men denna delaktighet är ej af sådan natur, att den bör från vittnesmål utesluta, då vittnet af sin berättelse hvarken kati vänta nylla eller skada.