Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Utflog ertjdden bei, communicationébagen ordfnab, meb iaFttagonbe i öfrigt of Ijroab an» gdenbe bbterS nebfdttning roib dnbrings fåFanbe t oamdnf)et dr fbreflrifmet §. 46.' £>e roib Mantals» odb ©Fattflrifningen mebbeltfe uppgifter om per. feners namn cd) dlber, flola meb £uéforl)6rS.boFen pd fldaet nogo jemn» foras, fd att ingen flattflyfbig fårbigds, eller fluteS ur SDtantalSldng* ben; ocf) ndr ftorre eller minbre bel of en ©ocFend ^nmdnore dr i an* nät £>ijlrict Mantals. ecb ©Faltflrifroen, bor ett of roeberboranbe ^pafior unbertecfnabt tttbrog of #us'f6rb6rSboFen, till nbbig upplysning rcib Mantals, ocö ©Fattflrifningen foreteS, {jroilFet d fraen gdller, bd ndgon frdn annan ftorfamling tia £D?antalS.> odj ©Faftflrifning ftg onmdler. ©Fottflrifmaren (Foa berjemfe fbFa ada n&bigo upplysningar om be perfoner, forn aff)onombora anteFnaS, för bmilFad fdfrorc od) fFynbfom. mare mebbelanbe, Sdntfmdn, gjerbingSmdn od) ©eymdn, eder SKofcmd. flore, be tmdnne ftflndmnbe raib liFa onfmor, forn i 45- §. ongdenbe uteblifmanbe frdn Mantals» ocb ©Fattflrifningen flobgobt dr, {Fola raib forrdttningen mara tiafldbetf. §.
M. icke kunnat undfalla det i sednare tid allt mera så öfverdrifvet utvidgade bruk af kaffe, att behofvet deraf årligen medtagit mera än 13 tunnor guld af rikets redbarheter»; och K. M. »föranläts alltså att, vid sin onåd, genast förbjuda all vidare införsel af denna vara, såsom ock, ifrån 1 påföljande Augusti, allt bruk deraf.» Likaledes fann K. M., bland annat, godt »förbjuda alla s. k. fina vinsorter och utländska likörer», o. s. v. Allt visar, att regeringen ansåg rikets ekonomiska ställning högst betänklig; det kan derföre vara af intresse att undersöka hurudan tull-lagstiftningen var på den tiden. Då gällande tulltaxa hade blifvit utlärdad år 1782. Derifrån skiljde sig icke mycket den som sedermera utkom 1799. Begge upptogo omkring 360 varuartiklar såsom till införsel absolut förbjudne, och de laggifne importvarorna voro i allmänhet belagde med oerhörda tullafgifter. Jag frågar nu: förmådde denna ytterst prohibitiva lagstiftning, — derjemte understödd af öfverflöds-förordningen, — att förebygga 1799 års handelsoch penningekris, sannolikt den svåraste som i mannaminne hemsökt Sverige? Kunde den afböja den statsbankrutt, som inträffade året derpå? Prohibitivsystemet fortfor, såsom vi veta, ännu ett godt stycke inpå detta århundrade, och i bredd dermed röjde sig jemna officiella bekymmer för en ofördelaktig handelsbalans, hvilka t. o. m. från regeringens sida föranledde åtgärder till reglerande af vexelkursen, med mera dylikt. Det är först efter det stränga prohibitiv-systemets öfvergifvande och vidtagande af myntbestämningen för 30 år sedan, som vi kunna glädja oss åt att ett bättre förhållande inträdt. Min mening kan icke vara att hos de medlemmar af detta hus, som nu påyrka en återgång i tull-lagstiftningen, förutsätta så restriktiva åsigter, att de skulle vilja hafva tillbaka det ofrihetstillstånd, som var Sverige pålagdt för 70 år sedan.
En för hela Riket gemensam taxa på utmätnings-ersättning, beräknad efter summans storlek, komme äfven att medföra svårigheter derutinnan att, i somliga delar af Riket, till exempel de norra länen, hvarest kronobetjeningens distrikter äro stora, dessa tjenstemän ändock mäste åtnöja sig med samma godtgörelse för sina vidlyftiga resor, som kronobetjeningen i södra delarne af Riket för utmätningar i närheten af sin bostad; och då de stadganden, uti hvilka motionären afsett ändring, äro fotade på samma grunder, som de före Kongl. Förordningen den 30 November 1855 i ämnet gällande författningar; samt dertill kommer, att den af motionären afsedda lindring för den fattiga gäldenären ej alltid skulle inträffa, utan att stundom en motsatt verkan af förändringen skulle uppkomma, hvarförutan den ersättning, som enligt den föreslagna taxan skulle bestämmas, för underlåtenhet att betala en större skuld, erhölle likhet ined det redan förut i lagen förbjudna vite för en sådan försummelse; anser Utskottet, som tror kontrollen å utmätnings-kostnadens fördelning vara i någon mån underlättad genom Kongl. Cirkuläret den 24 April 1852 och Bih. till R. St. Besv. och Ekon.-Utsk. Betänkande N:o SO. deruti meddelade föreskrifter om anteckningar i utmätnings-diarierne; sig böra vördsamt tillstyrka, att motionen ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Ank. till Exp.-Utsk. den 21 Januari 1857, kl. 1 e. m. Betänkande, i anledning af väckta motioner, angående upphörande af håfgång samt offeroch kollekt-medels insamlande i kyrkorna, m. m.
Öro Synes mig, utom berörde erinringar emot Betänkandets grunder, en alldeles serskild obillighet emot Svenska Fabrikerna oell Haiidtverkefierna deruti innehållas.; ty vinner Utskottets åsigter och förslag kraft af Lag, så gå, som mig synes, Fabrikerna och Handtverkerierna ovilkorligt till undergång, med de följder för samhället, som vid sista Riksdagen tillkännagåfvos inför Bevillliings-Utskottet; och vid en slik utsigt lärer det ej skäligen kunna påstås vara för mycket sagdt att en alldeles speciel orättvisa ros Bil. till Bevillning-Utskottets Bet. 127 jer sig mot Fabrikerna. En sådan utgång, som jag förut nämnt, later på förhand med säkerhet beräkna sig i hvilkendera händelsen sorn helst, antingen de till Fabrikernas å utländska Fabrikater föreslagna Skydds-afgifter verkligen utgå eller icke. I senare händeisen, eller vid förutsättning af en i stort organiserad Tullförsnillning, sorn sannolikt inträffar, skola Fabrikerna ej kunna uthärda täflalr med främmande länders Fabrikanter; men om man ock förutsatte den troligtvis icke inträffande händelsen, att de stadgade Skydds-afgifterna verkligen erlades, och att utländska Fabrikaterna ej afgiftsfritt i smugleri-väg infördes; så skulle dock de inhemska Fabrikernas undergång vara gifven, endast af det skäl, att, det första och andra Aret efter den tillåtna införseln, Svenska Marknaden, såsom alltid skett och sker vid öppnandet af en ny debouché, skulle till den myckenhet blifva öfverlastad med utländska Fabricater, att prisen, både på dessa och de inhemska, skulle, för en följd af år, nedtryckas till produetions-priset, och äfven tinder detta, samt ett stort lager blifva qvarliggande, sorn i mångå är stängde all afsättning för Svenska Fabrikanten. jag är ej okunnig om tidsandan, och är således beredd, att, för mina yttranden i detta ämne, af flera beskyllas för illibera - 128 Bil. till Bevillnings-Utskoltets Bet.
Postverket ansvare deremot de brefvexlande för brefs emottagande, samt säkra och riktiga befordrande och aflemnande, på sätt och under de vilkor denna Ordning stadgar. Såsom bref vare ansedda papper eller packor, som äro förseglade eller slutna, och icke i vigt öfverstiga 16 lod Svensk victualievigt. ständiglielen af postgången, beröfva det all inkomst för de kortaste och mest begagnade kurserne. Alltså måste brefs befordring vara ett regale, endast med öppen rätt för Regeringen, att om det skulle nyttigt pröfvas, för vissa tillfälliga fall anförtro vissa delar deraf åt enskilta (såsom t. ex. det närvarande förhållandet lärer vara med posten inom Stockholm, samt emellan Jemtland och Trondhjem. Dock tror man att med ett väl ordnadt Postverk dylika undantag sällan eller aldrig skola finnes nödiga.) Å en annan sida fordra billighet och förekommande af det utseende af chikan, som ingen lag bör äga, att inskränka denna uteslutande rätt, till brefs befordring för betalning, — att bestämma gränsen emel - \ if>8 Den 21 Januarii. Ian brefj hvars befordring är ett regale, och paketterj sora enligt godtfinnande kunna fortställas, — samt att försäkra den brefvexlande derom, att hvad han icke äger rätt genom enskilte anstalter försända, ovilkorligen af postverket emottages och fortställes. Hvad gränsen emellan bref och paketter beträffar, liar man trottsigböra föreslå den högsta vigt (48 lod), någon enkel packa, som af postverket såsom bref emottages, får äga. Kontrollen mot missbruk af rättigheten, att fora bref utan betalning, tillhör Lagert om förbrytelser mot Postordningen att bestämma, och torde böra bestå i fastställandet af ett visst inskränkt antal bref, som sålunda få föras, då ett större antal lemnar rättmätiga anled - Den 2 i Januarii. 2:oBrefs emottagande, afsändande och aflemnande besörjes af postkontor, förlagda på de ställen, der de kunna af Kongl. Maj:t nödiga pröfvas.
Ej underligt då att Karin kände sig lyckligare hos sin vän Tusse i barnkammaren eller ute på gårdsplanen, där de sprungo i kapp och hade så hjärtans roligt. Det var också för märkvärdigt hvad, Tusse väl förstod henne i allt! Sade hon bara: » Vill Tusse gå med ut? » — så började han genast hoppa och skälla och sprang före till förstugudörren. Om Karin tog dockan och började kläda af henne, så sprang Tusse till byrån och började skrapa på nedersta lådan, ty där visste han att dockan hade. sin garderob, och om bara Karin hjälpte honom att draga ut lådan, så hoppade han tvärt ned i den och plockade ut allting i den behagligaste oordning. När ingen såg det, låg Tusse i Karins knä. Då satt hon alldelas stilla och vågade icke röra sig. Endast den lilla mjuka handen for gång på gång öfver hundens sammetslena hufvud, där det låg utsträckt öfver båda framtassarne. Aldrig drömde väl Tusse ljufvare än i sådana stunder som dessa. Men ibland satt Tusse också pigg och vaken i Karins knä. Då satte han nosen rakt mot sin lilla matmors ansikte och de spetsiga öronen stodo rätt upp. Då var någonting riktigt intressant på f ärde, ty då berättade Karin sagor. Och Tusse viftade på svansen, då han fick höra, att riddaren lyckats slå ihjäl draken, eller att prinsessan Törnros sofvit i hundra år, men nu ändlligen vaknat. Men det kunde hända midt i sagan, _ att det knäppte i dörren till rummet utanför barnkammaren. Då for Tusse som en pil ur Karins knä och bort till sin korg. Där kröp han ihop i ring, och det såg alldeles ut som om han sof. Ja, han var för märkvärdig, den Tusse. Karin hade fått bannor en gång, då pappa upptäckte att Tusse satt i hennes knä. » Han får inte bli någon knäracka », hade pappa sagt, och de orden glömde Tusse aldrig. Därför fick heller aldrig någon se på, då han satt i knä. I två och ett hälft års tid hade Karin och Tusse delat ljuf t och ledt. Då drog den första stormen ^^^^^^^^f^ ?- Rikstel. — Kontor: 4 Stallgatan 4. — Allm. T e l. IDUN 264 öfver liten Karins tillvaro.
De syntes öfverallt i hvarandras sällskap, dessa tre: på konserter och teatrar, framför allt på operan, som då stod i sitt högsta flor. Där sutto de också en afton, då Shakspeares »En midsommarnattsdröm» skulle gå öfver scenen. Gasen var just skrufvad ner, parketten låg i halfskymning, alla dessa hufvud och ansikten, som skymtades i dunklet, tycktes vänta; det var som om hela salongen hållit andan, förbidande hvad som komma skulle. Då höjde sig ur denna tystnad de första tonerna af ouvertyren, Mendelssohns härliga tonskapelse. Maria slöt ögonen, och det var som om hon befunnit sig inne i en värld af välljud, af spindelväfslätta tondrömmar, där månsken glittrade och luftiga väsen dansade i rytmisk takt öfver ängens mjuka gräs. Skogen susade melodiskt i sköna harmonier, och en len vind mättad med alla vårens dofter kom strykande fram genom luften och duggade ljumt ned öfver hennes ansikte — hon måste hämta andan, det var som om all denna vällukt skulle kväfva henne. Då reste sig plötsligt ur detta kaos af skönhet någonting starkt och fast och konkret som en kropp — en långt utdragen, silfverren ton, klingande af den varmaste längtan. Det var som om en älskad röst talat till henne om allt hvad hon känt rikast och innerligast i de tillvarons solskensstunder, då lyckan stått i zenith. Och hennes hjärta fylldes af tacksamhet. Hon öppnade ögonen till hälften, utsträckte sin hand och fattade sin makes, som hon tryckte. Den handtryckningen var som en blick full af sällhet, den sade mer än ord förmå tolka. Men hon visste så säkert, att han i detta nu kände detsamma som hon, att deras själar i detta ögonblick möttes i samma skönhetsrysning Strax när musiken började förnam Eric ett välbefinnande, som liknade ett lätt rus. Det vimlade af idéer i hvarje vrå af hans hjärna, att tänka blef så lätt, som att flyga när man har vingar: en helt mekanisk akt, hvarigenom han höjde eller sänkte sig efter behag, höjde sig dit upp, där solen lyser och luften tindrar, sänkte sig långt ned till jorden, där de vinglösa skalbaggs-själarne kräla om i mörkret.
Med afseende å afgifterna för turoch retur-biljetter för hundar, boskap, tomma åkdon, paketer samt för försändningar af hela vagnslaster m. m., får jag . hänvisa till bilagan Litt. För att underlätta och befordra spanmåls-transporten från dc inre delarne af Skaraborgs län under den del af året, som förbindelsen med utrikes orter ännu var öppen, nedsattes afgifterna för transport af spanmål, alla slag, sålunda, att från Falköpings station till Götheborg betalades 1 R:dr 50 öre Runt och från Foglaviks station till. Götheborg 1 R:dr 25 öre per Sk®, under vilkor, att full vagnslast, eller minst 25 Sk®,' befordrades från en och samma afsändare till en och samma emottagare, och att desse på egen bekostnad besörjde lastning och lossning, samt att spanmålen aflastades under loppet af ett dygn, räknadt från varans ankomst till Götheborgs station. 138 För tiden till årets slut nedsattes äfven fraktafgiffcen fdr alla slag af ved, så att för full vagnslast af denna artikel betalades: för en distans af 2 till 4 mil 30 öre pr
Då emedlertid angelägenheten fordrar, att den utlåning, som i dylikt ändamål eger rum, sker på sådant sätt, alt medlen, då behofvet det fordrar, kunna med säkerhet disponeras, synes densamma icke böra annorlunda medgifvas, än emot sådane obligationer, sorn ega ett säkert och allmänt gångbart värde; och Utskottet hemställer derföre, att Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret må erhålla den föreskrift, alt de till extra Stats-regleringen afsedde tillgångar böra, intilldess deras användande kan ifrågakomma, så vidt sig göra låter, göras fruktbara, medelst inköp eller belåning af armeens accords-amoterings-fonds, Rruks-egares Hypotheks-cassas, Skånska Hypolheks-föreningens eller andra på lika säkra grunder fotade associationers obligationer, i den mon sådant med Riksgälds-Contoirets säkerhet och fördel instämmer samt med iagttagande af de närmare föreskrifter, som Utskottet, i sådant fall, torde i sammanhang med förslag till Reglemente för Riksgälds-Contoiret få föreslå. Då, i händelse en dylik föreskrift meddelas, det jemväl är i sin ordning, att icke andra medel hållas disponibla, än som kunna till utbetalning vid hvarje olika tid ifrågakomma, hemställer Utskottet derjemte, att Rikets Ständer måtte i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t läcktes icke allenast anbefalla vederbörande att lemna Herrar Fullmägtige i Riksgälds-Contoiret underrättelse vid hvilka tidpunkter de anvisade anslagens lyftning erfordras, ulan ock, i händelse något anslag af en eller annan anledning icke skulle komma att användas, i Nåder låta bemälde Fullmägtige derom undfå kännedom. N:o 435 Litt. A. Utlåtande, i anledning af erhål Ine återremisser af Utlåtandet JY:o 354 Litt. A. (U. A.) Sedan Stats-Utskottets Utlåtande N:o 354 Litt.
D:o, till Rikets Ständer, angående upplåtelse af f. d. Piparebostället Bränn Arby vid Södermanlands regemente, för uppförande af skolhus åt Wansö församling. o 3. D:o, angående befrielse från rotering för hemmanet Fångåmon Jls 1 i Jemtlands län. » 4. D:o, angående pension på allmänna indragningsstaten för Krigsrådet m. m. Samuel Conrad Nisser. » 5. D:o, angående dito dito för Qvartermästaren vid Krigs-akademien, Majoren m. m. J. G. Lyström. » 6. D:o, angående dito dito för Regementsstallmästaren vid Lif-regementets Husarkorps, Ryttmästaren i arméen m. m. Mathias Leijon. » 7. D:o, angående pension å allmänna indragningsstaten för f. d. Kapitenen vid Göta Artilleri-regemente, Nicolas Christiernin von Hess. » 8. D:o, angående pension å allmänna indragningsstaten för förste Bataljons läkaren vid Skaraborgs regemente, Doktor Thure Fredrik Lundberger. » 9. D:o, angående dito dito för förste Bataljonsläkaren vid Uplands regemente, Doktor Anton Fredrik Jacobsson och förste Löjtnanten vid samma regemente Erland Joachim Bring. D:o, angående dito dito för förste Löjtnanten vid Westmanlands regemente Daniel Feodor Aminoff, vid afgång ur krigstjensten. Dih. till B. St. Proposition, angående pension å allmänna indragningsstaten för förste Löjtnanten vid Nerikes regemente Johan Henrik Lundh, vid afgång från tjensten. D:o, angående dito dito åt Regementskommissarien vid Smålands gre nadier-bataljon Johan Magnus Friman, vid afgång från tjensten. D:o, angående pension vid afskedstagandet åt Regementskommissarien vid Kronobergs regemente, f. d. Kapitenen m. m. Carl Fredrik Schmaltz. D:o, angående Trumpetaren vid Lifgardet till häst Johan Magnus Wahlqvists uppförande till pension å allmänna indragningsstaten, vid afgång ur krigstjensten.
Riksbanken i sin nuvarande form icke förmedlar det allmänna och enskilda pennirigeintresset och står i den intimare förening med provinsernas locala förhållanden, sorn privatbankerna, tror jag, att det vore skadligt att upphäfva dessa sednare. Jag skulle tvertom vilja önska, att dessa hanker finge utgöra en öfvergång dertill, ali actieägare skulle fä inträde i Riksbanken, ehuru jag icke ännu vågar att bestämdt framställa denna mening. Sådant tror jag skulle bidraga dertill, alt större affärsmän icke handlade i uppenbar strid med Riksbanken, såsom nu ofta sker. Jag har sökt ådagalägga, att privatbankerna icke äro skadliga. Om deras nylla åter torde icke vidlyftigt behöfva ordas. Jag har, såsom jag nämnde, vistats i en landsort, der cn privatbank finnes, och sålunda sjelf varit vittne till dess påtagliga fördelar. Man klagar för närvarande öfver brist på penningar. Måhända skulle denna brist äfven här hos oss vara vida mindre kännbar, om Riksbanken öppnades för credilivrörelse samt uppoch afskrifningsräkningar, likasom privatbankerna. Om dessa icke fä utgifva sedlar på annat än större valeurer, sä förstöres möjligheten för dem att lemna crediliv, hvilket Hr Nordenanckar i sin reservation ådagalagt genom följande uttryck; ”Om landsorternes affärsmän, brukspatroner och jordbrukare, hvilkas dagcassa privalbankerne utgöra, ej der kunna erhålla sådana mindre sedlar, som till dagliga liqviderna erfordras, så förfela creditiven sitt ändamål, och creditivtagarne tvingas alt reqvirera riksmynt, och således att handla såsom vore han privatbankens fiende”. Jag inskränker härtill milt yttrande i denna fråga, då jag redan förut tillkännagifva, alt jag instämmer med Hr Nordenanckar till alla delar, och att jag således tillstyrker bifall till den nu föredragna punkten af de sammansatta Utsk:ns förslag. Hr Stråle:
Jag kan ingalunda, för att nyttja ett af en värd talare begagnadt uttryck, medgifva, att den kommunal-anda, som man önskar framkalla inom socknarne, skall i ringaste mån kunna qväfvas eller förringas derigenom, att man icke tillstädjer kommunerne att difinitivt fatta beslut i frågor, af beskaffenhet söm denna. Jag delar den åsigt, Frih. Rehbinder, då frågan förra gången förevar, yttrade. Han sade nemi., 62 Den 4 Oktober e. m. att, vore det fråga om inrättandet att ntskänknings-stälien på landet, för komryuinerna sjelfva, så behöfdes de alldeles icke, de borde då aldrig finnas. Dessa ställen äro också icke till för kommunernes skuld, ty vi finna dem anlagda vid de allmänna landsvägarne, i och för de trafikerande, hvilka äfven möjligen till ett ganska ringa antal bo inom socknarne, der dessa utskänkuings-ställen finnas, utan, till ett ojemförligt större antal, komma från aflägsnare orter, och behöfva dessa ställen, icke blott för sig sjelfva, utan äfven för deras medhafvande dragare. Skulle nu en kommun hafva beslutande rätt i dessa frågor, såsom man här föreslagit, kunde verkligen inträffa, att densamma, faualiserad af sin prest, beslutade, genom socknenämnd och socknestämma, att ett näringsställe, ehuru af yttersta vigt för de trafikerande, skulle indragas, hvarigenom lönnkrögeri i närmaste trakter deromkring komme att upstå. Derhän kommer man, då man drifver en sats längre, än man bör, och längre, än som är förenligt med allmänt bästa. Just på det att K. Befhrde må kunna bedöma behofven inom Länen i dessa afseenden, anser jag det böra tillkomma K. Befhide att bestämma om ett näringsställe inom socken bör finnas och hvarest det bör förläggas. Vill man drifva den motsatta åsigten, så kan man komma ända derhän, alt man borde öfverlemna åt kommunerne att bestämma, hvarest gästgifverierne borde förläggas, eller också förbjudas, emedan med dem åtföljer krogrättigheter. Jag tror, attA ingen vill drifva en sådan sals.
24-pundige kanoner, 2 st. 12-pundige d:o och 6 st. a4-pundige Karonader, uppgående ny och complett, endast i afseende på Transport 128,000. 60 Stats-Utskottets Transport 126,000. — - bestyckning, kulör Och skrå till 14,020 R:dr samt den öfrige attiraillen till 9124 R.'dr; men sistnämnde attiraill å Fregatten af Chapman endast värd fyra femtedelar emot en ny 21,319. — - Fregattens ankare och jernbarlast samt dess completta timmermans-inventarieuppbörd, i godt stånd, fullt värde 23,000. — - R:dr B:eo 170,319. — - Klargöringskostnad, circa 570.-—- 3:ne månaders Varfsoch Ar tillerie-utredning 3o2o. — - Krut 4732. Heloch halfliggare, helfat ra. fl. vattenkäril 5o85. 13409 Totalt värde å Fregatten af Chapmanj försedd med completta inventarier, upptacklad och armerad 183,728. — - d) samt Fregatten Euridicej enligt specification, som här nedan förekommer, till K:dr B:co 173,418. - å hvilket Värderings-instrument finnes tecknadt dels följande tillägg”Af Skepparelnventarie-uppbörden är icke 3:dje stället segel m. m. som medgifves för längre Sjöexpeditioner i beräkningen intagen;” dels ock en utaf H:rr Värderingsmännen, af Borneman, E. Trygger och Osterman undertecknad, så lydande anmärkning.
— I sammanhang med ofvanantecknade upplysningar angående ifrågasatta vägarbeten har Styrelsen i underdånighet anmält, att, sedan Rikets sednast församlade Ständer anhållit att undersökningar måtte anställas och kostnadsförslag upprättas i och för omläggningen af allmänna landsvägen mellan Enångers kyrka uti Helsingland samt gränsen mot Westerbottens län, samt Eders Kongl. Maj:t den 13 Mars 1863 anbefallt Styrelsen att låta anställa omförmälde undersökningar, så hafva desamma blifvit utförde, men fullständiga handlingar inkommit endast rörande vägomläggningarne inom Helsingland. De öfriga innehades ännu af Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Wester-Norrlands län, i och för vederbörande menigheters hörande. Med anledning af särskild underdånig framställning från Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i Stora Kopparbergs, Gefleborgs, Wester-Norrlands, 64 Bil. N:o 5 till Kongl. Maj:ts Nåd. Prop. N:o 1, om Statsverket 1865. Westerbottens, Norrbottens och Jemtlands län, har Styrelsen uti särskildt utlåtande don 11 nästlidne Augusti tillstyrkt afsättandet itnder instundande statsregleringsperiod af enahanda belopp för utdikningar till frostländighetens förminskande inom de Norrländska länen, som förut varit beviljadt, hvaremot Styrelsen afstyrkt Läns-Styrelsens i Norrbottens län tillika gjorda framställning att en särskild summa deraf måtte till sagda läns utdikningsarbeten reserveras. Likaledes uti särskildt underdånigt utlåtande af den 23 nästlidne Augusti har Styrelsen, i anledning af Läns-Styrelsens i Wermland gjorda framställning derom, att understöd ifrån nu ifrågakomne fond icke måtte inskränkas till Elfdals, Eryksdals och Jösse härader inom länet, utan utsträckas äfven till Nordmarks härad, hvilket med hänsyn till frostländighet och invånarnes fattigdom vore lika vanlottadt som de sex nordliga länen och de tre förenämnda häraderne i Wermland.