Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtminstone gaf blekheten på hans kind småningom rum för en friskare färg och ögat blixtrade åter af lefnadslust och medveten inre kraft. Huruvida den nästan dagligen återkommande åsynen af Jenny Bertram jemväl bidrog till denna fördelaktiga förändring i den unge Muistolaherrns yttre utseende, lemna vi dock osagdt. I alla fall utöfvade den helsosamma praktiska verksamheten, såsom vanligtvis hos kraftfulla naturer, ett välgörande inflytande på honom. För de öfriga medlemmarne i vår lilla krets af bekanta vid Wuoksens strand antogo förhållandena också rätt angenäma former. Tant Agatha och den fryntliga tant Betty blefvo mycket snart goda vänner, och som den tiden var inne då "bär insyltas och safter beredas", en konst, hvari tant Betty icke hade sin like i hela trakten, så befann sig den vänliga tant Agatha snart åter försatt i de tider då hon såsom blomstrande prostdotter skötte hushållet för sin salig fader, kyrkoherden i N. församling i Jemtland. Lilla kaffepannan illustrerade föroch eftermiddagar de sträfsamma gamla damernas köksbestyr, och till ett litet parti "mariage" om qvällen hade den artige Erik förskaffat kort åt de två tanterna, såväl den "verkliga", hvilken ibland tog sig friheten att litet "banna upp" honom för hans pojkstreck, som ock den "präktiga" tant Betty, hvars förklarade gullgosse den muntre svensken inom ett par dagar blifvit. De gamla spelade alltså mariage, medan de unga damerna promenerade och musicerade på Ojala samt musicerade och promenerade på Muistola, troget biträdde af den outtröttligt beställsamme Erik. Ros var sällan ledig utom om qvällarne, då han ibland kunde vara ganska underhållande i sitt samtal, och Jenny företog någon gång om dagarne långa ridfärder helt allena, troligen, vi förmoda det, för att begrunda allt hvad hon fått höra så intressant framställt qvällen förut. En följd häraf blef att Aina och Erik ganska ofta uteslutande voro hänvisade till hvarandras sällskap, hvilket förhållande alldeles icke tycktes framkalla någon ledsnad hos dem. Sålunda förflöto ett par veckor af Augusti månad i mycken trefnad och allsköns ro. September månad inträdde och väderleken började bli ombytlig.
Af floden, som här gjorde en krökning, voro de instängda på två håll. På andra sidan floden var skog. Bakom dem sluttade ängen starkt uppåt, så att den fullkomligt dolde dem från landsvägen. Edmée satt styf och stilla på sin häst; hon ryckte icke engång till, då ridspöet hvinande skar genom luften, så tätt intill hennes hufvud, att det ref med sig en af de stora plymerna i hennes hatt. Han kastade sig af hästen och kom fram till henne. — Hvarför talar ni icke? Hvarför bevärdigar ni mig icke med ett ord? Hvarför har ni ej svarat mig på mina bref, Mademoiselle de la Feuillade? Han stod vid hennes knän med handen stödd mot hästens rygg och såg hotande på henne. Hon satt blek och stilla i sadeln — högrest, men med sänkta ögon. — Eller inbillar ni er kanske — hans ton var nu ironisk — att jag har kommit för att be er om ursäkt för min dristighet att älska er, eller stå er brudgum till ansvar? Om ni har förstått mig, om ni är värd en mans manliga kärlek, så vet ni, att mellan oss kan icke vara tal om slikt. Ni är fri, jag är icke alltför starkt bunden — ingen må väl inbilla sig, att jag har afsagt mig rätten att täfla med andra män om den kvinna, som framför alla behagar mig, som jag älskar. Långsamt såg hon upp. I samma ögonblick hade han — med ett utrop — armarne om hennes lif och tryckte hufvudet ned mot hennes knä. — General Bonaparte — hon försökte tala strängt, hon försökte att värja sig. Han ref henne jublande af hästen och höll henne ett ögonblick ut ifrån sig med begge händerna om hennes midja. Stolt och ömt hvilade hans herskareblick på denna kvinna, som han, från första ögonblick han mötte henne, så lidelsefullt och bestämdt hade åtrått. Och i det hans ögon plötsligt fyldes af tårar, mumlade han lågt: — Hvad jag har tänkt på dig Betagen, förvirrad lät hon sig dragas in i hans famn; först då hon kände hans varma läppar mot sina, försökte hon förskräckt att blifva fri. Men han höll henne fast. Hans leende, obarmhertiga blick hvilade strålande på henne.
Från högfjällsbygden var han kommen, och där hade han från barndomen lärt, att orädder karl är stark. Och styrkan hade han pröfvat både med björn, snöstormen och nödår. Däraf kom det sig, att han när kärlekstankarne togo åt honom, gick fram till kammarfönstret om lördagskvällen och knackade på lika trygg, som om han varit storbondson. Öppnadt blef nog ett fönster också, men det var stugfönstret och Jan Persa själf var det som öppnade. »Hut fjällbopojk’!» skrek han, så det ekade. »Så högt som te’ det kammarfönstret ä’ du int’ karl te’ klifva ändå, och te’ höstflyttninga jär e du, som går te’ fjälls igen.» Per drog andan djupt. Det var som att midt i sommarn få ett snöil öfver sig. Det händer så ibland i högfjällen. Bäst man går där i sommarvärme och sommarsol, blir det med ens kolmörkt, och man är inne i drifvande snö, som sveper in en så väl och sluter så tätt till, att färden kan bli till döds. Men det kan ock reda sig med slikt är en bara säker på vägen och orädd af sig. Och det var Per nu med. Han tog sig betänksamt om hakan. »Om hä nu skulle vara två mot en» mumlade han och nickade mot stugufönstret »hur skull’ du re’ dej då, storbonne? Jag säj bara om jag!» Så gick han bort öfver ängarne till hagen för att se till hästen ett slag, innan han gick till sängs. Efter den lördagskvällen smygtittade Jan Persa som oftast på de två, och det han såg måtte visst ha’ varit ledt för honom att se. I alla fall höll han sig mer hemma från supning och vägafärder efter det. Vintern förut hade en träkarl slagit sig ned midt emot Rundeliden på andra sidan älfven och där byggt upp en såg. Det var en herreman. En kväll satt Jan Persa på stugubron och tittade på ångan från sågpipan. Han stirrade så ögonvattnet rann, och när klingan skar genom stockarne, skar det också så ondt i öronen på honom. Han hade lite otalt både med patron och verket hans.
Ek, om lika rätt för ägare af öfriga hemman, som ägare af frälsehemman, till de å ägorna växande ekar Bd. 332. 4 1 162 — b. 10 Okt. b. 14 Okt. b. 10 Okt. g. 10 Okt. Ekesjö, om befrielse för staden från underhållsoch byggnadsskyldighet för dervarande elemenb. 25 Febr. b. 25 Febr. tarliiroverkshus Bg. 292 8 — 85 — b. 21 Febr. b. 21 Febr. » om bidrag till uppförande af nytt gymnastikhus åt läroverket i Bg. 293 4 1 139 F28 Se 0 Åttonde HufvudTiteln. Ekman, Protokollssekreteraren A. 0. J., angående fortfarande åtnjutande af honom, såsom f. d. Kanslist i förra Allmänna Magasinskontoret, tillagd löneersättning eller pension å Allmänna indragningsstaten P. 136 4 1 153 65 Se Nionde HufvudTiteln. Ekonomiska kartverket, se Kartverk. Ekplanleringskassor, angående deras användande för skogsoch jagtväsendets ordnande — Bg. 170 4 2 50 66 Se Skogs lagstiftning. i 30 E. Ekvall, om pension åt Kronofogden i norra och södra Wedbo häraders fögderi, N. F.. Elementarlärov^ken, om anslag till - » om ändring och tillägg i stadgan för » angående uppskof med fulla tilllämpningen af Kongl. Stadgan om afgångsexamen viddehögre » om anslag till utvidgande af Norrteljes, Carl Johans Församlings vid Götheborg, Landskronas, Luleå, Söderhamns, Lidköpings, Oscarshamns,Wadstenas.
Hvad deremot beträffar den väckta frågan derom, att Utskotten skola jemföra förslagen till Inqvarteringsoch Tåg-Ordningar med hvarandra, så, och då Utskotten äro öfvertygade, att, vid utarbetningen af dessa förslag, behörigt afseende å deras inbördes sammanhang redan blifvit fästadt och således behöfliga jemkningar dervid gjorde, innan Kongl. Majrt beslutat öfverlemna dem till Rikets Ständers antagande, finna Utskotten den föreslagna åtgärden från Rikets Ständers sida icke af behofvet påkallad. Likaledes anse Utskotten, att, då de förslaget åtföljande provianteringsoch fouragerings-staterne blifvit af sakkunnige män uppgjorde samt af Kongl. Majrt, elter föregången pröfning, i Nåder gillade, någon ändring deruti icke kunna af Utskotten föreslås. Statssamt Allm. Besv, oeh Ekon. Vtsk. Utlåtandej iV.-o 81. Då frågorne dels om inqvarterings-tolagens beräkning, i sammanhang med bestämmandet af Statens andel uti inqvarteripgs-besväret, och dels om inköp af nödiga stallar och magazinsrum uti Ystad, förut blifvit af Utskotten fullt utredda och några nya skäl häremot vid återremisserne icke blifvit anförda, så finna Utskotten ej eller skäl att frångå, livad Utskotten rörande dessa ämnen förut tillstyrkt. Hvad sedermera vidkommer den gjorda anmärkningen, att Utskotten icke, såsom sig bordt, utredt huru stor tillgång på egna lius och byggnader Staten kunde ega, genom hvilkas begagnande för inqvartering statsutgi(terne i och för detta ändamål kunde minskas, så få Utskotten anföra, alt de visserligen icke förbisett denna vigtiga omständighet, men, enär Kongl. Majit, i egenskap af högste befälhafvare öfver rikets krigsmakt, eger att fördela den, på sätt Kongl. Majit finnér öfverenstämmande med ett väl ordnadt försvarsverk, samt Utskotten hysa den öfvertygelsen, alt Kongl.
Sep tern lier f. m. 35 korligen rnäsle på enahanda sätt bestridas, synes omsider penningens i alla andra hänseenden obestridda rättighet, att vara det uteslutande liqvidationsmedlet, jemväl böra erkännas i fråga om de Svenska jordägarne åliggande grundskatter. Den länge öfverklagade, och jordägarens ekonomiska förkofran ofta motverkande, ojemnheten i dessa grundskatters belopp under särskilda är, samt det, efter felslagna skördar, högst obilliga missförhållandet emellan jordens afkastning och beskattning kan icke undanrödjas, så länge skattebeloppet ensamt beror af tillfälligtvis omvexlande varupriser. Afven om de, lill ledning för skattcrnes afbördande, utsatta lösningspriser fastställas för några år i sender, måste likväl i allt fall, ehuru visserligen mindre kännbart, än under den årliga förändringen af dessa priser, jordbeskattningens ojemnhet och tyngd ökas för alla de jordägare, hvilkas grundskatter skola utgå i sädane persedlar, som, vare sig till följd af en oupphörligen ökad konsumtion eller af andra naturliga orsaker, med tiden erhålla ett allt mer och mer slegradt värde. En dylik, oafbrutet fortgående skatletillökning måste förefalla den skattdragande destomera obillig, som del icke sällan inträffar, att de varor, efter hvilkas förhöjda pris skattebeloppet bestämmes, numera antingen alls icke eller endast lill ringa del frambringas å den jord, uti hvars grundränta dessa varor af ålder ingått. Den skattdragande jordens ägare och innehafvare kunna endast genom en oföränderlig penningeskatt. betryggas emot en framtida, af varuprisernas stegring föranledd förhöjning lili det belopp, som, i egenskap af grundskatt, för närvaride utgår af denna jord.
Fly med deras hast och saknad bort. Då — om tidens kulna flägt ock skingrar Många ljufva diktmoln, dem han än Magiskt kring en ung förhoppning slingrar Då — ditt värde och din lycka känn: Och med hjertat rördt och rikt begåfvadt Af den lott, som var för hjertat nog, Känn, att dygden håller hvad den lofvat, Och att skaldens röst dig ej bedrog! Till Fru HELVIG, född Friherrinna von IMHOF. Svar på bjudningen till en fête. Blickar Du ned i min dal, Du syster af väna Kamener, Hulda Chariternas vän, Lesbiska Systrarnas mor! Bjuder Du herden att, högt på molnomgjutna Olympen, Rusas af Gudarnas dryck ur en ambrosisk pokal? Eller att, hänförd i Helikons lund, bland sångens Gudinnor, Glömma sin ensliga dal, glömma sin landtliga flöjt? Mig, under middagens brand, böd Pan, Arkadiske Guden, Lägst utmed elfvernas brädd valla min irrande hjord; Mig, genom aftonens flor, den blida Hesperus skådar I Oreadernas lek eller Dryadernas dans. Trygg är min blick i bygdernas hem, och glad och förtrolig, Men på en strålande höjd blicken är blyg och försagd. Klar är min röst i däldernas djup, och älskad och ledig, Men, uti Gudarnas sal, rösten är bruten och stum. Derför i bygdernas hem jag bor och sjunger och leker, Derför i däldernas djup irrar jag sorglös och glömd, Skär jag mig pipor af vass och hvilar i skuggan af videt, Eller af bäckarnas sorl söfves och väckes igen. Ofta min hjord jag förde likväl, och förde så gerna, Nedanför bergets fot, der Du förtrollande sjöng, Der, ur en mirtenlund, så ljuft Du hördes förena Med Calliopes röst Sapphiska lyrans behag. Hvarföre tiger din sång? O! hvarföre står jag och lyssnar Fåfängt, och fåfängt igen, efter de himmelska ljud? Likt de Ménaliska ljud, likt dem från höga Dodona, Än uti tystnadens stund, fylla de öra och själ.
N:o 236.^ S. A. K. 1 anledning af Regements-skriTvären vid Dal-Regementet P. G. Palmgrens i underdånighet gjorda ansökning om restitution af 317 R:dr 26 sk. 7 rst., hvilket belopp blifvit för högt debiteradt och i kronans kassa lefvereradt såsom bevillning af åtskilliga löntagare vid samma Regemente samt numera af sökanden till de skattskyldige återbetaldt, har E. K. M:t täckts, för det afseende, hvartill Rikets Ständer kunde finna härvid förekommande omständigheter föranleda, handlingarna rörande denna fråga till Rikets Ständers Stats-Utskott, medelst remiss af den 12 sistlidne Juni, öfverlemna, innehållande dessa handlingar hufvudsakligen: att, sedan vederbörande Regéments-skrifvare anmält, det han vid debiteringen af 1846 och 1847 årens bevillnings-afgifter vid Dal-Regementet förbisett den i 1845 års bevillnings-förordning stadgade befrielse från bevillning efter 2:dra Art. för de ackords-, ränteoch amorterings-afdrag, som af officerarnes löner utginge, samt derföre påfört, innehållit och lefvererat bevillningen för lönernas fulla belopp, bade, uppå åtskilliga officerares vid nämnda Regemente gjorda anhållan om återbekommandet af hvad de sålunda för mycket erlagt, utgöraude för år 1846 ett belopp af 167 R:dr 8 sk. 11 rst. och för år 1847 150 R:dr 17 sk. 8 rst., eller tillsammans 317 R:dr 26 sk. 7 rst., E. R. M:ts Befall - 254 Expeditions-Utskottets Förs kaj till tind.
Godstrafiken direkte mellan Orebro och Arboga är hufvudsakligen af samma beskaffenhet och i allmänhet så ringa, att den under år 1858 endast utgjorde 8,1 procent af hela varutransporten på banan, efter inkomst räknadt, och i vigt 2,1 procent, då deremot det gods som transporterades till och från Nora utgjorde 70,2 procent i vigt och bidragit till inkomsterna med 74,2 procent. Af passageraretrafiken har den emellan Örebro och Arboga stationer ingått i det hela med 46,1 procent af inkomsten och 39,4 procent af antalet, hvaremot Noraliniens persontrafik deltager med 26,2 procent af inkomsten och 43,5 procent af antalet. Återstoden af såväl godssom passageraretrafik tillkommer mellanstationernas rörelse på Orebro och Arboga samt sinsemellan. När man härtill lägger den betydliga skilnad, som äger rum emellan beloppet af passageraretrafiken på Örebro-Arboga-linien vinteroch sommartid, till förmån för den senare då sjöfarten är öppen, så inses lätt obetydligheten af den affärsförbindelse, som äger rum emellan städerna Örebro och Arboga. Ett bevis, huru litet jernvägen kan täfla med sjötrafiken, kan bland annat hämtas deraf, att jernvägsbolaget låter sina egna effekter af stenkol, railer och maskiner gå sjövägen från Stockholm till Örebro, i stället för att lossa i Arboga och på egen bana föra dem till hufvudstationen, oaktadt de måste erlägga afgifter på Hjelmare kanal. Sedan berörda afgifter blifvit modifierade till ungefär 5 öre för stångjern och 2 öre för tackjern per centner, har äfven den började transporten af dessa varor på jernvägen från Örebro till Arboga till större delen upphört. Ännu mindre både godsoch passageraretrafik kan uppstå emellan Arboga och Köping, då, såsom visadt är, ingen eller ringa fraktskilnad äger rum för gods, som försändes från Arboga eller Köping till Stockholm, och ej heller kan tidseller kostnadsbesparing tillgodokomma passagerare, som begagna jernbanan från Orebro eller Nora för att med ångfartyg afgå till Stockholm, om de fortsätta färden på jernväg till Köping förbi Arboga, emedan med lika snabbgående fartyg resan från Köping till Stockholm blott fordrar en halftimmes mindre tid än resan från Arboga till Stockholm, hvilken halftimme jemt motsvarar resan på jernväg emellan Arboga och Köping.
Hvad är det för en drägt du iklädt dig? den skulle bättre anstå Lady Marys salong än mitt sjukrum. Det var första gången sedan de sista tilldragelserna som han nämnde sin hustrus namn. Åh, det är länge sedan jag för den skull behöft kläda mig! sade Lucy suckande. Du tyckes beklaga dig öfver att ej hafva fått vara tillräckligt ute i år? men det har alldeles varit i sin ordning och dessutom min vilja. O nej, min fader, så menade jag icke, jag ville säga någonting helt annat dermed. Hvad ville du då säga? tala ut, du vet att jag ej kan lida väntan, sade lorden något otåligt. Är din styfmoder sjuk? eller har någonting ovanligt inträffat? Ja, min fader, hvad jag med dessa ord menade är mycket sorgligt, men ändå tänker jag på en sak som skänker mig stor glädje ... Hvad vill det säga? hvad menar du? är min hustru ... sjuk? frågade han något bäfvande. Hon har varit sjuk, mycket sjuk, min far, men nu är hon det ej mera ... Är hon ... lorden uttalade med synbar svårighet det sista ordet ... död? Till svar härpå tog Lucy hans hand, kysste den ömt och gjorde med hufvudet ett jakande tecken. Lorden grep med begge händerna om sitt hufvud och mumlade halfhögt: Den tredje! således intet hopp för mig! Nå ja, det ges personer som äro födda under en olycklig stjerna. Lyckligtvis förblef dessa ords betydelse dunkel för Lucy; hon tyckte att han nu blott behöfde tröst och sade derföre: Fader, tala icke så! du borde hellre falla ned på dina knän och tacka Gud för den stora lycka Han skänker dig uti din smärta och hvilken du ej ens känner eller kan ana. Lucy, Lucy, hvad menar du? du ser så hemlighetsfull ut ... hvad är det? hvilken lycka kan ännu finnas till för mig? Den efterlängtade sonen, svarade Lucy lugnt. Nu reste sig lord Suffridge upp, såg stirrande på sin dotter och tycktes tvifla på hennes förstånd. Hon såg det och tillade: Min fader, vill du följa mig, så skall jag visa dig något som kommer ditt hjerta att klappa af glädje?
Sedermerao har man öfvergått till granskning af 4:de punkten i Hr Åkermans förslag. Denna punkt innehåller, att i den yngre kammaren skulle samhällets mera materiella intressen finna ett rum. Man har frågat, hvad som förstås med samhällets materiella intressen; och man har gått så långt för alt bevisa förslagets obestämdhet, att man velat tvista om ordet materiel, och tillmäla förslaget ett lyte af obestämdhet äfven genom delta uttryck. Hvem inser icke, som vill det förstå, hvad som menas med materiella intressen? Dermed kan ju icke menas något annat än samhällets hufvudnäringars. Om man nu i förslaget hade valt uttrycket: samhällets näringsintressen, så skulle det i min tanka hafva kommit på ett ut; och jag kan således icke medgifva, att någon obestämdhet ligger deruti, att man säger samhällets materiella intressen böra inrymmas i nedre kammaren. Derefter innehåller denna 4:de punkt följande: ”Nedre kammaren, egentligen ämnad, ej blott att inrymma en rättvis andel åt de i samhället existerande materiella intressen, utan äfven att innefatta dess mera rörliga framåtskridande elementer, bör ock med riktning åt detta mål sammansättas. Deruti böra således icke ovillkorligen återfinnas de särskilda Stånd eller medborgareclasser, som utgöra den nuvarande representationen”. Man har häraf velat draga den långväga slutsats, att de nuvarande Stånden och classerna icke skulle få några representanter uti den nedre kammaren. Förslaget innehåller likväl endast, att i den kammaren böra icke ovillkorligen återfinnas de särskilda Stånd eller medborgareclasser, som utgöra den nuvarande representation. Detta kan ju icke betyda något annat, än att representanterne icke bestämdt måste der indelas efter Stånd, men väl att ledamöter af af de olika Stånden kunna dertill blifva valda. Man är nemi. icke berättigad ali i förslaget inlägga en motsats, som deruti icke finnes. Vidare heter det, alt ”valcollegier, valrätt och 200 Den 12 Mars e. m. valsätt böra sä inrättas och bestämmas, alt alla de medborgare, som äga eller, efter hvad numera allmänt blifvit erkändi, böra äga rösträtt, sättas i tillfälle alt utöfva densamma, etc.” Man har frågat hvilka som böra äga rösträtt.
Redogörelsen föreslå Comiterade underdånigst: att KronoUppbördsRäkenskaperne i likhet med öfrige Allmänna Redogörelser samt RiksHulvudBoken, hvaruti de skola intagas, uppgöras och afslutas lör Calender-år; att desamma, behörigen verificerade, aflemnas för Städerne inom slutet af Januari må nad, samt för Fögderiernc, likaledes åtföljde af de verificationer, som af Kronofogdarne böra företes, ingifvas vid den för Summariska Redovisningen nu stadgade tid, med iakttagande, att den uti sistnämnde Redogörelser förekommande balance bör specifikt utvisa hvad deraf blifvit levereradt till och med den 30 April och hvad sistnämnde dag finnes utestående, dock att för St. Kopparbergs
R:dr utgå till hvardera af de 8 till de verldsliga fakulteterna börande, å Lunds universitets stat uppförde professorer, hvilka äro närmast i ordningen efter de sex, som en sådan fyllnad redan erhållit; men med uteslutande af dem, som innehafva prsebenden eller åtnjuta andre deras tjenst åtföljande löneförmåner, som motsvara den ifrågavarande tillökningen. 13:o. Ilos Rikets Ständer har framställning blifvit gjord om inrättande af 3:ne nya professioner vid Upsala universitet, nemligen två i använd kemi och en uti zoologi; tili stöd för hvilken framställning i hvad densamma rörer behofvet af de 2:ne kemiska professionernas inrättande, hvaraf den ene, under benämning af physiologisk, omfattande kemiens tillämpning på växtoch djurlifvet samt farmacien, och den andre, benämnd geologisk, hvars föremål borde vara geologi, mineralogi och de vetenskapliga grunderne för jernbandteringen, blifvit anfördt, att, så framt universitetet skulle utgöra medelpunkten för landets intellektuella bildning, vore det oundgängligt, att en utvidgning af dess läroområde egde rum i samina mån sorn dels de serskilda vetenskaperna utvidgade sig eller nya uppväxte, dels samhällslifvets utveckling kräfde bistånd af vetenskapens tillämpning; alt den kemiska vetenskapen i nyare tider vunnit en allt större utveckling och en så vidsträckt, ännu i början af detta århundrade knappast förmodad tillämpning äfven på bela omfånget af den organiska naturen, att det numera vore omöjligt för en enda person att så omfatta alla de serskilda riktningarne af kemiens undersökningar, att han i dem alla kunde på ett fullt tillfredsställande sätt vägleda alla dem, som, nu ellef framdeles, i 436 ExpeditionsUtskotlets Förslag till und. Skrifvelse, N:o 173.