Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Rörande förb.undets tidskrift Dagny har dess ledarinna fru S. Adlersparre meddelat en redogörelse, jfr Bil. V., Under Iianvisning till den af kassaförvaltaren meddelade redogörelsen för förbundets afiirsstallning, se Bil. VI, torde har siirskildt böra framhållas följande: Förbundets fonder hafva uppkommit dels sålunda att, i öfvereiisstiimmelse med stadgarne, inträdesafgifter och ständiga ledamöters afgifter kapitaliserats, dels genom tillkomsten af fru S. \ Vhitlocks stipendie-donation. Dessa fonders sammanlagda belopp utgjorde vid slutet af 1887 kronor 11,382 mot. kronor 7,404 vid föregående årsskifte, alltså en gliidjande förkofran. Giifvor h a h a influtit: Af en förbiindsnwdlein ., grefvinnan Diicker fru Johanna Kempe (öfverbetnlniog .. Genom ombudet i Malmö ..., fr11 Adlersparre , Sylvan ... 1 n IVeidenhielm 1, Ofverbetalningar frin olika personer . hvarjem te finnes i behall frhn föregående gret summa ron or Af dessa h a h a varit afsedda för Dagny . ' 100: .50: - 80: - 100: 36: - 11: 50 10: - 13: 10 300: - 1,300: 90 987: 50 till ett pris för afhandling om qvinnans husliga uppfostran ew:. hvadan alltsa 113 kr. 40 öre kommit förbiinclets allrniinna ekonomi till godo. l. Fredrika-Bremer-Förbundets o m b u d. Titel. Bostad. I i: Andersson, Hedda, f. Freufru denthal P 1 de Mark, Atigusta D Edström, Maria fröken i Forsell, Josephina I apotekare Hellman, N.
Icke blott andra länders erfarenhet, hvilken, efter hvad med eller utan fog ofta invändes, bär skulle sakna tillämplighet, utan äfven erfarenheten inom vårt eget land har redan under en läng tidrymd ovedersägligen ådagalagt, att de till skydd för vissa näringar stadgade införsels-förbud eller deremot svarande öfverdriliia tullafgifter saknat den deraf förväntade kraften att lifva och befrämja industrien, och att fasthellre just de näringar, som aldrig egt eller ock beröfvats dessa konstlade skydd, under fri och öppen täflan med utlandet vunnit stark utveckling till (illverkningarnes myckenhet och godhet, i förening med billigare pris. Till det exempel härpå, som af Bevillnings-Ulskoltet vid sistlidne riksdag hemtades från resultatet af det enda riksdagen derförut afskedade förbuds-skyddet, nemligen för sockerbruken, kan nu ock läggas den synbara tillvext i porslinsbrukens verksamhet och förbättringen af dess alster, som omedelbart följt på det vid sista riksdagen fattade beslut om upphörande af införsels-förbudet å tryckt och måladt oäkta porslin. Då båda dessa näringar, mindre än de flesta andra, bade att under förbuds-skyddets tillvaro tälla med den olofliga införsel, som eljest utgör förbudens följeslagare, men det oaktadt behöfde väckelsen af ett nytt system för att utvecklas, så kan man icke betvifla, att del prohibitiva systemet till näringarnes befrämjande i sig innefattar något, som väsendtligt motverkar dess uppgift. Det förlamar den verksamhet och omtanke, som industrien krälver. Men i de aldra flesta fall framkallar det derjemte den djupt demoraliserande smuggling, som, efter hvad kändt är, här i landet vunnit 6 Bevillnings-Utskoltcts Betänkande, N:o 3. högst beklaglig utsträckning; och det ligger måhända ingen öfverdrift i den beräkning, som en af representanterna för Malmö, Herr Kock, tili Borgare-Ståndets protokoll omförmält, att -Jdelar af vissa utländska varor, som i riket försäljas, inkomma på oloflig väg.
Att inköpa silfver för sedlar är således någonting, som omöjliligen låter sig göra annat än under vissa gynnande kursförhållanden, och dä behöfves dertill inga reserverade medel, ty sedelblan - Den 15 Mars f. m. 463 tetter brista icke i Banken, och i utbyte mot silfver får deraf utlemnas huru mycket som helst. Man har äfven yrkat, att Bankovinsten borde andvändas till inköp af obligationer. Detta blifver likväl, om man närmare analyserar frågan, ungefär det samma som att utlåna penningarna. Om Banken t. ex. köper obligationer af en Hypotheksförening, så gör den dermed ingenting annat, än att den utlemnar penningar till en inrättning, som sedermera sprider samma penningar till andra låntagare. Det är således blott ett ombudsmanskap, ett förklädt och indirekt sätt, hvarigenom Banken sprider sina penningar i låneväg. Dessutom har denna operation af obligationers upköp en annan sida, den nemi. att motverka sil frets inkomst i landet, ty om så vore att Hypotheksföreningar icke linge sälja sina obligationer till Banken, utan nödgades utbjuda dem på utländska Börser, så blefve följden att derför silfver inflöte i landet. Jag talar icke om nyttan eller onyttan häraf i allmänhet, utan hänför mig nu blott lill Bankens speciella intresse och ur denna synpunkt betraktadt, är det uppenbart, alt densamma bör finna sig väl af att silfver kommer in, hvilket icke händer om Banken träder emellan och inlöser obligationerne sjelf. Att detta alternativ således icke leder lill någon vinst för Banken i afseende på dess vexlings-förmåga, torde vara tydligt. Det återstår då endast det sista, hvilket är att låta Bankens ingångna sedlar ligga obegagnade d. v. s. anse dem som dödade skulder och detta åter är hvad man gemenligen kallar att strypa. En värd talare har ganska lifligt målat det bedröfliga tillstånd, som skulle upsla i händelse en svårare strypning tillvägabragtes, och otvifvelaktig! är hans teckning i detta afseende ej öfverdrifven. Jag skulle måhända kunna illustrera den mörka taflan med ännu några nya drag, vore det ej tillräckligt med hvad redan blifvit sagt.
Vi känna igen deder typerna: ”pennalerna” äro sig lika, ännu barnsligt rundade om kinderna, ännu ödmjuke i sitt väsen, kanske ännu fångne i den ljufva villan att byggnaden, utanför hvilken de vänta, utgör propyleerna till himmelens och jordens hemligheter; lika lätt igenkänliga äro de bleke pergament-ätarne, som en gång skola lysa som ljus i kyrkan och vetenskapen, antingen de nu tvinsjukt släpa på sina catenæ, sina summæ och sententiæ, eller med otvetydig sjelfbelåtenhet uppbära den dyrbara börda af glosor, som ställer dem så högt öfver den okunniga massan af dödlige. Och bland hopen af desse ännu friska gossar, desse redan förtorkade pedanter finna vi äfven här den tredje vidtberyktade arten af studiosi: desse i skygd af universitetets privilegier från alla håll församlade äfventyrare, desse herrar med skäggbetäckta, af dryckjom uppsvälda, i bardalekar rispade fysionomier, med förskräckligt långa och breda svärd vid sidan, hjeltarne i den aldrig slutande iliad, som lärdomens och handtverkeriernas ämnessvenner dikta hvarje qväll i grändernas mörker, men hvilka, ifall de icke sluta i galgen, eller som landsknektar på valplatsen, eller som scholares vagantes i ett landsvägsdike, kunna bli de frommaste klosterpriorer, de allvarligaste doktorer, de strängaste borgmästare i kristenheten. Skola vi inträda och höra någon af de föreläsningar, som nu börja? Våra akademiska borgarebref öppna oss dörrarne, om vi så vilja. Till venster i hvalfgången föreläser medicinæ professorn, som med förvånansvärd skarpsinnighet behandlar den redan af Petrus de Abano framstälda, men icke fullkomligt lösta, högeligen vigtiga frågan, om hufvudet är skapadt för hjernans skull eller för ögonens – ”an caput sit factum propter cerebrum vel oculos.”
Den önskan har jemväl blifvit yttrad af åtskillige ledamöter inom Riks-Stånden, att vid den äskade utredningen af ämnet all farhåga måtte undanrödjas för möjligen befintlig, men ej uppgifven, på Cabinetts-Cassan direct eller genom dess transactioner med Colonial-Cassan hvilande skuld, hvars gäldande af Staten tilläfventyrs kunde i framtiden blifva ifrågasatt. Härvid kan icke annat, hvad förstnämnde cassa angår, än åt hvar och en enskild öfvertygelse öfverlemnas att pröfva sannolikheten, för att icke säga den moraliska möjligheten deraf, att, sedan Kongl. Maj:t aflåtit Nådig Proposition till Rikets Ständer och vederbörande Embetsmän meddelat räkenskaper, i hvilka den anmälda nu befintliga bristen i Cabinetts-Cassan till dess successiva uppkomst och belopp uppgifves, någon förändrad eller annan framställning af ämnet kan i framtiden vara att befara. Hvad åter (iolonial-Cassan angår, har Herr t. f. Ministern för Utrikes Ärendena, vid discussionen hos Ridderskapet och Adeln öfver Utskottets Betänkande N:o 4-27, på sätt af återremissen upplyses, med åberopande af ett inför Hans IVIa j: t förd t protocoll öfver Colonial-ärenden under den 1 Februari intygat, dels att Colonial-Cassan icke häftar för något annat utländskt eller inländskt lån, än de ofvanföre specificerade, dem sistnämnde cassa för Cabinetts-Cassans behof sig iklädt, och ej heller för någon annan erkänd skuld, än 637 R:dr till diverse och 73,853 R.-dr 16 sk. Svenskt Banco af StatsContorel förskjutne, till största delen till underhåll för åtskillige Fri-Ca'delter af ofrälse stånden, samt fondens ersättnings-skyldighet till Kongl. Majit för Dess förskott; dels derjemte, alt Kongl. Majit i Nåder förklarat, det Kongl. Majit hvarken nu eller framdeles, för Sig eller Sine Arfvingar, ämnade af Svenska Stats-Verket äska någon ersättning för de förskott, Kongl. Majit af
Den å hängslen, alla slag, stadgade lull af 2 R:dr per dussin par kan icke annat än högst ojemnt träffa de olika till värdet vidt skiljda slagen af denna artikel; och Utskottet instämmer derföre i Herrar Rosenblads och Muréns förslag, att hängslen må förtullas efter vigt oell indelas i två klasser: af siden eller halfsiden, med 1 R:dr 24 sk. införselstull, och andra slag, med 24 sk. tull per skalp.; i hegge fallen utan afdrag i viglen för spännen och ringar. Instrumenter. Bland medlen för befrämjande af Svenska skeppsbyggerirörelsen och sjöfarten Compasser. j)ar jjerr \\rcern U(j sjn ofvan omförmälda motion föreslagit nedsättning af inför selstullen å compasser från 15 till 10 procent af värdet; men då gällande tullsatsen redan betydligt understiger hvad för fullfärdiga fabrikater, sorn äfven inom landet tillverkas, i allmänhet är stadgadt, och tillbörligt afseende å svenska sjöfartens behof således redan är, hvad denna artikel angår, iakttaget, hemställer Utskottet, att Herr Wcerns motion om nedsättning af införselstullen å compasser icke må vinna bifall. Jern. Då frågan om upphäfvande af förbuden mot inoch utförsel af dermed i taxan belagda artiklar hittills förevarit, har ingen artikel ådragit sig större uppmärksamhet och väckt mera' tvekan, än artikeln tackoch barlastjern. Kongl. Majit, som i sitt vid sisllidne riksdag aflåtna tulltaxcförslag, utbytte alla amira förbud mot skyddstullar, ansåg endast denna artikel och dermed likartade böra fortfarande vid förbudsskyddet bibehållas. De skäl, som för ett sådant undantag anfördes, finnas upptagna i då varande Bevillnings—Utskotts betänkande JVS 13 och, efter Utskottets tanka, derstädes fullständigt vederlagda.
Prol. 4853 & 1854. 5 Sami. 1 Afd. 10 Häft. 3 i 18 Bevillnings-Utskottets Memorial, N:o 16. med borttagande af förbudet, bestämt införsels-tullen, Ridderskapet och Adeln till 3 R:dr 16 sk. och Preste-Ståndet till 3 R:dr 24 sk. Skedet. »Jern: smidt eller valsadt, Plåtar, oförtente.» Utskottets förslag härom innefattade att, med upphäfvande af införsels-förbudet för vissa slag häraf, »£ tura tjocka och deröfver,» skulle beläggas med 3 R:dr 16 sk. och »under -Jtum tjocka» med 4 R:dr införsels-tull per Skst. v. Ridderskapet och Adeln samt Preste-Ståndet hafva beslutat att alla slag oförtente Jernplåtar skola åsätlas införsels-tull af 5 R:dr per Sk<U. st. v., Borgareoch Bonde-Stånden deremot bifallit Utskottets förslag. Hvad nu först beträffar införsels-förbudet för Tackoch Rarlast-Jern, hvilket Ridderskapet och Adeln, Borgareoch Bonde-Stånden beslutat, i enlighet med Utskottets förslag, skola upphöra, men Preste-Ståndet deremot bibehållit, så lärer, enär frågan om ineller utförsels-förbud för en vara är af ekonomisk beskaffenhet, hvad tre Stånd derom sammanstämmande beslutat, böra, på sätt ock vid föregående Riksdagar iakttas gits, anses utgöra Rikets Ständers beslut, och sålunda ifrågavarande införsels-förbud skola upphöra; till följd hvaraf äfven såsom Preste-Slundets beslut i ämnet torde få anses den af Ståndet bestämda eventuela tullsats, 1 R:dr Sk$f.:det.
Serskildta Utskottet: JVZ 2, ang:de öfversättning och tryckning af Norrska bränvins-lagstiftningen med några dithörande handlingar. Uplästes och lades till handlingarne ankomne prot.-utdr. från de öfriga RiksStm, nemi. från PresteSt. af d. 7, 11, 14, 16 och 18, samt från Borgare och BondeStm af d. 11, 14, 16 och 18 dennes. Slutligen uplästes till justering och godkändes Pieni prot. för d. 4 dennes e. m.; hvarefter H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. |-'7på aftonen. Tn fidem protocolli, Albert Munck. Onsdagen den 25 Januari 1854. Plenum kl. 11 f. m. Justerades 3 prot.-utdr. för d. 21, och pleni prot. för de 7 dennes. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf alt Frih. von Kraemer, Rob. Fredr., efter att hafva med läkarebetyg styrkt fortfarande sjukdom, begärt och erhållit 3:ne veckors ytterligare ledighet från sin befattning såsom ledamot i det Serskildta Utskottet för bränvins-frågor, samt anmodade Hrr Elektorer att fördenskuld utse en ledamot att inträda i nämnde Utskott för 3:ne veckors tid, räknad från denna dag. Föredrogs ånyo Allm. Besv. och Ekon.Utsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda Betänk. N:o 11, i anledn. af väckt motion om fortsättning till Gefle af telegraflinien från Stockholm till Upsala. 18S Den 25 Januari. Hr Prytz, Lars Adolf: I nn föredragna Betänk, har Ekon.Utsk. helt knapphändigt affärdat den väckte motionen om underd. hemställan till K. M., att elektriska telegraflinien från Stockholm till Upsala måtte blifva utsträckt till Gefle.
Jag ber att få fästa Grefve Spenss uppmärksamhet derpå, att i våra gamla Författningar linnas alltid några ord mera, än som behöfvas. Man har afsett att gifva råd åt dem, som skola dem verkställa. Här böra de omtalade orden ej betraktas såsom annat, än såsom en erindran till dem, hvilka skola verkställa Skiften , att de böra handla så samvetsgrant som möjligt. Grefve Spens drifver den sats, att ovilkorligen någon skall förlora vid skiften. Jag tror det icke; det kan visserligen hända, men jag är öfvertygad, att der skiften böra ske, kunna de göras, utan att någon förlorar; ty om Grefve Spens vill fästa uppmärksamheten vid 12 §, skall lian finna, att Landtmätaren och Gode Männen böra iakttaga, att skiftena skola vara förmånligare, än den förra delningen. Då detta är förhållandet, inser jag ej, hvarföre icke den gamla § skulle få stå qvar. Då jorden uppskattas, kostnader ne för dess brukning ersättas, samt slutligen medel äro anslagne för att bestrida utflj^ttningen, kan jag ej finna, hvarför icke skifte skall kunna äga rum, der alla skola vinna. Jag anhåller, på dessa anförda grunder, att Herr Den 27 Augusti f. m. 123 Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa den proposition, att Utskottens föreslagne nya Redaction af 12 § må afslås, och att 12 § må bibehållas såsom hittills, endast med uteslutande af orden: der ägorne äro af den beskaff enhet, att nytt skifte icke annorledes, än efter nästföregående verkställas kan; hvaraf följden blir, att, om Storskifte förut ägt rum, det blifver beståndande. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å den af Utskotten föreslågne nya Redaction af 12 § i 12 Cap. SkiftesStadgan. Ropades Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga den redaction, som Herr Danckwardt, Grefve Posse och Friherre Anckarswärd föreslagit. Ropades starka
Sedan ingen mera finnes, som yrkar ja-propos., och likaledes ingen, som yrkar nej-propos.; så hemställer jag, örn ej frågan om votering kunde få förfalla, helst R. o. Ad. tyckes enhälligt vara öfverens, att ändamålet vinnes, på det sätt Hr Hjerta förslagit. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om den utväg skulle vidtagas, som af så många af R. o. Ad:s ledamöter tyckes åslundas, det ej gerna kunde ske på annat sätt, än att Hr Landtm, till Ståndet hemställde, om det ansåg frågan böra förfalla; då kunde någon af R. o. Ad:s ledamöter begära votering, och man Lomme då att votera om, huruvida votering skulle äga rum eller icke, hvarföre den af Hr Lagerhjelm och flera andra ledamöter föreslagna utväg svårligen läte sig förena med Riksd.Ordn:s föreskrifter, såvida Hr Landtm, rätt uppfattat Frih. Tersmedens sista yttrande, som var, att han ej mera ansåg sitt förslag bero af honom sjelf, utan af R. o. Ad;s afgörande, och han således förmodligen icke återtoge det. Hr von Troil; I fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Hr Frih. o. Landtm, sednast behagat yttra, tror jag, att då votering en gång blifvit begärd, måste den ock förslg gå, så vidt någon enda ledamot fortfar att yrka derpå. Men om Hr Frih. o. Landtm, hemställer till Ståndet, huruvida Ståndet anser, att den af Frih. Tersmeden väckta fråga må förfalla, och Ståndet derpå enhälligt svarar ja; så kan också frågan grundlagsenlig! få förfalla. Skulle någon enda ledamot svara nej, så betyder det, att den först ifrågasatta voter:n måste anställas. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. en - Den 29 A [> v i 1 c. m. 415 hälligt ansåg, att den af Frih. Tersmeden väckta fråga måtte förfalla. Ropades enstämmigt ja. Hr Hjerta:
Ridderskapet och Adela. S. D. Remitterades till Stats-Utskottet: Riksens Ständers till Stats-, Bancooch Riksgälds-Verk ens öfverseende utsedde Revisorers Berättelse, angående den sistlidet år i iöa Riks-Ständens verkstälde granskning af Allmänna MagazinsInrättningens Statsoch Bevill nings-U t skotten: Herr Ehrenborgs, Casper, elen 12 dennes f. m. på hordet lagde Memorial, om fortfarande af afgiflen till Veneriska smittans hämmande, samt förändring så väl i sättet fördess utgörande och användande, som beloppet deraf, jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne denne dag afgifne yttranden. B anco-Utskottet: Herr af Uhrs, Carl David, den 12 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, om fortfarande af det vid sista Riksdag, Jern-Contoiret beviljade Creditiv till understöd för Jer nhandter ingen. 1 La g-Utskottet: Herr af Ekenstams, Israel, d. 12 dennes e. m. på bordet lagde Memorial, angående sättet, att bereda utväg till sysselsättning för häktade och bysatte personer, jemte de af Herr Montgomery, Gustaf, i anledning deraf, denne dag afgifne yttrande. Allmänna Besvärsoch Ekonomiutskottet : Herr Montgomerys, Gustaf, den 12 dennes f. 111. på bordet lagde Memorial, om Protocolls-Utdrag. 1163 förändring i Reglementet för Dykerioch Bergnings-Compagniet, eller detsammas fullkomliga upphäfvande, jemte de af åtskillige Ledamöter, rörande samma ämne denne dag afgifne yttranden. Från Hederv. Bonde-Ståndet.
Herr Wenschen såg icke glad ut; i själva verket hade han också husliga bekymmer. Man hade på två år icke haft något att säga om fru Wenschen; och nu visste alla, att hon åter hade en älskare, nämligen Grothusen. Tomas satt och undrade inom sig själv, när han skulle få återse Johannes Hall. Han behövde låna pengar av honom. På morgonen hade han fått ett brevkort från Hall, avstämplat Wiesbaden; Jean Arvidson tillbragte sommaren därnere, och Hall hade följt honom och hållit honom sällskap ett par veckor. Han ämnade nu resa omkring till några tyska småstäder, som han ville se eller återse, och sedan skulle han kanhända för återstoden av sommaren slå sig ned vid någon badort på Själlands kust. Mortimer reste sig och tog adjö; han måste gå för att hinna med ångbåten. Han bad ännu en gång Tomas att komma ut till Dalarö på söndagen med modern, och Tomas lovade att komma. Herr Grenholm och doktor Rehn sutto invecklade i ett lågt, förtroligt samtal. Herr Grenholm föreföll rörd av en eller annan anledning; hans ögon voro beslöjade av en lätt dimma, och han klappade upprepade gånger vännen på armen. Men då i detsamma en av uppasserskorna kom i närheten, började han i stället klappa henne på magen och bad att få betala. Tomas och Hammer hade blivit så gott som ensamma på platsen. Insekterna surrade omkring dem. Det rådde en lindrande svalka i den djupa skugga, som sov under de gamla lindarnas bladverk och svarta kvistnät och som ytterligare fördjupades invid husets mörka, grå mur. Tiggargummor, blomsterflickor och invalider med nyckelringar kommo in den ena efter den andra och ville göra affärer. Tomas, som var lättrörd och ännu icke hade sett mycket av nöden, tog gång på gång upp sin portmonnä, medan Hammer satt oberörd som en bild med ett kallt småleende över den andres frikostighet. Skriver du aldrig något nu för tiden? frågade Tomas slutligen då tystnaden började bliva långvarig. Hammer dröjde något med svaret, som om han fann frågan svagt motiverad. Åjo, sade han torrt, jag skriver nog ett och annat ibland. När jag har tid och lust. Men jag trycker det inte. Men varför det? Jag har gott om tålamod. Jag väntar min tid. En gång kommer den.
» Hvarför, han ville veta hvarför. » Därför att det kan göra människor till hjältar, » sade hon. » Lilla svärmerska, » log han, lätt, öfverseende som mot ett barn. Men hon fortfor: » Törne, som räddade mig, när j a g var liten, han var en hjälte. Ingen vet det, men jag har dyrkat honom, j a g har afgu. » H a n tog hennes hufvud mellan sina båda stora, fylliga händer: » H v a d en sådan där liten flicka kan låta fantasien löpa af med sig. » sade han. » Jag kände Törne från U p - salatiden, och hvad han var, någon hjälte för små fröknar, det — det var han väl knappast. Duktig karl, om du så vill, och djärf IDUN 1894 som en galning, när han fått sig några g l a s. J a g vill inte gå i borgen för, att han var nykter, men det var skada, att han skulle sätta till lifvet på kuppen. » Lydia Lothigius stod bara och såg och såg; hon sade intet — hon värjde sig endast för smekningen af ett par stora, fylliga händer — och då man i det samma ropade på henne från det inre a f våningen, lämnade hon rummet utan ett ord. När doktor Ström dagen därpå kom till konsulns • — elakheten påstod i frack och hvit halsduk — och framförde sitt friareärende till flickans far, var det ingen ände på moderns förtjusning och faderns belåtenhet, men då L y d i a kallades, kom hon blek och sluten, och blek och sluten sade hon sitt » nej » — ett » nej », som icke lät sig påverkas af böner och ej heller af förnuftigt tal. H o n afgaf intet skäl för sin vägran. O m hon hade en orsak, var den för henne ensam, men i den blick, som hon lyfte mot doktorn, låg det något, som han aldrig förr sett i dessa ögon, och som han inte förstod. H u r skulle han kunna fatta, att ett bjärta kan förvandlas, därför att det mister en illusion? Tio julklappsidéer. 363 Kudden kantas med yllekordonger, hvilka på handskar och litet tvinnadt, mörkt bomullsgarn.
Sluteligcn fär jag ödmjukt anföra. at om något Lag-Utffott blifwer satt och den mr yppade frägan dit wisad, ställningen högre ärr jag önsta, at sättet mätte upfinnas, hwariqenöm Domare i allmänhet ännu mera förbundes, at bringa twistande til förening i mäl der det tillätes och föreningar mä fä mera bestånd än de hitintills haft, igenom twisters yppande onr föreningars rätta förstånd och mening. Lades pä bordet. Derefter upplästes följande af Herr vo» 6reill, soban L.uäviZ, inlemnade DictLinen: Riksens Ständer hafwa wäl updragit äk Hans Kongl. Höghet Riksföreständaren full rättighet och förmåga uti allt, som kan bidraga tit si af» 162 Den 17 Maj. afsiutandet af freden saint landets befriande rfrän fiender. Uti det förra afseendet lemnar jag omsorgen ät dem, som, begäfwade med djupare Statömanna insigter än jag, förmä at inse hwad uti wär ställning kan räddas, ochtilse at sa förmonlige willor matte erballas, som omständigheterna kunna medgifwa, men i det senare afseendet eller hwad kriget angär, intages witt sinne af en oro, som endast kan lättas af den förtröstan jag hyser, at Ridderffapet och Adeln stola bäde dela mitt bekymmer, och genom Lesia djupare insigter utfinna tjenliga utwagac til afböjande af Fäderneslandets undergång. Dä wi befinna Rikets belägenhet kan man -j neka at den är i högsta mätto critist och utomordentlig. Det urgamla Sweriges gränser äro beträdde af fiender, och dest kuster synas pä siere puncter hotade af en mägtig fiende; at afwärja denna wäda mätte utomordentliga medel och utwägar wara af nöden. Wi hafwa räckt hwm andra banden uppä, at ej Sweriges urgamla område skulle lemnäs fienden til rof.