Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Dervid erinrades tillika, hurusom sjelfva ridkonsten, hvilken fordom stod ganska högt i Sverige, numera vore nära att utgå, så framt icke ändamålsenliga och kraftiga åtgärder i tid vidtagas till densammas upphjelpande, samt att, ehuru hästafveln onekligen hade gjort stora framsteg och Svenska rytteriet vore mycket bättre beridet nu än förr, förmågan att bilda goda ryttare och att inrida remonter likväl blefve alltmera sällsynt, hvilket beklagliga förhållande vore en naturlig följd af den brist eller saknad af ridskolor, som egde rum och hvilken borde afhjelpas, innan dc få elever, som ännu finnas qvar efter redan bortgångne skicklige stallmästare, hunnit en alltför hög ålder för att kunna påräknas vid ridskolornas uppsättning. Vidare anmärktes, att, om denna, för svenska rytteriets och artilleriets tjenstbarhet så vigtiga, angelägenhet ytterligare försummades, skulle derefter blifva omöjligt att på annat sätt afhjelpa olägenheten, än att från främBih. till II. St. Proposition N.o 39. mande land införskrifva instruktörer i ridkonsten, hvilken utväg dock troligen blefve förenad med vida större svårigheter och kostnader, än som kunde ifrågakomma för dylika instruktörers bildande inom riket. Det af Kongl. Majit då framställda förslag om två ridskolors inrättande, den ena vid Strömsholm och den andra i Malmö, blef dock icke af Rikets Ständer bifallet, enär Rikets Ständer för sin del ansågo behofvet af dylika undervisningsanstalter icke så tvingande, att ju dermed kunde tills vidare anstå, helst statens tillgångar då togos i anspråk för mångfaldiga andra mera vigtiga behof och för öfrigt, enligt Rikets Ständers tanke, tillfälle ej saknades till erhållande af undervisning i ridkonsten, dels genom private lärare, dels genom de vid kavalleri-regementena anställde stallmästare. En tid af sex år är nu förfluten sedan denna fråga väcktes, men bristen qvarstår ännu lika, om ej mera, kännbar. Kongl.
Sådana lyckas sällan i fråga om allmän lag; ännu betänkligare äro de i fråga om grundlag, emedan ordalydelsen uppgöres på stående fot, likasom när gemensamma tankar skola uppfattas, och nästan alltid föranleda de till olika beslut inom Stånden, fruktlösa jemkningsförsök, och derifrån härrörande val af Förstärkt Utskott och omröstningar inom detsamma. Slå dessa väl ut: så är åtminstone mera tid än nödigt varit förspilld; i annat fall, har msn äfven förlorat i sak. Stånden torde således endast böra få oförändradt godkänna, med anmärkningar återförvisa, eller förkasta, hvad 14 €onstitutions~Utskottets Memorial, N:o 33. Constitutions-Utskottet föreslagit, men ej inlåta sig på några jemkningar af de ordalydelser, det uppgilviL 3:o. Hvarken Konung eller Ständer borde uppgifva skälen till deras afslag. Deras underlåtenhet att svara bör vara nog, för alt tillkännagifva, det förslaget fallit. Derefter bör det helst, och så vidt möjligt är, öfverlemnas åt glömskan. Skälen till afslaget kunna mången gång vara ömtåliga att anföra, och deras afhörande förtryta den, som ej fått sin vilja fram. Å Rikets Ständers sida händer dessutom, när Tre Stånd bifallit och Ett Stånd afslagit Konungens Propositioner, alt det blifver minoritetens och icke flertalets mening om saken, som i svaret framföres. 4:o Konungens Propositioner borde behandlas lika med enskilda motioner. Så sker det i alla andra mål; hvarföre ej äfven i grundlagsärender? Enda skillnaden synes böra vara den, att enskilda motioner framgent borde kunna af Utskottet undertryckas, utan att komma till Riks-Ståndens pröfning. Men detta är ett undantag, som ej hädanefter, mera än hittills, borde gälla för de grundlagsäudringsförslag , Konungen framställer.” Af Herr Waern'.
Proposition N:o ii!. Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Majit Honungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 15 Maj 1863. Närvarande: Hans Excellens Justitie-Statsministern, Herr Friherre De Geer, Hans Excellens Statsministern för Utrikes Ärendena, Herr Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstråle, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld. Slutligen uppläste Departements-chefen, Statsrådet Thyselius, till justering nedannämnda, enligt Kongl. Maj:ts, uppå Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, förut fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner till Rikets Ständer: 4:o) Angående anslag till Gymnastiska Central-Institutet; Och täcktes Kongl. Maj:t, uppå Stats-Rådets underdåniga tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll, bilagorna Litt. D, vidfogade samt förordnade att i enlighet dermed nådiga Propositioner skulle till Rikets Ständer aflåtas. Ex protocollo J. E. IVahlström. STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri, 18 63. Kongl Maj:ts Nåd Proposition N.o 113 t W:o 113. AnL till Exp.-Utsk. elen 3 Juni 1863, kl. 6 e. m. Kongl. Majlis nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående inrättandet af en pensions-anst alt för befälhafvare, styrmän och annat sjöfolk å Svenska till utrikes fart använda segeleller ångfartyg, äfvensom maskinister och eldare å sistnämnda slags fartyg: Gifven Stockholms Slott den 29 Maj 1863.
Efter voteringens slut, befunnos rosterna hafva utfallit, som följer: Ja — 4[ Nej — 74. Tunne-talet, hvartill afrads-spanmålen borde beräknas, ansågs böra blifva till det belopp Utsk. föreslagit. Gr. Anckarsvärd hade inlemnat följande anförande: Emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut, att under StatsUtsk:s förslag nedsätta inkomst-beräkningen för ordinarie-räntan, reserverar jag mig, såsom i min tanke ledande till Den 8 Augusti f. tn. i45 till fortsättning af det systeme, att genom låga inkomstberäkningar höja statsbrist-summan, till den påföljd, att det skattdragande folket på sådant sätt affordras ett större skattebelopp, än behofvet påkallat, och samvetsgranna folkrepresentanter någonsin bort bifalla. — Millionernes hopande under form af öfverskotter uti den, för all control! och granskning så omsorgsfullt vårdade räntekammaren, verkar ingalunda fördelaktigt på rörelse och näringar; och är det derföre jag sökt motarbeta dessa öfverskottérs bildande till ett så stegradt belopp, som sedan sista riksdag varit fallet. — Jag reserverar mig äfvenledes emot det nu fattade beslutet, emedan deruti äfven innefattas R. o. Ad:s slutliga förbiseende af behofvet att genom mantalsräntans eftergift bereda jordbruket en af både obestridligt behof, likasom af rättvisa och billighet, påkallad skatteminskning, hvartill under händer hafvande öfverskoltsmedel vid denna riksdag, i samband med möjliga indragningar, i min tanke kunnat och bort lemna tillfälle. Upplästes den återstående delen af StalsUtskts i utlåt. N:o 226 afgifna yttrande rörrde 2tdra punkten, upptagande frågan om utmarks-skatten på Öland. Frih. Cederström: Utsk. har uti det sednare betänk, förändrat sitt i betänk. N:o 64 tillstyrkta beslut, så till vida att Utsk. för det första funnit, att frågan vore af beskaffenhet att fordra K.
Maj:ts Nordstjerneorden, m. m., Johan Jakob Nordström; Kongl. Bibliothekarie!) och Riddaren af Kongl. Maj:ls Nordstjerneorden, m. m., Johan Erik Rydqvist; samt Professoren och Riddaren af Kongl. Maj:ts Nordstjerneorden, ni. m., Nils Haqvin Selander; att vara ledamöter i Kommitléen för Tryckfrihetens vård. Wi efterskrifne Sveriges Rikes Ständer etc. etc. gore veterligt: att, sedan, enligt § 108 Regeringsformen och § 65 Riksdags-ordningen, Wi genom utsedde Elektorer valt de män, som, jemte Wår Justitie-ombudsman, böra vårda tryckfriheten, och dertill i laglig ordning blifvit kallad N. N.; vilje Wi. i kraft häraf, hafva förordnat honom, NN., att vara ledamot i Kommiltéen för Tryckfrihetens vård; och eger han att, i utöfningen af denna befattning, ställa sig Tryck frihets-förordningen samt rikets öfriga grundlagar till efterrättelse och för öfrigt noga iakttaga hvad, i öfverensstämmelse dermed, befrämjar allmän upplysning, under bevarande af allmänt lugn. Till yttermera visso håfve Wi detta förordnande underskrifva och med Wåra insegel bekräftat. Skrifvelse, N:o 29. Dppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den dl Febr. 1863. Preste-Ståndet den il Borgare-Ståndet den 14 Bonde-Ståndet den 18 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående grunderna Jör val af Revisorer och Suppleanter till granskning aj BankoDiskontverkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning Jör innevarande och följande år intill nästa lagtima riksdag. (Banko-Utskottets Memorial N:o 15.) S. A. K. Enligt gällande föreskrifter skola de grunder, dem Riks-stånden, hvart för sig, antagit i afseende på val af Revisorer för granskning af Banko-diskontverkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning, lill E. K.
— Men härinne, närmast omkring henne, rufvade mörkret och tystnaden, och mörkret insvepte henne och tystnaden dolde henne — och den trygghet och det lugn, som hon förnam, blef till en symbol för hela den framtid, hvars perspektiv öppnat sig för henne i dag. Och medan hela hennes väsen sträckte sig ut, välbehagligt hvilande på bottnen af detta lugn, lät hon sin tanke gå tillbaka öfver de år, hon lefvat, och hon tyckte sig först nu helt och hållet ha återfunnit det underbara välbefinnande, hon kände som barn hemma på Norrbyholm under den uppslagna bordklaffen, kring hvilken hon hängt mammas gråa filt. Det var hemkänslan under eget tak. Känslan är densamma, vare sig taket hvälfver sig öfver ett palats i marmor eller blott är ett matbords uppslagna klaff. I den känslan somnade hon in. Hon vaknade tidigt, med ett starkt behof af frisk luft och solsken, sprang ur bädden och gick att öppna fönstret. Hon såg med missräkning, att himlen var mulen och grå. Därnere i vallgrafven summo de hvita svanorna, och därutanför på andra sidan landremsan sågs insjöviken och båtbryggan; just därborta skymtade en jägardräkt fram. Hennes hjärta började klappa häftigt, och nu liksom vid alla sinnesrörelser kände hon en varm blodström stiga upp mot kinderna. Hennes första impuls var den att påskynda sin toilett. När hon var färdig gick hon åter fram till fönstret och öfvertygade sig om, att denne moderne riddar Toggenburg i grön jägardräkt ännu fanns kvar på samma plats; men i stället för att belöna hans trofasthet så som hon ämnat: genom att ensam taga sig en promenad i trädgården denna mulna morgonstund, följde hon en annan ingifvelse och gick genom korridoren hän till Gerdas dörr. Hon knackade på. »Stig in!» Gerda satt framför spegeln och kammade sitt långa hår, som insvepte hela hennes hufvud i ett svart dok, hvarur blott en smal strimma af ansiktet tittade fram; men i den smala strimman sutto två vaksamma mörka ögon, som genast flögo hän till Marias spegelbild, då hon trädde in i rummet. »Mia redan uppe?» »Och du! Vill jättemön promenera?» »Gärna! Kommer strax.
Vid denna belåning gälla följande hufvudsakliga bestämmelser : a) hvar och en i Sverige bosatt och under Svenska Lagarne ledande medborgare är berättigad att af Lånefonden erhålla delaktighet, dä den erbjudna panten finnes med Forfattningarne enlig, och innebär den för Banken nödiga säkerhet; b) de medel, sorn till utlåning hvarje år äro att tillgå, skola så fördelas, att 84 af ioorde hållas till handa för inteckningar i egendom å Landet och 16 af roorde för inteckningar uti hus. och jord i Städerne utom Stockholm c) grunden för lånesummans bestämmande blifver i833 års taxeringsvärde, enligt behörigen styrkte utdrag utaf Vederbörande® taxeringslängder; och må, efter pröfning af omständigheterna i hvarje serskildt fall, en tredjedel af detta värde kunna såsom lån meddelas, dock under iakttagande, att maximi-summan för låntagare ej i något fall får öfverskrida?. Är pant, derå lån sökes, besvärad med inteckning, egande företrädesrätt framför det sökta lånet, afdrages beloppet af samma inteckning från den jtdel at taxeringsvärdet, hvarutöfver lån icke får meddelas; d), högst 6000 R:dr må utaf denna fond till en låntagare utgifvås, samt mindre lån än i5o R:dr ej beviljas. Till innehafvare af förut i Banken belånad fastrghetspant utgifves ej såsom nytt lån större summa, än hvad sorn utgör skilnaden emellan dess redan innehafvande lån och nämnde maximi-belopp af 6000 R:dr.
I anledning af hos Riksens Ständer väckta, frågor, få Riksens Ständer härmed till Eders Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna deras underdåniga önskningar i afseende på den vissa Städer beviljade oinskränkta Nederlagsfriheten. Riksens Ständer håfva ansett, att om man rådfragar.en redan förvärfvad erfarenhet vid de försök som blifvit gjorda, att genom en utvidgad nederlags - frihet främja en gagnelig transitohandel, äger man grundade anledningar till den öfvertygelse, att en slik frihet, utsträckt til! alla^utländska varor utan undantag, icke kan medföra någon sådan, sorn svarar emot skadan af de underslef, hvartill den, oaktadt all tillsyn, iemnar tillfälle. Re stora missbruk, sorn föröfvqdes vid begagnandet af den Marstrand år 1775 beviljade oinskränkta Nederlagseller Porto-Franco - frihet, föranledde år 1794 till dess upphäfvande, och di Götheborgs Stad, enligt Kongl. Förordningen af den 28 Maj sistnämnde år förseddes med Ne - der - Den 4. Augusti derlags-rältighet, blefvo, i likhet med hvad gerom flera angående Nederlags-handel vidtagna äldre författningar varit stadgadt, åtskilliga urticlar och deribland alla till införande och förbrukning i Riket förbudna Fabriks-, och Manufacturvaror derifrån undantagna.
Den i November f. m. 363 Guds Ords Heliga Rätt att ljuda fritt på taken och under taken, i kojan och i palatset, i familjen och i sällskapet, så är dermed en länge förqväfd sanning uttalad. Att härjemte framstår ett falskt förkunnande af Guds Ord, det kan ingen menniska hjelpa, men ingen må derföre drista sig och det berättigar icke Staten att legalisera detta. Häröfver har Staten, hvarken rätt eller makt att förfoga. Det Kr blott då det framträder i sådana former, som hota Statens bestånd, eller störa ordningen och sedligheten i samhället, som Staten eger att hålla detta yttre inom behöriga gränsor, likväl utan att dervid drista sig med sina stadgar inom andens, från Statens välde, afskiljda område. Ehuru man svårligen borde kunna förneka Guds Ord att hafva rätt, när dess rätt kommer i collision med menniskans förvända förnuft och begärelser; så säger man likväl: »vi vilja erkänna hvars och ens räll ali dyrka Gud på sill säll». Detta är något, sorn den ena menniskan icke kan förneka den andra att göra, emedan Gud sjelf icke tvingar någon att dyrka Honom efter Sitt Ord, ty en tvungen dyrkan är en lögn. Men Gud erkänner cj derför någon annan dyrkan, än den. som står i öfverensstämmelse med Hans Heliga Ord. Han blott tillstädjer den, i sin sjelfförbindelse gensträfviga menniskan att vända Honom ryggen och vandra sina egna vägar. Häraf är klart, att den menniska, som vill »hylla Sonen», bör ej kunna erkänna såsom rätt något annat, än det som Gud erkänner såsom sådant. Hon måste således, med Guds Nåd och i Hans kraft ouphörligen protestera emot allt det, som hon ser stå i strid med Guds Ord och hon kan aldrig, om det än gällde hennes lekamliga lif, proclamera något sådant, såsom en menniskans rättighet. Hon vet efter Guds Ord, att: »del som för menniskor högt är, der stygges Gud vid». Och så är det med denna af menniskor så högt beprisade, inbillade rättighet: »ali dyrka Gud på sill säll».
Hvad jag önskat, skall jag närmare utreda, då vi komma till 72:dra §:n. Det är nemi. att man åtminstone måtte återfå det stadgande, som fanns i 1848 års Bevillms-Förordn., nemi. alt egendomar skola taxeras efter deras jemförliga värde. Man påstår med skäl att ingen maximi-tariff behöfves, ty inom länen anses minimi-tariffen såsom maximi-tariff. Detta bevisas bäst deraf, alt Stockholms län kunnat med 10 proc. nedsätta sin faslighets-bevilln. utan alt understiga minimi-tariffens belopp. Som det synes mig icke vara någon obillighet att man rättar sig efter afslutade köp, oberoende af länens Pröfnings-Komitéer eller godtyckliga åtgärder af hvem som helst, så hoppas jag att R. o. Ad. täckes fästa afseende vid den framställning jag nu gjort. Hr von Koch, Nils Samuel: Jag hade icke tänkt sjelf uptaga frågan om min motion, derest icke andra talare hade gjort det och den derigenom vunnit understöd. Jag hade icke ämnat göra det derföre, att R. o. Ad. genom ett föreg:de beslut, i likhet med Bevilln.Utsk., bibehållit den nuvar:de bevilln:s-proc:n på fastigheterne, äfvensom den på handel och rörelse. Dessa proc:r åro, enl. min öfvertygelse, orimligt höga och kunna icke vara afsedda att utgå. Enl. hvad de ledamöter, som talat för dem, sjelfve hafva medgifvit, stå de blott på papperet. Ilufvudsaken vid beskattningen är rättvisa, och att den blir jemn för alla sam - hällsklasser, men olyckligtvis har R. o. Ad., på förslag af Bevilln.- Utsk., beslutat ett stadgande, som försätter oss i stort bryderi, huru rättvisa skall vinnas.
Deremot har Ulsk., för att som det heter, i någon mån gå de löntagandes önskningar till mötes, föreslagit, att de på indragning beroende löningsränlorne skulle af kronofogdarne uppbäras, i ränteriet levereras och, med tillägg af forsel-lönen å spannmålen derstädes af löntagaren eller dess ombud, efter ingången af Maj månad del påföljande året uppbäras. Huru detta förslag kan för löningstagaren utgöra någon fördel eller för honom vara önskvärdt, är svårt att begripa, ty han blir tvertom derigenom på dubbelt sätt lidande, först derigenom, att honom fråntages rättigheten att, då en för låg markegång sådant kräfver, till leverering in natura uppsäga sina räntepersedlar och, för det andra derigenom, att dä tjenstemanneu nu, dels efter Thomaedag det löpande och dels den 25 Februari det påföljande äret, är berättigad till utbekommande af föreg:de årets lnningsräntor, antingen i contant eller i natura, han deremot efter Utsk:s förslag, icke förr än ungefär 2^ månad efter sistnämnde dag, eger rätt alt lyfta större eller mindre del af sin under förra året förvärfvade inkomst. Såsom exempel på huru obilligheten af ofvanberörde förslag, hvaremot Frih. Tersmeden och fyra Hrr ledamöter af Vållofl. BorgareSt. sig reserverat, i synnerhet drabbar den indelningshafvande lands-statstjenstemannen, då han tjensten tillträder, må ock anföras, att om en sådan tjensteman blifver af K. M. i nåder utnämnd under Juni månad, så får han, efter erlagde icke obetydliga utgifter för tjenstens tillträdande, såsom fullmaktslösen, flyttningskostnad m. m. icke uppbära något af sin ordinarie indelta lön förr än i Maj månad det andra påföljande äret och således nära 2 år efter utnämnandet. I anledn. häraf hemställes vördsammast att H. R. o.
Då utsändes den 20 december sagda år en ukas, som bestämde att man hädanefter skulle räkna tiden icke från verldens skapelse, utan från Kristi födelse, och att man skulle börja året icke den 1 september, utan den 1 januari. Rys same invände i underdånighet, att Gud icke hade skapat verlden på vintern, utan på hösten, då all spanmål och alla frukter voro mogna, men Peter tog då fyndigt nog fram en glob, som visade, att Ryssland var icke hela verlden ochatt på andra trakter af jordklotet kunde-det vara ganska varmt äfven i januari, hvarför han yttrade att man borde äfven i detta stycke foga sig efter det öfriga Europa. Emellertid hade han, som sagdt, mycket mera bryderi, för att i detta fall göra sin mening gällande, än beträffande det förment civiliserade i bruket af tobak. — Emellertid återvända vi från den lilla utflygt vid sidan af ämnet, h vart i 11, med all vördnad sagdt, kurfurstinnans af Brandenburg snusdosa för-ledt oss, och vi återgå till czar Peters förbindelser med den skönare hälften af menniskoslägtet. Czar Peter hade redan i januari 1689, alltså vid omkring 17 års ålder, ingått, med Jewdokia Lopuchin, ett af de konventionela äktenskap, på hvilka hofvens historia är så rik. Om detta äktenskap är icke mycket bekant, och det lilla man vet är icke tilltalande. Jewdokia ansågs icke som vacker, men som slug. Då hon efter Peters död, under Peter II: s, hennes sonsons korta regering, spelade en viss roll vid hofvet, gjorde hon intryck af att vara en i verldsliga ting väl förfaren gammal dam, och detta fastän lion i kloster tillbragten stor del af sin lefnad. Czaren ledsnade nämligen vid henne, efter det hon bland annat förargat honom genom svartsjuka och genom ovilja mot utländingar, och då deras gemensamma son Alexei var omkring 8 år gammal, måste hon öfverlemna honom att vårdas af Peters syster, prinsessan Natalia.
Behållningar och Fordrinear 80,519: 3i. 3. 5,462: 3. 7- Summa 139,730: 9• 4- 139,094: 23. 1 stället 8. i — 89 ;I stället för den, vid (838års början, befintliga behållning, 51,749 ;Rdr 3i sk. 5 rst., visar ofvanintagna Tabell, att, vid i83c> års slut, för omkostnaderna för Beväringsmanskapets vapenöfningar, en skuld uppik om-m it af 22,38$ Rdr 19 sk. 4 rSl> hvilken sedermera, enligt Rikets Ständers beslut i deras underdåniga skrifvelse N:o 23o den i3 Februari detta år, godtgjordes af i-83p års Öfverskotter å Statsverkets inkomster. Men då granskningen af den redovisning, sorn borde afgifvas rörande tillkomsten af berörde brist, icke lämpligen kunde eller borde företagas annoi lunda, än på en gång och i sammanhang med revisionen af Statsverkets Räkenskaper i allmänhet för berörde år, öfverlemnade Rikets Ständer till deras näst sammanträdande Revisorer alt öfver tillkomsten af ifrågavarande brist yttrande meddela; och få, till följd häraf, Revisorerne nu upplysa, att densamma härledt sig deraf alt, då år 1 838 marschkostnaderna endast utgjorde 39,602 Rdr 29 sk. 10 rst. och underhåll å mötestället 59,786 Rdr i3 sk, 6 rst., för år 1839 deremot, i anseende till det stora antalet Beväringsskyldige, utgått i och för marschkostnader 5o,646 Rdr 4° s^* 3 rst. samt för underhåll å mötesstället 65,471 Rdr 19 sk, 7 rst. Varande berörde utgifter behörigen verificerade. Nya Mötespassevolansfonden. Af Räkenskaperne, hvilka äro i Kongl. Kammar-Rätten för båda åren granskade utan anmärkningar, inhämtas följande förhållande: »ebet. år S838. år SSSS*. Balans frän föregående årell Behållningar och Fordringar Uppbörd:
Möjligen framdrages äfven det skäl, att de 3 sk. 2 rst., hvartill hammarskatten, fördelad per Skfå upgår, utgör ett så ringa belopp, att man icke anser det löna mödan att medgifva denna lindring, helst man påstår, att denna eftergift icke kan uphjelpa näringen. Jag medgifver, alt det sä förhåller sig; men pä en större tillverkning är detta belopp likväl icke så obetydligt, ehuru ett Sktt anses som en småsak. Slutligen ber jäg att få nämna, att om jag här har talat för lingdring i bruksrörelsens beskattning, så är det alldeles icke af förkärlek för en eller annan bruksegare. Om de gå under, men deras handtering öfverflyttad på andra, kunde lemna de nya egarne en skälig vinst, så hade Staten på förändringen gjort ingen förlust. Men detta är olyckligtvis icke förhållandet. Det är sjelfva näringen som icke bär sig. Gjorde den det skulle jag ingalunda ifrågasatt någon skattelindring. De talare, som här begärt återremiss, hafva gjort det i afsigt att vinna det mål, Hr Waern med sin motion åsyftat. Jag åter yrkar bifall till Betänk., emedan jag tror, att man hvarken hör eller kan komma längre, och att det vore bäst om alla de, som vilja komma framåt, förena sig om bifall till Betänk.; hvarå jag vördsamt anhåller om Hr Gr. o. Landtm:s propos. Hr Bildt: Det är naturligt, att då man upträder mot ett så mägligt intresse, som Hrr bruksegares, man blir missförstådd. Jag var beredd derpå, och har således väntat mig de här i afton framställde anmärkn:rne, hvilka jag nu anhåller att få besvara. Man har sagt, alt det vore ett bevis på, att jernhandteringcn icke bär sig, att åtskilliga bruk finnas lill salu, äfvensom att vid konkurser bruksegendomar icke kunna säljas, utan fordringsegarne öfvertaga dem i egenskap af aktie-egare.