Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var deras öfverenskomna signal, som madamen tydligt kunde höra genom trossbottnarna i våningen under, där hon bodde. Marck triumferade, och vi gingo hvar åt sitt håll. En vårdag med marssol och smältande snö kan bli stämningsfull midt inne i det banalaste Helsingfors, bara man är smått poet själf och icke har altför mycket annat att tänka på. När vi slogo oss lösa, blefvo vi oftast ett slags glada poeter hela tutten, som gärna hängåfvo oss åt stunden utan att just tyngas ned af öfverflödig reflexion. Vi lefde upp i stämningen, och den var icke öfverdrifvet svärmisk och eterisk, utan ganska handgriplig, lifskraftig och fyllig. I solen på öfre Operakällaren, hvars värdshuselegans tog sig litet kantstött ut i den skarpa dagern, sjöngo vi för »helan» och »halfvan» i det allra bästa vårdagshumör, sedan värden knagglat sig uppför trapporna och hält i supen för alla andra utom sig själf. Han skulle enligt löfte vara måttlighetsvän i dag. På kuverterna voro små buketter framsatta – en ovanlig lyx, som gaf det hela en viss festprägel – och på bordet stodo fyra eller fem vackra, blommande rosor. Marck var sig alldeles lik, sådan vi kände honom från många andra glada lag, kanske en liten smula allvarsammare. Hans trötta varelse fick småningom sin spänstighet igen i det glada sällskapet, och hans sjuklighet, som egentligen aldrig märkbart tyngt honom, var inom kort likasom bortblåst. Han hade fått sin önskan uppfyld och syntes nöjd. Vi andra höllo icke förfärligt strängt på måttlighetsprinciperna, när vi hunnit ett stycke framåt på matsedeln, och vinerna hämtade oss dofter från Rhenborgarna med fjärran Loreleymusik eller gåfvo oss förnimmelser af en siesta bland Bourgognes soliga vigner. Kantänka om det var bara svafvelsyra och alkohol! Det gaf oss äkta stämning, och annat sökte vi icke för ögonblicket. Marcks middag blef mycket glad, såsom han önskat. Den lilla missämjan under instängningen på förmiddagen hade gifvit vika för en uppsluppen och vänlig, kamratlik stämning, som icke ett strömoln fördystrade.
Ständer vid deras sista riksmöte verkställas på det sätt, att, der serskilde valmän eller valnämnder erfordras, dessa tillsättas till en fjerdedel af hvartdera Riksståndet, och att revisorer till stadgadt antal, samt för hvarje revisionsår åtta suppleanter, i och för granskningen af Statsverkets, Riksbankens och Riksgäldskontorets tillstånd, styrelse och förvaltning, omedelbart genom Riksstånden väljas, till en fjerdedel af hvartdera; börande, i afseende på valbarheten i ena och andra fallet, iakttagas hvad i nämnde Riksdagsordning stadgadt är. De förordnanden, som till följd af dessa val varda af Rikets Ständer utfärdade, skola gälla med samma kraft och verkan, som den nya Riksdagsordningen tillerkänner Riksförsamlingens förordnanden i lika fall. Förslag till Vallag'. Allmänna bestämmelser. % *• Riksförsamlingens alla ledamöter tillsättas genom val, på sätt i denna lag sägs. § 2- De Etthundratjugu ledamöter, hvilka, enligt Riksdagsordningens 4:de §, utgöra Riksförsamlingens första kammare, utses genom valnämnder, en i hvarje län och en i Stockholms stad, tillsatta på det sätt här nedan stadgas. § 3- Andra kammaren utgöres, enligt Riksdagsordningens 4:de §, af Etthundrafemtio ledamöter. Af de Etthundratjugu ledamöter, som landsbygden eger att i denna kammare insätta, utses sjuttio genom elektorer, och femtio genom samma elektorer gemensamt med de omedelbara valmän, som omtalas i 14 § af denna lag. Valen till kammarens öfriga trettio ledamöter, hvilka tillsättas af städerne, 28 Konstitulions-UtskoUets Memorial, JSs 7. ske antingen omedelbart eller ock af elektorer i förening med omedelbart väljan de, på sätt i 14 och lä §§ sägs. § 4. Huru första kammarens ledamöter skola fördelas på länen och Stockholms stad, samt andra kammarens ledamöter på länen och städerne, äfvensom huru länen skola, för tillsättning af de sjuttio ledamöter, hvilka böra genom elektorer utses, indelas i lika många valkretsar, derom stadgas i serskild lag, som ej må ändras utan genom Konungens och Riksförsamlingens sammanstämmande beslut.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. redan godkänt 2:ne af Const.Utsk. föreslagna voter.propos:r, det syntes nödigt att R. o. Ad. valde ledamöter i förstärkt Const.- Utsk., och H. Ex. fördenskull linge hemställa, om R. o. Ad. behagade företaga detta val nästa Onsdags förmiddag; hvilket bifölls. Då sedermera H. Ex. yttrade, att vid samma tillfälle vore nödigt att utse suppleanter, samt hemställde om icke deras antal, hvilket vid sista riksdag varit 10, kunde inskränkas till 6, i hvilket fall hvarje vallista borde innehålla 20 namn, blef äfven denna hemställan af R. o. Ad. bifallen. Föredrogs och bifölls Bevilln.Utsk:s d. 7 dennes f. m. på Den 9 Maj. 413 bordet lagda betänk. N:o 38, med förslag till bevilln.summans fördelning. Likaledes föredrogs ocb bifölls StatsUtsk:s d. 7 dennes f. m. på bordet lagda mern. N:o 306, ang:de den upprättade riksstaten. Justerades 2:ne prot.uldr., ang:de R. o. Ad:s nu i afseende på Bevilln.Utsk:s betänk. N:o 38 och StatsUtsk:s mern. N:o 306 iältade beslut. Föredrogs StatsUtsk:s d. 7 dennes f. m. på bordet lagda mern. lN:o 90, i anledn. af dels erhållen återremiss, dels särskilda RiksSt:s skiljaktiga beslut, rör:de utlät. Detta mern. företogs momentvis till pröfning. Momentet A) ang:de den gemm 3.ne Stånds beslut beviljade summa till inköp af slafvar å öri St. Barthelemy. Lades till handlingarue. Mom. B) ang:de frågan huruvida förenämnde utgift bör bestridas af Handelsoch Sjöfartsfonden eller af Riksg.cont. Hr von Hartmansdorff, Au g.: Då jag anser det be slut, som R. o.
När kyrkomötet gillat ett af Konungen afgifvet förslag, så måste det anses vara af hela den svenska församlingen gilladl; när kyrkomötet åter ogillat ett sådant förslag, så måste det anses vara af försam - 12 Lag-Utskottet^ Betänkande Ijtso. 4$. ljpgen ogilladt, Ha,de Utskottet, yelat utarbeta eu på dessa grunder bygd lag om kyrkomöten, skulle jag af uppriktigaste öfvertygelse hafva lenmat min röst för biiajl till densamjna,: n,p de^pjmot har jag ipke kunnat annat än motsätta mig ett föpjjyadt frgijjl^ggande af ^amn^a, förslag, son) vid förra. riksdagen bf#f af tvära# §tänd för kastad t.11 Af Herr Borgmästaren Kistner, hvilken instämde med Herr Adlercreutz. Af, Riksdags-fullmäktigen Lekberg, som ansåg, att kyrkomötena icke skulle nedföra den depne/l åsyftade nyttg oph således betunga slats-verket med onödiga kostnader, Riksdagsfullmäktigen Eric Ersson från Gefleborgs län har ej deltagit i behandlingen af den fråga, hvarom förestående Betänkande handlar. STOCKHOLM, tryckt hos N. Marcus, 1857. Ank. till Exp.-Utsk. den 31 Okt. 1857, kl. 12 m. Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 35 öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om antagande af en författning, angående straffarbetes och fängelsestraffs verkställande i enrum. De från Riks-Stånden, efter verkställd pröfning af omförraälda Betänkande, till Lag-Utskottet alldina protokolls-utdrag visa, att Högvördiga Preste-Ståndet och Yällotliga Borgare-Ståndeti bifallit samma betänkande och således i sin helhet antagit det af Kongl.
- Men att, som Herr Grefve Mörner yttrar, consuipentens af penningebrist inskränkta brödförtäring skall hafva samma inflytelse på Spannmåls-åtgången , som ett missväxtår, tror jag ligger långt utom kretsen af verkliga förhållandet. Tvärtom tror jag, att om penningebristen skulle influera på menniskans behof att äta sig mätt, så blef det just i Mjölförråden, som synnerligast hela den arbetande hopen skulle finna sin bästa uträkning, att för billigaste pris söka sitt födoämne. En aktningsvärd och erfaren Man härj uti en till LandtbruksAcademien ingifven skrift, pa grundliga skäl anfort , huru obetydligt hvarje Riksdalers höjning eller sänkning på Spannmålstunnan verkar i priset på en persons dagliga förtäring. Med en skyldig gärd af högaktning för hvar och en Medborgare , som på sådant sätt utreder nyttiga ämnen, och bjuder de skadliga fördomarna att vika, åberopar jag i hela dess vidd denna upplysande artikel , som finnes införd i Kongl. LandtLruksAcademiens Annaler, andra årgångens sednare häfte pag. 167. 246 Den 13 April, Jag trodde mig nog uppenbart i mitt förra vördsamma Memoria hafva ådagalaggt, att jag dermed åsyftade .Spannmåls tillgångar af inhemsk, produciipn, och att Spannmålens höjning eller fall ej skulle vara underkastad så betydliga förändringar. Herr Grefve Mmners lörmodan , att jag med den så mycket beprisade jemnheten i Spannmålsprisen ej åsyltat annat , äger således tillräcklig grund i mitt förra yttrande, för att kunna stadgas till en fullkomlig visshet, jag tror, att dessa fördelar skulle vinnas, om förråd vore beredda af inhemsk production , ej till den ytterlighet, att de skulle innehålla all den Spannmål, sorn i Sverige kan finnas att köpa, utan i någorlunda proportioncradt förhållande till behofvet vid ett infallande missväxtår, då det alltid blef en nationalvinst, att i eget, productions förråd, i mån af medlen, stOit eller litet, äga en tillgång, som eljest till hela sitt belopp skulle tagas af utländningen. Om Calmare och Hallands
Lindstedts 2:ne oförsörjda döttrar, Thilda Carolina och Siri Aurora Lindstedt, hvardera 112 R:dr 225! 50 öre 225 — Förre Bokhållaren Johan Erih Lindberg Aflidne Krigs-rådet S. G. Ehrenstams och hans jemväl aflidna 660 66 enkas, Charlotta Gripenstjernas dotter Hedvig Aurora Ehrenstam Tillförordnade Kamereraren vid f. d. General Assistans-kontoret 250 — Gustaf Grundén 600 — Förre Registratorn och Arkivarien Claes Otto Vougt 1,417 50 Summa R:mt R:dr Anmärkning: Ofvanstående pensioner indragas vid innehafvarnes frånfälle, och äfven dessförinnan, så vida de för pensionernas utgående stadgade vilkor upphöra. 3,378 16 F. d. General-Assistans-kontorets Exspektans-Stat. 1 Under lön beräknad Spanmål. Lön Riksmynt. Tunnor. R:dr öre Vaktmästaren J. E. Nordström 22 460 STOCKHOLM, tbyckt hos N. Mabchs, 1863. Stats-Ulskottels Memorial M 232. Ank. till Exp.-Utsk. deu 16 Nov. 1863, kl. 2 e. m. Memorial, med förslag till eli stadgande uti det blifvande nya reglementet för Riksgälds-kontoret. (R. A.) Som Sammansatta Stats-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets, uti Betänkandet N:o 54, gjorda hemställan i fråga om anvisandet af medel till godtgörande förskottsvis af de kostnader för laga skifte å boställe, hvilka af boställshafvare måste gäldas, blifvit af Preste-, Borgareoch Bonde-Stånden bifallen, hemställer Utskottet, att uti det reglemente för Riksgälds-kontoret, som vid innevararande riksdag kommer att utfärdas, må, näst efter § 141, intagas en så lydande §•
Då nu med de omnämnda båda företagen, eller inrättandet af båtled från Östmarks kyrka till närheten af Thorsby bruk och sjön Frykens strand samt vägbyggnaden från Östmarks kyrka till Kaikelandstorp eller dess närhet vid Norska gränsen, afses en sammanhängande kommunikationsled genom Fryksände och Östmarks socknar af Fryksdals öfra tingslag till Grue socken af Hedemarkens arnt i Norrige; då öppnandet af en dylik led varit i många år efterlängtad af berörda orters gränsboar, som oaktadt svårigheterna att sammanträffa, likväl ej sällan med hvarandra kommit i beröring; och då så väl båtleden som vägen, måste icke allenast, efter hva l Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i länet och vederbörande domstol derom yttrat, blifva för ortens innevånare af stort gagn, utan äfven medföra nytta för gränsboerna i Norrige, hvarinom vägbyggnaden ofelbart kommer att fortsättas från gränsen till annan väg i landet, och sålunda förena Glommedalen i Norrige med Fryksdalen i Sverige, och för hvilket ändamål anslag, såväl på grund af Kongl. Proposition sorn och af särskilda ansökningar, begärts af Norriges nu pågående Storting; så föreslår och anhåller jag att Rikets Ständer måtte bevilja: dels ett anslag af 68,019 R:dr R:mt till anläggning af båtled emellan sjöarne Kläggen, Flaten och Kilen uti Fryksdals öfre tingslag, enligt det af Chelen för vestra vägoch vattenbyggnads-distriktet den 18 innevarande November upprättade förslag, och med vilkor att de, som tecknat sig till deltagande i kostnaden för arbetet, åtaga sig och ställa säkerhet för detsammas utförande inom viss tid; dels ock ott anslag till vägbyggnad emellan Östmarks kyrka och Kaikelandstorp eller dess närhet vid Norska gränsen, enligt det af Kapiten Palm år 1858 upprättade förslag, med 35,598 R:dr R:mt, utgörande f:delar af det i förslaget beräknade kostnadsbeloppet, under vilkor att Fryksdals härads öfre tingslags vägbyggnadsskyldige deremot inom viss tid utföra arbetet. Jag anhåller om remiss af denna min motion till vederbörligt Utskott. Stockholm den 30 November 1862.
» Också jag är officer. » Ragnfasts och Adelheids händer möttes öfver den gamla kanonen. De kände något mystiskt, magnetiskt (iuidum uppstiga ur densamma och vibrera genom sina hjärtan. Och nedifrån foten af berget hörde de en klar kvinnoröst sjunga om » den gamla sagan, som evigt är ny. » På dagen ett år därefter stodo de båda unga äter däruppe med armarne slingrade om hvafandräs lif. Én ny Adelheid zum Fålkenhéiip hade gifvit sig till maka åt en ny Ragnfast Urevärn. Och på nytt tonade ur dalen därnedanför sången om » den gamla sagan, som evigt är ny. » Reinhold Winter. Från en Stockholmsfru på långfärd, Taormina. Käraste Nini! Nu ha vi, som du ser, hunnit ända hit till det lilla idylliska Taormina. I fall det händelsevis skulle finnas ett hål i ditt vetandes väfnad, vill jag upplysningsvis meddela, att Taormina är en stad på 3,000 invånare belägen på Siciliens östra kust ungefär halfvägs mellan Messina och Catania. Här är så stilla och ljufligt, och naturen har här åstadkommit ett sådant mästerverk af linieoch färgskönhet, att man ovillkorligen gripes af nästan andäktig beundran. Från hotellterrassen se vi en tafla, som vi sent skola glömma. Öfver en skog af orangeoch man delträd blicka vi ut öfver det härliga blåa joniska hafvet; på ena sidan begränsas utsikten af skönt formade bergväggar, nedanför hvilka den gamla grekiska teatern reser sina smäckra pelare, och på den andra höjer Etna sin snöhöljda hjässa. Solen lyser klar från en himmel, så blå som — en blå rullgardin, säger den opoetiske Klas, som alltid skall dra ner mig, när jag vill flyga litet öfver det hvardagligas nivå. Ja, här är godt vara. Det tycka också tyskarne, hvaraf vårt hotell är öfverfullt; » ganz, ganz wundcrhiibsch » och » sehr schön, wundervoll » surrar det i mina öron hvar minut, och för cn gångs skulle måste jag medge, att de annars så irriterande tyska superlativerna äro på sin plats.
Jag deltog, både såsom Ledamot i BancoLJtskottet och i detta Stånd, uti de beslut som fattapes härom, och gerna erkänner jag, att saken ej behandlades uti vanlig juridisk form; men jag hemställer, om det uti sakernes då varande tillstånd var lämpeligt, och om skulden kan kastas på Riksens Ständer, att Disconten blef, såsom den redan vid Ständernes sammankomst var, upplöst; den var upplöst, eller urståndsatt att fullgöra sina förbindelser derföre , att den, i sin grundläggning felaktig, hide utöfver gränsen af dess tillgångar och credit, oförsigtigt sträckt sin lånerörelse och användt en betydande del af sina fonder till Canalbyggnaden Det torde således ej vara Riksens Ständer, som böra uppbära beskyllningen att Disconten fallit. Man hsr ock talat om en protest, sora blifvit efter Riksdagen ölverlemnad, emot Riksens Ständers beslut. Jag skplle tro, Den 6 Augusti e, m. 303 att sedan Kongl. Maj:t fattat Sitt beslut och lemnat den välförtjenta varning, sorn deruti är gifven , borde denna fråga anses såsom förfallen och ingen vidare discussioo derom få äga rum; derföre ingår jag ej eller deruti. Beträffande nu varande egenteliga öfverläggningsämne , instämmer jag uti den tanka, att först i sammanhang med sättet eller med frågan , huru bidraget skall utgå, bör beloppet deraf bestämmas ; jag förutser visserligen , att ett fortfarande anslag kommer att beviljas , men jag anser det öfverenstämmande med riktig ordning, att, såsom en Ledamot uti Utskotten yttra t, först uppgöra Ststens tillgångar, och ej taga partiella beslut, utan tillse att allt står tillsammans med planen för det hela. Man har sagt, att det ej kan anses såsom Bevillning, hvad hittills af Bankens inkomster blifvit användt till Canalbyggnaden; men då det är allmänt kändt, att, bland Bankens inkomster, är Statsverket* ränteoch capital-afbetalningar på dess skuld till Banken, en af de betydligaste, och att denna inbetalning med bevillning liqvideras, så mäste man väl medgifva, att bevillningen indirect användes till Canalbyggnaden och att den kunde minskas, om Banken befriades ifrån denna utbetalning.
Det kändes presis, som om jag slitit hjärtat ur bröstet på mig. »Hvarför ska vi fara!» snyftade jag. »Kan du då inte nöja dig hemma, Gustaf! Vi ha ju varit så lyckliga förut! Hvad ha vi med världen att göra? Vår värld är ju här!» »Kör!» sa Gustaf ovanligt tjock i rösten äfven han. »Töp någe vackert, mo-mo!» »Adjö, adjö, mamma! adjö pappa!» Näsdukarna fladdrade, bodbetjänterna viftade, till och med gamla buttra Hellin, som varit hos oss i 25 år, tog af sig mössan. Karo, som var instängd, tjöt också ett farväl, och så satte sig hästarna ändtligen i rörelse. »Ptro!» skrek jag efter ett par minuter. Kusken höll in kamparna, och innan Gustaf ens hann öppna fotsacken, hade jag kastat mig ur, rusat tillbaka, kysst barnen och barnbarnen en gång till, hvarpå jag med näsduken för ögonen tog en sådan satts upp i slädan, att den rent knakade. Lyckligtvis tog kusken vägen förbi borgmästarens, och när jag såg borgmästarinnans röda nästibb – ty hon har en röd nästibb – sticka fram mellan neriebladen som en blomknopp, kände jag mig märkvärdigt lugnad. Jag vinkade förnämt med näsduken och böjde mig så långt fram som möjligt, för att se, om lasset med sakerna ordentligt följde efter. Och så var vi på väg ut i vida världen, vi två gamla dufvor, som för första gången lämnade vårt bo! Det hade varit ovanligt lite med snö det året, och fast vi inte var längre än i sista dagarna af Mars, syntes bara fläckar här och där i bärgen. Det luktade sol och vår. Jag var så märkvärdigt lycklig! Jag måste ge Gustaf en kyss, men så kände jag mig på en gång så förlägen, nästan lika blyg som den gången när han för 28 år se’n friade, fast egentligen friade han inte alls. Han bara slog armen kring lifvet på mig och kysste mig så där säkert och tryggt, som om han vetat på förhand, att jag hörde honom till för alltid. Huru som hälst, kyssen fick vara, men Gud, hvad det är härligt att resa! FEMTE KAPITLET. Jo, jag tackar, jag!
Han fortsätter att förklara, hur en enda musikaliskt ren stämma tar makten af många missljudande, och huru dygden på samma sätt genom tusen låga, sorlande känslor ljuder som »en hemlighetsfull, ensam, klar, oöfvervinnelig ton». Denna dygd har han funnit hos Colombine, som han vill göra till sin hustru, till hvilken han flytt från sin högadliga fästmö, som är så aktningsvärd, att han förgås i hennes atmosfär, så dygdig, att det är oanständigt att tala om dygd i hennes närhet. Hon hade skenet, hos Colombine däremot fanns väsendet af renheten. Browning låter (i Pippa passes) under ännu mer tillspetsade förhållanden den manliga kärleken visa samma intuition som i Colombine. Aldrig har någondera klarare uppenbarat sin tro på den dunkla naturgrundens helighet. Genom sin ur denna flytande instinkt finner hvardera älskaren, att den älskade är en af de heliga, »innerst till oskuld bestämda serafer», dem inga levnadsomständigheter kunnat fläcka; genom denna innersta naturgrund är det som de båda »fallna» kvinnorna förblifvit ofördärfvade. Det är denna gränslösa tro på naturens djupaste krafter, på deras oförgänglighet, på deras makt att läka det i yttre mening förstörda, som är det innersta i Almqvists lifsåskådning, ja, som blifvit själfva hans gudsbegrepp. Därföre att kvinnan står naturen ett steg närmare än den för reflexion mer danade mannen, kan hon lättare se lifvet som barnet och artisten se det, med oskuldsblickar. »Att hafva musik» är att hafva en själ, säger Almqvist, och den själfulla kvinnan är en »i figur satt musik». Hon förmår att lyfta mannen upp till lifvets helgedom, då hon för honom öppnar »sitt väsens himmel». Hennes motsats är den nyssnämnda aktningsvärda typen, som förhåller sig i kinesiskt orubbadt skick, i välbehagligt stillastående, med en ordentlighet, »som rutorna i schackbrädet», en representant för sedvänjor, stadgar, förordningar, hon, »som förvandlar världen till ett ishus».
De föregående dagarne ha varit ansträngande. Hon hade upprättat lista på alla dem, som skulle bjudas, och det hade inte varit så lätt att göra en förståndig gallring. Sedan skulle de tryckta bjudningskorten kringsändas, sömmerskan besökas, toaletten profvas, och deremellan små uppskakande scener med » mamma », som nog försöker, men ändå ofta har svårt att » följa med sin tid ». Emellertid lider tiden, mörkret faller på, och gästerna börja komma. Några åtföljas af sina föräldrar, andra af tjenarinnor, och de små baldrottningarna afpelsas. Det var förskräckligt med grannlåt, broderier och spetsar, genombrutna strumpor och — minsann tror jag inte, att den alltid moderna sömmerskan varit fram, eller rättare, bak och hängt på en liten tournyrunge. Det är, som om man befunne sig i en balsalong för fullvuxna, på ett fåfängans eleganta marknadstorg. Samma granskning af hvarandras toaletter, samma blodiga kritik öfver hvarandras yttre värde. O, barndomens oskuldsfulla tid, hvart har du tagit vägen, och du Grace fias det nog hos de unga qvinliga det hela efter egna förhållanden och tänkesätt. balgästerna, hvaremot » ungherrarne » förekomma Sjelf följer jag verkligen Hanna Kamkes litet mera drumliga. Drägten är dock oklanuppmaning och har mina matförråd inom derlig, en blandning af engelskt-franskt mode, » lås och lycke », men icke behöfver jag derför med .spända strumpor och åtsittande permissiovare sig upptaga större eller mindre del af ner, vid blus med nedvikt spetskrage, hvita min tid med att » efter hvarje måltid gå och handskar, som något genera de unga dandys, läsa in maten ». Jag kan göra precis det och urmodigt nedkammad Herman-Bangslugg. samma som A l b e r t. : se efter mina barn, Annu råder någon stelhet i den unga festsom ännu äro i singularis, och sköta min skaran, men så blir det något mera lif, danssömnad. programmen fullklottras, och musiken bjuder på Se här hemligheten! Då tjenstflickan tagit en promenadpolonäs.