Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänna Besvärsoch Oeconqmie-Utskottets den 4 och 6 Juli afgifna, och den 7 Juli på bordet lagda Betänkanden och Memorial: j:o angående vissa öfverklagade olägenheter för Båtsmans-Rotehållare; 2:o i anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorda vid Utskottets Memorial, om Allmogens på Gothland skyldighet, att underhålla Strandridare Boställs byggnader w, m. Ut su - Ex Protocollo A. G, Silverstolpe, å nyo och biföllos följande pva, Ex Protocollo al, G. Silverstolpe. Den 11 Juli, 967 SD Vid förnyad föredragning af Slats-Utskotte$s den 7 dennes på bordet lagda Utlåtande af den 30 Juni, i anledning af anmärkningar vid dess Betänkande om anslag af medel till förlag vid tryckning af Historiska Samlingar, blef detsamma af Ridd. och Adeln godkändt , med tilläggning att Riksens Stander matte, genom underdånig skrifvelse hos Kongl. Majit anhålla, det måtte, för ifrågavarande ändamål, Fenninge understöd företrädesvis blifva i Nåder anordnadt, uti hvilket beslut de öfriga Respectiva Stånden skulle vänligen anmodas att in-» Stämma. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe, S. D, Bifölls Lag Utskottets den 4 Juli afgifna, och den 7 på bordet lagda Memorial, i arn* ledning af de anmärkningar sorn blifvit gjorda vid Utskottets Memorial om forum för målsom föra försummelse vid Skjuts, Väglagning och Snöskottning. Ut supra. Ex Protocollo A. G. Silverstolpe. S. I). Upplästes ett Protocolls - Utdrag från Högvördiga Prest-Ständet af denna dag , hvaruti förmäles , att sedan samtliga Riks Stånden bifallit Stats-Utskottets Betänkande angående tillökning i Kongl, och Fursteliga Hofvens Stats-sum* mor ? och då Höglofl. Ridd. och Adeln samt Vallöf!. Den li Juli. Vällofl. Borgare
S. D. Vid förnyad föredragning af StatsUtskottefs Utlåtande N:o 244, om StatsVerkefs tillstånd och behof, i hvad som rörer RiksStatens Tredje HufvudTittel, stannade BorgareStåndet i följande Beslut. A. Angående nedannämnde af Kongl. Majst i Dess Nådiga Proposition framttälda ämnen; Prot. Utdr. d, 7 Juli! 102J, 1:0 Lotsoch Båklorättniogens underhållande: Utlåtandet återremitterades. 2:0 Inlösen af åtskilliga till enskilde upplåtne Fyrar och Båkar. Utlåtandet återremitterades. 3:0 Aflöning, underhåll och beklädnad m. m, tor Lifstidsfängar vid Ankarsmedjan samt allmänna Aibetskarlar i Carlskrona m, fl. Bifölls. B. Om de af Kongl. StatsContoiret i dess underdåniga Berättelse anmälde Utgifter. C. Utlåtandet i desse 9 Puncter bifölls. Angående någre af Kongl. Maj:t genom särskilde Remisser tili Utskottet öfverlemnade ämnen: 1:0 Cassernbyggnaden för Kongl. Andra LifGardesRegementet. Utlåtandet återremitterades. 2:0 Lönförbättring för Chefen vid andra Lif. Grenadier Regementet. Utlåtandet biföll*, * 444 Trot. Utdr. d. 7 Junii l823« 3'o Löntillökning för Flottornes Construc» tionsCjorps. Utlåtandet bifölls. Om yrkad upplösning af Verme lands Fältjägare-Regemente elier förändrad organisation deraf, eller ökad aflöning tor detsamma. Utlåtandet återremitterades. E. Om anslaget till Skrifmaterialier Ved och Ljus m. m. för de administra tiva Militära Verken. Utlatandet bifölls. F. Om priset för den under PenningeLönerne annlagne Spannemål. Utlåtandet bifölls. G. Om anslaget i allmänhet under denna HufvudTittel.
M:t i underdånighet anhålla, alt i de stift, der pastorat finnas, som äro så vidsträckta och folkrika, eller hesta af så många församlingar, att en delning af dessa pastorat för själavårdens behöriga handhafvande är af behofvet påkallad, E. K. M:t täcktes i Nåder låta vidtaga nödiga åtgärder för en sådan delning. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 19 Mars 1851. Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 19 Mars 1851. Preste-Ståndet den 19 Borgare-Ståndet den 19 Bonde-Ståndet den 19 Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, angående utarrendering af presterskapet pä lön anslagna annexoch mensal-hemman i Skåne, Halland och Blekinge. (Allm. Besv. och Ekon.-Etsk. Uti., N:o 46.) S. A. K. I afseende på de till presterskapets aflöning i Skåne, Halland och Blekinge anslagna s. k. annexoch mensal-hemman har hos Rikets Ständer blifvit an - Expedilions-Utskottets Förslag lill und. Skrifvelse, N:o 40.
Men äfven om Rydströms förslag hade egt nödig fullständighet i detta och andra afseenden, så skiille dock Utskottet hafva funnit betänkligheter vid att, på sätt han föreslagit, antaga vissa delar af Lagberedningens förslag och låta nuvarande Rättegångsbalk gälla i öfriga delar af processen, intilldess äfven dessa kunnat undanträngas af motsvarande stycken och kapitel af samma förslag. I brottmålslagstiftningen har det låtit sig göra alt efterhand ersätta särskilda kapitel af Missgerningsbalken med Kongl. Förordningar, hemtade från motsvarande kapitel i Lagberedningens Straffbalk. Den speciela delen af brottmålslagen kan nemligen utan svårighet sönderdelas efter de olika hufvudarterne af brotten. Rättegångsordningen måste deremot bilda ett sammanhängande helt, hvars olika delar förutsätta och betinga hvarandra. Hänvisningar erriellan de olika lagrummen mäste der förekomma oftare än i andra delar af lagen, och förändring i en del medför jemkning i många andra. Man måste derföre besluta sig för antingen att på en gång antaga en helt och hållet ny och systematiskt utarbetad Rättegångsbalk, eller ock att bygga på den gamla grunden och med bibehållande af den enhet, som derigenom vinnes, utbilda delarne till större fullkomlighet. Lagberedningens förslag innehåller emellertid alltför många och O •j D ö O stora nyheter, alltför många afvikelser från den rättegångsordning, vid hvilken allmänheten nu är van, för att detsamma, utan högst betänkliga olägenheter, skulle kunna nu antagas såsom lag; och då, på sätt Kongl, Majit i Sitt tal vid innevarande riksdags början erinrat, efter de stora samtidigt vidtagna förändringarne i lagstiftningen, hvilka varit en följd af' de två sednaste riksdagarnes arbeten, icke alltför hastigt bör följa förnyandet af jemväl andra hufvuddelar i vårt lagverk, som tarfva omarbetning, så vore den närvarande tidpunkten synnerligen olämplig för en fullständig reform af rättegångsväsendet. Dessutom måste ganska många frågor, hvilka ingå såsom särdeles vigtiga momenter i bestämmandet af en ny rättegångsordnings innehåll, Lag-Utskottets Betänkande N:o Ib. 5 ännu anses såsom sväfvande.
Det rymmer vestkustens hårda och på samma gång lätta karaktär. Det har äfven plats för norrländingens sagolynne, som Molin karakteriserat i de vackra orden om dess kvinna: »Diktareflickor i höga furuskogar». Det svenska lynnet rymmer öfverhufvud en mängd af motsatser, som aldrig enas hos en diktare, och ingen har heller haft större blick för dessa motsatsers kamp än den diktare, hvilken efter hvarandra skref »Kapellet», »Drottningens juvelsmycke», »Det går an» och »Svenska fattigdomens betydelse» — C. J. L. Almqvist, den diktare, hvilken själf var rikast på motsatser. Ur dessa motsatsers kamp och utveckling är det emellertid som den största framtid för svensk dikt en gång skall träda fram. Har man rättighet att om denna diktnings utveckling hysa stora förhoppningar, är det just emedan denna motsatsernas rikedom är så omätlig, som landet är stort och bygderna olika. Men på Norrland vänta vi ännu, och om jag vågat upptaga läsarens tid så länge med ett obekant namn, är det bland annat därför att den karaktär, han redan i hvad han gifvit oss ställer inför våra ögon, har detta nordlandets, midvinterns och midnattssolens särdrag, så som ingen svensk diktare före honom ägt. Om Molin klagade, att han ej skulle »slå sig igenom», så fick han, förr än han anade, rätt. Ty döden bröt tidigt hans bana, och hvad han efterlämnat, är blott fragmenten af ett författarskap. Han dog i Bodö. Norska kvinnor bundo kransar till hans bår, och norska tidningar skrefvo de första runorna öfver hans öde. Hans sista hälsning till hans bäste vän var en försäkran, att han ej fruktade döden och icke sökte tillbaka till en gammal tro i sina sista stunder. Detta var den sista yttringen af ett trots, som aldrig lämnade honom, och det erinrar om slutorden i Gunnels historia: »Han liknade en ung viking, när han gick». Ja, man kan väl säga, att mången har skäl att se på detta lif så som den korrekte hufvudstadsbon, hvilken i samma novell skådar efter den bortgående fjällvandraren. Där står nämligen, att han »såg efter honom med en tiggares blick».
Detta är elt steg framåt, oc.li jag hoppas, att Hr Stjernsvärd, innan denna sak kommer till fullbordan, skall taga ännu ett steg och erkänna, att, så framt denna stam skall göra sin fulla nytta, måste äfven befälet bo på boställen ibland sina soldater, gifva dem råd, hafva dem för ögonen och således, med ett ord, bilda dem till verkliga soldater. Jag har emellertid hört, att förslaget N:o 2 åsyftar att lemna bort Arméens boställen mot arrende, under förespeglande för Staten af ekonomiska fördelar och vinst för boställs-innehafvarne, hvilka anses i allmänhet äga hvarken den omtanka eller det kapital-belopp, som mottagandet af skötseln och vården af boställena erfordrar. Det är i denna riktning, som jag ber att få granska motionen, dervid dock icke uptagande alla de särskilda satser, sorn motionären framställt, och hvilkas giltighet jag öfverlemnar till Utslcs bepröfvande. Men hvad boställena beträffar, har jag nu mera fästafmin upmärksamhet vid detta förhållande, sedan Hr Stjernsvärd förra gången väckte sin motion, och det har för mig framställt sig såsom ett obestridligt faktum, att när man arrenderar ut ett boställe på 30 år, skänker man bort från Staten och löntagaren en betydlig summa, som eljest skulle komma den ena eller andra af dem till godo. För att nu icke låta någon tro, att detta är ett subjektivt omdöme, ett hugskott af mig, tager jag mig friheten åberopa den er farenhet jag såsom Landsh. och ordf:de i en boställs-direkt:n, haft tillfälle förvärfva. Jag påstår, att det tillgår så, att när ett boställe skall utarrenderas, upgör man med samvetsgranna beräkningar den summa i natura persedlar och kontant inkomst, som man anser att bostället vid en viss tidpunkt skall kunna gifva. Denna summa antages till utrop, och beror det sedermera på de närvtde spekulanterna i hvad mån densamma sedermera kan up stegras; den går ofta så högt, att direktm tvekar att låta klubban falla, derföre att man anser den person vara ruinerad, som gått in på dylika öfverdrifna vilkor.
Hennes för statens samlingar nu förvärfvade tafla med det stora kopparkärlet, frukterna och öfriga föremålen är otvifvelaktigt konstnärinnans förnämsta arbete, hvilket vinner konstälskarens bifall icke blott för det noggranna återgifvandet af föremålen, hvilket visserligen vittnar om säkert öga, lyckad iakttagelseförmåga och omsorgsfullt utförande, men som dock icke är det förnämsta i ett konstverk. Större värde sätter konstälskaren på den kärlek till verknings full färg och det sinne för tilltalande ljuseffekt, som detta arbete förutsätter hos konstnären och som denne ock har förmåga att på ett öfvertygande sätt framställa. Det är en sund och kraftig smak, som Anna Norstedt visar sig äga, och hvilken hos henne stå,r öfver valet af ämnen samt gör sig gällande i äfven de minsta småsaker hon målar. Med den smaken, i förening med ögats och handens säkerhet samt lättheten att frambringa, skall Anna Norstedt utan tvifvel gå vidare framåt för att intaga plats i främsta ledet af våra konstnärer. CLAES L U N D I N. Pingst. u Bfåiiet K ' 0 ten. Henne » o 0 titj-ofc sSpita. m e 3 3en linopp 6 6tte3 N U M t o m (Suäffet, ocW &amp; ÖP3, j ?toAt täj^Cat. iez Safta. t tton sm * rioC3! (SWittåPaSt aj; en fj-up, iom 3tojet RapePPet tioset. StontStjn fiPanS Patta » H-u-at Aig mm £TCu Poj^ång 4ttget UMite-fc&amp;ij .Ean; j ?uPP aj? uopp. m&amp;it J ?tån 3et nePtga tnj-ättat » f l u a t t » t n n e, gtuu3 Bat PtuRt oerV t&gt;Pom t AtiPPa oaBBata » tun3. ffiaft. PunSen luit af?
Då hon ändtligen hade någon ledig stund från allt detta, då, ja då hade inte hennes man tid igen. Och så gingo dagarne och känslorna trängdes tillbaka, formade sig efter aristokratiens comme il faut, och svalnade. Tomheten i själen fyldes med nöjen, toaletter, juveler och konfekt. Och Adèle var nöjd. Hon begärde ingenting mera af detta lifvets goda. Hon hade ju allt. Brauner egnade sin unga hustru en mönstergill salongskärlek. Han var artig och förekommande mot henne. Behandlade henne som en ömtålig leksak och komplimenterade henne för det hon så väl stod i harmoni med våningens elegans. Han lät henne sköta sina toaletter och öfriga nöjen efter eget godtfinnande. Och han tillät henne att beundra honom, hans skönhet, hans bildning, smak och på alla områden henne öfverlägsna själsegenskaper. Detta var hjertat i kojan. Brauner fann inom kort, att han köpt sin räddning dyrare än han först trott. Den smula sympati, han känt för Adèle, då han i Hainsdorff återsett henne, försvann så småningom, när han mer och mer kom underfund med huru litet det i sjelfva verket fans bakom hennes förtjusande utseende, huru inskränkt hon var. Deras äktenskap blef redan från första början ett sådant som flertalet äktenskap inom de högre klasserna. Till skenet ett det lyckligaste, i verkligheten olyckligt, men dock förskonadt från några afbrytande eller upphäfvande dissonanser genom den ytterlighet af konvenans, som båda makarne iakttogo i sin samlefnad, hon af uppfostran, han af vana. Och Nora! Nora, som älskade honom så varmt, så hängifvet! Det säger sig sjelft, att hon tog sig djupt af underrättelsen om Brauners giftermål. I sin öfversvallande lycka hade hon aldrig tänkt på möjligheten att han kunde gifta sig, att hon skulle få en rival i hans hustru. Hans bref hade förberedt henne på att han nödgades göra ett affärsparti, men hon hade ändå tviflat, tviflat till dess sanningen stod lefvande inför hennes ögon. Passionerad i girigheten, njutningslystnaden och i kärleken, när hon ändtligen fattat denna känsla i dess stora djup och outgrundliga kraft, blef hennes smärta förfärlig.
“Jag underteknad påminner mig, liksom det nyligen vore skedt, at, tå jag skulle en Söndag gå i Aftonsången i S:t Mariæ Magdalenæ kyrka i Stockholm, hvarest jag både är född och tå för tiden gick i scholan, först i Juli månad, antingen 1706 eller 1707, och efter then tid almänt, på Malmarne vidertagit bruk, en dagen förut vid Skepsbron drunknad båtsmans lekamen, strax efter sammanringningen och innan Aftonsången i kyrkan begyntes, på södra sidan om kyrkan blifvit jordfäst, genast therefter med något rasel botnen af kistan utsparkad, med alla omkringståendes och äfven Prestens, så väl som min, häpenhet, och som en otalig myckenhet folk kring grafven sammanträngdes, såg jag fuller kistan öpnas och sveplakanet helt blodigt; hörde ock, at öfveralt sades, af them, som varit grafven närmare, at then döde under jordfästningen sprutat ut hjertblodet, som ännu vid lockets öpnande varit varmt och rökt.“ Doktor Samuel Nauclér berättar till Vetenskapsakademiens handlingar för år 1756, pag. “Under min vistelse i Skärgården hände följande, som jag anser förtjena uppmärksamhet. En man af 60 års ålder hade den 23 sistlidne Mars blifvit af stormen kastad på en klippa. Han hade supit mycket och föll omedelbart derefter i sömn, så att han ej förr än följande dagen blef påträffad. Han fördes då såsom lik till en stuga, der jag noga undersökte honom för att utröna huruvida något tecken till lif fanns qvar hos honom. Fötterna voro förfrusna, tårna svartnade, med undantag af stortån på högra foten. Armar, ben, mage, bröst och ansigte – allt var iskallt. Käkarne voro alldeles fast sammanslutna, lederna stela, ögonen stillastående och ögonlocken rörde sig icke då de vidrördes; ingen andedrägt kunde förmärkas, ingen puls, ingen rörelse i hjertat, men i maggropen kändes ännu någon värme, hvilket gaf mig anledning att försöka återkalla blodomloppet, hvarför jag lät starkt gnida hans armar, ben och lår med ylle.
S. D. Föredrogos och biföllos Sammansatta Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkauden: JV2 10, i anledning af väckta motioner, angående dels revision af, dels ock ändringar i nu gällande Fiskeri-stadga; och JYs 11, i anledning af väckta motioner om tillägg till Kongl. Förordningen om jords och lägenhets avstående för allmänt behof deu 20 November 1845, med deri genom Kongl. Förordningen den 27 November 1854 gjorda förändringar. S. D. Föredrogs och bifölls Bevillnings-Utskottets Utlåtande, JV2 10, i anledning af väckt motion angående vissa förändringar i Kongl. Förordningen den 20 Juli 1861 om mantalsoch skattskrifningarnes förrättande. S. D. Vid föredragning af Sammansatta Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Memorial, JV° 3, angående afgifterno för bränvinstillverkningen, lade Ridderskapet och Adeln, med vidblifvande af sitt förut i frågan fattade beslut, Utskottets inbjudning till handlingarne samt godkände den föreslagna voteringspropositionen. S. D. Sedan Ridderskapet och Adeln, vid behandling den 10:de dennes af Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande, M 118, af slagit Utskottets Bih. lill B. St.
Hvad nu Utskottens egen åsigt i ämnet beträffar, så i betraktande af de från frågavarande skyldighet hittills befriade hemmans inskränkta antal, såsom endast utgörande omkring en tjugondedel af hela rikets rnantalsbelopp, samt med hänseende till de för allmänna byggnader midre ofta påkommande, i sig sjelfve ändå mera sällan betydande utgifter, kunna Utskotten icke annat än finna frågan om nämnde hemmans åläggande alt deltaga i byggande och underhållande af Tingshus och andra allmänna byggnader vara af så liten vigt, att den lindring, som genom en sådan åtgärd å ena sidan vunnes, och likaså den förhöjning, som å andra sidan egde rum i hemmanens besvär, knappt skulle hafva någon inverkan på deras värden. Vid sådant förhållande och då Utskotten anse beredande, så vidt ske kan, att jemnhet i fördelningen utaf allmänna och gemensamma bördor vara ett mål, dit man bör sträfva, finna Utskotten sig hafva anledning att till de i ämnet väckte motioner tillstyrka bifall; dock att, hvad Presteoch Klockarebohl beträffar, den ifrågaställde byggnads-skyldigheten bör, i händelse Presteståndet sin privilegii-ratt i detta fall eftergifven först vid nu varande innehafvares afgång vidtaga. Stockholm den i5 Februari 1841• Reservationer. Af Herr Råfeldt Anton: ”Jag reserverar mig mot Utskottens Betänkande, såsom ingripande i eganderätten.” I denna reservation förenade sig Herr Grefve Mörner, Hr Friherre Lejonhufvud Abr., Herrar Aminoff, Tornerhjelm, Gyllensköld och af Schmidt. Af Herr Domprosten Elmgren, med hvilken Presteståndets öfrige Ledamöter instämde, åberopande 114 Regeringsformen. IST:o 3g Ant. till Exp.-Utsk. den ij Febr. kl. i e. m. Betänkande, i anledning af väckte motioner om tillägg till Kongl. Förordningen den 24 Augusti i8i3, emot fylleri och dryckenskap. Ifrån det Högvördiga Presteståndet hafva till Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet blifvit remitterade tvänne lill Ståndet ingifne Memorial: Lagsamt Allm.
den n5r1iiaste tiden odelaclt ht fiillföljaiiclet af sitt iiilrlriiga arbete. ' Meddelanden från Fredrika-BremerFörbundet. ' Till a l k~ziilaltcb sbij.mcZief01zde9z 11.afva öfverlamnats följ ande ghfvor: af goclsegaren David F r i c k i Malmö 200 kronor, af fr11 Aiigiista Astrup i Kristiania 300 kronor. Till Freclrilca-Bren~e.~~-l~örb~~iiclet liar bolcförl&amp;ggarefirrnai~ c&amp; 8ö ?zes. öfberlamnat en gåfva af ' 300 h o - herrar P. A. AT~l.~teclt nor for a t t utclelas soni pris för tvenne de bast skrifila böcker för barn eller iingdom. Föiabiiii (lets bok-koinit6 liar alltsedan Förhiinclets stiftande sysselsatt sig iiled granskaiidet af saviil iildre soni ilyutkoiiiineii litteratur för barn och iingcloin. Xesultatet af deiiiia granskning liar Iamnats B de listor, som iiro tillgiiii&amp;liga 11 % Föi-biinclets byrb och Iios Förbundets onib~id i flere af vkra lanclsortsstader. Det liar för boklcomitéii varit syn iierligeii glads ande att hos allinaiilieteii möta deii sympati för cless arbete, som bland anriat gifvit sig uttryck i ofvan omtalade frikostiga ghfva. IiomitBn kaniier sig ock öfvertygacl om, att allt flere föraldrar och uppfostrare skola komma till den iiisikteii, att iioggranii pröfiiing och ej .slnmpeii bör afgöra Iivillcet slags nöjesläsning inaii sattgr i barneiis hiindeii.
Ständer fattat det beslut, att ikläda hela Staten en borgen för högst 2 millioner Silfver Specie till understöd för Hypotheks-föreningar, hvars functioner det skall blifva alt understödja det skuldsatta jordbruket, rättvisa och billighet fordra, att en dylik förmon bör tillgodokomma alla provincer, och den bestämda summan delas på alla Länen i förhållande till taxeringsvärdet å den jord, som innehafves under full egandeoch dispositionsrätt; dock så, att vid fördelningen bör göras den obetydliga jemkning, att andelar på hvarje Län blifva på jemt hundradetal R:dr. På det sättet får hvart och ett Län njuta sin rätt, och på förhand veta huru stor garantie, de af Riksgälds-Contoret hafva att påräkna. Slats-Utskottets Memorial Nio 424- Jag kan icke heller instämma uti hvad Höglofl. Utskottet uti 8:de punkten föreslagit, nemligen att ingen Hypotheks-förening får träda i verksamhet, förr än de egendomar, som sökt delaktighet, deruti uppgå till ett värde af minst ^So.ooo Silfver Specie, eller 3 millioner R:dr Riksgälds. Jag tror, att äfven detta bestämmande på många orter blir ett stort hinder för Föreningarnes tillkomst; vill man ändamålet, bör man äfven vilja medlen. Jag vågar således vördsammast föreslå, att Hypotheks-föreningar må få träda i verksamhet och erhålla garantie för deras andel, så snart det tecknade värdet uppgår till 20 gånger den andel af garantie, som på hvarje Hypo theks-district belöper, så-att till exempel för ett Län eller district, hvarå belöper garantie för 5o,ooo R:dr, bör Föreningens egendomsvärde uppgå till 1,000,000 0. s. v., och Hypotheks-föreningarna för öfrigt prestera den säkerhet Rikets Höglofl. Ständer komma alt fastställa. Jag kan icke inse, att Staten kan vara mera blottställd för förluster hos de små än de stora Hypotheks-föreningar, då både de större och mindre erhålla garantie i samma proportion af de hypolhiserade egendomar nes värde; de smärre egendomarne äro alltid lättare att realisera än de större.
Och då, hvad anmärkningen om allt för låg beräkning af inkomsterne angår, densamma torde lättast vara vederlagd derigenom, att, om man från inkomsterne, hufvudsakligen grundade på årligen föränderlige markegångspris, utgörande, enligt afslulad hufvudbok för år i832, då högre markegångspris voro gällande, 8,007. 4- II* afdrager den genom Collecter samma år influtne summa . 1,291. 18. 6\ återslå endast 7,216. 34- 5. eller obetydligt utöfver den summa Utskottet i rundt tal beräknat lili 7,000 R:dr; så och då Utskottet i öfrigt väl afstyrkt Collect-medlens upptagande för Stats-Verkets räkning, men ingalunda lagt hinder i vägen för desammas fortsatta beviljande och öfverlemnande till disposition af Hernösands Consistorium, i likhet med hvad om Collectoch Stamboksmedlen nu finnes stadgadt, tror Utskottet sig destomindre böra, på sätt äfven blifvit yrkadt, frånträda sitt förra förslag och låta Lappmarks Ecclesiastik-Verket förblifva på samma fot som hittills, som den ifrågaställde förändringen ovedersägligeu skall i denna del bereda enhet och ordning i redovisningen samt lättnad vid de erforderliga medlens utbetalning på bestämda tider. i3:o. Inom Ridderskapet och Adeln samt Preste-Slåndet hafva åtskilKge Ledamöter talat för bifall till den utaf Lif-Medicus Doctor Ekström väckta motion om anslag till reseunderstöd åt utmärkte vetenskapsman, St-'t!-Vlskottcts "Utlåtande N:o 221. 7 hvarförutan något betydligt framskridande i vetenskapligt hänseende icke kunde påräknas, emedan endast mera sällan inträffar, alt vetenskapsmannen eger tillfälle att äfven bestrida koslnaderne i och för besök vid fremmande Länders Lärdoms-anstalter; och har Prosten P. P.