Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad specieit angår odlingsföretag inom Riket, så har jag tyvärr sjelf alltför mycket fått pligta för hågen att odla och aftappa vatten, i hopp att derigenom bereda mig sjelf och det allmänna några fördelar. Det är vanligtvis händelsen med dylika företag, att man alltför mycket låter dåra sig af det värde man anser jorden i sig sjelf innefatta, och glömmer den stora statsekonomiska grundsats, att det blott är de capitaler, som nedläggas, eller som finnas nedlagda på jorden eller naturämnena, som åt desamma gifva värde. Jag känner icke huru vidt Frih. Sprengtporten sträckt sina forskningar uti sådana detaljer af statsekonomien; men jag är öfvertygad, att vi en annan gång skola blifva af samma tanke i denna fråga. Emedlertid får jag förklara, att om en sådan allmän opinion varit utbildad, som Hr Frihin nämnt, rörtde nödvändigheten att bevilja anslag i smått till en mängd särskilda localer och personer, så har jag aldrig erkänt denna opinion och kommer aldrig att erkänna densamma. Jag fortfar således att, utan afseende på den speciella fråga, som nu af Hr Nordensköld blifvit inledd, nemi. att blott betrakta hvad K. M. i sin propos. framställt, begära den propos., hvarom jag redan anhållit. Hvad Hr Nordensköld sagt, kan, det medgifver jag, vara riktigt; och vida bättre vore det, om anslag beviljades på grund af K. M:s nåd. propos., äfven om de icke vore fullt ändamålsenliga, än om de beviljas i följd af något s. k. hugskott inom IliksStm, som företrädesvis ådragit sig RiksStms och StnlsUtskts uppmärksamhet. Det är icke alldeles utan anledn. man fruktar sådant, då man vid denna riksdag sett, huruledes deputationer anlända, och huruledes StalsUtsk. uti sednare betänk, tillstyrkt canalanläggtiingar, som det uti Den a2 Mars. f. m. 253 första betänk, afstyrkt.
Ing fruktår, akt han stulke sä ett ypperligt ämne för sin saryr, om man gäfwe honom anledning, att för Europa berätta, huru i S verige det fins husfäder, hwilka, för att ta sitt husbehof fylldt, behöfva >2»oso kannor bränwin, och skulle han häraf taga sig anledning, art följa bränwinshistorien under loppet af benna Riksdag pä spären, hwilka anmärkningar ffulle han icke dä fä anledning atr göra öfwer skillnaden emellan att ha ordet pakrio tisme pä tupparne, och att ha pakriolisme i hjcrlat. Högloft. Bewillninqs Utskottet har ändrat de proportioner som Oeconomia Utskottet för panneafgiftens beräknande söreftaqit; för zo, 40, 50 kannors pannor äro de af OeconomiäUltskottet förestagne proportioner bibehätlna; för smä pannor till 16 kannors rymd är afgisten nedsatt frän 21 st. tilt 2 sk. för kannerummet. och för pannor af 70, 80 och 90 kannors rymd, fran 20, goch 48 sk. till 16, 20 och 24 sk. I följe häraf, ffulle ägaren afen zokanns panna, som betalar z Ro. z6 sk. afgift för den spannemäl som han afwerkar, och hwars tunnetal öfwer hufwudet räknadt, gansta sannolikt ej kan räknas högre än till 8 tunnor, betala 22^ st. för hwarje tunna som förbrännes, eller efter 20 kannor bränwin af hwarje kunna spannemäl, hwilka dock genom små pannor e> lära tunna erhällas, en afgift af i sk. ig rst. för hwarje tillwerkad bränwins» kanna. En ägare as 92 kannors panna har 45 kannors - 534 Den Z Augusti nors panne afgift att erlägga; gansta sannolikt grat den, som anger g wiga begagna 90 kannors panna?
Måhända var det ett fel, att man då icke bestämdt uttryckte, om dessa 3oo,ooo R:dr lingö användas till sjelfva Canalbyggnaden eller icke; men för Directionen borde det hafva varit klart, att en väsendtlig förändring mot första förslaget uppkommit. Också finna vi, att i sjelfva Bolagsreglorna, dessa serskilta summor blifvit sammanslaglie såsom en summa af 800,000 R:dr, egentligen utgörande DiscontCreditivet. Opinionen år 1809 och sättet till arbetets företagande var den, attCanalen skulle byggas med ett ActieCapital, erlagt af enskilde Bolagsmän, och dessa skulle under byggnadstiden af den vinst, som genom Discontlnrättningen kunde beredas, erhålla 5 procents utdelning på sine insatte Capitaler. Likväl finnes i Bolagsreglorne, att ActieCapitalet, som skulle användas till Canalbyggnaden, oeh DiscontCassan blifvit sammanblandade, utan inskränkning i afseende på utbetalningarne, som från DiscontCassan skulle ske till Canalbyggnaden; och det blef derigenom möjligt att oförmärkt äfven använda Discontens egna tillgångar till utgifter för Cana - len. Säkert är det denna omständighet, som gifvit anledning till alla de olägenheter, hvaröfver man nu klagar; ty]om Disconten oförryckt} fått behålla sitt Capital, och endast vinsten samt ActieCapitalet användts till byggnaden, hade man undvikit alla de ledsamma öfvelläggningar härom, som sedermera ägt rum under flera Riksdagar. Det är visserligen sant, att Capitalet icke hade räckt till; men Disconten hade ägt bestånd och lemliat ert fortfarande inkomst, som kunnat till arbetets bestridande användas, och ej heller hade då uppstått de svåra följder, som sedermera inträffade. Af DiscontCassan iogos icke mingre än i,o83,ooo R:dr till Canalbyggnaden. Orsaken dertill åter var den, att arbetet genast företogs i större scala än de verkliga tillgångarne medgåfvo. Denna omständighet kunde icke undgå att väcka en allmän uppmärksamhet. Man frågade hvarannan, hvarföre har Directionen företagit arbetet på flere ställen på en gång?
Genom de ofvan åberopade utredningar är det visadt: l:o att den så kallade Lunds Landabok, som på danska konungars befallning blifvit af presterskapet sjelf upprättad på alia de hemman eller ”gårdar”, hvaraf kyrkan hade inkomster, på högst få ställen omtalar dominium (”försvar”, ”herrlighet”) såsom tillhörande kyrkorne, men väl på flera ställen bestämdt förklarar det tillhöra Kronan; 2:o att deremot denna handling, som i allmänhet synes förtjena vitsord, Stais-Utskottets Utlåtande, N:o 327. 7 pä sätt nyss nämndt blifvit, endast uppgifver viss andel af iandtgillet vara kyrkornas eller presterskapets; 3:o att ilera af dessa s. k. kyrkohemman varit donerade, försålde, förpantade, o. s. v., och att, då detta skett, städse undantag gjorts, för det kyrkor eller prester ”af ålder anslagna landtgille” (smörränta); hvilket allt ådagalägger, att aldrig dervid egandeoch dispositionsrätten ansetts tillhöra någon annan än Kronan: ett förhållande, som äfven bestyrkes deraf, att åboerna i Kongl. Bref och Resolutioner kallats "Wäre och Clironones bönder”, samt varit underkastade rotering och en del utlagor, hvarifrån eljest verkligt kyrkogods och det så kallade andliga frälset varit befriade; 4:o att städselrätten för sådane hemman, enligt i läns-räkenskaperna för en stor del af dem intagna redogörelser, såväl före, som efter år 1646, då Halland öfverlemnades till Svenska Kronan, tillhört och uppburits såsom Kronan tillhörig; samt att de i landsböckerna benämnts ”Kronans gods”, ”Kronans gårdar”; 5:o att all anledning är, af flera på 1720-talet afgifne resolutioner, att presterskapet och kyrkoförvaltningar under de oordningar och täta ombyten af åboer, som egde rum under konung Carl XILs krig, sjelfmyndig! tillvällat sig städselrätten; 6:o att flera skatteköp af dylika hemman, i stöd af 1723 års förordning, egt rum under förra århundradet; och att Stiftets konsistorium ända till början af detta århundrade dervid aldrig ifrågasatt annat än kyrkornas andel i skattelöseskillingen, i mån af den anslagna andelen i hemmanens ränta, på grund af nämnde förordning; 7:o att benämningen ”kyrkohemman” alldeles icke betydde att kyrkorne egde dem, utan i gamla jordeböcker begagnades, liksom länge efter reformationen benämningen af ”klosterhemman”, ”kanickehemman”, o. s. v., ända till dess jordeböckernas förändrande anbefalldes, då benämningen för kyrkohemmanen bibehölls,
Nu anmärks och upptecknas: 1: o Om liket är kallt eller har någon värme som närmar sig till den i levande tillståndet. 2: o Om det är fett eller magert, pussigt, uppsvällt, missbildat eller tycks ha fallenhet för någon sjukdom till följd av sin kroppsbyggnad. 3: o Hudens färg och beskaffenhet. Finns blånader, sanna eller falska, syns de i ytan eller är de djupare (contusioner). Finns svulster, sår, nyss skedda eller rötsår, hudlöshet, brännskador eller skavsår. Är skadorna tillfogade i livstiden eller efter döden. Är fläckar en följd av sjukdom som skörbjugg, ros eller fläckfeber. 4: o Finns lyten, modersmärken, fläckar, vårtor eller missbildningar beskrivs de till skapnad, vidd och beskaffenhet. Not Detta är särskilt viktigt när det gäller okända lik. Då beskrivs om möjligt även anletsdragen, hårfärg, ögonfärg, kroppslängd och om det gäller barn även deras vikt. 5: o Om yttre huden lätt lossnar (Epidermis) eller om det finns brandiga blåsor. 6: o Om kroppen antagit stark röta, är den allmän eller mer på vissa ställen. Är den mycket stinkande och har förruttnelsen genast börjat och hastigt fortsatt. 7: o Om lederna är böjliga eller styva. 8: o Med yttersta noggrannhet uppmärksammas om någon dold åverkan är tillfogad t ex genom fina styng av instrument eller andra införda skadliga ämnen. Särskilt tittar man i munnen, näsan, ögonen, öronen, på halsen, ryggraden, och om anledning förekommer i stolgången och födslovägarna. Om ämnen av ovanlig beskaffenhet nu påträffas och utflyter, anmärks mängden och en del samlas och förvaras under sigill för att senare analyseras. § 2 Yttre besiktningar av varje särskild kroppsdel. 1: o Huvudet Här beskrivs formen och bildningar, sår eller andra åkommor, som svullnad, inflammatorisk eller oedematös, lossning av yttre beklädningar genom slag eller hårtets slitning. Är pannmuskeln (Musculus frontalis), nackmuskeln (M occipitalis), tinningsmuskeln (M Temporalis), senbeklädningen (Galea aponeurotica) skadade.
Båth, genom aflemnande till förre Kamereraren Lindstedt utaf afbetalningsoch räntemedlen, jemte nya reversalet för omsättning af sitt lån, stort 2000 R:dr, som Herr Öfverste Elfving och Ola Stenkilsson dymedelst, att de tillställt Lindstedt reversalen till de nya lån, som af dem blifvit sökte, iakttagit hvad dera, enligt 9 §. i 1823 års Reglemente för Låne-Contoren, ålegat, Samt alt Lindstedts egenskap af deras Ombud ingalunda vore gifven genom bans, utan bevisligl uppdrag, gjorde påteckning å reverserne såsom inlemnare deraf och ansvarig för desammas rigtighet; lill följd hvaraf, och enär Båth behörigen omsatt sitt förfallna lån, 2000 R:dr, samt Öfverste Elfving och Ola Stenkilsson icke fått tillgodonjuta de af dem förskrifne belopp, Låne-Contoret blifvit förpligtadt, alt återställa den omtvistade reversen, eller ock Lill utgifvaren erlägga de summor, hvarå samma reverser voro lydande. I anseende till den utgång omförmälde Rättegångar sålunda erhållit» och under anmälan derjemte, att Låue-Contoret, utom ofvanberörde 3:ne reverser, innehade 89 st. lika beskaffade, uppgående till några och Trettio Tusen Riksdaler Banco, emot hvilkas infriande jäf blifvit gjorde, på enahanda grund, eller alt Kamereraren Lindstedt derå tecknat sig såsom inleranare och medlen sedermera förskingrat, har Directionen vid Malmö Låne-Conlor redan vid i832 års Revision derstädes hemställt, att, så snart de af Låne-Conloret tagsökte Gäldenärer, hvilka genom förre Kamereraren Lindstedts åtgärd blifvit lidande, efter instämning af deras i Konungens Befallningshafvandes Utslag medgifne återvinningstalan, utaf en
Den pligt som kallar mig, att deltaga i striden otn ett beslut, hvarä alla möjliga följder, ifrån i dag icke kunna nu förutses, uppfyller jag, då jag utan att bry mig om på hvilkendera sidan pluralitefen kan ansea stadna, förklarar att jag ogillar Utskottets Betänkande, dels derföre, att jag anser detsamma icke vara förenligt med de angelägne begrepp, som efter min tanka, höra till basis af vårt constitutionella väsende; och dels derföre, att Utskottet icke, på ett öfvertygande sätt uppdragit jemförelsen emellan Förslagets föregifna nytta, och möjliga skada; eller rätteligen upptagit de motskäl, sorn jag och andra ledamöter af detta Stånd hade uppgifvit. Efter allt hvad här i ämnet är sagdt, har jag icke mycket att anföra; men jag har dock ett skål, som verkat starkt på mig; och som jag gerna framställer. Ifrån Hedenhös var Sverige Monarki: och Svenska folkets frihet, egenteligen understödd af Sveriges Adel, var, äfvensom den, lika gammal som Sverige. I hvarje constitutionel Stats-författning måste en bevarande, en bibehållande princip finnas; emedan, örn denna angelägna princip den aristocratiska —_ icke finnes, så följer ovillkorligen, att regerings-såttet blir, förr eller sednare, antingen despotiskt eller democratiskt. För att påminna oss att, i Sverige, Ridderskapet och Adeln har sig denna princip anförtrodd behöfva vi icke mera ån eftersinna vår bördsrätt till representationen; en rättighet, Ben 17 Martti 469 som oberoende af ali, både monarkisk och democratisk makt, måste utmärka något eget ändamål, åtföljdt af egne och särskilta skyldigheter. Nå vål! eftersinnom då hvad för denna Stats-princips vidmakthållande, Sveriges Adel varit och år. Den tid år icke mer, då , på våra forntima Herredagar, Adeln uppfyllde ett kall af Sveriges Pairer. Af allt hvad Adeln då var och ågde, återstår mycket litet. Makten; rikedomen, och det derpå grundade högre anseendet, alla dessa materiella stöd för det ab«' stracta begreppet, hafva längesedan fallit undan.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter först till afslag och sedermera till bifall å ifrågavar:de 57 § framställda propos:r, besvarades med blandade ja och nej; men då Hr Landtm, i anledn. deraf ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade afslä denna § ropades starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande. § 58. Bifölls. § 59. Hr von Troil, Emil: Hvad jag ronde denna punkt har att anföra, har mycken likhet med hvad jag yttrat om de tvenne föreg:de. Revisorerna hafva yttrat det de funnit fångkosten, synnerligen vid Långholmen, vara bättre än det som bestås indelta soldaten under marsch samt hvad den frie arbetaren är i tillfälle att er - Den 1 Juli f. m. 397 hålla. Undersökningar ang:de särskilda utspisningsstater hafva sedan flere är tillbaka pågått på fångstyrelsens föranstaltande och de hafva blifvit förrättade med så stor vetenskaplig noggrannhet som varit möjlig. Hvad nu den första af revisorernes anmärkn. beträffar, sä grundar den sig pä ett misstag, ty den nu gällande utspisningsstaten för fångarna är till priset betydligen lägre än den som bestås indelta soldaten under möten. Jag kan icke föreställa mig att den indelta soldaten lefver sämre under marsch än under mötena. Den aflöning, som enl. R. St:s beslut vid 1840 års riksdag, under marsch bestås är vida högre än priset pä de portioner som vid mötena lemnäs. Om detta är fallet kan jag icke undertrycka den tanken att felet mäste ligga hos vederbönde auctoriteler eller hos truppens befäl. Hvad åter den fria arbetaren angår, så är det lika svårt att godkänna som att förneka den gjorda jemförelsen, ty då borde något visst qvantum vara bestämdt och ingen lärer väl kunna stiga fram och säga hvad den frie arbetaren verkligen åtnjuter. Om man dermed menar, hvad som i ett ordentligt hus bestås åt tjenstfolket, sä får jag säga att fångkosten icke stiger deröfver.
Just därför att detta kraf icke är ett tillkonstladt beliof utan har blifvit nedl~gdt af naturen själf, kunna vi hysa den vissa förtröstan, att hon - om vi själfva icke alldeles förrycka utvecklingen - skall veta att förlika detsamma med det lrviuliga väsendets nrsprungliga kraf på kärlekens och moderskapets lycka. Det kan icke nekas, att Förkämpar för kvinnofrågan stundom talat i en ton, som om ofvannamnda ärelystna taflan med mannen verkligen vore hufvadsaken, men denna ton iir absolut förkastlig. Må den missriktningen gärna drabbas och helst drabbas ' dödligt af fröken Keys. skarpa hugg! Låt oss sluta att appliidera hvarje kvinna, som inträder på ett manligt arbetsfält, låt oss vänta med applåderna till vi se, att hon liar gjort en insats af varde på detta nya oiiirhde: Ständigt och jämt marker man, att fröken Key ej skiljer mellan det som ar kvinnofrigöl.elsens sjalfva väsen och det som är dess iitvaxter. Hon slår ihop en mängd företeelser och gör den] förhatliga under det gen-~ensamnia namnet .kvinnosaken .. Nar hon sammaiiställer obenägenhe ' ten för moderskap med kvinnosaken, tror jag hon beg %r en fullkoiulig orättvisa. Dar denna högst bedröfliga dekadansriktriing visar sig, ar den ett utslag af kvinlig öfverkultur, af kvinlig egoism, som troligen icke har med lwinnosaken något annat att skaffa an att möjligtvis denna begagnats som förevändning, För förekommande af inissförsthd bör det kraftigt betonas, att inånga ' af de kvinnor, som strafva att i yttre åtliäfvor visa sig mest frigjorda och xemanciyerade~, och aoin med e t största föraktet vanda familjelifvet och dess pliktei; ryggen, Iiöra i vårt land, och troligen afven utanlands, till helt andra kretsar, än de som åtagit sig arbetet att hoja kvinnans sociala stiillning, och som därför skulle förtjäna namnet kvinnosakskvinnor^.
Domstolar samt Embets-Verk förut varande förhållande, i afseeude på Expeditionslösen, borde, genom jemkning i grunderne för samma lösens utgörande, varda återställdt, och hvarvid Nådig uppmärksamhet äfven torde fästas derå, att den nu stadgade lösen för gravationsbevis i städern» uti vissa fall vöre för hög och lämpligast syntes böra, på sätt för landet redan är stadgadt, gradueras efter lägenheternas olika beskaffenhet. Under åberopande af desse med flere underdåniga framställningar, hafva Rikets Ständer vid sistlidne Riksdag, uti skrifvelse den io September 1829, i underdånighet anhållit, att Kongl, Maj:t täcktes fästa Nådigt afseende å Riktis Ständers förut yttrade önskan, rörande Expeditions-Taxans öfverseende i allmänhet, samt åtskilliga i andra hänseenden nödige ansedde förklaringar och tillägg till nu gällande föreskrifter om Expeditionslösen.
Regeringsformen måtte omredigeras, med hänsigt till ordningen, hvari Föredragande StatsRåden blifvit uppstälde. Då ingen anledning synes för handen, Ätt andra den Ordning, i hvilken Regeringsformen upptager SiatsSecreterarne, hvarom icke eller förr «n nu fråga varit vackt, och då JustitiajCancellern, såsom en tillkommen ny Föredragande, lämpligen bör sist ibland dem nppnämnas, hoppas Utskottet att Högloflige Ridde skåpet och Adeln skall täckas i denna, mindre mrgtpåliggande omständighet, sig efter MedStänden foga. Constitutions-Ustkottets betånkanden, 535 Det af Höglo!]. Ridderskapet och ddeln uti 8 $. yrkande tillägg efter orden j ”dere t icke minst t re af dess,* med orden: "icke Föredragande," tillstyrker Utskottet vörd-amligen, såsom främjande en större tydlighet. Hvaremot Utskottet icke kan gifva anledning dertill alt orden: "Samtlige icke Föredragande StatsRåd må u hytas mot orden : StatsRudets samtlige Leda möter, emedan StaisRådet ovillkoiliga sam 7 O manträdande in Fleno vid andra än det i 13 anvisade utomordentliga fall, icke synes nödigt eller med de Föredragandes trägna befallning förenligt. Sedan alla de Tre återremitterande Stånden ansett betänkligt och olämpligt, att i Regeringsformen intaga den af Utskottet föreslagne Stats Råds Beredningen , räknar Utskottet för en skyldighet att, med frånträdande af samma förslag, tillstyrka Tlederv. BondeStåndet, att de Respective MedStåndens mening instämma. Det förtydligande Höglofl. Ridderskapet och Adeln äskat, genom tillägg i 26 §. efter orden:
Disconrcr hafina i en märkelig del warit orsaken till myntets förfall, dcn deraf följande dyrhet pä alla »varor och således nödrvändigheken akt öka bewillningen, som i sä försämradt mynt ej förstör till behofwen; som utarmat penningelöntagaren m. fl., hwarö undergång man mäste söka förebygga, om annars mensklighet och billighet ej ffall äsidosätlas. — Den som will hänföra sädant lill obehörigt klander, mä sa gärna säga, att folkel sär intet »vidare, hwarkcn tala eller tänka. Änkeligen äc del också intet förgripeligt deruti, atl yttra sig öf»ver sjelfwa Konungens förordningar, dä man iakttager, akt det j?er pä ett sädant sätt, som iNlet strider emot den nndersätliga ivöidnad man äc Konungen skyldig, och dä det sker E ben afsigt, att något mistag kan räktas. Jag will anföra err exempel: under den zo Augusti t8n är Första DelN:c> 27. 4*8 Den i Iunu. ett Konungens påbud utfärdadt, af mliehafl, alt legostadgan af 1805, bär pa del nogaste cfkerlef» was och handhafwas, och till ytterligare befästande deraf, bjuder deria påbud att inga bruk, handt, tverkerier och näringar, mä förswara flere arbetareän svin bo pä stället och der beständigt under» l.-lias. Denna författning är likwäl stridande emot legostadgan, som gör undantag för alla sädana arbetare, joni genom privilegier och särMldke resolution. " arv Kilarne atr antagas, fastän de icke bo pa ställer, eller beständigt underhällas. Ulan änbnuq r denna författning, mäste alla bruk, näringar och handkwerkerier som ej kunna winterkiden drrtwas, aa under, såsom tegelbruk, pavvelsbrK, k -l hrr k. Af handiwerkerier: murare, timmermän med flere.
Då lifskrafterna deraf syntes återkomma, förnyades ingifningen, och några dagar sednare fann en af sjuksköterskorna den mannen sittande uppe, halfklädd, framför ett stort grötfat, ur hvilket han med god aptit gjorde sin måltid. Han sjuknade genast om igen, och var för andra gången utan hopp om räddning, då samma medel gafs med samma påföljd. Före min afresa från orten var karlen frisk, och hade på besök begifvit sig till sina föräldrar. Enl. sednare ankomna under - 682 Den 23 November e. m. rättelser mår lian fortfarande väl. — Ett likartadt fall inträffade med en annan torpare, (omkring 70 år gammal) som, efter långvarig rödsot, oaktadt temligen noggrannt brak af vanliga läkemedel, låg aftynad, och så usel, att presten, som en afton gifvit honom Nattvarden, sade sig ieke tro, att han kunde lefva en half timma derefter. Jag siinde honom då genast samma medel, som syntes hafva 2:ne gånger räddat den andre. Ilan blef äfven bättre, och vid mitt afskedsbesök, den dagen då jag lemnade orten, satte han sig sjelf upp i sängen, tackande Gud, att han nu var ett godt stycke på bättringsvägen. Jag vill ej trötta med många dylika berättelser. Det vare nog sagdt, att de homöopathiska medlen, ehuru aldrig gifna åt fullväxta, utan på uttrycklig begäran, eller der andra vanliga läkemedel antingen ieke kunde intagas, icke funnos, eller under långvarigare bruk visat sig overksamma — all dessa homöopalliiska medel, säger jag, nästan aldrig förfelade sin verkan på rödsot-sjuka, och i ganska många fall medförde en sådan af den mest oväntade och förvånande gynsamma ari. Med sådant sjukdomsfall tillåter jag mig dock äfven att, såsom märkligt, omtala. En sadelmakare-lärling kom från Jönköping, på besök till sina inom socknen boende föräldrar. Han sjuknade under vägen i kolera, sorn det berättades mycket våldsamt. Han ansågs obotlig, men lefde, då jag en förmiddag till stället ankom.