Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
"Söta Constance, ville du väl roa oss med litet musik", bad en stund derpå Majorskan, hvilken i dag rätt aimable närmade sig Fröken Q. "Gör mig detta till viljes, jag vet du plär ej låta persuadera dig." "Oändeligt gerna, om det kan roa Herrskapet", yttrade Fröken, uppsteg genast ifrån sin plats och gick, åtföljd af oss öfrige, till salonen, der ett skönt fortepiano stod; med lätt hand öfverflög hon, medelst några harmoniska accord, tangenterna och spelade derefter ett par ganska sköna större stycken; "skada att ej Constance sjunger", anmärkte Majorskan, "då vi i Baron C. äga en så förträfflig tenorsångare; August sjunger icke heller så dålig bas, sjunger icke någon annan af Herrskapet?" "Jo Mamsell Sommer sjunger visst, det har jag sjelf hört den förmiddag jag besökte Mamsell", inföll Fröken Doll, "sjung dock bästa Sommer." Nu uppsteg äfven Fröken Q. ifrån pianot, gjorde för mig en liten graciös bugning, ledde mig till sin nyss lemnade stol, förenande sina böner med de öfriges, det jag måtte låta dem få höra något sångstycke; för att ej kunna beskyllas hafva låtit persuadera mig, nedsatte jag mig således, slog an de högst enkla accorderna till mitt lilla favoritstycke: "hulda måne", samt accompagnerade dertill med min röst; men, hvilken herrlig tenor följde nu med, under den alltför obetydliga sången, ack! en så skön en så gudomlig röst, jag vågade knappt unna mina toner ett döende ljud för att ej undgå den alldeles makalösa stämman. Nu ombytte jag ovilkorligt stycke, under det jag tänkte: "hvad är lifvet utan sång", och åter sjöngs det lilla stycket utur: "qvinnorna":
Danska läkares likställighet med inhemska läkares inom riket endast på den grund, att Sverige då skulle blifva öfversvämmadt af Danska läkare. Val nämnde jag såsom ett bland skälen till mitt afstyrkande, att en sannolik följd af en dylik tillåtelse skulle blifva att ett större antal Danska läkare, som inom sitt fädernesland ej funne anställning eller utkomst, torde öfverflyta till Sverige, som för det närv:de ej lider brist på inhemska läkare, men det af mig anförda hufvudsakiigaste skälet var svårigheten, att ej säga omöjligheten, att bestämma, huruvida de Danska läkarnes i Danmark allagda kunskapsprof voro lika med dem, som Svenska läkare måste aflägga för fullständig legitimation. Åtskilliga talare hafva yrkat återremiss till Utsk:t af nu ifrågav:de Betänk., men då jag ej kan inse hvartill en dylik skulle tjena, enär ett Stånd redan antagit detsamma, ett Stånd afslagit det, och ett Stånd uppskjutit dess afgörande, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, fortfarande anhålla om propos. på bifall till det af mig under f. m:s diskussion framställda förslag. Hopen på propos. förnyades. Gr. Björnstjerna: Jag har anhållit om ordet endast för att bedja om ursäkt för ett ofrivilligt misstag. Man hade för mig Den 3 Februari e. m. 321 mig uppgifvit, att såväl Borgaresom Bonde-Stm antagit CJtsk:ts förslag. Jag har nu blifvit upplyst derom, att endast Bonde-St. gillat Betänk:f, men alt Borgare-St. deremot uppskjutit frågan till annan dag. För öfrigt och då allt för många propos:r måste skada saken, får jag för min del sluta mig till Hr von Köchs förslag, hvilket endast innehåller ett förtydligande af Utsk:ts hemställan. Frih. Åkerhjelm, Johan Gustaf Nils Samuel:
Hon vågade ej tro, att hon kunde bli lycklig, därför att hon aldrig varit det! Mannens bref lågo fortfarande kvar i hennes knä, jämte Harrys violbukett. Hon samlade brefven i sin hand och stirrade länge med ett frånvarande uttryck på dem ... Ville hon värkligen börja på nytt, så fick hon rödja undan för att bygga på ny grund. Allt eller intet också här! Var man endast sig själf i nuet, så var det bäst att ej belasta det med ångest för framtiden eller minnen från det förgångna, annars kunde man ju ej vara lycklig, — ens ett flyktigt ögonblick! Hon tvekade en sekund. Så tog hon brefven, alla, hvartenda ett, äfven den första biljetten, som skulle gömmas, och lade dem på elden. Hon såg, när de krökte och vredo sig och sjönko ihop till falaska. Det var som om hon brände sitt förflutna för att göra plats för ... MORMORS KUSIN. Ett bref med sorgkanter från Sköfde! Harald Hjelm ögnade igenom det och räckte det sedan åt sin hustru tvärs öfver bordet. »Mormors kusin är död!» — Har gumman Ulrika ändtligen fått sluta? Hvem har skrifvit? — Enkefru Platin, som gumman bodde hos. Hon ber, att vi skola förbereda mormor. — Det kan då mormor omöjligt ta’ svårt, det var ju en lycka, att hon fick dö, sjuklig, beroende och ensam, som hon var — och så gammal! — Det tycker du och jag, men det kan nog hända, att mormor tar det annorlunda; gamla människor äro så oberäkneliga i det fallet. Det man tror, att de skola ta’ lätt, ta’ de svårt och tvärtom. Och så är mormor så ofantligt släktkär och har varit så god mot henne. Det är väl bäst, att jag far till Björnebo nu genast, så att hon inte får läsa dödsannonsen i tidningen. Han lutade sig ut genom fönstret och ropade ner till statbyggnaden: — Låt sätta Tor för slädan! Det var en kall dag, och fast resan till Björnebo ej var lång, en knapp halftimme, vintervägen öfver de frusna sjöarne, såg Harald
Några af den vänstra handens fingrar kunde han ännu röra, och då en ros stacks mellan dem, så att han kunde ligga och känna doften af den, log han ett så lyckligt, tacksamt leende. — » Kom fröken,- » sade han till min vän, » jag måste berätta, hur stygga tankar jag haft, sedan fröken var här sist. Julafton var det så kallt här, jag kände mig då så ensam och riktigt låg och knotade för mig själf. » Jag torkade en tär, ett par ... Det var mina intryck från julen bland våra sjömän i London. Nell. Hvi skulle granna kläder och lyx och fiärd och ståt på barnafesten skilja just barnahjärtan åt? Hvi skulle hos de unga från fattigdomens härd ett frö till afund läggas samt längtan efter flärd? Jultomte. * U p notisboken. Sjöhjältens dotter. Här om dagen afled i Karlskrona lugnt och stilla vid 84 / års ålder efter ett långvarigt aftynande fröken Christina Louise af Puke, dotter och den längst kvarlefvande ättlingen af den långt före detta hädansofne sjöhjälten från tredje Gustafs dagar generalamiralen grefve Johan Puke och hans maka Christina Charlotta, född Giertta. Den nu bortgångna vördnadsvärda gamla damen, för sitt goda och hjärtevänliga, enkla och gladlynta sinnelag af hållen och högt värderad af en hvar, som med henne stått i någon beröring, var — sedan hennes äldre syster Flora för ett par år sedan afled — den sista af en urgammal svensk adlig ätt, som ristat mången runa i vår historia. * J 3 • / Från Iduns läsekrets. • » Jultomtames» fest Jultomtefest skall firas af » tomtarne » i stan. Med glitter, ljus och flaggor de prydt en jättegran. Ren står den midt i salen i all sin prakt och glans ock väntar på små gäster och deras muntra dans. Och fattiga små gäster ren i tamburen stå. I splitternya kläder de klädts från topp Ull tå. Och barnaögon stråla af tacksamhet och fröjd, och hvarje julens tomte sig känner glad och nöjd. Ty intet tillfredsställer ett hjärta ändock så, som det att kunna, kläda de stackars nakna små samt mätta hungrig mage och glädja barnasjäl.
Myntadt, gångbart i kassa liggande 8,000. 5,279,928: — Utländskt mynt 656,110: 99. Hos Kongl. På utrikes ort: i silfver 3,748,975: 51. Dukat-tillgången utgör, å R:dr 8,25 per dukat 212,124: — Säger R:dr 16,738,51'.*: 59. Jemlikt 27 § i Bankoreglementet, får sedelstocken derutöfver högst utgöra 30,000,000: - Summa R:dr 46,738,519: 59. § 6. Med anledning deraf, att sistlidet års Revisorer i 6 g af deras berättelse omförmält, hurusom Bankens förråd af silfver och guld vid slutet af Oktober månad 1863 nedsjunkit under det i 6 § af Bankoreglementet fastställda minimum af 10,000,000 R:dr, hafva Fullmäktige anfört, att då utaf de i revisionsberättelserna för åtskilliga år upptagna redogörelser för utgifterna vid införsel af silfver och guld visar sig, att sådan är förenad med stora kostnader, men de å utrikes ort stående behållningarne deremot lemna en under vissa förhållanden icke obetydlig ränteafkomst, Fullmäktige, enär dessa behållningar vore placerade på sådana händer, att något äfventyr för Banken ej vore att befara, verkställt indragning af silfver och guld allenast till det belopp, som antagligen erfordrats för att förekomma metalliska kassans sjunkande under den i nyssberörde § i Bankoreglementet fastställda minimisumma; och att ehuru häraf kunnat inträffa att under någon kortare tid närande kassa understigit berörde minimum, Fullmäktige likväl, då Banken numera nästan alla tider af året kunde, utan afsevärd tillökning i kostnaden, indraga silfver och guld från utrikes orter, ansåge det vara med Bankens fördel närmast öfverensstämmande, att icke öfver behof öka dess härvarande förråd af metallisk valuta.
Stat behålla ej blott sin under tjenstetiden åtnjutna ordinarie lön, utan ock nu ifrågavarande tillökning 700 R:dr B:ko. Hvad Departemenls-Chefen sålunda föreslagit och Statsrådets öfrige ledamöter jemväl i underdånighet tillstyrkt, täcktes Kongl. Maj:t i nåder bifalla. 4:o. Enligt anmälan af Chefen för Riksarkivet erfordras till reparationer och bokhyllors uppsättande uti en del rum af nämnde embetsverks hus samt för dettas ytterligare inredning en summa af minst 2,666 R:dr 32 sk.; hvilket belopp jag alltså bör i underdånighet tillstyrka, att Eders Kongl. Majit täcktes för berörda ändamål af Rikets Ständer äska, att för en gång beviljas. 4 Härtill behagade Kongl. Maj:t, uppå jemväl Statsrådets öfrige ledamöter underdåniga tillstyrkande, i nåder samtycka. ip' 5:o. Genom den af Rikets Ständer sednast anslagna förhöjda inköpssumman för Kongl. Bibliotheket samt genom Svenska bokpressens betydligt [ökade alster, kan nämnde bibliotheks tillväxt för närvarande uppskattas till omkring 3ooo band om året. Dess förråder hafva derjemte erhållit rika bidrag, dels genom gåfvor, dels ock genom beredda tillfällen till byten med utländska universiteter, akademier och lärda samfund. Under sådana förhållanden och emedan jemväl allmänhetens flitiga begagnande af Kongl. Bibliothekets ständigt ökade bokskatter tilltagit i samma mån dessa hunnit att ordnas, hafva de der anställde tjenstemännens göromål i den grad förökats, att det, med deras yttersta bemödande, icke blir möjligt att, utan biträde, vidmakthålla behörig ordning inom samlingarna och fortsätta verksamheten i den började nödvändiga riktningen. Med förmälan härom har Kongl. Bibliothekarien Arwidsson, uti en till Eders Kongl. Maj:t ingifven framställning om behofvet af tillökning i Kongl. Bibliotliekets tjenstemannapersonal, underdånigst anhållit, att Eders Kongl. Maj:t i nåder täcktes tor Rikets Ständer föreslå, att Kongl.
Folklärarekallet är af den vigt, att detsamma icke bör anförtros andra än dem, som visat sig ega dertill erforderlig skicklighet. Om bedömandet häraf skulle öfverlemnas ensamt till menigheterne sjelfva, så skulle, i Utskottens tanka, lätteligen kunna inträffa, att personer sökte och erhöllo Folkläraretjenster, utan att de egde tillräcklig skicklighet och förmåga att i Folkskolan vederbörligen handhafva undervisningen, Staten bör dock ega full garanti derför, att icke andre personer antagas till lärare, än sådane, som kunna meddela det kunskapsmålt, Skolstadgan föreskrifver, *— ett vilkor, förutan hvilket de inrättade folkskolorne icke skulle komma att uppfylla det med dem åsyftade ändamål. Utskotten, som derföre anse föreskrifterne uti denna §, rörande lärarnes kunskaper, böra oförändrade bibehållas, få alltså tillstyrka, att nämnde förslag mätte förfalla; äfvensom Utskotten anse det vara af vigt, alt stadgandet om Folklärare-ledighelers kungörande i de officiella Tidningarne jemväl bibehålies. En a 11- jaaän kännedom om sådane ledigheter måste ovilkorligen verka derhän, att Statssamt Allm. Besvoch Ekon.-Utskottens Betänkande, N-o 4°. 13 taflan uppstår, hvilket naturligtvis måste hafva till följd ett sträfvande efter ökade kunskaper hos dem, som egnat sig åt folklärare-kallet, helst denna §:s 2:dra mora. föreskrifver, alt på förslaget till en ledig lärarebefattning skola uppföras trenne af de dertill sökande i den ordning, de genom gudsfruktan, sedlighet, kunskaper och skicklighet att undervisa anses förtjenta att komma i åtanka. Då Utskotten här ofvan afstyrkt Nils Perssons förslag, att lärarelönerne måtte få bestämmas efter öfverenskommelse emellan församlingarne och Lärarne; så få Utskotten jemväl afstyrka Nils PerssoTis riyssomförmälde yrkande om förändring uti denna §:s 4:de mom.
Regerings-Formens 73 § innefattar tydligen under enahanda willor och behandlingssätt alla frägor om nya pälagor, utskrifningar af manskap eller penningar och waror. Den förefkrifwer lika owilkorligcn att intetdera mä päbjudas, uppbäras och fordras, utan i den ordning förut nämndt är. Ehwad således den 73 8 är uti RiksdagsOrdningens 75 H uppräknad eller icke, förändrar det i ingen mätto det i sistnämnde 8 uttryckligen anbefallde förhållande, och det fä mycket mindre som dä de i denna § nämnde Articlar owedersägligen innefatta i wista delar egenskap af Bewillning, äro Le nödwändigtwis, i och med detsamma 70 och 71 Memorial N:o 40. 65!) silin as i Riksdags-Ordningen äberopade, deruti hwad deste delar anga inbegripne. Ett annat förhållande later knappast tänka sig. Häraf följer likwäl icke att allt hwad 73 § innehaller skall i hela dep omfattning handteras som Bewillningsmäl. Anwisningen till det föregående wägleder en äfwen här. Sjelfwa tillwarelfen af en wist gifwen skyldighet nti Staten är, sä midt den innefattas i sjelfwa samfundsbegreppet och deraf sig härledande allmänna pligter, såsom grunderne för skyldigheten att upprätthålla Samhällsförfattningen och att hwar i sin mon bidraga till LandetS förfwar m. m., förenräl för sadanc öfwerläggningar, hwarwid trennc Ständs beslut och Konungens bifall äro afgörande i alla fall, der icke Grundlagens uttryckliga föreskrift bokstafligen fordrar samtlige Riks-Ständens och Konungens gemensamma beslut. Sedan tillwarclscn och nödwändigheten af en inrättning salunda är gifwen, kommer det andra öfwerläggningssättet, som angär de dertill crforderlige behofwens generella bestämmande, hwarwid behandlingssättet är föreskrifwet i 69 § af Regerings-Formen.
Jag är högst öfverraskad – he! – Rantzaus blickar vika undan, och ett osäkert leende leker omkring hans munvinklar. – Det gäller alltså ingenting mindre, än ett formligt – he? – aftal? Naturligtvis står jag till H. Men jag skulle vara er mycket förbunden, om ni på förhand ville delgifva mig – så där på ett ungefär – programmet för dessa reformer. – Det existerar ännu intet program. Hvad kungen vill, är till en början ett systemskifte; men detta förutsätter ett personskifte. Ni känner general Gæhler? Med honom skall ni samarbeta och genom honom får ni alla upplysningar, ni kan önska. I mångt och mycket skall ni igenkänna idéer, som ni och jag ofta diskuterat och som jag alltid funnit er lifligt genomträngd af. Huruvida vi kunna genomföra dem, beror naturligtvis på omständigheterna. – Javäl – he – allt detta låter förträffligt. Men konturerna äro alltför blå. Jag gifter mig ogärna med en dam, utan att veta hur hon ser ut – he – och jag går aldrig in på en komplott, utan att ha en aning om, hvad jag ungefärligen skall vara med om! – Ni är en försiktig general! – säger Struensee, småleende. – Nå, eftersom ni absolut fordrar det, skall jag försöka att extemporera ett schema. Han sitter ett ögonblick tyst; hans ansikte får ett uttryck af samlad tankeoch viljekraft. Sedan talar han skarpt och klart: – Enväldet återställes i sin ursprungliga renhet. Kungen tål ingen inskränkning i sin makt. Administrationen förenklas till öfverskådlighet. De af geheimekonseljens medlemmar, som icke vilja finna sig i den nya ordningen, få afgå. – Utmärkt! – utbrister Brandt, som länge väntat på ett tillfälle att få ord med i laget. – Det där kunde jag, ehuru lagkarl, knappast ha gjort bättre själf! – Inga ämbeten tillsättas hädanefter med kavaljerer som förvärfvat sina meriter i hoftrapporna. Duglighet att förvalta ett ämbete blir villkor för all befordran. – He? Gillar ni också den paragrafen, min käre kammarherre? – Obetingadt! Och jag skulle vilja tillägga: Lakejväsendet afskaffas! Vår gode vän konferensrådet har en gång skrifvit en kvick persifflage mot det där.
Med afseende härå, och då för öfrigt likställighet i kunskapsprofven torde finnas lika lämplig, hvad yrkesutöfning än må vara i fråga, få Rikets Ständer hos Eders Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, att Eders Kongl. Maj:t täcktes vidtaga sådan åtgärd, att den kompetens, som till utöfning af vissa yrken, såsom läkarens, veterinärläkarens, apothekarens, tandläkarens, fältskärsmästarens och barnmorskans, der yrkesexamen är i lag föreskrifven, blifvit vunnen i Norge, äfven må tillgodonjutas i Sverige, såvida samma rätt äfven i Norge tillerkännes Svensk undersåte, samt såvida i de särskilda rikena kunskapsprofven äro och fortfara att vara hufvudsakligen lika. Rikets Ständer framhärda etc. Stockholm den 12 Juni 1866. Rih. till R. St. I 34 Eocp editions-Ut skot tets Förslag till Rikets Ständers undt. Skrifvelse, N:o 74. Uppläst och godkämlt hos Ridd. och Adeln den 9 Juni lS6fi. Preste-Ståndet den 9 Borgare-Ståndet dea 11 Bonde-Ståndet den 12 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i fråga om utvidgande af qvinnans medborgerliga rättigheter. (Ekonomi-Utskottets Betänkande N:o 39 samt Mern. N:ris 75, 84 och 93.) S. A. K.
Det ansvar sorn blifvit Uti Bétänkärx^ det föreslaget för Närings-idkäre, hvilkeri tillå» ter någon persön, att å haris näringsställe sig af starka drycker öfverlasta eller utminuterar bränvin till Öfvermage , lärooch tjenstégossar i Städerna , anser Utskottet alldeles icke bord förmindskas, heldst Utsköttet ingalunda kari frångå sin öfvertygelse om nödvändigheten af ett stad» 5-te Bandel, *55. 156. 19 34 Den 14 Juli. gande, som förpligtar Krögare och Nä'rings-id«i lare att tillse, det icke nagwn måtte å hans näringsställe sig öfverlasta, och detta destomindre, sorn hvad bland anmärkningarna är vordet an* fördt om svårigheten att kunna bevisa, att den drucknas så beskaffade tillstånd tillkommit af den förtäring lian å näringsstället åtnjutit, synes böra förfalla vid betraktande deraf, att laglig bevisning alltid bör vara åstadkommen innan någon person kan sakfällas för hvad hrott som heldst, och att det band, ett så beskaffadt stadgande, som det ofvan föreslagna, måste lägga på Närings-idkaren , bör otvifvelaktig! afhålla honom ifrån att utminutera mer eller mindre af starka drycker åt hvar och en, som vid ankomsten till näringsstället synes vara i någon mån af sådana drycker plägad , genom hvilken försigtighet hos Harings-idkaren fylleri-lasten ofelbart lärer kraftigare än på något annat sätt hämmas och motarbetas; hvarförutan Utskottet får, i anledning af sin kännedom om en hos de personer, som blifva för oloflig bränvins minutering tilltalade* vanlig obehörig förevändning, föreslå, att det måtte blifva en hvar, vid lika ansvar som för nyssnämnde lagbrott, uttryckligen förbudet, att i minut eller suptals bränvin utlåna. 9:0
3. samt år 1847 till 5,345: 18. 6. skulle kunna beredas dymedelst, att paketposten upphörde att gå under sommarmånaderna, eller åtminstone att denna post, hvilken fortskaffas öfver Norrköping och Jönköping lill de södra orterna, under berörde årstid från Stockholm med ångfartyg befordrades direkte till Jönköping, i stället att, såsom nu sker, afsändas sjöledes till Norrköping och derifrån landvägen till Jönköping. § 3. Enligt hvad räkenskaperna utvisa, har för år 1847 en kostnad af icke mindre än 13,942 Rdr 46 sk. 4 rst. blifvit använd för postförbindelsen, genom ångfartyget Activ, emellan Gottland och fasta landet; härrörande denna utgift förmodligen, till en del, deraf, att entreprenad-auktion icke hållits för verkställande af åtskilliga arbeten, såsom för målning m. m.; och då, efter hvad jemväl kändt är, sättet, hvarpå berörde kommunikation ägt rum, icke motsvarat de mest billiga anspråk från allmänhetens sida, anse sig Revisorerne ej böra underlåta att å förhållandet fästa Rikets Ständers uppmärksamhet. § 4. Uppå Ofverpost-direktörs-embetets underdåniga hemställan, har Kongl. Maj:t, jemlikt nådigt bref den 10 Juni 1846, bifallit, att det Öfverpost-direktörens boställe i posthuset tillhörande stall med vagnshus linge, emot en viss kontant ersättning till boställsinnehafvare^ förändras och inredas till lokal för Stockholms Paket-postkontor, dertill kostnaden, enligt upprättadt förslag, skulle uppgå till 666 Rdr 32 sk. Då likväl, enligt hvad räkenskaperna utvisa, den belöpande kostnaden för berörde arbete, hvilket, utan föregången entreprenad-auktion, blifvit verkstäldt, utgjort 945 Rdr 35 sk., och alltså öfverstiga den i kostnadsförslaget beräknade utgiften med 279 Rdr 3 sk., hafva Revisorerne ansett sig böra förhållandet anmäla. § 5.
I anledning af det nu framställda förslag, att Ridderskapet och Adeln skulle för sin gemensamma tanka förklara, det Ståndet icke anser någon ändring behöfvas, hemställer jag, örn meningen således är, att man nu mera äger göra anmärkningar emot en Kongl. Proposition, samt således tvinga ConstitutionsUtskottet att till ett helt sammanjemka de stridiga meningarne derom, eller, om sådant icke kan ske, få dem genom Förstärkt Utskott afgjorde, och om det sålunda beredda Förslaget, hvilket möjligen kunde vara helt annat, än det från Konungen emanerade, ändock skulle fortfara att vara en Kongl. Proposition. Om Ridderskapet och Adeln förklarar detta för sin gemensamma tanka, 44 Den 11 Februarii f. m. så får jag uppriktigt bekänna, att jag anser en sådan åtgärd ganska bedröflig. Herr Hjerta: Min mening har aldrig varit sådan, som Herr Cederschjöld uppfattat den, och Grundlagens är ej eller sådan. Der är ej fråga om annat, än en Proposition om ändring uti hvad som redan är stadgadt, och då kan fråga icke uppstå om annat än, huruvida den föreslagna förändringen anses böra äga rum, eller icke. Att den icke bör äga rum, är således den enda Contra proposition, som kan blifva föremål för Förstärkt ConstitutionsUtskott. Någon ändring i ordalagen uti en Kongl. Proposition kan altså icke komma i fråga, utan endast att afslag å den föreslagna förändringen, och det är detta afslag jag vill söka göra möjligt att gifva å en Kongl. Proposition. Herr Cederschjöld: Jag ber om ursägt att jag så ofta besvärar Ridderskäpet och Adeln. Detta torde dock blifva den sista i denna fråga. Jag ber nu att, till ådagaläggande af den siste värde talarens misstag, få utur 2:dra mom. af 56 § uppläsa följande: ”Gö”ras åter i RiksStåndens Plena emot Utskot”tets yttrande anmärkningar, blifve de, hvil”ka hvarje RiksStånd särskildt förklarar utföra dess gemensamma tankar, till Consti”tutionsUtskottet hänvisade.