Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Posten tärdas nu fram pä aila allmänna vägar, somligstäds dagligen, på andra ställen två till tre eller åtminstone en gång hvarje vecka; postportot är betydligt nedsatt, och en så ovig och långsam postinrättning, som den gående klockareposten, kunde således icke vara hvarken tidsenlig eller af behofvet påkallad. På klockaren hade man också helt andra anspråk nu än förr. Man fordrade af denne tjensteman både kunskaper för sitt kall och verksamhet inom sin kommun. Det vore ej nog, att han kunde sjunga psalmer, han skulle äfven kunna sjunga koraler och stycken efter utstakade melodier, och det ej blott i klockarestolen, utan äfven i skolan och bland församlingens ungdom, samt sålunda vara sånglärare och sångledare, hvartill fordrades ofta ganska dyrköpta förstudier. Han skall icke allenast vara så boklärd, att han kan undervisa församlingens barn i innanläsning, lilla katekesen och räkning af qvatuor species i enkla tal, utan han måste hafva genomgått sådan examen, att han kan vara församlingens folkskolelärare äfven efter nyare tidens fordringar. Ej nog att han följer presten på husförhör och i socknebud, för att taga vara på husförhörslängden^ och socknebudstygen, eller att kunna hänga på kappan, söka upp bönerna i handboken, uppdraga tornuret och hafva tillsyn vid ringningen; han måste också kunna utskrifva husförhörsoch kommunionslängder, uppgöra kyrkoräkenskaperna, föra kommunalstämmans och nämndens proto koller och uppgöra dess räkenskaper m. m. Under all denna tillökning af både förstudier, för att kunna blifva klockare, och verksamhet i utöfningen af detta kall hade klockarens inkomster, relativt till lefnadskostnaderna, ingalunda blifvit i allmänhet ökade, utan snarare minskade, i synnerhet der folkskolelärareoch klockaretjenster blifvit förenade. Det vore derföre en ganska billig begäran att klockarne befriades från en tjenstskyldighet, som icke vidare kunde sägas vara af behofvet påkallad.
Fän, icke utgöra rente-persedlar, har dock Allmänna Beredningen i underdånighet tillstyrkt, att på det Allmogens skyldigheter, vid tillfällen af gärder och hemkallspersedlars utgörande till Soldater och Båtsmän, måtte varda närmare bestämda, den i dessa Fän varn Den i 6 Juli, »379 vatiliga vigten I ett vintereller sommarlass hö, måtte i de Fall) då inga Contracter i detta afseende finnas ingångna, tagas till grund, äfvensom den Vigt Kongl. Mäj:t i Kader kunde finna för &odt, att) efter förenämhde profvägnitig, utsätta för kärfvan rente-halm. Detta allt har Utskottet tagit under ett noggrannt öfvervägande; och får, i anledning, deraf, för sin del, Vördsamligen tillstyrka Riksens Högloft. Ständer, till Kongl. Majt afgifva det underdåniga Svar, ätt, uppå de skäl Kongl* Kammar Collegium och Rikets Arendtrs Allmänna Beredning anfort, det synes be^inkeiigt i underdånighet hemställa öm fastställelse af en lika Vigt i alla Län på ett lass rente-hö, utan tordé, efter hvad i hvarje ort hitintills ijenat till efterrättelse , böra så mycket heldre förblifva, SOm eljest ömsesidiga rättigheter kunde blifva förnärmade, och lärer således i underdånighet böra tillstyrkas, ätt allt hvad Allmänna Beredningen, lika inéd Kongl. Kammar-Collegium, föreslagit, i afseehde på liqUiderna af rente-hö och halm, samt profvägning af halm till rätta Vigtens Utrönande, äfvensom likaledes Allmänna Beredningens tillstyrkande, beträffande beräkningssättet af dessa persedlar, vid gärders och hemkalls Utgörande, i de Län, der hö och halm ej utgöra rente-persedlar , och vid de tillfällen , då inga särskildt ingångna Contracter ligga i vägen, måtte Varda af Kongl. Maj:t i Kader antaget och till underdånig efterlefnad aubefaldt.
Blcfve åter fråga om inrättande af en läroanstalt för tilldanande af endast den sednare classen, eller undervisning af rältare-lärlingar, samt alt antalet af dessa skulle bestämmas till 3o, hvilka för sitt vistande vid undervisningsverket icke borde erlägga någon afgift; så uppkommer, med antagande alt egendomen, å hvilken läroanstalten inrättas, tillhör en enskild man, följande förhållanden: en föreståndare med årlig lön b:co r:dr i,5oo. denne undervisar eller ansvarar på egen bekostnad för Undervisning i de empiriska reglorna för jordbruket, skogsskötsel, jordbruks-binäringar och boskapsskötsel ; en lärare som undervisar i handläggningen vid jordbruket om dertill erforderlig redskap och sättet till dess rätta användande, med lön af 800 r;dr och kostpenningar 200 r:dr 1,000. en lärare i veterinär-kunskap, som tillika undervisar i kännedomen om grässlagen, foderväxter, samt an1 dra till odling för färger, olja m. m. förekommande vexter, med 600 rtdr i lön och 200 r:dr i kostpenningar 800. en lärare i skrifning, enkel bokföring och linearteck ning, lön 3oo r:dr, kostpenningar 200 r:dr 5oo. en snickare och en smed, såsom i föregående förslag, med hvardera 200 r:dr 4°0, trettio elevers boning och mathållning, beräknad lill 66 r:dr 32 sk. för hvarje . 2,000. éXpensmedel 3oo. Summa b:co r:dr 6,5oo. Om åter läroanstalten inrättas å Statens egendom, som för ändanfålét anskaffas, så ökas kostnaderna med anskaffandet' af en sådan egendom och dess iståndsättande för underyi s n i n gs v er k.efs särskildta behof. ,«*• Det är lätt att inse, att omkostningarna för inrätlnin - Deri iC Mars c. ra. 5a3 gen icke förökas i samma förhållande sorn antalet är större af dem, sorn der kunna erhålla undervisning. Lärares aflöning och flera andra utgifter blifva desamma.
Den första föreläsningen afhandlar könslifvets anatomi och fysiologi, den andra äktenslcapei och den tredje könssjukdomarne. Förf. förutskickar det meddelandet, att han kommer att alldeles oförbehållsamt och rakt på saken yttra sig om sitt ämnes alla detaljer och ej det ringaste beslöja det. » Det kan mycket väl hända, » säger han, » att ett sådant behandligssätt rent af framkallar ett fysiskt illamående hos en och annan; och de, som icke känna sig säkra på sig sjelfva, göra bäst i att aflägsna sig. » Boken är naturligtsvis ej afsedd att utan vidare sättas i händerna på unga flickor. Hvarje till förståndet mogen qvinna torde deremot ur den samma kunna hemta de nyttigaste lärdomar, såväl för sig sjelf som, om hon är moder, för sina barns uppfostran. Förf. uppträder med kraft och skärpa och man finner tydligt, att boken är skrifven i den ädla afsigten att åstadkomma en ändring till det bättre. Hvad förf. för öfrigt vill, framhåller han i följande slutord: Hvad är det jag vill? Vill jag arbeta på en högre könsmoral? Svaret derpå kommer att vexla efter den granskandes ståndpunkt. Min mening har varit att framställa några drag af monogamiens naturlära, att påpeka den för kropp och själ, för individer och folk helsobringande kraft, som ligger i en verklig och ärlig monogami. Nå! intet annnt än det, torde kanske mången utbrista, sådana uppmaningar få vi nog till lifs; sådana råd att vara tillfreds med bestående missförhållanden | rv I U I I Pv| U IN användas och marginal lemnas. Namn och adress torde alltid noga anglfvas, och kan fullkomlig diskretlon från redaktionens sida påräknas. äro mycket billiga att gifva, hvad vi behöfva, är reformer! Det vill jag icke neka eder. Reformer önskar jag såväl som någon af eder; men icke reaktionära reformer, icke atavistiska återfall utan verkliga framsteg. Vår uppfostran måste blifva egnad att göra kroppen sundare, vi måste anpassa oss till kulturen, vi måste bereda oss mera nerv, för att få mindre nerver, vi måste beflita oss om att uppföda det kommande slägtet i mera ren andlig atmosfer. Jag kan endast antyda några af vägarne.
Majit täckas deråt lemna Nådig åtgärd. Beträffande åter sjelfva bidragets belopp, så har Convoy-Commissariatet, under den 27 December 1838, lill Eders Kongl. Majit uppgifvit, så väl medium af den afgift, hvari Norrska Stats-Verket borde deltaga, som grunderna för proportionen, efter hvilken detta Norriges deltagande borde bestämmas. Efter ConvoyCommissariatets underdåniga förmenande i detta afseende, kunde såsom sådana grunder för fördelningen af ofvannämnde medium, rikena emellan, 3 sådana framställas, nemligen efter rike emot rike, efter hvartderas folkmängd eller efter lästetalet af hvartderas handelsfartyg, hvilka under ett år beseglat farvattnen på andra sidan Cap Finis-lerre samt längre bort belägna farvatten. I första fallet var proportionen efter i:ten 120,000 R:dr Svenskt Banco eller motsvarande Norrskt Species på Norriges andel; i det andra efter iidelen 60,000 Ridr Svenskt Banco eller dito; och i det tredje efter |:delar 96,000 Ridt Svenskt Banco eller dito. Det sednare alternatifvet eller alt proportionen tages efter lästetalet, ansåg Convoy-Commissariatet likväl såsom det rättaste och billigaste. Oaktadt denna framställning blifvit Norriges Rikes sista Stor-Thing, i Eders Kongl. Majits Nådiga proposition om bidragets belopp, till ledning meddelad, och samma bidrag ända lill och med år 1833 varit, såsom Convoy-Commissariatet på samma gång uppgaf, betydligt högre, blef det likväl af Stor-Thinget fastställdt till icke högre belopp än det, hvartill det nu utgår eller 15,000 Species, som i Svenskt Banco utgöra vid pass 36,000 Ridr, och således motsvarar ingen af de ofvannämnde grunderne för dess rätta och billiga proportion.
Syltning, saftning, inldggning och konsert.eri ?Lg ujnzatraiw-. B a k n i n g, alla slag. Inköp aj ' nzatcaror. o. Slugt med dertill hörande tillredning af matvaror. B y k n i n g, tvdtt och strykning, insigt och öfning i rengöringsarbeten och diverse öfriga hushållsgöromål. Konsten att tillgodogöra en del i liushållen förekominande s. k. a f a l l, hvilket i svenska hem ofta lemnas att förfaras. Quinlig handaslöjd af hvarj ehanda slag, hvaribland ntaskinsömnad och väfizad, med hvad dertill hörer, böra vara o bligat oriska. Enkla, lättfattliga kurser i: 9. Elementerna i hushdllskemi, födoiintnenas sanzmci) 2.~iitt) ziszg, ndringsuui-de m. m. Elushållshygz ' en. Hufvuddragen af helsoliirnn och helsodrden inom heminet. I Erddare bokhiillei-i, så mycket som behöfves för hushållsräkenskapernas rätta förande. Allmun varzikännedom. Undervisningen i de praktiska läroämnena torde lämpligast fördelas på 3: ne afdelningar, hvilka samtidigt sysselsättas: A. I köket (dagligen) med matlagning m. m: B. I bagarstugan, de dagar då bakning sker; annars i tvättstugan, eller strykrummet, eller med andra mera tillfälligt förekommande göromål. U. I väfoch arbetsrummet med väfnad och handarbeten af olika slag. Vid all arbetsfördelning måste iakttagas, att arbetet rättas efter elevernas krafter, men likväl ordnas så, att alla själfva kunna lägga hand vid och fullgöra de syslor, som föreläggas dem. De bästa möjliga redskap böra underlätta. arbetet, flera timmars stående påI en gång undvikas o. s. v.; äfven strykning bör endast sparsamt och i mån af krafter åläggas eleverna. I de teoretiska läroämnena, hvilka för nybörjaren äro ganska svårlärda, måste undervisningen noga inskärpas, samt illustreras med lämpliga experiment; den meddelas samtidigt för alla eleverna.
Egil red ned till stranden, fann der sonens lik, lade det framför sig på hästen, red så hem och öppnade fadrens grafhög och lade sonen derinne. Sorgen var då så tung, fast intet ord spilldes, att, enligt sagan, de tätt åtsittande kläderna brusto. Hemkommen gick Egil till sin säng, lade sig der och tillslöt dess lucka. Han ville icke lefva längre, han ville dö i stillhet derinne. Hans dotter Thorgerd efterskickades och narrade fadren att afstå från denna föresats. På hennes uppmaning sjöng han i stället ett sorgeqväde öfver sonen, ett af de vackraste den Isländska litteraturen åt oss bevarat. Tungt det är mig tungan röra och ur strupen andan draga. Är ej likligt, att jag kan sjunga, sången bringa ur andens boning. Ty ätten min mot ändan lider, likt träden i skogen som ljungeld slagit. Ej med godt mod mannen bär frändens lik i grafvens famn. Svårt var brottet, böljan bröt i min faders frändekrets. Öppet vet jag och ofyldt stå sonens rof, som mig hafvet redde. Mycket har Ran ryckt ifrån mig. Jag är mycket arm på kära vänner. Hafvet slitit min slägts bästa, ädlaste band bort från mitt hjerta. Du vet, kunde jag sorgen med svärdet hämna, då vore Öges olycka gifven, kunde med stormens broder jag strida, hans maka jag skulle med svärdet möta. Men jag icke tror mig ega makt att strida med skeppens bane, ty all verlden för ögon kommer gamle mannens hjelplöshet. Han såg mest på hvad fadren sade, om än allt folket annat sade, och mig hjelpte uti hemmet och min styrka mest han stödde. Hvilken annan orädd i striden skall nu stånda vid min sida? Ofta jag det tarfvar bland detta folket. Stäckt är min vinge, när vänner vackla. Svårfunnen är en säker vän på hela ön, som man kan tro; ty svekfull slägtingars bane brodrens kropp för guldet säljer; mången finner jag så efter skatten girig. Jag hade godt med spjutens gud, på honom jag trodde och tryggt litade, tills Valfader vänskapen bröt, segerns gifvare stötte mig från sig.
Djurläkare, hvilke icke redan medelst bidrag från Hushålls-Sällskapen , eller begagnande af egne inom Provinceme befintlige tillgångar, icke vara af nöden, utom hvad särskildt angår Norrbottens Län, hvars vidsträckthet och derstädes ofia inträffande smittosarnma Boskaps-sjukdomar, fordra biträde af en vid härvarande Veterinair-Schola utbildad Djurläkare, till hvilkens aflönande tillräcklige medel inom 474 Proposition om Veterinair-InräUningen'. JLänet saknas; ehuru Torneå Socken, der denne Läkare borde få sin Station, erbjudit sig, att med en årlig afgift bidraga till dess underhåll. — Riksens Ständer lära således, med afseende å vigten och, angelägenheten deraf att genom en urläkares stationerande nära Riksgränsen, hindra och förekomma Boskapssjukdomars införande från Finland , lika med Kongl. Maj:t inse nödvändigheten af att ifrågavarande Djurläkare måtte med nödig lön förses, och i sådant ändamål erforderlige medel anslå. Slutligen och då Djurläkare i Landsorterne,' hvilka vid Veterinair-Scholorne i Stockholm och Skara på Statens bekostnad blifvit undervisade, skäligen kunna åläggas, att för det underr stöd de vid undervisningen erhållit, biträda, när de af Landshöfdingarne eller andra Auctoriteter, uti allmänna angelägenheter påkallas, men billigheten tillika synes fordra, att desse urläkare derföre böra åtnjuta en lämpelig eH sättning , efter den Taxa , sorn Kongl. Majit framdeles, sedan Riksens Ständer uti ifrågavarande afseenden beviljat medel, vill låta utfärda, har Kongl. Majit, i enlighet med hvad Committerade härvid underdånigst hemställt, jemväl velat föreslå , att Riksens Ständer till kostnadsersättningar för Veterinair-Läkares dylika anbefalde resor m. m. måtte anslå en årlig summa af Femhundrade R:dr.
Men skulle bemälde förvaltare påstå, att verklig barkning vore nyttig för grantimmer, då bör man uppställa hans påstående å ena sidan, och den aktade firman Axell &amp; C: is. utställning i Sundsvall sistlidne sommar af barkadt grantimmer å andra sidan. Vid gjorda försök och noggranna beräkningar hade det visat sig, förmenar firman, att genom grantimrets barkning skedde Så stor skada å timret, att tillverkningen förlorade i värde lika mycket som timret kostade på rot. Att Konungens Befallningshafvande nu, sedan lagstiftning i. ämnet tillkommit, lemnat det svar på landstingets framställning som skett, var att vänta. Det var nämligen icke i rätt form frågan kom till Konungens Befallningshafvandes pröfning. Men ändamålet med motionen blef möjligen ändå till en del vunnet. Man fick veta länets åsigt i frågan och det torde nog på högsta ort icke vara af så ringa betydelse hvad landstinget i denna del anser vara rätt, synnerligast som man der sett, att Vesterbottens läns landsting, då det gält, visat sig synnerligt mån om länets näringar. Så långt tidningen Vesterbotten. Dess uttalade förhoppning att frågan skall ådraga sig uppmärksamhet på högre ort, fastän Kon: s Befihde ' icke nu kunde upptaga saken till pröfning — denna förhoppning skall säkert icke gå i qvaf. Det är väl nämligen otänkbart att en upplyst regering skulle vilja fortfarande tvinga de stackars nybyggarne och andra med dem likstälda skogsegare att, så att säga, gnaga barken af det timmer de nödgas afyttra för att kunna existera i det karga klimatet. Det är väl vidare otänkbart att regeringen icke skulle vilja rädda de många millioner kronor, som i tidernas längd minska nationens tillgångar genom solens och luftens direkta inverkan på det barkadevirket *. Och det är omöjligt att ej omsider det enda radikala botemedlet — en oförnuftig „ lagparagrafs upp-häfvande — skall komma att släcka den rättmätiga harm, som i närvarande tid existerar så väl hos de i saken direkt intresserade, som ock hos en mängd utanför stående, hvilka tydligen inse det obefogade uti ifrågavarande bestämmelse.
Herr Grefven och Landt MarJkalk en tillkånnagaf, att som tid efter annan åtskillige vacancer bland Herrar Bänkman inträffat, följande BänkmansAfdelningar kommo att i nästa Plenum i de afgångnes ställe utvälja Bänkmän, nemligen; g:de BänkmansAfdelningen, efter N:o i5o; Friherre von Otter, Casten Fredric, ao:d® efter N:o 167, Herr Gethe, Adolph Sebastian. 32:dra efter N:o 475, Herr Coijet, Carl Fredric. 3o:de efter N;o 114g, Herr Hjärne, Carl Jacob. 32:djra éfter N:o i5ig, Herr von Dö-i bein, Johan Wilhelm. 34:de efter N;o 1662, Herr Nordenfelt, Olof. 3gide eftner N:o 1979, Herr Brokel, Gustaf Anton. $o:de efter N:o 2004, Herr von Schults zenheim, David. Den j5 April f. uti Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 19 dennes afgifne, samt den 22 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande N:o 117, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar vid Utskottets den 3 dennes meddeldte Betänkande, angående anslag å Stat till yed för LandsCanzlierne och LandtRånterierne, fann Ridderskapet och Adela för godt att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af de öfrige frenne RiksStånden gillad, för dess del dervid låta bero. Föredrogos å nyo och biföllos följande från nedannåmnde Utskott inkomne, samt den 22 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtanden: Från Statsoch Banco-Utskotten: N:o 110; af den 18 dennes, i afseende på de föreskrifter, hvilka, för verkställigheten af Rikets Höglofl. Ständers Beslut, i fråga om tiden och sättet för indrifningen af Götha CanalBolags, Götheborgs och Malmö f. d.
De stora vadarne skada ytterligare genom lekstimmens störande oah bortjagande, i den händelse man ej skulle lyckas fånga dem; genom den afsatta rommens afskrapande och uppdragande på land samt genom bottenvegetationens upprifvande, hvilken fisken behöfver för att derpå afsätta rommen. Vi tro, att de uppräknade olägenheterna skulle i väsendtlig mår» afhjelpas genom införande af fiske med garn, som icke fånga yngel, så vida garnen icke äro, för detta ändamål, tillräckligt finbundna, men som äfven i denna händelse icke borttaga hela stimmet och som ej i betydlig mån oroa ett lekstim, än mindre skada botten eller den afsatta rommen. Med garn kan man ungefärligen lika lätt passa på den goda som den dåliga sillen, hvilket hufvudsakligen beror på årstiden, såsom nyss anfördes, och garnen äro så litel kostsamma, att de lätt kunna förfärdigas eller inköpas af de fattige fiskrarne och således blifva ett godt medel för denna för vårt sjöväsende vigtiga befolknings utkomst. Vadarne, som äro allt för dyra för den fattige fiskaren, egas gemenligen af bolag af förmögna bönder, ståndspersoner på landet och köpmän, sålunda att hvarje delegare rår om sitt stycke af vadén, och att dessa stycken, som kallas dukar, sammanbiudas till begagnande. Ehuru visserligen vadarnes dragande hvarken fordrar sjövana eller kunskap i fisket, så blir dock praxis den, att en del af de fattigare fiskrarne användas till deras skötande. Oaktadt det anförda och ehuru fiskaren borde inse, att landtbrukaren ej skulle kunna uthålla en täflan med honom i garnfiske, som fordrar vana och skicklighet, tyckas dock fiskrarne i Bohus län ej med särdeles ifver hafva omfattat de försök, som blifvit gjorda till införande af garnfiske. Det är till och med troligt, att detta sednare aldrig kommer rätt i gång, så länge vadfisket bibehålies eller, hvad som är detsamma, får begagnas. Såsom förr nämndes, känner den nuvarande generationen derstädes intet annat redskap till sillfångst, än den stora vaden, som af den betraktas såsom det enda rätta.
Om dessa skulle, för anläggning af en solid och ändamålsenlig bro öfver elfven, liksom för anläggningen af en ny väg, eller för inköp af färjbolagets nuvarande väg öfver den omkring iV mil breda vassen, blifva stora, så är jag dock fullkomligt förvissad derom att med den lifliga redan varande rörelsen, som skulle blifva ännu lifligare om en bro anlades, Slaten och kommunen skulle tillskyndas så stora fördelar alt de i allo skulle betäcka omkostnaderna mycket bättre än hvad de storartade kommunikationsanstalter göra, som inom riket på annat sätt och andra håll blifvit verkställda. Men på det afgifterna för öfverfarten icke måtte blifva för stora eller för hardt tryckande, är det nödigt att Statsverket leinnar understöd och lån på billiga vilkor för anläggningen. Innan jag slutar, torde jag få tillägga det jag fruktar man skall hysa betänkligheter för alt tillstyrka mitt förslag af den anledning alt man torde föreställa sig 800 Motioner i Bonde-Ståndet 1862. N:o 492. det en bro öfver Göta eif skulle blifva hinderlig för seglationen derstädes. Häremot beder jag få anmärka. Något synnerligt obehag af en bro öfver Göta eif skulle skeppsfarten icke kunna få, ty det är klart, att bron skulle så anläggas och vara så beskaffad att skeppsfarten icke af den stängdes eller hindrades; ehuru det medgilves att när möjligen flera fartyg anlända på en gång, de för någon kortare stund skulle kunna blifva uppehållna. Men om någongång sådant skulle inträffa, skulle detta åtminstone icke ske om vintertiden, hvilken tid är den svåraste för landtkommunikationen. Om för öfrigt när något fartyg anlände, som mäste passera bron, landtlrafiken underordnades sjötrafiken på så sätt att den förra lemnade den sednare företrädesrätt till genomfart, såsom vanligt är vid så beskaffade korsvägar; liksom att alla seglare befriades från erläggande af någon afgift för genomseglingen, så förmodar jag att alla billiga anspråk från de sjöfarandes sida borde vara tillfredsställda. Landtkommuuikationen kan för öfrigt fordra att åtminstone få begagna passagen när icke sjökommunikationen påhåller den, helst som den förra torde vara på platsen nära lika stor som den sednare.
”Fy, det var otäckt,” hörde jag en röst full af vedervilja säga borta vid dörren, – ”farväl”. Jag vet ingenting mer. När jag kom till mig gick jag bort till spegeln. Mitt ansigte bar stora mörkröda flammor som efter slag. Jag skälfde ännu, men jag kände ingenting, hvarken vrede eller sorg; endast ett dödt lugn. Nu var det öfverståndet. Det var samma resignation som efter en amputation. Jag fick bära det som jag kunde; det var oåterkalleligt. Jag kände äckel och afsmak som efter en svimning och hela tiden ljöd det i mina öron: ”fy, det var otäckt, – fy, det var otäckt.” När Brandes en gång såg Lars Hjertas namn på en bok sade han: ”hans dotter, är det inte hon som är gift med professor Retzius? Hun sér ud som en gammel Jomfru.”100 Det är lustigt, det, att Axel alltid förebrått mig min sentimentalitet. Han tror icke att det fins något annat derjemte och bakom. Men det är icke underligt, ty ibland glömmer jag det sjelf. Han talar blott om att mina två sista bref (de, som jag försigtigt tog afskrift af här i boken) äro exalterade, och jag talar blott om att stämningen är uppriktigt gifven. Båda ha vi rätt. Men bakom detta fins det något annat, som vi båda sågo bort från: min hemliga skepsis, experimentlustan, nyfikenheten på att se i hvad mån han skulle vara i stånd att begripa en sinnesförfattning så olik hans egen. Han uppfattade den just så, som jag väntat; Matti hade orätt och jag rätt. Fru Agrell säger att jag icke är liflig, men lidelsefull. Patetisk, – sentimental, – tragisk och full af romantik! Kanske. Men det han kallar så, det ligger mig i blodet. Jag är lidelsefull. Och hela mitt lif har jag måst spela komedi för att söka dölja det. Det hämnar sig. Konventionalism, jag knyter mina händer emot dig! Du har gjort Axel Lundegård till öfverlöpare.101