Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Då svarade David, och sade till Ahimelech den Hetheen, och till Abisai, ZeruJa son, Joabs broder: Ho vill med mig neder till Saul i lägret? Abisai sade: Jag vill ned med dig. Så kom David och Abisai till folket om nattena, och si, Saul låg och sof i vagnborgene, och hans spjut stött i jordena, vid hans hufvud; men Abner och folket låg omkring honom. Då sade Abisai till David: Gud hafver i denna dag beslutit din fienda i dina hand; så vill jag nu en gång med spjutet stinga honom igenom i jordena, så att han skall icke mer behöfva. Men David sade till Abisai: Förderfva honom intet; ty ho vill komma sina hand vid Herrans smorda, och blifva oskyldig? Ytterligare sade David: Så visst som Herren lefver, om Herren icke slår honom, eller hans tid kommer, att han dör, eller han drager i en strid, och så blifver borta, Så låte Herren det vara långt ifrå mig, att jag skall komma mina hand vid Herrans smorda; så tag nu spjutet vid hans hufvud, och vattubägaren, och låt oss gå. Så tog David spjutet och vattubägaren vid Sauls hufvud, och gingo sina färde; och ingen var, som det såg eller märkte, eller vaknade, utan de sofvo alle; ty en tung sömn var fallen på dem af Herranom. Då nu David var kommen öfver på hinsidon, gick han upp på bergskullan långt ifrå, så att der var stort rum emellan dem; Och ropade till folket och till Abner, Ners son, och sade: Hörer du icke, Abner? Och Abner svarade, och sade: Ho äst du, att du så ropar Konungen? Och David sade till Abner: Äst du icke en man? Och ho är din like i Israel? Hvi hafver du då icke bevarat din herra Konungen? Ty en af folket är der ingången, till att slå din herra Konungen ihjäl.
Ständet förekomna anmärkning wid Det äterremitterade Betänkandet om betalning af flere Hamburgske Banquierers fordringar, fann Ständet ej nägot kinder att berörde Utskottets Betänkande uti allt gilla och godkänna. Ot supra» Lx krowcollo I. v. Valerius. Utdrag 144 Den 12 October. Utdrag af Bsrgare-StändctS Protokoll wid Urtima Riksdagen i Orebro den iL Oktober i8io. S. D. anseende kill förekomne anmärkningar wid Stats, och Allmänna Beswärs. och Oecono. mie.Utskottens gemensamma utlätande angäende Allmänna Magazins.Jnrättningen, fann BorgareStänder skäl att detta ärende till Utskottens ytterligare handläggning äterförwisa. Lx ?i-otocoIIo ^s. O. Vslsrius. Utdrag af Borgare. StändetS Protokoll wid Urtima Riksdagen i wrebro den i2 Oktober i8io. S. D. ^/wad Banco-Utffoltet uti Memorial af den 7 bennes, efter Herrar Banco, Fullmäg. tiges hörande yttrat och hemställt, uppä samtli. ge Riks-Ständens remisier af Kongl. Maj:tS Nädiga Proposition om anstallter till Jermverksrörelsens upprätthällande, blef af Borgare-Ständet till alla delar gilladt. Ule rupra. Lx Urotocollo ^s. l). Vsleriu». Utdrag Den 12 October. 145 Utdrag af Borgare-StändetS Protokoll wid llrtima Riksdagen i Arebro den L2 October '»8io. S. D. ^red gifwen anledning af ExpeditionsUtskottets forledne gärdag uppläste Menivrial, beflöt Borgare-»ständet för sin del, att dagen, dä Riksens Ständer äter böra till Lagtima Riksdag sammankomma, skulle utsättas till den 15 November är 1315- supr». Lx ?rotocollo ä- O. Vslerius.
Mätte den Allsmägtiqe leda händelferne till lyckliga följder af en sä ädel bestämmelse emellan Samhällets högsta styrelse-krafter. Ma wi aldrig leswa den dag, dä Eders Kongl. Höghet stall tweta om sin förmäga at bereda wär sällhet. Neji Swensta Folket stall erbjuda Eders Kongl. Höghet nya och kraftiga medel at göra det lyckligt; Eders Kongsi Höghet stall (sädant är märt underdäniga hopp) intil sin senaste alder wsrksamt gagna dek land, för hwars beständ och hwars ära Eders Kongl. Höghet framlefwat alla sina förflutna äldrar. Wara böner, i himmelen upptagne, stola bereda en läng werknings ld ät Eders Kongl. Höghets dygder; wär kärlek stall möta Eders Kongl. Höghet i utöfningen af Desi dyra pligter; den stall hindra Eders Kongl. Höghet at katina tryckningen af samlade är och mödor; och den stall följa Eders Kongl. Höghet till gransen af den ljusa odödlighet, vit goda Regenter ledsagas af Folkets walsignelser och tarar. Riksens Ständer kunna ej lemna en wäkdigare bekräftelse pä vefla tankesätt, än när^ds wld detta tillfälle frambära den undcrbäniga önskan, at Eders Kongl. Höghet i stöd af den magt Eders Kongl. Höghet, som Riksföreständare utöfwar, täcktes i det förhällande omständigheterne medgifwa, styndesamt befordra ett fredsslut, som t narwarande stund utgöra ett dyr iä öart 98 Den 18 Maj. kart rvilkor för Rikets wäl, och at Eders Kongl Höghet emedlertid täcktes widtaga de kraftiga förswars-anstalter, hwilka säkrast inses af den erfarenhet och de kunskaper, dem Eders Kongl. Höghet förwärfwat under en läng och ärofull -vandel.
Som man sålunda ser, sysslade den s. k. frihetstiden lika så väl som envåldskonungame Carl XI och Carl XII med rangfrågor, och båda fäste, som synes, stor vigt och betydelse vid dessa förhållanden. Men med den tendens, som hos hattar och mössor fanns, att utplåna alla minnen från enväldet, kom man till sist till ett ganska märkligt resultat En mängd missförhållanden i embetsväsendet, hvilka förorsakade de styrande mycket hufvudbry, hade uppstått En grundlig undersökning företogs, och vid 1766 års riksdag fattade ständerna en mängd beslut till » befrämjande af lagames behöriga verkställighet ». Bland annat fingo äfven rangbestämmel-sema sin beskärda del i skulden till de inrotade missbruken, och man ingick i en vidlyftig undersökning, om rangen » må vara nyttig att bibehållas eller icke ». Det framstack dock snart, att i de mått och steg, som man nu vidtog, i väsentlig mån låg förborgad en protest mot envåldstiden. Ständerna yttra nämligen: » Det är bekant, att den (rangen) tillkommit under envåldsregementet och till äfventyrs för särskilda orsaker, hvilka antingen nu icke subsistera eller finnas vara i helt annat skick. » Såsom af ofvan stående redogörelse synes, är detta icke fullt sant. Det fans en rangordning redan innan enväldet kom till, och det var icjce enväldet, som framkallade rangskil-naden, utan det var ridderskapet och adeln, som dref denna fråga. Ständerna beslöto dock bland andra åtgärder » till befrämjande af lagames verkställighet » att helt och hållet afskaffa all rang, och man misstager sig visserligen icke, om man anser detta beslut vara bördsrangens sista kraftyttring • mot embetsrangen. De motiv, som Ur Dagens krönika. 2~Jständerna för sitt beslut anföra, äro dock så märkliga, att de väl förtjena att in extenso återgifvas. I beslutet om rangens afskaffande heter det: » Kunde man med trygghet säga, att den — rangen
Afven vid denna punkt måste jag göra en anmärkn. Det är mig icke klart huru de sista raderne i punkten tiora tolkas. Deri förekommer nemi. följande: wunder vilkor, att Banken för härvid till äfventyrs upkommande förluster varder af Staten godtgjord.» Skall nu ordet härvid hänföras endast till den föreg:de satsen, nemi. indragningen af lånet, eller till alla förluster, som under uplåningstiden kunna upkomma. Det är 2:ne olika saker, nemi. en förlust vid uplåningen och en för närmaste tiden. K. M:s Förslag åsyftade att för betäckande af den förra skulle utöfver den lagliga räntan en viss provision beräknas och någon förlust för Banken kunde då icke upkomma. Skall åter den förlust, som upkommer vid utlåningen drabba Staten, så är detta väl något oegentligt, ty den som administrerar medlen skall väl vidkännas förlusten. Det kan likväl vara likgiltigt, enär Staten och dess Bank äro identiska. Då en ledamot af BankoUtskottet nvss sagt niig, att med förlust menas endast den, som upkommer vid uplåningen, vill jag icke mottsätta mig punktens antagande. Frih. Paykull: Enl. min åsigt hade i punkten bort inflyta att så fort silfret, som uplånats, influtit i Banken, eger Banken att utgifva sedlar motsvarande det indragna silfret. Jag anser mig derföre böra yrka återremiss på det att Utsk. må taga detta och Hr Gripenstedts anmärkn. i öfvervägande. Frih. Tersmeden: I anledning af Hr Gripenstedts anmärkn. får jag erinra, att slutorden i denna punkt måste, då hela Betänk, afser endast lånets uptagande, följaktligen röra samma ämne. Mig synes likgiltigt om förlusten drabbar Staten eller Banken, men i Utsk. var man särdeles angelägen att uttrycka den mening, att Banken icke skulle vidkännas någon förlust på uplåningen, utan skulle Staten godtgöra densamma. Vill man emedlertid förtydliga punkten, så behöfver man endast att i stället för ordet silfver inflicka orden lånet eller kredilivel. Den 23 December. 383 Hr Mannerskantz: Jag 8r förekommen af Frih.
Posthållaren bör tillhandahålla, ej mindre alla behöfliga bivagnar, som ej genom Post-Styrelsens omedelbara försorg anskaffas, än ock åkdon, till erforderligt antal, af de slag, som, enligt hvad ofvan är nämndt, böra för extra poster vara tillgänglige, äfvensom alla för så väl ordinarie som extra postbefordringen nödiga hästar och seldon; hvarjemte posthållaren åligger att vara försedd med tillräckligt antal körkunnige postiljoner samt för dessa erforderliga munderings-persedlar. § 21. Posthållaren, åt hvilken, såsom förut är sagdt, erforderlig stationslokal med nödiga byggnader skall upplåtas, är i öfrigt berättigad att uppbära lega, dels, enligt det af posthållaren med Post-Styrelsen afslutade kontrakt, för de hästar och de posthållaren tillhöriga bivagnar, hvilka för ordinarie postbefordringen begagnas, och dels, enligt hvad i 12 § bestämmes, för hästar och åkdon, som användas för extra postbefordring; menför seldon erhåller posthållaren ej någon ersättning. § 22. Postiljoner, till det antal, som i kontraktet med posthållaren kan varda bestämdt, äro under den tid, de äro i sådan egenskap anställde, från beväringsskyldighet frie. § 23. Vid postvägarne få ej enskilda skjutsinrättningar tillvägabringas. § 24. Posthållare får ej, utöfver för honom bestämdt postskjutsningshåll, skjutsa förbi annan posthållares station, derest ej den sednare posthållaren det medgifver. Ej heller må resande, utan postliållarens medgifvande, från poststation begagna andra skjutshästar, än som af posthållaren lemnäs. § 25. Postvägar få ej genom grindar afstängas, derest ej sådant af Kongl. Majits wederbörande Befallningshafvande pröfvas vara oundgängligen nödigt, i hvilket fåll grindegaren vid bötesansvar åligger föranstalta, att grinden genom dervid anställd vaktare alltid för ordinarie och extra posters genomfart genast öppnas, när deras ankomst genom bestämd signal tillkännagifves. § 26.
Om en sådan förändring kan låta sig verkställa utan föreg:de återremiss, — derom vill jag ej yttra mig. Visserligen skulle jag deri se en liten oformlighet, men skall derföre icke motsätta mig, att en obetydlig redaklionsförändring, ty förutan, åstadkommes, dä den leder till ett godt ändamål; förenande mig alltså med Gr. Lagerbjelke; men pä en så betydande förändring, som den Hr Printzensköld föreslagit, kan jag ej ingå, med mindre utlåt, varder till Utsk. återförvisadt, ty eljest vidtages helt visst en för stor oformlighet. Jag anhåller alltså om propos. på bifall till betänk, med det förtydligande som af Gr. Lagerbjelke blifvit föreslaget. Hr Rosensvärd, Joli. Henr.: Atskillige talare, deribland Gr. Lagerbjelke och Hr Hjärne hafva visat skillnaden emellan den skrifvelse som sisth riksdag i detta ämne till Konungen afgick, och den, som nu till afgående föreslås; och det kan således icke sägas att Ekon.Utsk. onödigtvis förfarit. Jag skulle tro, att den redaktion Utsk. föreslagit alltför väl skulle kunna bifallas, men skall icke heller hafva något emot om förändring deruti göres. Hvad frågan om återremiss angår, ber jag att derpå få fästa upmärksamheten, att delta ämne redan förut engång varit under Ståndets behandling och att det är just till följd af återremiss som denna skrifvelse, sådan den nu lyder, blifvit föreslagen, och inom Ståndet förordades, sådan den är af flere talare, som sjelfve voro Landshöfdingar. Frih. von Stedingk: När man hört Hr Printzenskölds yttrande i denna fråga så skulle man frestas att tro att handeln vore det egentliga onda som Sverige har att lida af d. v. s. att handeln är en landsplåga.
Denna afgift erlägges salunda, att hwarje helt Hemman ä Landet, ehwad Bränning utöfwas eller icke, betakar 2 N-d. samt i proportion för större eller mindre Hemmansdelar; likwäl att ingen Hemmansdel, den mä wara sä liten som hälst, päföres mindre afgift än 8 sthvarförutan - kD8 Dcn sx 2lpri!. förutan det åligger hwar cch en som will Bränwin tillwerka, att sig wid Mantalsskrifningen anmäla och uppgifva rymkei, af den panna, som han dertill ernar nytta, dä särskild afgift i mon af pannerymden derefter kommer att enligt Tariff hwar och en paföras; bwarwid i fseende pa de sä kallade Skottste pannor och afgiften för dem iakttagcs, att deras pannerymd beräknas för tredubbelt kannctal eniok pannor af wänlig form. Andre pa Lander, som, pä sätt ofwairnämdt ar, önsta att bränna, böra utom den bestämda panne-afgisten erlägga Bewillning lika med den Hemmansdel, tom med deras innehafmande jord kan jcmföras; och de Ständstznrsoncr med flere ä Landet, som ingen jord äga eller besittaerlägga afgift i likhet nied Stadernas Znncwananare sa att tolfafnämnde personer b.räknas emot ett helt Hemman, utom hwad för pannerymden särskilt bör utgä. Om, efter förrättad Mantalsskrifning, nägon dertill berättigad Astundar att Bränwin tillwerka, sä är sädant honom likwäl icke förbudet, sedan han sin önskan derom hos Konungens Befallningshafwande tillkännagifwit och undsätt desi b^wis sa derom som öfwer för det äret erlagd afgift, hwarä qvitto bör hoZ Konungens Befallningshafwande uptcs.
Elfwen l)nfwa en fuftfarta öfwer ©ottlanö famt en nt) generalfarta öfwer fjöit Söenern nteb bera anbragta en bel fpe» cialer blifwit upprättade och äro förbigå att aflemnaö till gravering, hwarjemte en nt) fuftfarta öfwer ©eflebugten är unber utarbetning. 2)ett allmänna granffningeit och berigtiganbet af be till ©weriged ©jöatlad höranbe factor fmfwa årligen fortgått. ^jjr» od) båfwäfenbet Ify* äfwett unber febnaft förflutna åren wun^t* c$sarnit flera förbättringar, cjpolmö ©abbd ftenfoldfyrd föränbring till fpe Storrå fyrtornet å ött tofter är till ett bel ombhggbt och fydnittgen berftäbed föräitbrab från ontgåenbe fpegelfyr till lentidefhr af ofwannämnbe beffaffenljet. ©åwäl Slibittgend font ©wartflubbend fyr» torn hnfwa nnbergått betydligare reparationer, hvarjemte nt)a boningd» l)ttd för fyrbetjeningen berftäbed blifwit uppförda. É ©torjungfrund, 5Djurflcttd od) Öftergarnd fyrplatfer äro beld ttya bojtäddljud uppförda, beld åtffidig berftäbed förut befintlig åbpggitab reparerad.
Maj:t (uppå föredragning af Dess Justitise-departement) ville i nåder pröfva, om och i hvad mån, för afvärjande af våld emot postiljon eller postförare, ett friare begagnande af försvarsvapen, än det, sorn enligt 26 kap. 4 § Missgemings-balken vore tillåtet, må, i motsvarighet till 54 hvad rörande militärpost, vakt och patrull är i 6 kap. 12 § af Krigs-artiklarne bestämdt, varda postförare medgifven, dels, efter föredragning af Dess Civil-departement, taga i öfvervägande, huruvida jemväl, med afseende på andra vägfarandes nytta och beqvämlighet, någon allmän förklaring eller föreskrift angående begagnande af grindar öfver vägar vore behöflig, enär denna stängsel, enligt erfarenhetens vittnesbörd, ofta lemnat våldsverkare tillfälle till posternas rånande vid det uppehåll i postforslingen, sorn uppstår i följd af dessa grindars öppnande, § 18. Utur Kongl. General-post-styrelsens underdåniga berättelse anse sig Revisorerne vidare böra meddela: l:o att, utom de för paketoch person-befordring anskaffade postdiligenser, hvarmed brefpost äfven befordras, och af hvilka 2:ne under vintermånaderne gå 2 gånger i veckan emellan Helsingborg och Götheborg samt 2:ne året om emellan Orebro och Töreboda, och 2:ne äro afsedde att snart börja dagliga turer emellan Malmö och Ystad, till följd af Kongl, brefvet den 3 December 1858, under hand anskaffats åtskilliga nya såväl postvagnar som kärror; att dessa åkdons användande likväl mött många svårigheter, enär dels de skjutsande nästan allmänt helst begagna egna åkdon, hvilka i hvarje provins äro olika och lämpade efter hvars och ens hästar, dels mångå poster forslas än med en, än med två eller flera hästar, olika fram och åter o. s. v.; att försök till erhållande af lämpliga modeller för poståkdon fortfarande göras, och att om systemet framdeles kunde fullständigt genomföras å alla postvägar, detsamma komme att, enligt Kongl.
Säkerhet för framtiden obehindrad få vidtaga behöriga åtgärder, och alt Räntan å disponerade Capitaiet insattes i Ranquén samt Attesten härå till RiddarhusKamereraren aflemna. I andra fallet åter eller, om tilläfventyrs Testators Arfvingar icke skulle finna för godt, eller förmå utverka Kongl. Majrts Nådiga Sanclionå de projecterade TestamentsFörändringar samt tillika icke kunna så föranstalta, att hvad angar disponerade Capitalerne, RiddarhusStyrelscn fritt och obehindradt dermed kan efter sig företeende omständigheter förfara, samt Räntan i behörig Ordning insältes i Banquen, sä får Utskottet ödmjukeligen afstyrka emottagande! af roeranämnde Testamenterade medel. Sluteligen och då Kongl. HöfPredikanten, Doctor Stenhammar väl tiilkännagifvit, det han till bevakande i Kongl. Götha HofRätt inlemnat ifrågavarande Testamenten, utan alt likväl hafva kunnat upplysa, om en sådan åtgärd serskildt för RiddarhusDirectionens räkning blifvit af honom iakttagen, anser Utskottet sin pligt fordra, alt, i den händelse Höglofl. Ridderskapel och Adelil beslutar emottagandet af gagde Dispositioner, anhålla det Högloflige Ridderskapet och Adeln täcktes meddela RiddarhusUtskottet föreskrift om desammas bevakande å RiddarhusSlyrelsens vägnar; Den 20 Jatiuarii. 137 Hvilket allt Högloflige Ridderskäpet och • Adelns ompröfvande ödmjukast underställes, Stockholm den 8 Januarii 1818, På RiddarhusUtskottets vägnar Q. F. Posse. G, Marks v. IVii flatberg. Lades på Bordet, Upplästes och lades på Bordet, följande från nedannämnde ULskott inkoinne Utlåtanden. 1:0 Från StatsUlskottet af den 17 dennes i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, om uppförande af en Minnesvård öfver Svea Rikes utkorade KronPrins Caht.
Utlåtande M 8. 7 men att på enskild persons i ämnet väckta förslag Rikets Ständer skulle vara redo att bifalla en liv med dryga kostnader förknippad myndighets inrättande, hvilkens nytta och nödvändighet äro åtminstone tvifvel underkastade, anser Sammansatta Statssamt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottet vara mindre välbetänkt, och får fördenskull hemställa, att ifrågavarande motion icke måtte till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. Stockholm den 20 Februari 1857. Reservationer: Af herr Fåhraeus, O. J. »Jag reserverar mig mot Utskottens beslut, hufvudsakligen af det skäl, att, om äfven ärendet må kunna anses icke böra föranleda någon definitif åtgärd af Rikets Ständer, innan från regeringen framställning i ämnet blifvit gjord, som kunde gifva närmare grund för pröfningen af organisationsfrågan, jag dock finnér saken förtjent af den uppmärksamhet, att motionen icke bordt ovilkorligen afstyrkas, än mindre syftemålet och grunderna derför ogillas.» Häruti instämde: Herr Montgomery Cederhielm, » Uggla, » Biskop Björk, » Prosten Schram.
Nro 6, i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på kartering af handlingar i concursmål. R. o. Ad. gillade detta mern., och fann ämnet tillhöra BevilIn.TJtsk:s behandling. Då nu ånyo föredrogs LagUtskrs den 4 dennes på hordet Ingda mern. Nro 7, i anledn. af väckt fråga om ändring i K. förorda, den 20 Dec. 1825, huru förhållas skall vid besigtningar och öfverbesigtningar, då varor eller färdiga arbeten för landteller sjöförsvarets behof efter uppgjorda conlract levereras, blef detsamma å nyo hegardt på bordet af Hrr Hjerta, Lars, samt Rosenqvist, Fredr. Leon h. Föredrogs ånyo LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 8,' i anledn. af väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på chartse-sigillatae-afgiftens beräknande. II. R. o. Ad. gillade detta utlåt, och ansåg den delen af motionen, som blifvit ålerlemnad, tillhöra Bevilln.Utskrs behandling. Vid förnyad föredragning, lät R. o. Ad. bero vid LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda utlåtanden: Nro g, i anledn. af väckt motion om förändrade grunder för tulls erläggande vid skatllagda tullmjölqvarnar; Nro 10, i anledn. af väckt motion 0111 behofvet af vissa föreskrifter angrde rekryters antagande; Nro 11, i anledn. af väckta motioner om ändring i författningarna, angrde hemmans förmedling; Nro 12, i anledn. af väckt motion om rättighet för Brandstods-comiteen inom Luggude härad, att utmätningsvis utlaga obetalda brandslods-afgifter. Ånyo föredrogs och bifölls LagUtskrs den 4 dennes på bordet lagda betänk. Nro i3 öfver väckt motion om inskränkning i gårdfarihandlafldes rättighet att utbekomma fordringar för utborgode varor. Till pröfning företogs LagUtskrs den, 4 dennes på bordet lagda betänk.
Ehuru inlörsels-tullen hvarken på maskovad, terresoch telessamt pudersocker för Slats-verkets behof al tull-inkomster, ej heller på toppkandioch kaksocker för den Norrska handels-förbindelsens inflytande på de Svenska socker-rafflnaderierne har kunnat tåla nedsättning, hade dock en sådan ifrån 5 lill 4 sk. utan minsta lära för Staten och utan synnerlig skada för sockerbruken, men till betydlig båtnad för den stora allmänheten, bordt kunna ega rum. För redskap och machinericr synes man till mera skydd för den inhemska lillvexande arbels-skickligheten hafva bordt antaga de af Kongl. Alaj:t i Nåder föreslagna 10 och 18 proc. eller åtminstone 10 istället för 5 procent af värdet. Minst 10 proc. tull synas af flere skäl ångmaehiner och ångpannor äfven hafva bordt draga. Vid utförseln anser ock reservanten, all man icke bordt bibehålla sparrar af furu och gran på den låga, ehuru vid sednaste riksdag bestämda, tullsalsen, utan ytterligare förhöja densamma, om ock icke fullt lill det af Kongl. Majit i Nåder föreslagna belopp. Tullnedsältningen för arliklarne sill och sall synes visserligen kunna försvaras genom jernförelsen med den förändrade lullsatsen på nästan alla förnöderihets-varor och utländska råämnen, hvartill kommer Kongl. Majlis
Ärevördig stod Fabian Wrede mellan de talande, och hans röst blef underligt vek och stilla. – Sammanträdet begynner, – sade han och pekade mot de öppnade dörrarna. – Jag är ingen krypare. Jag var inte med bland dem, som knuffades kring den unga herren för att få honom myndig, och jag är i onåd. Fosterland det är för mig allt ... far och mor, hem, minnen, allt, allt! Jag vet att mitt fosterland nu förblöder. Jag vet också, att en gång följer vedergällningen. Men nu är icke stunden att därpå öda tankar. När Gud sätter törnekronan uppå, är icke den mannen störst, som bekvämligast makar henne undan, utan den, som själf trycker henne allt hårdare fast och säger: fader, här står jag till att tjäna dig! – Och jag säger er, att aldrig, aldrig bland segerfanorna i forna år har vårt lilla folk trädt ovansklig storhet så nära som i dag. Horn gick mot rådssalen, men han vände sig under vägen med sänkt stämma till Falkenberg: – Min mor hade fler söner än mig. De ha fått sin kula. Skulle jag vara sämre än de? Du talar om kungen ... Om en enda kan locka ett helt folk till så många offer, måste icke den mannen vara för mer än andra män! Wrede tog Falkenberg sakta om skuldrorna samt tillade lika lågmäldt: – Och det folket, som tålt så mycket ... vill du förmena det folket att i dag trycka fast martyriets krona? Herrarna inträdde i salen, men stödd mot sin käpp fortfor Falkenberg att i förmaket vandra fram och åter. När han slutligen satte sig vid rådsbordet, hade sekreteraren redan uppläst den långa skrifvelsen, och namnens undertecknande begärdes. Ingen anhöll om ordet. Falkenberg satt hopsjunken i sin karmstol. Hans ögen voro fuktiga och skumma. Glömsk af åldersrang sträckte han famlande sin hand åt alla sidor och hviskade: – Pennan! Pennan! PÅ KYRKOVALLEN. Den bredskuldrade Jöns Snare i Mora spisade gröt med sina grannbönder Måns och Mathias. Han var så snål, att han hela vintern låg och sof i lucksängen för att spara på lyse.