Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Prat. 1853 £ 1854. 4 Sami. 1 Afd. 25 Iläft. 4 26 StatsUtskottets UtlåtandeN:o 71. na, så väl i anseende till ställets betydenhet såsom rikets förnämsta jernförädlande verk, som med afseende å den bekymmersamma belägenhet, hvaruti dess arbetare-personal till större delen sig befinner; men dä ieke utredt är, huru derstädes en dylik anstalt, hvilken torde böra organiseras efter andra grunder, än öfriga tekniska skolor, skall inrättas, samt den härtill äskade summan af 1,500 r:dr synes alltför otillräcklig för att något väsendtligt dermed må kunna uträttas, anser Utskottet lämpligast, att vederbörande i frågan vända sig till Kongl. Maj:t, som, efter föregången utredning och sedan fullständig plan för skolans organisation blifvit uppgjord, icke lärer underlåta att till Rikets Ständer aflåta Nådig proposition i ämnet. På grund häraf hemställer Utskottet, att motionärernes nu gjorda framställning icke må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda. 25:o. Uti en inom Bonde-ståndet väckt, till Utskottet remitterad, motion har riksdags-fullmäktigen Georg Nyqvist frän Wermlands län äskat Rikets Ständers uppmärksamhet ä den usla belägenhet, hvaruti större delen af befolkningen inom norra delen af Wermland, i synnerhet invid norrska gränsen, sig befunne. Sedan skogarne, deraf denna befolkning haft sin hufvudsakligaste inkomstkälla, nu mera voro dels genom timmerhygge, dels genom svedjande utödde, var arbetsförtjensten aldrig tillräcklig att fylla bebofven, ehuru folket lefde ytterst torftigt. I svåra år bestod dess föda af ben, bark, syra och andra grässlag, sammanmalet till bröd, och, om goda år inträffade, måste säden ändock, innan den förmäldes, med agnar och halm uppblandas.
Då Hr Frih. o. Landtm, härefter började framställa propos. till afslag å utlåt. N:o 282, anmälde sig Hr von Hartmansdorff och yttrade: Jag har afsiålt från begäran om afslag; således behöfver propos. derå icke göras. Skulle någon osäkerhet vara derom huru svaren å propos: 11 utfallit, så anhåller jag om votering. Hr Frih. o. Landtm, förnyade derefter sin först framställda propos. till bifall å utlåt. Ropades ja och nej. 46a Den 29 Augusti e. ra. Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröslat ja. Hr von Troil; Jag finner för min del något ganska opassande i att, innan Landtm, tillkännagifva huru han uppfattat svaret på en propos., en ledamot begär votering. Jag har derföre gjort mig till regel, att i sådant fall yrka votering från andra sidan och gör det derföre nu. Upplästes lill justering och godkändes följande votensproposition: Den som bifaller StalsTJtsk:s utlåt. N:o 282, voterar >a; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. de vid StatsUtskts utlåt. N:o 282 gjorda anmärkn:r föranleda dess återremitterande. Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 26. Nej — 3o. Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs den 22 dennes på bordet lagda utlåt. N:o 283, i anledn. af Hr Hjertås motion ang:de ersättning för provinnlering och fouragering åt tågande trupper, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet. Ånyo föredrogs StatsUlsk:s utlåt. N:o 284, i anledn. af Hr von HartmansdorfFs, A., motion, att, i händelse nu gällande skjutslega biifver förhöjd, vissa embetsoch tjenstemän mätte erhålla lönetillökning. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Pihlgren ej längre det ordet »mein lieber Herr» utan gick honom in på lifvet och sade: Tig du vackert stilla! Jag är en synnerligen rättskaffens människa och kanske en ädlare, en bättre, en modigare ... kanske också en klokare ... ja, en bättre tjänare har aldrig uppassat sin herre. Därmed jämt! En skräflande dräng, det är hvad du är! genmälte kammartjänaren. Ja, den karlen är odräglig att höra, sade prosten om Pihlgren. Men Pihlgren hade icke velat skryta utan endast sagt det om sig själf som var rätt och billigt, och Bomgarten, som sett hvad han gick för, han slog kammartjänaren med afviga handen på munnen och sade högt, så att alla hörde det: Pihlgren är en långt styfvare karl än du, och står du inte skönt stilla, så bultar jag dina ben möra. Och nu, go’ herrar! Håll noga vakt och uppsikt med dessa gynnare, så att ingen slipper ut, medan vi andra gå till verket! Pihlgren följde därefter Bomgarten och Björnschiöld öfver gården och de sågo, hur det lyste i prostens stuga, där Gjörtzen satt allena. En blå duk var upphängd för fönstret. Ljusskenet föll jämt och stilla, och ingen skugga rörde sig på duken. Hela prostgället låg så tyst som hade det redan varit sen natt, och det enda som hördes var ett sakta slammer, när pigan ibland flyttade pannorna öfver de kalla lågorna. Pihlgren betänkte de många underliga äfventyrligheter, som han i sina dagar varit med om, och det syntes honom att detta sista var det märkvärdigaste. Han kände först nu att kläderna voro genomvåta, och all värmen försvann så hastigt ur hans kropp, att han började frysa och hacka tänder. När de kommo i förstugan, stucko de värjan i skidan och inträdde så till Gjörtzen. God afton, begynte Bomgarten. Gjörtzen, som satt i djupa tankar och med glasögon på, rörde endast vid den granna nattmössan utan att aflyfta den. Det var eld i spisen, och på bordet brunno två hvita vaxljus. Bomgarten stod framför honom midt på golfvet:
Husqvarna Gevärs-Factori, den betydligaste Fabriksanläggning i Länet, sysselsattes oafbrutet med Gevärs-tillverkningar, och nu mera äro alltid en Arlilleri-Officer och en Linie-Oflicer här commenderade att controllera sjelfva arbetet samt besigtiga och pröfva Gevären. Wista Härad, på gränsen mot Ösler-Gölhland, med sitt herrliga Lyckås, Länets största Herregods och den på Wettern flytande täcka Wisingsö, fortfar att vara den bördigaste trakten af Länet och liknar så litet Småland, alt en gammal sinnrik man benämnde Häradet för Öster-Gyllens utjord, med afseende på dess Gyllende Skördar. Gyllende var oek dess forntid, ty Wisingsö var ofta ett Konungahem och der residerade, ja lill och med regerade sedan Rikets äldsta Grefve-ätt med stor magt och myndighet i sitt vackra Grefskap. Det gamla godset Östanå har mistat sin förra värd, Länets äldsta possessionat, Majoren och Riddaren af WasaOrden Freitag, hvars svärson Kammarherren och Riddaren af Kongl. Svärds-Orden Baron Leijonhufvud öfvertagit denna vackra egendom. Norra och Södra Wedbo Häraderutgörande ett lill Ösler-Gölhlands och Calmar Län gränsande Fögderi, erbjuda ingen sedan sista FemårsBerättelsen inträffad förändring, som kan ingå i beskrifningen af Länets allmänna beskaffenhet. Wära lika är förhållandet med det lill Kronobergs och Calmar Län gränsande Östra Härad* hvars utmärkte odlare och Landthushållare ökats 5 med Öfversten oell Riddaren af Eders Kongl. Maj:ts Svärds-Orden Elias Lagercrants, sorn vid sin egendom Näshult utvecklat en både theoretisk och practisk kännedom i Landthushållniugens alla delar, hvarigenom nämnde, i lägervall emotlagna egendom hlifvit gjord till mönster af ett för denna ort synnerligen passande landtbruk.
Härvid företer sig likväl det förhållande, att hemmans-innehafvarne sjelfve, med jemkning af ett vid undersökningens början framstäldt vilkorligt anbud af 10 tunnor spanmåi för hvarje helt mantal i stället för nu utgående dagsverkslösen, sedermera utgifvit 8 tunnor spanmåi af mantalet» hälften råg och hälften korn, såsom ett belopp, hvartill berörde afgift skä - 8 Kongl. Maj-.ls Nådiga Proposition, N o Ti. Tigen kunde för framtiden bestämmas, samt alt genom antagande af detta sednare anbud en icke obetydlig lindring i nuvarande afgift skulle de arbetsskvldige beredas; och ehuru värdet af berörde spanmåls-qvanlitet efter medel-markegångspris jemväl understiger det värde i penningar, hvartill arbetsskyldigheten blifvit, med dagsverkenas nedsättning till 18 ökeoch nära 3Q dränge-dagsverken, af föriättningsmännen uppskallad, anser Kongl. Maj:t, med fästadt afseende ä hvad i öfrigt vid undersökningen blifvit upplyst och anmärkt, angående hemmanens å ön Hven inskränkta egorymd och jemförelsevis mindre fördelaktiga läge, godkännandet af berörde anbud innefatta en lämplig och med rättvisa mot så väl staten som de skaltskyldige öfverensstämmande jemkning uti ifrågavarande, omförmälda hemman åliggande besvär, hvadan Kongl. Majit för Sin del bifaller och härmed till antagande af Rikets Ständer föreslår, att de arbetsskyldige hemmans-innehafvarne å ön Hven ina för framtiden njuta den lindring uti meranämnda arbetsskyldighet, att de, i stället för nu bestämda dagsverken, skola hädanefter för hvarje helt mantal och proportionaliter för mindre erlägga en årlig spanmåls-ränta af 8 tunnor säd, hälften råg och hälften korn, att utgöras, på sätt i afseende på kronans behållna ränte-spanmål nu är eller framdeles kan varda i allmänhet stadgadt; hvaremot de icke vidare komme att åtnjuta den afkortning å hemmansräntan, sorn med 6 daler eller 2 r:dr banko för hvarje | mantal hittills egt rum.
Om det finnes , vore det dubbelt olämpeligt för Riksens Ständer att besluta dess upphäfvande. Herr af Wingård, Johan: Jag tror mig böra hafva äran upplysa , att, enligt hvad eo af Delägarne i Gripsholms Ätticke-Fabrilc, Professor Betzelius, berättat mig, det blifvit uti denna Fabriks privilegium uttryckeligen förbjudet, att sälja bränvin, i följd hvaraf Fabriks-ägarne äfven skola vara så nogräknade, att de från andra ställen köpa det bränvin de för deras hushåll behöfva. f J Herr von Hartmansdorff': Vid Grefve Lö-wenhjelms ytterligare anförande får jag anmärka , att en sådan grund ej finnes i vår Lagstiftning, eller användes i vår Lagskipning, att en husbonde straffas för tjenarens förbrytelse ; Skulle man ej vilja bestämma , att privilegierna förloras genom det bär omtalade Den 10 December f. m. 4tP missbruk , så torde man riktigast kunna stadga, att försäljning af bränvin från Fabriken förbjudes vid det ansvar, som i allmänhet ar gällande för privilegiers missbruk. Grefve von Schwerin \ Om Ridderskapet och Adeln ej vill göra afseende på motionen , bör ingen underdånig framställning til! Kongl. Maj;t göras , och det anser jag vara det rätta ; men om en framställning skail göras, torde den ej böra blifva annorlunda än som följer : Att nemligen Ridderskapet och Adeln , som icke fann skäl vara , att med särskild afgift belägga de Bränvins-pannor, hvilka vid de privilegierade Ätticke-Fabrikerne begagnas , likväl ansåg nödigt, det borde, genom underdånig Skrifvelse , Kongl. Majus uppmärksamhet fästas på nödvändigheten af någon åtgärd, hvarigenom missbruk af de erhållrje privilegier , genom Bränvins-försäljning , måtte förebyggas. Herr von Hejne : Uti Grefve von Schwerins förslag instämmer jag alldeles, och anhåller om proposition derå.
Af detta Protocoll eller Minnesbok, må utdrag ej vågras någon, som sig derom anmåler, emot lö-i Sen, likasom för Magistraternes Protocoll. §• 7- I de fall, då Societeterne kunna behöfva upplysning eller bitrlde af sådane Handtverksidkare, som bland dess Ledamöter icke finnas, ege Societeterne att dem tillkalla, och vare de plig-< tige, att på den kallelse, i sådant afseende tillstådeskomma, och det åskade biträdet meddela. II. Artikeln. Om Lärlingar. §• i. En hvar, infödd eller fremmande, af hvad Stånd, Härkomst eller Christelig Trosbekännelse, som heldst, skall vara berättigad, att, då öfverenskommelse derom, med Vederbörande träffas, ingå i Handtverk, och, i den ordning, som uti denna Författning föreskrifves, vinna Burskap till sin handterings idkande, för egen råk-i ning, egande likväl Vederbörande, att, enär till följe häraf, frågor om utlåndningar förekomma, LagUtskottits Betänkande», 71 1 öfrigt ställa sig till efterrättelse de förordnan-s den, som, rörande tillstånd för fremmande i allmänhet, att i Riket inkomma, redan åro, eller framdeles kunna blifva, vidtagne. Angående Judar, gäller hvad om dem redan år, eller framdeles kan varda stadgadt. §. 2; Då Lärling af Mästare antages, bör med honom, eller, om han år omyndig, med hans Laglige Målsman, upprättas Contract, som noggrann! upptager lärotid och öfrige vilkor. Mästaren, som dock vare berättigad, att dessförinnan, högst tre månader, hafva Lärlingen på prof, vare pligtig, att inom fjorton dagar efter Contractets upprättande, till Ordföranden i HandtverksSocieteten aflemna en styrkd afskriftaf Contractet, vid Tre Riksdalers 16 Sk. vite, och den påföljd, att detsamma eljest anses, såsom å Mästarens sida brutet, och Lärlingen deraf icke vidare förbunden.
Ständers ptterligare granskning och stutpröfning fär ConsiitutionS - Utskottet härmedelst wbrdsamt bfwerkemna det till Utskottet äterrörwisade Fbrsiag till Riksdags - Ordning, fbrsedt med förändringar och tillägg i öfwerensstämmelse med de flera grundliga anmärkningar, som uti Respcctrve Riks - Ständcn dlifwit gjorde och som under omarbetMdtt tjcnat Utskottet till lehning och rättelse. Dä Den ro October. 188Z Dä det cj warit för Utskottet möjligt, akt af enskildta Riksdagsmäns crindringar och yrkanden utrö» na Riksens Högloft. Ständ-rs i bwarje ämne rädande tänkesätt, har Utskottet, styrdt af betz eget omdöme, funnit ätskitlige anmärkningar wara af den beikaffen» het, att derpä ej kunnat göras nägot kill förändring Verkande afseende. Andra äter hafwa säsom ledande till stadganden rakt stridande emot ConstitutionenS bokstaf eller esprit, cj bordt af Utskvtfct till öfwerläggning upptagas, dä de cs inkommit i den ordning Regerings - Formens 81 § föreffmkwer. Emedlertid äro anniärkningarne, sä widt ske kunnat, till deeas ina nchäll antcknape och medelst korrta Förklaringar be» swaradr. Utskottet fär tillika bifoga ett PrococollS - Uk« drag, innehällande Ledamöters skiljaktiga meningar i serskildta ämnen. Stockholm d. 6 Octobcr 1329. is>. kvtsrmsrlieim. Lilkverspsrre. H.. 6. Larl. (Z. d^orclin. Lvcn 'lVikrpan L:5on, f)rniel Aberstein, lj. (Z. Lakn. Larl Lust. kroms, ^.ristsrs ^:lon ff^ckert )on. jonston, l). VValsriu?. wördsamt utlåtande
Sedan detta skett, granskas Betänkd. och då utstrvkes hvad sorn finnes vara öfverflödigt, hvaremot annat tillsattes; ty ingen af de tal., sorn deltagit i diskussionen, vill hafva sina skäl uteslutna, hvarföre man också understundom mäste intaga ganska underhaltiga skäl. Detta gör att Utskms Betank.-n icke kunna vara aflhttade i den vetenskapliga lorm, som utmärker en Bihandling af en vetenskapsman, när han får för sig sjelf upsätta densamma. Det finnes också icke något Utsk:sBetänk., sou) icke hade kunnat vara bättre, hvarföre också ganska mänga annor enrot motivertia kunna hafva sin goda grund, utan att dock väseudligen inverka på saken. Hvad sjelfva hufvudfrågan beträffar, så har den reda» blifvit tillräckligt behandlad, och jag instämmer med dem, sorn yrkat bifall, synnerligen med Gr. Anckarsvärd och Hr von Troil. Jag ber blott att få tillägga några skäl, som inverkat på mig, dä jag biträdde Utskds beslut. Det lörsta är det, som återfinnes i Betiink., nemligen att, när man sett den ena lagen efter den andra, utgrina i afsigt att framkalla en riktigt ortodox söudagshelgd, icke kunna uprätthållas, så är det icke mycket skäl att nu framkomma med anhållan om återuplifvande af de gamla föreskrifterna. Dessutom tror jag icke att det i närvarande ögonblick är af behofvet påkalladt. Jag har under min lefnad bestämdt och tydligen förmärkt, att religiositeten är i tilltagande, och, oaktadt alla dessa lättsinniga ångbätståg och civilisationens öfriga påhitt, äro dock kyrkorna vida mera besökla än för 40 år sedan. När man sål. ser den religiösa andan genom sin egen kraft vara stadd i utveckling, och då man sal. kati hoppas, att de enskildes egin öfvertygelse skall afhålla dem från lättsiuiga förströelser på söndagarne, sä vet jag icke att man bör genom nya påbud göra nästan förhatlig den söudagshelgd, som man håller på att å öfvertygelsens väg införa.
Bränvin må väl i hela fastager, större eller mindre, försäljas, men icke utdelas eller utmätas ä farvägar eller offentliga samlingsplatser på landet, i segelleder, i utoch landthamnar, samt vid stränder, ej heller å torg, i hamn eller ä gata inom stad. Den häremot bryter, bote 20 R:dr och blifve derjemte, vid hvarje slikt fall, förlustig det bränvin, hvaraf utdelningen eller utmätandet skett. Till samma ansvar vare den förfallen, som å landsbygden far med bränvin ifrån by till by eller från gård till gård, att dermed köpslaga. § 45. Den, som i minut försäljer bränvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 K:dr. Sker sådan förbrytelse andra gången, plikte han 20 R:dr. Föröfvas dylik förbrytelse tredje gången, eller oftare, bote den tilltalade hvarje gång 40 R:dr. Sker förbrytelsen å söneller annan helgedag, vare bot dubbel; dock Beni lin.-, Logsamt Allm. BesvärsOch Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:0 1. 61 ina den icke i något fall öfverstiga 40 II:dr. Är oloflig bränvinsförsäljning af beskaffenhet att kunna hänföras till krogrörelse, bote förbrytaren, som ofvan i hvarje serskildt fall stadgadt är; och vare det i försäljningsrummet befintliga bränvin, jemte de käril, hvaruti det finnes förvaradt, beslag underkastadt och förverkadt. Till enahanda ansvar vare den förfallen, som, utan att till bränvinsminulering vara berättigad, tillåter, att det hos honom köpta bränvin må till större eller mindre del på stället förtäras. Uti öppna salubodar och på apothek må icke bränvin med eller utan droguer eller andra tillsatser, emot eller utan betalning, i minut utdelas, eller annorlunda tillhandahållas, vid ansvar, som för oloflig bränvinsminutering här ofvan stadgadt är. § 46.
Jag kan deremot för min del icke tro, att någon grundlags-^ vid hvilket tillfälle som helst upphör att tjena till efterrättelse, och jag lemnar derhän, hvad påföljden kan blifva af den värde ledamotens föresats, i fall den verkställes. Hr 390 Den 3o Juni f. m. Dalman har åter sagt, att anmärkningsanledningar icke lunna viickas efter 106 §. Han har likväl sjelf vackt en anmärkn:san!edning, hvars innehåll vi icke borde k£nna, men hvilken han sjelf obehörigt kungjort i tidningarna, af hvilka vi sett, att han emot en af Konungens rådgifvare yrkat ansvar efter 106 §. Jag är väl oviss, om det i tidningarna införda innehållet är riktigt och kan ej ansvara derför; men då Hr Dalman, som måste ansvara för riktigheten af hvad han i sin egen tidning infört, nu påstått, att en anmärkning efter 106 § icke kan af enskilda ståndsledamöter göras, här han således sjelf, efter sin egen tanka, begått en olaglighet. Jag lemnar för öfrigt derhän, hvarifrån man hemtat den mening, att anmärkningar efter 106 § icke kunnat göras af enskilda ståndsledamöter. Min öfvertygelse är, att sådant kan ske; ty när den enskilda ståndsledamoten gör en anmärkning, tillhör det honom endast att uppgifva anledningen, men icke att bestämma eller yrka ansvaret, vare sig efter 106 eller 107 §. Det beror ensamt på Constit.Utsk., om 106 §. skall tilläfhpas, och i fall Utsk. icke heller funnit skäl att efter 107 § anmälan göra, bör det sådant anmäla, utan att nämna iuiniärkn:sanledningens föremål. Huru skulle en sådan anmälan kunna föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarna? Men då R.
»Kammarcollegio oss derom angifva, men emedlertid till uppbörden svara». Så länge detta vilkor i loftessk ritterna .qvarstod, hade åtminstone icke inom kortare tid än tre månader dessa förbindelser kunnat genom uppsägning tillintetgöras. Att samma vilkor varit gällande ännu den 19 No v. 1710, eller vid elen tid, då det af Collegium åberopade senare cirkuläret utkom, syntes af en från Collegium samma dag utfärdad skrifvelse till en Landshöfdinge, deruti påminnes, att i en inkommen cautionsskrift ej vore infördt, det cautionisterne skulle deras borgen frenne månader förut uppsäga, och imedlertid till uppbörden svara, och att cautionsskriften således icke vore enlig med det approberade formuläret. Huruvida sedermera någon ändring blifvit införd förr än den 31 Juli 1797, hade jag mig icke bekant; men då hade Kamrnarcollegii cirkulär till samtlige Landshöfdingar samt Ståthållaren på Drottningholm utkommit, deruti förmältes, att till Collegium esomoftast inkommit sådana löftesskrifter till Kronans säkerhet för 1500 R:dr af vederbörande Kronofogdars om händer fående uppbörd, sorn i afseende på sjelfva förbindelsen saknade den redighet och ordning, sorn vara borde; hvarföre Collegium öfversändt ett formulär till så beskaffade loftesskrifters författande, hvilket hittills oförändrade formulär innehölle ingenting om ansvarighetstid eller uppsägning. Al samma formulär vore således ej heller någon upplysning att hämta, huruvida antingen den förut medgifua uppsägningsrätten redan vore afskaffad, eller bortom löftesmannen blifvit befriade äfven från skyldigheten att i frenne månader efter skedd uppsägning till uppbörden svara; men svårligen borde man dock, efter min tanka, föreställa sig, att denna uppsägningsrätt skulle varit betraktad såsom fortfarande, utan att förbehållet i löltesförbindelsernes formulär om någon viss tid för förbindelsens giltighet efter uppsägningen blifvit bibehållet.
Uå dessa grundet tror jag, att ingen Riks-väglagnings-staögä bör upprättas, utan Konungens Befallningshafvande lemnäs denna rättighet, med Särskildt afseende på behofvet och nyttan af det län han styr, och hvilken rättighet ingen anledning gifves att tro honom missbruka, enär man nödvändigt måste vara öfvertygad om, att länets bästa är hvarje hederlig och upplyst Landshöfding högt om hjertat.” Mesu. och Ekon, Utsk, Betänkanden. 239 Herr Rappe, Carl, förenade sig härmed till alla delar. Herr Norström yttrade: ”Då väglag, iiingsskyldigheten i och för sig sjelf är ett verkeligen tungt onus, och det göres, efter hvad jag tror, tyngre genom utsättande af precis tid, när den ovillkorligen bör verkställas, sedan tillfälle dertill kan för den ena och andra vara olika, och torde hända minst läglig för andra göromål å den tid, som kunda blifva utsatt, så kan jag icke undgå yttra mia tanke vara den, att någon viss tid till grusning och dikning icke bör utsättas, utan blott stadgas, på hvilka tider syn bör hållas till efterseende, huruvida denna skyldighet är behörigen fullgjord; och, om ändtiigen funnes nödigt föreskrifva väglagningstiden, inser jag icke, hvarföre någon ändring skulle föreslås uti hvad förut är stadgadt, helst, i enlighet dermed, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ega, hvar i sitt län, efter vederbörandes hörande, härom förordna, på sätt för hvarje locals olika förhållande kan finnas nödigt och nyttigt.” RiksdagsFullmägtigen från Malmöhus Ian, Nils Månsson, anförde: Då Höglofl. Utskottet med mindra fästadt afseende på Riksens Höglofl. Ständers underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit, sistlidne Riksdag, och det deruti åberopade talande skäl för den då föreslagna förändringen, af den dertill gällande tiden för väglagning, nu äter före» 240 Eesvi och Ekon. Utsk.