Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dock lill upplysning nämna, att någon fara för låntagarne icke uppstår genom borttagande af detta stadgande, emedan der domare och executorer j allmänhet utfärda utslag öfver sådana mål, hvari räntan är förskrifven till 6 proc., der innehåller utslaget att capitalet skall betalas jemte 6 proc. ränta med iakttagande af bevillningsafdrag; och derföre kan hvarken långifyaren eller den person, sorn mottager utslaget till verkställighet, för - i iG Deu 7 Octobcr f. m. dra en för hög ränta, och låntagaren får då styrlin, huruvida han under tiden åtnjutit hevilla.aldraget, men domaren besväras icke dermed, och på sådan grund får jag anhålla att äfven detta stadgande må borttagas. [ir Printzensköld: Instämmande till alla delar i den hemställan, som Frih. Cederström gjort derom, att sista morn. af andra punkten i 33 §:n, rör:de domares och executorers skyldighet att göra sig noga underrättade huruvida låntagaren fått tillgodonjuta hevilla.afdrag, må från bevilln. förorda, alldeles uteslutas, emedan jag anser det vara alldeles olämpligt och icke medföra någon ytterligare säkerhet för låntagaren, — kan jag deremot icke med honom och llr von Hartmansdorff förena mig deruti, att sista punkten af denna § må varda från bevilln.förordn. utesluten. Om jag icke misstager mig alltför mycket, så finnes samma stadgande i nu gällande bevilln.förordn., och har det äfven funnits i de föregående bevilln.förordn:na. Någon särskild lag om ansvar för den, sora vägrar bevilln.afdrag på de lån lian utgifvit, vet jag ej heller finnas. Således lärer det väl vara nödigt att, intilldess en särskild lag utkommer om ansvar för den som vägrar att medgifva bevilln.afdrag, detta stadgande i bevilln.förordn. qvarstår; och då det tillförene i densamma influtit, ser jag ingen olägenhet vid att det äfven nu der intages. Frih. Cederström, Thure: Det är i anledn. af Hr Printzenskölds yttrande, som jag blifvit uppkallad.
Bil. N:o 2 till Särsk. Vtsk. Bet., N:o 43. 11 När man ålägger beskattning på grund af beräkning, huru stort qvantum bränvin som för året säljes, utgår man från det antagandet, att utminutering och utskänkning af bränvin egentligen är en och samma rörelse. Detta antagande synes också bekräftas af den näston oöfvervinneliga svårigheten att kontrollera huruvida minuteraren säljer i minsta möjliga qvantitet eller utskänker. Utskottet har emedlertid uppdragit en skarp gränslinea emellan dessa tvänne slag af försäljning och åsatt det bränvin, sorn utskänkes, en 100 procent högre skatt, än det som utminuteras. Afsigten dermed har varit att förekomma det skadliga vistandet på krogarne. Ovisst är huruvida denna afsigt vinnes. Oafgjord! torde äfven vara, huruvida bränvins-supandet såsom hemvana är någonting mera önskligt än bränvins-förtäring på krogen. För att upprätthålla den gjorda gränsbestämningen, har Utskottet beslutit sig till en så sträng åtgärd, som att, vid iteration, stadga ett urbota straff af till och med ett års straffarbete för den bränvins-minuterare, som skulle beträdas med att försälja i stad så liten qvantitet som ett qvarter, på landet som sju qvarter bränvin. Den som förjttrar en vara, till hvars försäljande han i stadgad ordning förvärfvat rättighet, och för hvars hela försålda qvantitet han betalar skatt, skulle sålunda vara förfallen till samma straff, som lönnkrögaren, hvilken både drifver en förbjuden, på ortens sedlighet menligt inverkande, rörelse och undansnillar staten en betydlig inkomst. Polismjndigheterne äro genom detta stadgande tvingade till bemödandet alt öfver qvantiteten af det för hvarje tillfälle utminuterade bränvin utöfva en kontroll, som gränsar till det omöjliga. Genom denna skarpa gränslinea har slutligen äfven den möjlighet försvunnit, som eljest kunnat, nu eller framdeles, gifvas, att afskaffa utskänknings-slällen på landel.
Uti denna §. anmärkes, att uti afslutadt kontrakt, till följd af Eders Kongl. Majlis Bref den 8 Februari 1841, om underhåll af Lifgardets lill häst pistoler och sablar, finnes inlaget det vilkor, att, vid passevolans-tidens utgång, Regementet väl skulle få behålla sabelklingorna, men vara skyldigt att aflemna tillhörande ”messings-” och jernbaljor samt fästen, hvilket vilkor icke vore uppfyldt, emedan, vid kontraktets förnyelse den 6 Februari 1845, Regements-Befälhafvaren hade förbehållit Sqvadrons-cheferne rättighet att behålla cj allenast sabelklingorna, utan ock baljorna (hvilka äro endast af jern, men ej, enligt uppgiften, äfven af messing) samt fästena, hvilket Revisorerne ansett vara stridande mot det åberopade Kongl. Brefvet. Förhållandet härmed är, att, då kontraktförnyelsen skulle ske, för att vinna förlängdt underhåll af de gamla sablarne, emedan, i saknad af sådana efter fastställd modell å detta vapen, som bordt Regementet tilldelas, denna angelägenhet ej kunde vinnas med mindre än att de uttjenta handgevären skulle få behållas i det skick de voro, således med baljor och fästen. Efter hos Eders Kongl. Majit gjord underdånig framställning om vilkoren för förlängning af kontraktet om de gamla sablarnes underhåll, täcktes Eders Kongl. Maj:t, uti nådiga skrifvelser den 18 Augusti och 28 November 1845, föiordna, det Kollegium skulle äga pröfva huruvida de af Regementet gjorda passevolans-anbud kunde antagas, eiler om sablarne med tillbehör borde å Kronans direkta bekostnad underhållas, och har Kollegium ansett vara med Kronans fördel föreqligt, att omförmälda sabelfästen och baljor skulle få af Regementet behållas, för att i mindre tjenstgöring och för huggnings-exercis, jemte klingorna, begagnas. §. 8.
Då messingen i betydlig qvantitet ingår uti machin-tillverkningen, och svårighet möter att, i anseende lill den stora bränsle-åtgången vid dess beredning, här i Sverige tillverka densamma för lika godt pris som utomlands, så synes mig den föreslagna tullsatsen vara för hög samt böra nedsättas i likhet med den för koppar. Detta vore i min tanka en vinst, då vid tillverkning af koppar icke så mycket bränsle åtgår som vid den af messing. Gr. G y.l den stolpe, Ant. Gabr.: Enär den ifrågavar:de tullsatsen fortfarit under många Riksdagar, utan att densamma anselts vara för hög, har Utsk. icke funnit skäligt att man förändrar den. Dä motioner, som utvisade att tullen på denna vara vore alltför tryckande för de fabrikanter, som begagna densamma vid sina tillverkningar, icke blifvit inom RiksSt:n väckta, så hemställer jag huruvida det kan vara skäl att bifalla Gr. von Rosens förslag. Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.: Gr. von Rosen har föreslagit en nedsättning i tullen å ifrågavande artikel, men då de af honom anförda skäl icke synas mig vara af beskaffenhet alt böra åstadkomma förändring i denna lull, som under en följd af år varit oförändrad, så anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag. Gr. von Rosen: Då jag ser efter uti förslaget till Tulltaxan, så är den ifrågavande artikeln Messing åsatt ett värde af 200 11:dr pr S/cS och en tullsats af 33 R:dr 10 sk. Enär jag icke kan inse, hvarföre denna vara, som är omarbetad, skall, i jemförelse med Koppar, vara belagd med en så betydlig tull, så fortsätter jag min anhållan om densammas nedsättning i likhet med Koppar. Frih. Tersmeden: Jag kan icke, i likhet med Gr. von Rosen, inse hvarföre tullen å Messing skall vara lika låg, som den å Koppar. Våra inhemska messingsbruk begagna endast Svensk Koppar och hafva således ingen nytta af en nedsatt införsels-tull på denna vara.
Men om Konungen dertill samtycker och Riksens Ständer det önska, lärer hvilan blifva en följd af dessa tvänne Lagstiftande magters sammanstämmande beslut. Så har ock vid de tvänne sist förflutne Riksdagarne händt, och ingenting constitutionsvidrigt synes mig härutaf hafva uppkommit. Då nu Förslaget, att låta beredda Grundlagsfrågor längre hvila, i och för sig sjelft, som redan anmärkt är, icke innebär någon förändring uti, eiler något tillägg till Grundlagarna, eller någon rubbning i Riks Ståndens särskilta Privilegier, inser jag icke, huru den skall kunna räknas till dem, öfver hvilka hvarje Riksstånd äger ett veto. Öfver denna, lika som öfver alla öfriga frågor, tror jag att tre Stånd, genom deras pluralitet, med full rätt besluta. Att till de frenne kända slagen: Constitxitions-, Privilcgiioch andra Lagstiftningsfrågor tillägga ett fjerde slag, och sedan man kallat närvarande öfverläggningsämne Preliminairefråga, framställa en Den 30 Maj 1815 595 särskilt, röstberäkning för dess afgörande, samt dervid tilldela hvarje Riksstånd ett veto, likasom vid de tvänne första slagen, är föga constitutions-mässigt, och lärer ej blifva gällande förr, än ett sådant verkligt tillägg till Grundlagarna blifvit beredt och, efter vederbörlig pröfning och hvila, af alla fyra Riks Stånden beslutadt samt af Konungen i Nåder sanctionneradt. Den grundsats, att hvarje lagligen slutberedt Riksdagsmål mätte till afgörande upptagas, erkänner jag, med anledning af 42. §. Riksdagsordningen och 56. §. RegeringsFormen; men kan icke binda samma begrepp vid ordet afgörande, sorn den värde Ledamoten dervid fästat. — Ett beslut måste ovillkorligen tagas öfver hvarje Riksdagsmål; men jag finner icke ett ord i Grundlagarna, som yrkar, att detta beslut måste ovillkorligen innefatta bifall eller afslag till den väckta motionen.
Att göra en sådan inbjudning anser jag icke passande, ej heller med formen öfverensstämmande. Om ett Stånd bifaller ett Betänk, med vissa förändringar, som icke i hufvudsaken göra någon ändring, då kan det låta sig göra. Men då ett Stånd afslagit ett Betänk, och de andra bifallit detsamma, tror jag icke att det är öfver ensstämmande med grannlagenheten att söka förmå dem till att afstå från detta beslut. FIr von Troil, Sam. Gust.: Jag är förekommen af Gr. af Ugglas. En inbjudning från ett Stånd till de andra kan och hör ega rum, då det är fråga om redaktionsförändringar. Men att vilja inbjuda ett eller flere Stånd att, när de bifallit ett Betänk. afslå detsamma, anser jag icke vara lämpligt. Jag afstyrker således Frih. Hermelins förslag. Frih. Hermelin: Jag tror mig veta, att i Bonde-St. ganska lifliga sympathier finnas för den åsigt, som nu blifvit utta lad. Men då man icke vet hvad detta Stånd i frågan beslutat, 368 Den 11 Febrnari e. m. torde det vara skäl att försöka, om man icke genom inbjudning kunde åstadkomma ett beslut, som står i öfverensstämmelse med det af R. o. Ad. nyss fattade. Härefter framställdes propos. på bifall till Frih. Hermelins förev:de förslag, men besvarades med starka och enhälliga nej; hvarefter Hr Gr. och Ordföranden förklarade proposm vara med nej besvarad. Föredrogs ånyo oeh bifölls Allm. Besv.- ooh Ekon.-Utsk:ts den 31 sisth Januari och 7 dennes bordlagde Betänk. N:o 56, i ani. af väckt motion om lämpligare fördelning emellan socknar inom samma pastorat af den återvunna helgonskylden.
Vidare upplyser Herr HofCancellerens omförmälde Embetsskrifvelse, att för detta ProtocollsSecreterarcn Brummer fortfar i ostördt åtnjutande af en pension å för detta Pommerska Kammarens Stat, utgörande omkring 600 R:dr Svenskt Banco årligen. Hvad menas dermed? Kanske att som Herr ProtocollsSecreterarcn icke äfven på samma gång blifvit anmäld till förlust deraf, han hör vara glad, att lills vidare få äga denna inkomst. Om det skulle vara meningen, så beklagar jag hvar och en, som sätles i den olyckliga belägenhet, att blifva ett föremål för dylika pröfningar och Nådebetygelser; men jag erindrar mig en Tysk proprietairs yttrande under sista kriget, då Fransmännen beröfvat honom all sin egendom; han sade: die Fransosen sind gute Leute, sie schlagen hein Mensch tod. Min önskan hade visserligen varit, att få ConslitutionsUtskottets ifrågavarande Utlåtande återremitteradt; men som Herr Grefven och LandtMarskalken vägrat proposition lill återremiss af Utlåtanden, som från nyssnämde Utskott afgifvas, samt Ilögloflige 168 Den 17 Jul i i e. m. Ridderskapet och Adeln, genom votering i dag på förmiddagen, gillat Herr Grefven.? och LandtMarskalkens berörde åtgärd, så återstår nu intet annat, än att begära, att dessa mina anmärkningar måtte få begraf-r vas, jemte sjelfva det kosteliga Utlåtandet. Friherre Boije, Ludvig: Det måtte vara ett axiom fattligt för hvarje redigt be-: grepp, att af Embetsmäns handlingar kunna inga andra blifva föremål för anmärkning i ConstitutionsUtskottet, än sådane handlingar, som slå under hagarne. De öfriga höra ensamt till den personliga opinionen hos hvar och en, det vill säga till det moraliska omdömet, men det hör ej hit. Jag ber att få uppläsa 6 §. af Riksdagsbeslutet 1813: Uppå derom af Kongl.
Bördemän äro säljarens barn och bröstarfvingar, så länge de till äro: sedan föräldrar; så ock syskon och dessas barn. Den som med säljaren å fäderne skyld är, må dock ej börda hans mödernes jord, ej eller den som a möderne skyld är hans fädernes jord; och vare börd ej eller tillåten, der jord säljes till bördeman. § 3 mom. 1. Ar jord till annan än bördeman såld och tvista män om företräde till börd deraf; vare den närmare att lösa i börd som närmare är att taga arf, allt efter som i 2 och 3 Kapitlen Ärfda-Balken sagdt är.» Af Herrar f. d. Stats-rådet, Biskop Anjou och Professoren Sundberg med tillkännagifvande, att de fortfarande biträdde den mening, Utskottet i sitt i ämnet förut afgifna Betänkande JYs 28 uttalat, Herr Biskop Anjou med tillägg, att han ansåge Riks-Ståndens återremisser af samma Betänkande åtminstone icke hafva bordt föranleda förslag till annan ändring uti ifrågavarande lagstiftning, än den Herr Grefve Sparre i sin reservation framställt. Af Riksdags-fullmägtigen Olof Persson, med hvilken Riksdags-fullmägtigen J. Lekberg sig förenat: »En ibland samhällets äldsta institutioner torde vara rättighet för arfvinge att i börd få lösa arfvejord å landet, som blifvit utom slägten försåld. Ifrån äldre stadganden intogs bestämmelser i detta afseende uti vår nu gällande lag redan för 126 år sedan, och dessa bestämmelser hafva ännu icke undergått någon förändring. Denna institutionens ålder och bibehållandet af dess oförändrade beskaffenhet, oaktadt nyhetsbegärets alla bemödanden, är redan ett bevis huru djupt rotfästad bördsrätten städse varit i det allmänna tänkesättet, Den sekelgamla föreställningen att jorden tillhör familjen, fortlefver ännu hos den egentlige odalmannen, och kärleken till fadrens jord, hvaråt den gamla odalrätten gifvit styrka och näring, är ännu i min hemort oförminskad. Det är denna kärlek, som i så hög grad befordrat jordbruks-näringen, men som genom bördsrättens borttagande skulle komma att upphöra.
afton, på dessa statister som spela » folk » för några ören, eller dessa små » balettråttor », som få göra ett hårdt och ansträngande arbete först på lärorummet, sedan på scenen för en lön som knappast räcker till tarlatan åt deras korta balettkjortlar? Nej, man tänker ej på detta. Man ser blott det glittrande skenet. De unga flickorna — och ynglingarne med! — som drömma om skådebanans triumfer, må därför tänka sig många gånger för och pröfva sig själfva energiskt, innan de låta sig gripas af teaterns armar. T y en gång i dess nät, är det svårt att komma därur! * * * För musiken och de bildande konsterna ha vi särskilda läroanstalter uti K. musikkonservatoriums och K. akademiens för de fria konsterna undervisningsverk. Det förstnämnda, musikkonservatorium, har väl icke i främsta rummet till uppgift att utbilda konstnärer i detta ords stora betydelse, utan tvärtom att utbilda och examinera personer, som önska anställning som organister, kyrkosångare, musiklärare vid allmänna läroverken eller musikdirektörer vid militärkårer. Men likväl drömmer nog mer än en af konservatoriets alumner om att drifva det längre än så. Att få bestiga operans scen, kanske att blifva en ny » nordens näktergal », en europeisk » diva ». Eller — om det ej är i strupen,; utan i fingrarne man ser sin framtid — om den store berömde, firade violeller pianovirtuosens glänsande framgångar. Drömmar gå som strömmar! Huru många, som drömt sig en Kristina Nilssons triumfer, får ej nöja sig med att sjunga biroller på scenen eller kanske blott en röst i kören? Huru mången, som velat blifva en PopperMenter, slutar ej med att vara glad att få ge undervisning i skalor åt gensträfviga barn? Men, låt vara! De böra icke låta nedslå sitt mod däraf. » Skam i den djäkne, som icke har biskopsstolen i kikaren. » — V i skola sätta målet högt, äfven om vi ej kunna nå det!
Och, ehuru de Pastorrkne förlänte Annexe, eller Stom-Hemman åtfölja en för dem i Privilegierne grundad rättighet, att de samma begagna; sä är likwäl en sidan rättighet icke Prcsterffapet ashänd, dä en flik Löningsförmohn warder dem emellan pä det sätt fördeld, att en Comminister, svin saknar Boställe, bliswcr med ett fädarit Hemman till Bostad försedd, hwilken åligger, att Kyrkoherden med sitt biträde tillhanda gä,- och som Kyrkoherden deremot af sina Löninaktillgäno.ar bör understödja. Särskildta Utstottet får alltfä, hwad i denna del blitwit föreslaget och hemställt, sill Riksens Högloflige Ständers bifall wördsamliaen öf, werlämna, sä att, wid nu warande Innehafware» eller Kyrkoherdars afgäng, ett af de Annexe' eller 2si2 Den io Augusti. Stom-Hemman, som Kyrkoherden tillhörer, ma,' såsom Boställe för Comministcrn utses t de Orter, der en tjenstgjörande Comminister icke är med Boställe försedd; den Kyrkoherde likwal obetagit, som under sin tjenstetid häruti will inga, akt hos Consi, storium uppgifwa det Hemman, som han i förenämnde afseende will afsta; hwarcster Consistorium till Kongl. Majus Nådiga fastställelse i underdånighet anmäler, hwad härutinnan warder förestagit eller öfwerenskommit, till framdeles säkerhet och efterlefnad.
Den sedermera i betänk, föreskrifna controllen om förteckningars ingifvande frän häradshöfdingarnc har alldeles icke afseende på de Den 4 Januari e. m. ’ 57 de expeditioner, som fran vederbörande fi ofrät ler eller collegier utgifvas, och det är i afseende på dein, som jag tillåtit mig framställa den aninärkn., att den säkraste controllen ligger deruti, att expeditionerue skrifvas på charlome, samt att derföre äfven chartor böra finnas till sådant belopp, som är foreskrifvet att handlingar skola vara skrifne på — det är för desse verk 12 sk:s chartor. Den förlust, som fiir Kronan skulle kunna uppkomma, derigenom att Kronan skulle låta tillverka sådane chartor, tror jag vore ingen, dä i alla fall dessa verk af Kronan förses med papper. Om cn besparing för Kronan åsyftades, borde det då snarare vara för underdomstolarne, hvilka ulan ersättning fä sjelfve skaffa sig papper. Men alt vilja tro, att det skulle leda lill någon besparing, att ålägga öfvcrdomstolarne, att försl köpa skrifpapper och sedan köpa biläggningschartor, det kan jag alldeles icke begripa. För öfrigt instämmer jag för mili del deruti, att denna punkt måtte återremitteras, dä rednclionen icke lämpligen verkställes inom Stånden. Gr. Cronhjelm: dag torde fä börja med att fästa den siste värde talarens uppmärksamhet å en, enligt min förmening, uti hans sista yttrande inträffad oriktighet, då han nämnt, att här endast vore fråga om chartor på utgående expedilioner. §§ 2 och 3 tala om stamphult papper i allmänhet och fästa icke dervid det förbehåll, att de endast afse sådane chartor, som användas pä utgående expedilioner. En annan värd talare har lemnat en upplysning, för hvilken jag är honom tacksam, nemi. alt K. Kammarrättens förslag i ämnet är äldre, iin K. förfalln. af d. 11 Aug. 1844, och alt således K. M., då han ntgaf denna författning, har ägt full kännedom af K.
När han någon gång kom dit, talade han med Elsa endast om likgiltiga ämnen. Han ville fortfarande vara hennes vän och råda henne till allt godt, tyckte han, ty hon behöfde råd, så många afundsmän som hon hade. Men aldrig skulle hon få höra ett ord om kärlek mera från hans läppar. Sämre fästman kunde hon få än honom, och hade hon ratat honom en gång, kunde detta vara nog. Elsa å sin sida tycktes förstå hans tankar. Hon ville icke mera följa honom till båten. Det var bättre, sade hon, om denna var qvar på andra stranden öfver natten, ty lätt nog kunde hon råka illa ut på återfärden, då hon var alldeles ensam. Detta tyckte äfven mor Greta, och derför vardt det äfven så. Det skymde redan, när det kungliga jagtföljet gjorde sitt intåg ner för Hornsbacken. Det var ståtligt att skåda för det fattiga folket, som trängde sig fram mellan de torftäckta kojorna. Muntra fanfarer klingade. Hästarne frustade. Hvilka bandprydda manar och guldsmidda betsel! Kavaljerer med stora fjäderbuskar i hattarne, skämtande och skrattande med damer i långa, hängande klädningar, öfversållade med guldoch silfverblommor. Nyfikenheten hade drifvit äfven Elsa dit ned, för att åse ståten. — Hvad jag gerna ville vara i hennes ställe, tänkte hon, och såg upp mot en ung dam, som red förbi på ett hvitt sto. — Hon behöfver ej vänta på bröllopet, om någon vinner hennes tycke. Hon strök håret ur pannan och vred taftshufvan mera på sned. Hon visste, att det klädde henne bättre. Hon kunde nämligen icke undgå att märka, att kavaljererna sände henne månget förstulet ögonkast, när de redo förbi. Men hvad betydde väl, att hon icke var lika ful som svarta Malin, när hon ändock hade så ledsamt. — Anders Barberare var visserligen en god gosse och hade aldrig gjort henne emot, men han var lika fattig som hon, och Jonas Klockare hade nog rätt när han sade, att om sorg och nöd väter gift mans bröd, blir det kärlekens död. Så följde hennes tankar hvarandra, medan hon drömmande såg efter det lysande tåget.
Hr Bogeman, Joli. Ludv.; N:o S6 Gr. Hamilton, Jacob Essen; Riddar hus-Utskottet: Efter N:o 572, Hr Rännerfelt, Fullm. Hr Adlersparre, Georg; N:o 1,306 Hr Söderhjelm, Gustaf August. Äfvenledes öppnades Hrr Electorers lista till val af tvenne suppleanter i Const.Ulsk., dels för N:o 792, Hr Lagerhjelm, Pehr, under den honom beviljade 14 dagars ledighet, från d. 4 dennes, hvartill blifvit utsedd: N:o 357, Frih. Nordenskjöld, Carl Reinhold; 14 Den 5 October. och dels för N:o 1,861, Hr von Hartmansdorff, Äng., under den honom medgifna frenne veckors ledighet, fran den 7 dennes räknad, hvartill befans hafva blifvit utsedds N:o 1,364, Hr Ljungfelt, Fullm. Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf. Gr. Hamilton, Henning L'udv. Hugo: Som jag i anseende till tjensteäligganden nödgas att vid slutet af nästa vecka för en längre tid afresa från hufvudstaden, anhåller jag vördsamligen hos R. o. Ad. att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats i StatsUtsk. Hr Bogeman, Carl Adolph, hade låtit inlemna följande: Af oförutsedde, enskilde angelägenheter hindrad att, inom den mig meddelade permissionstidens tilländalöpande, kunna mig å riksdagsorten infinna, nödgas jag härmed vördsammast anhålla, att få afsäga mig ledamotsbefattningen i R. St:s Allm. Besv.- och Ekon.Utsk., och att emedlertid varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att äfven Hr Stuart, Fredr.
Mom. kungjorda tid göra anmälan hos ut» sedde Compkomitzarier, och sitt hinder med bewiö styrka, ägande de att efter sig företeende om - Den 16 October. ' Z87 omständigheter, bewilja uppskof med wälet, och tilläta den klagande att sin talan emot Taxerings, ätgärden utföra wid den efter nästföljande ärets Taxering infallande Compromitz; hwarjemte Compromitz - Rätten , enär i anseende till sävant laga bewrsligt hinder nägot mål uiöfwer den stadgade tiden kan blifwa pä dctz ätgärd hanlande, bör hos Landshöfdingen gi wa det tillkänna, tillika med de omständigheter, som uppskofwet förorsakat." IV. Art. §. 1. Stycket. "Husbonde answare för sitt tjenstefolks personliga skydds-a fg i't efter Tariffen Nw 2. hwaremot Bewillning för egen. dom eller bebällen inkomst, bär tjenstchjonet sjelf päföras och af det samma erläggas, utan-minskning af desi genom Husbonden utbetalte personliga skyddsafgift, hwilken derjemte bör utgä sächm swarande emot tjenstehjonets lön och underhäll, som deremot wid beräkning af dest serskillta inkomst icke upptages." De följande stycken af detta Moment förblifwa oförändrade. Tariffen Nw 2. Sid. Z8- under Artikeln Arbetare. "Gifte samt Enklingar med Barn under ig är, 40. tz" Sid. Sid. 43. under Artikeln Folk. "Gifte samt Enklingar med Bam under r.tz b^ Qwinkon: Ogifte och Enkor utan Varn 52 tz. Dito med Barn under 15 är, 8- st.'' Under Artikeln Färjekarlar. "Gifte och Enklingar med Barn under ig är, 24. H-" Följande Stycke. "För dem af förenämde "lägenheter hwilkas räntor eller afkomst under "indelningen äro pä Lön anstagne, och innehas'