Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
I afseende å artikeln ull . tillkommer samma rättighet äfven Schäferi-egare och Uilproducenter i riket, samt att, örn ofta nämnde begränsning åter anses vara genom två Stånds beslut bibehållen, i hvilket fall den torde böra lyda så, som Utskottet, enligt memorialet N:o 3o, i 4> voteringen uti Nejpropositionen föreslagit, nemligen: '■'Grof ull må införas endast ”till städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö, Halmstad och Helsingborg; och ankommer det på General-Tullstyrel”sen att föreskrifva de serskilda controller, som kunna anses nö’dige tili förekommande af finare ulls införtuilning såsom gröfre”, tillägget till 9 §. må komma att lyda sålunda: I de städer, dit grof ull får införas, tillkommer samma rättighet, i afseende å denna artikel, äfven Schäferi-egare och Ull producenter i riket. Bevillnings-Utskoltets Memorial, N:o 35.
Hvad jag egentligen mot denna § har att anmärka, rörer l:o) mom. a), der det heter, att bevilln:safdrag får ske för ränta å det för rörelses bedrifvande uplånade kapital. Yidare hvad beträffar 6:te punkten af denna §:s l:sta morn., anser jag den stå i fullkomlig strid med 15:de § i instruktionen för Taxerings-Komitén. Enligt Ulsk:ts förslag skulle nemligen näringsidkare blifva påförde skatt, äfven om de drifvit sin rörelse med förlust. Jag frågar, huru ett sådant stadgande kan stå i öfverensstämmelse med den åsigt, på hvilken hela författningen stödjer sig, att det är inkomsterna, som skola bestämma bevillningssummans utgörande. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Den nu föredragna §:n står i ett allt för nära sammanhang med den närmast föregående, för att nu af R. o. Ad. bifallas. Jag anser således, att något annat beslut i afseende å 7:de §:n ej kan fattas, än att återremittera densamma. Oaktadt jag således framställer min önskan om återremiss, vill jag dock icke erkänna, att alla mot denna § riktade anmärkningar hafva varit fullt befogade. Men som punkten förmodligen blifver återremitterad, vill jag icke nu förlänga diskussionen genom att upptaga desamma till besvarande, hvarföre jag inskränker mig till den anhållan, Deli 15 Maj. 125 att H.r Gr:n o. Landtm:n måtte framställa propos. på återremiss. Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef § återremitterad. § 8 lista mom. Hr Fåhreeus, Johan Fredrik: Den nu föredragna punkten i förslaget till ny Bevillms-stadga lemnar rum för tre väsendtliga anmärkningar. Såsom jag i ett vid Utsk:ts Bet:de fogadt särskildt yttrande ådagalagt, skulle, genom Utskits förslag, inkomstskatten för löntagare, hvilkas vilkor äro beiäknade blott för lifvets tarfligaste behof, komma att ökas ända till 4 å 4 !/2 gånger nuvarande bevillms-belopp.
Hvad jag nu yttrat har icke tillkommit i afsigt, att på något sätt söka väcka misstroende lill en näring, som kail vara af stor nytta såsom en binäring för jordbrukaren. Jag har endast ansett det icke vara rådligt, att denna näring af R. St. sä -omhuldades, att Regeringen deraf kunde finna sig föranlåten ali gifva densamma ett exceptionell understöd. Genom ett sådant understöd framkallar man ett nytt uiotiopolii-inlresse i landet, under det att man genom en friare lagstiftning i afseende å handel och näringar söker lossa de band, som fordna liders näringstvång lagt på samhällets förkofran i materiell hänseende. Jag har icke med min röst inom Ulsk. velat bidraga till ett dylikt beslut, som, enl. min åsigt, skulle kunna medföra ganska vådliga följder och jag har haft lyckan att härvid tillhöra Utskrs majoritet. Om hvitbets-socker-fabrikationen verkligen är så fördelaktig, som Hr von Troil ansett den vara, så är det att förvänta, att denna näring af sig sjelf upblomstrar inom landet och näringens framgång är icke på något sätt beroende utaf några artiga fraser från StalsUtsk., ty deraf frambringas hvarken hvitbetor eller socker, hvarföre jag på anförde skäl anhåller om bifall till Utlåt. Frih. Raab, Adam Christian: Hr Bildt började sitt föredrag med all säga, det idéen om hvitbets-socker-beredningen ännu vore allt för omogen för att med skäl kunna tilldraga sig någon opmärksamhet af R. St. Del är med anledn. af detta yttrande, som jag begärt ordet, och nu anhåller alt få meddela några uplysningar, som torde vederlägga nämnde ledamots yttrande. För några år sedan vistades jag under en tid uti Magdeburg och var då i tillfälle att taga kännedom om hvithets-odlingen och socker-fabrikationen derstädes.
Än mindre troligt låter det antagandet, att den norra Mälare-banan, »sedan den gått förbi Frövi samt Mälarens hamnplatser Arboga, Köping och Westerås», skulle komma att lemna en högst obetydlig inkomst. Af bibanor, hvilka skulle tillföra denna hufvudbana en liflig trafik, tänker sig Utskottet vidare endast vägar från Nora och Linde; men någon uppmärksamhet torde äfven böra fästas vid Strömsholms kanal, samt vid den ifrågasatta linien utåt Hedströmmen, och slutligen vid den betydligaste af alla — den från Dalarne och de norra orterna tillstötande jernvägsleden. Den enda faktiska upp - % Bil. (ill Slals-Utskuttels Utlåtande M 62. 27 lysning, Utskottet meddelat, är den beräkning af folkmängden på 2 mils afstånd från hvardera banan, hvilken, enligt hvad redan blifvit nämndl, utfallit till fördel för den norra hanan. Visserligen söker Utskottet undvika den slutföljd, man deraf borde draga, genom påståendet, att det »egentligen är för den södra jernvägs linien som man kan påräkna, alt den inom provinsen boende befolkningen skall vid sina kommunikationer med Stockholm saint med södra och vestra delarnc of landet begagna sig af jernvägen». Och Utskottet anställer vidare en beräkning af huru många menniskor som äro boende på 2 mils afstånd från lastageplats, hvilken beräkning — så vidt den skall afse att bestämma förhållanden som uppkomma i afseende på begagnandet af jernvägen — föga öfverensstämmer med de åsigter, man i andra länder förvärfva! om trafikens fördelning emellan dessa olika kommunikationsmedel, likasom den icke heller vittnar om rätt stor bekantskap med de orters naturbeskaffenhet och afsällningsbehof, hvilka äro belägna i den norra Mälaredalen.
Djurhamn, samt derjemte i underdånighet förmält sig anse, att Öster-Haninge pastorat, som, Rummaren oberäknad, år 1740 bestod af 1og?\ man tal, lätteligen kunde utgöra sina skyldigheter, hvad kyrka och prestegårdsbyggnad beträffar, utan särskild ersättning för de afgående obetydliga bidragen från Rummaren, äfvensom genom dess frånskiljande kyrkoherden icke skulle förlora något uti inkomster, enär alla hans pastoralier af Rummaren voro öfverlåtne till kapellpredikanten på Nämdön; hvaremot och då en sådan förlust komme att drabba Nämdö kapellag, samt predikanten och kyrkobetjeningen derstädes, så mycket kännbarare för denna församling, som den består af endast 5^ i skärgården belägna och af fattiga fiskare bebodda mantal, Kammar-Kollegium till Eders Kongl. Maj:ts pröfning öfverlemnat, huruvida Rummaröns förläggande till Djurhamns kapell må kunna verkställas utan motsvarande ersättning till Nämdön; och har Kammar-Kollegium emedlertid, med ledning af infordrade uppgifter, låtit, efter medium af de 1 o sista årens markegångspris uppgöra en uträkning å det belopp kronotionde spanmål, som erfordras för att bålla kapellpredikanten och kyrkobetjeningen i Nämdö jemte kapellkyrkan derstädes skadeslösa för den minskning uti inkomster och bidrag, som genom Rummarens skiljande derifrån skulle uppkomma, utgörande detta belopp för kapellpredikanten i3 tunnor 21 kappar, för klockaren och kyrkovaktaren 4 tunnor pA kappar samt för kapellkyrkans underhållande och reparation 1 tunna 25^ kappar, eller tillsammans ip tunnor 23U kappar spanmål,' hälften råg och hälften korn.
Visserligen är det sant, att den nya parlamentariska ministéren har den stora fröjden att kunna debutera med en inkomstsumma, som, tack vare de ljusnande konjunkturerna, med en million öfverstiger, hvad dess företrädare kunde beräkna såsom tillgänglig att betäcka statsverkets behof. Denna million är alltid en god hjelp, men trots denna så — om man betraktar förhållandena ur normal synpunkt — befinnes, att statsverket i sjelfva verket laborerar med en brist på 530,000 kr. oaktad t det prunkande öfverskottet, hvarmed nu stoltseras. Saken kan synas något mystisk, men har sin naturliga förklaring, som icke heller skall uteblifva. Såsom man torde erinra sig, befans det under den tid, statsrådet Forssell skötte finansportföljen, oundgängligen nödigt att genom en tilläggs-bevillning fylla den brist, som då uppstod. Att detta var en exceptionel åtgärd, framgår bland annat deraf, att denna bevillning icke tillädes till och sammanslogs med den vanliga allmänna bevillningen, utan den kom att bilda en alldeles särskild skatt, som afsigten var att låta försvinna, så fort möjligt var. Det är genom att bibehålla denna skatt oförändrad vid det belopp, hvartill den, såsom nödfallsutväg bestämdes, som grefve Posse kunnat komma till det öfverskott, som nu figurerar i statsregleringspropositionen. Vi få fram-deles tillfälle att återkomma till denua remarkabla angelägenhet. Den post på utgiftssidan, som väckte den största uppmärksamheten, var regeringens proposition om anslag till ett stort pansarfartyg. Fartyget beräknades kosta 2,290,000 kr., hvaraf for 1882 äskades ett belopp af 650,000 kr. Här har blifvit sagdt, att denna proposition väckte förvåning, och orsaken dertill är lätt funnen. Riksdagsmajoriteten — naturligtvis bestämd af andra kammarens majoritet — har under den förflutna tiden så uttryckligt och så tydligt som möjligt förklarat, att den icke ville veta af några stora fartyg.
Ler förbehålla sig eller andra, att emot någon i samma Afhandling bestämd pcnmnge-Summa eller andre willkor, fa framdeles winna Egendom ater. Sker thet, ware utan werka», och Lagfart a fg-ant köp eller stifte icke Maten. Riksens Ständer framhärda Stormägtigste AklerNädigste Konung t Ehuru Riksens Ständer, med öfvertygelse om nöds, wändigheten af en ny Byggnads - och Husefyns-Ordning. önffat kunna dertill afgisnza slt. fstr anda,märet i alla afftendcn tjenligt Förflag, och detsamma Eder Kongl. Majtt-s Nädiga pröfning, underställa, stafwa dock Riks fens Ständer uti ett ämne af denna bestaffcnhct, som r anseende till hwar-jo Landsorts se, stilla kocala omständigheter fordrar olika sörestiifter, och i saknad af derom nödige fullständige uplysniugar, icke trott sig kunna i underdånighet förestå en stadga-, som för dest hela wore fullkomligt lämpelig. Af sadan anledning anställa Riksens. Ständer ö underdänighet, det täcktes Eder Kongl. Msj.st, ledan alls^ 502 Den 14 April. nödige underrättelser och upgiftcr blifwit genom weder» börande frän Lrterne infordrade, Nadigsi lata i detta angelägna amne utfärda en sadan Författning, som kan finnas lämpelia efter tidernes förändrade stick och hwarje Landsorts olika behof. Riksens Ständer framhärda rc. Stormägtigste AllerNädigste Konung! Eder Kongl. Main har uti Nädig proposition af ben 1? sifil.
Om en sådan person finnes och blir vald, som förut haft Styrelsens förtroende, oeii ytterligare få kretsens förtroende, så blir det ju en dubbel tillfredsställelse för en sådan person att egna det allmänna sin förmåga. Jag tror således, att valen böra ske på två sätt, nemi. för en del inom kretsen och för en annan del flitt inom eller utom densamma. Frih. Boye, Ludv.: Jag vågar icke förlita mig på Den Bi Oetober «. m. 4'i mitt minne, och det är derföre jag vördsamt anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, alt tillåta att det ur prot. må blifva uppläst, huruvida icke denna fråga redan är afgjord i anledn. af Frih. Hamiltons förslag. Mig förefaller det, att Frih. Hamilton hade föreslagit en vidsträckt rättighet alt välja utom kretsen, och att detta Lief afslaget. Skulle så vara, är det en oriktighet att ånyo öfverlägga om en fråga, som redan är afgjord. Det är derföre jag vördsamt får anhålla om upplysning genom Ridd.Secret:n, utur prot., huru dermed förhåller sig. Undert. Ridd.Secret. tillkännagaf, att R. o. Ad. Sisth Onsdag, den 28 dennes f. ra., voterat öfver följande voterrs-proposition: Den som förklarar såsom R. o. Adts gemensamma tanke Frih. Hamiltons förslag, att ledamot i den kammare, som utses för hvarje riksdag, må väljas äfven utom valdislrictet, voterar ja; den det ej vill, voterar nei; Vinner nej, förklarar R. o. Ad. icke ofvannämnda förslag såsom .Ståndets gemensamma tanke; och hade voteringen utfallit med 70 ja och 8g nej. Frih. Roye: Måhända jag irrar mig, men såsom jag uppfattar frågan, så är den afgjord. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Men alla jublade – alla utom Assim, som stod tyst, och tvenne unga flickor, Singoallas leksystrar, som gingo fram, omfamnade henne och gräto. För öfrigt ett allmänt jubel, som skar in i höfdingens själ. – Vår höfding är rättvis! ropade männen. Men Assims moder skrattade, dansade kring Singoalla och pekade på henne med fingret. Och de andra qvinnorna, såväl de äldre, hvilka tänkte på Assim för sina egna döttrars räkning, som de yngre, hvilka afundades Singoallas skönhet och gillade sina mödrars tankar, ropade: Gå! Bort! Gå till din främling! Singoalla förde lockarne ur pannan, vände sig till sin far och sade: – Jag skall gå, fader. Ja, jag går gerna till den blonde ynglingen, ty jag älskar honom, och han älskar mig; han är min man, och jag är hans hustru. Men äfven dig älskar jag, och sedan jag återfått min man, skall jag uppsöka dig, ty icke kan du förskjuta mig för alltid, du som hitintills varit så god emot mig. Singoalla vände sig bort och gick med beslutsamma steg ur lägret. Natten. Flickan vandrade genom skogen, följande de spår, som hennes folks vagnar efterlemnat. Skymningen låg öfver nejden, då hon trött, villrådig och bäfvande, såg Ekö slott höja sina torn öfver insjöns gråa yta. Fallbryggan var uppdragen, och hon vågade icke med ropande gifva sin närvaro tillkänna. Flickan satte sig på en sten vid stranden, gömde ansigtet i sina händer och grät. Hon tänkte på mycket: på fadrens vrede, qvinnornas hån, men mest på Assims moders ord, då hon sade, att hon bräddat den blonde ynglingens pokal med en giftdryck. – Hon ljög, ja hon ljög, sade Singoalla till sig sjelf, ty hon ville förjaga denna hemska tanke. Då väcktes hon ur sitt sorgliga grubbel af smygande steg, hvilkas ljud hennes skarpa öra uppfångat. Hon såg flera karlar närma sig henne; hon steg upp och betraktade dem; de rusade fram, för att fånga henne och föra henne till slottsherrn.
I öfverensstämmelse mecl öe af Utskotten, uti ke-^ tänkanöet lV:o 2Z, i k,äga om ytterligare biörag till Oötba dannis kullboröan, kramlagöe asigter om nöövänöigbeten ak att bilcla en nägorlunöa tillräcklig reparationskonö, kör unöeibällanöet ak öe pä Ltatens bekostnad, belt eller till större clelen, utkäröe diinalb^ggnaöer eller snöre arbeten ak likartad beskafkenbet, bakva Utskotten, trott, att säsom ett or^ggeligt vilkor kör beviljanöet sk kljelmare danalocl» Llussverks-Lolags nu gjoröa anbällan, om ektcrgikt ocb afskrifning ak bolagets, i ocb kör danalb^ggnaöen, äsamkaöe, okvanuppgikne skulöer till Lanken ocbLiksgälösdontoiret, boröe köreskrikvas sk^löigbet kär Lolaget, att, inom viss tiri, afsätta en reparationskonö, till säkerbet kör 8taten, att ej öe, ä cless silla, gjoröe uppolkringar mä, i en snar krawticl, genom Verkets kärkalI, ga körloraöe. Vill jemförelse äler ak Hjelmare danals langö, samt antalet ak cle ä bela danal-linien körekommancle slussar, mell omkänget sk dötba danalb^ggnaö ocb mängllen ak cle <lert!II böranöe slussportar, bakva Utskotten ansett beloppet ak en cl^lik reparationskonö kör Hjelmare dana! lämpligen kunna utsättas till ,6,000 R:ör Lico, oberäknscle cle reparatinns-cassor, bvilka uti Reglementet torcle vara Lolaget älagcle, eller bvarom ^kktie-ägarne särskilt lära sig körena, tili bestri - Letänkanclen ^l:o 4"'
Arbetstiden måste ökas för ledamöterna, då på hvardera afdelningen finnas endast nio ledamöter i stället för nu tolf på en afdelning, och det rådrum, som väl behöfves, för de circulerande målens inlärande och närmare begrundande, för granskning och pröfning af de många och vidtomfattande lagstiftningsfrågor, i hvilka Domstolens yttranden infordras, och i öfrigt för nödvändiga rättsvetenskapliga studier, blifver på detta sätt än mera inskränkt De nuvarande föredragandena (Revisionssekreterarne) kunna icke med arbete hårdare betungas, utan deras antal måste äfvenledes ökas åtminstone under de första åren efter Domstolens förstärkning. Men när sålunda på en gång skall ökas antalet af ledamöter och föredragande i Högsta Domstolen, lärer det icke alltid blifva lätt att finna män med de kunskaper, den erfarenhet och det mod, som erfordras för att åtaga sig så ansvarsfulla kall, i hvilka det gäller icke mer och icke mindre än att yttra sig och oåterkalleligen döma öfver menniskors väl och ve, lif och egendom. Såsom en gifven följd af en sådan förökning i antalet af vigtiga embeten uppkommer behofvet af icke obetydligen förhöjda kostnader, ej allenast för dessa embetsmäns aflönande utan ock för en i sammanhang dermed tillökad kanslipersonal. Detta allt får dock icke anses såsom oöfvervinneliga hinder, ty sjelfva saken är af allt för stor betydelse att längre få lemnäs åt sitt öde. Det är nämligen för samhällets väl och rättstillståndets upprätthållande af lika stor vigt att lagar åtlydas och tillämpas som att de finnas; och så vida man icke kan uttänka något annat sätt för ändamålets ernående, måste framgång önskas åt det nu hvilande förslaget till ändring af 17 och 22 §§ i Regeringsformen. Det må sedermera ankomma på Statsmakterna att bestämma sättet och tiden för denna åtgärds verkställighet, så att, då ändamålet med den ifrågavarande förstärkningen af arbetskrafterna är vunnet, Domstolens nuvarande organisation, så i ena som andra afseendet, må åter inträda och kostnadstillökningen följaktligen endast blifva tillfällig och för vissa år. 179 Af hvad jag sålunda förslagsvis framställt till fortskyndande af lagskipningens gång kan lätteligen skönjas, huru vigtig jag anser frågan vara.
Ingen annans än den styresmans som i halft annat årtionde skötte teatern liksom hade han skött en fabrik, der det blottär fråga om att hålla maskinen i gång, så att det dagliga arbetet icke afstannar, utan att bekymra sig om någon konstnärlig plan, utan att hafva några literära intressen, utan att tänka på de ungas utbildning. Och hvilken är i f örsta hand orsaken till ett sådant vanvårdande och missaktande af konsten? På den frågan svarade Dagens Krönika redan sistlidne vår. Den kungliga svenska scenen har genom vårdslös behandling kommit i den betänkliga belägenhet, att den icke har några krafter som trygga skådebanans framtid. En enda af alla de unga kan må hända utbildas till en god komiker. Det är hr Hamrin. Ännu åtminstone vågar man icke förutsäga något om hr Kjellberg. Bägge hafva upp-trädt i Lancelot Gobbos roll (hvilken utan skada kunnat uteslutas) och dragit sig tämligen godt ur spelet, en icke lätt uppgift, enär det gäller att med en helt och hållet för Shak-speares tid lämpad clown-figur söka roa vårt århundrades i det fallet nogräknade allmänhet. Och likväl är hr Hamrin ännu långt ifrån utbildad, och hr Kjellberg har icke förr än i denna roll visat någon egentlig förmåga som elev. En täck och behaglig företelse är Nerissas framställarinna, fröken Adamsén, och inom detta område torde hon blifva af stor nytta. Hon har fått sin undervisning i elevskolan under hr och fru Willmans ledning. Men hvad skall man säga om Lorenzos och Jessikas represéntanter? Att något sådant kan släppas fram på en .stor scen är ett sorgligt fattigdomsbevis. Låt oss icke kasta åtminstone hela skulden på de unga rollinnehafvarne. De göra sitt bästa och hafva aldrig fått lära bättre. Men huru grundligt skämma de icke bort den i sig sjelf oöfverträff-ligt sköna femte akten! Och så stå vi slutligen framför två af Shakspeares berömdaste karakterer, köpmannen Antonio och juden Shylock. Den först nämde framställes på Stora teatern af hr Örtengren i så spak, att ej säga färglös uppenbarelse, att hela karakteren dunstar bort. Antonio är en svårmodig man, Ur Dagens Krönika.
På grund af en från Dansk Kvindesamfund i Köpenhamn i ämnet inkommen skrifvelse, ~illsattes under förlidet år af Fredrika-BremerFörbundet en komité för att utreda frågan om de svenska allmogeflickornas utvandring till Danmark och derefier vidtaga de mått och steg, hvilka kunde för andamalet anses erforderliga. Denna komité, bestaende af följande fem personer, justitierådet C. G. Hammarskjöld, fru S. Adlersparre, fröknarne G. Adelborg och ht. \ T; aern samt förste aktuarien E:. Söderberg, lät såsom sin första atgard anställa en undersökning för att erfara, fran l~vilka trakter denna utvandring eger rum och huru stort antalet utvandrande unga kvinnor vanligen är från de särskilda församlingarne. Sedan af denna undersökning framgått, att utvandringen försiggår från Malmöhus, Kristianstads, Blekinge. och Kronobergs lan, äfvensom från södra delarne af Kalmar och Hallands län, samt i största utsträckning f r h södra delarne af Kronobergs och norra ddarne af Blekinge Ian har komitén satt sig i förbindelse med riksdagsman frän dessa trakter, för att af dem inhemta underattelser angående utvandringen och dess följder. För att i någon man söka förebygga de faror, hvilka hota de utvandrade unga flickorna från de samvetslösa agenter, som möta dem såväl i hemlandet som på främmande mark, ansag sig komitén böra i skrifvelser till de sydsvenska församlingarnes presterekap anhålla, att, der deras förmaningar och varningar mot den i så många afseenden förderfliga utvandringen visat sig fruktlösa, de matte till utvandrerskorna iitdela exemplar af medsända anvisningskort till det af Dansk Rvindesamfund i K.öpenhainn grundlagda, af myndigheterna godkända, kornmisionskontoret för kvinnor. Dessa anvisningskort trycktes i 3,000 exein. plar och utsiindes jeinte åtföljande skrifvelser sh tidigt förliden vår, ait de skulle 1zi.1nna utdelas At då utvandrande tjensteflickor. Af erhalha uppgifter visar sig, at.t dessa kort under året ganska flitigt begagnats.
Mariestad, Leksberg, Ullervad, Utby, Trästena, Svenneby, Hjälstad, Wad och Mo, tre fjerdedelar af Ekby, mer än hälften af Berga, tredjedelen af Fägred, fjerdedelen af Belleforss samt åttondedelen af Göthlunda. (Ännu smärre delar af Hassled, Björsäter, Ed, Bäck och Flistad förbigås). Ofvan uppräknade socknar och socknedelar hade 1855: 8,160 samt år 1860: 8,880 innebyggare; hvadan folkmängden vid 1865 års slut lärer kunna tryggt antagas till 9,600 personer. Af dessa socknar ligga inom 'A mil från banan Mariestad, Utby, Hjälstad och Mo, tre femtedelar af Ullervad, två femtedelar af Leksberg och Trästena, fjerdedelen af Svenneby och Wad (smärre delar af Ekeby och Fägred förbigås). Folkmängden utom Vedels, men inom y2 mil från banan, utgör således 4,100. Häraf uppstår följande kalkyl: Tre fjerdedelar af 5,500, d. ä. 4,125 personer, resa tre gånger om året banan fram och åter, således - 24,750 enkla resor. Tre fjerdedelar af 4,100, d. ä..3,075 personer, resa en gång årligen banan fram och åter . 6,150 enkla resor. Summa persontrafik 30,900 enkla resor. Om man nu antager att fjerdedelen af dessa resor ske på andra klassens plats å 1 Riksdaler 25 öre, inbringar detta 7,725 X k 25, d. v. s R:dr 9,656: 25. Och om de öfriga 23,175 resorna göras på 3:dje klassens plats å 60 öre, inflyter deraf „ 13,905: — Summa inkomst af persontrafik R:dr 23,561: 25. Godstrafik. Forlönen emellan Mariestad och Moholm utgör nu 25 öre per centner. Frakten på jernvägen torde kunna bestämmas i 3 klasser å 15, 10 och 6 öre för hela vägen och beräknas: