Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan ej denne anträffas etc.” Meningen synes här vara, att ordet denne har afseende på den person, hos hvilken penningarna skulle fordras; men enligt Utsk:s redaction refererar det sig till betalningsdagen. Sålunda har jag redogjort för mina skäl såväl för tillstyrkande af bifall till betänk., som de betänkligheter jag deremot hyser. Men dessa sednare äro vida underlägsna; och på det saken icke må fördröjas, önskar jag, att förslaget nu må bifallas. Jag hoppas, att allmänheten icke alltför lättsinnigt skall sticka sina hufvuden in i snarorna; och om väsendlliga misstag skulle befinnas hafva ägt rum, så kan rättelse derutinnan ske vid en kommande riksdag. Frih. Klingspor, Maur.: Opinionen för den ifrågavar. vexellagen tyckes vara allmän, och jag vill icke upptaga tiden med utveckling af skälen, hvarpå jag gillar denna opinion. Jag får endast beklaga, att förslaget inkommit till Stånden så sent, enär det bort utgöra basis för lagstiftningen för privatbanker. Jag inskränker mig till yrkande af bifall å betänk. Frih. Boye, Ludv.: Jag betalar min gärd åt dagens största angelägenhet, då jag icke genom påyrkandet afåterremiss vill förorsaka dröjsmål med afgörandet af frågan om antagande af en vexellag. Jag betalar denna gärd, då jag innehåller med den scrupel, jag hyser i afseende å formen för frågans behandling; och begifvande mig altså till saken, kan jag, lika med de flesta, icke neka, att betänk, innehåller åtskilliga brister, hufvudsakligen då man jemnför det med 1743 års vexelstadga. Likväl, och då förtjensterna vida öfverväga bristfälligheterna, tvekar jag icke att låta de förra göra sig gällande till bifall af förslaget. Gr. Frölich, Da v.: Sällan har någon discussion, hvari så många deltagit som i denna, förrådt så liten dissensus. Alla hafva nemi. förklarat sin tillfredsställelse öfver förslaget, och jag, såsom motionär för Utsk:s förslag, hvilket visserligen i åtskilliga delar afviker från milt, önskar dock att få instämma i hufvudsaken af detsamma. Jag torde i korthet få uppgifva mina skäl.
— Summa B:co 49: 8. — Hernösand som ofvan. P. §. Huss. 49 Rdr Banko qvitleras. P. S. Huss. Ofvanskrifna böcker äro af Herr Gymnasie-bibliothekarien uttagna, för att vid undervisningen pä Gymnasium begagnas och till obemedlade ynglingar utlånas. Wisby Slifts Konsistor ii underdåniga Utlåtande, i anledning af 1849 års Revisorers anmärkningar vid Konsistoriernas räkenskaper. Stormäkti gste Allcrnådigste Konung! Genom nådig remiss af den 25 sistlidne Januari, har Eders Kongl. Majit anbefallt Konsistorium att inkomma med underdånigt utlåtande i anledning af hvad Rikets — 278 — Sländers Ar 1819 församlade Revisorer, på sätt bifogadt transsumt af deras afgifna Revisions-berättelse innefattar, yttrat rörande Wisby Konsistorii räkenskaper för åren 1846 och 1847; och får, lill åtlydnad häraf, Konsistorium underdånigst anföra: Beträffande de i Wisby skolas räkenskaper utbalanserade 81 Rdr 6 rst. sami i framlidne Prosten Gustafsons konkursmassa inne,stående 126 Rdr 27 sk., har Rector scholae deröfver afgifvit förklaring, hvilken Konsistorium härmed underdånigst får vidfoga, och hvaraf synes, att redovisningen för dessa medel är beroende af ännu icke afslutade rättegångar. De 2:ne öfriga, af Revisorerne bemärkta, Gustafsons konkursmassas skulder lill Burmeisterska stipendie-fonden, 413 Rdr 30 sk. 1 rst., och till Wisby domkyrka, 128 Rdr 31 sk. 5 rst., äro numera, den sednare af konkurs-massan lill bela beloppet, och den förra, dels af massan och dels genom administratorernes af stipendie-fonden särskilda försorg, lill fullo betalda och redovisade. Med djupaste vördnad, trohet och nit framhärda, Stormäktigste Allernådigsle Konung! Eders Kongl. Maj:ts J. ENEQVIST. I).
Utaf de flere utvägar, dem Utskottet,- med åsidosättande af dé nyss om förmäldte, ansett kunna i förrbesagde afseenderl komma i fråga och vara tjenlige, har Utskottet förmodat* det ingen borde' finnas mera lämplig änden, att de Domstolar, hvilka det tillkommer, att för o-' myndige förordna Förmyndare, blifva skyldige* att, då dertill utses sådané personer, sorn utom Domsagan äro boende, derom genast underrätta den Domstol, hvaiunder den tillsatte För-' myndaren lyder, hvilken sistnämnde Domstol sedan bör åligga , att berörde förordnande r destf Fhirtnyriderskaps - Protocoll anteckna, men aff den utsedde Förmyndaren icke får förr tillträda Förmynderskapet, innan berörde anteckning blifvit verkstäld och han derefter Förornandef emottagit, hvilken omsorg med besörjandet af nyss omförmäldte anteckning och Förmyndareförordnandets öfverlemnande bör bestridas af en utaf Domstolen dertill emedlertid serskildt utsedd, inom Domsagan boende, god man, hvilken det komme att tillhöra, icke allenast aff skvndesamt vid samma Domstol styrka, det han behörigen fullgjort nämnde sitt uppdrag, utan ock att, intill dess han det samma uppfyll, Lag-Utskottets Betänk anden’. under Förmyndare-ansvar vårda den omyndiges egendom.
Se på ungmön, öfver hvars läppar i obevakade stunder en aningsfull suck smyger sig: hvad är renare än denna suck, hvad mera oskuldsfullt än denna längtan, som ännu icke vet sitt mål? Och är den mindre oskyldig derföre, att den möter en annan, blott en djerfvare broder, uti en ynglings eldiga blick? Tvärtom! Äfven denna blir ju genast mild, blyg och ren, och det var ju hennes känsla, som gaf den dess rena färg. Ännu var denna känsla icke passion, och blott emedan den innehöll fröet till en sådan, dref redan ödet sitt spel med de båda och – förde dem till hvarandra. Det var en skickelse, som är af deras vilja oberoende. Hvem vill då förtänka de tu, att de kalla den en högre skickelse, en ledning af samma föresyn, som inplantade den oskyldiga känslan i deras hjertan och gjorde, att dessa genast kände hvarandra? Hvarföre skulle den ej vara från himmelen? Nu först veta ju de båda, att deras känslor äro himmelskt rena, att de omfatta allt rent och heligt på jorden, att de sammangjutas med känslan för det heliga i himmelens boningar. De höja ju, dessa känslor, sinnet ditupp; de skola ännu der lefva oförändrade och icke känna rodnadens brand inför den heliges anlete. – Så låt dem då glöda, tändas, låga mot hvarandra. Det är en himmelsk flamma! säger du – det är passionens vilda brand! säger ödet och smider vid den nya länkar på de bojor, i hvilka det för lifvet fängslar de båda. Ty hvar fanns vissheten, att de voro skapade för hvarandra? I deras egen känsla. Då kan ju denna visshet icke vara längre, än denna känsla; och den är ju icke mera hvad den var. Den är passion; och för passionen, då den är gifven, har menniskan en tygel i förnuftet; men förnuftet kan icke skapa passionen, kan icke förlänga dess värma, då lågan slocknat. Och hon slocknar – och då försvinner vissheten om himmelens goda skickelse, då bära ödets onda makter skulden. Om blott ödet sändt en annan! Kanske honom? Nej honom? Nej! – Jo! – Är detta samma känsla, som nu väljer och öfverlägger? Nej den kände intet val.
Sttrs uppmä, kssmket ä otjenligketen ak att ät silkverm^ntets enöet gikva öen ak Utskotten föreslagna benämning ak Ltör Liksgälö. kiomnierceLäöet jankesson.- kag reserverar mig emot clet ak Utskottens pluralitet uppgikne förslag att blikvanile mintets eo/iet skall motsvara > kör k:glls i stället kör l k:cir L:co, kvilket senare i min lanke är allöeles nöcivänöigt att kikvkällas i alla räkenskaper oek redogörelse» , likasom, sä länge ej kraga varit om annan m^ntkot, Sveriges rätta oek egentliga räknesätt »näste klifva uti Lanea, kag viclkäller llerköre Letänkanöen, kl:o Z. 121 öen mening att e/röcten ak Svenska mintet kör klifva i ktlir L:co. Oet skall cleremot göra mig lika om tills villars ej större m^nt slas än uti sticken som motsvara l k:ör k:g:s, mea jag anser llesamma icke böra kära annan valeursprägel än Eliels k.'llr Lavco ock att rle minöre sorterne mä kallas Eliels k:ör L:eo, Ariels k:clr L:co, Eliels k:ör L:eo oek ^röels k:ör L:co. fktt benämna rilkverm^nt kär ktlir k:g:s kan jag allcleles icke linna lämpligt. Brik.
För 10 eller 12 år sedan hemsände jag till Ridd.dii ecttn såsom specimen prot. för en af Franska deputerade kammarens längsta och sakrikaste sessioner. Det utgjorde två icke starka qvartband, men det var endast ett sakprotocoll. Skulle vi, efter förutgången inbjudning till de öfriga Stånden och efter ärendets mognare öfvervägande, vidtaga denna sistnämnda metod och derjemte hålla referenter, hvarigenom den periodiska pressen fullständigare kunde redogöra för våra förhandlingar, så vore hushållningen ganska betydlig. Mig är sagdt, att hela riksdagstrycket, inclusive Utsk:ns betänktn och bilagor af alla slag, kostar circa i5o,ooo rtdr b:co, och alt prot;Stryckningen särskildt uppgår till omkring 80,000 r:dr b:co. Huru väl använda dessa penningar äro, i anseende till ändamålet, som är publicitet, täcktes Ståndet bedomina af det för oss föga smickrande factum, att sedan år i8i5 är exempellöst, alt våra prot:r blifvit köpta, och att för närvar., ehuru de utdelas gratis , så lära blott hundra ledamöter af detta Stånd hafva anmält sig alt deni erhålla. Månne då ej 'den åsyftade publiciteten närmare vinnes genom refereringarna? Inskränkningen tili sak prot. vore ulan tvifvel en hushållning af bästa art, enär icke ringaste gagn dermedelst försakas. Frih. Sprengtporten, Jac. Wilh.: Då jag begärde ordet, var det egentligen för alt yttra ungefärligen detsam - Dan 28 November e. ra. 455 ma, som Hr von Hartmansdorff redan anfört.
Jag vill icke påstå, att Rikets stapelstäder åtnjuta någon otillbörlig fördel på det allmännas bekostnad; men det må dock vara mig tillätet att supponera någonting sådant. Ty förutsatt, all så verkligen vore, skulle icke dä just händelsen vara den, att de förklarade sig vara nöjde med hvad uti ifrägavar. hänseende för närvarande finnes stadgadt? Jag säger icke, jag upprepar del ännu en gäng, att sä är fallet; men jag tror, att hvar och en skall finna tydligt, alt om förhållandet verkligen vore orikligt, så vöre deraf en följd, all BorgareSt. just skulle vara det, som icke började med att förklara sill missnöje. Frih. Cederström har tydligen ådagalagt hvaruti det orikliga i våra närvar, förhållanden ligger; det torde således vara öfverflödigt alt ingå i någon närmare utredning deraf. Jag anhåller derföre endast att fä bemöta några af de skäl, som blifvit anförda af de Hrr ledamöter, hvilka talat till bifall för Utsk:s förslag och till förkastande af den K, propos. En värd talare har, jemte det att han ansåg nuvar. förhållanden tyda på ordning, äfven ansett dem tyda pä rättvisa. Jag erkänner, alt jag har svårt att falla rättvisan deraf, att i en stad betalas 3 ä 4 sänger sä mycket för införseln af en vara, som det för samma vara beialas i annan stad, belägen på 6 fjerdingsvägs afstånd från den förstnämnde. Det har äfven blifvit yllrädt, alt elt bifall lill den K. propos. skulle innebära elt öfverändakastande af all communalstyrelse. Äfven della har jag svårt att falla; ly jag kan ej föreställa mig, att elt sämre förhållande skulle uppstå, derigenom att städernes styrelser pä förhand visste den bestämda summa, som de hade alt påräkna, i st. f. att de nu fä åtnöja sig med en summa, som ofta ganska betydligt varierar.
I fråga om antalet af ordinarie Notarier, kan icke Utskottet dela den åsigt, som i motionen närmare utvecklas, alt emot hvarje ledamot med föredragningsskyldighet skulle efter organisationsplanen svara en Notarie, hvilken borde expediera de på denna ledamots rotel lottade mål, enär, jemlikt den upprättade arbetsordningen, Notarien, som för dagen förer protokollet, har till åliggande att uppsätta och expediera domar och utslag i alla då förekommande mål och ärenden, som icke tillhöra Fiskalens expedition, och Notariens verksamhet således är af rotelindelningen helt och hållet oberoende; hvarföre Utskottet anser antalet af nämnde Notarier icke böra blifva större än som Kongl. Maj:t funnit vara för den ordinarie ijenslgöringon behölligt. Deremot synes det Utskottet alt, jemte bibehållande af det uti löningsstaterne uppförda antal af Notarier inom hvarje lönegrad, allöningen i den andra skäligen kan något förhöjas; och hemställer Utskottet, att densamma må ökas från det föreslagna beloppet af 1,200 till 1,400 R:dr, hvarigenom äfven skilnaden mellan de särskilda lönegradcrne blir lika, eller 400 R:dr, i stället att den, enligt de föreslagne staterne, utgör 200 R:dr emellan lägsta och andra graden samt icke mindre än 600 R:dr emellan denna sednare och den högsta graden. Hvad angår de i lönestaterne uppförde e. o. Notarier kan det, i Utskottets tanke, icke vara gagneligt, att den unge extra ordinarien, sedan han nyligen inträdt på tjenstemannabanan, bindes vid en sådan slags verksamhet, som den ifrågavarande, derigenom att för tjenstgöringen fastställes ett bestämdt årligt arfvode. Utskottet föreställer sig, att det vöre af vida större nytta, om han vid denna tidpunkt kunde, oförhindrad af en dylik stadig tjenstgöring, bereda sig tillfällen att genom en mera praktisk verksamhet förvärfva sig de insigter och den erfarenhet, som äro nödvändiga för hans utbildning för domarekallet. Det är på sådan grund, som Utskottet anser, att fasta årliga arfvoden för ifrågavarande slags tjenstgöring icke lämpligen böra bestämmas.
Stadens inkomster, hvaribland icke ingår tolag, utgjorde — utom hamn-, brooch lastage-afgifter, hvilka ingå till hamn-kassan, ställd under förvaltning af en särskild Direktion, för ändamål hvarom, jemte desse inkomsters belopp, upplysning här ofvan är meddelad — sistlidet år 5,609 R:dr, och utgifterna uppgingo till 5,146 R:dr, samt dessutom under särskildta utgifts-titlar 5,280 R:dr, eller inalles 10,426. Skillnaden ersättes genom medel, sorn stadens innevånare sammanskjuta efter af dem sjelfve fast - t 40 ställda grunder. Förvaltningen af stadens financiella och ekonomiska angelägenheter är, sedan början af år 1838, anförtrodd åt en Drätsel-Kom mission, sorn med nit och ordning vårdar och besörjer sina vigliga åligganden, lyckligtvis hitintills ostörd af sådane samhälls-olyckor som de staden åren 1834 och 1835 öfvergångna choleran och eldsvåda, deraf nu mera några direkta olägenheter icke förmärkas. Slads-kassan häftar för endast 400 R:dr Banko skuld. Stadens fattigförsörjning förvaltas, efter enahanda grunder, som närmast föregående åren varit följde, enligt det af Eders Kongl. Majit den 27 Juli 1836 fastställda reglemente, deri genom Nådig resolution den 12 Maj 1840 några förändringar, hufvudsakligen i afseende på utväljande af Direktionens ordförande, tillkommit. Erfarenheten synes bekräfta riktigheten af de här gällande reglementariska stadganden och af antagne grundprincipen att allt understöd bör, så vidt ske kan, af den hjelpsökande återgäldas nied arbete eller annorledes. Enligt ett år 1838 fattadt socknestämmo-beslut nedsaltes årliga falligvårds-bidragit till 10 procent af bevillning efter 1 och 2 art. och 4 sk. af hvarje mantalsskrifven person, hvilka jemte förut bestämde 16 sk. Banko af hvarje tomt, således utgjort ordinarie bidrag till fattigförsörjningen.
Dörrklockan in till butiken borta vid hörnet skramlade och klingrade i ett: – det var lördagsafton, och folk gjorde de sista, glömda inköpen till söndagen. De fyra männen gingo förbi och styrde nedåt byagatan, hvilken snodde sig in mellan husen och gårdarne i dunkel och med hal snömörja. Inne bakom de gardinlösa, fyrrutiga fönsterna i de små husen utmed landsvägen suto husmansfamiljerna vid det odukade klaffbordet och åto kvällsmats-mjölk-och-brödet. Till åbogårdarne, hvilka alla lågo på något afstånd samt vände sidan eller baken till, voro portarne redan tilldragna; der var intet lif mer att se; bara hundarne gåfvo hals derinnanför, när de gingo förbi. Per Larsson böjde stumt in på en sidoväg med gamla, håltomma pilar och ett stengärde å ena sidan samt öppen ut till fältet å den andra. Då de gått ett par minuter, reste sig byggnaderna framför dem i tågan. Per Larsson vred om den massiva klinkan till dubbelporten; och genom portgången, der bandhunden kom farande ut emot dem ur sitt i väggen inmurade bo men genast tystades af husbonden, kommo de in på gårdsplatsen, hvarest ljuset från köket och folkstugan föll ut i ett par bleka strimmor öfver stenbron och en kägelformad vedstapel och de höga halmoch sädesstackarne derbakom. De andra tre hade redan försvunnit in genom dörren och stodo nu och stampade de glatta snöklumparne af skosulorna inne i förstugan. Redaktören allena hade blifvit stående utanför på trappan: – något hade hållit fast i honom, just som han velat gå med de andra in, något plötsligt och varmt och starkt.
Då nu härtill kommer att hos länens befolkningar intresset i hög grad vaknat för sådana utoch afdikningar, som med anslaget afses, helst erfarenheten redan tydligt gifvit vid handen den stora ändamålsenlighetén af sådana åtgärder, så lärer den nu härmedelst exempelvis anförda omständighet, att under sednare åren och till medlet af detta år omkring 80 särskilda underdåniga ansökningar ensamt från Westerbottens läns innevånare till Kongl. Maj:t ingått med begäran af myr-utdiknings bidrag, få desto heldre utgöra ett bevis på behofvet af anslagets tillökande som dessa ansökningar omfattat arbeten, beräknade till omkring en half million Riksdaler; hvarförutan under detta år inom samma län 130 personer anmält sig om biträde till undersökningars verkställande i och för dylika arbeten. På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag alltså vördsamt föreslå, det Rikets Ständer ville besluta att det äskade anslaget till myr-utdikningar för ifrågavarande sju län måtte, under nästkommande statsregleringsår, varda bestämdt att utgå med med 350,000 Riksdaler Riksmynt. Om remiss till Stats-Utskottet anhålles vördsamt. Stockholm den 11 November 1865. Pehr Staaf. Motioner i Borgare-Ståndet 1865. Af Herr Staaff, Pehr, om förhöjning i det af Kongl. Majit nådigst äskade anslag för anställande inom Westerbottens län af en kringresande undervisare i landthushållning ens särskilda delar. Inom Westerbottens län har under de sista åren ett allt iner och mer stegradt intresse börjat visa sig för åstadkommande af ett rationelt jordbruk.
— Jag får derföre vördsamt föreslå, alt uti berörde moment, näst efter ordet "arfvode”, må införas orden: "eller t/enslgöringsskjldighet'’_, samt att ordet ”eller'-’ framför ”a rf vode”,''må utgå, hvarigenom lönlöse embelsoch tjenstemän blifva befriade från erläggande af bevillning för sådan fullmagt. O ö Embelsoch Tjenstemän, sorn tilldelas högre fullmagter uti Regementer och Corpser, jemte Armeen, samt inom Stats-Expeditionerne och andra Embets-Verk, än som motsvara innehafvande löner på stat, emot tjänstgöringsskyldighet, då sådant påkallas, njuta väl, på grund, af 3:dje momentet, befrielse från caracters-bevillning, då de minst ett år tjenstgöra uti den erhållna högre tjenstegraden; men då denna tjenstgöring, såsom mera tillfällig, eller på kortare tider, sällan under helt år oafbrutet fortgår, synnerligen hvad de rnililaira tjenste-befatlningarne beträffar, synes nämnde föreskrift, som följaktligen i högst få händelser kan vinna tillämpning, vara nästan utan all betydelse eiler påföljd ; hvadan jag lika vördsamt hemställer, att hela 3:dje momentet uti 37 § må från Bevillnings-Stadgan utgå, eller, om sådant icke lämpligen kan ega rum, det deruti införde villkor för befrielsen, bestämda tjenstgöringsliden af ett år, åtminstone föiändras eller bestämmas till minst en månad" Uti denna reservation instämde: Herrar af Klercker, Biskop Bruhn och Gontracts-Prosten Nibelius. Herr PrintzensköldCarl: "Jag har i flere fall icke kunnat instäm ma uti pluralitetens inom Bevillnings-Ulskoltet fattade beslut, serdeles hvad angår redacliouen af Bevillnings Stadgan.
Skulle deremot betänk, återremitteras till Ekon.Utsk., är det icke tvifvel underkastadt, att ju Utsk, när det finner att den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redaktion är den bästa, ingår till de öfriga Stånden med hemställan, att de, med frånträdande af sina redan fattade beslut, måtte förena sig i den af R. o. Ad. yttrade åsigt. Frih. Raab: Med visshet känner jag, att ett Stånd har bifallit betänk, med en förändring, hufvudsakligen öfverensstämmande med Den 15 Februari. 27 den här föreslagna, och elt annat Stånd har bifallet betänk, i dess närvar, skick, hvaremot det fjerde Ståndets beslut är mig obekant. Saken synes mig så enkel och såsom Hr von Hartmansdorff yttrat, är det Utsk:s åliggande, att i anledn. äf de olika besluten inkomma till 11. St. med elt jemkningsförslag. Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. anså ge de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss, men denna pro pos. besvarades med starka nej jemte ett eller annat ja. II. Ex. hemställde sedermera om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. utlåt, med den af Hr von Hartmansdorff föreslagne förän dring, hvaruti flere ledamöter instämt, alt R. St. måtte hos K. M. i underddiet anhålla om nåd. föreskrift, att vågafgift i Stockholm för tackjern eller andra effekter, som derstädes ej vågföras, utan förpassas direkte till annan ort, icke må ega rum. Ropades ja. Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s~d. 8 och 12 dennes på bordet lagda tillåt. N:o 31, i anledn. af väckt motion om den s. k. upfostringshjelpens utdelande genom fattigvårdsstyrelserne. Vid förnyad föredragning af Allm. Besv.- o.
Dess fordna inkomster från Stiftet Oued v linbure, uti hvillka tillägg PrestStåndet, den 2 dennes, med Hedervärda BondeStåndet har instämt, har PrestStåndet , på det »tt berörda skiljaktighe t nu vid Riksdagens 7JÖ Den i6 Juli. f. m. instundande slut icke ma lagge, hinder i va» gen for expeditionen, rörande den enhälligt -beslutna tillökningen, trott sig böra vördsamt och ^ vänligen inbjuda Höglofl. Ridderskapet och Adeln samt Yälloll. BorgareStåndet att sig ■ benäget ntläta, huruvida de villja uti ofvanberörda tillägg instämma. Ridderskapet och Adeln, som tagit denna sak i öfvervägande, ansåg sig icke kunna frångå sitt, i laglig ordning, redan i detta ämne, fattade beslut. Ut Supra. S. D. T anledning deraf att en Ridderskapets och Adelns Ledamot, Herr Professoren och Riddaren Trafvenfelt, i egenskap af Svenska LäkareSällskapets Secreterare, och å dess vägnar, till Ståndet, denna dag, öfverlemnat ett antal exemplar af Ars-berättelsen om Sällskapets Arbeten under det förflutna året, beslöt Höglofl. Ridderskapet och Adeln att genom Utdrag af Protocollet betyga Sällskapet sin aktning öfver dess nit för Läkarevetenskapens fram teg, och sin erkänslaför det lemnade vedermäle! af Sällskapets uppmärksamhet. Ut Supra. Utdrag af Protocollet, hållet i Höglofl. Ridderskapets och Adelns Plenum den 16 Juli 1815. rr@S. D. Föredrogs Utdrag af Högvördiga PrestStåndets Protocoll, a£ den 11 dennes, . »ned V - D ert 16 Juli fTm. 75?