Riksarkivet/mini_cleaned_diachronic_swe huggingface dataset:
Så har Herman Öbom från Norrbottens län, under erinran om de stora kostnader och besvär, som tillskyndas väghållningsskyldige lill följd deraf, att, i synnerhet på slätter, snö i oerhörd mängd samlas på de ställen, der allmänna vägarne äro omgifna af gärdesgårdar, hvilket ock för resande orsakar uppehåll och obehag, emedan i sådana gator stundom erfordras flera dagars arbete, innan vägen blir farbar, hemställt, att, till undanrödjande af nämnde olägenheter och jemväl af den skada, som tillfogas åker deraf, att alltför starka snömassor der blifva qvarliggande, stadgas måtte, det hägnad, som uppföres vid väg eller i råskillnad, der åker å någondera sidan möter, skall så inrättas, att den till halfva höjden må kunna vid hvarje höst, förrän snö fall inträffar, nedtagas, och att det sednare ock åligge egaren, vid äfventyr att annars kännas skyldig att ersätta de kostnader och den skada, som till följd af hans försummelse åstadkommas. Utskottet, som, beträffande hägnad intill åker, anser fråga om nedrifvande deraf för vintern böra bero af öfverenskommelse mellan vederbörande, är deremot ense med motionären derom, att de olägenheter och svårigheter vid vintervägars uppehållande i farbart skick, som obestridligen härröra deraf, att gärdesgårdar äro uppförda utmed vägarne, å hvilka i sådant fall snön lättare samlar sig, kunna och böra afbjelpas genom någon sådan anordning, hvarigenom gärdesgårdar invid sådana vägar vintertiden försvinna, och hvarför så mycket mindre bör möta hinder, som stängsel den tiden är alldeles obehöflig. Men då denna angelägenhet snarare bör utgöra föremål för de väghållningsskyldiges omsorg, än för de stängselskyldiges, samt ett sådant åläggande för de sistnämnde, som motionären föreslagit, skulle drabba dem både för ojemnt och för tungt, särdeles der stengärdesgårdar äro de enda brukliga, kan Utskottet ej biträda hans förslag derom, likasom det synes Utskottet icke leda till målet att nedtaga hägnaden till endast halfva höjden, förutsatt äfven att man kunde utfinna något sätt för hägnads uppförande, som medgaf utförande häraf utan särskilda svårigheter.
Med afseende härpå är g 36 i departementets utkast affattad. Norska Regeringens underd. Utlåtande. Stadgandet i § 5 igentinnes under g 44 i 5:dje afdelningen af departementets utkast. Då afgiften, i händelse af pannebeskattning, bör såsom ofvan är sagdt, beräknas efter apparatens hela rymdinnehåll (med undantag för det rum i mäskvärmaren, hvari mäsken uppvärmes) ända till den högsta punkten, der ångorna öfvergå i imkylaren, är närvarande paragrafs stadgande affattadt, för att förebygga, det kylkaret eller den i densamma befitliga kylinrättningen må missbrukas till rektifikation af destillatet. § 6. Då kommissionen tror, att omdestillation icke med fördel kan ske uti de afbränningsapparater, som enligt ofvanstående ensamt äro tillåtna, och hvilka, ifall produktbeskattningen införes, torde blifva ändå större, har hon, för att så mycket, som möjligt, underlätta omdestillationen, föreslagit, att för densamma må få begagnas mindre apparater än till bränvinets tillverkning. Departementet är ense med kommissionen deruti, att det icke är skäl att utesluta dem, som befatta sig med bränvinsbränning, från den fördel de kunna vinna genom omdestillering, antingen denna företages med mäskafbrännings-apparaterna eller med andra, så vidt nemligen missbruk kunna förekommas. Om derföre omdestillering af bränvin företages på ett ställe, der det ej finnes bränvinsbränneri, bör det vara förbjudet att på samma ställe hafva mäskoch jäsningsredskap, samt derest omdestillering företages i ett bränneri på annan tid, än den, då det är upplåtet till bränvinsbränning, böra mäskeoch jäsningsredskapen förseglas. Med afseende på ofvanstående är g 5 i departementets utkast författad.
Seda» ester förrättad Gudstjenst, Skänderne sig ä Rikssalen insmrnit och Landt M-rskalken och Talemännen, hwar i sin ordning, inför Konungen nedlagt StändenS tacksamhet och wälönskningar, upläses Riksdags-Besiutek. Deruppå förklare Konungen Sjelf eller genom StatsMinistern för Utrikes Lrenderne, Desi bifall till Riksdagens stukande och Skänderne hemsörloftve. §. Sr. 822 Dm iZ December §- 8-. Anna» Riksens Ssändcr atffiljas. g^ra De medelst Depntarioner stna underdåniga Llfcheds uowagmrngar hos Konungm och det Kon s!. Huset, samt tage äswen genom Dcpitterade Med stan hwarandra. Begärdes pä dordet. Nidtcrffapek och Adel» äkssrljdes klocka» Z cili z ln f.äem prorocollr 6. fUlversroP.^, Thorsdagen dm 14 December. Plenum klocka» f lill io7förmiddagen. brpbrölö »Tredje Clastcns Lista til! wal af kwänne Electorcr ester Herrar Westfelt, Larl ^clolpk, och Lnzelcrgnt?, Abrabam, och bestmnos i. veras ställe nara walde: N:o r,4i2, Herr Oanbwarät, Secreterare. 2,i 19. Herr ^elanäsrbsslm, Fnllmägtig Herr Aäisrbekb, ^acob. In - Den 14 December. S2Z Justerades följande: Utdrag af Prokoeollet hällik i Högloft. R>oderskopet och A» de!ns Plenum den 12 December 1809. S. D. Etter den noggrannaste pröfning as i Stats Utskottets inläiunade och den 24 Nowember pa ^ Bordet lagde Betänkande och Förslag, rörande Riks» M Statens reglering, be-,löt Hoglofl.
Brefvet ’’den 25 Januari 1820, blifvit anbefaldt, alt, hvarje inom sitt Län, vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom kronobref-bärande jordegare, i jemfö”relse med de kronoskjuts-skyldige, icke måga olver billigheten betungas, ”samt hålla hand deröfver, att de härom utfärdade Författningar noggrant ”efterlefvas, och inga missbruk med krono-brefbärings-rältighelen föröfvas, ”till tunga oell besvär för allmänheten5” samt ’’all Kongl. Maj:t, genom iVådigt Bref af den 4 December i83o, för”ordnat, att krono-brelbäringen inom de Län, der den, enligt Förfatlnin”garne, åligger hemmansegarne, skulle ega rum högst tvänne gånger i vec”kan, på de dagar, Kongl. Majrts Befallningshafvande, efter vederbörandes ”hörande, derföre borde utsätta, så vida icke ärendets vigt och angelägenhet gjorde undantag derföre oundgängligen nödigt, såsom vid durch”marscber, Kungseller krono-skjutsningar, skallgångar, skogseldar och me”ra dylikt; i hvilka fall likväl innehållet af brefven borde af vederböran”de tjensteman, som de samma allåtit, vid ansvar, såsom för tjenstefel, i ”korthet utanpå desamma antecknas;”— på grund af hvilket allt, och då skyldigheten alt å landet fortskaffa kronobref, som ej kunna med ordinarie post afgå, icke utan menlig verkan på allmänna ärendenas gång ansågs kunna borttagas, och detta besvär dessutom, sedan längre tider tillbaka, varit vid visse hemman fästadt, Utskotten icke kunnat tillstyrka bifall å då väckte motioner om krono-brefbärings-skyldighetens upphörande; och hafva Utskotten, i fråga om brefbärings-skyldiges rätt att få ersättning af åboer å de hemman, som, i följd af localen, vore från ett slikt besvär frie, ansett sådant föranleda till lindring i fullgörandet af andra tjenslbarheter, som dessa hemman åtföljde.
Om nan då blott har en son, försvinna de tvänne förstnämnde värdigheterne, och hvilket de i alla fall göra, då efter 37 §:s ordalydelse ordet afgång ej kan betyda annat än död; ty annars borde äldste sonen af Adelsman, som blir Baron, bli Adelsman, medan fadren lefde, och detta är ju ej afsigten? 28 650 Riksdagen 1812. höjde Skomakaren skall säkert önska att få qvarblifva vid sin läst, och det Stånd, hvaruti han inträder, skall, med fullkomligaste aktning för sin nya medlem, likväl icke i honom hnna ett bidrag till uppfyllande af de stora ändamålen för sin tillvarelse, då han aldrig ägt tillfälle att ägna sig åt de ädlare yrken, att förskaffa sig den högre grad af själsodling och sann upplysning, som böra vara oskiljaktige egenskaper från en Riddersmanna-Corps, egenskaper, hvilka endast genom uppfostran kunna vinnas, och som ensamme äro mägtige att skapa och underhålla en sann hederskänsla (point d’honneur). Men flere och säkert inträffande fall skola visa olämpligheten i Sverige af detta nya sätt att adla. En Magistratsperson får ej vara Adelsman, men om en sådan Tjensteman finnes i en Slägt, af hvilken en äldre gren är adlad och denna gren utslocknar, så skall den yngre, der Magistratspersonen är närmast, mottaga Adelige värdigheten. Antingen mäste han då lemna sin tjenst, kanske hans enda medel till en tarflig utkomst, eller ock afstå från sin rättighet att bli Adelsman; och som han säkert heldre vill äta sig mätt som Ofrälse, än svälta sorn Adelsman, så väljer han det sednare alternativet, då Ätten försvinner, Adeln bringas på obestånd och blir ansedd med förakt. En annan omständighet förekommer af enahanda beskaffenhet. Så väl enligt Grundlagen som äldre Författningar skall, i vissa publique verk, ett visst antal Ledamöter och Tjenstemän vara af frälse och ett annat af ofrälse.
— Ja, men de äro goda vänner till Edvard Ahlblad, och han och Ernst ha ju aldrig dragit jämnt, så det tycker jag är helt naturligt. För resten är jag rädd, att de få så lagom roligt. Deras forna barnbalsdamer vilja nog icke dansa med dem, när det fins löjtnanter, häradshöfdingar och andra »riktiga herrar». Gläder du dig åt balen, Eva? — Kan icke just säga, tant Elenore. Jag har ju redan varit ute i två vintrar och det är så besvärligt, innan man blir i ordning. — Hvad skall du ha på dig? — En laxfärgad sidenklädning och nu skall jag ha skor, solfjäder, handskar och blommor, som passa till. Det blir ett rysligt spring. Jag har redan varit och sett efter blommor, och det fins inga, som gå i färg, så jag får skrifva till Stockholm. Man får då erkänna, att vår kära stad är en ryslig håla, man kan inte få det allra minsta här. — Jag tror, att orsaken hvarför unga flickor i allmänhet ej ha så roligt nu som förr, är att de ha så mycken omtanke, så mycket besvär, för att nu icke tala om kostnaden. — Men så har det väl alltid varit, det skall väl vara i stil, det ena efter det andra. — Inte var det så noga på min tid! Men hvar blef Elly af? Hon har väl gjort dig alldeles yr i hufvudet? — Ja, hon var vild därinne. Men det kan man ej undra på, det är ju lillans första bal. Hon får snart tillräckligt af det. — Tillräckligt af att dansa, nej då aldrig i världen, inte förr än jag mister lif och anda. — Var inte så fasligt yr Elly! — Det kan jag inte hjälpa. Jag är så rysligt glad. Jag har ju inte fått dansa på ett helt år, du tyckte ju inte om, att jag dansade förlidet år, då jag gick och läste. Jag undrar, om det kan vara roligare än på barnbalerna, där hade jag alltid så förfärligt lifvadt. Är du inte glad Eva? — Jo, svarade Eva lugnt. Fastän de voro så olika som möjligt, voro Eva och Elly mycket goda vänner. De hade varit skolkamrater, de voro båda två begåfvade fast på olika sätt, båda två skulle »bli något».
Brefvet till dig var längesedan försegladt, men som det ännu icke var skickadt på posten, uppbröt jag det för att öka det med denna lapp som innehåller berättelsen om min lycka. Jag gick i dag klockan sex på aftonen till Grosshandlar B., hvilken jag fann på sitt handelskontor. Som han alltid bemött mig med innerlig godhet, och säkert fann att jag hade skäl att förtörnas och att Sophie hade orätt, ehuru han icke vågade säga henne det (till denna grad är han svag för henne) emottog han mig med öppna armar, lemnade genast sin skrifpulpet och, sedan han sagt några ord åt kassörn och kontoristerna, angående sina affärer, förde han mig in i ett rum innanföre och tillslöt dörren. ”Nå, min bästa bror,” sade han, ”det blef ingen försoning af emellan dig och min dotter, och det gör mig rätt ondt, ty jag var så glad att få dig till måg; dig tyckte jag om från första början af vår bekantskap; dessutom var jag så nöjd med att få gifta min dotter med en civil, ty militärer och prester har jag aldrig tyckt om. Det var en fördömd händelse att ni just skulle bli oense, tre dar före första lysningsdagen.” – Lappri, farbror! svarade jag, en så obetydlig person som jag kan snart ersättas, och dessutom är det bättre bli oense tre dagar före lysningsdagen, än att vara det i all sin lifstid under en daglig, olycklig sammanlefnad. Emellertid kommer jag ändå för att hos farbror anhålla om den lyckan att bli måg i huset. ”Se der!” ropade gubben, i det han sprang upp och knackade ur sin tobakspipa; ”spådde inte jag att du ändå skulle besinna dig. Men hvarföre har du ej förr kufvadt din stolthet? – Med mycken ledsnad måste jag säga dig att det nu är för sent, min bästa R ... ! ty min dotter förlofvades i går med den resande Öfverst-Löjtnanten. Gud skall veta att detta parti är mig mycket emot. – Jag vet alltsammans, farbror, svarade jag och är här för att anhålla om Mathildas hand. Jag sprang upp och fattade gubbens begge händer.
Mig synes likväl, att om Const.Utsk. ansett lämpligt, alt det stadgande, som angår Adelns rum vid vissa ceremonilillfällen, bör ur grundlagen utgå, så hade Utsk. äfven bort föreslå borttagande af alla andra stadganden, som angår tomma ceremonier. Då sådant icke skett och det icke eller lärer kunna påstås att ifrågavar. förändring är nyttig, nödig eller af behofvet påkallad, vågar jag anhålla om Hr Gr. o. Landtrms propos. att Ståndet måtte förklara densamma alldeles onödig. Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.: Jag instämmer i de siste talarnes åsigter, och hemställer, om ej redan nog mycken tid Den 5 Mais. 451 blifvit använd på en fråga af denna beskaffenhet, samt om ej det rättaste vore att helt enkelt lägga saken till liandlingarne. Hr Brakel, Mauritz Gustaf: Jag kan icke annat än, i motsats till den siste värde talaren, tillstyrka bifall till ifrågavar. Const.Ulsk:s förslag. Visserligen hade jag trott, att de män, som blifvit invalde i detta Utsk., skulle utgöra representationens fäder, vara de visaste, ädlaste, öfver småsinnet mest upphöjde; men då de likväl icke hafva ansett det vara under sig sjelfva att framkomma med denna sak; då de icke tyckas vilja erkänna, att R. o. Ad:s för Sveriges Konungar utgjutna blod, osparda tillgångar och städse visade trohet gjort Adeln värdig af utmärkelsen att åtfölja och närmast omgifva dem; då de icke hafva insett att thronen sjelf framstår för främlingen i vackrare dagrar, om man ser män, hvilkas namn genljudal i Europa, omkring den; och då de nu icke vilja beröfva oss en rättighet, en verklig politisk rättighet, en sådan rättighet, från hvilken vi icke böra eller kunna afstå: så tycker jag att Adeln kan skänka dessa män tillfredsställelsen af ett bifall till deras förslag. Derigenom tilltrugade vi oss ej af Konungen en utmärkelse, som icke skall blifva oss beröfvacl.
21if8b<;gs*23ejTutet. ] 8 §. 9. £KifégälDé*.fContoret6 utgifter för åren 1845, 1846 od) 1847, utom De nämnDa 933 e rf åltgganDe utbetalningar för tillfälliga Statsbehof unDer famma år, ä froen font ffcenDe uttagningar å bemiljaDe freDitmer, fyafroe 9Si beräfnat till ett fammanlagDt belopp af $5:co 3v:Dr 1,761,000: Dd) Då fKifégälDé^ontoreté ittfomtfer unDer Dejta år, meD unDantag af De till kontoret ingåcnDe fort* od) tiD* ningöjlampel^afgifter fanit SeifögälDö^ontoretö anDel af Alllmänna ^öeroillningcn jemte De för tillfälliga ©tatöutgif* ter anvoifaDe farjfilDa tillgångar, äfwenfom återbetalningar af IpftaDe FreDitiomicDel, blifmit upptagne till ett fantman* räfnaDt belopp af 610,OOP: roifar ftg fåleDeö en brifl af ^3:co Dv:Dr 1,151,000: eller i mcDeltal för l)roartDera af berörDe 3:ne år 93:co 3v:Dr 383,666: 32. — bmilfcn brift Dorf minjEaö genom ofman* nätunDa till De afgifter för tiDnittg^ od) fortflämp* lingen, af fyroilfa
Lön af 1600 R:dr Banco; hvarefter ej mindre bemälde Commissarier, uti en till Fullmägtige ingifven skrift af den i3 nästl. December, anhållit, att den af Rikets Ständers Herrar Revisorer dem tillerkände löneförhöjning utbekomma; än äfven en af Bankens yngre Commissarier, L. Ekman> uti serskild till Fullmägtige ställd ansökning af den 19 i samma månad, begärt att komma i åtnjutande af den förmon, Rikets Ständers Revisorer tillagt ofvanbemälde Commissarier, med hvilka han delade lika göromål och ansvar. Banco-Fullmägtige, hvilka, jemlikt deras den i3 Februari i838, i sammanhang med då provisoriskt fastställd Aflönings-Stat för Bankens Embetsoch Tjenstemän samt Betjente, fattade Beslut, vilja, uti serskildt afgifvande utlåtande, hos Höglofl. Utskottet tillstyrka, att åtskillige Bankens Embetsoch Tjenstemän, (och bland dem äfven Bankens 6 yngre Commissarier till förenämnde belopp) må, i nion af blifvande besparingar på Interims-Staten, erhålla Löneförhöjningar, hvilkas billighet Fullmägtige väl redan vid den provisoriskt fastställde regleringen af Banco-Statens Lönevilkor insett, men, för att icke träda den af Rikets Ständer uti ofvanåberopade §. 33 af Banco-Reglementet bestämda högsta aflöningssumman för nära, ansett sig då icke böra bevilja, hade förmodat, att Rikets Ständers pröfning och fastställande af organisationsförslaget i sin helhet bordt föregå bestämmandet af de Lönevilkor, hvilka, för det fall, att samma Förslag skulle af Rikets Ständer gillas och antagas, blifvit af Fullmägtige såsom lämplige föreslagne, samt att de ingifne besvären alltså icke skolat upptagas till afgörande af Herrar Revisorer; men, sedan Herrar Revisorer förklarat klaganderne berättigade att, från i838 års början och intilldess Rikets Ständer annorlunda förordna, beräkna en årlig
Tackjernstillverkningen har vid en del Bruksägares Hyttor, serdeles de Uddeholms Bolag tillhörige och Dalkaris-sjöhyttan betydligen stigit så i techniskt som ekonomiskt afseende. Användandet af Rostugnar och varmbläster har mycket förökat och förbättrat tillverkningen, hvarjemte, genom begagnandet af uppsättnings våg och blåsnings journal, det blifvit möjligt, att ej blott kontrollera blåsningens gång, utan äfven deraf draga rcsultater, om hvilka man förut endast egde aning. Vid Bergsmanshyttorne står deremot allt på den gamla foten, emedan Bergsmännen ännu icke fattat förtroende för de nya methoderne, utan ihärdigt vidhänga gamla vanor, ehuru bandteringen numera på det sättet bringar dem ringa och stundom ingen vinst. Skulle någon af dem vara böjd att vidtaga de tidsenliga förbättringarne, så hindras han deri af de öfrige, som med honom äro i sambruk. Sjö- och Myrmalmer hafva till icke ringa qvantiteter blifvit afverkade vid Sunnemo och Bjurbäcks hyttor och vid en ny masugn, Lyred kallad i Gunnarskogs socken, vid hvilken den första blåsningen lemnat full visshet derom, att af de i Fryksdahls och Jösse Häraders sjöar befintlige sjömalmer kan ett ganska godt gjuttackjern tillverkas. Stång]ernssmidet har under dé ifrågavarande fem åren, af hvilka 1835 och 1836 varit utmärkta genom ovanlig förmånlig afsättning af nämnde vara samt 1837 åter af ett lika oväntadt som starkt fall i priset derå, bedrifvits med synnerlig verksamhet. Den fördelaktiga ställning, i hvilken denna näringsgren de förstnämde tvenne åren befann sig, har föranledt flera nya spekulationer i denna väg, hvarföre år 1836 privilegier å vid pass 22,000 Skeppunds smide inom denna provins blifvit sökte; och kan man antaga, att Wermländska Stångjerns tillverkningen år 1837 uppgått till 110,000 Skeppund. Vid densammas jemförelse med Tackjernstillverkningen befinnes, att 12 den sednare ej uppfyllt två tredjedelar af Brukens behof.
Skulle Utskottets förslag vinna Rikets Ständers bifall, fruktar jag följden deraf blifva partiella uppdrifningar af smärre jordegendomars taxeringsvärde till förlust för både Banken och enskilde.” Banco-Utskoltets Utlåtande j N.o 83, li Af Herr Stuart: ”Den af Banco-Utskottet nu föreslagna utsträckning af Bankens låne-biträden för fastighetsegare lill hälften af de belånade landt-egendomarnes taxerings-vardén förutsätter onekligen och föranleder ofelbart en ansenlig tillökning i den för denna låne-rörelse nu auslagne och begagnade fond, så vida låne-tillgångeu skall framdeles någorlunda motsvara de hädanefter troligtvis högst betydligt ökade låne-anspråken. Med fästadt afseende härå och enär, enligt min åsigt, icke något af Bankens nuvarande utlånings-sätt är, i auseende till låne-tidens längd samt den för lånehandlingarnes granskning och bevakande erforderliga talrika tjenstemannapersonal, mera oförenligt med Bankens egentliga föremål och mera kostsamt för densamma, har jag funnit betänkligt att med min röst understödja den ifrågaställde ovilkorliga tillökningen af omförmälde låne-understöd. Men då låns meddelande lill halfva beloppet af det egendomar å landet åsätta taxerings-värde i allmänhet icke anses serdeles äfventyrligt för långifvare, så och på det att den tili lån för jordegare serskilt bestämda andel af Bankens tillgångar må, äfven framgent, till hela sitt belopp för det afsedda ändamålet utgå, har jag för min del deremot icke dragit i betänkande tillstyrka, att, i händelse ifrågavarande låne-tillgång hädanefter icke skulle, enligt förut stadgade vilkor, kunna utlånas emot inteckning i fast egendom, hvad som sålunda af låne-anslaget vore obegagnadt, måtte, efter enahanda grunder, få utgifvas såsom lån till ett belopp, motsvarande halfva taxerings-värdet å den derför intecknade landtegendom.” Uti denna reservation hafva instämt: Herr Friherre Stjernstedt, Herr Major Nordenankarj Herr Förste Expeditions-Secreteraren af Zelle'n och Herr Rådman Gråå.
2:0 ”Yppar sig och de öfrige Stånden meddelte, Statsoch Bevillnings-Utskottet åliggande det Statsoch Bevillnings-Utskottet, då dess förslag m. m." §. 37. 1:0° Börandes, i den mon ärendena hinna utarbetas, Ulskotlenr eller, hvad Statsoch Bevillnings-Utskottet serskildt angar, dess HufvudAf delningar med deras yttranden, så fört sig göra låter, lill Ståndens plena inkomma." 2:0 ” så vida ej, hvad Statsoch Bevillnings-Utskoltet serskildt angår, m. m.” §■ 48. " blifvit till Stånden eller Statsoch Bevillnings-TJ tsk 01 te t öfveriemnade m. m.” "röste Ja;” "Den det ej vill, röste Nej." "Vinner Nej, förfaller förslaget om Statsoch Bevillnings-Ufskottens förening, äfvensom de deraf härflytande ändringar i ofvanstående §§.” Denna votering utföll med 25 Ja emot 54 Nej. 6 Cottstitutious-Vtskottets Memorial AT:o 1i7, Tjugufemte Voterings-propositionen. Se Memor. Nio 5g, Prop. B. ”Den, som gillar följande tillägg i 46 §. Riksdags-Ordningen "”Ståndens plena böra på samma tid hållas. Stånden vare dock med gifvet, när de samfält pröfva det nödigt, att på ett runi till gemensam öfverläggning sammanträda, likväl utan rättighet att der besluta, och före vid slikt sammanträde Landt-Marskalk ordet. Skulle ett Stånd tarfva m. m.” ”röste Ja; ”Den det ej vill, röste Nej. ”Vinner Nej, kommer samma tillägg att från förslaget utgå.” Voteringen utföll med Si Ja och 27 Nej. Tjagus jette V oterings-propositionen. Se Memor. N:o 5g, Prop. C. ”Den, sorn vill, att f mom. 49 §•